runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Kramer Mikkelsen (S), 2000-05-09:
Nu er det jo altid farligt fra talerstolen at nævne konkrete eksempler, men når »Sorte Hest« bliver inddraget som et eksempel på Vesterbro, vil jeg blot sige, at en af årsagerne til, at man derude gjorde det billigere - det var måske også noget af det, der kunne være spændende at kigge på - det var måden at organisere arbejdet på, osv.
Der er måske et område, som man kunne inddrage.
Men lige konkret vil jeg f.eks. drage frem, at derude lavede man en type badeværelse, som man ellers ikke typisk anvender i byfornyelsesejendomme, hvor jeg vil sige, at jeg vil fraråde, at man laver badeværelser på den facon, for de vil typisk ikke kunne holde i den afskrivningsperiode, som man normalt lægger ind i byfornyelseslånene.
Det vil jeg i virkeligheden ikke kunne hverken påstå eller få be- eller afkræftet på nuværende tidspunkt, men først om 20-30 år.
Men i hvert fald, med hr. Knud Erik Hansens viden vil han også kunne give mig ret i, at de badeværelser, man eksempelvis lavede derude, sandsynligvis ikke vil kunne holde i den tidsramme, som man normalt laver byfornyelse for.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-05-09:
Det var ikke for at tage det konkrete projekt, for så bliver det en lang diskussion, men det var mere princippet, man anvendte ved »Sorte Hest«, som jeg syntes var vigtigt: at man så på, om der var dele af bygningen, som faktisk godt kunne genbruges.
Og det synes jeg er et vigtigt princip at holde fast i.
Gyda Kongsted (V), 2000-05-09:
De økonomiske mekanismer i forbindelse med byfornyelse tilskynder ikke tilstrækkeligt til omkostningsbevidsthed for hverken lejer, udlejer, kommunerne eller de involverede byggefirmaer.
Og til trods for massive offentlige investeringer i byfornyelse i løbet af 1990'erne tegner den offentligt støttede byfornyelse sig overraskende kun for 20 pct. af den samlede indsats på byfornyelsesområdet i perioden 1990 til 1998.
Venstre anerkender, at byfornyelsen medvirker til et væsentligt løft i vedligeholdelsesstandarden af de renoverede boliger samt forbedringer i form af brandsikring, energibesparende foranstaltninger samt forbedring af boligernes friarealer og adgang til lys og luft; men Venstre finder det forkert, at de stadig højere tilskudsprocenter til offentligt støttet byfornyelse ofte bidrager til standarder, der er i overkanten af, hvad der er rimeligt ud fra sociale og bevaringsmæssige hensyn.
Venstre ønsker, at langt flere borgere får gavn af de midler, som det offentlige hvert år investerer i byfornyelse.
Med den nuværende lejelovgivning er der derfor fortsat behov for, at stat og kommuner bidrager aktivt til renoveringen af den nedslidte del af boligmassen; men Venstre vender sig samtidig mod, at byfornyelsen i stadig større grad er blevet et økonomisk tag selvbord.
I dag betaler staten, men har ingen indflydelse.
Kommunerne beslutter og har enerådig indflydelse, men lægger det økonomiske ansvar over på staten, hvilket er ganske uholdbart.
Og det tager lovforslaget i det mindste hul på.
Der findes imidlertid en yderligere fordyrende, økonomisk mekanisme, som lovforslaget ikke tager hul på, nemlig at alle betalinger til konsulenter m.v. afregnes i procenter af de samlede omkostninger. Venstre vil derfor gå positivt ind i udvalgsarbejdet.
Kirsten Jacobsen (FRI), 2000-05-09:
Der var en ting, som jeg synes vi måske ikke lige fik svar på fra boligministeren, og derfor vil jeg godt rejse det igen.
Det er et problem, som jeg synes vi ser alt for meget.
Det er, at når man byfornyr, og når man så byfornyr til skrællen, eller hvad man nu skal kalde det, så opnår man jo altså så store byfornyelsesudgifter, at de oprindelige beboere tvinges væk fra deres kvarter. Jeg kunne godt tænke mig at høre regeringens mening om, at man i stedet for dér, hvor beboerne selv er interesserede - jeg synes, det har været kedeligt mange steder, at man bare kører hen over beboerne, og byfornyelsesselskabet bestemmer, byfornyelsesselskabet sætter dagsordenen, og hele skramlet skal byfornys ned til mindste skrue, og så må de gamle beboere bare flytte et andet sted hen - at man dér simpelt hen også kunne forestille sig, at man byfornyede på den måde, at man sagde: Det primære ved byfornyelsen af den her ejendom eller det her kvarter er, at man sikrer installationerne, og at man sikrer tag og vinduer, at det er en sund ejendom, brandsikring osv., osv., hvorimod det ikke er sikkert, at alle beboerne har lyst til at få et nyt køkken og nye hårde hvidevarer, indbyggede garderobeskabe, og hvad der ellers følger med i dag, og at man på den måde kunne holde byfornyelsesudgifterne nede.
Det var bl.a. det, Boligudvalget så, da vi var i Hamburg i sin tid.
Det var noget af det, og det var faktisk ikke sådan, at man ikke kunne få det, jo, det kunne man godt få i byfornyelsen, ellers var det blot sådan, at så skulle lejerne være med til at finansiere det.
Men der var altså mange beboere i en ejendom, som sagde: Vi er meget tilfredse med vores køkken, og vi kan egentlig godt lide, sådan som det er indvendigt hos os; det, vi er interesseret i, er, at vi får en sund ejendom, hvor der er et ordentligt tag, hvor der er nogle installationer osv. og varme osv., det er meget vigtigere for os.
Derved kunne man også begrænse udgifterne.
Men jeg synes, at rent medmenneskeligt er det altså også et formål i sig selv at sikre, at folk, der har boet i et kvarter i 40 år, ikke skal hen, ja, her i Københavnsområdet, ud til Albertslund eller - nu kender jeg jo ikke engang områderne - Avedøre Mark eller et eller andet sted, hvis de hele deres liv har boet på Indre Nørrebro eller Indre Vesterbro.
Og dér har jeg i hvert fald set i Aalborg Kommune, at hele den gamle vestby, hvor det var mindre lejligheder osv., er blevet et mondænt sted, hvor de højtlønnede går hen,
fordi man også har lagt lejlighederne sammen, hvorimod de med de små indkomster, de studerende, pensionisterne, er blevet sat uden for byen.
Jeg synes, det er kedeligt, at man bruger offentlige midler til det, og det er i hvert fald kedeligt for dem, der har boet der og levet i det kvarter et langt, langt liv.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 2000-05-09:
Ja, jeg skal også tilslutte mig det her med, at det er godt, der er så stor interesse for den her sag.
Men jeg kan også mærke, jo mere vi ruller os ind i snak om det her, at så er der altså ting, vi absolut ikke er enige om. F.eks. er vi ikke enige om, at man hverken som byfornyelsesselskab eller nogen anden myndighed eller kommune kan tvinge hverken badeværelser eller køkkener ned over folk, hvis ikke de vil have det; det har de nemlig vetoret imod.
dyre forkromede løsninger på de her ting og så tvinge beboerne til det, for det kan man ikke tvinge dem til.
Men jeg er enig i, at beboerne skal have indflydelse, beboerne skal inddrages; det er dem, der skal laves byfornyelse for.
Derfor kan man sige, at intentionerne er stadig væk gode nok, men det, jeg synes der ligger mellem linjerne her, er, at vi hele tiden hører eksempler på ting, som ikke er rigtige, og som i virkeligheden også er med til at lægge byfornyelsen for had.
Kirsten Jacobsen (FRI), 2000-05-09:
Hvis jeg havde fremsat et forslag, hvor hr. Keld Albrechtsen og Socialdemokratiet var enig med mig i alle instrumenterne, så ville jeg virkelig blive bekymret, så ville jeg se at få fat i et spejl og spørge, om det var mig. Så det er jeg ikke spor overrasket over.
Det er jeg utrolig taknemlig over også at få fastslået, om ikke andet så i Folketingets forhandlinger.
Men jeg vil godt sige til hr. Kramer Mikkelsen, at det er ikke sådan, at der var forkerte argumenter i det, jeg sagde.
Jeg ved da godt, at der formelt er en vetoret, både når det gælder køkkener og badeværelser.
Nu har jeg jo været boligpolitisk ordfører i det her hus i et par år.
Men der er altså også en anden regel, nemlig kommunernes ret til at gå ind og råde over ejendommene, og den bliver misbrugt, må jeg sige til hr. Kramer Mikkelsen.
Den bliver misbrugt til at tilsidesætte den vetoret, som Folketinget i og for sig har givet lejerne, og det er det, der er begrundelsen for, at byfornyelsesselskaber og kommuner kan gå ind og gøre det, som hr. Keld Albrechtsen så rigtigt sagde, sagt med et lidt ikke særlig pænt ord, men »jage« folk fra hus og hjem.
Jeg husker også en anden af Boligudvalgets udvalgsrejser.
Nu er vi jo i udvalgsrejsernes tid, og det bliver vi rigtig kritiseret for.
Derfor er det så dejligt, man kan fortælle om nogle, som også har givet anledning til ting og sager her i huset, og som har været nyttige.
Da Boligudvalget i sin tid rejste til Wien for at se på almennyttigt byggeri,
var vi meget overraskede, da vi så, at der sådan set ikke var nogen køkkener, og der var sådan set ikke hverken hårde hvidevarer eller noget andet; det spurgte vi arkitekten om, og så kiggede han forfærdet på os og sagde han: Vi leverer heller ikke møblerne.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 2000-05-09:
Man kan starte med at sige til hr. Keld Albrechtsen, at før man indledte de store byfornyelsesopgaver i København, og her taler vi så Vesterbro, havde vi vel 50 pct. af lejlighederne
på to værelser eller mindre.
Nu er vi vel nede på ca. 48 pct.
Så at man med lejlighedssammenlægninger skulle drive folk fra hus og hjem og tvinge folk væk fra de her byfornyelseskvarterer, er ikke en reel argumentation, og det er i øvrigt heller ikke pænt at bruge den, for man ved jo godt - det ved hr. Keld Albrechtsen også - at man har brug for at få familieegnede boliger på Vesterbro, og derfor er det et vigtigt element i byfornyelsen.
Til fru Kirsten Jacobsen vil jeg så blot sige ... og det kan jeg ikke få lov til, kan jeg se, så det må jeg vente med.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-05-09:
Ja, det her kan jo blive en hel byfornyelsespolitisk debat, men når hr. Lars Kramer Mikkelsen siger, at det er et problem med de toværelses boliger i Københavns, så synes jeg, man skal differentiere lidt.
For på Nørrebro og Vesterbro er det faktisk sådan, at vi har revet de toværelses boliger ned i baggårdene, og det, der var tilbage på Vesterbro i forhusene, var egentlig meget differentieret, både store og små lejligheder.
Det, man så konsekvent har gjort, er, at man har fjernet de små lejligheder også i forhusene, således at man faktisk dér, hvor man byfornyr, fjerner de små.
Det er i Kongens Enghave og de kvarterer rundt omkring, vi har de store tal.
Så man kunne godt være gået frem på en helt anden måde på Vesterbro og Nørrebro og kunne sagtens have bevaret nogle af de små boliger, der var tilbage, og det er det, man ikke rigtig har gjort.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 2000-05-09:
Jamen man kunne da sikkert sagtens have bevaret nogle af de små lejligheder, men så er der bare ikke nogen idé i at gå ind og lave en helhedsplan for Vesterbro at lave byfornyelse, for stort set alle lejlighederne er sådan nogle små boliger.
Så derfor er det vigtigt, at man også laver lejlighedssammenlægninger i byfornyelsen.
Og nu kan jeg godt huske, hvad det var, jeg skulle sige før, så ved jeg ikke, om jeg med formandens tilladelse må få lov til at sige det.
Jeg blev forvirret af den røde knap.
Jeg har meget respekt for den røde farve.
Men når man nævner det med at råde over ejendomme, bliver jeg nødsaget til at sige til fru Kirsten Jacobsen, at jeg ikke kan det præcise tal, men jeg vil garantere for, at hvis man kigger på København og på Vesterbro, så er det meget, meget få tilfælde, så at bruge udtrykket misbrugt - jeg vil oven i købet sige, at jeg endda tror, det bliver brugt for lidt i nogle sammenhænge.
Når man går ind og råder over en ejendom, er det netop, fordi det har været svært at samarbejde typisk med ejeren om at lave byfornyelsessagen.
Kirsten Jacobsen (FRI), 2000-05-09:
Det var sandelig godt, at hr. Kramer Mikkelsen fik den her korte bemærkning, for så fik jeg lejlighed til at sige dette: Jeg har ikke stor respekt for det, hr. Kramer Mikkelsen siger, når han tager sin gamle byfornyelseskasket på.
Det her er ikke en debat mellem byfornyelsesselskaberne og Folketinget.
Det her er en politisk debat i Folketinget.
Jeg kan godt forstå, at der er meget, som hr. Kramer Mikkelsen har lyst til at få ind under kasketten, og at han ikke har lyst til at få frem, at man i alt for høj grad har misbrugt.
Og der kan vi under udvalgsarbejdet simpelt hen få undersøgt, i hvor høj grad kommunen i København, i andre store byer er gået ind og har rådet over ejendommene, hvor man kunne have løst problemerne, og hvor beboerne ikke engang har haft lyst til det.
Det er i alt for høj grad.
Men det kan vi tage under udvalgsarbejdet.
Men det bliver altid problematisk, når det bliver sådan en interessedebat, i stedet for at det bliver den politiske debat.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-05-09:
Ja, det kan vi forhåbentlig også.
Jeg vil bare lige til hr. Lars Kramer Mikkelsen sige, at det, jeg sagde, var, at rent faktisk var der allerede på Vesterbro, efter man havde byfornyet, en meget differentieret lejlighedssammensætning, og der var forholdsvis få toværelseslejligheder tilbage i forhusene.
Og det var dem, man udryddede.
Det store problem med toværelseslejlighederne ligger faktisk andre steder, men ikke på Vesterbro.
Men dér var man meget ufølsom.
Man kørte det store dogme omkring det
her, at de små lejligheder skulle væk, og det gik så i virkeligheden ud over den samlede helhedsplan, den samlede fordeling på Vesterbro.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 2000-05-09:
Jeg vil godt sige, at jeg synes, det er urimeligt, at det, at jeg har siddet 8 år i Københavns Borgerrepræsentation og været formand for et byfornyelsesselskab, det er 3 år siden, skulle gøre mig diskvalificeret til at deltage i en debat i Folketinget, det synes jeg er helt urimeligt.
Og jeg kan ikke forstå, at en Kirsten Jacobsen, som har været boligordfører i så mange år, som hun forsøgte at belære mig om før, kan stille sig herop, og at det så er hende, der fuldstændig uhildet kan tillade sig at tale om byfornyelse, men jeg kan ikke, for jeg ved noget om det.
Jytte Andersen (S), 2000-05-09:
Selv om der så er særlige regler i boligstøtteloven, som sikrer, at man ikke mærker udgifterne, i hvert fald ikke de første 5 år, så er der en fremmedhed.
Og det tror jeg faktisk er et vigtigt aspekt i forhold til, hvordan vi på den ene side kan lave en incitamentstruktur, hvor vi får mere ud af pengene, og på den anden side sikrer, at det også bliver lejerne, der igennem beboerdemokratiet reelt får lov til at bestemme, reelt får lov til at indgå i diskussionerne med byfornyelsesselskaberne, med kommunen om: Jamen hvad vil vi med vores bolig?
Det tror jeg er utrolig vigtigt.
Men når jeg så skal drage en konklusion af det, hvad er det så, der kan fremme den diskussion, altså diskussionen, der handler om, at vi ikke skal lave mere, end det er nødvendigt?
Jeg vil ikke have køkken, jeg vil ikke have garderobeskabe, jeg vil ikke det ene og det andet.
Jamen det er jo, at der er et økonomisk incitament, som også giver lejerne den holdning, som fru Kirsten Jacobsen har givet udtryk for: Jamen vi vil ikke mere end højst nødvendigt.
Vi vil have, at det skal være ordentligt og godt, godt håndværk osv., men vi vil ikke lade os overrule af byfornyelsesselskaber, som kommer med meget store og meget flotte planer, som man måske ikke helt kan overskue.
Det er kunststykket i det her.
Men jeg synes, denne debat tegner til forspillet på en god debat om byfornyelsesloven.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 2000-05-09:
Jeg mener ikke, at det nødvendigvis er byrdefordelingen, man behøver at kigge på.
Jeg mener, der er en masse andre eksempler, men det kan godt være, at det også er byrdefordelingen.
Når jeg afviser det her forslag, så er det, fordi jeg mener, at det er ensidigt, og fordi jeg i øvrigt mener, at vi skal bruge tid på at drøfte de forslag, som by- og boligministeren vil fremlægge, for jeg tror på, at der kommer andre elementer i spil, som jeg i hvert fald vil tilkendegive, at vi som Socialdemokrater synes kan være bedre. Det er sikkert, at der er behov for at kigge på byfornyelsen, at der er behov for byfornyelse, og vi er enige i, at der er behov for at kigge på økonomien i byfornyelsen, og derfor ser vi frem til ministerens forslag.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-05-09:
Med hensyn til at byfornyelsen nogle gange foregår hen over hovedet på beboerne, så er jeg glad for den sidste bemærkning om, at man skal kigge på det problem.
For det er jo en kendsgerning, at man f.eks. i Københavns Kommune gennem sammenlægning af lejligheder faktisk driver folk ud af det kvarter, de måske gerne ville bo i.
Det er jo også en kendsgerning - ministeren strejfede problemet - at den boligsikringsmulighed, man har, ikke i alle tilfælde gør det muligt i realiteten for beboeren at blive boende.
Så det håber jeg da er elementer, som også kan komme til at indgå i den diskussion, vi skal have.
Jeg mener, at fru Kirsten Jacobsen kan have ret også på det her punkt i kritikken af nogle af de måder, det foregår på.
Igen har forslaget, som fru Kirsten Jacobsen har fremsat, så bare ikke ramt løsningen på problemerne, men det er godt, at vi får debatten.
Peter Skaarup (DF), 2000-05-09:
Det er heldigvis i højere grad sådan, at det bliver forbudt rundtomkring i verden, og det er det efterhånden også blevet i en del stater i Afrika, måske efterhånden i rigtig mange stater, men som jeg opfatter problemet i Afrika, er det meget sådan, at man ikke håndhæver forbudet, at der altså ikke bliver grebet ind over for det.
Dér har man et arbejde at gøre fra FN's side for at sikre, at de lande, der har en lovgivning på det her område, der er i orden, også sørger for, at den bliver overholdt og bliver håndhævet, og det er dér, jeg ser det store problem.
Men fru Elisabeth Arnold har helt ret i, at der heldigvis er en udvikling i retning af, at det mere og mere bliver gjort strafbart rundtomkring, og at strafferammerne forhøjes, og det er en god udvikling.
Kirsten Jacobsen (FRI), 2000-05-09:
Formand, den skal blive meget kort.
Kun et meget simpelt spørgsmål til hr. Kramer Mikkelsen: Hvis hr. Kramer Mikkelsen er enig med ministeren i, at der skal stilles på nogle skruer, betyder det så ikke i sig selv, at det er byrdefordelingen, der er noget galt med?
Elisabeth Arnold (RV), 2000-05-09:
Hr. Søren Søndergaard beskæftigede sig i sit indlæg en del med ligelønsproblematikken og nævnte, som statistikken ganske rigtigt viser, at danske kvinder jo ikke har ligeløn, men som så ofte før forfalder Enhedslisten til at give EU skylden for alt.
I det her tilfælde vil jeg sige, at dér er det faktisk på trods af EU's gode bestræbelser ikke lykkedes danske kvinder at få ligeløn med deres mandlige kolleger.
EU har nemlig forsynet os med to af de mest progressive direktiver, der overhovedet findes, nemlig ligelønsdirektivet og ligebehandlingsdirektivet, og i de tilfælde, hvor danske kvinder på danske arbejdspladser lægger sag an mod deres arbejdsgivere og slæber dem for EF-Domstolen, vinder de
faktisk sagerne over danske arbejdsgivere, som ikke overholdt direktivet.
I det omfang danske kvinder har kræfter til at gøre det her problem gældende, vinder de meget ofte sagerne.
Så vi kan ikke bede EU om at gøre mere ved det her, end man allerede har gjort.
EU har faktisk gjort os en stor tjeneste.
Søren Søndergaard (EL), 2000-05-09:
Nu ved jeg godt, at jeg taler frygtelig hurtigt for at nå at sige det, jeg vil sige, på 5 minutter.
Derfor er det formentlig gået så hurtigt, at den radikale ordfører ikke helt har haft mulighed for at holde tingene adskilt fra hinanden.
Spørgsmålet om ligeløn - og det kan den radikale ordfører forsikre sig om, når hun om et øjeblik får overrakt
en kopi af min tale - var overhovedet ikke forbundet med spørgsmålet om EU.
Og præcis dér stiller EU krav om åbning af markeder, krav om afvikling af deres støtteordninger, som betyder sammenbrud i samfund, som betyder, at de fattigste kommer til at undgælde.
Så når det gælder spørgsmålet om nyliberalismen og fattigdommen i den tredje verden, så giver vi absolut EU og WTO et ansvar.
Når det gælder spørgsmålet om ligelønnen i Danmark, så skal vi tage det ansvar fuldstændig på vores egne skuldre.
Jamen jeg vil ønske den radikale ordfører til lykke med, at det lykkedes at slå en åben dør ind.
Det er virkelig sådan en sejr, man kan bruge til noget.
Men bortset fra det vil jeg sige, at det eksempel med ligelønnen jo viser én ting, nemlig at resolutioner og konferencevedtagelser kan man putte et vist sted hen.
De har ingen betydning, medmindre de bliver fulgt op af konkret handling.
Det er læren.
Uanset EU-resolutioner, kvindekonferenceresolutioner, FN-resolutioner er det afgørende, at der er nogle, der presser på - ikke bare presser på i Folketinget, men frem for alt uden for Folketinget: at der er en kvindebevægelse, at der er en fagbevægelse, som tager de her ting op og kører sagerne i forhold til arbejdsgiverne, som gerne vil lave forskelsbehandlingen osv.
Det er den lære, vi kan drage af
, og den er jeg da glad for at vi er enige om.
Skal vi så ikke holde EU ude af den debat om ligeløn, for den har jeg overhovedet ikke rejst, og som sagt kan fru Elisabeth Arnold forvisse sig om det, når hun læser, hvad jeg sagde.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-05-09:
Jamen jeg ved godt, vil jeg sige til hr. Søren Søndergaard
, at det nu er tredje gang, jeg er oppe, men det er jo ikke bare resolutioner og erklæringer og højtidelige festtaler, det drejer sig om her.
Det drejer sig om direktiver, som har retskraft for alle medlemslandene i EU.
Det betyder, at alle EU-medlemslandene skal rette sig efter de samme ligelønsprincipper.
Det er da en fremragende harmoniseringstilstræbning, at man siger, at menneskerettighederne og ligelønsbestræbelserne skal gælde i alle EU's medlemslande.
Det er ikke en erklæring eller en topmødebeslutning eller sådan noget.
Det er simpelt hen et direktiv, som har retskraft for Danmark. Derfor er det så enestående, at det er en lovgivning på EU-plan, som gælder for alle danske arbejdstagere, herunder også kvinder.
Søren Søndergaard (EL), 2000-05-09:
Jeg er stadig væk forbløffet over, hvorfor den radikale ordfører vil blande EU ind i spørgsmålet om ligestilling, når der ikke er andre end den radikale ordfører, der har nævnt det.
Hvorfor har vi så ikke ligestilling?
Anni Svanholt (SF), 2000-05-09:
Jeg vil meget gerne fortsætte dér, hvor også fru Tove Videbæk slap, nemlig det, der vedrører vold mod kvinder.
Fra SF's side har vi rejst sagen i Retsudvalget, og vi mener altså, at der skal gøres mere her, også ude i de små hjem.
Med hensyn til handelen med kvinder vil jeg også gerne uddybe, at der er det jo kvinderne i Øst- og Centraleuropa, der i særlig grad lider under kræfternes frie spil og den helt uregulerede kapitalisme efter Murens fald, og handelen med kvinder er et omfattende problem.
Det må der gøres noget ved.
I forbindelse med kvinders ret til asyl på baggrund af kønsbestemt forfølgelse vil vi gerne opfordre til, at Danmark gør det samme som Canada, nemlig udarbejder særlige regler for behandling af kvindelige asylansøgere.
Reglerne sikrer, at der bliver opmærksomhed på kønsspecifik forfølgelse.
Så til kvinder og fattigdom.
Hovedkonklusionen fra det sociale topmøde og fra kvindekonferencen var meget klar: Hvis verden skal afskaffe fattigdom, skal der satses aktivt på kvinderne på alle områder.
Kvinderne er nøglepersoner, og udviklingen hænger meget nøje sammen med kvinders stilling i samfundet.
Vi mener i SF, at det fortsat er en hovedopgave at bekæmpe fattigdommen ved at satse stærkere på kvinderne både i det danske bistandsarbejde og internationalt, og derfor vil jeg gerne understrege vigtigheden af - og er meget tilfreds med det, der er i forslaget til vedtagelse - at forstærke indarbejdelse af kønsaspektet i planlægning og forvaltning af udviklingsbistanden.
Der er jo nye strategier i støbeskeen, der hedder Partnerskab 2000, og her er det naturligvis vores forventning, at kønsaspektet bliver stærkt opprioriteret.
Jeg vil også gerne rose regeringen for, at man har lavet en manual om seksuelle rettigheder og sundhed, som bliver integreret i alle bistandsområder.
Netop bekæmpelse af aids er en meget central opgave i forbindelse med udviklingsbistanden.
Der skal gøres en stor indsats i den primære sundhedstjeneste, så der bliver bedre viden om fødsler, hygiejne og prævention og let adgang til prævention, som her er nødvendig for at bekæmpe hiv og aids.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at vi støtter forslaget til vedtagelse, som er fremsat af regeringspartierne.