Elisabeth Arnold (RV), 1999-11-03:
Det var flovt, at jeg ikke fulgte med i talerrækken, så jeg kunne få plads på det tidspunkt, som jeg skulle, men jeg er meget taknemlig for, at jeg får lov til at tale på dette tidspunkt før Kristeligt Folkeparti.
Jeg vil starte med at sige, selv om det næsten er
trivielt, at jeg synes altså, det er en overflødig debat.
Vi har jo haft oplægget til de emner, der skulle bringes på bane i WTO-runden, og jeg synes, det havde været mere passende, om debatten havde fundet sted i forbindelse med den debat, vi havde i maj måned.
Men det betyder ikke, at jeg ikke vil deltage i debatten, for selvfølgelig er det da altid interessant og vigtigt at få drøftet disse internationale sager.
Vi har jo allerede forberedt os gennem længere tid på dette, og jeg synes også, man må sige, at EU som helhed har været meget velforberedt denne gang.
Vi havde jo i maj måned debatten i Folketinget om vores forhandlingsstrategi fra dansk side, og der var et udspil fra Kommissionen i juli 1999 om, hvad den anså for at være vigtige punkter at tage op.
Vi har så i Folketingets Europaudvalg i begyndelsen af oktober givet regeringen et forhandlingsoplæg til, hvad den skulle lægge vægt på, og i slutningen af oktober er EU's Ministerråd kommet med en række konklusioner, som har godtgjort, hvordan man skulle føre forhandlingerne videre.
Jeg synes, der er grund til at sige, at der har været gode og harmoniske forberedelser, og der har også været meget stor overensstemmelse mellem landenes ønsker, i hvert fald inden for EU.
Flere iagttagere har nævnt, at det netop er en enighed, som ikke har været set længe inden for EU-systemet.
WTO er jo ideelt den globale parallel til Europas indre marked.
Man ønsker en fjernelse af nationale handelshindringer, som kan blokere for den samlede vækst i det område, det handler om, og vel at mærke også vækst for de fattige lande i området og for WTO's vedkommende også vækst
for ulandene.
Det er dér, jeg synes, det vigtigste indsatsområde ligger for dem, der skal forhandle. Man skal holde fast i, at udviklingslandene skal have noget ud af at være med i disse forhandlinger.
De skal kunne se en klar fordel i at blive ved med at være med i forhandlingerne.
De skal ikke skippes af, de skal ikke isoleres.
Det spændende ved WTO er jo, at der er så utrolig mange lande med, og trods al hr. Keld Albrechtsens irritation over, at han ikke er med i flertalsindstillingen om forhandlingsoplægget, må man dog sige, at det er meget løfterigt og meget spændende, at så mange lande i verden er med i WTO, og at så mange lande i verden faktisk har en vilje til at overvinde nationale handelshindringer.
Der er mange traditionelle modsætninger mellem rig og fattig, og forhandlingerne vil tage år, men alligevel er jeg overbevist om, at man kan bøje sig mod hinanden og nå frem til et resultat, som bliver til stor gavn for mange fattige lande i verden.
WTO er det eneste sted, hvor der overhovedet er en mulighed for at opnå en sådan global løsning.
Der er ikke andre muligheder.
Man kan ikke enkeltvis sætte sig ned og forhandle land for land for land.
Det er simpelt hen ikke muligt, det kan ikke lade sig gøre, og derfor er det en institution, vi skal værne om, og en institution, vi skal satse nogle ressourcer på for at få den til at fungere ordentligt.
Forhandlingsmandatet, som EU har fået fra medlemslandenes side, har været behandlet af flere tidligere ordførere, og jeg skal ikke komme nærmere ind på det, men bare sige, at fra dansk side har vi jo været rede til at gå længere med afvikling af de nationale støtteordninger.
bare sige, at fra dansk side har vi jo været rede til at gå
længere med afviklingen af de nationale støtteordninger.
Det har der ikke været enighed om i EU, men vi er gået så langt, som de andre lande ville lade os gøre.
Det må jo så være det, vi kan presse på med i de videre forhandlinger.
Det er meget vigtigt, vi også får integreret udviklingslandene i det multilaterale handelssystem, så de også er med til at få de markedsadgange, som de har så hårdt brug for.
Endvidere er det meget vigtigt, at vi behandler grænsefladen mellem handel og de nært beslægtede spørgsmål om politikker, f.eks. arbejdstagerrettigheder, miljø, dyrevelfærd, fødevaresikkerhed, forbrugerpolitik osv.
I forberedelserne hertil, op til oplægget, har f.eks. TRIPS-aftalen også været diskuteret og andre ting som hormonsagen osv., men fra dansk side vil jeg blot sige, at vi jo også skal respektere de tvistbilæggelsessystemer, som vi tillægger disse internationale organisationer.
Det er jo derved, styrken skal vise sig; at man har et tvistbilæggelsessystem, som gør, at man kan afklare uenigheder, uden at man falder tilbage til at genoplive gamle dages handelshindringer og toldrestriktioner over for hinanden.
Det er der ingen der kan være tjent med at man genopliver.
Det fremsatte forslag til vedtagelse fra et flertal af partier, som vi selv er medforslagsstiller til, kan Det Radikale Venstre støtte.