Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-10-06:
Det har været slående, at denne debat, som i vid udstrækning har drejet sig om den øgede ulighed og den øgede fattigdom for nogle grupper her i samfundet, kun har affødt én standardbemærkning fra statsministeren og regeringspartierne.
Når vi siger, at næsten 20.000 mennesker er ramt af kontanthjælpsloftet og er blevet fattigere – det er jo rigtigt, de har simpelt hen færre penge mellem hænderne, de er blevet fattigere – siger statsministeren: Det skal kunne betale sig at arbejde.
Jeg vil godt prøve at dvæle lidt ved det, fordi jeg synes, at begrebet »det skal kunne betale sig at arbejde« lyder rigtigt og godt, men i denne sammenhæng har det bare intet at gøre med virkeligheden.
Hvad er det for mennesker, vi snakker om?
Hvem er det, der er ramt af kontanthjælpsloftet?
Det store flertal af dem er det, man kalder ikkearbejdsmarkedsparate eller rettere sagt: Det er folk, der enten er sy ge, har misbrugsproblemer eller andre sociale problemer eller er nedslidte, og hvis sager om førtidspension er under behandling, og i dagens Danmark kan det tage årevis gennem arbejdsprøvning osv.
Han tror rent faktisk, at man skal være arbejdsmarkedsparat og stå til rådighed for arbejdsmarkedet, hvis man skal kunne få kontanthjælp, men sådan er reglerne ikke.
Flertallet af dem, der er på kontanthjælp, har ikke mulighed for at tage et arbejde.
Lad os så tage den gruppe, som rent faktisk godt kan arbejde.
Her siger statsministeren, at det bedre kan betale sig at tage et arbejde.
Jeg vil bare lige gøre opmærksom på, at arbejde ikke er noget, man sådan bare tager.
Det kræver, at der er arbejde at få.
Men er der så arbejde at få?
Ja, tilbuddet til de mennesker har beskæftigelsesministeren beskrevet meget nøjagtigt.
Det er et tilbud, man har oprettet på internettet.
Man skal ind på internettet, og så skal man søge under Hotjob.
Jeg prøvede at undersøge det lidt mere konkret.
Storstrøms Amt: tre hotjob.
Man kunne vælge mellem at blive gulvlægger i Suså eller bartender i Sakskøbing eller at gøre rent i Nysted.
Man kan diskutere, om det er tilbud, som alle og enhver, der bor et eller andet sted i Storstrøms Amt, er i stand til tage imod, og vi snakker altså om tusinder, som skal slås om disse tre job, så man kan ikke bare tage et arbejde, når der ikke er arbejde at få.
Så er der spørgsmålet, om der er en sammenhæng mellem, hvor meget man får i løn, og om man søger et arbejde, og det er der faktisk nogle der har undersøgt.
Der er faktisk nogle, der ud fra de arbejdsløses situation har undersøgt, om det har betydning, om de regner med at gå op eller ned i indkomst, og de, der har gidet undersøge det, har fundet ud af: Nej, det har det ikke.
Titusindvis af mennesker i dette land går på arbejde hver evig eneste dag uden at tjene en krone mere, end de ville få, hvis fik dagpenge, og alene det er bevis nok for at sige, at den sammenhæng, som statsministeren prøver at slå sig op på, ikke eksisterer.
Med hensyn til den sidste del af det: Er det rent faktisk sådan i dagens Danmark, at det kan betale sig at arbejde?
Jeg vil sige: Ja, det kan betale sig at arbejde.
Man får frataget kontanthjælpen eller dagpengene, så det kan altid betale sig at arbejde, hvis man får tilbudt et arbejde, som man kan bestride.
Til sidst vil jeg omtale en anden gruppe af dem, der bliver ramt af filosofien om, at bare man siger, at det kan betale sig at arbejde, skal folk nok komme i arbejde.
Det er sådan i dagens Danmark, at det øjensynligt er på sin plads at sige, at i dag er store dele af København og andre danske storbyer befolket af mennesker på et lavere civilisationstrin – titusindvis og atter titusindvis af mennesker, der tilsyneladende civilisatorisk, kulturelt og åndeligt befinder sig i 1005 – og det værste er næsten ikke engang bare, at det bliver sagt.
Det værste er, at det her fra Folketingets talerstol er blevet understreget af fru Pia Kjærsgaard, at det er noget, hun også mener.
Hvad har det så at gøre med folk, der er på starthjælp?
Jo, det helt store problem er, at så længe det officielle Danmark med statsministeren i spidsen anerkender, at den slags meninger kan blive åbent udtalt, breder det sig generelt ud i samfundet, at det er acceptabelt at have den holdning til flygtninge og indvandrere.
Det er sådan i dag, at hovedårsagen til, at flygtninge og indvandrere har store problemer med at få et arbejde, er, at arbejdsgiverne diskriminerer folk med en anden hudfarve eller et fremmedartet efternavn.
Det er faktisk en af forklaringerne, og det skyldes simpelt hen, at den slags holdninger om, at det er acceptabelt at diskriminere folk, er begyndt at brede sig i vid udstrækning.
Det mest slående eksempel så vi jo, da det viste sig, at man også kunne få den statslige arbejdsformidling til at foretage diskrimination.
De bliver ikke integreret, de bliver med andre ord sat ud på et sidespor og forhånet, og det bliver accepteret – også af den danske regeringsleder.
Jeg synes helt ærligt ikke, at man kan være det bekendt.