runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Bødskov (S), 2004-05-10:
Jeg skal da sige med det samme, at Socialdemokratiet ikke kan støtte det foreliggende lovforslag, hvor Dansk Folkeparti vil styrke stillingen for dem, der udsættes for skade ved offentliggørelse i medierne af usandfærdige oplysninger.
Det er sådan set en meget sympatisk tone, der er i forslaget, og vi kender jo sådan set alle sammen eksemplerne på personer eller firmaer for den sags skyld, som helt uretfærdigt får en tur i mediernes vridemaskine, og det kan få ret alvorlige konsekvenser.
Det er baggrunden for, at Dansk Folkeparti ønsker at ændre medieansvarslovens regler bl.a. om genmæle og Pressenævnets sammensætning.
Som det også tidligere har været fremme i debatten, er begge forhold jo omfattet af medieansvarsloven, en lov, kan man roligt sige, der jo blev til på baggrund af en meget omfattende betænkning fra Medieansvarsudvalget.
Da lovforslaget jo vedrører centrale dele af denne betænkning og det arbejde, der lå forud, og altså berører en række principielle områder, når det vedrører medieansvarsloven, ja, så mener vi godt, at man kan indvende, at ændringer af den her karakter som et minimum bør gennemgå samme grundige forberedelse som loven selv, eksempelvis, som justitsministeren også var inde på, ved høring af de berørte parter.
Når det gælder adgang til genmæle, så foreslår Dansk Folkeparti, at genmælet får en tilstrækkelig fremtrædende placering.
Desuden skal en mulighed for berigtigelse forpligte massemedier til at berigtige urigtige faktiske oplysninger.
I Socialdemokratiet ser vi ikke, at der er et behov for ændringer på det her område, som Dansk Folkeparti foreslår.
I dag, som det også tidligere har været fremme, indgår der jo allerede regler om genmæle i medieansvarsloven.
Enhver person, der mener at være blevet påført skade af, at et massemedie har formidlet urigtige oplysninger af faktisk karakter, kan således i dag allerede kræve et genmæle, og samtidig mener vi i Socialdemokratiet, at kravene til genmælets offentliggørelse gør, at vi har svært ved at se behovet for en ændring af de eksisterende regler.
Samme holdning har Socialdemokratiet til forslaget om at indføre specifikke regler for berigtigelse.
Pointen vedrørende genmæle, som vi ser det, er jo netop at give klageren mulighed for at få offentliggjort sin egen version af sagen.
Endelig mener vi i Socialdemokratiet, at Pressenævnets sammensætning er den rette, og det samme mener vi også er tilfældet ved behandlingen af såkaldte sager.
Særlig betryggende er det jo, at formanden og næstformanden er dommere.
Som justitsministeren også var inde på i sin tale, er det heller ikke vores opfattelse, at Pressenævnets afgørelser er forbundet med voldsom uenighed internt i nævnet.
Samlet set betyder de her bemærkninger altså, at Socialdemokratiet ikke kan støtte det foreliggende lovforslag.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2004-05-10:
Det er jo præcis det, vi har udvalgsarbejdet til.
Selv om det eventuelt skulle være i overensstemmelse med loven, så kan vi jo tage politisk stilling til, om der er noget, vi ønsker ændret.
Så vi vil da ikke afvise, at vi prøver at dyrke, som man siger, undersøge nogle af de sager grundigt og høre opfattelsen bl.a. hos justitsministeren.
Søren Krarup (DF), 2004-05-10:
Nu var det jo ikke, fordi jeg ville forske i, hvad fru Birthe Rønn Hornbech havde læst siden 1994, men jeg ville gøre opmærksom på, at der altså er kommet et skrift, som også kan læses i dag, der gør rede for, hvordan Pressenævnet ikke lever op til de intentioner, det formodentlig selv har haft.
Det er jo præcis derfor, vi fremsætter dette medieansvarslovforslag, for vi finder, at der er sket en behandling fra Pressenævnets side, som ikke yder de forurettede den ret, de skal have, og det er jo det, jeg ønsker.
Det er klart, at hvis man i dag siger, at Pressenævnet fungerer udmærket, så vil man afvise vores lovforslag, men hvis der faktisk foreligger dokumentation for den ene sag efter den anden, hvor Pressenævnet har svigtet - og det er det, Ole Hasselbalchs skrift dokumenterer - så synes jeg jo alligevel, at sagen stiller sig anderledes.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2004-05-10:
Jeg er ikke i stand til at gøre rede for, hvad jeg har læst siden 1994, for det er, som hr. Søren Krarup ved, ganske meget.
Det, jeg kan sige, er, at vi var et par stykker i Venstre med en vis indsigt i presseforhold, der var meget optaget af den her lov, nemlig den afdøde formand for Folketinget, som jo var formand for en avis, og som allerede havde siddet i Pressenævnet i årevis, og der var jo også journalister i folketingsgruppen.
Vi var meget grundige i forarbejdet.
Der er disse sager, vi ikke bryder os om,
men spørgsmålet er, om det er medieansvarsloven, der kan og skal ændre på det, og om dette lovforslag ændrer på det.
Vi må jo altså ikke blande tingene sammen, og uanset hvordan vi udarbejder en lov, så vil der jo altid være nogle overtrædelser, og dem skal der selvfølgelig være nogle sanktionsregler for.
Men jeg er heller ikke sikker på, at forslaget her er vejen frem.
Søren Krarup (DF), 2004-05-10:
Nu er det jo altid sådan, at det er de forfulgte, der ved besked med forfølgelsens karakter.
Han har nemlig sammen med bl.a. mig selv haft lejlighed til at erfare virkeligheden vedrørende presseforholdene og dermed også Pressenævnet i det sidste årti.
Jeg vil spørge fru Birthe Rønn Hornbech: Kender fru Birthe Rønn Hornbech Ole Hasselbalchs skrift fra 1994, der hedder »Pressenævnet«, og som består i en lang række enkeltsager, hvor Ole Hasselbalch med den - synes jeg nok - juridiske sagkundskab, han er i stand til at dokumentere, gør opmærksom på, hvordan de forfulgte er blevet fejet af banen, og hvordan Pressenævnet har svigtet dem i forsøget på at få mulighed for at komme med et genmæle, som virkelig satte tingene på plads?
Kamal Qureshi (SF), 2004-05-10:
Principielt kan jeg godt give hr. Helge Adam Møller ret i, at der er nogle, der kan have den opfattelse, at det er at blande sig, fordi det at få frihed kan være et indgreb - det er også det, andre har anført - og det er en holdning, jeg godt kan forstå at man kan have.
Men det er noget andet, end hvis et samfund f.eks. vælger at sige, at man ikke vil straffe homoseksuelle for at være homoseksuelle.
Det er selvfølgelig noget, som religiøse grupper i det pågældende samfund kan være meget, meget stærkt imod.
Jeg er fuldstændig indforstået med, at der er religiøse grupper i Danmark, som synes, at det er et indgreb, at vi i Danmark har mulighed for at få registreret partnerskab, men sådan må det være.
Jeg mener ikke, at det her er et indgreb i den forstand, for det giver frihed for det enkelte trossamfund til, om de vil benytte sig af det eller ej.
Men jeg er helt med på, at frihedsrettigheder godt kan blive betragtet som et indgreb fra kredse af religiøse mennesker.
Det er jeg fuldt indforstået med.
Helge Adam Møller (KF), 2004-05-10:
Det, der får mig til at stille et enkelt spørgsmål til hr. Kamal Qureshi, er den næstsidste bemærkning om, at man i SF ikke blander tro og politik sammen.
Så er det, jeg vil spørge: Hvad har vi diskuteret i den sidste time og 47 minutter?
Det er det, SF og hr. Kamal Qureshi tilsyneladende ikke vil acceptere, men for masser af trossamfund, for masser af mennesker i dette land af forskellig religiøs observans, opfattes det næsten som et slag i ansigtet, hvis man vedtager det.
Hvis det ikke er at blande tro og politik sammen, når det er noget, vi diskuterer i det danske Folketing, og når det er noget, der skal fremsættes som et lovforslag, har jeg svært ved at se, hvad det er man ikke må blande sammen.
Kamal Qureshi (SF), 2004-05-10:
Jeg er ikke i tvivl om, at hr. Per Dalgaard og en del reaktionære muslimske kredse vil kunne blive enige om, at de frihedsrettigheder, vi i Danmark har til homoseksuelle, er noget forfærdeligt noget.
Sådan må det jo være.
Hvis det fører til, at der er personer, som ikke er enige i de frihedsrettigheder, vi giver homoseksuelle, som ikke bryder sig om det danske samfund, uanset om det så er kredse i Dansk Folkeparti eller muslimske kredse, så er det sådan, for der må jo gerne være politisk uenighed i Danmark
om, hvordan vi mener at det danske samfund skal indrettes.
Per Dalgaard (DF), 2004-05-10:
Hr. Kamal Qureshi er sikkert overbevist om og er måske endda glad for, at hvis det her forslag bliver vedtaget, vil det være et yderligere element i de muslimske kredses opfattelse af, at det danske samfund sådan set er noget forfærdeligt skidt, som ikke er værd at beskæftige sig med, og som rent faktisk er dårligt i enhver henseende.
Man kunne egentlig spørge, om det er en bevidst hensigt
at skabe så mange dårligdomme i det danske samfund eller rettere sagt forhold eller frihedsbegreber, om man vil, som kan medføre, at de muslimer, der findes her, hader det danske samfund endnu mere, end de gør i dag.
Kamal Qureshi (SF), 2004-05-10:
Jeg kan afsløre for hr. Per Dalgaard, at der heller ikke har været noget pres fra kristne kredse for at få det her forslag gennemført.
Men jeg vil så igen slå fast over for hr. Dalgaard, at det her forslag ikke er fremsat som et eller andet, der skulle imødekomme et ønske fra nogle trossamfund.
Det her forslag er rent faktisk en åbning, en frihedstankegang, hvor vi siger: Lad dog trossamfundene selv afgøre, hvordan de vil benytte sig af det, og hvis de ikke vil, kan de lade være.
Men hos os i SF adskiller vi tro fra politik.
Tro og politik er adskilt.
Vi sidder ikke og blander os i folks tro med politiske indgreb.
Søren Søndergaard (EL), 2004-05-10:
Enhedslisten har sympati for en ændring af medieansvarsloven, der i højere grad tager hånd om personers, virksomheders og organisationers ret til at få genmæle.
Det er jo en evigt tilbagevendende historie med kioskbaskere, som hænger massemordere, 22 plejehjemsbeboere, bistandsmodtagere og flygtninge og andre ud for alverdens ulykker.
Kommer der senere et genmæle, havner det som regel nederst på side 22.
Kan vi sikre, at medierne opfatter især følsomme personhistorier med større opmærksomhed og omtanke, så medvirker vi gerne, og vi medvirker gerne til, at ressourcesvage personer får kvalificeret støtte til et genmæle.
Så der er en række af de ting, som står i det her forslag, som vi bestemt er positive over for, og kigger vi på udlandet, har man langt skrappere regler for genmæle, uden at pressenævnene dér får skyld for at redigere aviserne.
Med hensyn til forslaget om en udvidelse af Pressenævnet, er det en af de ting, vi vil kigge lidt mere grundigt på under udvalgsbehandlingen, for vi er nok lidt usikre på, om det er nødvendigt.
Pressenævnets statistikker viser, som ministeren også var inde på, en overraskende og forbløffende enighed i afgørelserne.
Afgørelserne afslører ikke, som antydet i lovforslaget, en opdeling i fronter mellem offentlighedens repræsentanter og medierne.
Der er ikke noget påviseligt mønster, der skulle majorisere offentlighedsrepræsentanterne.
Der afgives meget sjældent dissens, og når der afgives dissens, kommer disse ofte fra pressens repræsentanter.
Det vil sige, at det er pressens repræsentanter, der er i mindretal.
Vi vil derfor under udvalgsbehandlingen søge at få belyst det problem og derefter tage stilling til denne del af forslaget. Derudover opfatter vi det som naturligt, at vi under alle omstændigheder - nu er der næppe flertal for forslaget, men selv hvis der var et flertal - finder en eller anden form for høringsmekanisme, så berørte organisationer kunne få mulighed for at komme med deres bemærkninger til lovforslaget.
Men som helhed er vi positive over for både intentionerne og også på en række punkter de konkrete formuleringer.
Elisabeth Arnold (RV), 2004-05-10:
Det hjælper jo ikke meget, at der kommer en reaktion fra Pressenævnet meget lang tid efter, at skaden er sket, således at den krænkede person i virkeligheden har en fornemmelse af, at hun eller han er fuldstændig uden støtte nogen steder fra, uden nogen hjælp nogen steder fra.
Den periode, der går, inden Pressenævnet kan reagere, er ofte en periode, hvor der kan ske stor skade og stor personlig krænkelse af den pågældende.
Diskussionen om Pressenævnets sammensætning, Pressenævnets handlemuligheder, dets bevilling osv. deltager vi meget gerne i.
Søren Krarup (DF), 2004-05-10:
Jeg vil også sige tak til fru Elisabeth Arnold for den saglige og imødekommende reaktion på forslaget.
Så vil jeg lige med hensyn til den dybt ubehagelige sag fra Morsø Kommune sige, at man kunne jo også sige, og det har egentlig også været vores hensigt med forslaget her, at det er Pressenævnets opgave ikke kun at stå til rådighed, når der kommer et ønske om genmæle, men måske også selv at gøre opmærksom på, at her er sket noget utilbørligt, som man skal gribe ind over for, eventuelt ved en henvendelse til den forurettede eller ved en henvendelse til Danmarks Radio, som havde foretaget forurettelsen.
Kort sagt, at Pressenævnet på en helt anden måde er aktiv i retning af, jeg vil sige skabe lødige forhold på medieområdet og ikke overlade det til junglens lov, hvor de stærke som bekendt æder de svage.
Elisabeth Arnold (RV), 2004-05-10:
Jeg synes da, at den netop stedfundne udveksling mellem hr. Aage Frandsen og hr. Søren Krarup var meget oplysende, og jeg synes, det altid er vigtigt for os at diskutere pressens forhold.
I Europa, da alle de kommunistiske styrer kollapsede i begyndelsen af 1990'erne, og hvor der blev indført pressefrihed, trykkefrihed, ytringsfrihed, demokrati osv., var vi af og til som nordiske politikere sammen med nyvalgte politikere fra de nye demokratier.
Og et af deres spørgsmål til os garvede gammeldemokrater var, om man virkelig skal tåle alt det svineri, som pressen skriver om os, altså som politikere eller som regeringsdeltagere, eller hvad det nu var.
Og der var vores svar næsten altid: Ja, det bliver I nødt til at finde jer i, fordi pressefriheden betyder, at man kan skrive, hvad man vil.
Men i udgangspunktet er pressefriheden ganske svær at håndtere for dem, der bliver krænket, og dem, der føler sig beklikket på deres hæderlighed. Derfor er det selvfølgelig vigtigt, at vi har instrumenter, der kan skose eller kan sanktionere over for den presse, som omgås lemfældigt med pressefriheden.
Ligesom flere andre ordførere er jeg heller ikke sikker på, at det er nødvendigt at stramme medieansvarsloven, som Dansk Folkeparti foreslår her.
Det foreslås, at den forurettede får bedre adgang til genmæle, og at dette skal have en placering, der ikke overses af publikum.
Forslaget nævnes bl.a. at være udsprunget af den sag fra DR TV, hvor en dagplejemor fra Mors blev hængt ud for at slå børn.
Jeg er ikke sikker på, at det ville have hjulpet at have de nye regler, for, som det blev nævnt for lidt siden, var den pågældende udhængte person så rædselsslagen over det, der var sket, at vedkommende slet ikke kom uden for en dør i lang tid og ikke turde tale med nogen.
Det forstår man godt, når man ser dette direkte personangreb.
Jeg synes, det har været rart at se, at der har været meget kritik af et medie, som næsten har en monopolagtig status, og det bør også give anledning til selvransagelse i det pågældende medie.
Vi går til udvalgsarbejdet med et åbent sind.
Vi tror ikke, det er en nødvendighed at stramme reglerne, men vi er enige i, at det er vigtigt, at der er regler, og at det er vigtigt, at der er mulighed for de krænkede for at få deres berigtigelse eller deres synspunkter placeret i pressen, men det er der jo allerede nu mulighed for, som også flere tidligere har sagt.
Som sagt synes jeg, at Dansk Folkeparti skal have ros
for at rejse debatten, for den er vigtig.
Søren Krarup (DF), 2004-05-10:
Det har jo været tydeligt fra begyndelsen, at fra SF's og deres tilhængeres side gør man det til et spørgsmål om frihed.
Man siger, at man kun vil give muligheder, men man vil ikke tvinge nogen til noget; det er kun et spørgsmål om frihed.
Men forholdet er altså det, at lige nu er der kun ét sted, dette ønske om frihed kan gennemføres, og det er i folkekirken, for det er det eneste kirkesamfund, der henhører under lovgivningen.
Jeg spørger fru Elisabeth Arnold: Kan hun ikke forstå forholdet, hvis jeg sammenligner med en familie?
Der er et par forældre, og så kan der komme nogle, der siger: I frihedens navn må vi give disse børn mulighed for at modtage mange flere påvirkninger, end de får fra forældrene.
Kort sagt: De skal ikke længere have to forældre, de skal have 100 forældre i frihedens navn.
Konsekvensen er jo, at man slår den familie i stykker, og man slår familiens eller folkekirkens virkelighed i stykker, når man kommer med en ideologisk tale om ubegrænset frihed.
Forstår fru Elisabeth Arnold ikke sammenhængen?
Aage Frandsen (SF), 2004-05-10:
Svaret er jo.
Jeg sagde bare i mit ordførerindlæg, at det var rart lige at få erfaringerne fra det, vi har været igennem, om det kan vise et billede i denne her forbindelse.
Det er også derfor, vi i forhold til almindelig strafferet klart er tilhængere af lægmandselementet, fordi det er en væsentlig del af den tradition, som er den danske, og i denne her forbindelse i øvrigt den angelsaksiske tradition, som rækker langt tilbage.
Og her har vi ikke de franske menneskerettigheder, det ved jeg udmærket godt, jeg kender min historie.
Jeg vil dog lige sige i forbindelse med noget, hr. Krarup nævnte, nemlig at de jurister, som sidder der, måske ikke kender nok til pressens forhold.
Det går jeg ud fra at de gør, og jeg går ud fra, at det er deres forpligtelse.
Men det ændrer ikke ved, at det kan være meget relevant at se på at styrke lægmandsinstitutionen her.
Søren Krarup (DF), 2004-05-10:
Jeg vil også lige komme med en tilføjelse.
Er hr. Aage Frandsen ikke enig med os i, at netop styrkelsen af det, man kunne kalde det læge element i Pressenævnet, kort sagt almindelige folk i forhold til henholdsvis jurister og især journalister, kan give større mulighed for, at man kan sige, at vindens retning bliver konstateret, det vil sige, at man ikke bagatelliserer noget, der ikke skal bagatelliseres? Er der ikke for en grundtvigianer grund til at fæste lid til det folkelige element og sige, at det måske netop kunne styrke det, man ønsker styrket i Pressenævnet?
Aage Frandsen (SF), 2004-05-10:
Der er ikke tvivl om, at vi går til udvalgsarbejdet med et åbent sind, meget åbent sind, for jeg mener, at de problemstillinger, som er rejst her, er meget, meget relevante, og at de forslag, der ligger her, godt kan pege i den rigtige retning.
Men det kan også være, at der er andre ting.
Det, jeg så også sagde - og det var ikke kun udtryk for mit grundtvigske livssyn, hvor man ikke er et mørkemenneske, men sådan set har en lys tilgang til tilværelsen - er, at der er meget, som denne her lov aldrig fanger, for der er også noget, der skrives, som måske ikke kan komme ind under denne her lov, fordi der ikke kan kræves et genmæle, men som alligevel kan være meget ubehageligt.
I en masse tilfælde, som jeg kender til, føler folk, at de har været krænket af pressen.
Derfor er det vigtigt under alle omstændigheder, at pressen selv er meget opmærksom på, at de har orden i eget hus, og at vi over for pressen, over for journalister, også siger: Det her synes vi ikke I kan være bekendt.
Men det kan godt være, at det ikke falder ind
under loven.
Men som sagt synes vi, det er et glimrende initiativ, og vi vil gerne kigge på det med helt åbent sind i forhold til, at vi også vil slås for, at vores politiske modstandere, uanset om det er i den ene eller den anden retning, skal behandles ordentligt.
Søren Krarup (DF), 2004-05-10:
Jeg vil også sige noget til hr. Aage Frandsen, som jo med vanlig charme lufter sit grundtvigske synspunkt.
Grundtvigianerne har jo haft en tendens til at ville smile
til verden, for så smiler den til dem igen.
Men jeg er altså ikke helt sikker på, at det er tilstrækkeligt, at man blot har tiltro til pressen, og så vil den selv finde en adfærd uacceptabel. Jeg tror, må jeg sige, at der i denne syndens verden skal stærkere midler til.
Jeg vil også sige, at jeg tror, hr. Aage Frandsen måske har en tendens til at bagatellisere de omstændigheder, der har hersket i de sidste 10 år.
Det er jo sådan, at vil man vide, hvad vej vinden blæser, så skal man ikke spørge dem, der har vinden i ryggen, så skal man spørge dem, der har vinden imod sig.
De ved både, hvad vej den blæser, og hvor stærk den er.
Derfor vil jeg tillade mig at sige, at det jo er tænkeligt, at Dansk Folkeparti og også andre, der er forfulgte størrelser i pressen, har mærket noget til vindens styrke, ved noget om, både hvor den blæser, og hvor man måske kunne prøve på at beskytte sig mod den.
Så jeg vil blot sige, at jeg håber, at hr. Aage Frandsen - ligesom jeg kan forstå at de øvrige partier gør - går til udvalgsarbejdet med opladt sind og villig evne til at prøve på at gøre noget ved sagen.
Morten Bødskov (S), 2004-05-10:
Ja, der er ikke så meget andet at sige, end at Socialdemokratiet selvfølgelig ikke har den intention at stille sig i vejen for, at det her lovforslag kan fortsætte sin gang i Retsudvalgets videre arbejde.
Det giver sig selv.
Men for nærværende mener vi som sagt ikke at kunne støtte forslaget, fordi vi ikke mener, at der er behov for de ændringer, som man peger på fra Dansk Folkepartis side.
Per Dalgaard (DF), 2004-05-10:
Nu har hr. Kamal Qureshi ikke rigtig kunnet fornemme, at der har været et pres fra muslimske kredse for at få det her forslag gennemført.
Så vil jeg da spørge, om det så er hr. Kamal Qureshis fornemmelse, at de muslimske kredse, han færdes i, vil juble, hvis det her forslag skulle blive vedtaget?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2004-05-10:
Nu må jeg kun spørge to gange, så jeg vil lade det med de kvindelige præster ligge.
Men det er jo en anden sag, for det drejer sig om menighedsrådets direkte ret til at vælge, altså beslutningen om, hvem der skal være præster.
Men jeg vil godt sige, at jeg føler, at det her er en foragt over for muslimerne.
Jeg vil godt spørge hr. Kamal
Qureshi: Hvem er det, hr. Kamal Qureshi med dette forslag vil gavne?
Vi har jo set, hvordan muslimer i Danmark viser en foragt for homoseksuelle, som jeg må tage voldsomt afstand fra, men som vi ved eksisterer.
Vi ved, at der er dødsstraf for at være homoseksuel i nogle islamiske lande.
Er sandheden i virkeligheden, at hr. Kamal Qureshi ikke kan lide homoseksuelle og ikke vil være ved, at der er en forskel, og derfor skal det hele gøres ens?
Man kunne godt få det indtryk, at hr. Kamal Qureshi og forslagsstillerne overhovedet ikke kan tage det naturligt, at der altså er nogle mennesker, som er blevet homoseksuelle, og nogle, der er blevet heteroseksuelle.
Den forskel accepterer jeg fuldstændig, men det gør altså ikke menneskene ens seksuelt set.
I øvrigt er jeg fuldkommen ligeglad med deres seksuelle observans.
Jeg tror, fru Rosenkrantz-Theil sagde et sandt ord, da fru Rosenkrantz-Theil sagde, at hun ikke kan se, at der er noget problem.
Men det kan jeg se at der bliver i det øjeblik, vi formulerer en regel her i Folketinget.
sagt ret roligt, for jeg er selv medlem, og jeg ved, hvad der vil ske; jeg tror, det kommer før eller senere.
Men det er sådan set respekten for andre kirker, der har et mere ultimativt synspunkt, der er væsentligt, når det angår disse ting, og det er altså sådan, at når fru Rosenkrantz-Theil vil tvinge en lovtekst om, at indgåelse af ægteskab med juridisk gyldighed mellem homoseksuelle skal være en mulighed, ned over hovedet på et trossamfund, påvirker det efter min opfattelse også det trossamfunds selvforståelse.
Men det er kun en kommentar, for fru Rosenkrantz-Theil vil ikke kunne forstå det.