Anni Svanholt (SF), 2000-04-25:
10 år er nu gået, siden Det Internationale Klimapanel fremlagde sin første vurderingsrapport, der forudsagde store klimaforandringer med en temperaturstigning på mellem 2 og 4,5 grader Celsius i løbet af det næste århundrede, en stigning af havets niveau og store regionale klimaændringer.
Og nu, 8 år efter at alverdens lande vedtog FN's klimakonvention i Rio for at forhindre klimakatastrofer,
må vi alligevel desværre konstatere, at verdens temperatur er stigende.
14 af de varmeste år nogen sinde er målt siden 1980, isen smelter ved Nordpolen og Sydpolen, og antallet af naturkatastrofer ser ud til at vokse.
Det er ikke længere et abstrakt problem, men i stigende omfang barske kendsgerninger for mange mennesker.
Vi står over for en kolossal udfordring, der kræver globalt lederskab og handlekraft og internationalt samarbejde, men det virker, som om handlekraften aftager i takt med, at problemerne udvikler sig i virkelighedens verden.
Verdens ledere og lande lukker øjnene, fortrænger problemet og håber tilsyneladende på, at det går over.
Men meget tyder på, at det hele bare bliver meget værre.
Selv meget forsigtige klimaforskere udtrykker nu
stor bekymring, og spørgsmålet er, om vi i fællesskab kan nå at gøre en indsats, der kan hjælpe.
Tiden går, og vi vil alle fortryde, at vi ikke i tide gjorde den nødvendige indsats, og derfor skal der gøres en stor indsats både globalt, nationalt og lokalt i de rige industrilande.
Det handler nemlig også om fordelingspolitik på verdensplan, global solidaritet og i sidste ende om overlevelse.
Kyotoaftalen fra 1997 om bindende regler var et fremskridt, men helt utilstrækkeligt i forhold til problemernes omfang.
I år 2000 må vi med stærk beklagelse konstatere, at selv dette beskedne bidrag fortsat mangler at blive omsat i regler, så aftalen kan ratificeres og gøres til global politik, og at det haster med at få truffet de nødvendige beslutninger, så Kyotoprotokollen kan træde i kraft i forbindelse med afholdelsen af verdenskonferencen 10 år efter vedtagelsen af klimakonventionen i Rio.
Danmark er et lille land med et stort bidrag til klimaproblemer pr. indbygger.
Det forpligter til at gå foran
både hjemme og ude.
Når det gælder om at få den internationale beslutningsproces speedet op og undgå alvorlige fejltrin, ja, så skal Danmark være en drivende kraft, og derfor vil jeg gerne spørge: Hvilken strategi vil regeringen her forfølge for at sørge for, at processen bliver speedet op, sådan at aftalen kan træde i kraft i 2002?
Vi er i SF meget tilfredse med, at Danmark i FN's Kommission for Bæredygtig Udvikling har støttet, at der udarbejdes nationale planer for bæredygtig udvikling frem mod FN's næste konference om miljø og udvikling i midten af 2002, og ser frem til regeringens forslag til bæredygtig udvikling i Danmark.
Regeringen fremlagde jo den 29. marts et forslag til en samlet klimapolitik, »Klima 2012«, og lad mig sige det med det samme: SF hilser det velkommen med et klimaudspil, der for at kunne gennemføre »Energi 2000«'s mål om 20 pct. CO2-reduktion i 2005 og 21 pct. reduktion af drivhusgasser i perioden 2008-2012 i forhold til 1990, som Danmark har forpligtet sig til i EU efter Kyotoaftalen, omfatter alle sektorer i samfundet.
Samtidig tages der jo hul på processen med henblik på dansk ratifikation af Kyotoprotokollen fra 1997.
Danmark bør efter SF's opfattelse kunne ratificere den inden udgangen af 2000.
Vi vil skære 21 pct. af udledningen af drivhusgasser, som vi lovede i Kyoto, og vi vil gøre det hjemme hos os selv. Kyotomekanismerne skal lægges oven i de 21 pct.; hvis vi tager dem i brug, skal det være for at overopfylde vore egne forventninger.
Sådan sagde miljø- og energiminister Svend
Auken på det pressemøde den 29. marts, hvor strategien blev fremlagt, og det var jo et godt budskab.
Denne udtalelse er vi i SF også meget tilfredse med, og den vil vi naturligvis holde regeringen fast på.
Regeringen skriver også i »Energipolitisk Redegørelse 2000«, at en forudsætning for, at Danmark kan bidrage til bæredygtig udvikling i internationalt regi, er, at Danmark gennem en stærk og troværdig hjemlig indsats viser, at det er muligt at ændre energisektoren i en bæredygtig retning.
Det er vi også helt enige i.
Danmark skal afvikle kulkraften og fremme vedvarende energi, energieffektivitet og energibesparelser.
SF har systematisk og ihærdigt arbejdet for udfasning af kulkraften og også opnået gode resultater, især i forbindelse med elreformaftalen, som bl.a. har fastsat CO2-kvoter og et mål på 20 pct. vedvarende energi i 2003.
Det betyder en hurtigere afvikling af kulkraften, men der skal tages nye skridt med stramme CO2-kvoter, der forhindrer nettoeleksport.
Ja, det var så det positive, der kunne siges fra SF's side om klimaudspillet. Skampletten i klimaudspillet er transportområdet.
Selv om trafikkens CO2-udslip truer med at sprænge alle klima- og miljømål og dermed fuldstændig undergrave troværdigheden i klimastrategien nationalt og internationalt, vælger regeringen endnu en gang at undlade at gøre noget reelt ved miljøproblemerne fra trafikken.
Endnu et såkaldt virkemiddelkatalog til pynt og salgsbrug.
Regeringen har allerede et fra 1996, som er helt ubrugt.
Det er blot at tage fat.
Det er alt for uambitiøst for et land, der vil være et foregangsland, kun at knække kurven for trafikkens udledninger med 7 pct. i 2010.
Der er altså lang vej til 2010.
Regeringen skriver, at målsætningen på 20 pct. CO2-reduktion i 2005 vil blive opfyldt, og regeringen vil sikre, at målet nås.
Ja, sådan står der, og det vil vi holde regeringen fast på.
Men der er i dag en manko på 3,6 pct., og når trafikken nærmest er fredet og kører derudad, så er det svært at tro på det realistiske i den plan.
Regeringen bliver derfor nødt til at fremlægge forslag til nye virkemidler, der kan overbevise befolkningen og det internationale samfund.
Vi får jo lejlighed til senere at komme mere ind på de enkelte lovforslag, og derfor har jeg ikke her i min tale gjort så meget ud af selve aftalen, men jeg vil gerne fremhæve, at vi i særlig grad er tilfredse med, at vi nu får en god energisparelov, som jo også er et væsentligt bidrag til en CO2-reduktion.
Jeg vil endelig på vegne af SF fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »
Folketinget konstaterer med tilfredshed, at der er indgået en bred politisk aftale om reformopfølgning på energiområdet.
Aftalen fastlægger rammer og principper for gennemførelse af EU's gasdirektiv samt de overordnede rammer for den fremtidige udvikling på varmeforsyningsområdet.
Endvidere styrkes energispareindsatsen, som er nødvendig for at opfylde Danmarks nationale og internationale målsætninger.
Folketinget konstaterer ligeledes med tilfredshed, at det af regeringens klimastrategi »Klima 2012« fremgår, at der er etableret eller vil kunne etableres nye virkemidler, som sikrer 21 pct. reduktion af udledningen af klimagasser 2008-2012.
Regeringen opfordres til at fremlægge initiativer, der vil sikre, at denne målsætning og den nationale 20 pct.-reduktionsmålsætning for 2005 opfyldes uden anvendelse af »Kyotomekanismerne«.
Folketinget bekræfter, at Clean Development Mechanism alene er en mekanisme til fremme af vedvarende energi og energibesparelser.
Folketinget bekræfter målåret 2006
for udfasning af de industrielle drivhusgasser
og pålægger regeringen at fremsætte lovforslag herom.
Folketinget pålægger regeringen at fremsætte forslag til ratifikation af Kyotoprotokollen inden udgangen af 2000.«