runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Aase D. Madsen (DF), 2003-01-16:
Nu blev Færøerne inddraget.
Jeg er lige faldet over nogle bemærkninger, fra dengang Færøerne kom fra det, der hedder A-princippet til B-princippet, hvor der står, at spørgsmålet om ejendomsret til undergrunden er behandlet indgående i 1978 i forbindelse med hjemmestyreloven for Grønland, og principperne herfra er grundlæggende.
Det fremgår, at en fuldstændig og uigenkaldelig overdragelse af statens højhedsret med hensyn til undergrunden efter danske retsprincipper ikke kan foretages til en enkelt del af riget, dennes befolkning eller en hjemmestyremyndighed.
Henrik Vestergaard (V), 2003-01-16:
Forslagsstillerne skriver i bemærkningerne til dette forslag, at de ønsker et selvstændigt Grønland.
Da vi nu har muligheden for at få en lille dialog,
kunne hr. Kuupik Kleist så ikke uddybe, hvad han forstår ved et selvstændigt Grønland, især i forhold til økonomisk bæreevne?
Tove Videbæk (KRF), 2003-01-16:
Grønland er virkelig på i øjeblikket, og i sidste uge havde
vi så her i Folketinget den omtalte meget vellykkede og lærerige konference om Danmark, Grønland og fremtiden.
På den konference, som både adskillige grønlandske og danske politikere og embedsmænd deltog i, fik vi lidt mere indsigt, som vi kan bruge i vores overvejelser og opfattelse af det fremtidige forhold mellem Grønland og Danmark.
Jeg forstår bestemt godt, at der i Grønland er et ønske om at debattere grønlandsk selvstyre og grønlandsk ejendomsret.
Det er jo naturligt for et folk at overveje, hvordan man styrker sin identitet og tager ansvar
for sit eget lands udvikling.
Det ville jeg da egentlig gerne sige helt og fuldt ja til her og nu, men så enkelt er det jo bare ikke.
Så meget forstod jeg i hvert fald ud fra konferencen i sidste uge; der er rigtig mange forhold, der skal tages med i betragtning.
På den før omtalte konference var en af talerne fra Grønland Martha Labansen, som er direktør for Kommunernes Landsforening i Grønland og desuden formand for en arbejdsgruppe under Selvstyrekommissionen, der skal analysere muligheden for at udvikle selvstyre i Grønland på basis af en selvbærende økonomi.
Hun udtalte, at man i Selvstyrekommissionen er kommet frem til en række punkter, som man mener er nødvendige, for at der kan skabes en selvbærende økonomi i Grønland, f.eks. at den offentlige sektor skal omlægges, at alle i Grønland skal bidrage til samfundsøkonomi, at der skal sikres en selvcentreret erhvervsudvikling osv. Målet for arbejdet er en selvbærende økonomi, og det betyder, at Grønland på sigt skal blive uafhængig af bloktilskuddet, som p.t. er omkring 3 mia. kr. pr. år.
Det, som Martha Labansen sagde, passede egentlig som fod
i hose til det, som også statsministeren sagde på konferencen.
Men da det er Grønland, vi taler om, vil jeg citere fra Martha Labansen og Selvstyrekommissionens udmeldinger.
På konferencen hørte vi meget om selvstyre, selvbærende økonomi, samarbejde, partnerskab, og det er alt sammen noget, som både Danmark og Grønland og vi alle her er meget optaget af.
Vi skal naturligvis i Danmark gøre alt, hvad vi kan for at være med og give en hånd med, hvor det er nødvendigt, og på områder, hvor Grønland ønsker, at vi er med og hjælper i det arbejde, der skal gøres i Grønland hen imod selvstyre og selvbærende økonomi.
Men at beslutte her og nu, at ejendomsretten til ressourcerne i den grønlandske undergrund skal overdrages til Grønland, det er på en måde at kortslutte processen.
De forhandlinger og drøftelser med det grønlandske landsstyre, som er nødvendige, og som skal foregå snarest, har regeringen jo sådan set allerede erklæret sig villig til at tage, så snart Landstinget og landsstyret har gjort sig deres overvejelser på baggrund af betænkningen fra Selvstyrekommissionen.
I et svar af 13. januar til Udvalget vedr. Grønlandske Forhold
, så derfor lad os lige klappe hesten, eller lad os lige vente lidt, så tingene kommer i den rigtige rækkefølge.
Derfor kan vi ikke stemme for det her.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-01-16:
Da Det Radikale Venstres ordfører ikke kan være til stede i dag, skal jeg på hans vegne komme med et par bemærkninger om det foreliggende forslag.
Det Radikale Venstre har meget sympati for intentionerne
bag forslaget, nemlig at grønlænderne skal få råderet over deres egne ressourcer, at grønlænderne skal have større selvstændighed, eventuelt blive et selvstændigt land, som samarbejder med Danmark om vigtige områder.
Det Radikale Venstre kan imidlertid ikke stemme for dette forslag, fordi vi mener, det er en slags revolverpolitik, hvor man pålægger den danske regering at afslutte nogle forhandlinger på et bestemt tidspunkt.
Vi mener, det må være rimeligt, at man afventer Selvstyrekommissionens rapport og konklusioner, som kommer senere på foråret.
Vi ønsker, at forhandlinger om ændrede forhold mellem Grønland og Danmark skal foregå på en rolig og værdig måde, hvor man ikke presser hinanden til at afslutte forhandlinger på et tidspunkt, hvor man ikke er parat til det.
Vi ønsker derfor, at beslutningsgrundlaget skal være bedre på plads og bedre gennemarbejdet, før vi kan gå det næste skridt.
Men intentionerne bag lovforslaget ønsker vi fra Det Radikale Venstre at forholde os positivt til.
Kristen Touborg (SF), 2003-01-16:
I bemærkningerne til forslaget anføres det bl.a.: »Forslagsstillerne ønsker et selvstændigt Grønland og etablering af et samarbejde mellem Grønland og Danmark som selvstændige nationer. Videreudviklingen af det grønlandske samfund må ske på basis af landets egne betingelser og eget engagement og med udgangspunkt i en mere selvbærende økonomi.
Lov om Grønlands hjemmestyre begrænser Grønlands ret til frit at kunne udføre forundersøgelse, efterforskning og udnyttelse af de grønlandske ressourcer i undergrunden.
Og senere i bemærkningerne: »Det er stærkt påkrævet, at der findes en løsning på det grønlandske krav om anerkendelse af ejendomsretten til landet og dets ressourcer, for det er en ubetinget nødvendighed for Grønlands evne til og mulighed for at opnå økonomisk selvbårenhed.«
Disse synspunkter har SF stor forståelse for.
Vi er således positivt indstillet over for forslaget.
Jeg vil godt komme med nogle generelle bemærkninger i den forbindelse. I SF forudsætter vi, at der efterhånden som Grønland opnår større selvstændighed, vil ske en aftrapning af bloktilskuddet efter en model, som er forhandlet på plads mellem regeringen og det grønlandske hjemmestyre.
Specifikt omkring de grønlandske ressourcer forudsætter vi, at der forhandles en overgangsordning på plads om den eksisterende aftale mellem Grønland og Danmark om råstofressourcerne i Grønland.
SF er altså positivt indstillet over for forslaget.
Gitte Seeberg (KF), 2003-01-16:
Beslutningsforslaget pålægger regeringen inden udgangen af denne folketingssamling at fremsætte forslag, der sikrer, at grønlænderne overdrages den fulde ejendomsret til råstofferne i undergrunden.
Som bekendt, som også andre ordførere har været inde på, havde vi for en uge siden en konference her på Christiansborg, hvor der var lejlighed til at drøfte grønlandske forhold, herunder hvordan Grønland kan få overdraget flere og flere rettigheder og naturligvis også pligter.
Der er tale om en løbende dialog, som vi fra De Konservatives side finder konstruktiv.
I marts måned vil Selvstyrekommissionen fremlægge sine konklusioner, og på baggrund heraf skal de grønlandske ønsker drøftes.
Det gælder naturligvis også, hvad angår undergrunden i Grønland.
Erhvervsministeren har også inviteret landsstyremedlemmer til drøftelse af netop dette spørgsmål.
På baggrund heraf mener vi ikke, at det er rigtigt at pålægge regeringen noget i denne sag.
Der er vilje til at se på de ønsker, som det grønlandske folk måtte have, men det skal ske i ro og orden.
På baggrund heraf kan vi ikke støtte forslaget.
Aase D. Madsen (DF), 2003-01-16:
Dansk Folkeparti mener, at dette forslag er meget vidtgående med hensyn til de fremtidige relationer mellem Grønland og Danmark, for beslutningsforslaget pålægger regeringen inden udgangen af denne folketingssamling at ændre lovgivningen, således at Grønland får overdraget ejendomsretten til ressourcerne i undergrunden og på søterritoriet og tilsyneladende også til de indtægter, der er forbundet med udvindingen af råstofferne.
Det fremgår ligeledes af forslaget, at overdragelsen skal ske efter forhandlinger mellem den danske regering og det grønlandske landsstyre med hensyn til den forfatningsmæssige side af sagen, og herunder skal de
relevante aspekter af international lovgivning på området afdækkes.
Af bemærkningerne til forslaget kan jeg se, at forslagsstillerne ønsker et selvstændigt Grønland, og i forbindelse med en løsrivelse fra Danmark mener Dansk Folkeparti, at retten til den grønlandske undergrund naturligvis bør være en væsentlig del af forhandlingsgrundlaget.
Men Dansk Folkeparti finder, at det er totalt uacceptabelt, at der skal tages stilling til så vigtige og meget vidtgående beslutninger på baggrund af det foreliggende forslag.
Jeg formoder, at den grønlandske Selvstyrekommissions rapport om få måneder skal behandles færdig i det grønlandske landsstyre og dermed danne grundlag for forhandlingerne mellem regeringen og landsstyret, men jeg mener ikke, at der i rapporten ligger et krav om fuld overdragelse af ejendomsretten til undergrunden og alt, hvad dette kan medføre af konsekvenser.
Derfor mener Dansk Folkeparti ikke, at det skal pålægges regeringen at ændre lovgivningen, før vi ved, hvor vidtgående ændringer i forholdet til Danmark den grønlandske befolkning ønsker.
Det er langtfra sikkert, at disse ønsker er sammenfaldende med intentionerne i det foreliggende forslag.
Jeg vil lige vende tilbage til forslagets krav om det grønlandske hjemmestyres ret til frit at kunne udføre forundersøgelser, efterforskning og udnyttelse af de grønlandske ressourcer.
Jeg må sige, at jeg som medlem af det dansk/grønlandske Fællesråd vedrørende Mineralske Råstoffer i Grønland har fået meget stor respekt for den forhandlingsform, de danske og grønlandske politikere benytter, når der skal tildeles de omtalte rettigheder, eller når der rejses andre sager vedrørende den grønlandske undergrund.
Fællesrådet skal afgive fælles indstillinger, og disse skal så videre til det grønlandske landsstyre og den danske regering.
Jeg har alt i alt indtryk af, at forhandlingerne foregår mellem ligeværdige parter, der har en fælles interesse i, at udnyttelsen af råstofferne i undergrunden bliver til gavn for det grønlandske samfund.
Som det er fremgået af mine kommentarer til forslaget, kan vi ikke stemme for forslaget.
Jørn Pedersen (S), 2003-01-16:
Man kan jo sige, at debatten omkring Grønland og i Grønland jo er levende for tiden.
Jeg synes, det er et interessant beslutningsforslag, vi her behandler.
Jeg forstår godt de bemærkninger, der ligger til grund for det.
Jeg tror, at alle vi, der var til høring sidste uge i Landstingssalen, fik en fornemmelse af, at der virkelig bliver tænkt mange ting, mange sten bliver vendt, og at man i Grønland og også mange steder i Danmark er utrolig optaget af, hvordan vi kan sikre en videreudvikling af det grønlandske samfund, hvordan vi kan sikre en øget form for selvstændighed, hvordan vi kan sikre, at man i højere grad kan tage hånd om egne problemer.
Derfor har vi faktisk også, allerede inden sagen er gået i gang, stillet et spørgsmål til statsministeren for at være sikre på, at det spørgsmål, vi har til behandling her omkring ressourcerne, er noget af det, der bliver taget en forhandling om mellem regeringen og landsstyret.
Vi tror, det er utrolig vigtigt, at vi, før vi her i Folketinget skal til at beslutte noget, har et rimeligt og redeligt grundlag at beslutte os på, så Grønland kan få mulighed for at fremføre de synspunkter, der måtte være.
Regeringen kan i en direkte forhandling imellem den ene regering og den anden regering få diskuteret nogle af problemstillingerne.
Der er ingen tvivl om, at vi i Socialdemokratiet er meget optaget af, at de her ting skal løses på en måde, der også er tilfredsstillende for Grønland.
Ingen tvivl om det.
Vi synes, det er utrolig vigtigt, at begge dele findes.
Men jeg vil godt sige: Som situationen er her og nu, så tror jeg ikke, det på nuværende tidspunkt i hvert fald er Folketinget, der skal ind og fastsætte frister.
Men der bør være et opmærksomt Folketing, der følger med i, hvilke ting det er, Grønland fremfører som ønsker, og hvordan de bliver modtaget.
Jeg er helt overbevist om, at det vil foregå i en god ånd; det vil vi i hvert fald følge nøje at det gør.
Og jeg synes, vi skal være meget nøjeregnende med, at vi får bemærket, hvad det er for ting, grønlænderne synes er vigtige i den her sag, og at vi også, når vi til sin tid i Folketinget skal træffe en beslutning, får det bedst mulige beslutningsgrundlag. Så uagtet Grønlands fremtid, og som det fremgår af bemærkningerne, Grønlands ønske om øget selvstændighed og øgede kompetencer, er det nok ikke lige nu, vi skal tage den del op.
Så selv om vi synes, der er mange positive elementer i det, vil vi sige, at det ikke er her og nu, men vi vil nøje følge, hvad der kommer til at ske, og vi vil lytte meget til vores grønlandske fæller og venner for at høre, hvad det er, der sker, og hvor og hvordan det er, Folketinget skal ind i billedet.
Med disse bemærkninger vil jeg sige, at det er et positivt forslag, og sandsynligvis vil en del af det, der står i det forslag, også på et tidspunkt blive til virkelighed. Men vi synes nok, at vi lige bør gøre os den ulejlighed at sige, at de forhandlinger, der jo kommer til at foregå, og hvor vi ikke kender ønskerne endnu,
i hvert fald skal have en chance.
Henrik Vestergaard (V), 2003-01-16:
I Venstre følger vi med interesse udviklingen i Grønland og debatten om, hvordan grønlænderne kan modernisere og eventuelt udbygge selvstyret.
Set med liberale øjne er det altid positivt, når individer, befolkningsgrupper og lokalsamfund ønsker at tage ansvar for egen situation og egen udvikling, at have kompetencen til selv at træffe de beslutninger, som har indflydelse på, hvordan befolkningens hverdag skal forme sig, skabe engagement, indflydelse og ansvarsfølelse.
Det er et ansvar, som den grønlandske befolkning siden hjemmestyrets indførelse i 1979 har haft og udnyttet socialt, boligmæssigt, erhvervsmæssigt og siden sundhedsmæssigt, mens der på andre områder, bl.a. råstofforvaltningen, har været tale om en fælles indsats
grønlandske og danske myndigheder imellem
En øget selvstændighed, som grønlænderne udtrykker ønske om, har en klar sammenhæng med øgede egenindtægter.
Opgaven for det grønlandske samfund lyder altså fortsat på, hvordan der skabes vilkår på Grønland for en øget indtjening, der kan komme Grønlands befolkning til gode og nedtone afhængigheden af et dansk bloktilskud.
På den baggrund har Venstre forståelse for dagens beslutningsforslag om ejendomsretten til den grønlandske undergrund.
Ikke desto mindre vil Venstre stemme imod forslaget - netop af respekt for hjemmestyret og for ikke at forstyrre eller presse den proces, som i øjeblikket foregår med udgangspunkt i en selvstyrekommission.
Et pålæg på dette tidspunkt fra det danske Folketing til den danske regering med en fastsat tidsfrist mener vi ikke i Venstre vil gavne processen, heller ikke den specifikke omkring råstofforvaltningen.
Bolden ligger hos hjemmestyret som grønlændernes repræsentanter.
Der findes to indgangsvinkler til den videre udvikling af øget grønlandsk selvstændighed: En debat med udgangspunkt i rettigheder og anerkendelse og så en mere pragmatisk håndtering af de problemer, opgaver, om man vil, som er en forudsætning for at bedre Grønlands økonomi, eksempelvis erhvervsforhold, uddannelse.
I Venstre synes vi bedst om den pragmatiske vej.
Jeg skal indskyde: for Venstres skyld meget gerne i et fortsat rigsfællesskab.
Udviklingen i forholdet har været præget af dialog, samarbejde og pragmatiske løsninger.
Jeg har forstået, at Inuit Ataqatigiit kan oversættes til »mennesker, der samarbejder«.
Det synes jeg lyder flot og forpligtende.
Hvis man så samtidig ser fremad, hvilket vist er betydningen af Siumut, så bør der være grobund for et fortsat konstruktivt samarbejde, hvor de, der interesserer sig for Grønlands udvikling, i fællesskab søger løsninger på dagens og morgendagens udfordringer.
Det sker i øjeblikket mellem hjemmestyret og regeringen.
Det foregår i en god tone, og samtidig er arbejdsprocessen med formulering af grønlandske ønsker til nyordninger i gang.
Lad os nu ikke her i Folketinget unødigt forstyrre retning og tempo på en proces, som ingen jo ønsker at stille sig hindrende i vejen for.
Da slet ikke Venstre.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-01-16:
Den råstofordning, som er gældende i dag efter hjemmestyrelovens § 8, fastlægger en fælles beslutningskompetence mellem stat og hjemmestyre for alle større beslutninger om forundersøgelser, efterforskning og udnyttelse af de grønlandske ressourcer i undergrunden.
Selve administrationen af råstofområdet blev overført til hjemmestyret i 1998 og blev efter aftale mellem regeringen og landsstyret ledsaget af bloktilskuddet.
Det nuværende statslige medansvar for råstofordningen har klare fordele for Grønland, bl.a. finansierer staten en faglig rådgivning fra danske sektorforskningsinstitutter GEUS og DMU samt fra Energistyrelsen.
Regeringen er rede til at drøfte ændringer i de nuværende forhold, også på råstofområdet.
Regeringens overordnede holdning er, at dette må ske gennem forhandlinger med landsstyret, og vi vil med et positivt udgangspunkt lytte til landsstyrets ønsker og sammen med landsstyret belyse de relevante aspekter af sagens indhold.
Grønlands landsstyre har allerede i et brev af 7. januar 2003 henvendt sig til økonomi- og erhvervsministeren med ønske om, at der indledes forhandlinger om en ny ordning på råstofområdet.
Økonomi- og erhvervsministeren vil invitere landsstyremedlemmet for erhverv til et møde, hvor landsstyret nærmere kan uddybe sine ønsker til en ny råstofordning.
Derfor ser jeg ikke noget behov for, at Folketinget pålægger regeringen at fremsætte lovforslag til ændringer på dette område.
Lad os nu se landsstyrets konkrete ønsker og så drøfte sagen med landsstyret på baggrund af det.
Den nugældende råstofordning var genstand for ganske særlig og grundig debat forud for sin vedtagelse, og regeringen vil i samarbejde med landsstyret sikre, at også nye ændringer som en integreret del i hjemmestyreordningen får en tilsvarende grundig behandling, før disse forelægges for Folketinget. På den baggrund må jeg afvise det foreliggende forslag.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-01-16:
Jeg vil sige til hr. Aage Frandsen, at sammenhængen er meget klar.
Det, der er mit ærinde, er nemlig at opfordre til, at alle - politikere, mediefolk og befolkningen i almindelighed - hele tiden forholder sig kritisk til eksperters udsagn.
Det var blot det, jeg ville bruge det enkle eksempel til.
Mit synspunkt er, som jeg sagde til Berlingske Tidende,
et principielt synspunkt, og jeg vil altså fastholde, at i et sandt folkestyre skal man på den ene side have eksperter til at hjælpe sig med at udrede en sag, sådan som vi jo jævnligt her i Folketinget beder eksperter om at gøre.
Men man skal altså også passe på, at man ikke - og det synes jeg der somme tider har været en tendens til - lader en enkelt eksperts udsagn være den endelige dom.
Vi politikere og ethvert menneske har pligt til at fælde sin egen dom og sige: Nu vil vi ud fra en samlet afvejning træffe den og den beslutning, og det var det, jeg ville bruge det enkle eksempel til.
Jeg kritiserer ikke, at journalisten ringer til flere eller kun bringer det ene udsagn.
Eksemplet illustrerer bare, at det kun er et enkelt udsagn, der bliver bragt, og det skal man hele tiden være opmærksom på som læser, som seer og som lytter.
Sandheden kan somme tider have flere facetter, og ikke mindst som politiker har man altså en forpligtelse til at forholde sig kritisk til eksperterne.
Det var faktisk det, jeg forsøgte at sige i interviewet i Berlingske Tidende.
Jeg står ved hvert et ord, og debatten i dag har kun bekræftet mig i, at det til stadighed er nødvendigt at have en kritisk debat om eksperternes rolle.
Pernille Blach Hansen (S), 2003-01-16:
Jeg må sige, at statsministerens begrundelse var noget søgt.
Statsministerens opgør med eksperter og smagsdommere bunder tilsyneladende i, at journalister ikke citerer alle dem, de har snakket med undervejs.
Derfor vil jeg gerne spørge, og nu citerer jeg fra statsministerens nytårstale: »Der er tendenser til et eksperttyranni, som risikerer at undertrykke den frie, folkelige debat.« Hvis statsministeren mener, det er et problem, at aviserne ikke citerer alle eksperter, burde han så ikke kritisere aviserne i stedet for at kritisere eksperterne?
Aage Frandsen (SF), 2003-01-16:
Jeg forstod slet ikke sammenhængen mellem det eksempel, statsministeren gav med, at en journalist ringer til en ekspert, og eksperten ikke bliver citeret, fordi det ikke passede ind i sammenhængen, og det, statsministeren ellers sagde.
Jeg forstod det slet ikke, og jeg vil vove at påstå, at det er altså ikke modtageren, der er noget i vejen med.
For det første er det da helt normalt, at journalister ringer til to eller tre eksperter, for de skal bruge en af hver mening, lige så vel som når de ringer til politikere; så skal de også bruge en af hver mening.
Der er masser af gange, jeg ikke kan bruges, fordi jeg ikke vil sige det modsatte af en anden politiker.
Det er jo den måde, journalistik tit laves på.
Men det, at en ekspert har sagt det til Berlingske Tidende, kan altså give statsministeren anledning til disse udtalelser, som jo er langt mere vidtgående og generaliserende.
Den forstår jeg ikke, og jeg tror også, der er en hel del andre, som har svært ved at forstå det.
Jeg synes, statsministeren tit er god til at håndtere selv svære situationer, men jeg synes også, at her har håndteringen ikke nået statsministerens normale niveau.
Line Barfod (EL), 2003-01-16:
Jeg er enig med ministeren i, at vi skal tage problemet alvorligt og forholde os til det.
Men de meldinger, der ligger fra landene, er ikke, at de vil stoppe for, at man kan adoptere, men alene, at de ikke vil afgive børn til registrerede partnere.
Og der mener vi altså, at de lande også har en interesse i, at der fortsat bliver adopteret børn.
Men jeg vil godt lige høre om noget, for jeg blev lidt usikker, da jeg hørte ministeren kun tale om børnene fra udlandet.
Betyder det, at ministeren vil være åben over for, at vi ændrede loven, så man godt kunne adoptere de få danske børn, der en gang imellem skal bortadopteres, altså at homoseksuelle kunne få lov til at adoptere danske børn?
Er det det, ministeren åbner op for?
Jann Sjursen (KRF), 2003-01-16:
Jamen den undersøgelse og den dokumentation, som hr. Flemming Oppfeldt refererer til, er jo i debatten, også af fru Pernille Rosenkrantz-Theil, trods alt blevet nuanceret dertil, at der faktisk har været stor debat lige præcis i Sverige om materialet fra den svenske undersøgelse, og det var den, hr. Flemming Oppfeldt mest af alt refererede til.
Tak, fru formand.
Det er en enkelt bemærkning til hr. Flemming Oppfeldt, som meldte klart ud, også ideologisk.
Jeg synes, at netop det, at hr. Flemming Oppfeldt får frit valg-tanken udbredt til det her område, sådan set også siger lidt om, hvor tyndt den kommer til at ligge i hr. Flemming Oppfeldts argumentation, nemlig at børn også bare skal være, om jeg så må sige, et frit valg.
Det kan godt være, at hr. Flemming Oppfeldt finder, at den svenske undersøgelse dokumenterer, at det ville være i overensstemmelse med barnets tarv at give homoseksuelle og registrerede partnere mulighed for at adoptere.
Men det er jo, som det også turde fremgå af debatten her i dag, i hvert fald en sandhed med modifikation.
Man må sige, at der er adskillige andre organisationer, især i Sverige, som siger det stik modsatte, og det synes jeg dog burde gøre et indtryk på hr. Flemming Oppfeldt.