Anne Baastrup (SF), 1997-12-03:
Først vil jeg understrege, at vi i SF forventer, at de involverede ministre gør et reelt forsøg på at leve op til den beretning, som Retsudvalget kom med den 2. oktober, lige før folketingsåret startede, og hvori vi bl.a. fremhævede muligheden for at få et udvalg til at undersøge den medicinske og den medicinfri behandling, og at god psykiatrisk behandling forudsætter, at patienten har ret til at få sine ønsker til behandlingen respekteret og noteret i journalen osv.
I det forløbne år har vi set en vilje til at sætte penge
af til de psykiatriske patienter, og vi fik jo også i forbindelse med satspuljeforliget afsat penge til de distriktspsykiatriske centre.
Og nu kan jeg se i avisen, at De Konservative også er gået i gang med at nedsætte et udvalg; så det skal nok gå.
Det er jo vigtigt, at vi trækker på samme hammel i denne sag og ikke bruger psykiatrien til at fremhæve enkeltpartier frem for andre.
Det giver simpelt hen flere kroner i kassen
, hvis vi bevarer den linje. Personlig er jeg glad for de 20 mio. kr., vi fik afsat i finanslovforhandlingerne til forbedring af vilkårene på de børnepsykiatriske afdelinger.
Og regeringen har jo vist sin vilje til imødekommenhed ved ændringsforslaget om psykiatriske patienters mulighed for enestue, frisk luft og aktivitetstilbud, som er fulgt op med en pose penge, og som amterne, så vidt jeg kan se og høre, er ved at opfylde.
Denne udvikling skal og må fortsætte, og vi ser derfor frem til sundhedsministerens rapport til marts.
SF har dog under forhandlingerne i Retsudvalget og over for justitsministeren fastholdt, at vi stadig væk ser det som et vigtigt led i loven om tvang i psykiatrien, at der er rettigheder for de mennesker, der er indlagt på en lukket afdeling ved tvang.
Øvelsen fra SF's side vil derfor være at se, om det ikke er muligt at få skabt et bæredygtigt flertal - og gerne omfattende et meget stort flertal i Folketinget - der i loven får formuleret mere præcise krav til de fysiske rammer.
Men det er ikke nogen nem sag.
Tænker vi os ikke godt om, og kan vi ikke i fællesskab finde pengene, så kan vi risikere, at der opstår enestuer med opredning eller lukkede afdelinger med venteliste.
Og begge situationer er jo absurde.
Presser vi amterne for meget, giver det bagslag.
Antallet af botilbud falder, antallet af færdigbehandlede patienter på de åbne afdelinger stiger, og så er vi lige vidt.
Målet er, at alle tre ben i psykiatrien: hospitalssektoren, distriktspsykiatrien og socialpsykiatrien skal være ligestillede.
Jeg håber derfor, vi kan få en fælles forståelse af, hvordan vi kan få strikket en præcisering i loven sammen, der giver rettigheder - for vi skal jo huske, at de patienter, der er omfattet af denne lov, er patienter, der anbringes mod deres vilje.
Det gør indsatte i fængslerne også.
De har rettigheder.
Det skal denne gruppe også have, og jeg vil derfor opfordre til, at vi bruger udvalgsarbejdet til at hitte ud af hvordan.
I den forbindelse vil jeg gøre opmærksom på den udvikling, vi f.eks. kan se i Roskilde Amt, hvor der på Fjorden er enestuer og gode forhold.
Antallet af dage, man er indlagt på den lukkede afdeling, er forsvindende lille, 7 dage, tror jeg, er gennemsnittet.
Der er penge at spare, og det beviser, at det er dyrt at være fattig.
Et andet punkt, der skal nævnes, er spørgsmålet om udskrivningsaftaler.
Forslaget er blevet bedre, men der er stadig væk et problem.
Ifølge § 3, stk. 4, er det kun de uregerlige, der får et tilbud om en udskrivningsaftale, men også andre kan have behov for det.
Derfor skal vi kigge på denne formulering, så der kommer overensstemmelse med Retsudvalgets beretning på det punkt.
Øvelsen må være at sikre patienterne optimale forhold, så de kan få et værdigt liv, selv om de har en psykisk lidelse, der ikke umiddelbart kan helbredes.
Sikkerhedsnettet uden for hospitalet må ikke være for stormasket. Et andet punkt, som jeg allerede har fået ordnet inden førstebehandlingen, er de retslige patienter, som ikke har fået beskikket en bistandsværge.
Justitsministeren har netop skrevet til mig, at han han vil ændre bekendtgørelsen, således at disse patienter fremover skal kunne få beskikket en patientrådgiver i tilfælde af tvangsfiksering, anvendelse af fysisk magt eller beskyttelsesfiksering, og det takker jeg for.
Der er andre punkter i lovforslaget, som vi vil dvæle ved i udvalgsarbedet, herunder en egentlig revisionsbestemmelse.
Men en grundlæggende positiv melding fra SF.