Carsten Hansen (S), 2003-02-05:
Da vores ordfører på området, fru Lene Jensen, ikke kan være til stede, har jeg lovet at holde talen.
Det lovforslag, vi behandler i dag, har til hensigt at styrke den internationale dimension i de gymnasiale uddannelser.
Mere konkret handler det jo om, at eleverne på de gymnasiale uddannelser skal have mulighed for at gennemføre et semester eller mere i udlandet, og det er med fuld merit, så der ikke bliver tale om forlængelse af studietiden.
Udlandsophold er jo spændende, og de kan også bidrage - mener vi - til at styrke både de faglige og de kulturelle kompetencer hos den enkelte elev.
Hensigten med forslaget kan vi i virkeligheden godt støtte op om, men der er i hvert fald en række forhold, som vi mener kræver nærmere eftertanke.
For det første er udlandsophold jo ikke gratis, hverken for eleven eller for uddannelsesinstitutionen.
For eleven vil der være tale om, at man selv skal finansiere en betragtelig del af de samlede omkostninger.
Undervisningen skal naturligvis ydes vederlagsfrit, det fremgår da også af selve lovforslaget.
Men alle udgifter til rejse, ophold og forplejning skal afholdes af eleven selv.
Hertil kommer, at eleven også selv skal betale for sygeforsikringer og andre forsikringer.
Der kan samlet blive tale om en betydelig deltagerbetaling.
Vi har noteret os, at det af bemærkningerne fremgår, at regeringen ønsker at opretholde principperne om, at undervisningen er vederlagsfri for eleverne, og det er vi selvfølgelig helt enige i; for os er det et afgørende argument, at undervisning i det offentlige gymnasium er vederlagsfri.
Men dette udmærkede princip går jo meget dårligt i spænd med en deltagerbetaling på i hvert fald op til 30.000 kr., og den virkelige model for internationalisering vil i virkelighedens verden forbeholde den interessante og spændende del for dem, der selv kan betale.
Hvis eleven skal betale selv, vil det kræve ganske store mængder af fritidsarbejde; det har i forvejen et omfang, der er så væsentligt, at man klager over det på gymnasierne og de videregående uddannelsesinstitutioner, og det er vel næppe en anbefalelsesværdig vej.
Det er i forvejen dem med den tunge sociale bagage, der har svært ved at betale.
Vi ved, at det er forældrenes uddannelsesmæssige baggrund, der spiller fælt ind i forhold til overhovedet at kunne vælge gymnasiet, også i forhold til, hvordan man klarer sig dér; det er der klare tal på.
Og at grave denne grøft endnu dybere gennem yderligere deltagerbetaling er faktisk ikke socialdemokratisk politik.
Selv om intentionerne om internationalisering er fine, er det et alvorligt skråplan at opkræve denne form for deltagerbetaling, der reelt afskærer de økonomisk svagest stillede unge fra at deltage i denne form for undervisning.
For uddannelsesinstitutionen er der også en række omkostninger, man skal være opmærksom på.
For det første skal den udlagte undervisning finansieres, og det forhold, at der også efterfølgende skal være lærere med, bør der være klarhed over.
Hvis disse midler skal findes ved at lade internationalt udlagt undervisning tære på de daglige ressourcer hos de elever, der ikke har mulighed for at tage af sted, er det i hvert fald for os uacceptabelt, hvis det er den vej, man vælger at gå.
Da der blev sat et loft på 6 uger over omfanget af forlagt undervisning, var det jo ikke mindst begrundet i de bekymringer, der er omkring kvaliteten af undervisningen.
Vi kan ikke helt gennemskue, om der er tilstrækkelig kvalitetssikring i den model, der foreslås, men det må vi jo få afklaret under udvalgsarbejdet.
Tidspunktet for fremsættelsen er i virkeligheden ret interessant, måske mere interessant, end det er velvalgt.
Vi står jo over for og skulle også have været mødtes nogle stykker af os i eftermiddag til en debat omkring gymnasiernes fremtid.
Måske skulle man tage det her med som et naturligt element.
I hvert fald er internationalisering af gymnasieskolen en del, vi vil lægge vægt på i de forhandlinger, vi skal have fremadrettet, og vi kunne sådan set fristes til at give undervisningsministeren det gode råd at inddrage de ændringer, som man foreslår i dag, til et punkt under de samlede drøftelser, så vi fik det med i en samlet helhed.
Det tilkommer næppe os at sige, hvad ministeren skal og ikke skal, men vi er i hvert tilfælde positive med hensyn til intentionerne, men afviser den måde, det skal finansieres på, og det bliver nok med det udgangspunkt, vi deltager i udvalgsarbejdet.