runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-16:
Når jeg bad om ordet for en kort bemærkning, var det mere på grund af ministerens retorik: Hvem er bedst til at vurdere, om man har lyst til at gå på deltid?
Lønmodtageren, svarede ministeren.
Hvem er bedst til at vurdere, om man har råd til at gå på deltid?
Lønmodtageren, svarede ministeren.
Hvem skal så bestemme, om man har ret til at gå på deltid?
Arbejdsgiveren, lyder ministerens forslag.
Det er da en underlig modsætning.
Hvis lønmodtageren er bedst til det, så lad dog lønmodtageren bestemme i stedet for at lade arbejdsgiveren bestemme.
Bjarne Laustsen (S), 2002-05-16:
Ministeren beklager sig over, at indflydelsen er for lille, og at man ikke har nået det med forslaget, som man gerne ville. Så er det bare, at kæden hopper af: Når nu man ikke kan give lønmodtageren den ret, hvordan kan det så være, at man vil give arbejdsgiveren den ret, for lønmodtageren får jo ingen rettighed, som lønmodtageren ikke har i forvejen allerede i dag?
Så er der et centralt spørgsmål, vi ikke har fået et svar på, og det er spørgsmålet om tillidsmandens ret til at deltage i de forhandlinger.
Hvis en arbejdsgiver fremsætter et ønske over for en lønmodtager, kan lønmodtageren så sige: Det vil jeg kun gøre, hvis jeg kan få min tillidsmand med?
Hr. Bent Bøgsted har været inde på det i dag.
Han siger, at det sikkert ikke kan lade sig gøre, og ministeren har svaret lidt i retning af, at det godt kan lade sig gøre, man kan få sin bankrådgiver og alt muligt andet med.
Men hvis svaret er, at det kan man, så betyder det jo, at lovgivningen er underordnet overenskomsterne, og det er jo ikke det, man lægger frem.
Det var jo netop, at man lavede et indgreb i overenskomsterne, fordi de ikke er efter ministerens hoved, så det kan jo ikke lade sig gøre.
Svaret må jo så være: Ja, hvis det er sådan, at arbejdsgiveren giver den ret, men hvis arbejdsgiveren siger nej, her har tillidsmanden ingen ret, så kan tillidsmanden ikke gå med.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-05-16:
Ingen bliver tvunget på deltid ifølge det her lovforslag.
Det indebærer, at en lønmodtager har ret til at træffe en aftale med en arbejdsgiver.
Det er altså en aftale, og hvis en af parterne siger nej, kan aftalen ikke blive til noget.
Så jeg vil bare sige, at det her lovforslag sådan set kun regulerer det spørgsmål, hvis overenskomsten lægger restriktioner i vejen for, at en lønmodtager uanset motiv måtte ønske at gå på deltid i et eller andet omfang, for så skal den pågældende have mulighed for at kunne aftale det med sin arbejdsgiver. Så vil jeg da også godt sige, at jeg synes, at hr. Ole Sohns bestræbelser er prisværdige.
Dem vil jeg da se meget positivt på, hvis vi bare stadig holder os for øje, at det altså er lønmodtagerens ret til at aftale deltid med sin arbejdsgiver, som er sigtet med det, der skal foregå.
Bjarne Laustsen (S), 2002-05-16:
Det var et ret interessant svar, jeg fik tidligere, på spørgsmålet om lønmodtagerens ret til at tage sin tillidsmand med i forhandlingerne.
Det mener jeg ikke vi tidligere har set så klart.
Nu behøver jeg selvfølgelig ikke at gøre ministeren opmærksom på, at han udtaler sig under ministeransvarsloven, men jeg vil gerne have at vide helt præcis, hvor det står i det lovforslag, vi behandler her i dag, at man i lovgivningen udstyrer den enkelte lønmodtager med en rettighed, som kun vedrører overenskomsten.
I alle tidligere svar vi har fået på dette spørgsmål, har det været sådan, at hvis arbejdsgiveren sagde nej til at føre forhandlinger med tillidsrepræsentanten og en enkelt lønmodtager om dette spørgsmål, ja, så kunne man ikke være med.
Derfor undrer jeg mig meget over svaret i dag, at man er så klar i mælet, men det må vi have afprøvet ved en anden lejlighed.
Line Barfod (EL), 2002-05-16:
Hvis vi skal prøve at gøre debatten lidt konkret, så er nogle af dem, der kan blive ramt af det her lovforslag, folk inden for søfarten, de mønstrede besætningsfolk, som altså tilbringer al deres tid om bord på skibet, både arbejdstid og fritid.
Der har både Sømændenes Forbund, RBF og Dansk Sørestaurationsforening rejst spørgsmålet om, at loven altså åbner mulighed for, at et rederi kan tvinge folk på deltid under henvisning til arbejdets tilrettelæggelse.
Det er ikke kun en teoretisk mulighed; det viser henvendelsen fra RBF.
Rederiet DFDS har givet udtryk for, at man vil bruge loven til at effektivisere arbejdstiden, som man kalder det, gennem deltidsaftaler for en del af tjenerne om bord på passagerskibe.
Hvis man er om bord på et skib hele tiden, altså er mønstret på skibet, har man altså ikke mulighed for at gå ud og få sig et andet deltidsjob.
Der er nogle her, der helt konkret bliver ramt.
Så det her kommer altså til at ramme nogle mennesker, hvor det ikke er noget med, at de får ret til at gå på deltid, men de bliver reelt tvunget på deltid.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-05-16:
Til hr. Bjarne Laustsen vil jeg sige: Det her spørgsmål regulerer jo lønmodtagerens ret til at træffe en aftale.
Det regulerer ikke tillidsmandens ret.
Men lønmodtageren har naturligvis ret til at få tillidsmanden med, for det er jo en aftale, der skal træffes.
Arbejdsgiveren kan ikke pålægge lønmodtageren at gå på deltid.
Lønmodtageren kan ikke kræve at komme på deltid.
Der skal træffes en aftale.
Og ønsker lønmodtageren, at tillidsmanden er med, har han naturligvis ret til at tage tillidsmanden med.
Så har jeg spøgefuldt sagt, at han også kan tage sin bankrådgiver med, for der er selvfølgelig også nogle økonomiske aspekter forbundet med at træffe en aftale om deltid.
Men selvfølgelig har lønmodtageren ret til at tage de rådgivere med, som han måtte ønske, og det ville endda være ret naturligt, hvis han ønskede at få tillidsmanden med. Men jeg vil godt lige sige, at lovforslaget altså ikke regulerer tillidsmandens ret, men lønmodtagerens ret. Til hr. Søren Søndergaard: Indrømmet, det er et beskedent forslag, det indebærer kun retten til at kunne træffe en aftale, og det kan kun lade sig gøre, hvis begge er enige. Og til fru Pernille Rosenkrantz-Theil må jeg sige, at spørgsmål 182, tror jeg, det var, står mig ikke helt klart, men jeg står naturligvis ved det svar, jeg har givet.
Line Barfod (EL), 2002-05-16:
Ministeren taler meget smukt om det frie valg.
Vi er meget enige i, at det er vigtigt, at mennesker får et frit valg. Problemet er bare, at de forslag, vi den ene gang efter den anden ser fra regeringen, og som desværre også får støtte fra Dansk Folkeparti, ikke handler om frit valg for mennesker.
De handler om det modsatte, de handler om frit valg for virksomheder.
Det ser vi med det forslag her, hvor det jo ikke er sådan, at lønmodtageren får det frie valg og får ret til selv at vælge, om man vil på deltid eller fuld tid.
Hvis det var det, forslaget gik ud på, ville det få fuld opbakning.
Problemet er, at her er det kun arbejdsgiveren, der får en ret.
Det samme gælder på de andre områder, hvor regeringen fører sig frem omkring frit valg, også - som ministeren var inde på i sin tale - omkring ældre osv.
Det er jo ikke den ældre, der får det frie valg.
Det er virksomhederne, der får
en ret, og kommunerne, der bliver pålagt en pligt til bureaukrati.
Sådan er det på en lang række områder med det, regeringen lægger frem, at man dækker sig ind under, at det er frit valg til mennesker, man taler om »mennesker før systemet«, men når man så ser, hvad det er, forslagene egentlig går ud på, handler det om virksomhedernes, arbejdsgivernes, frie valg, og om, at der bliver færre penge til mennesker, og at de får dårligere vilkår.
Det synes jeg man skulle erkende åbent, i stedet for at forsøge at blive ved med at sælge regeringens politik på menneskehensyn.
Mette Frederiksen (S), 2002-05-16:
Tidligere på dagen bredte der sig den erkendelse, i hvert fald hos partiet Venstre, at der ikke findes et ligeværdigt forhold mellem arbejdsgiver og arbejdstager på det danske arbejdsmarked.
Jeg kunne forstå på ministerens svar, at den erkendelse ikke er nået til ministeren endnu, men det bør vel sådan set ikke gå ud over de danske lønmodtagere.
Men netop fordi der ikke findes et ligeværdigt forhold, og netop fordi styrkeforholdet er, som det er, er vi faktisk ret optaget af, at en hvilken som helst lønmodtager selvfølgelig kan få lov at få sin tillidsmand med ved en forhandling om deltid, og jeg skal derfor spørge beskæftigelsesministeren: Hvor i lovforslaget og i de stillede ændringsforslag står der ét eneste ord om, at lønmodtageren har ret til at medbringe sin tillidsmand?
Anne-Marie Meldgaard (S), 2002-05-16:
Jeg vil gerne takke ministeren for det meget klare svar i forhold til parternes rolle forud for det her lovforslag, som gik ud på, at der ikke var nogen af parterne, der ønskede det
her, og det beviser én gang til, at det er et rent ideologisk forslag fra ministerens side.
Jeg vil godt spørge ministeren på en lidt anden måde: Kan ministeren garantere, ud fra det ministeren har sagt her fra talerstolen i dag, at alle arbejdsgivere vil opføre sig ordentligt, så ingen med en anden begrundelse end deltid vil blive fyret, hvis de konsekvenser, vi ligesom tror der vil komme med vedtagelsen af det forslag her, slår igennem?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-05-16:
Nu kunne jeg ikke helt følge de juridiske betragtninger fra hr. Bjarne Laustsen, så derfor vil jeg på min husmandsfacon prøve at forklare, hvordan jeg ser det her lovforslag.
Da det er en ret til at aftale med en arbejdsgiver, har
man naturligvis ret til at rådgive og rådføre sig med hvem, man vil, og man har naturligvis ret til - og jeg ville oven i købet finde det naturligt - at rådspørge tillidsmanden.
Sådan ligger det i en aftale.
Vilkårene under det, som indgår i en aftale, er parterne selvfølgelig rådende over. Så er der flere, der kredser om det her frie valg.
Jeg ville da også ønske, at jeg kunne indføre frit valg på alle hylder til alle tider til alle mennesker om alle ting.
Nu har jeg så grebet ind på et lille bitte område, hvor jeg kan sige, at dér, hvor en lønmodtager af personlige, private grunde måtte ønske at gå på deltid, synes jeg, at den pågældende skal have lov at træffe en aftale med arbejdsgiveren, og hvis arbejdsgiveren er enig i det, skal de to have lov at træffe den aftale, uanset hvad der står i overenskomsten.
Jeg beklager for Folketinget, at det er en lille ting, men det er dog et første skridt på vejen mod at give øget valgfrihed.
Jan Petersen (S), 2002-05-16:
Jeg er altså ganske imponeret over, hvordan det her lovforslag, efterhånden som svarene ruller frem, bliver mindre og mindre betydende.
Det ender vel med, at vi til slut får en erklæring i aften om, at det slet ikke er nødvendigt at gennemføre det, og så synes jeg, vi skulle fortsætte et par timer endnu.
Men jeg vil gerne takke for svaret vedrørende, hvornår man så kan træffe aftaler.
Jeg fik et svar nu, og det var ikke dag ét; det var et helt tydeligt svar, det var ikke dag ét, det ville være en omgåelse.
Men jeg kunne ikke rigtig få styr på, og det er formentlig heller ikke muligt at besvare, hvornår det så gælder fra, for det beror jo på omstændighederne, og jeg ved ikke hvad.
Det betyder, at det her bliver et yderligere bidrag til forvirringen skabt af regeringen og regeringspartierne over: Hvad kan det her forslag bruges til, hvordan kan det fortolkes?
Det her kan blive afgjort ved faglig voldgift, dér hvor situationen måtte opstå.
Jeg synes, når man skaber et problem for de mennesker, der skal leve med det her bras, at man i det mindste kan forklare, hvornår helvede starter.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-05-16:
Jeg tager ministerens manglende svar til mig som en tilkendegivelse af, at med dette lovforslag kan Danmark komme på deltid, og det gør jeg med den begrundelse, som også er blevet sagt fra arbejdsgivernes side, at de vil bruge det som den tredje mulighed.
Derfor vil jeg godt spørge ministeren, som jeg har gjort indtil flere gange, om han ikke godt vil forklare os de tre linjer, der står på side 6 i betænkningen.
Dansk Folkeparti har tidligere gjort meget ud af, at de skulle forhindre, at arbejdsgiveren kan gøre brug af disse regler til at få Danmark på deltid, og derfor håber jeg, at vi nu kan få en mulighed for at få at vide: Hvad ligger der rent juridisk i disse bemærkninger?
Hvad er det, der gør, at de kan stoppe arbejdsgiverens mulighed for at kunne sætte Danmark på deltid, som lovforslaget ellers lægger op til?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-05-16:
At sætte Danmark på deltid er altså ikke lige det, der står først på dagsordenen for de kommende år.
Der vil jo være mangel på arbejdskraft, så dette udbredte ønske hos arbejdsgiverne om at sætte folk på deltid tror jeg hører en anden verden til.
Jeg vil godt sige til hr. Jan Petersen: Det er jo ikke muligt for mig at besvare med klokkeslet og dag, hvornår helvede begynder, men jeg kan sige, at hvis der kan være nogen mistanke om, at der ved indgåelsen af aftalen har ligget en omgåelseshensigt, er det selvfølgelig et brud på overenskomsten, og det må det fagretlige system tage sig af.
Ole Stavad (S), 2002-05-16:
Jeg har jo ikke siddet i Arbejdsmarkedsudvalget, så jeg har siddet i mange timer og lyttet til diskussionen lidt udefra.
Jeg vil ikke påstå, jeg har forstået alle teknikaliteterne i debatten, men der var en enkelt ting i ministerens replik, som jeg syntes var meget sigende og meget bekymrende, nemlig at ministeren gav udtryk for, at oppositionen tilsyneladende ikke tror, at lønmodtagerne kan tage vare på sig selv.
Det er jo en erklæring, der vil noget.
Det er en erklæring, der siger, at i dag har vi en beskæftigelsesminister, som ikke mener, der er nogen som helst grund til at have kollektive overenskomster, og at der ingen grund er til, at der er hverken arbejdsgiverforeninger eller fagforeninger.
Jeg skal bare notere mig, at vi altså har en regering med en beskæftigelsesminister, der ser på det arbejdsmarked, han også gerne skulle være en slags tjener for, på den måde.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-05-16:
Til hr. Ole Stavad vil jeg godt sige: Skurrer det ikke i hr. Ole Stavads ører, når han hører, at for 40 pct. af lønmodtagerne findes der ingen regler om deltid overhovedet, for 6 pct. er det totalt forbudt, og for nogle og halvtreds pct. er der varierende grader af restriktioner?
Skurrer det ikke, når man hører, at hos de 40 pct. kan man gøre, hvad man vil, men på nogle mindre områder kan man ikke gøre, hvad man vil?
For mig at se er det altså en himmelråbende diskrimination, der er på arbejdsmarkedet på de punkter
, og hvis arbejdsmarkedet er, som det påstås fra Socialdemokratiets side, burde man derfor stille forslag om at gribe ind over for de 40 pct., hvor det er fuldstændig frit i dag; alt andet ville være uansvarligt.
Det ville da være logisk set fra Socialdemokratiets side. Jeg har understreget hele tiden gennem dette forløb, at for mig er det enkelte menneske afgørende. For mig er det afgørende, at den enkelte familie kan indrette sig, som den vil, og her på dette beskedne område giver vi så mulighed for at træffe en aftale, og hvis det kan lade sig gøre, kan man komme på deltid og dermed få en bedre familiesituation.
Men skurrer det ikke i ørene at høre om den fuldstændig vilkårlige diskrimination fra ingenting til et totalt forbud?
Ole Stavad (S), 2002-05-16:
Jeg forstår godt beskæftigelsesministerens behov for at prøve at bortforklare det, han sagde.
Det, der er beskæftigelsesministerens tilgang til alt dette her, er jo helt åbenbart, at det er beskæftigelsesministerens opfattelse, at når der sidder en arbejdsgiver og en lønmodtager over for hinanden som to enkeltpersoner, er det to ligeværdige parter.
Men det er meget sjældent tilfældet.
Det er det i hvert fald ikke for det store flertal af lønmodtagere, og derfor er det en illusion, beskæftigelsesministeren har som hele sit fundament for lovforslaget: hvis vi nu kan få frakoblet alt, hvad der hedder kollektive overenskomster, der indgås mellem parterne, med de beskyttelser og de muligheder, der er for at have sin tillidsmand i baghånden osv., har vi to ligeværdige parter, der sidder over for hinanden, tilbage.
Det var dét, beskæftigelsesministeren sagde, og den bemærkning vil kunne bruges som begrundelse for at fjerne en hvilken som helst kollektiv overenskomst og gribe ind og ændre en hvilken som helst bestemmelse i de kollektive overenskomster. Derfor tror jeg, beskæftigelsesministeren kom til at sige sin mening meget klarere, end han egentlig havde lyst til.
Mette Frederiksen (S), 2002-05-16:
Jeg forstår sådan set godt, at beskæftigelsesministeren ikke ønskede at besvare spørgsmålet om tillidsmandsrettigheder, for det eneste punkt, hvor man kan beskylde regeringen og i øvrigt også dens tro følgesvende i Dansk Folkeparti for at være konsekvente, er sådan set ved hver evig eneste lejlighed at påstå, at man ønsker valgfrihed og vil de svagestes vel, og så konsekvent føre en anden politik.
Jeg skal gerne igen gøre det klart for beskæftigelsesministeren, hvad det er, vi ønsker et svar på, nemlig: er det muligt for en lønmodtager at tage sin tillidsrepræsentant med til forhandlingerne for at sikre, at forhandlingerne foregår på lige og fair vilkår?
Lars Kramer Mikkelsen (S), 2002-05-16:
Nu vil jeg fortsat betragte mig selv som relativt ny i Folketinget, men det er ministeren jo også, og det kan måske være en af årsagerne til, at det spørgsmål, jeg stiller, ikke står klart for ministeren.
Hvorfor vælger man den løsning, som har givet så stor opstand i de faglige organisationer og blandt lønmodtagerne med arbejdsnedlæggelser i dag som følge?
Hvorfor ønsker man at føre den rent ideologiske kamp via et lovindgreb fra Folketingets side?
Ole Sohn (SF), 2002-05-16:
Når man i ministerens replik refererer flere elementer, det, der også blev refereret under det åbne samråd, kunne man selvfølgelig også forestille sig, at ministeren har et eller andet lønligt håb om, at gentagelse fremmer forståelsen.
Men jeg vil sige det på den måde, at det, når man hører
besvarelsen, er klart, at der selvfølgelig er præciseret en lang række undtagelser, som, hvis det skal forstås som undtagelser fra loven - det skal det vel - jo nok burde have været skrevet ind i loven
Det er det ene.
Det andet er, at jeg sådan set savner en kommentar til det forslag, som jeg har brugt 7-8 timer på at præsentere, memlig hvorvidt man kunne finde frem til en løsning, som imødekom begge sider af salen; dels det, at man fik gjort det mere frit med mulighed for at forhandle deltid i alle overenskomster; dels at man samtidig fandt ud af det i form af en løsning med arbejdsmarkedets parter.
Mit tilsagn om at kaste mig ind i arbejdet står selvfølgelig stadig væk ved magt, men jeg savner sådan set en kommentar fra ministeren, hvis det skal have nogen værdi.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-05-16:
Jeg synes godt, at vi kunne have undværet den sidste bemærkning.
Den styrker i hvert fald ikke sagligheden.
Jeg mener, at det var meget saglige ting, der kom frem på høringen, også fra hr. Jan Duelunds side.
Men når jeg bad om ordet, er det sådan set for at stille et spørgsmål til ministeren.
Med det her lovforslag kan alle danske lønmodtagere i Danmark komme på deltid mere eller mindre frivilligt.
Det har vi rejst et par gange.
Der er så blevet sagt, at man har lavet en beskyttelse i form af nogle bemærkninger i betænkningen, hvor der står, at ved ordrenedgang henvises arbejdsgiveren til gældende regler for afskedigelse eller arbejdsfordeling.
I det hele taget understregede Venstre og Dansk Folkeparti og Det Konservative Folkeparti, at alle hidtil gældende regler om beskyttelse mod afskedigelse naturligt opretholdes.
Hvor er de lovfæstet?
Hvor står det her over loven, som den foreligger?
For loven, som den foreligger, giver mulighed for at sætte hele Danmark på deltid.
Ulrik Kragh (V), 2002-05-16:
Vi kom det lidt nærmere.
Vi kom det i hvert fald så meget nærmere, at Enhedslisten ikke er indstillet på at stille et ændringsforslag, der decideret siger, at lønmodtagerne skal have et retskrav.
Så er det jo egentlig noget pudsigt, som vi er blevet skoset hele dagen for dét.
Med hensyn til det krav, som en lønmodtager skulle have til at kunne få deltid,
Anne-Marie Meldgaard (S), 2002-05-16:
Jeg må jo indrømme, jeg også var noget overrasket over, at det var den samme tale, vi skulle høre en gang til, i stedet for at vi fik nogle svar på nogle af de spørgsmål, vi har stillet i løbet af dagen.
Men mit spørgsmål går meget enkelt ud på, om det ikke gjorde indtryk på beskæftigelsesministeren, at professor Ruth Nielsen under eksperthøringen gjorde opmærksom på, at der i ministerens forslag var nogle EU-retlige problemer omkring indholdet af bevisbyrden.
I den sammenhæng vil jeg godt spørge ministeren, om han ikke allerede her var klar over, at der skulle ændringer til, for at regeringen ikke skulle få en EU-sag på nakken, når det her lovforslag blev vedtaget.
Og er det ikke den reelle årsag til, at netop bevisbyrdereglen blev ændret? Jeg synes jo nok, at den meget hurtige udmelding, der kom fra ministeriet, tyder lidt på, at det her ultimative krav, som Dansk Folkeparti mener at de har fået, kunne være udformet i ministeriet.
Ole Sohn (SF), 2002-05-16:
Nu har jeg, erkendt, ikke overværet samtlige deputationer, der har været.
Men under alle dem, jeg har overværet,
har det været entydigt, at uanset hvilken overenskomst de kom fra, er der ingen, der kan fremvise eksempler på, at man er blevet nægtet deltid af sine kollegaer.
Det kan selvfølgelig være tilfældet, hvis virksomhedens tarv har forhindret det.
Men det ændrer lovforslaget jo heller ikke på, og sådan kan man vel ikke gøre i et samfund, som er bygget op som vores. Derfor må pointen være, at vi får skabt den bedst mulige balance mellem familieliv og arbejdsliv.
Det tror jeg alle er enige i.
Den måde, man kan gøre det på, er, ved at man siger til arbejdsmarkedets parter: Vi vil have lettet muligheden for at gå på deltid.
I kan gøre det på frivillig basis, men I skal bidrage til at sikre en fleksibel tilrettelæggelse af arbejdstiden på en måde, der tager hensyn til behovene hos lønmodtagerne og hos arbejdsgiverne.
De kan nogle gange være modsatrettede, men de behov er både den ene og anden part selvfølgelig nødt til at tage hensyn til.
Sådan er vores samfund skruet sammen.
Jeg mener, det kunne være grundlaget.
Jeg er glad for, at hr. Flemming Oppfeldt har konstateret, at nok er jeg tung sådan rent vægtmæssigt, men at det ikke er beton, det hele. Jeg vil godt stilfærdigt lige gøre opmærksom på, at jeg faktisk lancerede det her den 29. april.
Det har også været Arbejdsmarkedsudvalget bekendt, men det er ikke rigtig indgået i drøftelserne, fordi vi har først haft den egentlige anledning her. Så det er ikke noget, jeg lige har fundet på i dag.
Siden jeg lagde tankerne frem den 29. april, er jeg blevet mere og mere bestyrket i, at det er den eneste måde, man kan løse problemet på, hvis begge sider af salen får noget, som gør, at man kan sige, at ingen har tabt ansigt.
Man har fået bedre muligheder for at få deltid.
Man har faktisk gjort det muligt at få deltid ind i alle overenskomster på alle områder.
Det er den salomoniske løsning, jeg gerne vil arbejde for.
Så vil jeg gerne sige til hr. Søren Søndergaard, at det er korrekt, at bryggeriarbejderne har aftalt et protokollat.
Grunden til, at der ikke er sket noget siden begyndelsen af l990'erne, er, at ingen af parterne har fundet anledning til eller har haft behov for at effektuere protokollatet i en overenskomsttekst.
Selv om vi ikke har behovet, ønsker vi som politikere, at det skal være der, og det skal stå i overenskomsten.
Det kan man gøre ved at arbejde videre med det forslag, som jeg har lanceret.
Jens Vibjerg (V), 2002-05-16:
Jeg vil gerne kvittere for, at SF's ordfører, hr. Ole Sohn, i modsætning til Socialdemokratiet er enig i, at det er vigtigt, at man har muligheden for at komme på deltid, når der er brug for det, for det er jo det, jeg hører hr. Ole Sohn sige.
Jeg vil godt i forlængelse af hr. Ole Sohns indlæg spørge: Hvis parterne er villige til at lave den aftale, som loven lægger rammer for i forhold til deltid, er hr. Ole Sohn ikke enig i, at så kan parterne gøre det ved de næste overenskomstforhandlinger, og hvis de gør det, får loven ingen betydning for dem?
De har sådan set muligheden for den fleksibilitet, som vi efterlyser, så længe parterne sætter sig omkring bordet og løser den opgave.