Gert Petersen (SF), 1997-12-04:
Den kolde krig er slut.
Det er der almindelig enighed om.
Nu er det altså slut, men vi har stadig væk kæmpemæssige atomvåbenarsenaler.
Mellem 40.000 og 50.000 atomsprængladninger er det opgjort til.
Og så er det endda et spørgsmål, om START II bliver gennemført.
Det kan godt være lidt svært at finde noget at have udenrigsministerens optimisme i.
Det var i marts måned, Jeltsin lovede Clinton, at nu skulle han sørge for, at Dumaen vedtog START II.
Det gjorde Dumaen ikke.
Jeg var med Forsvarskommissionen i Moskva for nogle måneder siden, og der var ikke udsigt til, at de ville vedtage det, der var ikke udsigt til, at der ville være et flertal for START II.
Hvis man henviser til NATO-udvidelsen, er det ikke af agitatoriske grunde, så er det simpelt hen en objektiv kendsgerning, at den er da med til at gøre det sværere at overtale dem.
Men med hensyn til udsigten til START III er jeg egentlig enig med udenrigsministeren i, at analysen var rigtig.
Der er ingen garanti for, at man, selv om START II bliver vedtaget, kan komme frem til en god START III-aftale, som også vil være fordelagtig for Rusland.
Hvis der ikke er nogen garanti for det, bliver det endnu sværere at få vedtaget START II.
Derfor tror jeg ikke, som det ser ud i øjeblikket, at der er de bedste udsigter; så skal der i hvert fald ske noget ganske væsentligt.
Det er altså udgangspunktet.
Så er situationen den, at vi har en række vidnesbyrd, som er kommet efter den kolde krigs afslutning, og som siger, at nu er det på tide at få afskaffet disse atomvåben, det er ikke noget, man kan skubbe frem til en fjern fremtid, men nu skal vi i gang med det.
Ikke at det kan gøres fra den ene dag
til den næste, men vi skal i gang med det for alvor, og der vil jeg henvise til - de kaldte sig selv professionelle militærfolk, som sidste år udsendte en erklæring, hvor de kaldte den fortsatte eksistens af kernevåben for, og jeg citerer: »en fare mod verdens fred og sikkerhed og overlevelse og tryghed for de folk, vi har påtaget os at forsvare.«
Og de siger, at verden er stillet over for en udfordring af den størst tænkelige historiske betydning: at skabe en verden fri for atomvåben.
Afslutningen på den kolde krig gør det muligt.
Det er altså ikke yderligtgående pacifister, der udtaler sig sådan.
Det er bl.a. to amerikanske generaler, Galvin og Rogers, der var NATO-topchefer i Europa fra 1979 til 1992, og en britisk feltmarskal Lord Carver.
Der er en anden erklæring, som går i samme retning, underskrevet af den tidligere amerikanske forsvarsminister Robert McNamara og general Butler, som i 1992-94 var chef for USA's strategiske kommando, altså deres atomstyrker.
De skriver i denne erklæring, at de er overbevist om, at der er brug for øjeblikkelige og beslutsomme tiltag for at befri verden for kernevåben og den fare, de udgør.
Kernevåbnenes ødelæggelseskraft er enorm.
Enhver brug af dem vil være katastrofal.
Endelig har vi det omtalte responsum fra Den Internationale Domstol i Haag.
At krænke disse regler kalder jeg krigsforbrydelser, og det vil i almindelighed blive betragtet som krigsforbrydelser. Og det er da klart, at de nævner ikke Hiroshima og Nagasaki, men netop i betragtning af de regler og sædvaner, der gælder for krigsførelse, som de henviser til, og hvor der lægges meget vægt på, at der må skelnes skarpt mellem civilbefolkning og militær, og at man skal gøre, hvad man kan for at holde krigsførelsen til det militære og holde civilbefolkningen uden for, er det da indlysende, at så var Hiroshima og Nagasaki en krænkelse af krigens sædvaneregler og Genévekonventionen.
Jeg skal til slut understrege, at domstolen afgav følgende enstemmige konklusion: Der eksisterer en forpligtelse til i god tro at gennemføre og afslutte forhandlinger, der fører til atomafrustning i alle dens aspekter under streng og effektiv international kontrol.
Danmark er et lille land uden atomvåben.
Men vi er unægtelig med i en alliance, der råder over atomvåben og indbefatter dem i sin strategi.
Hvordan kan vi efter den kolde krigs ophør acceptere en strategi som våben, hvis anvendelse vil være en katastrofe ifølge Robert McNamara og i realiteten en krigsforbrydelse ifølge Den Internationale Domstol.
Alligevel har jeg indtryk af, at Danmark tier og samtykker.