Hans-Pavia Rosing (S), 2000-05-25:
At det grønlandske hjemmestyre i sit 21. år er inde i en stabil udvikling, hvor lovgivningsarbejdet på stort set alle områder varetages af Landstinget, ses bl.a. af det minimale lovgivningsmæssige arbejde vedrørende Grønland, der foregår her i Tinget.
Statsministeren nævnte to lovforslag i formiddags, som vi har haft til behandling her.
Under alle omstændigheder er det et tegn på, at vi gennem den forholdsvis korte årrække, det grønlandske hjemmestyre har bestået, selv har været i stand til at forvalte den politiske kompetence, der er grundstenen i vort hjemmestyre,
Det politiske og økonomiske fokus er naturligt nok blevet sat på Færøerne i det forløbne år.
For os fra den nordligste del af rigsfællesskabet er det selvsagt af speciel interesse at følge den debat, der foregår om de færøske muligheder for selvstændighed, primært de forhandlinger, der foregår mellem det færøske landsstyre og den danske regering.
Jeg kan genkende mange af de spørgsmål, der opstår undervejs, de ønsker, som de færøske forhandlere fremsætter, og den holdning, som den danske regering med et bredt flertal bag sig giver udtryk for, nemlig at den danske regering ønsker, at Færøerne forbliver en del af rigsfællesskabet, men at den danske regering naturligvis respekterer, at det er det færøske folks egen beslutning.
Når det er sagt, håber jeg, at man forstår, at vi fra Grønland ikke blander os i de igangværende forhandlinger.
Jeg synes, det er vigtigt at sige, at vi alle må have en dyb respekt for, at den igangværende dialog, hvor ophedet den til tider kan være, og at de udmeldinger, der kommer fra dansk og færøsk side i forhandlingsfasen, helt og holdent må forbeholdes de to parter: Færøerne og Danmark.
Når jeg tidligere sagde, at vi herinde har nået et foreløbigt minimum, hvad angår lovgivningsarbejdet vedrørende Grønland, hvilket jo set med vores øjne er glædeligt, er det ikke ensbetydende med, at alle politiske relationer mellem Grønland og Danmark foregår her i salen, tværtimod.
På det udenrigs- og sikkerhedspolitiske område er Pituffik eller Thule, som man kalder det hernede, trods sit kolde klima stadig en varm sag.
Der pågår forhandlinger med USA om overdragelse af Uummannaq eller Dundas, den boplads, hvorfra Thuleboerne blev fordrevet i 1953.
Disse forhandlinger foregår - på baggrund af, at udenrigs- og sikkerhedspolitiske spørgsmål stadig er et dansk særanliggende - i et tæt parløb med det danske Udenrigsministerium.
Der skal ikke herske tvivl om, at en sådan tilbagelevering vil have en uvurderlig og historisk betydning ikke alene for Inughuit, men for os alle i Grønland.
I den forgangne vinter har Pituffik også spillet en rolle i diskussionerne, om det amerikanske forsvarsprojekt, det såkaldte NMD, National Missile Defense-projekt.
Jeg skal ikke gå nærmere ind på dette projekt og dette spørgsmål i dag, da vi allerede har haft en debat om planerne her i salen tidligere i år.
Man kender vores stilling, og vi får formentlig rige muligheder for yderligere at diskutere det.
Men lad mig slå én ting fast om den amerikanske tilstedeværelse i Grønland.
Grønland kan og vil ikke bære de økonomiske byrder, som en aftale fra 1951 mellem Danmark og De Forenede Stater uden deltagelse af Grønland medfører.
Grønland havde som bekendt kolonistatus på det tidspunkt.
Dette er for os helt afgørende.
Lad mig også ganske kort berøre en anden problematik, en påtrængende og meget dramatisk miljøproblematik. Gennem en del år har den internationale forskerverden gjort opmærksom på de meget alvorlige konsekvenser, som udledning af tungmetaller og andre svært nedbrydelige affaldsstoffer har for det arktiske miljø og det arktiske dyreliv.
Disse rent ud sagt livsfarlige stoffer stammer fra de tætbefolkede regioner her i Europa og i Nordamerika og ledes af luft- og havstrømme til vores del af verden.
Her er for alvor brug for en samlet og hurtig indsats, hvis vi skal undgå en virkelig miljøkatastrofe, en indsats, som omfatter os alle, de arktiske nationer og de arktiske folks organisationer gennem Arktisk Råd, de europæiske nationer gennem EU i et tæt og effektivt samarbejde med USA.
Jeg ved, at vi ikke kan løse alle problemer ved en afslutningsdebat i det danske Folketing.
Så jeg vil allerede i dag bebude et initiativ til en forespørgselsdebat i det nye folketingsår om denne miljøtrussel, så Danmark sammen med Grønland får muligheden for at agere som bannerførere mod den uhæmmede spredning af miljøgifte, som allerede i dag truer den arktiske befolkning.
Et andet område, hvor Danmark internationalt til gengæld må siges at stå i spidsen,
er arbejdet med og støtten til oprindelige folk.
Vi havde for nylig en debat herinde, hvor alle partier indvilligede i at intensivere og forbedre den danske strategi til støtte for oprindelige folk.
Dette vil nu ske gennem inddragelse af de mennesker og de lande, der er målet for støtten.
Det er efter min mening en vigtig nyskabelse i den danske bistandspolitik, at man inddrager bistandsmodtagerne i en løbende evaluering og revision, en nyskabelse, som med fordel også kunne anvendes på andre områder, hvor Danmark yder en tiltrængt støtte.
Handelsmæssigt har vi også brug for et parløb med Danmark.
Det internationale netværk, som Danmark, og dermed også Grønland vil jeg mene, er i besiddelse af,
er af uvurderlig betydning for vores bestræbelser på at udvikle vores samhandel med omverdenen og dermed på at udvikle vores egen økonomi.
Jeg tænker ikke her kun på eksport af rejer og hellefisk, men i høj grad på at forberede fremtidige eksportmarkeder for produkter af råstoffer fra den grønlandske undergrund, for slet ikke at tale om udvikling af turisme i Grønland.
Man kunne vel også forestille sig, at den grønlandske import af varer og serviceydelser kunne spredes ud, i betragtning af at Grønland optræder som nr. 20 ud af Danmarks 100 største vareeksportmarkeder i Udenrigsministeriets eksportredegørelse fra 1998.
Vi importerer for ca. 2 mia. kr.
Det er lidt tankevækkende, når talen falder på det danske bloktilskud til Grønland, som i år ligger på ca. 2,6 mia. kr.
Alene disse to tal taler deres tydelige sprog om den cirkulerende pengestrøm, der foregår mellem Grønland og Danmark.
Statsministeren nævnte de igangværende forhandlinger med EU om en revision af vores fiskeriaftale, som vi naturligvis lægger stor vægt på bliver tilendebragt på en tilfredsstillende måde.
Her taler vi ikke om et tilskud, men om en reel betaling for udnyttelse og brug af grønlandske ressourcer.
Derfor er det i dag vigtigt at understrege, at vores forhandlingspartner EU i denne sag gør det mere end vanskeligt for os at fortsætte seriøse forhandlinger.
På baggrund af de hidtil tre afholdte forhandlingsrunder må vi i dag sige, at situationen desværre er fastlåst. Her vil jeg tage statsministeren på ordet, når statsministeren i dag siger, at regeringen vil yde sin maksimale støtte, og her forstår jeg maksimal støtte til Grønland.
Jeg vil bare være helt sikker, for Danmark er jo medlem af EU, så jeg går ud fra, det er støtte til Grønland i det her spørgsmål.
Den har vi i høj grad brug for her på falderebet af forhandlingerne, hvis en ny aftale skal kunne træde i kraft til nytår.
Så jeg håber på, at statsministeren med sit gode kendskab og forhold til Grønland ved det planlagte besøg til sommer kan formå kommissionsformand Prodi til netop at forstå de særlige arktiske vilkår og betingelser for Grønlands fremtid, som statsministeren selv udtrykker det.
Statsministeren havde endvidere i sin redegørelse nogle linjer om den grønlandske selvstyrekommission og udtrykte sin glæde over det grønlandske udgangspunkt, nemlig at vurdere mulighederne for et selvstyre, der kan rummes inden for rigsfællesskabets rammer.
Det kunne være fristende at holde et lille foredrag om tankerne bag dannelsen af vores selvstyrekommission og de visioner, som i hvert fald jeg har for fremtiden i et selvstyrende Grønland.
Tiden i dag tillader det ikke, men jeg er sikker på, at der vil blive rig lejlighed til også her at drøfte et nyt forhold mellem Grønland og Danmark.
Når det er sagt, vil jeg afrunde med at erklære mig enig med statsministeren i de ord, der faldt i redegørelsens Færøafsnit, hvor statsministeren bl.a. spurgte: Hvad er det egentlig, vi har med at gøre?
Hvad er det egentlig, vores rigsfællesskab dybest set handler om?
Her kunne vi, statsministeren og jeg, formentlig uden større problemer erstatte ordet færinger med ordet grønlændere, for vi har jo en fælles historie, en fælles fortid på godt og ondt.
Vi har et fællesskab, og vi har en fremtid, som vi sammen må forholde os til.
Men hvilken fremtid?
Ja, det er en afgørelse, der i sidste ende må træffes af det grønlandske folk, men indtil da en lille opfordring, som jeg tidligere har fremsat herfra
: Jeg vil bede medlemmerne og i øvrigt den danske befolkning fjerne en eventuel berøringsangst over for indblanding i den grønlandske debat om vor fælles fremtid. Mange herinde, mange ude i landet har forudsætningerne for at deltage i denne spændende diskussion om vores fælles fremtid.
Vi vil ikke betragte det som indblanding i interne anliggender, som visse lande har for vane.
Vi vil snarere betragte det som værdifulde bidrag til et brugbart og bæredygtigt selvstyre.