runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Birthe Skaarup (DF), 1998-11-13:
Ja, det står jo så for hr. Frank Aaens egen regning, om det er racistiske udtalelser.
Jeg kan overhovedet ikke se det.
Vi har en klar holdning til det her spørgsmål, og det er klart, at den vil vi fremføre, også hvis der kommer andre sager.
Der har allerede været andre lignende sager fremme.
Det vil vi blive ved med.
Vi kommer med et betænkningsbidrag.
Vi kommer muligvis med et ændringsforslag omkring det her.
Hr. Frank Aaen må for min skyld ligesom i alle andre sager have nogle ideologiske betragtninger.
Vi har altså vores holdning til det her.
Det har intet med racisme at gøre efter min klare overbevisning.
Jørn Jespersen (SF), 1998-11-13:
Jeg skal afholde mig fra at karakterisere Dansk Folkepartis synspunkter på det her område, men blot konstatere, at Dansk Folkepartis ordfører ikke er i stand til at komme med blot antydningen af en begrundelse for at ønske dette krav om dansk indfødsret opretholdt.
Det synes jeg er dybt pinligt, og jeg tror, alle er i stand til at vurdere, hvad motiverne er, uden at vi behøver at karakterisere det herfra.
Frank Aaen (EL), 1998-11-13:
Tingene skal siges, så de kan forstås, og hvis der er nogen, der har problemer med det, så kan de anlægge sag.
Anlægger de sag mod mig, så skal jeg nok bede om at få min immunitet ophævet.
Der skal ikke være noget problem dér.
Kan vi ikke få en forklaring på, hvorfor man vil opretholde kravet om indfødsret, eller at man har indfødsret i et EØS-land?
For det her drejer sig om, at Dansk Folkeparti siger, at man enten skal være dansker, græker, portugiser eller nordmand for at måtte drive apoteksvirksomhed i Danmark.
Hvorfor er det vigtigt, at en græker må, mens en tyrker ikke må?
Hvad er begrundelsen?
Vi må da kunne få bare en lille bitte begrundelse for, at man synes, at en portugiser godt må, men en fra Algier må ikke.
Birthe Skaarup (DF), 1998-11-13:
Jamen hvis man ikke vil forstå det, så vil man altså ikke forstå det.
Vi mener, at udviklingen i det her land går i den forkerte retning.
Og når vi mener, at man stadig væk skal have dansk indfødsret for at få en apotekerbevilling, så er det det, vi mener i Dansk Folkeparti.
Og så kan hr. Frank Aaen komme med alle de indvendinger imod det, som han vil.
Sådan er Dansk Folkepartis holdning til det her spørgsmål.
Henriette Kjær (KF), 1998-11-13:
Man vil med denne lov gøre antiparasitære lægemidler til dyr receptpligtige, og det begrunder man i, at der finder et overforbrug sted.
Og det er helt klart, at vi skal det overforbrug til livs, og derfor må vi også gå i dialog med landbruget om at begrænse overforbruget.
Jeg synes i høj grad, at der er behov for, at vi får mere viden om de faktiske forhold.
Er det sådan, at man har fundet rester af disse antiparasitære præparater i kød fra danske dyr?
Vi ønsker ikke unødvendig administration og unødvendige udgifter for landbruget, og vi ønsker slet ikke, at hunde- og katteejere eller ridehesteejere nødvendigvis skal til dyrlægen og have ormekur på recept.
Det vil være at skyde fuldstændig over målet, og jeg kan ikke rigtig se, hvad sigtet med loven så skulle være.
Vi ønsker derfor, at man under udvalgsarbejdet får opklaret, hvor stort problemet med præparaterne er.
Jeg har i hvert fald behov for mere faktuel viden, inden vi tilslutter os denne ændring.
Det er udmærket, at man med loven her får nogle klare bestemmelser for det medicinske beredskab i tilfælde af krig og andre nødsituationer.
Det kan vi ikke modsætte os.
Vi kan blot håbe på, at man ikke får brug for de regler, som man nu indfører.
Også ændringer angående Lægemiddelstyrelsen og udgifter i forbindelse med rejseophold i andre lande uden for EU og EØS-landene kan vi tilslutte os.
Men der er altså nogle ting, som vi ønsker en grundigere diskussion af.
Vi ønsker også ministerens kommentar til det forslag, det høringssvar, der er kommet fra landbruget, for at se, om man eventuelt ikke kunne benytte sig af den model, så vi netop undgår, som Venstre også nævnte, at erhvervet påføres unødvendige udgifter.
Frank Aaen (EL), 1998-11-13:
Jamen loven er ikke sådan, at man skal være dansker for at kunne drive apotek i Danmark.
Loven er sådan, at man skal være dansker eller EU-borger eller fra et EØS-land, det vil sige f.eks. fra Norge.
Derfor er spørgsmålet relevant.
Hvorfor skal man kunne drive apoteksvirksomhed i Danmark som græker eller som portugiser, men ikke som tyrker eller som borger fra Algier?
Morten Helveg Petersen (RV), 1998-11-13:
I Det Radikale Venstre stiller vi os positivt over for de ændringer og suppleringer, der lægges op til i forslaget.
Vi finder lovforslagets forslag om at lempe på apotekernes tavshedspligt hensigtsmæssigt.
Forslaget er jo begrundet med, at læger og apoteker i deres hverdag oplever, at der til en gruppe af patienter ordineres og udleveres mere medicin, end der er fagligt belæg for.
Denne overmedicinering skyldes manglende kendskab til, hvad andre læger tidligere har ordineret til den pågældende patient.
Ved at lempe på apotekerens og dennes stedfortræders tavshedspligt åbnes der op for, at apotekeren eller stedfortræderen kan underrette de pågældende læger om dobbeltmedicinering i de tilfælde, hvor der er tale om receptordinerede lægemidler.
Det finder vi overordentlig positivt.
Lovforslaget lægger også op til, at sundhedsministeren får adgang til at fastsætte regler om Lægemiddelstyrelsens adgang til at videregive oplysninger fra lægemiddelstatistikregistret.
Det hilser vi også velkommen i
Det Radikale Venstre.
Med lovforslaget kan Lægemiddelstyrelsen offentliggøre oplysninger om omsætning, forbrug, helt ned på pakningsniveau, uden på forhånd at indhente lægemiddelvirksomhedens godkendelse.
Og effekten af det vil være forbedrede forudsætninger for analyser på området og dermed bedre muligheder for amternes og sundhedsvæsenets kvalitetsudviklingsarbejde. Det Radikale Venstre kan tiltræde forslaget.
Frank Aaen (EL), 1998-11-13:
Enhedslisten kan støtte dette lovforslag.
Det giver større gennemsigtighed og åbenhed på medicinalområdet, og det giver mulighed for større tryghed for patienterne og bedre og billigere medicin.
Om tavshedspligten mellem apotekere og læger: Det er vi med på for at modvirke svindel og misbrug af sygesikringsordninger, og at man ikke sælger den medicin videre, som man har fået i anden anledning.
Og jeg synes, man skal huske, at problemet med stofmisbrug fjernes jo ikke ved at holde mere øje med pensionisterne.
Det er jo helt andre steder, problemet skal løses. Muligheden for at kunne fremstille magistrelle lægemidler i begrænset omfang er i orden.
Spørgsmålet om at hæve diskrimineringen over for udlændinge er vi naturligvis med på; det fremgik af de korte bemærkninger før.
Punktet om, at der skal kunne ske en indberetning, eller at man skal kunne sidde og ændre lidt i recepten, hvis der er noget galt, det er vi helt med på.
Læger er ikke ufejlbarlige; det har man tidligere troet. Og det med, at statistikken skal ændres, så vi kan se, hvilke præparater der ordineres, om der er nogle læger, der adskiller sig markant fra andre, det vil vi gerne have.
I den forbindelse vil jeg sige, at vi ikke har nogen problemer i forhold til virksomhederne, dvs. medicinalindustrien.
Der er store økonomiske interesser i medicinalindustrien, og vi synes, det er vigtigt, at vi så langt som muligt tager hensyn til patienternes tryghed, til deres økonomi og sikkerhed, og at det ikke på nogen måde bliver tilsidesat af økonomiske årsager set fra et virksomhedssynspunkt.
Det er altså et skridt i den rigtige retning, men ændrer ikke ved det grundlæggende problem, at apotekerne er private butikker, oven i købet med et monopol, og det er et monopol, som har indtjening som sit fornemste mål.
Vi synes ikke, at salg af medicin skal være sådan almindelig købmandshandel, det burde være en offentlig opgave, men det her støtter vi altså alligevel.
Tove Videbæk (KRF), 1998-11-13:
Dette lovforslag er samlet set meget positivt, fordi det lægger op til nogle nødvendige ændringer af loven.
Men det er også klart, at det videre udvalgsarbejde må kræve nøje overvejelse af de indkomne høringssvar. Kristeligt Folkeparti kan helt støtte op om intentionerne om generelt at sænke medicinforbruget i Danmark.
Også ændringen af kravet om dansk indfødsret m.v. for at få apotekerbevilling er efter Kristeligt Folkepartis mening
en god idé.
Det er kun, hvor der er et sagligt behov for kravet om indfødsret, at et sådant bør opretholdes.
Intentionen om at stoppe misbrug af medicin, enten i forhold til patientens eget forbrug eller ved patientens videregivelse af stoffer til andre, kan vi absolut støtte.
Læger og apotekere oplever i deres hverdag tilfælde, hvor en patient får ordineret og udleveret medicin i et videre omfang, end der er faglig begrundelse for.
Både Lægeforeningen og Apotekerforeningen har da også tilkendegivet, at sådanne situationer i de fleste tilfælde opstår ved, at den enkelte læge ikke er bekendt med, hvad andre læger tidligere måtte have ordineret til den pågældende patient.
Det kan være, når egen læge er på ferie, kursus eller lignende, eller når en patient ringer til vagtlæger eller læger i andre dele af landet.
Da de fleste patienter benytter samme apotek, vil apoteket ofte have mulighed for at vurdere, hvorvidt en patient i den konkrete situation i misbrugsøjemed har udnyttet muligheden for at få ordineret flere lægemidler af forskellige læger.
Men også i de tilfælde, hvor apoteket ved en ekspedition af en recept konstaterer, at indtagelse af det ordinerede lægemiddel samtidig med indtagelse af et tidligere ordineret lægemiddel vil ændre lægemidlets eller begge lægemidlers virkning, er det ikke tydeligt efter gældende lovgivning, om apotekeren uden patientens samtykke ved henvendelse til lægen kan oplyse denne om, at patienten tidligere har fået ordineret et lægemiddel, f.eks. af en anden læge.
Via lovforslag nr. L 57 vil apotekerne nu få lov til at henvende sig til læger, hvis der er mistanke om, at lægemidler udskrevet af forskellige læger til samme patient har farlige interaktioner, hvis de tages samtidig.
Også denne del af lovforslaget kan Kristeligt Folkeparti støtte.
Straffelovens tavshedspligtbestemmelser har hidtil forhindret apotekeren og apotekspersonalet i uden patientens samtykke at underrette patientens egen læge eller anden receptudstedende læge i disse situationer; men måske skulle det ikke blot være en ret, men også en pligt til at videregive ovennævnte oplysninger, for hvornår kan man tale om, at der er en begrundet mistanke eller et åbenbart misbrug, som det står i ændringsforslaget til lovens § 3 a, stk. 5?
Vi må sikre os, at problemet ikke bliver et slumretæppe for de involverede fagpersoner, både de receptudstedende læger og apotekerne.
Måske burde vi også se på lægernes pligter og mulighed for at videregive oplysninger for at undgå misbrug af receptpligtig medicin?
Kristeligt Folkeparti går positivt ind i udvalgsarbejdet
om dette lovforslag og støtter det.
Hanne Andersen (S), 1998-11-13:
Dette forslag reviderer og justerer bestemmelserne i loven på områder, hvor der har vist sig at være et åbenlyst behov.
Forslaget om inddragelse af antiparasitære lægemidler -
det kaldes også for ormemidler - til dyr under apoteksforbeholdet betyder, at salg af sådanne produkter skal ske under betryggende forhold gennem et apotek.
Der er i de senere år blevet peget på en række sundhedsmæssige konsekvenser af overdreven brug af disse lægemidler til dyr.
Det er et alvorligt problem, at mange dyrearter udvikler resistens over for visse lægemidler, for derved bliver det vanskeligt at behandle for en given sygdom.
Desuden har brugen af ormemidler vist sig at have miljømæssige konsekvenser.
Ormemidlerne udskilles nemlig uomdannet fra dyrene og hæmmer derved den normale nedbrydning af gødning i naturen.
I det arbejde, der hele tiden pågår med at skaffe os de sundest mulige fødevarer, er det også vigtigt at skærpe kontrollen med godkendelse, udlevering og anvendelse af lægemidler til dyr, og det opnår vi blandt andet med denne ændring.
Med forslaget får vi også mulighed for at imødekomme nogle forsyningsmæssige problemer med lægemidler i forbindelse med krise, krig eller anden forsyningsmæssig nødsituation.
Dertil kommer en række ændringer, der giver mulighed for en skærpet kontrol med godkendelse, anvendelse og omsætning af lægemidler, herunder en præcisering af indberetning om bivirkninger og en statistik over forbruget af veterinære lægemidler.
Nyt i forslaget er præciseringen af, hvordan der ikke må reklameres over for offentligheden for lægemidler.
Der må ikke reklameres for receptpligtig medicin, hvis det kræves, at en læge stiller en diagnose med behandling og overvågning.
Og der må naturligvis ikke reklameres for euforiserende stoffer.
Forslaget præciserer også, at der ved offentligheden forstås enhver, der ikke er læge, tandlæge, dyrlæge, farmaceut osv. Vi hilser det velkomment, at sundhedsministeren nu kan lave regler, der betyder, at de, der bringer lægemidler på markedet, skal underrette Lægemiddelstyrelsen, hvis de ikke kan levere midlet.
Der har været for mange tilfælde, hvor nye lægemidler til lav pris har haft indflydelse på beregning af medicintilskuddet.
Det er jo sådan, at de billigste præparater på markedet er afgørende for medicintilskuddets størrelse.
Det er det, der er beregningsgrundlaget.
Alt i alt er forslaget her en mulighed for at skærpe kontrollen med godkendelse, brug og omsætning af lægemidler.
Vi støtter forslaget.
Søren Søndergaard (EL), 1998-11-13:
Nu er jeg ikke sikker på, om ministeren helt hørte min indledende bemærkning om, at vi påtænkte at støtte loven, men at vi havde en række kommentarer.
Jeg så nemlig, at ministeren var optaget et andet sted.
Jette Gottlieb (EL), 1998-11-13:
Hver gang et område overgår til det grønlandske selvstyre efter eget ønske, støtter Enhedslisten det.
Så det er vores bestemte tanke at støtte lovforslaget.
Line Barfod (EL), 1998-11-13:
Enhedslisten synes også, det er fornuftigt at ophæve en lov, som stort set ikke bliver brugt, og hvor man kan varetage interesserne udmærket på anden vis.
Jeg kan f.eks. oplyse, at domstolene har mange sager om f.eks. letfordærvelige varer, hvor der er mulighed for at foretage syn og skøn for at få bevistemaet klarlagt med det samme.
Med ophævelse af denne lov vil man også i de tilfælde, hvor der er tale om forbrugerkøb, i høj grad styrke forbrugernes retsstilling, for så kommer de almindelige regler for at kunne indbringe sagen for domstolen til at gælde i modsætning til i dag, hvor der kun er en ganske kort frist for at reagere, hvilket de færreste er klar over.
Tom Behnke (FP), 1998-11-13:
Fremskridtspartiet indstiller lovforslaget til vedtagelse.
Jann Sjursen (KRF), 1998-11-13:
Som flere ordførere allerede har været inde på, er det jo helt åbenbart, at tiden er løbet fra den nuværende lov og det system, som er knyttet til voldgiftsretterne.
Det bekræftes ikke mindst af de statistiske oplysninger, som også fremgår af regeringens lovforslag.
Jeg vil dog alligevel sige, at jeg synes også, når man ser på høringssvarene som sådan, at man godt kunne overveje alternativer, som flere ordførere har været inde på.
Det er klart, at en enkelt eller måske to voldgiftsretter, én i øst og én i vest, kunne være et alternativ til det, regeringen her har foreslået, og det er vi i Kristeligt Folkeparti villige til at se på.
Men det er helt klart, at der skal ske noget på området.
Vi skal have skåret ned i det administrative bøvl, det giver at skulle udpege de mange voldgiftsmænd og eventuelt -kvinder.
Det er helt åbenbart, og det medvirker vi selvfølgelig gerne til.
Frank Jensen (S), 1998-11-13:
Jeg vil gerne takke ordførerne for den positive modtagelse af lovforslaget, og jeg er glad for, at ordførerne har lagt vægt på, at forslaget fjerner en lov, der i dag er med til at pålægge en for stor byrde i forhold til de formål, den har.
Jeg synes til gengæld, der er gode argumenter for at gøre det på den måde, som regeringen har valgt, nemlig at ophæve den særlige voldgiftsret og henvise også disse sagstyper til de almindelige domstole.
Jeg har ikke noget grundlag for at mene, at det skulle være tilfældet, tværtimod tror jeg, det kan holdes inden for den tidsfrist, der jo i dag som hovedregel er 30 dage for indbringelse af disse klager.
Jeg håber, at dette lovforslag får en hurtig og nem udvalgsbehandling i Folketingets Retsudvalg.
Dorte Bennedsen (S), 1998-11-13:
Når man er udstyret med en lille smule humoristisk sans, kan man godt komme til at trække lidt på smilebåndet, når man ser dette lovforslag.
Det består jo af to ændringer, som måske ikke har utrolig meget med hinanden at gøre, men det er i hvert fald praktisk, de er kommet i samme forslag, for så slipper vi da for at have to førstebehandlinger.
Det drejer sig først om en ændring af partnerskabsloven, som vi jo vedtog i 1989.
Dengang var reglerne for at kunne indgå registeret partnerskab relativt restriktive
, fordi man ønskede, at for de folk, der indgik partnerskab, skulle det også have relevans i deres hjemlande.
Derfor kravet om statsborgerskab osv.
Verden har udviklet sig siden.
I dag har Norge, Sverige og Island en lovgivning, som helt tilsvarer Danmarks, Holland er på vej, og der er vistnok også andre lande på vej.
Forslaget lægger op til, at udenlandske statsborgere fra disse lande skal kunne indgå registreret partnerskab, netop fordi det får relevans i deres hjemlande.
Endvidere er der den ændring, at folk, som ikke har nogen af disse statsborgerskaber, men har en rimelig fast tilknytning til Danmark, dvs. har boet her i mindst 2 år med henblik på at blive boende, også skal kunne indgå registreret partnerskab.
Alt i alt er det nogle fortræffelige liberaliseringer, som vi støtter fuldt ud fra vor side.
Det andet element, der er indeholdt i lovforslaget, vedrører loven om personnavne, hvor vi har jo været i den - jeg går ud fra utilsigtede, men noget absurde situation - at da man i sin tid vedtog den lov, der kom til at gå under øgenavnet »Lov om hul i isen«, skulle der betales gebyr, hver gang man skulle have tilladelse til et eller andet.
Det betød, at hvis unge danske med fast tilknytning til Danmark af den ene eller anden private grund tog til udlandet og lod sig gifte, kunne den ene af parterne ikke skifte navn uden at betale 3.000 kr. i navnegebyr, fordi ægteskabet ikke var registreret i danske ministerialbøger.
Det bliver nu ændret, og det er da også en absurd tanke, at det skulle koste 3.000 kr., blot fordi et ægteskab er indgået i Tyskland eller Amerika, når de pågældende bor her.
Alt i alt, det er to aldeles fornuftige og fortræffelige ændringer, der ligger i forslaget.
De har vores fulde støtte, og vi vil tilsige forslaget en hurtig og velvillig behandling.
Karen Rønde (V), 1998-11-13:
Siden Danmark indførte loven om registreret partnerskab i 1989, er bl.a. Sverige, Norge og Island fulgt efter.
Dette lovforslag ændrer betingelserne for indgåelse af registreret partnerskab, og Venstre vil se med velvilje på denne tekniske ændring.
Jeg synes dog, det er utilfredsstillende, at vi ikke har fået høringssvarene inden denne førstebehandling.
Hvorfor er lovforslaget ikke sendt til høring i så god tid, at vi kendte svarene her ved førstebehandlingen?
Pernille Sams (KF), 1998-11-13:
Vi Konservative har såmænd ikke noget imod, at statsborgere fra Norge, Sverige og Island sidestilles med danske, så de kan indgå registreret partnerskab her i landet.
Vi har heller noget imod, at justitsministeren bemyndiger sig selv til at udvide kredsen af lande, hvis statsborgere får denne mulighed, i takt med at de pågældende lande selv indfører regler om registreret partnerskab.
Men vi studser noget over det element i forslaget, der indebærer, at udenlandske statsborgere - uanset at deres hjemlande ikke har regler for partnerskab, og uanset at partnerskabet dermed ikke anerkendes i deres hjemlande - alligevel skal kunne indgå registreret partnerskab her i landet, bare de har boet her i 2 år.
Hvilken retsstilling vil det betyde for disse mennesker
i deres hjemlande?
Hvilke reaktioner kan vi forvente fra disse lande, og hvilke reaktioner kan vi forvente, de vil have over for det forhold, at deres statsborgere pludselig her i Danmark kan indgå et partnerskab, som de ikke selv anerkender, endsige ønsker?
Hvorfor gælder det argument nu lige pludselig ikke for andre landes statsborgere?
Det er næppe uproblematisk med denne tilføjelse
, og alle disse konsekvenser vil vi gerne bede ministeren uddybe nærmere i udvalgsarbejdet. For så vidt angår ændringen af navnelovens bestemmelser, kan vi naturligvis støtte den.
Det er på tide, at denne harmonisering finder vej til lovgivningen, så det ikke afgiftbelægges særskilt, hvis danske ægtefolk har giftet sig i udlandet og vil have det samme efternavn.
Det hilser vi vældig velkommen.
Anne Baastrup (SF), 1998-11-13:
Også dette lovforslag støtter SF, både ændringen af lov om registreret partnerskab og ændringen af lov om personnavne.
Måske skulle det overvejes helt at fjerne gebyret på personnavne, men det kan vi jo snakke om i udvalget.
Pia Kjærsgaard (DF), 1998-11-13:
Det er også nemmere for dem, der skal administrere loven, at der sker nogle forenklinger.
Med hensyn til navnebeviser er det selvfølgelig skørt, at man skal betale for et navn, hvis man gifter sig i udlandet, mens man kan få sin ægtefælles navn gratis ved et bryllup her i landet.
Jeg har nu ikke noget specielt imod, at man skal betale gebyr, hvis man undervejs i livet ønsker et andet for- eller efternavn, for der skal altså nogen administration til.
Men traditionen med navneændring ved giftermål finder vi dog fortsat skal være gratis, også selv om brylluppet sker i udlandet.
Så alt i alt en positiv tilbagemelding fra Dansk Folkeparti før udvalgsbehandlingen.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-11-13:
CD's ordfører, fru Sonja Albrink, kan ikke være her, så jeg har fået overdraget det tunge hverv at kommentere dette lovforslag, som jo indeholder to elementer.
Der er dels spørgsmålet om ophævelse af navnegebyr, og det er da helt relevant, at det bliver gjort nu.
Så er der også medtaget nogle forbedringer af loven om registreret partnerskab, nogle meget klare og meget velkomne forbedringer; der er faktisk to ting.
Den ene ting er, at borgere i de lande, som har indført registreret partnerskab, dvs. Norge, Sverige og Island, får de samme rettigheder, som hvis de havde været danske statsborgere.
Ministeren får også en bemyndigelse til at gøre det, hvis der kommer nye lande til, og det gør der jo, for jeg ved da, at Holland også er på vej til at indføre det.
Derudover gives der en ret til de mennesker, som har haft et længerevarende ophold her i Danmark, og det synes jeg nok er det største fremskridt.
Alt i alt er det et skridt på den vej, som jeg meget gerne vil gå for at skabe en større forståelse for registreret partnerskab, som i dag vel i højere grad er en juridisk sikring end en almen anerkendelse.
Så er der et spørgsmål, der ligger mig på sinde, og som jeg under behandlingen af lov om adoption rettede til ministeren.
Det var spørgsmålet om stedbørnsadoption i erkendelse af, at med de almindelige regler vil det givetvis være vanskeligt for folk, der lever i registrerede parforhold, at få tilladelse til adoption, så derfor forstod jeg godt, at vi skulle vente, til spørgsmålet om ændring af loven om registreret partnerskab kom op.
Jeg vil i al fredsommelighed efterlyse og gerne have oplyst
ministerens tanker om præcis det forhold, for der er en absolut ulighed mellem de børn, som findes i registrerede parforhold, og andre børn.
De har bl.a. en dårligere status ved arv, idet de kun har én biologisk forælder, så kunne man dog ikke være så liberal, at man tog det spørgsmål med og fik det løst her.
Men spørgsmålet om at få sikret de børn juridisk ville jeg meget gerne have en kommentar til.
Og så kan jeg i hvert fald annoncere, at det ligger mig stærkt på sinde, og at jeg derfor givetvis - alt afhængig af hvad ministeren svarer - vil komme med et ændringsforslag til lovforslaget.
Anne Baastrup (SF), 1998-11-13:
Jeg finder, det er et meget centralt og vigtigt spørgsmål, fru Yvonne Herløv Andersen rejser på nuværende tidspunkt.
Jeg synes, det er meget vigtigt, det kommer frem her under førstebehandlingen, så der ingen diskussion bliver om, hvorvidt der kan være identitetsproblemer i dette lovforslag.