Anders Fogh Rasmussen (V), 2000-05-17:
Jeg forstår godt, at mange mennesker stiller en masse spørgsmål om euroen, for det er en stor og vigtig beslutning, vi skal tage.
Det har vi gjort i Venstre, og vi er ikke i tvivl.
Plusserne vejer langt tungere end minusserne.
Vi vinder langt mere end det, vi giver afkald på.
Naturligvis handler euroen om penge og om økonomi.
Det siger sig selv, når det er en fælles valuta, vi taler om.
Men lige så vigtigt som pengene er politikken.
Det drejer sig nemlig om Danmarks politiske indflydelse.
Et ja til euroen vil sikre Danmark en plads ved det bord, hvor beslutningerne bliver taget.
Et nej til euroen vil placere Danmark på et sidespor og gøre Danmark til et B-medlem af EU.
Men først lige det med pengene.
Et ja til euroen vil give lavere rente, et nej til euroen vil give højere rente.
Ingen kan præcist forudse, hvor stor omkostningen bliver ved et nej, men at der bliver en omkostning er hævet over enhver tvivl.
Allerede nu betaler vi danskere en merrente på i gennemsnit omkring ½ pct. ved at stå uden for euroen.
Hvis det bliver et nej den 28. september, bliver merrenten helt sikkert større, måske 1 pct., måske i en periode endnu mere.
Og højere rente betyder færre investeringer, færre arbejdspladser, at det bliver dyrere at eje et hus, dyrere at bo til leje, dyrere at låne til sin bil osv., osv.
Et ja til euroen medfører besparelser for både virksomhederne og for almindelige forbrugere.
Virksomhederne sparer udgifter til kurssikring, og forbrugerne sparer penge til vekselgebyrer.
Der er altså gode, praktiske, fornuftige grunde til at sige ja til euroen.
Selvfølgelig kan Danmark overleve økonomisk, hvis vi fortsat står uden for euroen.
Vi skal bare være klar over, at det er dyrere, og det er den pris, vi så betaler for at stå uden for fællesskabet.
Så er der nogle, der siger: Jamen vi vil da gerne betale vekselgebyr og højere rente for at bevare Danmarks selvstændighed.
Hvis det virkelig var rigtigt, at Danmark tabte sin selvstændighed ved at gå med i euroen, så ville jeg være helt enig med kritikerne, for hvem ville ikke gerne betale et vekselgebyr for at bevare Danmark som en selvstændig nation, hvis det virkelig var det, der stod på spil?
Men det er jo ikke Danmarks selvstændighed, der står på spil.
Tværtimod handler det om at give Danmark en større indflydelse på renten og på pengepolitikken i Europa.
Det er her, beslutningerne om renten i Europa bliver truffet.
Hver deltager har én stemme, store og små vejer lige tungt.
Når de har besluttet sig, så går døren op, og vi hører, hvad de har besluttet, og derefter gør Danmark det samme.
Vi kopierer deres politik - vi fører kopipolitik.
Og det skyldes, at den danske krone er bundet til euroen; før euroen var kronen bundet til D-marken.
Og et bredt flertal i Folketinget har stået bag den politik i mange år, simpelt hen fordi det er nødvendigt at have et sikkerhedsnet under den danske krone.
Problemet er bare, at vi står uden indflydelse på den politik, som vi alligevel skal føre.
Vi fører altså fastkurspolitik, fordi det er i Danmarks interesse at gøre det.
Det, vi vælger mellem den 28. september, er altså fastkurspolitik inden for eller uden for euroen.
Et ja er fastkurspolitik inden for euroen med Danmark ved bordet.
Et nej er fastkurspolitik uden for euroen med Danmark på et sidespor.
Selvfølgelig er der noget, vi giver afkald på ved at gå
med i euroen.
Vi opgiver retten til selv at bestemme renten, men i forvejen bestemmer vi ikke selv renten.
Vi følger automatisk de beslutninger, som eurolandene træffer.
Vi opgiver retten til selv at bestemme valutakursen, men vi bruger heller ikke valutakursen som instrument.
Siden 1982 har vi bundet kronen til først D-mark og siden til euro.
Med andre ord: Det, vi giver afkald på, bruger vi i forvejen ikke, men det, vi vinder, har vi hårdt brug for, nemlig en plads i det rum, hvor beslutningerne bliver truffet.
Det er derfor, vi i Venstre er nået til, at plusserne langt, langt overstiger minusserne.
Indflydelse får vi kun ved at være fuldt og helt med i EU-samarbejdet.
Der er nogle, som siger: Euroen er måske fornuftig nok i sig selv, men vi frygter, at den bare er et led i en glidebane hen mod et Europas Forenede Stater, og det ønsker vi ikke.
Hertil er der to ting at sige.
For det første: Venstre ønsker heller ikke et Europas Forenede Stater.
I øvrigt: Tror nogen i ramme alvor, at f.eks. Frankrig ville nedlægge sig selv som nationalstat?
Selvfølgelig ikke; det er et rent fantasifoster. For det andet: Euroen er ikke en glidebane, vi ved nøjagtigt, hvad vi siger ja til.
Danmark er i forvejen med i Den Økonomiske og Monetære Union, vi har i forvejen nøjagtig de samme forpligtelser som eurolandene.
Det, vi tager stilling til, er, om vi vil være med i den tredje og sidste fase, altså den fælles valuta, med den indflydelse, som det giver, hverken mere eller mindre.
Hvis vi skal være med i mere EU-samarbejde, tager vi selv stilling til det punkt for punkt i de kommende år.
Og lad os da åbent og ærligt sige, at der kommer flere opgaver i de kommende år, og det er i Danmarks og Europas interesse, at vi får et bedre samarbejde om miljøbeskyttelse, om bekæmpelse af international kriminalitet, om flygtninge og asylsansøgere, om forebyggelse af kriser som dem i det tidligere Jugoslavien.
Og det er i Danmarks interesse at være fuldt og helt med i det samarbejde.
Derfor er det Venstres opfattelse, at alle Danmarks undtagelser fra EU-Traktaten skal væk, men det afgørende er, at EU skal være et samarbejde mellem selvstændige lande, der frivilligt har besluttet at løse en række opgaver i fællesskab på fornuftige områder og i den takt, som vi selv beslutter.
Der står meget på spil den 28. september.
Vi stemmer om euroen, men hvis det bliver et nej, så er det et nej til mere end euroen.
Danskhed for os i Venstre er også at se det danske flag side om side med de øvrige europæiske landes flag, og det er at høre den danske stemme ved det bord, hvor beslutningerne bliver truffet.