Hans Christian Schmidt (V), 2006-02-03:
Allerførst vil jeg gerne sige tak til ordførerne for de bemærkninger, de er kommet med i dag.
Jeg synes, det er dejligt, at der er flere, der går ind og nærlæser høringssvarene og tænker over, hvilke overvejelser og hvilke forslag og synspunkter som man måske ville kunne støtte.
Jeg bifalder de udtalelser, som kommer fra dem, der siger, uden at det skal misforstås, at biavlerområdet ikke er det mest enkle, man har set.
Jeg skal sige, at jeg ikke har været særlig bisagkyndig før, men jeg har i hvert fald lært, at her er mange synspunkter og også et dybt, dybt, dybt engagement, og det er jo vigtigt.
Med det lovarbejde her bliver der sat fokus på betydning af biernes bestøvning, og det er jo en bestøvning, der rækker videre end til vores landbrugsafgrøder.
Bien er jo, undskyld udtrykket, en arbejdshest til stor gavn for naturen, både villahaverne og jordbrugsproduktion osv.
Og med biernes bestøvning øges udbytterne jo i jordbrugsproduktionen og frugtavlen væsentligt, og tusindvis af vilde planter behøver simpelt hen biernes bestøvning for at kunne trives og udbredes.
Så vil jeg bare lige knytte en bemærkning til et aspekt ved biavl, som jeg sætter stor pris på, og det er den store grad af frivillighed og ansvar, som kendetegner biavleren, hvad enten det er hobbyavl eller erhvervsavl, og så selvfølgelig det tætte offentlige og private samspil.
Lad mig med det udgangspunkt kort skitsere mine hensigter på biavlsområdet.
Med de her forslag forbedrer og fremtidssikrer vi vores nuværende beredskab over for skadegørere.
Lovforslaget udvider beskyttelsesniveauet, idet beredskabet går ud over bisygdomme og skadedyr og også tager højde for forekomst af biarter eller -racer, som kan udgøre en trussel mod honningbierne.
Vi vil dermed kunne sikre bierne mod invasive arter eller racer, som kan påføre honningbierne uønskede genetiske egenskaber eller indslæbe hidtil ukendte sygdomme.
Et klassisk eksempel på det er udbredelse af den såkaldte dræberbi på det amerikanske kontinent.
Forslaget er jo altså en direkte forbedring af biavlernes erhvervsbetingelser og derfor fundamentet for at fastholde og understøtte den nytteværdi, som bierne tilfører samfundet.
Så lidt om det nye udvalg, da der er nogen, der lige har sagt lidt om det.
Det eksisterende Bisygdomsnævn har hidtil næsten udelukkende rådgivet om sygdomsbekæmpelse.
Med lovforslaget vil udvalget få en bredere rolle f.eks. med hensyn til rådgivning om uddannelse af biavlere og med hensyn til, hvordan vi fremover sikrer en rekruttering af nye biavlere.
Jeg kan sige, at den gennemsnitlige biavler er 54 år og har været biavler i 24 år.
Vi skal altså have en fornyelse ind også.
Udvalget vil også kunne rådgive om, hvordan vi får målrettet og prioriteret de erhvervstilskud, der er inden for området, og udvalget skal fremover være den platform, hvorfra viden samles og fokuseres til gavn for rådgivningen af mig.
På den måde kan vi sikre en dynamisk udvikling af erhvervet.
Ud over lovforslaget har jeg så iværksat et arbejde med at afdække andre erhvervspolitiske muligheder for at styrke biavlen i Danmark.
Det drejer sig om »Honningprogrammet«.
Jeg har også bedt om, at Danmarks Jordbrugsforskning gennemgår den eksisterende viden og samler den i en vidensyntese.
Jeg synes, der er rejst som sagt nogle spørgsmål via nogle høringssvar, og med det tilsagn, jeg gav lige før til hr. Christian H. Hansen, går jeg ud fra, at det så også er den måde, vi kan håndtere det på, nemlig ved at vi tager et møde, hvor vi prøver at gå det hele igennem.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Jeg kan indledningsvis oplyse, at Kommissionen underskrev en fiskeripartnerskabsaftale mellem EU og Marokko den 28. juli 2005.
Aftalen skal efterfølgende godkendes af Rådet.
Kommissionens forslag til godkendelse er nu fremlagt og vil indgå i den sædvanlige EU-procedure.
Set i forhold til den tidligere aftale, som udløb i 1999, er der tale om en væsentlig begrænset aftale både i omfanget af fiskerimuligheder og finansielt.
Aftalen har i modsætning til tidligere karakter af en partnerskabsaftale om fiskeripolitiske emner samt udvikling af den marokkanske fiskerisektor.
Aftalen er fireårig med mulighed for forlængelse, og den tilknyttede protokol med angivelse af fiskerimuligheder vedrører en 4-års-periode.
EU skal yde et finansielt bidrag på 144,4 mio. euro for de pågældende fiskerimuligheder i den 4-årige periode.
Til sammenligning betalte EU for den seneste aftale, som løb over 4 år, altså fra 1995 til 1999, 490 mio. euro.
En betydelig del af EU’s finansielle bidrag er i den nye aftale øremærket til udviklingen af den marokkanske fiskerisektor i bred forstand, herunder f.eks. modernisering og opgradering af kystfiskeriet, videnskabelig forskning osv.
Den indgåede aftale omfatter visse fiskerimuligheder også ud for Vestsahara.
Dette var også tilfældet for den tidligere fiskeriaftale mellem EU og Marokko, som udløb i 1999.
Vestsahara blev i 1884 et spansk protektorat og blev under navnet Spansk Sahara i 1963 opført på FN’s liste over ikkeselvstyrende områder.
Marokko har siden 1979 været administrerende myndighed i Vestsahara, efter at Spanien forlod området i 1975, og Mauretanien i 1979 trak sig helt tilbage fra området.
Vestsaharas fremtidige tilhørsforhold er fortsat uafklaret.
Marokko gør fortsat krav på området, og selvstændighedsbevægelsen Polisario kæmper for selvstændighed for Vestsahara.
I 1991 kom en våbenhvile i stand mellem Marokko og Polisario, og i forbindelse med våbenhvilen oprettedes en FN-mission til Vestsahara.
Missionens primære opgave er at observere våbenhvilen samt forberede en folkeafstemning om områdets fremtid.
På grund af uoverensstemmelser mellem konfliktens parter har det ikke været muligt endnu at færdiggøre forberedelsen af folkeafstemningen.
Danmark og de øvrige EU-lande støtter FN’s bestræbelser på at få afsluttet konflikten, herunder gennem Danmarks medlemskab af FN’s Sikkerhedsråd.
Udnyttelse af ikkeselvstyrende områders naturressourcer skal efter folkeretten ske i områdets befolknings interesse og til gavn for denne.
Stillerne af beslutningsforslaget henviser til skrivelsen i bemærkningerne til beslutningsforslaget.
Det er således ikke som sådan folkeretsstridigt at udnytte naturressourcer i ikkeselvstyrende områder.
Udnyttelsen skal blot ske på visse betingelser, og det fremgår klart af det omtalte brev af 29. januar 2002.
Det er derfor ikke korrekt, når forslagsstillerne i bemærkningerne til beslutningsforslaget konkluderer, at en fiskeriaftale mellem EU og Marokko, der omfatter Vestsaharas farvande, vil være i strid med international lov.
Jeg vil også gerne understrege, at indgåelsen af fiskeriaftalen på ingen måde foregriber Vestsaharas fremtidige tilhørsforhold.
Fiskeriaftalen kan ikke tolkes som en anerkendelse af Marokkos krav på Vestsahara.
Henvisningen til den af aftalen omfattede fiskeriaftale er bevidst formuleret for at undgå en sådan fortolkning og svarer i øvrigt til formuleringen i den tidligere fiskeriaftale mellem fællesskabet og Marokko.
Vi har under forhandlingerne været meget opmærksomme på dette spørgsmål om ikke at præjudicere Vestsaharas status.
Samtidig er hele grundlaget for aftalen, at man skal undgå at fiske mere, end bestandene kan bære, og sikre, at disse fortsat vil være til stede for lokalbefolkningen.
Endelig er det naturligvis helt afgørende, at aftalen er i overensstemmelse med folkeretten, herunder de specifikke betingelser for udnyttelse af naturressourcer i ikkeselvstyrende områder.
I sin egenskab af administrerende myndighed i Vestsahara er det Marokko, som skal sikre, at udnyttelsen af naturressourcer i Vestsahara sker efter de principper, der i folkeretten gælder for udnyttelse af naturressourcer i ikkeselvstyrende områder, således at aftalen også kommer den lokale befolkning til gode.
Selv om fællesskabet ikke har det folkeretlige ansvar herfor, forekommer det oplagt, at fællesskabet og dets medlemsstater har et medansvar for at sikre, at den aftale, der indgås med Marokko om bl.a. udnyttelse af fiskeriressourcer i farvandet ud for Vestsahara, er i overensstemmelse med folkeretten.
Det er Kommissionen, der har forhandlet aftalen på EU’s vegne, og som skal varetage gennemførelsen af den.
Vi har anmodet Kommissionen om at bekræfte, at aftalen er i overensstemmelse med internationale forpligtelser, herunder at den er i den lokale befolknings interesse, og at Kommissionen vil være opmærksom på dette ved gennemførelsen af aftalen.
Vi har en forventning om snart at få en sådan bekræftelse, og i hvert fald inden vi skal indhente mandat i Folketingets Europaudvalg.
I lyset heraf kan regeringen ikke på det foreliggende grundlag stemme for det fremsatte beslutningsforslag.