Søren Søndergaard (EL), 1999-04-23:
Det er jo heldigvis ikke så tit, det sker i Europa, men vi har været udsat for en humanitær katastrofe, der har fået den sædvanlige jammer fra visse partier om bekvemmelighedsflygtninge til at forstumme.
Man har været klar over, uanset om man måske i virkeligheden mente det eller ej, at det sikkert ikke ville være god politik i forhold til den danske befolkning at gå ud og forklare, at kosovaalbanerne var bekvemmelighedsflygtninge, og at de ikke skulle hjælpes. Danskerne har vist, at de ville hjælpe, både hjælpe i nærområdet, men også hjælpe i form af at acceptere, at der kom folk til Danmark og blev her, så længe de havde behov for beskyttelse, og hvis den tid trak ud, kunne de også få lov til at blive her permanent. I den forstand er det jo åbenlyst, at regeringen har været efter befolkningen.
Vi husker jo alle sammen statsministerens udtalelser om, at vi ikke skulle tage flygtninge til Danmark, fordi det ville være at støtte Milosevic.
Nu holdt statsministerens udtalelser heldigvis ikke så længe.
Norge meddelte umiddelbart efter, at de ville tage 6.000, Tyskland meddelte, at de ville tage 10.000, og så blev den danske regering selvfølgelig også nødt til at ændre politik, og der kom så tilbudet om at tage i første omgang
1.500.
Det at tage de 1.500 var jo relativt let, en relativt simpel opgave.
Man kunne jo bare bruge udlændingeloven, som for det første med henvisning til relevante, internationale konventioner giver adgang til en asylsagsbehandling og så for dem, der har fået asyl, et midlertidigt ophold i 3 år.
Dermed løser udlændingeloven jo også det problem, der hedder, at tingene i nærområdet kan ændre sig, at udviklingen kan gå i retning af, at folk godt kan komme hjem og der derfor ikke er grund til, at de skal blive i Danmark, hvis forholdene bliver i orden i Kosova.
Det er allerede indbygget i den nuværende udlændingelov, nemlig ved at man 3 år efter, at asylet er givet, kan sende folk tilbage.
Hvad angår spørgsmålet om opholdstilladelse til kosovoflygtningene, er svaret klart ja - der kunne utvivlsomt gives opholdstilladelse efter de almindelige regler i udlændingeloven.
Det ville også være temmelig enkelt at sikre, at sådanne opholdstilladelser kunne gives på midlertidig basis.
Derimod ville der være behov for justering
af integrationsloven i det omfang, kosovoflygtningene skal afskæres fra det generelle integrationsforløb, denne lov er designet til.« Og det lægger så op til et andet problem, som vi allerede påpegede over for ministeren, dengang vi vedtog integrationsloven: at der i ønsket om at vise, hvor hurtigt flygtninge og indvandrere skulle integreres, faktisk opstod det problem, at man ikke gav flygtninge, der var kommet til landet, tid til lige at finde ud af at omstille deres tilværelse og finde ud af, om de egentlig skulle blive her i landet.
Det lyttede man ikke til dengang.
Det er vi kede af, man ikke lyttede til.
Det giver problemer nu.
Det kunne man så have løst ved at ændre integrationsloven, men man har altså fra regeringens side valgt at gøre noget andet.
Man har ikke valgt det.
Man har lavet en særlov, som på nogle områder - det skal siges - er bedre end bosnierloven, men som har to store problemer: for det første at de pågældende flygtninge fratages retten til at søge asyl i 2 år, og for det andet at denne lov forlænger flygtningenes periode med usikkerhed, hvor de ikke kan planlægge deres fremtid, til mindst 5 år.
Og det er jo selvfølgelig især interessant, fordi vi har haft den diskussion mange gange herinde i salen.
Derudover er der en række mindre problemer i det fremsatte lovforslag.
Som jeg spurgte hr. Svane: Hvorfor åbner denne lov for, at flygtninge i en situation, hvor de ikke kan komme tilbage til Kosova - i en situation, hvor de ikke kan komme tilbage til Kosova - kan blive tvangsdeporteret til nærområdet?
Tvangsdeporteret til nærområdet.
Det er jo den åbning, som ligger.
Vi har fået et svar, som ikke svarer på spørgsmålet.
Og der har vi fra Enhedslistens side fremstrakt en hånd til regeringen, ikke bare af hensyn
til hr. Melchior, men også af hensyn til hr. Melchior
Vi synes, det er vigtigt at få det bredest mulige flertal.
Derfor har vi sagt: O.k. Lad os lave en midlertidig ordning i 6 måneder, som giver en første afklaring i Kosova.
Der har vi en første afklaring.
Det er før vinteren.
Så ved vi, om det her kommer
til at gå ind i næste år, eller det kan løses inden.
For det andet giver vi 6 måneder, hvor flygtningene kan få mulighed for lige at samle sig og finde ud af, hvad de egentlig vil med deres tilværelse, og vi giver så endelig 6 måneder til, at det danske asylsystem kan indstille sig på at begynde at asylsagsbehandle de mange asylansøgninger, hvis situationen i Kosova ikke bedrer sig.
Det er et tilbud til regeringen.
Problemet er bare, at det tilbud har regeringen ikke taget imod.
Regeringen insisterer på, at man i 2 år skal forhindre flygtningene i at få behandlet deres asylansøgning.
Det er formentlig både noget, regeringen ønsker - det vil jeg da næsten tro - men det er selvfølgelig også et tilbud til Venstre og De Konservative for at få dem til at acceptere det
Og det er jo klart, at det tilbud er et brud med den tradition og den ånd, som ligger i flygtningekonventionen af 1951, fordi udgangspunktet dér er, at man behandler asylansøgninger, når de kommer, og at man ikke bare kan udskyde behandlingen af en asylansøgning.
Og det er jo i præcis den sammenhæng, at diskussionen fra UNHCR er interessant.
Det er interessant, når UNHCR i sit papir fra den 6. april 1999 skriver: »Alle de, der i den aktuelle situation flygter til nabolandene, er unægtelig flygtninge under det bredere UNHCR-mandat, og ingen vil stille spørgsmål ved deres tvingende behov for international beskyttelse«. Man skriver senere: »Det vil sige, at de er flygtninge i overensstemmelse med kriterierne for 1951-konventionen«.
Og man fortsætter: »Det er under disse forhold, at UNHCR udsender en appel
til alle modtagende lande om at byde flygtninge velkommen til sikkerhed, registrere dem og at garantere acceptable og sikre opholdsforhold, så længe deres behov for beskyttelse fortsætter.
Nogle steder kan dette ske gennem de almindelige
asylprocedurer.
Hvor der imidlertid ikke er nogen asylprocedurer til stede, eller hvor storstilet tilstrømning finder sted, således at asylprocedurer ser ud til at blive oversvømmet, anbefaler UNHCR kraftigt, at staterne tager alle nødvendige beskyttelsesforanstaltninger for at sikre flygtningenes adgang og umiddelbare beskyttelse«.
Det er jo klar tale.
Danmark er jo ikke et land, der ikke har asylprocedurer.
Vi har asylprocedurer.
Danmark er ikke et land, som trues af en markant oversvømmelse af flygtninge, fordi vi tilbyder at tage 1.500.
Vi er altså ikke under dem, der bliver nævnt som undtagelserne.
Vi er under dem, som man opfordrer til at bruge de normale asylprocedurer.
Derfor er det meget kedeligt, at man ikke gør det, men at man insisterer på at forhindre flygtningene i at søge asyl i op til 2 år, og at man dermed forlænger den usikkerhed i over 5 år, som flygtningene kommer til at have.
Det er ikke nogen god start, hvis det ulykkelige skulle ske, at en række af de flygtninge bliver tvunget til at fortsætte deres liv i Danmark. Vi er kede af, at regeringen ikke har taget imod vores tilbud.
Vi forstår det godt.
Det er indrømmelserne til Venstre og De Konservative; det er indrømmelserne til de fremmedfjendske strømninger i samfundet og i Socialdemokratiet selv.
Vi tror ikke, det vil lykkes.
Der, hvor vi har haft bedst succes med at gå op mod fremmedfjendske holdninger, er lige præcis i forbindelse med revision af bosnierloven, hvor også Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre tog sig sammen og sagde: »Nok er nok, vi accepterer ikke den type af fremmedfjendske holdninger«, og stod fast.
Det gav også et resultat i befolkningens holdning.
Nu giver man efter igen, og resultatet vil selvfølgelig blive derefter.