runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bendt Bendtsen (KF), 2002-05-08:
Jeg vil gerne sige, at den prisstigning, som vi forventer kommer, næppe stiger i ét stort hop.
Det er jo interessant at høre, at hr. Jens Peter Vernersen, når han taler om det område, ligesom vil tilkendegive, at regeringen ikke er forberedt.
Jeg vil gerne sige, at regeringen ser på det her område,
og skatteministeren har jo tilkendegivet, at han vil komme med et oplæg om det her i 2003, men det er da klart, at vi vil følge denne her situation meget, meget tæt. Men spørgsmålet er jo: Hvis den tidligere regering havde markeret, at nu går vi ud og sætter afgifterne ned, ville man så ikke have været bange for, at det ville blive opslugt af bilfabrikkerne øjeblikkelig, eller ville man vente og se, hvad der ville ske?
Jeg kan sige, at vi følger området meget, meget nøje, men som sagt: Lad os nu se, hvad afgørelsen bliver.
Så vil jeg sige til hr. Jacob Buksti: Jeg er da glad for, at hr. Jacob Buksti har noteret sig, at mit parti har en høj profil, når vi taler biler på det her område.
Og i øvrigt er der jo, når vi går ind og ser på provenuet af det, vi kalder vægtafgift, ejerafgift, registreringsafgift, et fald over for bilejerne næste år.
Jacob Buksti (S), 2002-05-08:
Det er jo sådan, at det parti, som økonomi- og erhvervsministeren er formand for, nemlig Det Konservative Folkeparti, har markeret sig med en meget høj profil, når det drejer sig om at nedsætte beskatningen på biler.
I det program, som hedder »Modernisering af Bilbeskatning« fra Det Konservative Folkeparti fra april 2000, slår man til lyd for, at der skal ske en sænkning,
bl.a. en sænkning af registreringsafgiften på 15 pct.
Er det tanker, som vil indgå i regeringens overvejelser,
at man skal sænke registreringsafgiften, eller er det også noget, hvor man bare skal vente og se?
Jens Peter Vernersen (S), 2002-05-08:
Jamen det er jo altså normalt i politik, og det troede jeg faktisk også det var for økonomi- og erhvervsministeren, at gå foran og meddele, f.eks. hvis der sker prisstigninger, altså i indkøbspriser, at så vil regeringen tage et initiativ, så der sker en udligning.
Der kunne ministeren i hvert fald give et svar på, at hvis der f.eks. sker en prisstigning i indkøbsprisen på 25.000 kr. for en mellemklassebil, så vil regeringen tage initiativer, så der sker en udligning.
Kan ministeren ikke i det mindste give sådan et svar?
Bendt Bendtsen (KF), 2002-05-08:
Jeg vil endnu en gang gøre opmærksom på, at der ikke er nogen, der rigtig ved, hvor meget det betyder i procenter, i kroner og øre, men det her betyder, at i nogle lande vil priserne falde, og i andre vil de stige.
De vil stige her i Danmark, det er der nok ingen tvivl om, men der er jo ingen, der ved, hvor meget det bliver, og jeg vil gerne have lov at sige, at det ikke nødvendigvis er så meget, som de største pessimister forudser.
Og jeg vil gerne understrege, at den forventede prisstigning ikke skyldes Kommissionens forslag til en ny gruppefritagelse for biler.
Så vil jeg også sige til hr. Jens Peter Vernersen: Jeg tror også, det vil være meget normalt at se, hvad der sker, før man går ind og agerer.
Hvis nu hr. Jens Peter Vernersen går en tur på gaden i Holstebro, så tager han jo ikke hatten af, 100 meter før han møder naboen, men det gør han, når han møder naboen.
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-08:
Det er muligt, at jeg ikke helt forstår det finurlige i, at udenrigsministeren skulle benytte sit besøg i Pakistan til at komme med en udtalelse, som kun kunne forstås på den måde, at han mente, at den pakistanske præsident havde fået den legitimitet, han bad om.
Men det spørgsmål, som rejser sig med udenrigsministerens tekstfortolkning, er, på hvilken baggrund udenrigsministeren mener, han fik den legitimitet, han bad om?
Hvem er det, der har givet ham den?
Var det de måske 95 pct. af befolkningen, som ikke stemte, eller var det alle dem, som observerede valgsvindel?
Var det dem, der gav legitimiteten?
Er det dem, der mener, at præsidenten har fået en legitimitet?
Jeg vil bare citere, hvad Asian Human Rights Commission sagde i deres rapport fra den 30. april, og jeg citerer: »Håbet for demokrati i Pakistan er blevet forrådt på en måde, der er absolut og fuldstændig.
Gennem denne folkeafstemning er de sidste rester af Pakistans legitimitet som demokratisk nation gået tabt.«
Det sagde Asian Human Rights Commission.
Den danske udenrigsminister sagde, at den pakistanske præsident havde fået den legitimitet, han bad om.
Er det en hensigtsmæssig forskel, som vi afdækker her?
Per Stig Møller (KF), 2002-05-08:
Nu kan hr. Søren Søndergaard altså heller ikke huske.
Det bliver værre og værre, for nu har jeg altså omtalt Pakistan som et demokrati.
Det har jeg aldrig gjort.
Pakistan er ikke noget demokrati. KL. 14.10 Hr. Søren Søndergaard talte om legitimitet som demokratisk samfund eller nation.
Det har jeg ikke sagt.
Tværtimod, siger jeg i den presseudtalelse, som hr. Søren Søndergaard citerer fra, og hvor jeg mener, at sætningen er hundrede procent korrekt, at Pakistans højesteret jo også har godkendt afstemningen som i overensstemmelse med grundloven i Pakistan.
Det vil sige, at det er den legitimitet, han bad om, det er ikke efter vores kriterier, han bad om den, men sine egne kriterier, som vi ikke er enige i.
Det kunne jeg jo nøjes med én linje om.
Så vil jeg understrege omkring det demokratiske, at det ikke er et demokratisk samfund, men det afgørende er, at det her - og det fastholdt jeg i samtalen med præsident Musharraf, i den, jeg havde med ham, og det gav han også selv klart udtryk for - er skridtet mod demokrati: at der skal komme valg i oktober 2002, og at der skal være et flerpartisystem.
Køreplanen indebærer bl.a. afholdelse af parlamentsvalg
til oktober i år.
Så det, der ikke er et demokrati, kan blive et demokrati.
Musharrafs reformprogram fokuserer endvidere på bekæmpelse af korruption og overgang til reelt demokrati i Pakistan.
Det er det, vi arbejder for.
Det er der ikke.
Parlamentsvalget til oktober forudses også at blive overvåget af EU-valgobservatører. Det vil vi gå ind for.
Og Danmark sendte en valgekspert til den formission, som EU-Kommissionen udsendte til Pakistan i marts for at undersøge muligheder for at gennemføre valget.
Formissionen vurderede generelt mulighederne positivt, og derfor vil Danmark fremover, ikke mindst som EU-formandsland, holde Musharraf meget kraftigt fast på de løfter om indførelse af demokrati og kraftig bekæmpelse af korruption, han også gav mig den 2. maj.
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-08:
Han var den eneste kandidat.
Folkeafstemningen svækker os som nation.
Forskellen mellem et civiliseret samfund og et barbarisk samfund er, at loven opretholdes.
At berøve folket retten til at vælge et styre, berøver borgerne deres selvrespekt.
Det er en krænkelse af individets frihed.«
Er udenrigsministeren enig i, at det er en meget præcis karakteristik af det, der er foregået i Pakistan?
Per Stig Møller (KF), 2002-05-08:
Nu tror jeg altså, at hr. Søren Søndergaard skal prøve at holde sig én ting klart: Regeringen har ikke på noget tidspunkt sagt, at dette valg var et valg af en art, vi ville have gennemført.
Vi har ikke på noget tidspunkt sagt, at dette valg er i orden.
Det, jeg sagde, og som hr. Søren Søndergaard altså ikke har forstået, er den legitimitet, han bad om, dvs. i sit samfund godkendt af den pakistanske højesteret, som vi kan mene om, hvad vi vil.
Men vi har ikke sagt, at han skulle holde den afstemning; vi har heller ikke sagt noget om måden, han skulle holde den på; vi har heller ikke sagt, at vi er tilfredse med den.
Det har den danske regering slet ikke udtrykt sig om.
Vi har sagt, at han altså har fået den magtbase, han
skal have ifølge sin egen mening for at kunne gennemføre det demokrati, som vi går ind for.
Og det er jo fuldstændig rigtigt, at folk intet valg havde.
Vi havde heller ikke sagt, at dette valg var det rigtige valg.
Men det afgørende er her, at han opfatter det som en accept af de forestående konstitutionelle ændringer, som han længe har varslet i opløbet til parlamentsvalget i oktober 2002.
Det er jo det korte af det lange, som vi skal have ud
Jens Peter Vernersen (S), 2002-05-08:
Jeg vil nu sige til skatteministeren, at det kræver altså en meget høj grad af humor, hvis man skal tage det her alvorligt.
Heldigvis har vi den høje grad af humor, for ellers er det jo fuldstændig umuligt at forholde sig til et udsagn som det, der bliver givet i Jyllands-Posten i det store interview med skatteministeren.
Så dét ramte nu forbi.
Det, jeg synes er et problem, er, at skatteministeren bidrager til en fejlagtig opfattelse med en smart bemærkning om, at det sådan er et eller andet følelsesmæssigt skattetryk, når det er dokumenteret, at fra 1993 og ikke fra 1992, som skatteministeren skriver i sit svar, og frem til slutningen af den socialdemokratisk ledede regering faldt
skattetrykket, og under Schlüterregeringen steg skattetrykket med ca. 10 pct. Det er virkeligheden, og den kan man ikke manipulere med.
Jacob Buksti (S), 2002-05-08:
Jeg er ked af, at skatteministeren nu tager hul på det næste spørgsmål.
Det er faktisk det næste spørgsmål, skatteministeren nu er i gang med at besvare, så det synes
jeg at vi skal gemme. Men jeg vil godt bede skatteministeren om bare at give en antydning af, hvordan skatteministeren finder ud af, hvad befolkningen føler på det her område.
Er det sådan noget med, at ministeren går sådan rundt på gader og stræder?
Og hvor repræsentative er folks følelser på det her område?
Eller er det bare sådan noget, han griber ud af luften?
Men hvordan og hvorledes måler ministeren, hvad folk føler?
Svend Erik Hovmand (V), 2002-05-08:
Nu var jeg ikke klar over, at medlemmer af Socialdemokratiet i den grad var blottet for humor, at de ikke kunne se, at når jeg brugte det udtryk, er det jo selvfølgelig ikke noget nationaløkonomisk definerbart, selvfølgelig er det ikke det.
Det er jo sagt med et glimt i øjet.
Det er jo det, at man altså som menneske opfatter det her ganske anderledes end nationaløkonomer.
Nationaløkonomer kan stille det op, det er jeg fuldstændig enig i.
Men jeg synes ikke, at vi skal gøre diskussionen særlig lang.
Jeg er fuldstændig enig i, at vi har en række definitioner.
Vi har 12 på Skatteministeriets hjemmeside, og jeg har nævnt de 4, som sendes ud fra Danmarks Statistik, og det er jo de officielle, absolut.
Lad mig så i øvrigt sige en ting til: Skattetrykket, hvis vi bruger den definition, som hr. Jens Peter Vernersen ønsker, toppede med 50,6 pct. i midtfirserne under den liberal-borgerlige regering
Under den socialdemokratiske regering toppede det med 51,2 pct. i 1999.
Gennemsnittet for Schlüterregeringen under ét androg 47,4 pct., mens det for Nyrupregeringen var 49,5 pct., altså 2 procentpoint mere.
Jens Peter Vernersen (S), 2002-05-08:
Jeg ved snart ikke, hvor man skal begynde, når man skal stille et spørgsmål, for det er jo helt til grin, helt til grin.
Man kan da ikke i ramme alvor som skatteminister her i Folketinget udtale, at skattetrykket beregnes efter, hvad befolkningen føler.
Det kan man da ikke i ramme alvor sige.
Altså hvad er det dog for noget?
Der er klare definitioner på, hvordan man beregner skattetrykket.
Den, vi først og fremmest har valgt at sammenligne os med, er OECD-modellen, som beregnes ud fra bruttonationalproduktet.
Det er den, man anvender i andre lande, så der kan sammenlignes.
Og hvis der sker et færdselsuheld her, som skatteministeren så påviser, jamen det gør der andre steder, det går op, og det går ned.
Jacob Buksti (S), 2002-05-08:
Jamen det er slet ikke det, som er mit ærinde.
Mit ærinde er, at når ministeren indfører et følelsesmæssigt skattetryk, et følelsesmæssigt begreb, så kan ministeren jo til enhver tid påstå, at det er følelserne, at det altså er sådan, at det nu føles værre.
Det er derfor, jeg gerne vil have ministeren til at forklare, hvordan ministeren opgør det.
Det svarer jo til manden, der kommer op til lægen og spørger: Doktor, hvordan kommer jeg til at få et længere liv?
Så siger manden: Garanterer
doktoren så, at jeg lever længere?
Nej, men det føles længere.
Hvordan skal vi derfor med det der følelsesmæssige skattetryk finde ud af, om det stiger eller falder?
Svend Erik Hovmand (V), 2002-05-08:
Det er, synes jeg, en meget interessant diskussion.
Den har jo været ført utallige gange her i huset.
Men det, der er det afgørende, er jo, hvordan virkningen er for det enkelte menneske totalt set.
Tag f.eks. bruttonationalproduktet.
Den definition, som man anvender i skattetryksbegrebet, hæfter sig jo på BNP, på bruttonationalproduktet.
Jacob Buksti (S), 2002-05-08:
Jeg er fuldstændig bekendt med alle disse forskellige definitioner af skattetryk.
Jeg har dem også her.
Jeg er også klar over alle de vanskeligheder og problemer, der er med at opgøre skattetrykket. Hvis bilsalget stiger dramatisk, fordi folk får flere penge, så stiger skattetrykket.
Men hvis selskaberne tjener flere penge og dermed betaler mere i selskabsskat, og det i øvrigt overstiger væksten i bruttonationalproduktet, så stiger skattetrykket.
Det ved jeg godt, men det var ikke det, jeg spurgte om.
Det, jeg spurgte om, er, at når ministeren definerer et følelsesmæssigt skattetryk, hvordan finder vi så ud af, om det der med følelserne stiger eller falder? Var det højere tidligere, det der med følelserne, eller hvad?
Hvordan forholder vi os til det der med følelser på det her område?
Svend Erik Hovmand (V), 2002-05-08:
Der findes mange måder at opgøre skattetryk på.
På Skatteministeriets hjemmeside er der opstillet 13 forskellige.
I Danmarks Statistik offentliggøres følgende fire: Det traditionelle skattetryk, som er skatteprovenuet i procent af BNP i markedspriser, det korrigerede skattetryk, som er skatteprovenuet i procent af disponibel BNI i markedspriser.
Så er der det modificerede skattetryk, det er disponibel offentlig bruttoindkomst i procent af disponibel BNI i markedspriser, og så er der endelig faktorskattetrykket, som er skatteprovenuet i procent af disponibel BNI i faktorpriserne.
Også her i Folketinget har der været mange debatter om skattetryksdefinition. Det er af samme grund, at jeg selv er meget tilbageholdende med at tale om skattetryk som noget eksakt.
Jeg tror, mange mennesker er mere optaget af følelsen af det samlede tryk af skatter og afgifter.
Det kunne f.eks. være en omlægning med større vægt på grønne afgifter, da indirekte skatter indgår i både tæller og nævner i skattetryksbrøken.
Derfor er det ikke i modstrid med virkeligheden, når mange har følt, at deres skatter er steget under Nyrupregeringerne.
Jacob Buksti (S), 2002-05-08:
I forbindelse med diskussionen om regeringens skattestop forsømmer regeringen og skatteministeren og andre medlemmer fra Venstre og De Konservative ikke nogen lejlighed til igen og igen at sige, at skatterne under den tidligere regering steg og steg.
Skatterne blev sat op og op og op.
Ja, det var sådan, at Venstres politiske ordfører i går nærmest hamrede i talerstolen, at det var et faktum.
Det samme går igen i svaret på spørgsmål S 1878 til mig, hvor ministeren svarer, at mange skatteydere med rette har følt på deres egen krop, at skattebyrden er vokset under den socialdemokratisk ledede regering.
Derfor vil jeg gerne bede skatteministeren om at udvikle, hvordan de her følelser egentlig kommer til udtryk.
»Vil ministeren redegøre for definitionen af og udviklingen i »det følelsesmæssige skattetryk«, jf. ministerens svar på spørgsmål nr. S 1878?«
Jens Peter Vernersen (S), 2002-05-08:
Jamen jeg går da ud fra, at økonomi- og erhvervsministeren er helt bekendt med, at det forventes, at der vil ske en betydelig stigning af importpriserne fra den 1. oktober.
Det er udtrykt både af Dansk Automobilforhandlerforening, og det er udtrykt af importørerne.
Der er udsagn om, at priserne stiger, netop fordi vi i Danmark har disse meget lave priser.
Der er udtrykt det synspunkt, at priserne vil stige mellem 10 og 25 pct., og da det jo skaber megen usikkerhed i branchen i øjeblikket, så synes jeg da, at det var hensigtsmæssigt og rigtigt her at få afklaret, hvilke initiativer økonomi- og erhvervsministeren vil tage
, da ministeren jo er ansvarlig for indre marked-området.
Anders Samuelsen (RV), 2002-05-08:
af skattemæssige årsager vil være mere økonomisk fordelagtig for private arbejdsgivere end for offentlige arbejdsgivere?« Skriftlig begrundelse
Spørgeren er af den opfattelse, at muligheden for at tilbyde medarbejdere hjemme-pc og/eller bredbånd er mere fordelagtig for de private arbejdsgivere, der jo kan trække arbejdsgiverudgifterne fra i skat.
Spørgeren er interesseret i at vide, om regeringen bevidst gør forskel på privates og offentligt ansattes mulighed for at få del i ordningen.
Per Stig Møller (KF), 2002-05-08:
Nu kan jeg jo ikke være afhængig af, hvad hr. Søren Søndergaard tilfældigvis får fat i at læse.
Han læser Ritzau.
Han hører ikke Radioavis.
Jeg har det omvendt.
Jeg hører flere Radioaviser, end jeg læser Ritzau.
Så det vil sige, at det afhænger af, hvor hr. Søren Søndergaard henter sin information. Hvis hr. Søren Søndergaard samme formiddag havde ulejliget sig med at høre Radioavis - måske var det oven i købet middagsradioavisen - så ville han have hørt, at jeg præcis nævnte de ting, som hr. Søren Søndergaard står her og nævner: at nogle havde stemt to gange.
Det er det, jeg kalder uregelmæssigheder, og det siger jeg mundtligt direkte i Radioavisen.
Så hvorfor skal hr. Søren Søndergaard ulejlige Folketinget med at referere mig for noget, jeg ikke har sagt?
Jeg tror ikke, vi kommer meget længere her.
»Den legitimitet, han bad om«, er i forhold til den pakistanske situation og ikke i forhold til min situation.
Den har altså sagt, at det er grundlovsmedholdeligt, og derfor er min sætning fuldstændig logisk korrekt.
Den legitimitet, han bad om, ikke den hr. Søren Søndergaard bad om, og ikke den jeg bad om.
Så enkelt
er det.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-08:
Selv om jeg er fuldstændig enig med udenrigsministeren i, at vi nok nærmer os afslutningen og har været hele vejen rundt, så vil jeg dog blot lige konstatere, at der, hvor filmen efter Enhedslistens opfattelse fuldstændig knækker for udenrigsministeren, og der, hvor der er en fundamental holdningsforskel, er, at man kan karakterisere det, der foregår ved et valg, hvor der er én kandidat, hvor der er massiv mulighed for valgsvindel, fordi folk vil stemme flere gange, og hvor der er en ekstrem valgdeltagelse - nogle påstår helt ned til 5, 6, 7 pct. - som uregelmæssigheder.
Uregelmæssigheder.
Det afspejler måske den store forskel i denne her diskussion.
Per Stig Møller (KF), 2002-05-08:
Jeg kan jo kun henvise til, hvad jeg sagde før.
Det burde jo være lysende klart, at vi ikke har sat en ny, speciel, tilfældig standard for Pakistan. Det burde være lysende klart.
Og jeg sagde jo i talen, at der havde været uregelmæssigheder.
Det gjorde jeg også i Radioavisen, hvor jeg også uddybede det.
Der sagde jeg mere, end jeg sagde på Ritzau omkring de ting.
Den båndudskrift kan hr. Søren Søndergaard jo ulejlige sig med at få fat i, og det vil han så sikkert også gøre, og stille spørgsmål på næste onsdag.
Men jeg synes, der er tegn på en fundamental forskel på, hvad man skal få ud af et samarbejde og en samtale med en præsident, når man sidder med ham, i modsætning til, hvad man politisk skal få ud af det.
Hr. Søren Søndergaard ville have brugt en time på at belære ham om jura, og det havde da også nok været fint, men det havde ikke bragt Pakistan videre.
Jeg brugte timen på at tale om demokrati og kampen mod korruption og også om Johannesburg-topmødet, som finder sted til september.
Så jeg valgte altså at sige: Vi har en time sammen her, og der kan jeg så tæske løs på hans legitimitet i forbindelse med den afstemning.
Det ville ikke have ændret noget som helst.
Jeg ved ikke, om hr. Søren Søndergaard har 40 bataljoner til at sætte ind og flytte en mand, hvis ikke han er tilfreds med hans placering.
Det har han nok ikke.
Derfor var det jo vigtigere at sige, at det demokrati, som Musharraf nu lover, er det, det drejer sig om at få realiseret.
Den kamp mod korruption er den, det drejer sig om at få realiseret, således at Pakistan fra oktober bliver et normalt demokrati.
Det lovede han, det vil vi fastholde ham på.
Det er muligt, at hvis hr. Søren Søndergaard havde siddet her, så ville han have underholdt præsident Musharraf en time med, at det var forkert, hvad han havde gjort 2 dage før.
Jeg valgte altså at se frem, og det mener jeg, der kommer langt mere ud af, også for Enhedslistens venner, således at de ikke skal sidde i fængsel for at udøve deres rettigheder.
Det synes jeg bestemt ikke, de skal.
Så jeg tror faktisk, jeg har gjort mere for hr. Søren Søndergaards venner end hr. Søren Søndergaard selv ved at fastholde demokratilinjen.
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-08:
Jeg vil sige, at udenrigsministeren sådan set er kommet ganske udmærket rundt om at forklare, hvorfor der er en fundamental uenighed her mellem udenrigsministeren og Enhedslisten.
Men det, der jo er lidt bekymrende, er, om det er en mere generel tendens, vi ser afspejlet her, og det er også derfor, vi har stillet det her spørgsmål.
Der ligger jo en tanke i, at netop to stater, som har meget alvorlige problemer med menneskerettighederne - det er Tyrkiet, og det er Pakistan - får nogle ord med på vejen, som er meget rosende.
Og som udenrigsministeren selv siger her i sin bemærkning til Folketinget: Hvad skulle det dog nytte at se tilbage, vi skal kigge fremad.
Jeg synes både i forhold til Tyrkiet og så sandelig også i forhold til Pakistan, at der er al mulig grund til at se tilbage, ligesom der er i forhold til alle mulige andre former for diktaturer, det være sig Kina, eller hvem det måtte være, og understrege, at den proces, der har været i de lande, er uacceptabel.
Den folkeafstemning, der har været,
er uacceptabel, fordi den ikke opfylder nogen som helst former for demokratiske standarder.
Derfor er mit spørgsmål her til udenrigsministeren, om det er noget, der sætter en ny standard for, at man over for lande, som er vigtige i alliancen mod terror, har en meget mild måde at vurdere menneskerettighedskrænkelser eller overtrædelse af de demokratiske rettigheder på.
Per Stig Møller (KF), 2002-05-08:
Jeg henviser til mit sidste svar.
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-08:
»Vil udenrigsministeren oplyse, om hans udtalelser om den netop afsluttede folkeafstemning i Pakistan sætter en ny standard for, hvornår en valghandling bør betegnes som demokratisk og i overensstemmelse med internationale standarder?«
Per Stig Møller (KF), 2002-05-08:
Jeg har egentlig ikke lyst til at svare mere på hr. Søren Søndergaards ideologiske ordkløveri.
Det afgørende her er, at vi i samtalen ikke brugte tiden på at se tilbage.
Hvilken glæde skulle vi have af det?
Vi kom jo efter afstemningen.
Hvilken glæde skulle vi have af det?
Hvordan skulle vi kunne påvirke en afstemning med tilbagevirkende kraft?
Det er jo det fremadrettede, der er det afgørende.
Og kampen mod korruptionen, som også han og udenrigsministeren gav meget kraftigt udtryk for, at de var i gang med og ville fortsætte, er jo det, vi skal hjælpe til med.
Hvad i alverden havde det hjulpet at sidde og se baglæns?
Det afgørende er jo netop at se fremad og sige, at det er demokratiet, det drejer sig om, og fastholde præsidenten, generalen på de løfter.
Det er jo det, der peger frem.
Det andet
Hermed sluttede spørgsmålet.
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-08:
Det vil jeg så gøre i 30 sekunder mere ved at sige, at udenrigsministeren som sagt kan blive ved med at snakke udenom, men jeg synes ikke, at en dansk udenrigsminister skal
gå rundt og forklare, at forskellige diktatorer rundtomkring i verden, i det her tilfælde den pakistanske diktator,
Der var intet demokrati over det, og det kan godt være, at Musharraf mente, han fik legitimitet i sine egne øjne.
Men så var det udenrigsministerens opgave at bidrage til, at han fik sandheden at vide.
Der var ingen legitimitet i det valg på noget plan.