Birthe Rønn Hornbech (V), 1999-04-21:
Ja, men nu vil jeg slet ikke afsløre mit netværk over for fru Anne Baastrup, selv om det bliver mellem os, da salen er næsten tom, og som sagt er pressebåsene helt tomme.
Det vil jeg ikke, men jeg vil stille et modspørgsmål, som jeg også har stillet tidligere:
Ud over det med privatlivets fred så virker det ikke, som om fru Anne Baastrup er påvirket af det virkelige liv. Der findes jo kontorer, hvor 99,9 pct. af samtlige sager er personsager.
Og det mener jeg også er noget, vi skal diskutere meget grundigt: Hvordan sikrer vi, at det er, om jeg så må sige, de rigtige sager, som offentligheden, først og fremmest pressen, har adgang til?
For det, det drejer sig om - det går jeg ud fra at vi er enige om - er jo ikke, at myndighederne skal have en masse ekstraarbejde med at lave postlister, det er, at offentligheden kan kontrollere myndighedsmisbrug, kontrollere de virkelig interessante sager og ikke alle de personsager, som er fuldkommen uden interesse.
Det synes jeg også fru Anne Baastrup skylder os andre et svar på.
Hvilken politiker vil turde stå her på Folketingets talerstol og sige, at man ikke gik ind for mere offentlighed?
I samme moment må det så nævnes, at erfaringen viser, at offentlige møder jo ikke har pressens interesse i samme grad som de lukkede.
Man ser også i dag på den tomme presseloge, at det i virkeligheden ikke interesserer så meget, for det her med offentlighed giver jo ikke så mange spændende historier.
Jeg vil godt starte med at konstatere, at lovforslaget bliver mere og mere grundigt for hver gang.
Det er jo en god ting.
Men jeg vil på den anden side sige, at vi er altså inde i noget lovteknisk utrolig vanskeligt, så fru Anne Baastrup skal ikke dér afæske mig detaljerede tilkendegivelser om de enkelte forslag.
Jeg ved, hvor vanskeligt det er.
Så sent som her til formiddag har vi haft samråd i Udvalget for Forretningsordenen, hvor jeg netop har nævnt samspillet mellem registerlov og offentlighedslov over for statsministeren, som har lovet, at Justitsministeriets Lovafdeling skal få flere muligheder for at gennemgå lovforslag kritisk.
Det skal ikke være nogen hemmelighed, at vi meget gerne ser, at man nu, når den registerlov forhåbentlig snart kommer i orden, foretager et ordentligt eftersyn af offentlighedsloven.
Det er der behov for; tiderne udvikler sig, også på det teknologiske område.
Men det er meget vanskeligt, fordi offentlighed og informationsfrihed er en demokratisk ret, men det er privatlivets fred i en retsstat jo også, og det er de hensyn, vi skal vægte over for hinanden hver eneste gang.
Det gælder også erhvervsfriheden, når vi nu skal tale om selskaber.
Man kunne jo også spørge om, hvorfor man ikke har gjort mere ud af hele diskussionen om privatisering og udlicitering, for også det kræver jo en fornyet diskussion, og efter min opfattelse et fornyet regelsæt.
Det kan jo ikke være sådan, at man for at undgå offentlighed skal kunne omdanne til selskaber, der udliciterer eller privatiserer.
Men når så spørger, hvordan man teknisk skal gøre det,
så er det straks langt vanskeligere.
Lad os dog endelig erkende det: Der er mange modstående hensyn.
Ja, det skal jo ikke være nogen hemmelighed, at der, specielt når man er i opposition, jo er mange ting, man gerne ville have at vide
, også hvad der foregår af telefonsamtaler fra lovafdelingen til Undervisningsministeriet, og når man sådan ellers laver sære love rundt omkring.
Det vil vi meget gerne være med til at se på.
Hele den elektroniske udvikling nødvendiggør som sagt efter vores opfattelse et eftersyn af lovgivningen
, men jeg har lyttet til ministerens taler, og jeg forstår, at der er ting, som måske ikke i sig selv kræver en lovændring; men lad os få det eftersyn nu.
Jeg er dog alligevel lidt forundret, og jeg vil godt drille SF lidt med det her med de offentlige registre, for er det ikke sådan, at SF sidder, når vi arbejder med loven om personoplysning, og er meget restriktiv, når det drejer sig om privatlivets fred, og så glemmer det lidt, når vi diskuterer offentlighedslov?
Det kan jeg godt forstå, men det viser altså også de dilemmaer, der er, fordi der er modstående hensyn.
Med hensyn til journallister mangler vi stadigvæk svaret
på, hvordan det i praksis kan klares.
Jeg går ud fra, at vi er enige om, at det ikke må blive sådan, at borgerne er angste for, at deres navn står på en postliste, og så ikke tør klage f.eks. til kommunen for at få deres ret. EU-dokumenterne rejser nogle ganske særlige problemer over for vores forhandlingsposition over for andre lande, så det er vi mildest talt meget skeptiske over for.
Lad mig slutte med at opfordre justitsministeren til, at der nu virkelig bliver foretaget et grundigt eftersyn af den lov her, og hvis det så også var muligt at skrive den, så den var til at forstå, ville det jo også være et fremskridt.