Thomas Adelskov (S), 2003-11-11:
Det er jo ikke ligefrem blevet lettere at være studerende under VK-regeringen, der sammen med sit støtteparti formulerer politikken i disse år.
Ud over de uddannelsespolitiske konsekvenser af de store besparelser og flere i klasserne har øget brugerbetaling og stigende priser for offentlig transport også gjort sit til at udhule det økonomiske fundament under de studerende.
Nuvel, vi har sammenlignet med andre lande et bedre SU-system.
Men i den sammenhæng skal man altså også tage i betragtning, at regeringens lavindkomstanalyse fra september måned jo viser, at sammenlignet med andre indkomstgrupper i dette land er unge mellem 18 og 24 år og i særdeleshed de studerende i særklasse den største lavindkomstgruppe.
Det betyder, at vi på en række stræk gerne ser forenklinger og øget fleksibilitet i SU-systemet, men først og fremmest har vores fokus været rettet mod de ualmindelig ringe vilkår, som SU-systemet byder handicappede og studerende med børn.
I 2001 rettede den daværende SR-regering op på dele af dette netop ved at indføre et særligt forsørgertillæg, men vi oplever fortsat forsørgere, der ikke kan finde økonomisk råderum til at gennemføre et studium på SU-vilkår.
Konsekvensen af de regler, vi har i dag, er, at mange handicappede og unge forsørgere, herunder særlig de enlige, ikke kommer ordentligt og tidligt i gang med deres uddannelse.
En del af de handicappede og forsørgere opsamles heldigvis senere af revalideringssystemet, der gør dem i stand til at gennemføre en uddannelse på et rimeligt økonomisk grundlag.
Socialdemokratiet finder grundlæggende, at SU-systemet burde kunne rumme både handicappede og forsørgere.
Vi har en pligt til at sikre, at handicappede ligestilles med hensyn til muligheder, og vi opfatter det som spild af gode ressourcer, at unge mødre og fædre fravælger uddannelse på grund af ringe økonomiske forudsætninger.
Derfor støttede Socialdemokratiet også forslaget om at sikre handicappede en ordentlig SU finansieret over satsmidlerne, og derfor fremsatte Socialdemokratiet tidligere i år et SU-forslag, der havde som hovedformål at fordoble SU'en for enlige studerende med børn og en halv gang mere SU for samlevende studerende med børn.
En række beregninger fra Undervisningsministeriet viste, at vores forslag kunne finansieres, bl.a. ved, at mange forsørgere fremover ville vælge SU frem for revalidering, ligesom man kunne forestille sig en række afledte besparelser på forskellige aktiveringsområder.
Det har været interessant at opleve, at også en række organisationer, bl.a. Mødrehjælpen, har peget på, at netop den effekt ville slå igennem.
Endelig skal man måske påpege over for regeringspartierne, der lægger så stor vægt på økonomien i et og alt, at der jo også er en økonomisk gevinst ved, at der er
et ordentligt forsørgergrundlag for studerende med børn, i og med at det faktisk er den gruppe, der oftest falder fra uddannelsessystemet.
I efterårets forhandlinger om SU valgte regeringen at spille ud med en omvendt pengemaskine, hvor den årlige regulering af SU'en skulle skæres ned.
Ja, guleroden var, at der ville komme mindre forbedringer for nogle studerende.
Socialdemokratiet gik til forhandlinger med det ene formål at sikre forbedringer og ikke en pengemaskine.
Særlig ville vi sikre forbedringer for forsørgere og de handicappede.
Det stod imidlertid allerede tidligt klart, at en række af de øvrige forslag, vi havde lagt frem, ikke kunne komme på bordet.
Jo flere møder, vi deltog i, desto klarere stod det, at regeringen hver gang vendte tilbage til sine egne forslag, sin egen finansiering og hver gang afviste både yderligere nye forslag og finansieringsforslag.
Strategien var altså åbenbart lagt.
Forhandlingerne skulle bryde sammen, og oppositionen skulle udstilles som nogle asociale bæster, der ikke ville hjælpe de handicappede og de enlige forsørgere.
I sidste øjeblik blev der trukket andre penge ind i forhandlingerne, som reddede forslaget om SU til de handicappede, men herefter lukkede ministeren forhandlingerne.
Pressemeddelelserne var jo skrevet og blev sendt ud.
Tilbage står de enlige forsørgere som taberne i regeringens politiske, taktiske spil, og det kan vi ikke være bekendt.