runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tove Videbæk (KRF), 2002-03-13:
Socialdemokratiets ordfører spørger, om jeg synes, at en kvinde, der har været igennem 19 forsøg, skal igennem det tyvende forsøg med den samme uvirksomme behandling
: Bestemt
nej, og så sandelig ikke!
Hun skal have en behandling, som hjælper, og det er ikke en behandling, som bare går ud på afvænning og afgiftning, for alt for mange narkomaner har været udsat for noget, som kaldes behandling, som simpelt hen bare var afgiftning eller afvænning.
Når jeg siger behandling, så mener jeg afvænning, behandling og udslusning, og det kan tage år, og det kan tage 2 år, og det kan tage 3 år, og det er noget, som koster noget, men i det lange løb og samfundsøkonomisk vil det virkelig kunne betale sig alligevel, hvis vi skal snakke om penge i den her forbindelse.
Men den kvinde skal ligesom alle de mange andre narkomaner, der har været igennem nogle fortvivlende, hvad man kalder behandlinger, have en ordentlig behandling, og det er det, vi skal blive bedre til i Danmark.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2002-03-13:
Jeg vil også gerne starte med at tage afstand fra avisoverskriften i Ekstra Bladet, der hedder »Statsheroin nu«, for jeg synes generelt, at den er med til at forplumre debatten og gøre, at vi ender i skyttegrave på hver sin side, hvor man kan råbe ad hinanden.
Så det er jeg fuldstændig enig med fru Tove Videbæk i.
Men der blev også i mine ører sagt uhyrligheder
heroppefra.
For nogle kræver bare, at vi får flere forsøg.
Er det o.k. i fru Tove Videbæks øjne, at en kvindelig narkoman, der har gennemgået 19 forsøg på det samme behandlingssted, også skal forsøge sig med den samme uvirksomme behandling for tyvende gang? Så bliver der sagt, at det er et succeskriterium, at man bliver helt stoffri, og at det faktisk måske er nedværdigende - sådan hører jeg det - at man kan være i metadonbehandling gennem flere år.
Jeg vil godt spørge fru Tove Videbæk, om det i hendes øjne er nedværdigende, at nogle mennesker, der har været i metadonbehandling i 15 år, faktisk har fået familie og arbejde og lever et ganske almindeligt liv, men stadig væk med en daglig metadonbehandling.
Er det nedværdigende i fru Tove Videbæks øjne?
Line Barfod (EL), 2002-03-13:
Narkopolitikken har spillet fallit.
Siden 1950'erne har skiftende regeringer forsøgt at bekæmpe stofmisbrug og stofafhængighed med midler, der ikke har ført nogen vegne hen.
Man har kriminaliseret og stemplet narkomanerne, og man har fra politiets side ført en stresspolitik over for misbrugerne.
Der har været alt for få behandlingstilbud, og ofte har behandlingstilbuddet kun bestået i metadonvedligeholdelse.
Dertil kommer den forfærdelige situation, at stofmisbrugere, der ønskede behandling, ofte har måttet stå på ventelister i mange måneder, og dermed er motivationen måske væk, når behandlingspladsen en dag har været der.
For Enhedslisten er det afgørende, at samfundet til enhver tid har et reelt behandlingstilbud til stofmisbrugeren.
Derfor skal det være et stående tilbud til alle, der er motiverede.
Til enhver behandling skal knyttes et flerårigt tilbud
om individuelt tilrettelagt efterbehandling
Det afgørende for behandlingens succes på lang sigt er, at der skabes rammer for en dagligdag, som ikke styres af en altoverskyggende stofafhængighed, ordentlige boligforhold og et meningsfyldt indhold i hverdagen.
Til stofmisbrugere, som af forskellige årsager ikke aktuelt kan eller vil tage imod et behandlingstilbud, skal der være forskellige socialpædagogiske og sundhedsmæssige tilbud, som kan hjælpe misbrugeren til en menneskeværdig dagligdag.
Som en del af den skadebegrænsende strategi erkender Enhedslisten, at der blandt stofmisbrugerne er en særlig gruppe, hvor herointildeling kan indgå som et middel til at opnå en forbedring af dagligdagen både socialt og sundhedsmæssigt.
Enhedslisten går ind for, at stofmisbrugere efter at være blevet visiteret af fagligt personale kan få de ønskede stoffer på recept.
Derudover skal der gennemføres velplanlagte forsøg med henblik på at udvide vores faktiske viden og mulighederne for at komme ud af misbrug.
Der skal ud over forsøget med recept være et stående behandlingstilbud og andre sociale tilbud, der på længere sigt kan føre misbrugeren væk fra en tilværelse, der kun handler om stofbehovet.
Behandlingstilbud, der har stoffrihed som mål, og en forebyggende indsats er det, der er perspektiv i.
Til en effektiv forebyggelse hører ikke mindst ændringer i samfundet, der kan forbedre levevilkår og livskvalitet for alle, også for dem, der ellers vælger stofmisbrugets virkelighedsflugt.
Vi vil være stærkt på vagt over for, hvis et heroinforsøg bliver gennemført, om heroinudleveringen så vil blive brugt på samme måde, som metadonen i stort omfang bruges nu: Som en sovepude for en politik, der ikke seriøst vil forebygge, og som ikke vil bruge de nødvendige ressourcer på at hjælpe en stor gruppe narkomaner ud af misbruget, men som gerne vil være fri for deres kriminalitet og synlighed i gadebilledet.
Enhedslisten opfatter altså ikke forsøg med udlevering af heroin som vejen til en løsning af narkoproblemet, men alene som et middel til at begrænse skadevirkningerne af misbruget.
Naser Khader (RV), 2002-03-13:
Jamen det skal jeg nok lade være med.
Til fru Tove Videbæk: Jeg erkender, at SF's forslag mangler en del, der kunne minde lidt om den hollandske undersøgelse.
Den hollandske undersøgelse er videnskabelig på den måde, at man har haft en kontrolgruppe modsat den schweiziske, der var for nogle år siden.
Det er faktisk det, jeg synes der er godt
ved den hollandske undersøgelse, det, at der ved siden af har været en kontrolgruppe.
Men de ting, som SF's forslag mangler, synes jeg er noget af det, vi skal diskutere i den kommende tid, nemlig om ikke nogle af de dér hollandske erfaringer skal inkluderes i SF's forslag.
Til fru Karen Klint: Jeg erkender, at der er forskel på Danmark og Holland, og som fru Karen Klint fortalte mig tidligere, har de også fri hash i Holland, og der er folk, der starter tidligere på noget andet og så fortsætter; derfor er gennemsnitsalderen højere.
Selvfølgelig skal vi tage hensyn til de forskelle, der er mellem Holland og Danmark.
Og det bør ikke være alderen, men narkoalderen, det vil jeg give dig ret i.
Karen J. Klint (S), 2002-03-13:
Hr. Naser Khader talte noget om levealder.
Hvis vi laver et forsøg, hvilken levealder skal man så have for at være med?
Jeg vil gerne spørge hr. Naser Khader, om det ikke var mere vigtigt at tale om, hvilken narkoalder man har, altså hvilken anciennitet - for at bruge det udtryk - man har i sit forløb, hvilken anciennitet man har i fiaskoer med hensyn til, om andre foranstaltninger har hjulpet. Der kan jo godt være en forskel på, at nogle mennesker i nogle lande starter en deroute meget tidligt i deres liv, og så er det jo et helt andet forhold, end hvis man starter oppe i nærheden af voksenalderen.
Tove Videbæk (KRF), 2002-03-13:
Hr. Naser Khader taler en del om den hollandske undersøgelse og priser dens videnskabelige saglighed.
Hr. Naser Khader siger, at der er personer, der via forsøget har oplevet forbedringer af deres fysiske og psykiske tilstand.
Hr. Naser Khader udtaler også, at det er forstokket, hvis man ikke vil være med til at igangsætte et lignende forsøg som i Holland.
Men kan hr. Naser Khader da ikke bekræfte, at det forsøg, som ligger i SF's forslag, på rigtig mange måder ikke ligner det hollandske forsøg?
Det er meget, meget, meget forskelligt fra det hollandske forsøg.
Bl.a. er der mange af de narkomaner, som hr. Villy Søvndal vil inkludere i et forsøg i Danmark, der blev ekskluderet fra forsøget i Holland.
De var slet ikke med.
Og det kan jo godt være medvirkende til, at man måske, som nogle ser på det, har fået nogle positive effekter, for de allerværste, de allermest udsatte var slet ikke med i forsøget.
Gitte Seeberg (KF), 2002-03-13:
Selv om det er ved at være sent, kan man være tæt på at forfalde til platheder, når spørgsmålet bliver stillet på den måde.
Men lad mig så, selv om jeg ikke burde, gøre det alligevel: Sammenligningen er jo så hyppigt blevet draget om, at man jo heller ikke giver alkoholikeren snaps for at kurere ham.
Selvfølgelig er narkomaner i vidt omfang syge mennesker, men vi har også behandlingstilbud til dem.
Vi har bl.a. metadon som behandlingstilbud, men vi er bare ikke parate til at tage det skridt, som siger, at heroin, som er det stof, der har ødelagt narkomanernes liv, også skal indgå som en del af behandlingen.
Det er vi simpelt hen ikke parate til.
Jeg vil ikke udelukke, at vi på et senere tidspunkt om nogle år kan diskutere det - jeg ved, at SF under alle omstændigheder, det er jeg helt sikker på, vil fremsætte forslaget igen, så vi kommer til at diskutere det.
Men jeg synes faktisk, at hele spørgsmålet her kræver en grundig debat, og jeg kan i hvert fald sige, at på nuværende tidspunkt er vi overhovedet ikke parate til at gå ind i den diskussion, og det er ud fra en etisk synsvinkel.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2002-03-13:
... hvis man tager den gængse alkoholbehandling, er en af hovedsætningerne jo netop, at folk anerkender, at alkoholisme er en sygdom, og derfor er man ikke selv ude om, at man er blevet syg, og derfor kan man indgå i en behandling for at komme ud af det igen og leve med sin sygdom.
Vil fru Gitte Seeberg ikke give mig ret i, at det at være narkoman i virkeligheden også er en sygdom, og at man i langt højere grad bør betragte narkomaner som syge mennesker, der har brug for medicin og hjælp til at komme ud af deres sygdom igen?
Og kunne man ikke på den baggrund også sige: Om stoffet er heroin, eller om stoffet er morfin, er jo i virkeligheden en teknisk detalje om, hvor langt ude stoffet er udvundet?
Morfin er jo et ganske almindeligt lægemiddel, man bruger på danske sygehuse til syge patienter.
Nu siger fru Gitte Seeberg, at medicin er noget, man giver til syge mennesker, og sådan ligger det ikke med heroin.
Men hvis du tager den gængse alkoholbehandling ...
Gitte Seeberg (KF), 2002-03-13:
Fru Karen J. Klint spørger om metadonbehandling og sammensætningen af metadonbehandling.
Jeg vil sige - men jeg kan jo kun tale fra hjertet - at dybest set bryder jeg mig ikke om det, men jeg vil godt være med til, at vi prøver det og så ser, ligesom også ministeren var inde på, om det kan skabe nogle positive resultater.
Og det er jo også sådan det er gået.
Så kvitterer fru Sophie Hæstorp Andersen for behandlingsgarantien, og at man i Socialdemokratiet er glade for det.
Og det er jo også godt, for Socialdemokratiet er jo også aftalepart i sagen, så det vil jeg da selvfølgelig glæde mig over.
Jeg synes, at det er en lidt besynderlig sammenligning at sammenligne almindelig medicin med heroin.
I det hele taget understreger debatten jo, hvor vanskeligt det er.
Vi mener ikke, som jeg også sagde i min ordførertale, også ud fra en etisk synsvinkel, at det er den rigtige måde, altså at give folk heroin som behandling, for vi mener ikke, at heroin er behandling, men at det er vedligeholdelse.
Man kan også stille sig selv det spørgsmål, om det er det offentlige, staten, der skal sørge for, at narkomanen får suset.
Jeg synes faktisk, at vi har mange tilbud i systemet,
i hvert fald mange flere nu, end vi nogen sinde har haft.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2002-03-13:
Jeg vil godt tillade mig at kommentere lidt på fru Gitte
Seebergs tale
Spørgsmålet om behandlingsgaranti ser vi også i Socialdemokratiet som yderst positivt, et rigtigt skridt i den rigtige retning kvantitativt set, forstået på den måde, at det sikrer mere behandling til flere mennesker.
Men det, vi debatterer i dag, er jo et forsøg med heroin, og det er - i hvert fald i mine øjne - et spørgsmål om et tilbud, der kvalitativt kan sikre, at flere folk kan komme i behandling.
Det er vel også, at noget er legalt for nogle og ikke for andre.
Når det bliver sagt, at løsningen ikke er at give folk varig heroin, ja, så lyder det, som om der er tale om en gruppe, der blot kan reintegreres.
Men er spørgsmålet ikke, om de folk, der bliver talt om i dag, de mest belastede narkomaner, i virkeligheden er en gruppe, der aldrig nogen sinde har været integreret i det danske samfund før?
Karen J. Klint (S), 2002-03-13:
Jeg vil gerne på Socialdemokratiets vegne kvittere fru Gitte Seeberg for at sige, at der faktisk er sket meget de senere år, og at der også er sket nogle forbedringer, som vi alle sammen kan se, og som man også i fagkredse respekterer er sket.
Der er sket megen fornyelse og udvikling, og det er også det, det handler om.
Jeg vil gerne spørge fru Gitte Seeberg i forbindelse
Ser man nogle nye veje enten i indtagelsesformen eller i kombinationsformen i sammenligning med andre forhold?
For det er jo også interessant at få med i debatten: Hvilke andre veje er der for at hjælpe den hårdest ramte gruppe?
Tove Videbæk (KRF), 2002-03-13:
Nu var der en lille polemik omkring målgrupper og afgrænsninger osv., og der vil jeg da gerne stille et spørgsmål til hr. Jørgen Winther som læge.
I SF's forslag står der, at deltagerne i forsøget ikke må være under 18 år.
Jeg vil gerne spørge hr. Jørgen Winther, om hr. Jørgen Winther har mødt nogen meget svært ramte narkomaner, nogen meget svage narkomaner, nogen meget udsatte narkomaner, som har været igennem rigtig mange behandlinger, og som man må betragte som ubehandlelige, på 18 og 19 år?
Villy Søvndal (SF), 2002-03-13:
Tak for svaret igen, som jeg stadig væk ikke mener bare antydningsvis nærmer sig en besvarelse af det stillede spørgsmål.
Jeg må sige, at det overrasker mig egentlig, for ministeren har haft nogle dage til at forberede sig på et svar.
Altså det, jeg spørger om, er, om der kan findes en sammenhæng mellem antallet af pladser, der optages i fængsel, og narkotikamisbrug.
Ministeren svarer så med forskellige antagelser om erfaringerne fra de schweiziske og hollandske forsøg, som jeg mener er helt ude i skoven, men lad nu det ligge, for det har ikke noget med spørgsmålet at gøre.
Så svarer ministeren også i sit første svar, at hvis de, der sælger narko, ikke kan sælge, så finder de formentlig nogle andre at sælge til.
Det er da en underlig fatalistisk holdning.
Derfor vil jeg egentlig insistere på, at ministeren prøver at nærme sig et svar på spørgsmålet.
Har man ikke i Justitsministeriet et tal for, hvor mange af de indsatte der er indsat på grund af narkorelateret kriminalitet?
Det må dog være indlysende for en regering, der som en af sine højeste prioriteringer har at gøre noget ved ulovlighederne i samfundet, at man får den her enkle analyse, hvor man spørger: Hvor mange af de fængslede er indsat på grund af narkorelateret kriminalitet?
Det undrer mig oprigtigt, hvis ministeren virkelig ikke er i stand til bare antydningsvis at give et svar på et spørgsmål, ministeren har haft 1 uge til at overveje.
Henriette Kjær (KF), 2002-03-13:
Jeg kan slet ikke se, hvad det her har med Venstres skattestop og nu regeringens skattestop at gøre.
Venstre har jo på ingen måde stillet sig hindrende for, at det her har kunnet lade sig gøre.
Så hvis det skulle have stillet sig hindrende for det tidligere i forbindelse med den daværende regering, så skulle det jo heller ikke kunne lade sig gøre i den nuværende regering, men det kan det jo altså
Det er jo ikke det, der er problemet.
Det er jo, at man skulle have fundet en teknisk løsning, og man skulle også have fundet midlerne.
Det har man fundet nu med hjælp fra Dansk Folkeparti.
Villy Søvndal (SF), 2002-03-13:
Tak for svaret, som jo sådan set ikke besvarede spørgsmålet.
Spørgsmålet lyder, om ministeren vil vurdere, hvilken konsekvens det vil have.
Jeg hørte ikke et enkelt forsøg på en vurdering, men derimod nogle antagelser.
Jeg spurgte sådan set ikke om ministerens holdning til heroinforsøg, for det kommer vi jo til senere på dagsordenen. Ministeren mente, at erfaringerne er ret svingende.
Det er de ikke.
Erfaringerne er krystalklare både fra Holland og Schweiz.
Et heroinforsøg betyder et dramatisk fald i kriminaliteten - et dramatisk fald, det er helt ubestrideligt.
Man kan diskutere etik og så meget andet, men det her henhører under kategorien kendsgerninger.
Derfor vil jeg godt spørge: Vil ministeren overhovedet ikke byde på, hvad det vil have af konsekvens i forhold til, hvor mange vi putter ind i fængslerne? Har ministeren eksempelvis et tal, der siger noget om, hvor stor en del af de indsatte i fængslerne der er indsat
på grund af narkorelateret kriminalitet
Det kunne måske være en start.
Jeppe Kofod (S), 2002-03-13:
Jeg vil først takke udenrigsministeren for svaret og så prøve at uddybe det, der også ligger i spørgsmålet.
Et er, hvad udenrigsministeren oplyser om finanslovforslaget for 2002, men hvis man også læser finanslovforslaget eller budgetoverslagstallene i årene frem og sammenholder det med den forrige regerings finanslovforslag fra august 2001, så kan man se, at forskellen nærmer sig de 10 mia. kr. Der vil jeg bare spørge udenrigsministeren, om ikke det, i forhold til det som udenrigsministeren nu nævnte, er lidt noget nyt, for det kan jo finansiere de 1,5 mia. kr. til sundhedsvæsenet mange gange.
Men som jeg har forstået på regeringen, er de 1,5 mia. kr. til sundhedsvæsenet en engangsbevilling i indeværende år.
Hvorfor har man så lagt op til besparelser på helt op til 10 mia. kr. over de næste 4 år?
Per Stig Møller (KF), 2002-03-13:
Som det er spørgeren bekendt, har regeringen foretaget en kritisk gennemgang af udviklingsbistanden og miljøbistanden til udviklingslande for at målrette og effektivisere
den danske indsats.
Det er, som spørgeren også ved, udførligt beskrevet i regeringens redegørelse for gennemgangen af Danmarks udviklings- og miljøsamarbejde med udviklingslandene.
Og som spørgeren også ved, har gennemgangen medført en samlet reduktion af bevillingerne med 1½ mia. kr. sammenlignet med den tidligere regerings finanslovforslag fra august 2001, fordelt med 1 mia. kr. på ulandsrammen og ½ mia. kr. på Mifresta-rammen.
Regeringen har samtidig, som spørgeren også ved, på finanslov 2002 afsat en pulje til at øge
behandlingskapaciteten i sundhedsvæsenet på 1½ mia. kr. Begge tiltag fremgår, som spørgeren også ved, af regeringsgrundlaget, og udmøntningen af såvel besparelserne på bistanden som puljen til sundhedsvæsenet fremgår, som spørgeren også ved, af finanslovforslaget 2002.
Effektiviseringen og målretningen af udviklingsbistanden har således bidraget til at muliggøre en opprioritering af indsatsen på de danske sygehuse.
Det må Danmark indstille sig på.
Det, vi skal vinde på i den kommende verdenskonkurrence, er jo viden, innovation, og så må man lægge de forskellige dele af produktionen forskellige steder - også design, som
Det er det, der så skal sikre, at Randers Reb nu har arbejdspladser i Danmark, fordi vi sørgede for, at de så kunne lave en billigere produktion, som de ellers ikke ville kunnet have produceret i Danmark konkurrencedygtigt.
Den kan de lave i Litauen.
Hvad vi vil gøre ved det?
Det er for det første altså at udnytte den globale økonomi på den måde, jeg har beskrevet
Men det drejer sig om rammebetingelserne, og den danske regering er jo i fuld gang med at forbedre rammebetingelserne for dansk erhvervslivs konkurrenceevne.
Det er jo sådan, det skal være.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Uno Larsson (DF), 2002-03-13:
Så bliver jeg nødt til at citere noget fra Dagbladet Arbejderen: »De flytter produktionen ud, hvor det er billigst at producere.
Firmaerne bruger de regelsæt, der er sat op omkring massefyringer.
Det er varslingsloven og samarbejdsaftalen.«
Der beskrives, hvordan firmaet kan afvikle produktionen, og så står der til sidst: »Det er nemt.« Men jeg vil også godt spørge ministeren: Hvad vil regeringen gøre, hvis dette her udvikler sig, og der kommer en bølge af virksomhedsslagtninger eller -lukninger og efterfølgende opstart af produktion i udlandet?
Og jeg vil også spørge: Har ministeren gjort sig tanker om statens udgifter?
Først betaler man for at flytte produktionen, så betaler man arbejdsløshedsunderstøttelsen, og hvordan går det ind i budgetterne, som regeringen har lavet?
Per Stig Møller (KF), 2002-03-13:
Danmark har siden begyndelsen af 1990'erne ydet en omfattende bistand til Central- og Østeuropa med henblik på at bidrage til landenes reformproces.
Et led i den danske bistand var etableringen i 1989 af Investeringsfonden for Østlandene, IØ, der har til formål at fremme dansk investering i Østlandene i samvirke med danske erhvervsliv. Om Randers Reb, som spørgeren specielt hæfter sig ved i spørgsmålet, har IØ oplyst, at fondens bestyrelse har godkendt, at IØ sammen med Randers Reb kan medvirke i etablering af et datterselskab i Litauen
, og bestyrelsen godkendte, at IØ kan tegne aktiekapital for et beløb på 7,5 mio. kr. svarende til 25 pct. af aktierne samt yde et lån på 10 mio. kr. til et datterselskab i Litauen.
Randers Reb havde i det materiale, der lå til grund for IØ's investeringsbeslutning, oplyst, at det allerede var besluttet at afvikle produktionen i Danmark
, fordi denne ikke længere var rentabel.
Randers Reb kontaktede på den baggrund IØ.
Selv om en sådan udvikling naturligvis er beklagelig og ulykkelig for de direkte berørte i Danmark, var der altså risiko for lukning af væsentlige dele af den danske virksomhed, medmindre produktionen blev flyttet til et konkurrencedygtigt område som f.eks. Østeuropa.
Ved etablering af et datterselskab i Litauen er der skabt basis for at bevare en række af virksomhedens øvrige funktioner, marketing, forskning, udvikling, i Danmark og dermed omkring 25 arbejdspladser i Danmark, som ellers ville være forsvundet.
Der er således ikke tale om, at staten aktivt går ind i nedlæggelsen af danske arbejdspladser.
Lukningen af Randers Rebs produktion i Danmark var uundgåelig.
Ved at medvirke til opstart af en fabrik i Litauen har IØ tværtimod medvirket til sikring af, at en række af virksomhedens funktioner kan bevares i Danmark.
Det er nok bl.a. sådan, man må regne med, at dansk erhvervsliv må styrke sin konkurrenceevne i en fremtid med global markedsøkonomi, som i sidste ende vil blive til gavn både for borgerne i Danmark og i det land, hvor man flytter ud til.
Så skal jeg sige, at samlet har vi i Østeuropa fået en dansk mereksport i kraft af vores indsats dér på ca. 5 mia. kr., og de har afledt en beskæftigelseseffekt i Danmark på ca. 8.800 arbejdspladser, oplyser Arbejderbevægelsens Erhvervsråd.
Uno Larsson (DF), 2002-03-13:
Hvilke oplysninger kan ministeren give om statens rolle som långiver af et tocifret millionbeløb til Randers Reb - det behøver ikke at være Randers Reb alene, det skal gerne være generelt, for det er jo sket for mange firmaer - for at finansiere virksomhedens flytning af produktion fra Randers til Østeuropa, i dette tilfælde Baltikum?
Vil ministeren forklare, om han finder det fornuftigt og forsvarligt og i overensstemmelse med regeringens arbejdsmarkedspolitik, at staten går aktivt ind i nedlæggelse
af danske arbejdspladser for at skaffe virksomhederne større profit?
Vi ved jo, at det først gik ud over vores værfter og vores tekstilindustri, og nu er vi også inde i den tunge industri.
Det er ca. 14 dage siden, jeg har skrevet det her brev
, og gudhjælpemig om jeg ikke kunne læse i Jyllands-Posten i går, at man også i Horsens giver et tilskud på 30 mio. kr.
»Hvilke oplysninger kan ministeren give om statens rolle som långiver af et tocifret millionbeløb til Randers Reb for at finansiere virksomhedens flytning af produktionen fra Randers til Østeuropa, og vil ministeren forklare, om han finder det fornuftigt, forsvarligt og i overensstemmelse med regeringens arbejdsmarkedspolitik, at staten går aktivt ind i nedlæggelse af danske arbejdspladser for at skaffe en virksomhed større profit?«