Line Barfod (EL), 2004-10-28:
Jeg vil gerne starte med at sige, at jeg også synes, vi skal tage fat på den bredere drøftelse, som det også tydeligt er fremgået af debatten, måske tage en høring med nogle af dem, der har været med til at lave rapporter fra nogle af de nævnte foreninger, og andre, der er på området, og så bruge det som udgangspunkt for en videre debat, så vi kan komme et stykke længere.
Men jeg vil gerne sige tak til begge forslagsstillere for at rejse debatten igen, så vi kan komme videre med arbejdet omkring det her.
Så vil jeg gerne sige om noget af det, ministeren kom med, at jeg synes, det er meget pauvert kun at nedsætte en arbejdsgruppe i forbindelse med høring af børn – at man ikke ser mere bredt på det.
Og så synes jeg, det er på tide, at man siger, at konfliktmægling er noget, der er kommet for at blive, og noget, som vi bør udbygge, og som derfor ikke skal være et kortvarigt projekt, der er finansieret af satspuljen, men som skal have en fast bevilling på finansloven, ud over at jeg slet ikke forstår, hvordan man overhovedet kan bruge satspuljepenge på konfliktmægling.
Jeg har svært ved at se, hvorfor det er landets folkepensionister, førtidspensionister, kontanthjælpsmodtagere osv., der skal finansiere konfliktmægling i skilsmissesager.
Det burde altså høre hjemme på finansloven.
Hvad angår de konkrete forslag, der ligger, synes jeg, at noget af det, der er positivt, er det forslag, som Kristendemokraterne har med omkring mulighed for mægling, allerede inden folk bliver skilt.
Jeg er noget skeptisk over for, som andre også har været inde på, det her med, at man skal tvinge forældrene, hvis den ene part ikke vil, men jeg synes, man skal gøre alt, hvad man overhovedet kan, for at få alle forældre til at tage imod det, ligesom vi gør med sundhedsplejersker, når man får et barn.
Det er stort set også alle, der tager imod det tilbud, fordi der er en indgroet opfattelse af, at man her kan lære noget af sundhedsplejersken om, hvordan man tager sig af sådan et lille, nyt barn.
På samme måde, når man bliver skilt, er det vigtigt, helst inden man når til skilsmissen, at få diskuteret, hvordan man håndterer den nye situation, hvor man altså skal være to forældre, der bor hver for sig og alligevel skal finde ud af at snakke sammen om et eller flere fælles børn.
Fru Inge Dahl-Sørensen mente, at der ikke var nogen grund til, at vi brugte ressourcer på dem, der er enige og velfungerende, men min erfaring er, at forældrene tit, når de nu langt om længe har fået taget beslutningen om at gå fra hinanden, så også tror, at de så kan klare det hele; de skal nok være voksne og kommer ikke ud i alle de konflikter, som andre forældre gør.
Der er nogle, der godt kan finde ud af det, men det er min erfaring – også selv om det ikke går så galt, det er jo heldigvis i de færreste tilfælde, det går helt galt – at mange alligevel kan have svært ved at håndtere det.
Mange starter med at tro, at de kan have en sådan meget løs aftale om, hvordan det skal foregå og kan bytte rundt, efter hvad der nu passer bedst osv.
Og så når der er gået nogle måneder, er der alligevel så mange følelser og så mange konflikter, at de har svært ved at håndtere det og begynder at råbe ad hin anden, måske også en gang imellem, mens børnene hører på det.
Der tror jeg, at hvis man starter med at komme og snakke med en børnesagkyndig og få nogle redskaber til at lære, hvordan man håndterer denne her situation, hvordan man kan lave nogle aftaler, hvad det er, der fungerer for andre forældre, hvad det er, man skal passe på absolut ikke at gøre, ville det faktisk være et godt redskab, vi kunne give forældrene, og som kunne være en god forebyggende indsats, som selvfølgelig koster nogle penge, men som til gengæld, tror jeg, kunne hjælpe både med at afbøde nogle af de sager, der ellers dukker op senere og koster langt flere ressourcer, og måske kunne forhindre, at nogle børn og nogle forældre kommer i klemme.
Så jeg synes, det ville være rigtig godt, hvis vi kunne få det med i det kommende arbejde.
Med hensyn til konfliktmæglingen, når der er opstået konflikter, ved jeg ikke, hvor mange der så den tv-udsendelse, der var på Danmarks Radio i går, »Magtens Billede«, om Overpræsidiet, men jeg synes, den meget godt viste, hvor utrolig svært det er at håndtere de her sager, hvor store konflikter det er, forældrene er midt i, og at der her virkelig er brug for nogle meget, meget dygtige mæglere, der har en meget grundig uddannelse og supervision.
Jeg synes, at når vi er i stand til at gennemføre konfliktråd på retsområdet, hvor vi kan få offer og gerningsmand til at mødes efter også grove forbrydelser og få dem til at snakke sammen, må det også være muligt at have nogle metoder, så vi kan få forældre til at snakke sammen i en konfliktmægling og finde frem til, hvordan de kan indgå nogle aftaler ud fra, hvad der er bedst for barnet, i stedet for at det er alle de mange følelser og al den megen vrede, som de har i forhold til hinanden.
Så er der, hvordan vi meget tydeligere får hensynet til barnet frem.
Vi har også ved tidligere debatter sagt, at vi synes, det er vigtigt, at vi ser på, hvordan det bliver klart, at det er hensynet til barnet, der skal være det afgørende, især i forhold til spørgsmålet om tvangsfuldbyrdelser og det her forfærdelige med børn, der oplever at skulle afhentes af politi og foged.
Vi vil meget gerne være med til, at vi får nogle grundige drøftelser af det og får set på, hvordan vi får fastsat de regler.
Spørgsmålet om støttenetværk vil vi også gerne se nærmere på og også spørgsmålet om, at børnene skal have ret til samvær med anden familie, som de har haft tæt tilknytning til før, så det også er muligt for dem at have det samvær bagefter.
Jeg har umiddelbart svært ved at se, hvordan vi lige skal kunne gøre det rent praktisk, men det er jo noget af det, som vi må sætte os ned og kigge nærmere på.
Vi er altså langt hen ad vejen enige i intentionerne, men vi ønsker at se det i en større sammenhæng og se på, hvordan vi rent praktisk omsætter det i paragraffer og konkret handling, hvor vi også får sat nogle bevillinger af til at opprioritere mægling langt mere, end vi gør i dag.