Charlotte Fischer (RV), 2006-01-17:
Ja, det gør jeg, men jeg vil sige, at det måske er lige ved at gå til excesser at sige, at det er et spørgsmål om lighed og ulighed i sundhedssektoren.
Hvis vi tager det konkrete forslag i konkurrenceredegørelsen, kan man jo sige, at selv om vi åbnede muligheden for dem, der fysisk møder op på et apotek i et andet europæisk land, ville det være rigtig få.
Det ville være en meget forsigtig lille åbning, som næppe ville skabe ragnarok, men kunne være en første, forsigtig åbning.
Det ville være et udtryk for anerkendelse af, at Europa hænger sammen, og man kunne også imødekomme det, der set fra forbrugerens synspunkt virker oplagt, nemlig at hvis man alligevel er i det land, skal man også kunne købe præparatet og få det tilskud, man ville have fået hjemme.
Kunne det ikke være et lille, fornuftigt skridt, og burde man ikke være bare en lille smule åben over for det?
Men det er vigtigt for mig at få sagt til dem, der har gjort sig til talsmand for, at recepter skal kunne håndteres via internettet eller på anden vis hen over landegrænserne til f.eks. græske, spanske og italienske apoteker, at det vil skabe en risiko for, at den rolle, vi ønsker at give det danske apoteksvæsen, vil smuldre.
Der er også en ligheds/ulighedsbetragtning med i billedet.
Hvis de ressourcestærke patienter lader deres recepter håndtere via en udvidet adgang til at handle i udlandet, bliver der færre til at finansiere den apoteksstruktur, vi har herhjemme.
Vi har valgt at leve i et samfund, hvor vi har et reguleret apoteksvæsen, og så må vi også være solidariske og sammen tage hånd om, at det kan hænge sammen på en måde, der er omkostningseffektiv, og hvor patienterne har rimelig adgang til apoteksbetjening i deres lokalområde, også gangbesværede og andre handicappede.
Derfor er det overordnede spørgsmål, som vi ved lejlighed kan diskutere, i virkeligheden, hvordan den overordnede strategi for udvikling af vores apoteksvæsen skal være.
Jeg er tilhænger af det første.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Spm. nr. US 54
Vi kan bl.a. få tilskud til briller, hvis vi køber brillerne i et andet europæisk land, så er der ikke nogen mulighed for at bløde en fuldstændig firkantet og blank afvisning op?
Ministeren henviser til det nationale system og tager skyklapperne på og afviser fuldstændig, at der kan blødes op, men er der ikke nogen mellemtrin, som vi i virkeligheden burde studere lidt mere?
Jeg er den første til at erkende, at EU er kommet for at blive.
Jeg er i øvrigt varm tilhænger af EU, og jeg er også varm tilhænger af, at vi tager de gevinster, der kommer af en skærpet international konkurrencesituation.
Det gør man sådan set også i den danske apotekssektor, for med den måde, vi giver tilskud på, drager vi faktisk den fulde nytte af, at der også er konkurrence på receptpligtig medicin.
Det, vi taler om her, er, om det ud fra en patientsikkerhedsindfaldsvinkel ville være klogt at give en måske særlig ressourcestærk patientgruppe lov til at shoppe frit hen over landegrænserne med risiko for, at den øvrige del af apotekssystemet ville falde fra hinanden eller blive mere sårbart.
Det synes jeg man skal være varsom med, specielt når man, som jeg ved at også fru Charlotte Fischer gør, kerer sig meget om lighed og ulighed i sundhedssektoren.
Jeg har også læst, at der er foretaget 200.000 rettelser, men man kunne jo godt kvalificere det lidt mere og spørge: Hvad er en rettelse egentlig?
Det kan være rigtig mange ting, og i virkeligheden synes jeg måske også, det er grundlæggende, at der mangler dokumentation for, hvor stort et kvalitetsproblem det egentlig ville være.
Det er jo også Forbrugerrådets synspunkt.
Spørgsmålet er, om vi i en eller anden udstrækning kunne bevæge os langsomt i retning af at give mulighed for, at man faktisk kan købe den medicin, når man er i et andet europæisk land.
Jeg er enig i, at vi ikke bare uden videre kan åbne for internethandel og det hele i ét hug, for det ville være uoverskueligt.
Men der er trods alt mulighed for at åbne en lille smule?
Jeg kan henvise til konkurrenceredegørelsen fra 2005, hvor det faktisk anbefales, at der skal kunne gives et tilskud, hvis forbrugeren selv møder fysisk op på apoteket, så ville det ikke være en mulighed?
Forbrugerrådet har deltaget i det udvalgsarbejde, der har fundet sted, og som altså har ført frem til den konklusion, at man ikke kan anbefale at give den mulighed.
Men lige så snart konklusionen er draget i direkte forlængelse af udvalgsarbejdet, taler Forbrugerrådet om at anlægge en prøvesag, så det står mig altså lysende uklart, hvad Forbrugerrådets synspunkt er.
Jeg synes, man skal løse problemerne ud fra den rigtige indgangsvinkel, og det, vi arbejder meget målrettet på i øjeblikket, er at skabe gennemsigtighed for patienten med hensyn til prisdannelse og bivirkninger etc. og udvide apotekernes rolle i det integrerede sundhedsvæsen som det sidste led i kæden.
Det ville vi gøre vold på, hvis vi pludselig betragtede receptpligtig medicin som en hvilken som helst anden forbrugsvare, som frit kan importeres over grænserne.
Jeg vil tage afsæt i en artikel i Jyllands-Posten i går, som går på, om man skal kunne købe medicin i andre europæiske lande med tilskud.
Det fremgår af artiklen, at ministeren har truffet den beslutning, at det skal danskerne ikke på nogen måde kunne, for ministeren mener ikke, det skal være sådan, at EU-borgere skal kunne tage til et andet EU-land og købe medicin med tilskud.
Jeg anerkender, at der er et dilemma med hensyn til patientsikkerhed osv.
Men man kan vel også sige, at her i år 2006 i en moderne verden, hvor folk bevæger sig på tværs af grænser og rejser meget mere, hvor vi har en ambition om at skabe et sammenhængende Europa, og hvor vi også har en ambition om at kunne give folk medicin de steder, hvor den er billigst, kan det måske virke lidt utidssvarende med en blank afvisning, så jeg vil gerne høre ministerens begrundelse.
Når jeg ikke synes, det er en god idé, er det ikke, fordi jeg ikke godt kan se, at der kan være fordele ved internationalisering; det er jeg en varmhjertet tilhænger af.
Men her taler vi jo ikke om almindelige forbrugsgoder.
Vi har i de seneste år gjort rigtig meget for at udvikle apoteksektoren som det, den i virkeligheden er, nemlig en integreret del af vores sygdomsbehandlingssystem, og derfor er vi nødt til at stå vagt om patientsikkerheden.
Vi ved, at apotekerne hvert år retter noget i retning af 200.000 recepter, fordi mødet mellem apoteker og patient danner grundlag for at justere ordinationen, og det er i hvert fald en mulighed, der meget vel kunne gå tabt, hvis vi gav udenlandske apoteker lov til at levere medicinen.
Det er også baggrunden for, at det udvalg, hvor hele branchen og i øvrigt også Forbrugerrådet er repræsenteret – og som så at sige genererede artiklen i Jyllands-Posten i går – har konkluderet, at det ville være uhensigtsmæssigt, og det er altså også min opfattelse for nærværende.