Keld Albrechtsen (EL), 2003-03-19:
Nej, men jeg taler også bedst på tom mave, hr. formand.
Vi står her over for en ulovlig krig, en ulovlig krig på et falsk grundlag uden et klart formål.
Ja, måske endda med et skjult formål.
Man kan faktisk dårligt tænke sig noget værre end en ulovlig krig på et falsk grundlag og uden et klart formål.
Mulighederne for, at et sådan projekt kan gå galt, er voldsomt betydelig store.
Det er måske også derfor, at regeringen i erkendelse af, at den har så dårlig en sag, som den vitterlig har, har ladet meddele Danmarks Radio, at den ikke agter at deltage i en partilederdebat i aften, som ellers var planlagt.
Jeg har forstået, at det vil ministrene ikke.
De har ikke lyst til at drøfte denne sag med oppositionens ledere i en direkte fjernsynsdebat.
Det forstår jeg ganske udmærket godt på baggrund af debatten i dag, hvor man har prøvet sine argumenter, og de har ikke kunnet bære.
Vi er blevet beskyldt for i oppositionspartierne, at vi ikke har noget alternativ til krigen.
Det er jo aldeles at vende sagen hundrede procent på hovedet.
Det, der var den lovlige fremgangsmåde, den ordentlige fremgangsmåde, som endda havde en chance for at lykkes uden blodsudgydelser, uden lovbrud, var at fortsætte våbeninspektørernes arbejde med henblik på at få fjernet de masseødelæggelsesvåben, som
måske findes,
Hvorfor skulle dette arbejde, som var kommet i skred, som var i en positiv bevægelse,
lige pludselig afbrydes på et tidspunkt, hvor der faktisk indløb positive resultater?
Det er jo fuldstændig uforklarligt.
Og det er jo desværre den tragiske konsekvens af det begivenhedsforløb, vi har oplevet nu, at man ude omkring i verden i Kina, i Indien, i Afrika, i Latinamerika, i Grækenland, i Tyskland, i Frankrig vil stille det spørgsmål: Hvad er det, som USA, Storbritannien og Danmark er på vej til at kaste sig ud i uden at tage noget som helst hensyn til, hvad hele det internationale samfund mener?
Det dybt tragiske består jo i, at vi havde en enestående chance for i løbet at det her årti at opbygge et internationalt retssamfund, som også kunne have sikret, at om 10 og 20 år, at Indien og Kina, når de bliver supermagter, så ville være pakket ind i et internationalt retssystem, som de ville blive nødt til at respektere, hvor de ville blive nødt til at respektere, at de f.eks. ikke bare kunne besætte Taiwan, men at de var nødt til at overholde den internationale retsorden.
Nu står Vesten nøgen og afklædt i enhver kommende debat om at overholde de grundlæggende principper i folkeretten, for hvad vil man sige i Kina, hvad vil man sige i Indien, hvis der kommer vesterlandsk kritik af, at de går ind i en eller anden krig?
De vil sige: Jamen USA føler, at de har selv ret til at bestemme, hvornår de vil føre krig.
Danmark mener selv, de kan bestemme.
Jeg tvivler ikke på, at man kan gøre det i Beijing, ligesom man kan i København.
Jeg synes, at sagen er langt, langt mere alvorlig og vidtrækkende i sine perspektiver, end jeg tror, regeringen egentlig gør sig klart.
Jeg håber da i hvert fald, at regeringen egentlig ikke helt har eftertænkt til bunds.
Derfor håber jeg selvfølgelig også, at når regeringen får mulighed for at få eftertænkt det i løbet af udvalgsarbejdet - og det bliver meget langt og meget grundigt, det kan jeg godt give tilsagn om - så vil man trods alt kunne komme til besindelse.
Det kan jo nås endnu.
Andre lande har trods alt været inde i overvejelser.
Spanierne har besluttet, at de kan ikke deltage militært, en klog beslutning.