Lissa Mathiasen (S), 2002-04-09:
Som vi også fra Socialdemokratiets side tilkendegav i forbindelse med førstebehandlingen, er det jo ikke, fordi det her minimumsdirektiv om købeloven ligefrem tager de store stormskridt fremad mod bedre forbrugerbeskyttelse.
Der var i hvert fald én ting, som undrede os, og som vi mente kunne gøres bedre.
Det var bl.a. den sag, som vi så udspandt sig i forbindelse med eternitsagen fra Aalborg.
Jeg tilkendegav allerede ved førstebehandlingen, at vi mente, at det burde vi tage op, således at man havde en væsentlig længere reklamationsfrist på det område.
Det skete også, hvilket man kan se i den betænkning fra 21. februar 2002, der ligger.
Da var der rent faktisk stillet et ændringsforslag - og endnu bedre af et flertal - som klart tilkendegav, at man var parat til at fordoble reklamationsfristen for byggematerialer fra de nuværende 5 år til 10 år.
Det var, syntes vi, et væsentligt skridt i den rigtige retning.
Der var andre steder, man måske også skulle se på, men det har vi sagt at vi gerne vil vente med at gennnemgå i forbindelse med en egentlig revision af købeloven.
Men netop det her spørgsmål glædede det os, at der var et flertal for.
Så blev andenbehandlingen af det her lovforslag jo som bekendt udskudt.
Den blev standset, og vi har haft fornyede udvalgsmøder.
I den forbindelse er det så kommet til at fremgå i al sin tydelighed, må man nok sige, at Dansk Folkeparti, til trods for at de i betænkningen fra den 21. februar klart tilkendegiver, at de støtter ændringsforslaget om forlængelse af reklamationsfristen, nu pludselig ikke vil kunne støtte denne forlængelse mere.
Man kan godt undre sig.
Hvad er det, der pludselig har fået Dansk Folkeparti til at skifte mening, i og med at det har ligget klart fra starten, at det var reklamationsfristen og ikke garantien som sådan, der ville blive udvidet fra 5 til 10 år?
Sådan som vi har kunnet høre det i salen her, sådan som vi kan se på det, der står fra Dansk Folkeparti, må vi konstatere, at man åbenbart ingen selvstændig holdning har mere.
Man har deponeret holdningen til de politiske beslutninger hos regeringen.
Jeg skal dybt beklage det, og jeg tror, at mange uden for det her hus, som har fulgt med i eternitsagen fra Aalborg, og som har oplevet, hvad det rent faktisk var for et
resultat, der kom ud af det, havde forventet noget andet af flertallet.
Jeg skal heller ikke lægge skjul på, at vi også havde forventet, at man fra regeringens side, fra justitsministerens side, ville have været med til at arbejde konstruktivt for det her.
Nu kan jeg jo forudse, at ikke mindst justitsministeren vil gå op og sige, at der er mange problemer i det her, og at det skal gøres ordentligt.
Det er også fint, men så kan jeg egentlig undre mig over, hvorfor man ikke siden den 11. december 2001, hvor vi havde førstebehandlingen, har forsøgt at gøre det anderledes, hvis man fra regeringens side mener, at det skulle se anderledes ud.
Sådan som vi har lagt snittet i det her ændringsforslag, svarer det faktisk til det snit, som vi har set i Finland, og det er også ret parallelt til de norske regler.
Så summa summarum håber jeg alligevel, at man i Dansk Folkeparti vil vurdere, om det ikke var forkert, at man deponerede sin holdning hos regeringen, i stedet for at turde holde fast i det, man rent faktisk sagde, og som jeg tror, at man inderst inde mener: at man er parat til også at hjælpe forbrugerne, når vi netop taler om forbrugsvarer, som har en holdbarhed, der er af længere varighed.
Jeg ville ønske, at man ville gøre det, og det er min appel til Dansk Folkeparti.