Arne Melchior (CD), 2001-03-20:
Jeg siger tak til hr. Per Stig Møller for den meget velkomne assistance, han gav mig ved at pointere de helt forskellige udgangspunkter, der er mellem Folketingets store flertal og så SF og Enhedslisten i denne sag.
Så mit svar til hr. Per Stig Møller er et klart ja.
Selvfølgelig kan man rejse en debat, men debatten har
ikke et præcist sigte.
Det har den ikke, og alternativet til sanktionerne har udenrigsministeren i sin udførlige tale klart redegjort for.
Alternativerne, altså ved at mildne sanktionerne fordi de ikke har haft den ønskede virkning, ville være meget, meget værre for alle involverede, både for verden i sin helhed og for det irakiske folk, end at fortsætte disse sanktioner.
Så er det da rigtigt, at hvis det hindres, at der anskaffes flere masseødelæggelsesvåben, som Saddam Hussein er i gang med, så er det også en fordel for civilbefolkningen, for Saddam Hussein har jo vist, at han ikke er bange for at bruge sine våben imod sin egen befolkning.
Men som jeg sagde
før, så er hele den vedtagelsestekst, som vistnok de seks partier har fremsat, jo kun et nødresultat af, at der er stillet en forespørgsel. Vi kunne selvfølgelig have nøjedes med at stemme forespørgernes tekst ned, men vi ville gerne benytte lejligheden til at støtte den politik, regeringen fører, og derfor har vi lavet et, det må jeg indrømme, ret intetsigende almindeligt forslag til vedtagelse, der bare bekræfter, at vi fortsætter den politik, som vi i samarbejde med vore allierede i Europa og FN har ført i mange år.
Den skal fortsætte.
Det er dét, der i virkeligheden står.
Bare med nogle flere ord.
, men indimellem overrasker de altså ved at være mere naive, end politiet burde tillade.
De rejser en forespørgsel - som bekendt kan der spørges om mere, end nok så mange vise kan svare på, men det er da altid dejligt at diskutere et vigtigt emne - og så forlanger de svar fra andre på, hvordan problemet kan løses, men selv giver de ikke noget, ikke engang et forsøg på svar, ikke andet end at målrette sanktionerne bedre.
Ja, selv udenrigsministeren, som gav et fortrinligt svar på forespørgslen, som CD for 99 pct.s vedkommende føler sig dækket ind af, og som jeg derfor siger tak for, flirtede i sin tale noget med at justere sanktionerne.
Det skulle bl.a. ske ved en revision af varelisten og ved at skaffe en hasteprocedure.
Men der findes jo, som sagt af så mange og også af udenrigsministeren, 40 mia. kr. på kontoen.
Og hvis der stod 80 mia. kr. eller 180 mia. kr., så var det jo ikke bedre for nogen person i Irak.
Jo, for ledelsen, men ikke for andre.
Vi kan ikke afskaffe korruptionen i Irak, og det kan SF heller ikke.
SF kommer i virkeligheden ikke med noget som helst svar.
Og jeg vil anklage dem meget alvorligt, for de må jo ligge inde med nogle svar.
Hvorfor holder I dem hemmelige for ham, når I har gode ideer, der kan redde menneskeliv, der kan redde folk fra sult og nød og sygdom?
Hvorfor ligger I pas med det, indtil det kommer på dagsordenen herinde?
Man skulle tro, I var historieløse.
Det er et dilemma, som verden altid har stået overfor.
Når en befolkning kommer i kløerne på en gal diktator, så er der kun to muligheder for at slippe af med vedkommende: enten er der nogle i det pågældende lands egen befolkning, der skaffer ham af vejen, eller også må omverdenen skaffe ham af vejen.
Og det sker altså ikke ved lokketoner eller lokkemidler.
Og når jeg siger historieløse, så er det, fordi det ser ud til, at de herrer og damer fra SF formentlig har glemt Anden Verdenskrig.
Jeg hørte kort efter 1945 hædersmanden, humanisten og modstandsmanden Harald Sandbæk holde foredrag om dette dilemma.
Disse bomber var altså ikke målrettet mod Hitler, Goebbels og Göring alene.
Det var dilemmaet.
Og hvorfor gjorde man det?
Fordi alternativet var så meget værre.
Fordi der ikke fandtes et andet brugbart alternativ.
Og det er det samme, der er situationen her.
Jeg har her en beretning fra den tyske efterretningstjenestes rapport om, at man i øjeblikket i Irak, altså af Saddam Hussein, er ved at udvikle kortdistanceraketter, og inden år 2005 vil de formentlig være i besiddelse af mellemdistanceraketter med en rækkevidde på 3.000 km, som vil gøre det muligt for Irak at ramme mål i Europa.
Jeg vil da ikke nægte, at den eneste løsning en dag bliver at ryge Saddam Hussein ud af hulen med magt.
Hvis ikke Iraks befolkning selv magter det, så må vi andre gøre det, som vi og vore allierede gjorde under Anden Verdenskrig med hr. Hitler.
Man kan roligt sætte lighedstegn mellem dem.
Men SF kan ikke være bekendt at rejse et spørgsmål og så stille op til debatten her mandstærkt og udnyttende den fulde taletid, men ikke antyde for den tørstende verden, hvordan vi skal bære os ad med at gøre det, vi alle så gerne vil.
Det synes jeg ikke man kan være bekendt.
I burde have været bedre forberedt.