runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-05-05:
Det er jo helt rigtigt, som det blev fremhævet her fra den sidste taler, at der er masser af dårlige eksempler og dermed altså også behov for, at der kan drages ansvar, så derfor er det jo et udmærket beslutningsforslag.
Men jeg er helt tilfreds med ministerens tilsagn om at tage tingene op i en større sammenhæng.
Så bliver det måske ikke i 1999, men hvis det alligevel bliver i næste samling, så synes jeg også, det kan gå.
Derfor kan jeg ikke tilslutte mig forslaget, men vil gerne takke for, at emnet er taget op.
Ole Sohn (SF), 1999-05-05:
Man bliver jo næsten helt rørstrømsk over den tilslutning, der har været til forslaget, om end der ikke er støtte til at stemme for det.
Det er muligt, at man kan påpege svagheder i vores beslutningsforslag
, at det måske er for indsnævret, og at man, som hr. Frank Aaen også var inde på, kan sige, at man ikke kun skal stramme ansvaret op omkring rådgiverne og projekterende, men at man selvfølgelig ikke skal være blind for, at det er bygherren, der har hovedansvaret.
SF skal så samtidig tilkendegive, at det ikke er et af de her beslutningsforslag, som vi vil haste igennem til betænkningsafgivelse.
Vi vil lade det hvile sommeren over, sådan at vi kan se de udspil, som kommer fra regeringen, for jeg er ret sikker på, at vi kan nå sammen om en fælles styrkelse af rådgiveres og projekterendes ansvar.
Poul Erik Dyrlund (S), 1999-05-05:
Jamen arbejdsmiljøloven skelner ikke mellem faggrupper, skelner ikke mellem ufaglærte eller faglærte og skelner heller ikke mellem KAD'ere og SiD'ere og Metalfolk.
Den skelner mellem arbejdsgivere og lønmodtagere.
Og så vidt jeg forstår reglerne for fleksjobbere, betragtes de som ganske almindelige lønmodtagere, og så vidt jeg er orienteret, skal de også ansættes på overenskomstmæssige vilkår. At der så er nogle særlige tilskudsregler for arbejdsgiverne med hensyn til at beskæftige fleksjobbere, er jo en anden situation.
Sådan mener jeg nu engang tingene er skruet sammen, og derfor er det min klare opfattelse, at fleksjobbere naturligvis er omfattet af disse regler og er en part på arbejdspladsen og dermed en part i det arbejdsmiljøarbejde, der foregår ude på arbejdspladsen, lige så vel som alle andre.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-05-05:
Ingen kan være uenig i, at rådgivere og projekterende har en forpligtelse til at være opmærksom på arbejdsmiljømæssige krav, når de udarbejder projekter.
Der findes faktisk eksempler på, at f.eks. et plejehjemsbyggeri på grund af dets udformning ikke umiddelbart efterfølgende har kunnet tages i anvendelse til sit formål, fordi arkitekten ikke havde været opmærksom på nogle bestemte arbejdsmiljøkrav.
Derfor kan der være god grund til at indskærpe over for rådgivere og projekterende, at de naturligvis i deres arbejde skal sikre, at de arbejdsmiljømæssige hensyn bliver tilstrækkeligt tilgodeset.
Men at imødekomme SF's forslag forudsætter ubestrideligt en større juridisk manøvre.
Det er i alt fald vanskeligt for mig ud fra beslutningsforslaget præcist at vurdere omfanget af det ansvar, som SF mener skal placeres.
En forudsætning for at følge SF's tankegang må vel i øvrigt være, at det på forhånd præcist kan fastslås, hvilke specifikke arbejdsmiljøkrav det pågældende projekt er underkastet, og det er jeg faktisk ikke sikker på altid er tilfældet.
Vi vil gerne i udvalget deltage i en analyse af problemstillingen og efterfølgende deltage i en diskussion om, hvilke konsekvenser for lovgivningen analysen bør medføre.
Jeg forstår også, at ministeren og andre partier er interesseret i at deltage i en sådan debat.
Men vi kan som sagt ikke umiddelbart tilslutte os SF's forslag.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 1999-05-05:
Jamen jeg skal da starte med at takke for debatten.
Socialdemokratiet og regeringen mener tydeligvis, at aktivering er løsningen på størstedelen af de problemer, der er på arbejdsmarkedet i dag.
I Enhedslisten mener vi, at der er en pointe i at sikre muligheden for at tage principielle sager op i retssystemet. I Enhedslisten mener vi ikke, at det her lovforslag alene løser alle problemer på arbejdsmarkedet, ligesom paragraffen om etnisk ligestilling ikke har afskaffet etnisk sortering på arbejdsmarkedet, men det her lovforslag ville åbne mulighed for at prøve sager ved domstolene og har desuden, synes vi, en meget vigtig signalværdi i forhold til arbejdsmarkedet.
Den tror vi ikke helt på holder i Enhedslisten, og uanset om den holder eller ej, så mener vi stadig væk, at der skal være mulighed for, at ældre kan tage den her slags sager op, for uanset om man får afskaffet, som Socialdemokratiet og regeringen er inde på, dele af problemet omkring de ældre, så vil der naturligvis stadig væk være mulighed for, at de ældre bliver udsat for diskriminering.
Men tak for debatten.
Ole Sohn (SF), 1999-05-05:
Nu vil jeg udvide takken, som hr. Poul Erik Dyrlund gerne vil have, jeg befatter mig med.
Jeg vil gerne takke hr. Knud Erik Kirkegaard for tilkendegivelsen af, at det, at man for første gang i historien har lavet en rettesnor for, hvordan en overenskomstforhandling skulle foregå, i en finanslovaftale - lang tid før forhandlingerne har nået deres højdepunkt - ikke har noget at gøre med et signal om et muligt indgreb.
Dengang kunne jeg ikke få et svar, men jeg synes da, det er utrolig glædeligt, at man nu har erkendt, at det måske var klogt at lægge afstand til intentionerne i finanslovaftalen.
Dog vil jeg gerne sige, at afstanden jo ikke er så stor, for da resultatet blev stemt ned på lærerområdet, meddelte både Det Konservative Folkeparti, Venstre og regeringspartiet Det Radikale Venstre, at man var indstillet på at gribe ind i konflikten.
Så det ligger vel ikke helt fjernt, at man kunne få den tanke, at der var en sammenkædning mellem finanslovaftalen og virkeligheden.
Da SF indleverede dette forslag, var der ikke varslet konflikt på nogen områder, og mig bekendt har hr. Poul Erik Dyrlunds parti stået i spidsen for en finanslovaftale, som har meddelt de organisationer, som forhandler, at de ikke skal gøre sig forhåbning om, at der bliver en konflikt, fordi Socialdemokratiet har sikret sig flertal hos sine venner i finanslovforhandlingerne for, at hvis ikke man gør som ønsket, kan der blive grundlag for et overenskomstindgreb.
Det kan vist ikke siges meget tydeligere, end det blev tilkendegivet under finanslovaftalen med de borgerlige partier.
Hvis hr. Poul Erik Dyrlund havde været uopmærksom undervejs, skal jeg da gerne meddele, at takken til støtten for forslaget naturligvis ikke tillægges Socialdemokratiet, som ikke har forstået ideen i forslaget, men Kristeligt Folkeparti, Dansk Folkeparti, Fremskridtspartiet og Enhedslisten.
Ole Hækkerup (S), 1999-05-05:
SF ønsker med dette beslutningsforslag at begrænse mulighederne for sammenkædning på områder, hvor alle involverede hovedorganisationer kan anbefale noget sådant.
Konkret skal det ske gennem en ændring af forligsmandsloven.
For Socialdemokratiet er det vigtigt, at alle organisationer skal have mulighed for at forhandle deres egen overenskomst.
Det er sådan, vi forstår bemærkningerne i den gældende lovgivning: at sammenkædning er betinget af, at forligsmanden anser forhandlingsmulighederne på det pågældende område for udtømte.
Sammenkædningsreglerne er efter vores opfattelse
hensigtsmæssige med hensyn til at sikre os imod, at små grupper på arbejdsmarkedet kan lamme et helt samfund.
Til gengæld skal de som nævnt forvaltes på en sådan måde, at forligsmanden først kæder sammen, når mulighederne for de enkelte organisationer for at forhandle er helt udtømte.
Men derudover vil jeg gerne gøre det helt klart, at for os skal ændringer i noget så afgørende som forligsmandsloven først ske efter meget indgående drøftelser med parterne. Partssystemet har på mange måder vist sin styrke og bidraget
til en mere harmonisk samfundsudvikling, og vi ønsker ikke at ændre på reglerne for mægling og forlig som fastlagt i forligsmandsloven uden netop at respektere parternes interesser på dette felt.
Den afvejning blev foretaget i 1996, hvor forligsmandsloven sidst blev ændret, og hvor netop de emner, der diskuteres i SF's forslag, også var en del af overvejelserne.
Endelig vil jeg gerne sige, at vi ikke deler SF's opfattelse af, at det i den nuværende situation vil være fornuftigt at begynde at ændre på forligsmandsloven.
På den baggrund skal jeg på Socialdemokratiets vegne afvise beslutningsforslaget.
Charlotte Antonsen (V), 1999-05-05:
Det er vel heller ikke rimeligt, at en lille gruppe kan forhindre alle de andre i at få den overenskomst, de har sagt ja til. Så sammenkædning er nødvendig for at have et smidigt arbejdsmarked, hvor parterne selv så langt som overhovedet muligt får lov at forhandle deres overenskomster.
Så vi er imod forslaget.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-05-05:
Forligsmandsinstitutionen er en central og betydningsfuld del af det danske arbejdsretlige system og har op gennem historien ved mange lejligheder været en afgørende forudsætning for, at parterne måske i allersidste øjeblik nåede frem til en skitse, som man kunne anbefale at stemme ja til, og på den måde har ødelæggende arbejdskonflikter kunnet undgås.
Skal forligsmanden kunne udføre sit arbejde - og det sker næsten altid under utrolig vanskelige vilkår, hvor enorme samfundsinteresser står på spil - må han have meget vide beføjelser til at foreslå sammenkædning.
Indskrænker vi disse beføjelser, så øger vi samtidig risikoen for, at et i omfang ubetydelig lille, men måske samfundsmæssigt meget betydningsfuldt overenskomstområde, slipper uden om sammenkædningsbestemmelserne og dermed får mulighed for at tage hele det øvrige arbejdsmarked og hele det danske samfund som gidsel.
Mogens Andreasen (DF), 1999-05-05:
Som det er fremhævet i bemærkningerne til forslaget, viste der sig ved overenskomstforhandlingerne i 1998 eksempler på, at organisationer, der kunne være blevet enige om overenskomst, og organisationer, som rent faktisk havde opnået enighed, blev inddraget i sammenkædningen i mæglingsforslaget fra forligsmanden og dermed kastet ud i en konflikt, man ikke havde ønsket, og som medførte store tab for både arbejdsgivere og lønmodtagere.
Det er naturligvis uholdbart, at områder på arbejdsmarkedet, der kan undgå konflikt i forbindelse med overenskomstforhandlinger, alligevel bliver ramt på grund af sammenkædning i et mæglingsforslag i forligsmandsinstitutionen.
Jeg mener derfor, at beslutningsforslaget er rigtigt, og en lovændring som resultat af beslutningsforslaget kan begrænse sammenkædning af mæglingsforslag fra forligsmanden til de områder, hvor organisationerne ikke kan enes om en overenskomst, og ikke inddrage de områder, hvor parterne selv kan indgå aftaler. I princippet kunne det være gavnligt og være medvirkende til at forebygge store konflikter, hvis overenskomstforhandlinger på arbejdsmarkedet foregik på de enkelte virksomheder og ikke i centrale forhandlinger eller i hvert fald var begrænset til de enkelte brancheområder.
Jeg mener derfor, der er fornuft i SF's forslag, som Dansk Folkeparti er positivt indstillet over for.
Anders Samuelsen (RV), 1999-05-05:
Eksemplerne, som drages frem, er fra de seneste overenskomstforhandlinger i 1998, hvor flere organisationer tilsluttet FTF oplevede, at der skete sammenkædning inden for et hovedorganisationsområde, og at der mod en hovedorganisations ønske skete sammenkædning på tværs af hovedorganisationsområderne. Et eksempel var overenskomstfornyelsen mellem Maersk Air A/S og Maersk Air Kabinebesætningsforening, og også den påtvungne sammenkædning på tværs af hovedorganisationsområder, som PROSA blev udsat for, kan nævnes som eksempel.
Med forslaget ønskes det at undgå gentagelser af denne type sammenkædninger.
Fra Det Radikale Venstres side kan vi ikke støtte forslaget.
Sammenkædningerne ser vi som en nødvendig foranstaltning, som forligsmanden skal have mulighed for i den yderste konsekvens at kunne drage ind som en mulighed for at få løst op for en situation, som er gået i hårdknude.
Derfor ser Det Radikale Venstre de beføjelser, som er i den eksisterende lovgivning, som værende udtryk for en balance, som vi kan acceptere.
Derudover har vi det grundlæggende synspunkt fra Det Radikale Venstres side, at der skal være et massivt ønske fra de berørte parter om at ændre i lovgivningen på området, før Folketinget skal blande sig.
Vi skal altså som udgangspunkt fra Folketingets side blande os så lidt som muligt.
Vi mener, at lovgivningen, som den ser ud i dag, har en god balance, og vi kan derfor ikke støtte forslaget.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-05-05:
Jeg har kun bedt om ordet for at få lejlighed til at opponere mod det, hr. Ole Sohn sagde for et øjeblik siden om indholdet af finanslovaftalen.
Indholdet af finanslovaftalen er aldeles ikke det, som hr. Ole Sohn sagde for et øjeblik siden.
Der er ikke noget som helst om, at partierne er forpligtede til en ganske bestemt handlemåde efterfølgende.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-05-05:
Fremskridtspartiet vil se positivt på det her beslutningsforslag.
Fremskridtspartiet er af den mening, at tiden er løbet fra, at to store organisationer - altså DA og LO - faktisk har vetoret, når det drejer sig om, at man skal ind til forligsmanden.
I mange tilfælde er det jo sådan her i Danmark, at mange virksomheder både mellemstore og mindre måske ikke engang er medlem af DA, og på arbejdstagerside ja, der er tiden også løbet fra, at der er nogle enkelte store fagforeninger, som man er medlem af.
I fremtiden vil det helt sikkert blive sådan, at det bliver mere og mere specialiseret.
Så derfor er det at tage forligsmandsloven op til revision noget, vi synes er rigtigt.
I øvrigt passer det lige ind i Fremskridtspartiets politik.
Vi er jo imod enhver form for organisationstvang.
Det gælder både for arbejdstager- og arbejdsgiverside, men jeg er også sikker på, det vil afklare sig selv, for der sker så meget specialisering inden for de forskellige områder, at både på arbejdstager- og arbejdsgiverside bliver det sådan, at man ikke kan være medlem af nogen speciel organisation.
Beslutningsforslaget går jo så helt enkelt ud på, at de forskellige - enten det er arbejdstager- eller arbejdsgiverorganisationer - skal spørges i hvert enkelt tilfælde, om de vil være med til en sammenkædning, når forligsmanden skal komme med et mæglingsforslag.
Forslaget går jo ikke ud på, at man skal nogle ting, nej, de skal bare spørges, og det finder jeg er rigtigt.
Så derfor - som jeg startede med at sige - så ser vi positivt på det, og i sidste instans vil vi stemme for det her beslutningsforslag.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-05-05:
Ja, der har vi så igen et af de dér eksempler på, at vi på venstrefløjen står sammen, som jeg plejer at sige.
Det er et godt emne, som der tages fat på her.
Vi husker også de dårlige oplevelser, vi havde med organisationer, og det var langt flere end dem, vi hørte fra, der følte sig undertrykt, der ikke fik deres specielle forhold forhandlet overhovedet.
Og så nytter det jo ikke meget, at der står, at forligsmanden skal mene, at forhandlingsmulighederne er udtømt, for der var vitterlig organisationer, som ikke var kommet til bordet overhovedet.
Vi ved godt, at et af argumenterne - og vi har hørt nogle af dem her - er, at den her facon, vi har, er den, der giver mindst uro, altså mest fred på arbejdsmarkedet.
Men vi har faktisk den grundopfattelse, at man ikke på lang sigt kan opretholde fred ved at undertrykke demokratiet.
Det tror vi heller ikke at man kan på andre områder end på arbejdsmarkedsområdet, og vi synes faktisk, at det er det, der sker.
Vi ved godt, at en ophævelse af sammenkædningsretten og en ændring af forligsmandsloven også kan være et opgør med hele den i Danmark verdensberømte og roste danske model, men den tror vi også der er grund til at sætte spørgsmålstegn ved på længere sigt på flere områder.
Det er nok muligt, at man vil få flere småaktioner, hvis man ophæver den her sammenkædningsret, men til gengæld får vi ikke så store og omfattende og samfundslammende aktioner, og så er det rigtigt, som det blev sagt i et tidligere indlæg, at så er der små grupper, som har nøgleposition, og som kan sætte hele samfundet i stå.
Jeg ved ikke, hvor meget værd det er, at små grupper kan sætte samfundet i stå, når store grupper kan for den sags skyld.
Men det var måske nemmere at lave en fredsaftale med en lille gruppe.
Det lader sig trods alt gøre på forskellige områder på forskellige virksomheder, så man helt undgår den slags arbejdsnedlæggelser.
Ikke fordi vi går imod at fjerne strejkevåbenet, men der findes jo andre måder at løse problemer på end at gøre det på den måde.
Så vi tror faktisk, at der er brug for at gøre op med vanetænkning, og derfor synes vi, at vi kan støtte det forslag her.
Ole Sohn (SF), 1999-05-05:
til forslaget.
Nogle fortjener selvfølgelig mere tak end andre, men sådan er livet jo.
Det her er et forslag, som i en anden form tidligere har været behandlet i Folketinget, hvor vi har været medforslagsstillere på et forslag om, at det var de enkelte fagforbund, som skulle have retten til at give accept af, om et område skulle være omfattet af et mæglingsforslag eller ej.
Og det står jo også i den nuværende lov, at et mæglingsforslag først skal fremsættes, når det er konstateret, at hovedorganisationerne ikke udtrykkeligt har modsat sig dette.
Det, der er problemet, er, at hovedorganisationerne i praksis i den her sammenhæng er LO og Dansk Arbejdsgiverforening, og ikke en af de andre hovedorganisationer, FTF, som i øvrigt også under behandlingen ønskede præciseret, at den pågældende hovedorganisation fra lønmodtagersiden skal have kompetencen.
Det vil sige, at man dermed også giver FTF den mulighed for at få et ord at skulle have sagt.
På samme måde, at der kun kan ske sammenkædning på tværs af hovedorganisationerne, såfremt de involverede hovedorganisationer samtykker heri. Og når vi har fremsat forslaget på de præmisser, så er det jo netop, fordi de erfaringer, som vi har fra sidste år, som også flere af ordførerne var inde på i spørgsmålet om Maersk Air Kabinebesætningsforening og PROSA, viser, at den måde, forligsmandsloven er skruet sammen på, virker uhensigtsmæssigt og ikke er med til at sikre et smidigt arbejdsmarked og dermed et ordentligt forhandlingsklima.
Og det er derfor, vi med forslaget her ønsker at få ændret forligsmandsloven, sådan at vi får en mere, skal man sige, opdateret udgave af forligsmandsloven, som svarer til det arbejdsmarked, som det ser ud i dag. Men jeg kan jo konstatere, at støtten til forslaget er der fra nogens side, men den er der ikke i tilstrækkeligt omfang, så vi må jo fortsætte debatten, indtil fornuften sker fyldest.
Poul Erik Dyrlund (S), 1999-05-05:
Vi er nogle, der har været her lidt længere og derfor kan erindre os her igennem 1990'erne, at hver eneste gang, der har været en konflikt på arbejdsmarkedet eller været optakt til en konflikt på arbejdsmarkedet, så er SF kommet med et eller andet forslag i mere eller mindre modificeret form omkring ændringer af forligsmandsloven. Jeg skal derfor spørge hr. Ole Sohn, om hr. Sohn ikke finder, at det er et udtryk for en utidig indblanding og måske også, hvis man skal være rigtig skrap, et udtryk for stemmefiskeri, at hver gang sådanne konflikter på arbejdsmarkedet opstår, ja, så kommer man med forslag til ændringer af forligsmandsloven.
Hvorfor er man ikke kommet med det her forslag for længe siden frem for lige her midt under konflikten?
Og så skal jeg til slut spørge, for jeg var lidt uopmærksom i timen: Hvad var det for partier, SF takkede for tilslutningen?
Ole Sohn (SF), 1999-05-05:
Som det vil være hr. Poul Erik Dyrlund bekendt, så takker man som regel de partier, som støtter forslaget. Når hr. Poul Erik Dyrlund først kritiserer SF for at komme med det her forslag gang på gang og så slutter af med at spørge, hvorfor vi ikke er kommet med det her forslag for længe siden, ja, så ved jeg ikke helt, hvordan jeg skal forholde mig til det.
Vi har ganske rigtigt fremsat forslaget flere gange i forskellige udformninger.
For det første har vi ikke konflikt nu, så derfor kan man ikke sige, at det er utidig indblanding.
Vi bygger på nogle aktuelle erfaringer, som vi har fået kendskab til på baggrund af den seneste konflikt, og det er jo klart, at det selvfølgelig altid er på baggrund af den nye udvikling, erfaringerne fra sidst, hvor der har været brug for forligsmandsloven, at det er de erfaringer, man må gøre brug af, når man skal arbejde politisk i Folketinget.
Derfor finder vi det meget naturligt, at vi kan tage udgangspunkt i netop den konflikt, der var sidste år, og på et tidspunkt nu, hvor vi ingen konflikt har, og hvor der er ro på arbejdsmarkedet, finder vi det rimeligt, at man tager spørgsmålet op på ny.
Poul Erik Dyrlund (S), 1999-05-05:
Jeg har den opfattelse, at hr. Ole Sohn må have overset noget.
Er der ikke konflikt på arbejdsmarkedet?
Jeg mener da, at der er varslet konflikter, dels af sygeplejerskerne og dels af Danmarks Lærerforening over for de kommunale arbejdsgivere; det tror jeg da nok.
Og så kunne jeg stadig ikke høre, hvilke partier det var, hr. Ole Sohn takkede.
Frank Aaen (EL), 1999-05-05:
Forslaget her udspringer af den særlige situation, der opstod, da PROSA blev sammenkædet på tværs af hovedorganisationer.
Vi kender jo det sædvanlige med, at man kan sammenkæde inden for en hovedorganisation, men her var det altså også på tværs af hovedorganisationer - naturligvis en fuldstændig urimelighed.
Det ville jo sådan set være demokratisk. Det var kun SF og Enhedslisten, der i sin tid, da vi debatterede det, kunne støtte det.
Vi synes, det er mærkeligt, Socialdemokratiet ikke vil støtte det.
Men vi gør det i hvert fald.
Først til hr. Poul Erik Dyrlund: Nej, jeg sagde faktisk det modsatte, for jeg er udmærket klar over, at de er omfattet af reglerne, men når det er en indsats, som i den grad - som det er i dag - baserer sig på, at parterne på arbejdspladsen selv skal løse problemerne på det psykiske arbejdsmiljøområde, er det da et indlysende problem, at nogle af dem, der er på de arbejdspladser, og som på grund af, at de ikke har de samme rettigheder som andre, på forhånd er udsat for den største risiko for at få problemer, så heller ikke er parter, fordi de ikke er ansat på samme vilkår som de ordinært ansatte på arbejdspladsen. Vi synes, det er en meget vigtig problemstilling
, fordi vi her har at gøre med nogle, som er særlig udsatte for at blive ramt af et dårligt psykisk arbejdsmiljø, og som desuden ikke er omfattet af det, som man i dag betragter som den vigtigste måde at løse problemerne på, nemlig aftaler mellem arbejdsgivere og ansatte, fordi de ikke er omfattet af de samme rettigheder som andre ansatte.
Derfor synes vi, det er en god ting at pege på det
både i debatten og i vedtagelsen - det er også til hr. Ole Sohn - for der er ingen tvivl om, at kunne vi skabe et flertal i Folketinget i dag mellem de progressive arbejdsmiljøpartier om pind 1, altså om at ændre cirkulæret om psykosociale risikofaktorer, så var vi villige til at nøjes med dét, men det har jeg ikke hørt nogen imødekommenhed over for.
Men jeg vil da gerne høre fra hr. Poul Erik Dyrlund, om vi kan samles om dét, for så vil jeg straks, inden debatten slutter, lave et nyt forslag til vedtagelse, som kun omfatter indledningen og pind 1, og så tage resten ud.
Men hvis der ikke er vilje til det, er der jo ingen grund til at bruge mere papir på at trykke nye forslag.
Poul Erik Dyrlund (S), 1999-05-05:
Jeg lyttede meget til hr. Frank Aaens bemærkninger om fleksjobbernes situation ude på arbejdspladserne, og hvis jeg ikke tager meget fejl, brugte hr. Frank Aaen vendingen, at de bliver »skubbet til side«.
Og når jeg ligesom skal opsummere det, hr. Frank Aaen her var inde på, vil jeg sige, at man jo kunne få det indtryk, at hr. Frank Aaen har den opfattelse, at fleksjobbere ikke er omfattet af arbejdsmiljølovens bestemmelser.