Jann Sjursen (KD), 2004-12-03:
Jeg vil godt sige tak til forespørgerne for at have rejst den her debat i dag.
Jeg synes, det er fuldstændig på sin plads, at vi tager en debat om folkekirken og også gerne med udgangspunkt i grundlovens § 4. Jeg vil indledningsvis fastslå, at vi fra Kristendemokraternes side ikke har noget ønske om at ændre § 4 i grundloven, og vi finder det helt naturligt, at det med den historie og kulturelle baggrund, vi har i Danmark, fortsat vil være sådan, at den evangelisk-lutherske kirke bliver understøttet af staten.
Det kan så diskuteres, hvordan den understøttelse rent faktisk sker, og det har også været fremme tidligere i debatten her i dag.
Vi kunne måske nok, da vi hørte på fru Pernille Rosenkrantz-Theil før, få det indtryk, at der går en lind pengestrøm fra staten til folkekirken, men jeg tror altså, at det nok rent faktisk forholder sig lige omvendt, at det i praksis i økonomiske kroner er folkekirken, der understøtter staten.
Men det kan man jo sætte et andet udredningsarbejde i gang med at finde ud af helt præcist, men det er ikke sådan, at staten betaler en masse penge til folkekirken.
Så er der hele det moralske aspekt i forhold til § 4, hvor man kan sige, at forskellig lovgivning måske kan understøtte folkekirkens virksomhed, og det gælder f.eks. også lukkelovslovgivningen, men meget af det er jo efterhånden – desværre vil jeg sige – også på retur.
Efter vores opfattelse er det naturligt, at folkekirken bibeholder sin særstilling, også i henhold til grundloven.
Vi har altså ikke religionslighed i Danmark og skal heller ikke have det efter Kristendemokraternes opfattelse, derimod skal vi have en udstrakt grad af religionsfrihed, som det også fremgår af vores grundlov.
Jeg er enig med forespørgeren, hr. Jesper Langballe, der i sin indledning sagde, at den helt centrale opgave for folkekirken er forkyndelsen.
Det synes jeg er vigtigt at holde fast i, også i en debat, som vi har her i dag.
Men vi må på den anden side også sige, at lige præcis den del måske ikke så meget er lovgivers gebet, som det er folkekirkens og præsternes og menighedernes gebet.
Derimod er vores gebet at være med til at konstruere nogle af de ydre rammer, inden for hvilke forkyndelsen skal finde sted.
Det er så at sige lovgivers kompetenceområde, set med Kristendemokraternes øjne.
Derfor er det også legitimt nok, når vi går ind og diskuterer folkekirkens økonomiske forhold, og der har vi jo flere gange i Folketinget fremsat forslag om, at man i højere grad får gjort det klart, hvad det er for nogle udgifter folkekirkens egne medlemmer betaler, og det skal vel være de mere forkyndelsesrelaterede udgifter, og hvad det er, som staten skal betale for, og det er efter vores opfattelse begravelsesvæsenet og også civilregistreringen, som vi ønsker overført til kommunerne, for at nævne noget her.
Strukturdebatten har fyldt meget i dag, og den fylder også meget i den kirkelige diskussion.
Det kan man selvfølgelig godt undre sig over, som fru Birthe Rønn Hornbech gjorde, i forhold til hvor den teologiske diskussion bliver af.
Det er jeg sådan set også enig i set udefra, men igen er det jo ikke os, der i hvert fald skal føre den teologiske diskussion her i dag, men man kan selvfølgelig godt undre sig over, at andre måske ikke gør det i højere grad.
Men når strukturdebatten har fyldt så meget, skyldes det jo de debatter, der har været inden for det folkekirkelige område i de seneste år, som altså også har givet anledning til, at nu en lang række organisationer har bedt om at få et folkekirkeligt udredningsarbejde, som skal se på kompetencefordelingen mellem de forskellige niveauer og instanser i folkekirken, skal se på, hvordan man kan fremme en demokratisk og lokalt forankret ledelse for at nævne nogle af de ting, som også er nævnt i det forslag til vedtagelse, som jeg har fremsat på vegne af mit eget parti, men også Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre.
Lige præcis det forslag til vedtagelse dækker i virkeligheden meget godt nogle af de synspunkter, som hr. Knud Erik Kirkegaard gjorde rede for i debatten i sine bestræbelser på at fremme et nationalt kompromis om folkekirken.
Derfor synes jeg da, at det her hen mod debattens formentlige afslutning kunne være relevant at høre, hvordan kirkeministeren i virkeligheden forholder sig til den anmodning, der er kommet fra en lang række organisationer på mødet den 23. oktober i Nyborg.
Kirkeministeren forbigik fuldstændig det møde i sin besvarelse af forespørgslen, og det er jo fair nok, men jeg synes også, det må være rimeligt, dels på baggrund af det forslag til vedtagelse, der nu er fremsat, dels fordi det er et bredt udsnit af de folkekirkelige organisationer, der står bag, at ministeren i dag fortæller lidt om, hvilke tanker regeringen har gjort sig på baggrund af den opfordring, der er kommet fra Nyborgmødet, og altså også her i dag er kommet fra i hvert fald tre partier i Folketinget.
Hr. Knud Erik Kirkegaards ordførerindlæg kunne også få mig til at stille spørgsmålet: Hvilke tanker gør kirkeministeren sig om, hvad der kunne være en medvirkende faktor til, at vi får skabt et nationalt kompromis om folkekirken?
Det tror jeg der er en række partier der meget gerne vil være med til her i Folketinget, og jeg tror sågar også, at en række folkekirkelige organisationer netop med baggrund i opfordringen fra Nyborgmødet gerne ville være med til det.
Så hvordan stiller regeringen sig til den side af sagen?