Kim Behnke (FP), 1997-10-09:
Man må jo unægtelig sige, at som debatten har udviklet sig indtil videre, så er der sandelig blevet opsparet kræfter hen over sommeren.
Statsministeren har ikke desto mindre valgt at åbne
denne folketingssamling med en tale, hvis indholdsmæssige mangler er det mest påfaldende.
Regeringens hukommelse må være meget kort
, når de mange løfter fra sommerens debatter ikke er kommet med i statsministerens åbningstale.
Derfor siger Fremskridtspartiet rent ud: Åbningstalen løser ikke det danske samfunds problemer, den giver ikke tryghed for borgerne.
Regeringen har gennem flere år pustet sig op med selvrosende publikationer og søgt at give omverdenen det indtryk, at der er styr på tingene, og at det går godt med økonomien i Danmark.
Nu ved vi alle, at regeringens mange festtaler og festskrifter ikke var troværdige.
Der var ikke et øje tørt, da regeringen i sidste uge måtte erkende, at forbruget var blevet for stort og betalingsbalanceoverskuddet for lille. Pressen og det sædvanlige vedhæng af socialistiske økonomer, ja, de var hurtige til at pege fingre ad den danske befolkning med påstanden om, at borgernes forbrug er blevet et overforbrug.
I Fremskridtspartiet tror vi imidlertid ikke på regeringen.
Vi kræver økonomisk tryghed for borgerne, en tryghed, der bedst opnås, når udviklingen er stabil.
Danskerne, ja, de ser sig nu bekymret om.
Er det naboen, eller er det måske mig, der har brugt alt for meget?
De fleste har ikke kunnet få øje på, hvori overforbruget består.
De fleste kunne slet ikke forstå, at regeringens ministre nu pludselig var vrede over et øget forbrug.
Var det ikke netop
det, regeringen havde bedt befolkningen om?
Var det ikke netop en fædrelandskærlig handling, hvis man brugte lidt ekstra, så folk kunne komme i job?
Var det ikke selv samme regering, som ville bruge af betalingsbalancens overskud for at få skaffet flere i arbejde?
De fleste kunne som sagt ikke se, at det var lige præcis dem, der havde brugt for meget.
De fik godt nok lidt
flere og lidt større girokort ind ad brevsprækken
, men det var som oftest, fordi regeringen og flertallet i Folketinget netop havde forhøjet en skat eller en afgift eller såmænd indført en ny grøn afgift. Men overforbrug, det har man ikke oplevet i de små hjem.
I Fremskridtspartiet får vi hundredvis af henvendelser fra folk, som bestemt ikke har overforbrug, men faktisk har lidt tab på regeringens politik gennem de senere år.
De lever daglig i utryghed med risikoen for nye skatter og afgifter.
Fremskridtspartiet vil give dem tryghed med garanti for faldende skatter.
Nåh jo, familierne har jo været ude og købe nye biler
Det var regeringen, som først med en skrotningspræmie og senere med ændringer af afgiftsberegningen opfordrede danskerne til at skifte deres gamle rustne, benzinslugende Lada ud med en ny benzinøkonomisk japaner.
Men ærligt talt så kan regeringen da ikke være bekendt at klage.
Jeg mener, totredjedel af bilens pris går lige ned i skatteministerens sorte kasse.
Alene i registreringsafgift forventer regeringen i 1998 at tjene 17,6 mia. kr. mod 15,3 mia. kr. i 1996.
Vi kan da godt lade være med at købe nye biler, men hvor vil skatteministeren så skaffe de penge fra?
Familierne må derfor melde hus forbi.
Det er bestemt ikke de danske familier, som har haft et overforbrug.
I øvrigt har de slet ikke penge til at lave et overforbrug.
OECD har netop dokumenteret, at danske familier betaler verdens højeste skatter.
Hele 63,5 pct. af familiernes indkomst går til skatter og afgifter, og så er der altså ikke mange penge tilbage til at lave et overforbrug for.
Fremskridtspartiet er tilfredse med, at OECD har dokumenteret det, vi hele tiden har sagt, nemlig at danskerne betaler verdens højeste skatter.
Fremskridtspartiet kræver velfærd og tryghed med lavere skatter.
Spørger man så ude i butikkerne, om de har oplevet et overforbrug, så er svaret det samme, nemlig et nej.
Dansk Handel & Service har da også meddelt i klar tekst, at detailhandelen ikke har oplevet nogen forbrugsfest.
Nu er det jo selvfølgelig en brancheorganisation, og den kan derfor have haft skjulte motiver.
Det er derfor nyttigt at læse Danmarks Statistiks opgørelse nr. 352 af 7. oktober
dette år
Dér oplyses det, at omsætningen i detailhandelen faktisk er faldet med 0,2 pct., og det kan vel næppe være definitionen på en forbrugsfest.
Den virkelige forklaring på vores økonomiske problemer skal derfor findes et helt andet sted.
Regeringen bærer nemlig det fulde ansvar for, at vi har spist betalingsbalanceoverskuddet op, og at der er problemer med de offentlige finanser.
Regeringen har ført en betontung socialdemokratisk politik til skade for vores samfund.
Det er således regeringens fulde ansvar, at der er blevet ansat 50.000 flere i den offentlige sektor.
Det er i stedet for blevet til 26.000 flere offentligt ansatte, og de skal jo alle have et skrivebord, de skal alle have en computer og et fint kontor, alt sammen noget, der resulterer i et øget forbrug.
Det koster penge, det koster rigtig mange penge.
Det er også regeringens ansvar, at der i øjeblikket bygges som aldrig før i det offentlige.
Det giver nye milliardudgifter på trafikområdet, på kulturområdet og til andre luksusprestigebyggerier.
Det koster penge, det koster
rigtig mange penge.
Det er også regeringens ansvar, at vi bortgiver milliarder af skattekroner til de mange udlændinge her i landet, og hvad med deres privatforbrug?
Alene et stop for flere udlændinge og en nedsættelse af udlændingenes horrible sociale ydelser ville bremse forbruget betydeligt.
Det koster nemlig mange penge, rigtig mange penge med den førte udlændingepolitik.
Det er også regeringens ansvar, at vi år for år yder mere og mere i ulandsbistand og miljøbistand.
Hver eneste milliard belaster vores betalingsbalance, og hvis man stoppede ulandsbistanden, f.eks. bare en enkelt måned, så ville betalingsbalancen få det bedre.
Ulandsbistanden koster mange penge, rigtig mange penge.
Der er derfor intet belæg for at kaste skylden på befolkningen, tværtimod.
Men hvis nu regeringen havde annonceret et traditionelt socialdemokratisk udspil med skatteforhøjelser, ja, så var der nok mange danskere, der ville have rejst sig i vrede, og det ville have påvirket både kommunevalget og et kommende folketingsvalg.
Derfor opfandt regeringen i stedet for et skyldsscenarie.
Befolkningen skal starte med at føle skyld, og derefter kan regeringen fjerne skyldfølelsen ved at forhøje nogle skatter og afgifter.
Det er smart fundet på, men det er nemt at gennemskue.
Ja, den vil lave et indgreb, som begrænser forbruget, som hjælper på betalingsbalancen, og som begrænser de private lån.
Men hvad er det, regeringen vil gøre?
Den vil indføre en tvangsopsparing på ca. 4 mia. kr. i ATP-fonden, men pengene skal opkræves gradvis måned for måned i 1998, altså næppe noget, der hjælper på de akutte og aktuelle problemer.
Regeringen vil forhøje stempelafgiften på tillægslån i fast ejendom.
Det betyder jo blot, at folk får forhøjet lånets hovedstol, eller at folk går i banken efter lån eller endda måske henvender sig til René Toft Simonsen for at få accept på et lån.
Regeringen vil derudover fastholde en stribe forhøjelser af punktafgifter og grønne skatter.
Kigger man lidt på det, ja, så er ATP-tvangsopsparing jo ikke andet end en omgåelse af skattereformen.
Efter Fremskridtspartiets opfattelse er det et dybt asocialt forslag, som vil vende den tunge ende nedad.
Fremskridtspartiet vender sig imod nye skatter.
Det belaster befolkningen, og det ødelægger det for familierne.
Fremskridtspartiet kræver i stedet for velfærd og tryghed gennem lavere skatter.
Fremskridtspartiet vil gerne være med til at styrke opsparingen og trygheden i samfundet.
Men det gøres bedst ved, at man præmierer dem, der sparer op, og ikke ved, at man går ud og pisker hele befolkningen.
Når regeringen ikke vil anvende den løsning, ja, så er det selvfølgelig, fordi regeringens plan er en hel anden. Regeringens plan er, at der skal nogle flere penge i statskassen.
Derfor er Fremskridtspartiet dybt skuffet over statsministerens åbningstale.
Hvor er de konkrete bud til de svage i vores samfund?
Hvor er forslagene, der skal indfri regeringens løfter fra sommerens debat?
Hvad med løfterne til vores psykisk syge, der fortsat lever et kummerligt liv uden reelle løsninger?
Hvor er deres tryghed?
Hvad med løfterne til vores handicappede, der skal have bedre mulighed for at få et job i kortere tid?
Hvor er deres tryghed henne?
Eller hvad med løfterne til vores pensionister om, at nu vil hjemmehjælpen blive effektiv?
Ældre Sagen har netop udsendt en rapport, som i klar tekst dokumenterer, at de ældre har det alt for dårligt.
Hvor er deres tryghed henne?
Eller hvad med løfterne til de syge på ventelisterne, som fortsat ikke kan opnå behandling?
Hvorfor gennemtrumfer regeringen ikke den behandlingsgaranti, der har været enighed om, over for amterne?
Eller endnu bedre tager sygehusene helt fra amterne?
Eller hvad med de virksomheder, der ikke kan få deres ambi retur, og som derfor ikke kan få deres økonomi til at hænge sammen?
Hvor er deres tryghed blevet af?
Det er nogle af de spørgsmål, som den almindelige dansker stiller, og hvor statsministerens åbningstale end ikke tager stilling.
Til gengæld er der jo ingen problemer med at finde nye milliarder, når vores såkaldte etniske medborgere brokker sig og kræver fuld valuta ved det danske velfærdsbord.
Den danske pensionist, som har knoklet hele livet for at opbygge Danmark, føler sig svigtet, når hjemmehjælpen bliver skåret ned til en halv time om ugen.
Hvis han brokker sig, så får han besked på, at der er mangel på ressourcer i kommunerne.
Der er altså ingen tryghed at hente.
Hvorimod den somaliske kvinde, som har opholdt sig her i landet i få måneder, ja, hun kræver derimod fuld offentlig sociale ydelse.
Hun kræver tolke, sagsbehandlere og adfærdspsykologer og dertil et kulturhus og ret til at spytte efter personalet, når hun føder sit barn nummer seks.
Hvis hun i et enkelt splitsekund ikke får fuld jackpot fra det offentlige, ja, så skriger hun vredt racist efter os danskere.
Det er nemlig nøjagtigt det samme, de gør og råber efter Fremskridtspartiet, når vi siger fra over for den uansvarlige udlændingepolitik.
Fremskridtspartiet vil nemlig have tryghed
for danskerne.
Regeringens udsagn på udlændingeområdet er efter vores opfattelse katastrofalt magre og katastrofalt dårlige. Man vil ikke gøre noget ved problemerne.
Statsministeren sagde i åbningstalen, at vi nu også skal tage personlige, kulturelle og religiøse hensyn til de fremmede.
Man fristes til at sige: Undskyld, men må vi danskere være i vores eget land?
Hvorfor skal der nu tages personlige hensyn til de fremmede?
Hidtil har vi skullet tage hensyn til, at deres kulturbaggrund betyder, at de mishandler deres pigebørn med omskæring, at de mishandler dyrene med halalslagtning, at de misbruger vores gæstfrihed ved at stjæle fra os, at de misbruger vores befolkning ved at sælge narko, at de misbruger vores sociale systemer.
Men det er ikke nok.
Nu skal vi også tage personligt hensyn til dem.
Hvad med danskerne?
Hvem tager personlige hensyn til dem?
Hvad med den psykisk syge, som lever i skidt, og som på grund af fejlmedicinering går amok med en kniv?
Hvem tog personligt hensyn til hende?
Eller hvad med de mange erhvervsdrivende, som jages i døgndrift af offentlige myndigheder?
Hvem tager personligt hensyn til dem?
Eller hvad med landmanden, som skal udsættes for miljøaktivisternes støvletramp på gårdspladsen og med urimelig hetz for at være et miljøsvin?
Hvem tager personligt hensyn til landmanden og hans familie?
Regeringen vælger at se igennem fingre med, at unge andengenerationsindvandrere har overtaget hele bydele i København og har erklæret dem for danskerfrit område.
Jeg synes faktisk, vi skal tage dem på ordet og sørge for, at området og særligt deres lommer bliver gjort fuldstændig fri for danske kroner.
Hvad har regeringen tænkt sig?
Skal det udvikle sig til et socialt eksperiment på et lignende niveau som Christiania?
I Fremskridtspartiet tager vi afstand og kræver, at kassen øjeblikkelig klappes i over for de bundforkælede andengenerationsindvandrere.
Regeringen vælger også at se igennem fingre med det faktum, at den skæbnesvangre underskrift på Schengenaftalen den 19. december 1996 har betydet, at den dansk-tyske grænse nu er rejsemål for Europas illegale indvandrere.
I stedet for at lukke det hul så har regeringen kvitteret ved at tilbyde alle de illegale gratis hotelophold, turistrundvisning i Danmark og endelig en flot modtagelse i Sandholmlejren, hvor de illegale så kan være på feriekoloni, indtil de har misbrugt det danske flygtningevæsen i halve og hele år. Fremskridtspartiet kræver, at den dansk-tyske grænse skal patruljeres effektivt.
Har politiet ikke de nødvendige ressourcer, så må danske soldater have praktisk træning i grænsepatruljering.
Kun en effektiv grænsebevogtning kan give danskerne tryghed.
Regeringen har jo sørget for, at soldaterne optrænes til grænsebevogtning.
Men bare ikke i Danmark; næh, de skal bevogte grænser tusinder af kilometer væk fra Danmark. Fremskridtspartiet siger fra, Fremskridtspartiet siger stop.
Vi holder nemlig med danskerne.
Vi holder med dem, der har brug for hjælp, tryghed, og vi kræver, at dansk udlændingepolitik bliver lagt totalt om.
Nu kan det nemlig være nok.
Også regeringens politik på EU-området skal ændres totalt.
Ledende socialister i Socialdemokratiet har godt nok fået at vide, at de skal vente med at fortælle, hvad Amsterdamtraktaten egentlig går ud på, til efter en folkeafstemning.
Men klassens uartige pige, fru Ritt Bjerregaard, kunne ikke holde sig længere og måtte fastslå det, vi andre har vidst hele tiden, nemlig at Amsterdamtraktaten er endnu et skridt mod opfyldelse af drømmen om et socialistisk Europa.
Se, i Fremskridtspartiet bekæmper vi socialismen, uanset hvor den viser sit hæslige ansigt, og derfor er det også aldeles naturligt for Fremskridtspartiet at anbefale den danske befolkning at stemme nej den 28. maj.
Vi vil bruge hvert et ledigt minut på at oplyse danskerne om, hvilket projekt de socialistiske regeringsledere i EU har udtænkt.
Det handler nemlig ikke længere kun om det svulmende bureaukrati i EU.
Det er galt nok og fortjener et nej.
Det handler heller ikke kun om det enorme misbrug af penge i EU. Det er også galt nok og fortjener et nej.
Det handler heller ikke kun om afgivelse af dansk suverænitet.
Det er bestemt også galt nok og fortjener endnu et nej. Amsterdamtraktaten vil afgøre, hvor EU og Europa skal udvikle sig overordnet.
Skal vi åbne EU for en masse nye medlemslande, der slet ikke er rede til optagelse?
Skal vi ødelægge EU's økonomi med de nye lande, når landbrugsordningerne og fondene endnu ikke er nedlagt?
Og skal vi skabe splid og social uro i Europa, når en række ansøgerlande ikke bliver optaget alligevel?
Se, unionstilhængerne har jo udnævnt Amsterdamtraktaten til at være fredens projekt.
Vi er alvorligt bange for, at Traktaten kan blive ufredens projekt.
I Fremskridtspartiet vil vi skabe tryghed i Europa for Europas folk.
Og vi vil give pamperne og eurokraterne en utryg fremtid med et dansk nej.
Og den eneste farbare vej til velfærd, harmoni og velstand i de nye demokratier er, at vi åbner vore markeder og giver dem mulighed for at opbygge egen stolthed og egen velfærd.
Frihandelens projekt er nemlig i sandheden fredens projekt.
og ufrihed for menneskene
I Fremskridtspartiet ser vi frem til den folketingssamling, som nu skal til at gå i gang.
Vi glæder os til mange af de store og små opgaver, der viser sig.
Vi glæder os til at få stor fremgang ved kommunevalget, så nye aktive Fremskridtsadvokater kan varetage borgernes interesse i det lokale område.
Vi glæder os til at fejre dansk nej til Amsterdamtraktaten og dermed sikre ny kraft til tryghedens og frihedens fakkel i hele EU.
Og vi glæder os til ved det kommende folketingsvalg at sikre et politisk skifte og et regeringsskifte i Danmark.
Det bliver et travlt år for Fremskridtspartiet, men vi er på posterne.
Særligt det forhold, at regeringens udlændingepolitik er så mangelfuld og, som vi har fået dokumenteret i dag, indholdsløs, betyder, at Fremskridtspartiet igen i denne samling vil stille sig i spidsen og sætte dagsordenen i Folketinget.
Vi vil gennem en stribe konkrete forslag tvinge Folketinget til at tage stilling til, om det fortsat skal være sådan, at de udenlandske gæster behandles bedre end de danske skatteydende værter.
Fremskridtspartiet spørger til gengæld befolkningen, hvad vi kan gøre for dem.