Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-05-27:
Jeg havde selvfølgelig en forestilling, der viste sig at være naiv, om, at debatten her i dag i hvert fald i en eller anden udstrækning også ville tage sit afsæt i det - synes jeg jo selv - glimrende indlæg, jeg indledte debatten med.
Jeg blev svært skuffet. Jeg gjorde en del ud af at beskrive, at sådan som regeringen ser det, er der to veje til at opnå de regionalpolitiske mål, som vi jo alle er enige om at sigte efter, nemlig en hovedvej, der går på at skabe generelt gode vækstvilkår, sådan at initiativtagere, hvad enten de nu er offentlige eller private, af egen drift kan fremme en positiv udvikling i deres region, og en anden vej, man måske kunne kalde det en bivej, som går ud på at dosere helt præcis støtte og særlig opmærksomhed til de regioner, som ikke når målet via hovedvejen.
Det er jo sådan set strategien kort genfortalt.
Jeg gjorde også meget ud af at fremhæve alle de initiativer, regeringen allerede - selv om regeringen har siddet kort tid - har taget for at nå målene via hovedvejen, først og fremmest ved at fjerne den ekstraordinære brandbeskatning af dansk erhvervsliv, der lå på tegnebrættet med den finanslov, den tidligere regering havde fremsat, konkurrenceevnepakken, liberalisering af planlov, lydhørhed over for kommuner og amter osv., osv. Alt sammen tiltag, som flytter noget, og som jo hviler på en tænkning, der er anderledes end Socialdemokratiets,
Det siger jo sig selv, at jo bredere man gør den hovedvej, jo mindre interessant bliver bivejen, for bivejen er jo sådan set at betragte som en korrektion af den generelle politik.
Den målrettede regionalpolitiske satsning skal sættes ind der, hvor man er nødt til målrettet at korrigere, fordi den generelle politik ikke har den ønskede effekt.
Det er jo strategien. Det kan jo godt være, at det sådan rent markedsføringsmæssigt kan se ud af lidt mindre, end hvis man førte den politik, som den tidligere regering førte, som gik ud på at gøre det vanskeligere for dansk erhvervsliv, som gik ud på at spænde kommuner og amter ind i stive regelsæt og så til gengæld stille op med en pulje her, en pulje der, nogle flotte brochurer og nogle flotte projekter om, hvordan man nu skulle komme ud og hjælpe derude i det virkelige liv, hvor man via sin generelle politik havde gjort det så svært.
Det kan godt være, det ser ud af lidt mere på den måde, men det er altså ikke den strategi, denne regering følger. Vi har det klare udgangspunkt, at det her samfund skal bygge på selvhjulpenhed, og at det er vores opgave herindefra at skabe de rammer økonomisk, administrativt og politisk, der gør, at folk har en mulighed for at være selvhjulpne. Det er ikke det samme, som at vi ikke også skal ud på bivejene at køre, det gjorde jeg også meget ud af at sige, men det er det samme som at sige, at jo mere asfalt, vi har på den her hovedvej, der skaber gode rammevilkår, jo mindre behov er der for at køre ud i nødsporet.
Det gælder også i relation til den debat, der så har været her i dag om den jysk-fynske erhvervsredegørelse eller det jysk-fynske erhvervssamarbejde.
Det kunne jeg godt have lyst til at sige nogle ting om, selv om det unægtelig ikke er min ressort.
Først vil jeg gerne sige, at det jo er vigtigt, at vi her får nuancerne frem, for det, vi har haft i dag, eller
det, vi i hvert fald burde have haft, er jo en regionalpolitisk debat, der sådan set tager sigte på at få identificeret, hvordan det står til derude i de danske regioner, og hvem det er der har svært ved at hænge på.
I forhold til det billede er det jo altså noget for unuanceret at sige, at hele Jylland-Fyn har et problem.
Det er der heller ikke dokumentation for i redegørelsen.
Det er heller ikke sådan, at hele Jylland-Fyn har det fint.
F.eks. er det sådan, at det i Vejle-Århus-området går ganske strålende, mens der er nogle områder i det jyske, der ikke har det godt nok, der er nogle områder på Fyn, der ikke har det godt nok, ligesom der er nogle områder på Sjælland, der ikke har det godt nok.
Derfor er det altså for nemt at stille sig op her og sige, at hvis ikke man i detaljen og på den samme måde vil følge i fodsporene på det arbejde, der blev lagt omkring det jysk-fynske erhvervssamarbejde, er man regionalpolitisk galt afmarcheret.
Det er i sig selv helt forkert.
Det er så den ene ting.
Hvis man gør sig den ulejlighed at læse den daværende regerings udspil til finanslov for finansåret 2002, er der ikke en bøjet femøre sat af til dette formål, ikke én bøjet femøre, ikke en krone.
Der er derimod en løs tilkendegivelse i den publikation, der blev brugt, og som jo også blev brugt som afsæt i valgkampen om, at man ville finde en milliard til alt muligt, bl.a. det her, men også til alt muligt andet.
Den er ikke anvist, den er ikke finansieret, den findes ikke andet end som en vision, en ambition om, at den daværende regering, når den tog fat på det konkrete finanslovarbejde, ville prøve at finde en milliard kroner.
Så kunne skiftende ressortministre i øvrigt gå ud også i valgkampen og smykke sig med den der milliard, som skulle bruges snart til det ene, snart til det andet, det kom lidt an på, hvilken minister man mødte.
Det var en rund milliard, som var ufinansieret.
Hvad er der så sket nu?
Ja, nu er der jo sket det, at der er kommet en ny regering, og der er afsat ressourcer også til en række af de projekter, som var udtænkt i det i øvrigt på mange måder forbilledlige projekt: det jysk-fynske erhvervssamarbejde.
Der er tilvejebragt rundt regnet vel 70 mio. kr. via eksisterende ordninger, der er i konkurrenceevnepakken afsat dels 4 gange 20 mio. kr., dels 4 gange 15 mio. kr. med en bred indfaldsvinkel, som også kan anvendes til dette formål, og så er der jo i UMTS-forhandlingerne fundet 175 mio. kr. til at støtte disse projekter med. Det er jo sådan, billedet ser ud.
Det er derfor, det tangerer det uanstændige at formulere
en vedtagelse, som sådan set hviler på den fordom, at huhej, hvor ville det være gået, hvis den gamle regering var fortsat, og hvor er det en skændsel og en skandale, at der er kommet en ny, som ikke prioriterer det her. Det er simpelt hen et fortegnet billede, og det er også baggrunden for, at regeringen ikke kan støtte det forslag til vedtagelse, selv om det jo på andre punkter fuldt ud ligger op ad det, der også er regeringens politik.
Jeg tror, at man også på Fyn og i Jylland hellere vil have finansierede tiltag end løse tilsagn.
Så bliver jeg også nødt til at sige lidt om finansloven: Nu bliver en forkert påstand jo ikke mere rigtig af at blive gentaget igen og igen, sådan som bl.a. ordføreren for Enhedslisten har bidraget til ved sammen med en række andre ordførere at skabe det billede, at denne finanslov har haft en forfærdelig regionalpolitisk konsekvens: der er skåret nogle stillinger i Sydthy, og det er nærmest ved at forvandle hele det nordvestjyske område til et rent uland.
Det er et forkert billede, for som jeg gjorde meget ud af i mit første indlæg, som åbenbart blev overhørt, fordi man sad og memorerede på de hjemmefra forberedte indlæg, er den finanslov, der er bragt i hus, en finanslov, der flytter balancen fra det centrale til det decentrale.
Det er ikke noget med at skabe lighed ved at skære ned, nej, det er noget med at skabe vækstrum ved at stille ressourcer til rådighed for decentral benyttelse.
Det er jo det, der sker, når man omfordeler på en sådan måde, at man får skabt råderum til en ekstraordinær indsats for 2 mia. kr. på ældreområdet og på sygehusområdet ude i kommuner og amter.
Det er den ene ting, der kan siges om det.
Den anden ting, der kan siges om det - og her tager jeg så de 1,5 mia. kr. frem som et eksempel - er, at denne regering har gjort et historisk valg ved at benytte fordelingsmekanismer, der sikrer de decentrale regioner.
Det har vi bl.a. gjort ved at sige, at de 1,5 mia. kr. ikke skal fordeles efter de mekanismer, man almindeligvis bruger, når man fordeler bloktilskuddet, men fordeles mere målrettet.
Det kan være hårdt at sige det, når man selv er valgt i området, men det betyder faktisk, at hovedstadsregionen får op mod 100 mio. kr. mindre af de 1,5 mia. kr., end hovedstadsregionen ville have fået, hvis man bare bevidstløst var fortsat med at bruge de omfordelingsmekanismer, vi almindeligvis bruger.
Her er der altså tale om 1,5 mia. kr., og det samme gør sig gældende på ældreområdet, hvor midlerne er fordelt efter nogle kriterier, der gør, at de i højere grad kommer de regioner til gode, som har et svagt beskatningsgrundlag, end de kommer de velstillede regioner til gode.
Det er da regionalpolitik, så det basker - ikke løs snak om nogle puljer, som nogle embedsmænd i et ministerium kan sidde og fordele, men noget, der flytter noget.
Det er en klar omfordeling til bedste for de svage regioner, sådan som vi har valgt at fordele pengene.
Det, at vi overhovedet har valgt at skaffe penge til fordeling, er også udtryk for et bidrag til et mere afbalanceret Danmark.
Ved at slanke centralforvaltningen har vi skabt ressourcer, der kan stilles til rådighed for forbrug og arbejdspladser derude, hvor folk lever.
Det betyder, at der kommer 6.000 flere offentligt ansatte i år, og det er i øvrigt også det, der betyder, at vi arbejder ud fra, at der kommer et sted mellem 4.000 og 5.000 flere offentligt ansatte i de kommende år, og at de vel at mærke kommer til at arbejde dér, hvor folk bor og lever - ude i det virkelige liv, ude i det decentrale Danmark og ikke bare på Slotsholmen og nærmeste omegn.
Så vil jeg gerne sige lidt om det spørgsmål, som jeg kan forstå, man påstår også deler vandene, nemlig den overvejelse, der skulle være i Finanstilsynet om fremover at belåne handelsværdien i stedet for genanskaffelsesværdien.
Til det vil jeg gerne sige, at vi har det udgangspunkt, at vi forholder os til kendsgerninger og ikke løse overvejelser.
Sådan som jeg er orienteret, pågår der i øjeblikket overvejelser i Finanstilsynet, men det er overvejelser, der ikke er tilendebragt.
Når de er tilendebragt, og hvis de fører til en anbefaling af, at man fremover skal belåne handelsværdi i stedet for genanskaffelsesværdi, er det jo noget, der skal indstilles til økonomi- og erhvervsministeren, og hvis økonomi- og erhvervsministeren følger en tilkendegivelse, som altså endnu kun er under overvejelse, og det ender med, at han er enig i det, der endnu ikke er tænkt, kan det kun gennemføres i form af ny lovgivning her i Folketinget.
Det betyder altså, at alle, der har deltaget i debatten i dag på et lidt spekulativt eller måske hypotetisk grundlag, vil få rig lejlighed til at deltage i debatten igen på et oplyst grundlag og endda ikke bare få lejlighed til at deltage i debatten, men faktisk også få indflydelse på udfaldet af debatten.
Det er jo sådan set det, der er baggrunden for, at det på dette tidspunkt måske forekommer lidt unødigt at forholde sig til denne problemstilling i en vedtagelse.
Det tror jeg nu i øvrigt nok man godt kunne have talt sig til rette om, for jeg har ikke den opfattelse, at det reelt er her, vandene for alvor skilles.
Jeg betragter det i hvert fald som værende uproblematisk at give det tilsagn her fra Folketingets talerstol, at regeringen naturligvis vil være meget opmærksom på det regionalpolitiske aspekt, når regeringen skal forholde sig til en anbefaling, der eventuelt måtte komme fra Finanstilsynet, ingen tvivl om det.
Men lad os nu lige se, om den kommer.
Ud over det generelle tilsagn, jeg her har givet, vil jeg også gerne som den minister, der har ansvaret for at koordinere regionalpolitikken, tilkendegive, at jeg efter debatten her vil tage kontakt til økonomi- og erhvervsministeren for nærmere at diskutere dette spørgsmål, så vi er klar skulder ved skulder, havde jeg nær sagt, hvis der skulle komme en sådan anbefaling. Stålvalseværket har også været nævnt, og det er jeg sådan set glad for.
Det er selvfølgelig på en trist baggrund, men jeg er glad for, at den del af Frederiksborg Amt, som Stålvalseværket i højeste grad har som arbejdsmarkedsopland, nemlig Frederiksværk-Hundestedområdet, trækkes frem i denne regionalpolitiske debat.
Det viser jo de nuancer, det er vigtigt at få ind i debatten, for der er jo næppe nogen, der rent overordnet ville betragte Nordsjælland, herunder Frederiksborg Amt, som en udsat region på landkortet.
Når jeg deltager i den regionale debat, også uden for Folketingssalen i mere folkelige rammer som forsamlingshuse og andre steder, tegnes der almindeligvis et billede af, at hele hovedstadsregionen, dvs. HT-området, flyder i mælk og honning, og det er et billede, vi sådan set skal have gjort op med, præcis af samme grund, som jeg sagde før: man kan ikke bare uden videre tage alle de tiltag, der er i gang i det jysk-fynske område på erhvervsområdet, og sige, at de regionalpolitisk er enormt vigtige.
I Århus har de det altså ikke sværere end svært, og præcis på samme måde kan man selvfølgelig heller ikke unuanceret sige, at hele hovedstadsregionen er uden problemer.
Jeg vil benytte lejligheden her til at sige to ting
: For det første er det en meget fin vedtagelse, et flertal af partier har lagt op til, fordi den betyder, at vi forpligter os til at udarbejde noget bedre statistik, der skaber
For det andet kan der også være generelt svagt stillede regioner, som har nogle punkter, nogle byer, nogle kommuner, hvor det faktisk går meget pænt, og det er jo de nuancer, vi skal have frem for at kunne dosere de regionalpolitiske virkemidler målrettet.
Så vil jeg i øvrigt sige om Stålvalseværket, at der er jo indgivet en betalingsstandsning, og sigtet bør naturligvis være at bruge det moratorium, som en sådan betalingsstandsning er udtryk for, til at søge at rekonstruere forretningen.
Det ligger som flere af de andre ting, jeg allerede har været inde på, langt uden for min ressort, så jeg skal bare sige helt generelt, at det må være et naturligt sigte, og derfor skal vi heller ikke kun agere, som om det er en realitet, at værket nu er lukket ned.
Vi bør dog holde os for øje, at det faktisk er en mulighed, der skal tages med i betragtning, og hvis det ender negativt, kan jeg bekræfte over for hr. Klaus Hækkerup, at så skal man naturligvis i beskæftigelsesministerens ressort via arbejdsformidlingen og de systemer og de puljer, der ligger her, yde en indsats; det er helt oplagt.
Det er også en kendt sag, at de kommuner, vi taler om her, især Frederiksværk og i nogen grad Hundested, med den eksisterende økonomiske profil, den adgang til arbejdskraft, der findes, og de arbejdspladser, der findes, allerede ligger på kanten af at være en udkantsregion i hovedstadsområdet.
det meget ulykkelige, at værket totalt lukker ned, og der mistes det antal arbejdspladser, som følger af det, vil de kommuner alt andet lige komme i en helt ny situation, der gør det relevant, at det også i min ressort overvejes, hvad vi kan gøre.
Tættere kan jeg nok ikke komme det her.
Jeg kan se, at den røde lampe lyser, og derfor skal det sidste, jeg siger, være rettet til hr. Niels Sindal, som rejste spørgsmålet om de danske øer, især de tre store samarbejdende øer Ærø, Samsø og Læsø: Jeg kan over for hr. Niels Sindal oplyse, at jeg netop for ganske få dage siden havde et møde med borgmestrene fra de fire økommuner, og vi har aftalt, at vi taler sammen efter sommerferien på baggrund af et udspil fra de tre kommuner med henblik på at overveje, om det kan være en god idé at lave en lidt grundigere analyse af de rammevilkår, der gælder for de tre øer m.fl.
Det er højt prioriteret i regeringen, at vi skal skabe gode rammevilkår og gode vilkår for bosætning og etablering af erhvervsliv, også når det gælder de bemeldte tre øer.