runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-05-13:
Det er nemlig rigtigt, at denne her regering har omprioriteret på finansloven.
Hr. Søren Søndergaard nævnte på udmærket vis nogle af de ting, vi har villet sætte fokus på: de lange ventelister på sygehusene, forbedret barselorlov, større valgfrihed for de ældre, og sådan kunne jeg nævne en lang række ting. I den forbindelse har det været nødvendigt at gennemføre besparelser på det statslige område over en bred kam.
Der er ikke gennemført nogen besparelse på Arbejdstilsynet, som er anderledes end den, der gælder for andre områder.
Derfor vil jeg sige, at jeg ikke anerkender det synspunkt, at alle besparelser fører til forringelser.
Så til hr. Søren Søndergaard: Selv om vi synes, at det er vigtigt at arbejde med arbejdsmiljøproblemer, så er det også min opfattelse, at man godt kan effektivisere arbejdet, holde et større fokus på nogle af de prioriteter, som vi vælger inden for arbejdsmiljøområdet, og på den måde kompensere for den besparelse, der er blevet gennemført.
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-13:
Jeg anerkender fuldt ud ministerens evne til ligesom klart at skille den nuværende regering fra tidligere regeringer og selvfølgelig ikke mindst fra, hvad Enhedslisten ønsker.
Og som et eksempel på det, vil jeg læse op af et svar, som ministeren gav til Enhedslisten, svar på spm. nr. S 1895, hvor ministeren svarer: »Til spørgsmålet om besparelserne på Arbejdstilsynet
vil jeg sige, at regeringen jo har prioriteret finanslov 2002 sådan, at vi har valgt at satse på nogle af kernesamfundets kerneydelser, bl.a. ældreområdet, sygehuse, barselorlov og de svage grupper.
Det valg berører selvfølgelig alle områder inden for staten og herunder også arbejdsmiljøområdet«.
Det er jo fuldstændig klar tale.
Den nuværende regering opfatter ikke arbejdsmiljøet, det, der koster 20 mia. kr. om året, det, der koster mere end 50.000 arbejdsulykker, det, der koster flere døde, end der bliver dræbt ved mord osv., som man ellers går så meget op i med øget politiindsats, og hvad ved jeg, som en kerneydelse i velfærdssamfundet.
Ja, der er en total forskel mellem den nuværende regering og os andre på det område.
Charlotte Dyremose (KF), 2002-05-13:
Jeg er meget enig med hr. Anders Samuelsen i, at det jo netop er to sider, der skal til her.
Vi kan til en vis grad lovgive, og det går vi sådan set også ind for.
Vi prioriterer f.eks. bødeindsatsen over for dem, hvor der virkelig er farlige forseelser på arbejdspladsen.
Det er også derfor, vi primært vil føre tilsyn der, hvor der er mange klager og ulykker.
Så jeg er sådan set enig i, at dér kan man til en vis grad godt fra offentlig side hjælpe til.
Men man kan bare et langt stykke hen ad vejen ikke gøre noget.
Derfor er det jeg spørger, om hr. Anders Samuelsen så ikke vil være med til, netop på denne her anden side, at genskabe respekten for arbejdsmiljøet.
Det er altså ønsket om at have et godt arbejdsmiljø, uden at man føler, at det er en belastning, og uden at det får nakkehårene til at rejse sig.
Men vi skal så i øvrigt ved at afbureaukratisere området være med til at sørge for - ud over at vi har bøder, hvis man gør noget farligt, og ved primært at føre tilsyn med dem, hvor der også er store problemer - at respekten kommer tilbage, så man ude på den enkelte arbejdsplads får lyst til og mulighed for at have et godt arbejdsmiljø i det daglige.
Anders Samuelsen (RV), 2002-05-13:
Jeg er simpelt hen ikke sikker på, at jeg helt forstår, hvad spørgsmålet går ud på, for hvis spørgsmålet er, om jeg kan bekræfte, at det er en god idé at forsøge at sikre, at der er en respekt for, at arbejdsmiljø er vigtigt, så tror jeg
altså, at det er svært at få nogen som helst i Folketingssalen til at påstå, at man ikke er enig i det
Så selvfølgelig er vi da enige i det.
Spørgsmålet er, på hvilken måde vi vægter midlerne, og det er den vægtning, som jeg har forsøgt at give udtryk for i min ordførertale.
Her mener jeg, at regeringen med de tiltag, som den har lavet indtil nu, f.eks. ved at sende et signal om, at man ikke længere ønsker at benytte sig af begrebet administrative bøder, simpelt hen sender et forkert signal. Dét er netop det modsatte, altså et signal om, at man ikke længere skal respektere og ikke længere skal forebygge ad den vej, som vi faktisk alle sammen går ind for her i Folketingssalen.
Jeg ved i øvrigt ikke rigtig, hvad det er, der henvises til, når det siges, at vi skal genvinde respekten.
Tænker man på, da vi havde natvægterstat eller andet; var det dengang, man havde stor respekt for arbejdsmiljøet?
Jeg mener faktisk, at respekten for arbejdsmiljøet har været stigende, og det problematiske er, hvis vi får knækket den kurve, så det går i den modsatte retning.
Det er det, jeg frygter at regeringen er på vej til.
Anders Møller (V), 2002-05-13:
Ja undskyld, vil jeg sige til hr. Anders Samuelsen
: Vi kan måske ikke trække den meget længere, for måske er vi enige.
Jeg skal bare lige sikre mig, at vi så er helt enige om, at det altså alene er de bøder, der udstedes på baggrund af overtrædelse af de formelle og administrative rutiner, som vi fratager Arbejdstilsynet mulighed for at udskrive.
Med andre ord: De overtrædelser, der er materielle, f.eks. hvis man ikke sætter en afskærmning op ved en rundsav eller stilladsopsætningen ikke følger de forskrifter, der er gældende, vil der naturligvis fortsat være mulighed for at straffe med administrative bøder.
Anders Samuelsen (RV), 2002-05-13:
Igen må jeg sige, at det kan være vanskeligt at være uenig i en gentagelse af en definition, som regeringen har lagt til grund for den kommende politik.
Det er det, regeringen har valgt at gøre.
Vi mener bare, det er at gå et skridt i den forkerte retning, at man netop begrænser muligheden for at gøre det også på det administrative område.
Det er så bare forskelle i politisk indstilling, og sådan er det.
Charlotte Dyremose (KF), 2002-05-13:
Formanden så forundret ud, da jeg bad om ordet i det øjeblik, hr. Søren Søndergaard var kommet på talerstolen.
Det er faktisk, fordi mit spørgsmål ikke så meget er til hr. Søren Søndergaards ordførertale, men mere til noget, hr. Søren Søndergaard sagde tidligere i debatten, nemlig det her med, hvad man kunne lægge ud til arbejdsmarkedets parter.
Det undrede mig en lille smule, at hr. Søren Søndergaard mente, at arbejdsmiljøet var for vigtigt til at lægge ud til arbejdsmarkedets parter.
Men som jeg forstår det, er f.eks. arbejdstid og lønbetingelser ikke for vigtige til at lægge ud til arbejdsmarkedets parter.
For det synes jeg ville være en lille smule underligt.
Jeg mener faktisk, at både arbejdstid og lønforhold også kan betyde en væsentlig helbredsforskel for den enkelte, så er det ikke nogenlunde ligestillet, hvor vigtige de to ting er?
Anders Møller (V), 2002-05-13:
Hr. Søren Søndergaard nævner i debatten, at arbejdsgiverne absolut intet vil gøre for at sikre et godt arbejdsmiljø.
Jeg troede egentlig, at den holdning var uddød.
I hvert fald i den her udmærkede debat har vi jo også tidligere erkendt, at det er et gensidigt ansvar for medarbejder og arbejdsgiver at sikre et arbejdsmiljø.
Er det dog helt forbigået
hr. Søren Søndergaards opmærksomhed, at vi nu skriver 2002; at stavnsbåndet er ophævet, at trællene er sat fri, og at den medarbejdermangel, der er nu, og som i stigende grad vil komme i de kommende år, gør, at arbejdsgiverne må være helt fremme og på tæerne for at sikre sig, at de får kvalificerede medarbejdere; at de får medarbejdere i det hele taget til at løse deres opgaver på virksomhederne
Hvad er det for et skræmmebillede, hr. Søren Søndergaard ønsker at tegne af arbejdsgiverne, der ønsker at tryne den lille mand?
Det er fortid, vil jeg sige til hr. Søren
Søndergaard.
Må jeg slutte med at sige, at Arbejdstilsynet i bedste fald besøger 5 pct. af alle de 300.000 virksomheder, der er i Danmark.
Om så vi ikke bare fordoblede, men tredoblede den konto, der var til Arbejdstilsynet, ja, selv da ville det være en forsvindende lille del af virksomhederne, Arbejdstilsynet ville kontrollere.
Det skal drives frem på den enkelte virksomhed.
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-13:
Jo, selvfølgelig er det utrolig vigtigt, hvad man får i løn.
Men det er et område, som er vigtigt for den, der er ansat, og for den, som skal udbetale lønnen.
Derfor er det selvfølgelig fuldstændig naturligt, at man på den enkelte arbejdsplads kan aftale, hvilke lønforhold der skal være.
Så kan der være en statsgaranteret mindsteløn, hvis man synes, man vil indføre den slags ting, men det er et forhold, der grundlæggende reguleres på den enkelte arbejdsplads.
Helt anderledes er det jo med arbejdsmiljøet, fordi det rækker langt ud over dem, der er involveret i den aftale.
Hvem er det, der betaler, når arbejdsgiverne har ødelagt folk og sender dem på førtidspension, revalidering?
Er det arbejdsgiverne selv?
Nej, det er ikke arbejdsgiverne.
Den regning bliver overladt til samfundet.
De 20 mia. kr. det koster med de arbejdsulykker, vi har, hvem er det, der betaler for det? Er det arbejdsgiverne?
Nej, det er samfundet som helhed.
Derfor er det helt afgørende, at samfundet som helhed siger: Vi vil ikke acceptere at bruge 20 mia. kr. hvert år
på grund af arbejdsulykker.
Vi vil ikke acceptere, at 50.000 mennesker kommer mere eller mindre til skade på danske arbejdspladser.
Vi vil ikke acceptere det.
Det er helt urimeligt.
Så vil jeg sige til hr. Møller: Jeg sagde ikke, at arbejdsgiverne absolut intet ville.
Det var faktisk ikke, hvad jeg sagde. Jeg sagde, at jeg var fuldstændig klar over, at der var arbejdsgivere, der gerne ville lave et godt arbejdsmiljø, og at der var arbejdspladser, hvor der var et godt arbejdsmiljø.
Det sagde jeg.
Men jeg tilføjede også, at der altså er arbejdsgivere, der ikke vil.
I modsætning til denne her underlige fintfølende holdning, som ellers traditionelle lov og orden-partier har fået over for arbejdsgiverne, har vi ikke den der meget fintfølende holdning.
Vi mener, at hvis der er arbejdsgivere, der ikke lever op til ansvaret, skal de have knaldet, og vi mener, der skal være et arbejdstilsyn, der gør, at man hurtigt kan tilkalde dem, så de kan se på det og komme og kontrollere det.
Vi mener, der skal være en forskning, og vi mener, der skal være en backup med biblioteker osv., der gør, at man kan få de bedst mulige forhold, stille krav herom.
Det er vores opfattelse.
Charlotte Dyremose (KF), 2002-05-13:
Der skal sandelig ikke herske nogen tvivl om, at vi i Det Konservative Folkeparti heller ikke ønsker at acceptere, at massevis af mennesker kommer ud for arbejdsulykker, og vi vil ikke bare se igennem fingrene med, at virksomhedsledere er fuldstændig ligeglade. Gudskelov er det sådan, at det er de ofte ikke.
Det, der bringer mig herop igen, er, at jeg vil sige, at vi heller ikke nødvendigvis vil se igennem fingrene med, at arbejdsgivere lader deres medarbejdere arbejde 12, 14, 20 timer i døgnet 7 dage om ugen.
Det nedslider faktisk også.
Hvis man arbejder så meget med monotont arbejde, kan jeg godt love hr. Søren Søndergaard for, at så bliver man også nedslidt, og så kommer det offentlige også til at betale for en, når man kommer på førtidspension eller revalidering, eller hvad man kommer på.
Det vil vi heller ikke finde os i.
Det er faktisk lykkedes flere gange, og det er det, vi også gerne vil være med til her: Lad arbejdsmarkedets parter være med til at tage ansvar, lad arbejdsmarkedets parter være med til at finde ud af, hvor grænsen går, ligesom man gør det i forhold til arbejdstiden.
Anders Møller (V), 2002-05-13:
Jeg er ikke sikker på, at jeg helt forstår hr. Søren Søndergaards sondring mellem, hvilke opgaver det er betimeligt for arbejdsmarkedets parter at løse selv, og hvilke der skal løses her i huset.
Men i hvert fald ved jeg da, at det også er samfundet, der betaler, hvis en medarbejder ryger ud i arbejdsløshed som følge af lønoverenskomster, som ikke er hensigtsmæssige.
Men det, der egentlig bringer mig på talerstolen, er, at hr. Søren Søndergaard siger, at skulle vi dog ikke sætte ind dér, hvor arbejdsgiveren ikke vil, og »så skal de have knaldet«.
Så vil jeg spørge, om hr. Søren Søndergaard på baggrund af de ord er enig i beskæftigelsesministerens tale, hvor han siger, at Arbejdstilsynet skal holde et særlig vågent øje med de virksomheder, der har mange arbejdsulykker og skader, de virksomheder, hvor der mange gange er klaget over arbejdsmiljøet, og de virksomheder, som hører til i brancher, hvor der erfaringsmæssigt er større risiko for arbejdsulykker.
Hvis hr. Søren Søndergaard er enig i det, og det antager jeg at hr. Søren Søndergaard er på baggrund af de ord, han før fremsatte, kunne vi så ikke blive enige om, at så kunne vi afbureaukratisere for de såkaldt ukomplicerede virksomheder, dem, der ikke er sikkerhedstunge og udsatte, sådan at vi kunne sikre en bedre indsats for færre midler?
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-13:
Nu skal jeg ikke tage stilling til, om Det Konservative Folkeparti også er imod antallet af arbejdsulykker, det skal fru Charlotte Dyremose jo fremføre sine synspunkter om, så det må være fuldstændig op til De Konservative at tage stilling til. Men til det konkrete spørgsmål, der blev stillet, vil jeg sige, at jeg sådan set er enig i, at der er ting, der er af en sådan karakter, at det kan have en helbredsnedbrydende effekt, og derfor bør man egentlig også fra Folketingets side sige, at her bør fastsættes nogle regler.
Helt konkret f.eks. i forbindelse med overarbejde, hvor vi faktisk har den opfattelse, at der burde være en lov mod alt for meget overarbejde, fordi det præcis har den effekt.
Jeg kan forstå på fru Charlotte Dyremose, at det er noget, man vil se
positivt på i Det Konservative Folkeparti, og det glæder jeg mig selvfølgelig til, for jeg er fuldstændig enig i den logik, som blev fremført.
Så til hr. Anders Møller: Det, der er problemet, er, at vi stadig væk ikke har fået klarhed over, hvad det er for nogle virksomheder, hvor man kan sige, at der er et særligt grundlag for at holde øje med dem, for som hr. Ole M. Nielsen tidligere har gjort opmærksom på: Hvad snakker vi om?
Snakker vi om det psykiske arbejdsmiljø, snakker vi om det fysiske arbejdsmiljø?
Snakker vi om kemikalier, der fører til, at der kommer misdannede fostre, eller snakker vi om faldulykker?
Snakker vi om nedslidningsskader, ulykker på kort sigt, eller snakker vi om nedslidningsskader på lang sigt?
Der er behov for, som arbejdsmarkedet har udviklet sig, at der er instanser, der kan kigge bredt på det.
Det er også derfor, at det er så katastrofalt, at man har droppet ideen om, at man laver sikkerhedsorganisationen helt ned til fem personer. Men den sikkerhedsorganisation skal bakkes op af et apparat, f.eks. et arbejdstilsyn, der har muligheden for, har ressourcerne til at lave den fornødne kontrol.
Charlotte Dyremose (KF), 2002-05-13:
Nu ved jeg ikke, om hr. Søren Søndergaard ønskede at misforstå mig, i hvert fald er der tale om en lille misforståelse.
Jeg ønsker på ingen måde, at vi skal til at lovgive os til alting her i Folketinget, det hverken kan eller skal vi efter min mening.
Men skal jeg virkelig forstå hr. Søren Søndergaard
sådan, at han ikke mener, at arbejdsmarkedets parter klarer det godt nok?
Mener hr. Søren Søndergaard derfor, at man burde tage rettigheden til at indgå aftaler om mindsteløn og arbejdstider fra arbejdsmarkedets parter, og at vi så i stedet for her i Folketingssalen skulle beslutte den slags
Anders Møller (V), 2002-05-13:
Bare sluttelig til hr. Søren Søndergaard
, fordi hr. Søren Søndergaard igen problematiserer over, hvilke brancher det så er, der skal særligt i fokus: Vi har jo talt om, at der er en række udsatte brancher; der er farlige, sikkerhedstunge virksomheder.
Vi har talt helt konkret om, at dér, hvor der er skiftende arbejdspladser, mindre håndværksvirksomheder, eller virksomheder, der frembyder særlige risici, havne, selv helt små havne med én medarbejder, skal man altså fortsat etablere en sikkerhedsorganisation.
Derfor er det ikke korrekt, når hr. Søren Søndergaard siger, at kravet om at indføre en sikkerhedsorganisation er blevet sløjfet helt ned til alle virksomhedstyper.
I øvrigt er det jo sådan, at jeg hverken er læge eller professor, men hvad jeg derimod ved, er, at folk, der ved, hvor skoen trykker i forhold til de særlig udsatte brancher, skal give deres høringssvar tilbage.
Og så er vi tilbage, hvor vi startede: et ønske fra den nye regering om, at det er arbejdsmarkedets parter, der peger på, hvilke brancher der er så særlig risikotunge, at de skal have særligt fokus af tilsynet.
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-13:
Til hr. Anders Møller vil jeg sige, at det er en meget udynamisk måde at se på tingene på.
Da jeg i sin tid arbejdede på B&W Skibsværft, var det et godt år, hvis der ikke blev slået nogen ihjel.
Nu bliver der ikke slået særlig mange folk ihjel på skibsværfterne, de eksisterer
Vi har set en undersøgelse, jeg tror inden for SiD, der viser, at spørgsmålet om det psykiske arbejdsmiljø er det helt afgørende.
Der er altså en ændring.
Hele spørgsmålet om computerteknologien, skærmterminaler, alle den slags ting, er noget, der har udviklet sig.
Derfor er den holdning, hvor man som en anden bogholder sidder med sin lille statistik og siger, hvor var der ulykker i fjor og i forfjor, og så går ind og laver et eller andet dér, en helt forkert holdning.
Arbejdsmiljøet er noget, der skal kigges på alle steder, det er noget, man skal forholde sig til alle steder.
Det korte af det lange er, uanset hvordan man vender og drejer det, at med det forslag, der ligger, med de tiltag, der hidtil har været fra regeringen - vi kan håbe, at regeringen ændrer holdning - fører det i den modsatte retning.
Og det vil sige, at den kurve, som hr. Anders Samuelsen talte om, hvor der har været nedgang på mange punkter, hvad angår arbejdsulykker, risikerer vi bliver vendt.
Det vil være meget beklageligt. Så vil jeg bare sige til fru Charlotte Dyremose, at jo mere jeg tænker over det, des mindre forstår jeg pointen med spørgsmålet.
Er pointen - vel vidende, at fru Charlotte Dyremose må forfølge det her i en anden runde, fordi fru Charlotte Dyremose ikke har flere korte bemærkninger - at vi skal afskaffe arbejdsmiljøloven?
Det ligger jo angiveligt godt hos arbejdsgiverne og lønmodtagerne.
Hvorfor har vi overhovedet en arbejdsmiljølov?
Vi har en arbejdsmiljølov, fordi vi har erkendt, at det ikke ligger godt, og så skal vi også give de redskaber til at kontrollere, at loven bliver overholdt, og sørge for, at de, der ikke overholder den, bliver retsforfulgt.
Charlotte Dyremose (KF), 2002-05-13:
Se, nu synes jeg, at vi fik en helt anden og ganske interessant erkendelse fra et af de tidligere regeringspartier: Netop det her med, at vi jo ikke kan lovgive os til alting.
Det er jo desværre sandheden nogle gange, når man taler om de her mange mennesker, der bliver udsat for arbejdsskader.
Jeg vil spørge hr. Anders Samuelsen, om ikke han måske kan forestille sig, at det er en af årsagerne til, at vi nu i den nye regering prøver på at fokusere tiltagene der, hvor der virkelig er fare, og at vi netop ikke laver en masse administrativt bøvl eller putter en masse papirarbejde ned
over virksomhederne eller laver en masse pålæg til dem eller giver dem en afgift, som de skal søge et tilskud til at få
dækket, og den slags ting
Det er jo netop, fordi det desværre er sådan, at vi ikke altid bare kan lovgive os til noget, selv om vi alle sammen herinde i Folketingssalen er enige om, at man skal have et godt arbejdsmiljø på alle arbejdspladser, og at man selvfølgelig skal opføre sig pænt og ordentligt over for sine medarbejdere.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-05-13:
Det er desværre lidt det samme, vi interesserer os for, nemlig hvad man egentlig vil, når man siger, at arbejdsmarkedets parter skal inddrages yderligere.
Det er selvfølgelig interessant, hvis Socialdemokraterne virkelig i de mange år, de har haft regeringsledelsen, har forsømt at inddrage arbejdsmarkedets parter.
Jeg vil nok sige, at vi da virkelig vil bore i, om de kunne have gjort det bedre.
Men det er der allerede spurgt om.
Så er der den der med, at hr. Bøgsted godt vil acceptere, at arbejdspladser skal lukkes.
Der synes jeg sådan set, at det, man har nu med bøder, da trods alt er lidt mere humant, og der lader man da tvivlen komme den anklagede til gode.
Bjarne Laustsen (S), 2002-05-13:
Jeg vil gerne spørge hr. Bent Bøgsted, om han ikke mener, at lige børn leger bedst.
Det der med, at der er ligeværdige parter på arbejdsmarkedet, må nu engang være det bedste.
Så kan de finde ud af en lang række ting, måske ud fra hver deres forskellige forudsætninger.
Men når man hører Dansk Folkeparti igen og igen stå derude i forsamlingshusene og sige, at de er den lille mands beskytter, og at man ikke vil tage noget fra lønmodtagerne, så er det jo skægt at se, at første gang Dansk Folkeparti får indflydelse i dansk politik, så hagler det ned over lønmodtagerne med forslag, der vil tage ting fra dem.
Min taletid er så kort, at jeg slet ikke har tid til at nævne alle de ting, der er kommet, men en af tingene er bl.a. de små sikkerhedsorganisationer.
Det er da helt utroligt, at man vil fjerne et godt instrument på den lille arbejdsplads og deregulere arbejdsmiljøet dér.
Så siger hr. Bent Bøgsted, at han ser frem til, at beskæftigelsesministeren vil komme med noget.
Men ministeren vil jo ikke komme med noget.
Ministeren har jo sagt til arbejdsmarkedets parter, at de må komme.
Det, der er interessant, er, om man, hvis arbejdsmarkedets parter kommer og siger, at samfundet ikke yder nok i forhold til Arbejdstilsynet, AMI, og hvad ved jeg, så vil være med til at øge midlerne til de områder.
Irene Simonsen (V), 2002-05-13:
I sin tale kommer hr. Carsten Hansen så fortrinligt ind på nogle eksempler, han har med fra Fyn i formiddag.
Det synes jeg er meget fint.
Men det kunne også være spændende, hvis hr. Carsten Hansen herfra kunne fortælle, hvad han får at vide, når han er i dialog med hele arbejdspladsen, og det vil sige både arbejdsgiveren og arbejdstagerne. Tiderne har ændret sig.
De har ændret sig på den måde, at en arbejdsgiver og en arbejdstager har et fælles mål, nemlig at det her skal gå godt.
Det er ikke, som det var for år siden, hvor pædagogikken var en anden, og hvor man opdragede med tæsk eller restriktioner.
I dag opdrager man med den gode dialog.
Der skal ikke herske tvivl om, at én arbejdsskade er én arbejdsskade for meget, men det løses ikke med metoder, der siger tæsk, restriktioner og bøder, men det løses gennem den gode dialog på arbejdspladsen.
Som arbejdsgiver ser man på to ting: Det menneskelige og i øvrigt selvfølgelig også det meget omkostningstunge, når en arbejdstager kommer til skade.
Kunne hr. Carsten Hansen her belyse, hvad den gode dialog på arbejdspladsen er?
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-05-13:
Til debatten om, hvorvidt afgifter virker: Jo, arbejdsmiljøafgiften virker rigtig godt.
Den har virket utrolig negativt.
Så afgifter virker, det er fuldstændig korrekt.
Men jeg håber da ikke, at det er formålet med arbejdsmiljøafgiften.
Det er det, der er anledningen for mig, og det krøb hr. Carsten Hansen lidt udenom i sit svar til mig. Jeg synes, det er så ærgerligt og trist, at det er dårlig psykologi - altså ikke dårlig psykologi på arbejdspladsen, men imellem myndighederne og virksomhedslederne - der forhindrer så megen god arbejdsmiljøindsats.
Det er en kendsgerning, at masser af arbejdsgivere finder, at de der fra Arbejdstilsynet er nogle, der sådan kommer og forfølger os osv.
Det er selvfølgelig, fordi arbejdsgivere ikke er helt så gode alle sammen, som de borgerlige partier mener at de er, selvfølgelig er de ikke det.
Men selv om de ikke er det - for de er jo ikke anderledes end andre mennesker; arbejdstagere er jo heller ikke lige gode alle sammen - så må man jo prøve at angribe det på en pædagogisk og psykologisk rigtig måde og få solgt den her idé til dem om, at vi skal gøre noget.
Det er dér, jeg vil have den indrømmelse af hr. Carsten Hansen: Mener han ikke, at det der med arbejdsmiljøafgiften var utrolig upædagogisk og upsykologisk?