runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-05-04:
Jeg er da glad for, at kirkeministeren indrømmer, at der er tale om en forskelsbehandling, men det, der er lidt interessant, er, om kirkeministeren går ind for en forskelsbehandling af folk af homoseksuel observans.
Er det virkelig kirkeministerens indstilling til ligebehandling af folk med forskellig seksuel observans her i dette land?
Bertel Haarder (V), 2006-05-04:
Jeg kunne forstå spørgsmålet, hvis det handlede om en meget stor krænkelse, men krænkelsen består jo kun i, at man skal gå på rådhuset for at få sin vielsesattest.
Det skulle min søster også, da hun blev gift i en frimenighed.
Da skulle hun på kommunekontoret for at få sin vielsesattest, men det var ikke noget groft overgreb, og det er det her jo heller ikke.
Der sker en forskelsbehandling – det bestrider jeg ikke – men det er en forskelsbehandling, som ikke kan henregnes til store krænkelser, og som i hvert fald ikke på nogen måde vil blive vurderet som forskelsbehandling i hverken Europarådet eller andre steder.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-05-04:
Jeg synes, det er en meget interessant diskussion om frihed, og jeg kunne godt tænke mig at vende den lidt om.
Er det helt fjernt fra ministeren, at vi også snakker om frihed for de mennesker, der kunne øn ske at indgå registreret partnerskab ved en kirkelig handling?
Bertel Haarder (V), 2006-05-04:
Jeg forsøgte bare at være lidt pædagogisk.
Jeg ved jo, hvor stor sympati hr. Simon Ammitzbøll og hans parti har for andre trossamfund og andre etniske grupper, og så satte jeg mig altså i en af disse gruppers sted og sagde: I tilfælde af at folkekirken havde været katolsk, skulle man så have vedtaget en sådan lov?
Det tror jeg bestemt ikke, for så var katolikkerne i hvert fald straks flygtet fra kirken og havde dannet deres egen menighed.
Lissa Mathiasen (S), 2006-05-04:
Fru Birthe Rønn Hornbech siger: at håndhæve over for folkekirken.
Så siger jeg, at det er mig inderlig imod.
Det tror jeg er alle forslagsstillerne inderlig imod.
Vi skal ikke håndhæve over for folkekirken.
Jeg ønsker ikke at blande mig i folkekirkens indre anliggender.
Det er folkekirken selv, det er de andre trossamfund selv, der skal tage denne beslutning.
Jeg skal slet ikke blande mig i det.
Men lige så vel som at vi i dag har præster, der ikke ønsker at vie fraskilte, selv om mange gør det i dag, flertallet gør det, så har vi også præster i dag, der heller ikke vil anerkende kvindelige præster, til trods for at vi tilbage i 1947, hvis ikke jeg husker helt forkert, fik anerkendelsen af kvindelige præster.
Det er derfor, jeg ikke forstår det, og jeg synes, vi stadig væk har brug for et svar: Hvad er det, der er fru Birthe Rønn Hornbech så inderlig imod, og hvad menes der, når fru Rønn Hornbech siger, at det her ikke har noget med retlige spørgsmål at gøre?
Vi har altså en lovgivning i lov om registreret partnerskab.
Vi rører ikke folkekirken, vi rører ikke de andre trossamfund.
Vi siger bare, at vi ønsker at fjerne den barriere, der er, og så kan man bagefter selv frit tage den beslutning, man vil, hvis man vil.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2006-05-04:
Det er mig inderlig imod at være medlem af en folkekirke, hvor en meget stor del af menigheden vil være imod det her forslag, og det er mig endnu mere inderlig imod som lovgiver at skulle være med til at presse det ned over hovedet.
Der har vi bare en forskellig opfattelse af frihed.
Jeg synes igen, fru Lissa Mathiasen skulle gå hjem i sit lønkammer og tænke over, hvad selvforståelse er, og så tænke på borgmesteren på Langeland.
For det er sådan set et fremragende eksempel på, at der sker noget et sted i en bevægelse, som man ikke kan lide, og derfor kan man ikke være med.
Det vil jeg ikke udsætte folkekirken for endnu.
Charlotte Dyremose (KF), 2006-05-04:
Jeg er sikker på, at man har vurderet det her ud fra, hvordan vort samfund ser ud, for det er god konservativ skik og brug, altså at man har vurderet, hvad det er for værdier, hvad det er for overvejelser, der generelt gøres, og at man så laver en lovgivning, der passer til det.
Derfor siger vi jo netop også, at vi ikke vil blande os i det her.
Vi vil, hvis folkekirken eller andre trossamfund ytrer et konkret ønske, meget gerne overveje seriøst, om der er muligheder for at hjælpe dem til at leve op til det.
Men vi vil ikke stå her i dag og sende et klart politisk signal til danske trossamfund om, hvad nogle politiske partier måtte mene de skulle gøre, og hvordan de rent trosmæssigt og rent åndeligt skal forholde sig til deres egne indre anliggender.
Lissa Mathiasen (S), 2006-05-04:
Jeg anerkender blankt, at fru Charlotte Dyremose ikke i 1989 tænkte så meget over det her, men jeg troede faktisk, at hun havde den opfattelse, at man, når man står over for det her forslag og har haft den her debat nogle gange, så alligevel gør sig den overvejelse om, hvad grunden til, at det blev lavet sådan i 1989, egentlig var.
Da lavede vi altså et indgreb.
Det har vi også sagt på andre områder.
Så er det, jeg spørger: Kan man ikke fra konservativ side se, at der lavede man faktisk et indgreb i loven om registreret partnerskab, og at det er det indgreb, der skal væk?
Derefter kan man sige, at måtte de fra folkekirken eller fra andre trossamfund have et ønske om at ville gå ind og gøre noget, så er det fint.
Men det må da være lovgivere, det må da være os her i Folketinget, der bestemmer, om denne lovgivning om registreret partnerskab skal ændres eller ej.
Charlotte Dyremose (KF), 2006-05-04:
Det, jeg synes er ret vigtigt i den her sammenhæng, er, at loven ser ud i dag, som den gør, og laver vi en ændring i den lovgivning, så sender vi et klart og tydeligt politisk signal, og det politiske signal vil vi ikke fra konservativ side være med til at sende.
Vi vil gerne være lydhøre over for trossamfund, der måtte have særlige ønsker til ændringer i lovgivningen, som ville være en fordel for den måde, de ønsker at udøve deres tro på, men vi ønsker ikke at sende klare politiske signaler til trossamfundene.
Lissa Mathiasen (S), 2006-05-04:
Bare et spørgsmål: Da loven om registreret partnerskab blev vedtaget i 1989, var lige nøjagtig de paragraffer her en del af det.
Det har intet med folkekirken at gøre.
Hvorfor mente man dengang fra konservativ side, at det var rigtigt at indføre de her begrænsninger?
Da gik vi jo netop ind og lagde begrænsninger.
Der var ingen, der dengang talte om, at vi da blandede os i folkekirkens indre anliggender.
Det var lov om registreret partnerskab, og det er stadig væk i lov om registreret partnerskab, vi mener man bør fjerne barrierer.
Alt, hvad der vedrører folkekirkens og andre trossamfunds indre anliggender, kunne vi ikke drømme om at blande os i.
Men hvorfor var det i orden i 1989?
Charlotte Dyremose (KF), 2006-05-04:
Jeg skal indrømme, at jeg da var en af de første til at springe op og sige, at man jo ikke som person kan adskille politik og religion, for det værdigrundlag, man har, ligger selvfølgelig også til grund for det politiske værdigrundlag, man har.
Men jeg har i samme åndedrag hver eneste gang sagt, at vi dog i dette land kunne bryste os af, at vi er virkelig dygtige til at formå at skelne mellem politik og religion, altså at skelne mellem, hvad der er et religiøst, et trosspørgsmål, og hvad der er politisk signalgivning og politisk lovgivning.
Derfor synes jeg, det er lidt trist at opleve, at en samlet venstrefløj med det her forslag ikke forstår den skelnen mellem, hvad der er religion, og hvad der er kraftige politiske signaler.
Jeg skal også indrømme, at jeg kommer til at gentage mig selv en lille smule her i dag.
Men det er altså sådan, at vi i den konservative folketingsgruppe i dag som tidligere er af den opfattelse, at det her ønske skal komme fra folkekirken eller fra de andre trossamfund og ikke fra et eller flere politiske partier.
Vi finder det ikke passende, at politiske partier på den måde blander sig i folkekirkens indre anliggender, for sagen er jo den, at vedtages det her forslag, vil det være et klart politisk signal, som med garanti vil blive brugt til at forsøge at presse ændringer igennem i folkekirken, eller i andre trossamfund for den sags skyld.
Vi er af den opfattelse, at en sådan ændring skal komme nedefra, altså fra folkekirken eller de andre trossamfund, og ikke oppefra fra politiske partier.
Hvis ønsket kommer fra f.eks. folkekirken eller brede kredse i det folkekirkelige, så skal vi som politikere ikke stå i vejen for den udvikling.
Men kommer ønsket ikke, skal vi politikere på samme måde ikke ved politisk signalgivning presse trossamfundene.
Situationen er jo den, som ministeren og flere andre også har været inde på, at en række biskopper er gået sammen om et fælles ritual for velsignelse af homoseksuelle par, mens andre biskopper har valgt at stå uden for det.
Der er altså ikke engang i dag i folkekirken enighed blandt biskopperne om velsignelse af homoseksuelle par, og det står derfor ret tydeligt for os, at der ikke er et massivt ønske om et egentligt vielsesritual.
Jeg vil godt understrege her til sidst med henvisning til den her, synes jeg, vigtige bestræbelse på at skelne mellem politik og religion, at jeg med vilje ikke har været inde på, hvordan vi i folketingsgruppen hver især personligt forholder os til det her spørgsmål.
Vi er som sagt af den overbevisning, at det ikke er os politikere, der skal tage stilling til kirkens indre anliggender.
Det skal vi i stedet for eventuelt gøre som medlemmer af folkekirken eller medlemmer af andre trossamfund, hvor vi som individer kan være med til at påvirke udviklingen i den retning, vi nu engang finder rigtig.
Derfor vil jeg ikke denne gang som tidligere være med til at sende de politiske signaler til folkekirken, og derfor kan vi heller ikke denne gang støtte forslaget.
Jesper Langballe (DF), 2006-05-04:
Det står ikke nogen steder i forslaget, fordi forslaget taler kun om frihed.
Det er da mærkeligt, at fru Lissa Mathiasen og de øvrige forslagsstillere ikke kan forstå, at når man gennemtvinger en frihed imod dem, der skal praktisere friheden, så øver man tvang.
Lissa Mathiasen (S), 2006-05-04:
Det var mange ord, der blev sagt, men de gav sådan set ikke svar på det, jeg spurgte om.
Hvor står der i forslaget her, at vi pålægger folkekirken eller andre trossamfund, at den her mulighed skal kunne komme til udtryk?
Hvor står det?
Derfor spørger jeg, og jeg spørger helt enkelt: Kan jeg ikke få læst de linjer op i forslaget, som på nogen måde pålægger den danske folkekirke eller andre trossamfund, at de nu skal til at gøre det her?
Hvor står det?
Bertel Haarder (V), 2006-05-04:
Jeg vil bede hr. Simon Ammitzbøll overveje, om han synes, det ville være rimeligt, hvis Folketinget vedtog, at det skal være tilladt for katolske menigheder at ansætte kvindelige præster.
I den situation kunne man jo bruge alle de samme argumenter og sige: Jamen der er jo ingen, der tvinges, og alle får frihed osv., så hvorfor dog egentlig ikke gøre det?
Jesper Langballe (DF), 2006-05-04:
Det er sådan en logik, der simpelt hen bider sig selv i halen, og hvor vi hele tiden vender tilbage til udgangspunktet.
Men må jeg lige svare på det første med et modspørgsmål til fru Lissa Mathiasen?
Hvem er folkekirken selv?
Det vil jeg altid så forfærdelig gerne vide.
Jeg ved ikke, hvem det er, man sådan kan udnævne til folkekirken selv, til den, der har ret til at optræde som folkekirkens repræsentant.
Folkekirken selv, det er mig og fru Lissa Mathiasen.
Nu ved jeg ikke, om fru Lissa Mathiasen er medlem af folkekirken.
Hvis hun er det, så er der ikke andet at sige, end at folkekirken selv er fru Lissa Mathiasen, og det er mig, og det er alle de andre menige barnedøbte danskere.
Der er ikke nogen, der skal stable sig op over for dem og repræsentere folkekirken.
Men Folketinget har sandelig en forpligtelse til at sørge for den folkekirke uden at skulle igennem noget, der hedder folkekirken selv.
Det er en meget, meget god ting, for det forhindrer folkekirken i at blive erobret enten af præstestanden eller også af nogle andre fromme folk.
Det har hr. Jørgen Arbo-Bæhr fuldstændig misforstået.
Når jeg bruger vendingen skik og brug, undtager jeg ikke registreret partnerskab, selvfølgelig ikke.
Når jeg taler om skik og brug i den her forbindelse, taler jeg om, hvad der af folkekirkemedlemmer i al almindelighed opfattes som et ægteskab, og i øvrigt også, hvad jeg selv opfatter som et ægteskab.
Deri ligger der ikke nogen kasten vrag på det registrerede partnerskab; deri ligger der en forståelse af, at ægteskabet er et, jeg gentager, efter sin intention livslangt monogamt og heteroseksuelt parforhold med henblik på at få børn.
Sådan er vores forståelse af ægteskabet, og deraf affødes forståelsen af vielsespraksis.
Det har ikke spor at gøre med, at der i det er noget som helst nedladende i forhold til det registrerede partnerskab.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-05-04:
Jeg hæftede mig ved ordet skik og brug, for det afslører jo efter min bedste overbevisning, at hr. Jesper Langballe har den opfattelse, at registreret partnerskab mellem to homoseksuelle ikke kan opfattes som det, hr. Jesper Langballe kalder for skik og brug, altså at det skulle være i modstrid med et eller andet – jeg ved ikke, om det er naturligt eller overnaturligt, eller hvad det er.
Jesper Langballe (DF), 2006-05-04:
Det har jeg sådan set lige prøvet på at forklare hr. Kamal Qureshi.
Det er den frihed, der tager sit udgangspunkt i, at hvis en præst nu synes, at han gerne vil vie to homoseksuelle i kirken og forlanger, at den vielse skal have retsvirkning, så skal han selvfølgelig have lov til det.
Hvis han den næste dag finder ud af, at det egentlig er helt urimeligt, at man er så fikseret på parforholdet, for hvorfor det, det kunne jo lige så godt være tre eller fire, man viede ad gangen, for det kunne han godt tænke sig –
tre lesbiske søstre i Tyskland var på et tidspunkt meget fortørnede over, at de ikke kunne blive viet i sådan en trekant – jamen så skal han selvfølgelig have lov til det.
Han skal rette sig efter den skik og brug, der er rimelig bred konsensus om i det trossamfund, han tjener.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-05-04:
Med henvisning til ordførerens indledning synes jeg egentlig, det er en ganske god idé, hvis ordføreren har tænkt sig at rejse rundt i landet som sådan en DJ Langballe.
Men bortset fra det har jeg stadig væk hæftet mig meget ved det her spørgsmål om tvang til frihed, hvor jeg egentlig synes, at hr. Jesper Langballe har gjort det lidt mere klart i forhold til, hvad vi tidligere har hørt, altså hvad der skulle være indholdet i den her tvang til frihed, nemlig at tvinge en frihed ned over nogle mennesker.
Jeg kunne godt tænke mig at vide: Hvad er det for nogle mennesker, der bliver tvunget en frihed ned over?
Og hvad består denne tvang til frihed af?
Jesper Langballe (DF), 2006-05-04:
Den måde at betragte folkekirken på, man møder under den her debat, minder mig om svenskerne.
Det officielle Sverige ved stort set ikke noget om, hvad kristendom er.
Svenskerne er så klerikale, at al kirkelig lovgivning tager sit udgangspunkt i præsterne.
Det er på en måde det samme, når jeg nu hører hr. Kamal Qureshi tale om præsternes samvittighedsfrihed, som om den skulle være kirkens omdrejningspunkt.
Jamen det var dog rædselsfuldt, vil jeg sige til hr. Kamal Qureshi, som slet ikke forstår, at vi har en folkekirke i Danmark, og hvad det indebærer.
Det er faktisk en kirke, hvor det enkelte menneske er stillet direkte over for Gud uden gejstlige mellemmænd, og det får selvfølgelig en afsmitning på den praksis, der gælder i mere praktiske sager som spørgsmålet om, hvad en præst kan tillade sig i forbindelse med ritualisering og i forbindelse med de retsvirkninger og ritualer, man har.
Kamal Qureshi (SF), 2006-05-04:
Jeg er jo godt klar over, at hr. Jesper Langballe også mener, det er et statsligt indgreb, hvis man siger, at forældre f.eks. ikke må slå deres børn.
Det her svarer faktisk til, hvis nu vi skal bruge hr. Jesper Langballes eksempler, at regeringen og Folketinget havde lavet en lovgivning, der sagde, at ansatte ikke måtte tale, mens deres leder var til stede, og vi så gik ind og fjernede det forbud, så det ikke er os, der bestemmer, hvordan virksomhedens arbejdsfordeling skal være.
Hvis virksomheden finder ud af, at det skal være på en anden måde, så kan de gøre det.
Så er det en sammenlignelig problemstilling.
Jesper Langballe (DF), 2006-05-04:
Nej, det ville måske nok være at tage munden lidt for fuld at sige, at det her foreliggende forslag er et forsøg på at aflive folkekirken i sig selv.
Når man påtvinger mennesker en frihed, som de ikke ønsker, hvis man f.eks. – ministeren har brugt et udmærket eksempel med den katolske kirke – lavede en lov for erhvervslivet, som betød, at underordnede funktionærer til enhver tid skulle have lov til at sætte sig op imod virksomhedsledelsen, kunne man da godt sige, at det bare var frihed.
Eller hvis man laver en lov, der siger, at vores børn gerne må pjække fra skole og råbe op ved middagsbordet, og så siger, jamen, det er kun friheden, vi vil, vi vil bare gøre børnene fri, så det ikke er deres forældre, der skal bestemme alt sammen, så ville det jo af forældrene og dermed formentlig af den samlede familie blive opfattet som en rædselsfuld tvang fra statsmagtens side.
Kamal Qureshi (SF), 2006-05-04:
I modsætning til de spørgsmål, der blev rettet til Venstre, er det klart, at der jo er forskel til Dansk Folkeparti.
For jeg er fuldt bekendt med, at Dansk Folkeparti har en næsten diktatorisk, var jeg lige ved at sige, tilgang til, hvordan tingene i folkekirken skal styres herindefra, og hvis ikke folkekirken gør, sådan som Dansk Folkeparti gerne vil have det, skal man også kunne bruge lovgivningen til at få den til at bevæge sig ad det spor.
I den sammenhæng er det selvfølgelig en gammel plade, som hr. Jesper Langballe sagde det, der bliver sat på.
Men det, jeg gerne vil reagere over for og tage afstand fra, er, at hr. Jesper Langballe siger, at vi med vores forslag prøver at aflive folkekirken.
Så synes jeg egentlig, at hr. Jesper Langballe har et meget, vil jeg nok sige, svagt forhold til folkekirken, hvis han tror, at man med lovgivningens magt kan fjerne en kirke på den måde.
Hvis man ser på den svenske kirke, så er den, efter at den er blevet løsrevet fra staten, faktisk blevet styrket.
De snakker om, at de har fået flere medlemmer.
Så det er jo ikke sådan, at et trossamfund på den måde bliver ødelagt eller aflivet, fordi man går ind og fjerner nogle forbud.
Jesper Langballe (DF), 2006-05-04:
Selv om jeg kun har været i Folketinget i 4½ år, må jeg tilstå, at jeg godt kan føle mig som lidt af en discjockey, der sådan sætter gamle plader på, når de her genfremsættelser kommer igen og igen.
Man, ja, man bliver så utrolig rørt, når politikere og partier, som vil blæse kristendommen en hatfuld og gerne vil have folkekirken aflivet, drager en så rørende omsorg for folkekirkens præsters samvittighedsfrihed.
Jeg synes virkelig, at det er et meget smukt træk.
Det er jo bare frihed, vi vil, gentager forslagsstillerne i det uendelige.
Jeg synes, det blev udtrykt med meget prisværdig præcision af ministeren, der sagde, at der her er tale om at presse en frihed ned over folk.
Her er der tale om en tvang til frihed, fordi selve folkekirkens idé jo netop er, at præsterne ikke har frihed til hvad som helst.
For det første skal præsterne ikke styre folkekirken, og det er faktisk Folketingets opgave at være med til at forhindre, at vi får en præstekirke, men for det andet kan præsterne ikke individuelt i kirkerummet foretage sig hvad som helst.
Det fremgår af forslagets bemærkninger, at forslagsstillerne har registreret, at biskopperne er enige om at tage afstand fra den i nogle sammenhænge fremførte kristelige fordømmelse af mennesker, der har valgt at leve sammen i et registreret partnerskab.
Jeg synes, det er fortræffeligt, at det er kommet med, og det kan også godt være, det har fået forslagsstillerne til at overveje, om det var noget helt andet end kristelig fordømmelse af homoseksuelle, der betingede konservatismen på det her område.
Det handler nemlig slet ikke om homoseksuelles rettigheder, det handler om, hvad ægteskabet er.
Det handler om en folkekirkelig forståelse af ægteskabet, som efter sin intention er et livslangt monogamt forhold mellem en mand og en kvinde med henblik på at få børn.
Det er i og for sig ganske enkelt.
Al respekt for det registrerede partnerskab, det er fortræffeligt, men et ægteskab, det er det ikke.
Det er temmelig meningsløst, når man siger, at det ikke er trossamfund, der skal vælge ligestillingsmuligheden i lovgivningen.
Det skal lovgiveren.
Det er til gengæld ikke lovgiveren, der skal vælge, om ligebehandlingsmuligheden skal bruges.
Jamen altså, det er jo fuldstændig hinsides enhver logisk sammenhæng.
Det, man vil, er altså at presse en mulighed ned over en folkekirke, som stort set ikke ønsker den mulighed.
Så vil man sige, at man så har fuldstændig frihed til, om man vil bruge muligheden eller ej.
Det giver ingen mening.
Lissa Mathiasen (S), 2006-05-04:
Jeg er egentlig overrasket, men dybest set også næsten ked af at høre den måde, som hr. Jesper Langballe udlægger det her på.
For sådan som det egentlig bliver sagt her, bliver der givet udtryk for en manglende tiltro, egentlig et udtryk for, at folkekirken ikke selv vil være i stand til at træffe beslutninger på et godt grundlag og på et rigtigt grundlag om, hvordan folkekirkens indre anliggender skal køre.
Hvis vi går hen og ændrer lovgivningen her, som altså intet har med folkekirken at gøre, men som har med lov om registreret partnerskab at gøre, og fjerner det forbud, der ligger der, så siger hr. Jesper Langballe, at da kan det komme til at betyde noget meget grimt i forhold til folkekirken.
Det synes jeg er en nedvurdering, som jeg slet ikke forstår.
Mit spørgsmål er: Hvor står der i forslaget, at man så i folkekirken skal indføre det her?
Hvor står der i det her forslag, at det er konsekvensen af det?
Hvor står det henne i forslaget?
Lone Dybkjær (RV), 2006-05-04:
Men der ligger jo indirekte i hr. Morten Messerschmidts tekniske gennemgang, at han ikke er enig i, at det behøvede at være så strikt.
Eller mener hr. Morten Messerschmidt, at vi skal deltage i f.eks. nogle af de opgaver, som vi har måttet afstå fra på nuværende tidspunkt, fordi vi har lavet en måske bred fortolkning af forsvarsforbeholdet?
Bertel Haarder (V), 2006-05-04:
Jeg bad om ordet, fordi jeg synes, at fru Christine Antorini skrabede bunden i sit første indlæg.
Hvorfor i alverden kan hun ikke anerkende, at det, vi nu vedtager, skyldes den ildhu og det engagement, som fru Tina Petersen og Dansk Folkeparti har vist i sagen?
Det er sandheden.
Fru Christine Antorinis parti har haft regeringsmagten, de har ikke stillet ændringsforslag, heller ikke i de sidste 4½ år, og de har heller ikke bedt om at få finansloven ændret.
Så kunne vi dog ikke lade fru Tina Petersen få æren for det?
Per Kaalund (S), 2006-05-04:
Det har tidligere været antydet også af andre partier uden for forsvarsforliget i Folketinget, at man kunne fifle med forsvarsforbeholdet, og det er jo det, der lidt ligger i hr. Messerschmidts bemærkninger.
Vil det sige, at man fra sag til sag agter at vurdere, om forsvarsforbeholdet skal opretholdes eller ikke opretholdes?
Her har de øvrige partier helt klart været af den opfattelse, at det er vælgernes og folkets forbehold, og at det kun kan afskaffes ved en folkeafstemning og ikke skal underlægges fortolkninger i Folketinget eller af partier i Folketinget.
Margrethe Vestager (RV), 2006-05-04:
Når man hører ministeren, kunne man godt få det indtryk, at det danske eksamenssystem har været præget af, at stort set alle i enhver forstand og i enhver sammenhæng er gået til gruppeeksamen, men det er jo så langt fra virkeligheden, at man sig må forbarme.
Derfor er spørgsmålet ikke, om regeringen er liberal i sin forbudspolitik ved at lade en lille dør stå åben for i hvert fald at foregøgle en illusion om, at den ikke vil forsøge at hindre gruppearbejde, men om den virkelig synes, det er rimeligt at regulere området med et forbud mod en given eksamensform, som i en lang række sammenhænge har vist sig at være gavnlig for både de studerendes evne til at vise, hvad de kan, og undervisningens kvalitet, fordi de to ting virker sammen.
Hvor er det liberale blevet af i den regering, der mener sig ledet af et liberalt parti?