Niels Helveg Petersen (RV), 2004-11-25:
Vi skal se fremad, siger statsministeren om situationen i Irak, og han suppleres jo af V- og Ktalsmændene her i dag.
Og det skal man da også.
Det er også grunden til, at Det Radikale Venstre stemmer for forlængelsen for de næste 6 måneder, for der skal forhåbentlig være valg i januar.
Jeg kan jo godt forstå, at regeringen og regeringspartierne slet ikke vil se tilbage.
Det billede, der tegner sig, når man kigger tilbage, er ikke noget kønt billede.
Det er et billede af en krig, der blev startet på et tydeligt forkert grundlag, og som efterfølgende blev eksempelløst dårligt håndteret.
Et forløb, hvor planlægningen var stærkt mangelfuld, og hvor man tilsyneladende ikke havde gjort sig nogen realistiske forestillinger om, hvad det var for en opgave, man stod med.
New York Times berettede kort nogle uger før det amerikanske præsidentvalg, at da den amerikanske general Franks tiltrådte i april 2003, altså efter at de første militære operationer var tilendebragt, gav han ordre til, at nu skulle man forberede tilbagetrækningen af de amerikanske styrker i løbet af de næste 60 dage.
Så vildt optimistiske forestillinger gjorde den militære ledelse sig på daværende tidspunkt.
Det Radikale Venstre kan som sagt støtte forslaget om en forlængelse.
Vi gør det, på trods af at sikkerhedssituationen er stærkt forværret, og på trods af, at der er skræmmende tab af menneskeliv på begge sider.
Vi gør det, fordi FN-resolution 1546 opfordrer FN's medlemslande til at yde militære og civile bidrag til stabilisering i Irak, og den fastslår i øvrigt, at der nu skal holdes valg i januar.
Valget i januar er det bedste håb for en mere fredelig udvikling i Irak.
Det er et spinkelt håb, men det er det bedste håb, vi har.
Derfor ville det ikke efter vores opfattelse være rigtigt at trække sig ud nu, hvor vi står over for disse meget vigtige valg.
Det kunne yderligere forværre sikkerhedssituationen og vanskeliggøre forholdene for nødhjælp i Irak.
Kan valgene ikke gennemføres, opstår en ny situation, hvor selvfølgelig berettigelsen af et fortsat dansk bidrag må tages op til overvejelse.
Jeg kunne have ønsket mig, at regeringspartierne og regeringen i tide havde lagt vægt på situationen i FN.
Både på det forhold, at der ikke var et flertal, men kun et lille mindretal i FN's Sikkerhedsråd, som ønskede at afbryde våbeninspektørernes arbejde, og det forhold, at selve iværksættelsen af krigen derfor var ulovlig, hvilket er fastslået af FN's generalsekretær.
Kofi Annan advarede også mod ensidigt at lægge vægten på de militære magtmidler.
Og nu har der været talt om, både i går og i dag, at vi skulle have en status for, hvordan situationen er: Vi har sådan set en temmelig nylig opgjort status.
The International Crisis Group har i september 2004 lavet en rapport; Det Udenrigspolitiske Nævn fik kopi af den her den 23. november.
Og hvad siger denne rapport, som jo altså ikke er lavet af hvem som helst – det er meget respekterede udenlandske agerende og personligheder, som står bag ICG?
De kommer med en skarp kritik af indsatsen.
De siger: Der var en manglende økonomisk plan efter krigen; mange af de tiltag, man tog, var præget af en ideologisk tilgang; der var store problemer internt i koalitionen; der var skiftende deadlines for forskellige ting, der skulle laves; irakiske eksperter blev aldrig involveret; og af disse og andre grunde er situationen ganske, ganske anstrengt.
Ikke mindst peger ICG på, at de økonomiske og sociale forhold i Irak i dag er en drivende kraft bag en del af den sikkerhedspolitiske prekære situation.
Mellem 25 og 50 pct. af mændene i Irak er uden arbejde, og man har heller ikke gjort noget forsøg på at inddrage irakiske kvinder i genopbygningen; også dét kritiseres i rapporten.
Rapporten har et stort afsnit, hvor der står: Hvad gik der galt?
Og der er en, synes jeg, realistisk, nuanceret vurdering af, hvad der gik galt.
Jo, jeg kan godt forstå, at regeringen har travlt med at sige, at vi kun skal se fremad.
Jeg synes, at det i sig selv er en god idé, hvilket Danmark jo også har støttet i NATO, at NATO deltager i træningen af irakiske tropper.
Det er i sig selv positivt, og NATO har noget ekspertise på det område, som er brugbar.
Men jeg gør det også, fordi NATO's inddragelse i træningen af irakiske styrker er et vigtigt led i at forsøge, skal vi sige, at hele sårene efter den skarpe splittelse mellem USA og Europa.
Det gør man netop ved at arbejde sammen om denne opgave i NATO.
Terminologien er vigtig; den er både vigtig og vanskelig.
I angelsaksiske aviser bruger man ret konsekvent udtrykket om dem, der under en eller anden form gør modstand i Irak, der griber til våben, at de er insurgents.
Det er lidt svært at oversætte præcist til dansk – »oprørere« er ikke nogen helt præcis oversættelse, synes jeg, men der findes nok ikke nogen bedre.
Sandheden er jo, at de, der under en eller anden form er insurgents, eller som på den ene eller den anden måde gør op med eller gør modstand mod koalitionen dernede, er del af en lang række forskellige grupperinger af vidt forskellig art. Der er uden tvivl islamiske ekstremister; der er uden tvivl også udefrakommende terrorister; der er også helt tydeligt folk, der har været tilknyttet Baathpartiet, altså det gamle magtsystem, folk, der kommer fra sikkerhedsstyrkerne, folk, der kommer fra det gamle politi; og der er en lang række andre grupperinger foruden de tre grupperinger: kurdere, shiaer og sunnier.
Derfor er det jo så vanskeligt at finde ét ord, der dækker denne meget spredte gruppe eller disse mange forskelligartede grupper, som hver for sig har deres bestemte årsager til at optræde, som de gør.
Hr. Villy Søvndal har interesseret sig meget for, om man gør det her, fordi man stoler på statsministeren, eller for at få indflydelse.
Nej, Det Radikale Venstre stemmer for dette her ikke for statsministerens skyld, eller fordi vi har nogen særlig tillid til hans håndtering af Irakspørgsmålet, for det har vi ikke, vi gør det, fordi vi efter vores egen vurdering alle forhold taget i betragtning er overbevist om, at det rigtigste her og nu er at stemme for en forlængelse af det danske bidrag for ikke at bidrage til yderligere ustabilitet på det vigtige tidspunkt forud for valgene.