Ole Sohn (SF), 2006-09-07:
Lav rente, høj oliepris har gjort, at finansministeren er lige så heldig som Fætter Højben.
Den gode økonomi og den glædeligvis lave arbejdsløshed skal bruges til at løse en række af de velfærdsproblemer, vi står over for, og samtidig investere i fremtiden.
Men regeringens finanslovudspil giver ingen hjælp til landets trængte kommuner, der står for den borgernære service, og som i disse uger er i gang med at lave massive nedskæringer på daginstitutioner, folkeskoler og ældreområde som følge af den kommuneaftale, som regeringen og Dansk Folkeparti har vedtaget.
De initiativer, finanslovforslaget indeholder, finansieres af lejerne, kommende efterlønsmodtagere og folk på overførselsindkomster.
På den måde minder finanslovudspillet nok meget om Storm P.-tegningen, hvor den velnærede mand sidder på en restaurant og skærer hundens hale af med sin kniv og gaffel for derefter at give hunden stumpen som foder.
Først skærer regeringen lidt i efterlønnen for at skaffe penge til undervisningssektoren, så pålægger man kommunerne milliardnedskæringer på daginstitutioner, skoler og hjemmehjælp for dernæst at forlænge en mindre pulje til dækning af, at der bliver flere ældre.
Ligeledes tager man penge fra lejerne for at få råd til nye boliger, samtidig med at man fortsat forgylder de velstillede boligejere.
Og til sidst jubler regeringen over, at en lang række ordninger for de svageste grupper får mulighed for at fortsætte, uden dog at fortælle, at pengene rent faktisk finansieres af de selv samme folk via overførselsindkomsterne.
På miljøområdet er finansloven som sædvanlig en skuffelse.
Den milliard, som regeringen lovede at bruge allerede ved valget i 2005, bliver kun udmøntet ganske langsomt.
F.eks. er den miljøteknologiske del alt, alt for svag, og her vil SF presse på i forhandlingerne og se, om man kan komme igennem med en lidt mere ambitiøs plan.
En af de store udfordringer, vi står over for, er arbejdsmarkedet.
Den gode økonomi, den lave ledighed betyder, at vi nærmer os grænsen for, hvad arbejdsmarkedet kan opsuge.
En af de umiddelbare måder, man kunne gøre noget ved det på, er, at man tager fat på de hundredtusinde danskere, der i dag er på deltid, men samtidig faktisk ønsker at have et fuldtidsjob, at man fra det offentlige – fra staten, kommunerne, regionerne – siger: Vi tilbyder alle deltidsansatte fuld tid.
Det er klart, at det bliver lidt dyrere for kommunerne, men finansministeren har mulighed for at overføre nogle penge fra dagpengekontoen, samtidig med at arbejdsstyrken udvides med adskillige tusinde.
Det har både det offentlige og det private erhvervsliv brug for.
Samtidig er der brug for, at man får lavet en ordentlig vinterbyggeordning, som udligner byggeriet, så det offentlige primært starter sine byggerier i vinterhalvåret for at få en udjævning, så der ikke bliver det store pres på byggesektoren om sommeren og ledighed om vinteren.
Transportsektoren mangler chauffører.
Der er det jo egentlig lidt rystende, at regeringen, som nu har haft ansvaret i 5 år, bliver ved med at bruge massive midler på aktivering, på aktivering, på aktivering, så arbejdsformidlingen helt har glemt sin egentlige opgave, netop at sørge for at formidle arbejdsløse til de job, der er.
Det kræver ikke ret meget organisationstalent eller logistik fra arbejdsformidlingen og fra beskæftigelsesministeren at sørge for, at flere får stort kørekort, så transporterhvervet kan få de folk, man mangler.
Sådan kunne man blive ved.
Der er en lang række muligheder for her og nu at udvikle arbejdsmarkedet, så man imødegår flaskehalsproblemer, men det, der er det altafgørende, er, at der satses mere på opkvalificering og omskoling af arbejdskraften, så de arbejdsløse, vi har, får de kvalifikationer, som efterspørges af erhvervslivet.
Velfærdsområdet er et andet stort tema, som trænger sig på.
Som sagt er kommunerne i gang med massive nedskæringer som følge af den stramme økonomiske politik, regeringen og Dansk Folkeparti har lagt ud over velfærdsområdet.
SF foreslår, at kommunerne får tilført flere midler, sådan at man kan få flere hænder til daginstitutionerne, til ældreområdet og samtidig skabe en bedre kvalitet i daginstitutionerne.
Senest har Torben M. Andersen sagt i Berlingske Tidende, at det ikke bare er klynk, når en række sjællandske borgmestre kommer med nødråb om, at regeringens skattestop tvinger dem til at skære ned på service over for børn og ældre.
Jamen sådan er virkeligheden jo.
På et eller andet tidspunkt når det forhåbentlig også frem til et flertal i Folketinget.
SF foreslår også som noget nyt, at staten som offentlig arbejdsgiver i forbindelse med kommuneforhandlingerne opretter en pulje, så man fra arbejdsgiverside kan sige: Nu skal de lavest lønnede i den offentlige sektor have bedre forhold.
Jeg ser eller hører også med glæde, at Dansk Folkeparti er inde på noget lignende, men det er helt nødvendigt, at vi kommer den vej.
Den ny velfærd, som skal sikre os i fremtiden, indebærer en massiv satsning på forebyggelse.
Det er fuldstændig udeladt i regeringens udspil, og det er udeladt i de forhandlinger, der foregår i kommunerne, netop fordi nedskæringerne gør, at der ikke bliver rum til forebyggelse.
Men der er et behov for, at vi får et gratis måltid mad i daginstitutioner og folkeskoler til børnene; at vi også får nogle mere ærlige priser på mad, så vi får nedbragt priserne på den sunde kost og får hævet den på den usunde; at vi får mere idræt og motion.
Samtidig foreslår vi også, at der som noget nyt indføres et tilbud om en forebyggende helbredsundersøgelse for alle 40-50-årige, sådan at man forebygger en lang række af de folkesygdomme, som vi ved at flere og flere rammes af.
En tredje ting, jeg vil nævne, er klimaet og miljøet.
Det er katastrofalt med de klimaændringer, der finder sted, og det er katastrofalt, at vi ikke gør mere for at sikre et ordentligt miljø.
Men hvorfor ikke kombinere nødvendigheden af den indsats, der skal ske over for miljø og klima, med en sikring af fremtidens erhvervsliv ved at satse på at få udviklet noget mere miljøteknologi, så de virksomheder, der i Danmark faktisk arbejder på og forsøger at skabe et marked for miljøteknologi, også får bedre vilkår, så de kan skabe flere arbejdspladser og vi samtidig kan få et bedre klima, et bedre miljø?
Det kan være alt lige fra partikelfiltre til lugtgener fra stalde og bedre isolering af huse.
Det kræver, at vi tager teten fra lovgiverside, og at vi samtidig også sikrer, der bliver skabt et hjemmemarked for miljø- og energirigtige produkter, som kan danne basis for en eksport, efterhånden som der bliver stillet de her skærpede krav – ikke kun i Danmark, men selvfølgelig også i EU.
Der er brug for væsentlig mere forskning på miljø- og energiområdet, også langt mere ambitiøst end det, regeringen lægger an til.
Der er behov for, at vi udvikler nogle flere pilot- og demonstrationsprojekter, som gør, at de virksomheder, som arbejder med de nye teknologier, også har mulighed for at prøve at demonstrere dem.
Det er jo lidt fantastisk, at der skal gå så lang tid.
Nu har jeg set – jeg tror, det er i Storstrøms Amt – at man nu endelig får taget hul på at sikre, at vindmølleindustrien får mulighed for at vise nogle af de nye store, stærke vindmøller, som kan afløse – man kan sige: næste generations vindmøller.
Det er jo lidt fantastisk, at vi har verdens største vindmølleindustri, og at vi faktisk den dag i dag ikke har givet den mulighed for at kunne demonstrere dens nyeste produkter herhjemme.
Jeg vil også komme lidt ind på noget af det, der har spillet en stor rolle i dagens debat.
Det er spørgsmålet om skattestoppet, om det har været en motor til udvikling af samfundet, eller om det har været en stopklods.
Det er klart, at det er populært de fleste steder.
Hvis man bliver spurgt isoleret, om ikke det er rart, at man ikke skal betale mere i skat, tror jeg, de fleste vil sige: Jo, det er selvfølgelig rart.
Men vi kan se konsekvenserne af skattestoppet: En langsom, men stadig nedslidning af den offentlige sektor, hvis konsekvenser bliver mere og mere synlige, og hvor det bliver stadig dyrere at vedligeholde og reparere; en stadig stigende ulighed, hvor boligejerne især i hovedstadsområdet har for store arbejdsfri gevinster på bekostning af især lejerne; at vi ikke kan høste de fordele, der ville være ved at omlægge skattesystemet, så det i højere grad blev robust over for globaliseringen og hjalp til med den nødvendige grønne omstilling og sikring af fremtidens arbejdspladser.
Der har været en debat om spørgsmålet om at sænke beskatningen af arbejdsindkomster.
Det tror jeg der er en bred enighed om.
Det er nødvendigt, at vi får nedbragt beskatningen af arbejdsindkomster.
Der er det jo mest fair, at man laver en skærpet beskatning af ejerboliger, som så kan bruges til at nedbringe beskatningen af arbejdsindkomster.
Her er jeg i særdeleshed glad for, at Det Radikale Venstre har bevæget sig i retning af SF på skatteområdet, på boligbeskatningen.
Det synes jeg er et positivt tegn, for det gør også, at muligheden for at presse Socialdemokraterne omkring en reel skattereform bliver bedre og nemmere, når der i oppositionen er flere partier, der kan stå sammen om at sikre en mere retfærdig, fremadrettet skattereform, som tager højde for de udfordringer, globaliseringen stiller samfundet over for.
Det er også vigtigt, at vi sikrer, at tingene er finansierede.
Og i de forslag, som SF har fremsat, og som i år er lidt mere begrænsede – ikke fordi vi ikke har ideerne og fantasien, men fordi vi erkender, i og med at vores kritik af regeringen er grundlæggende i bruddet med skattestoppet, at vi ikke bliver det parlamentariske grundlag for denne finanslov, som vi heller ikke har været for tidligere finanslove under denne regering – har vi fokuseret på en række af de kerneområder, vi mener er de væsentlige, altså sikring af en bedre økonomi til kommunerne, som står for den borgernære service, sikring af investering i fremtidens arbejdspladser, større indsats for forebyggelse.
Her er selvfølgelig satspuljen et helt afgørende punkt, hvor vi for vores vedkommende vil satse meget på psykiatrien, ikke mindst børnepsykiatriområdet, men også lægge an til, at vi får fjernet varighedsbegrænsningen på sygedagpenge, som er med til at skubbe nogle, som er i en svær situation, ikke tilbage på arbejdsmarkedet, men ud over kanten til en økonomisk urimelig situation.
Men vi vil også gerne forhandle med regeringen om erhvervs-, miljø- og energiområderne, for vi mener, der er behov for væsentlig mere ambitiøse tiltag end det, regeringen har lagt an til.
Vi forestiller os også, at vi kan lave aftaler med regeringen på kulturområdet, ikke mindst i lyset af at der skal laves en ny filmpolitisk aftale og en ny aftale om biblioteksafgiften; og der er en række andre initiativer, som vi er indstillet på at forhandle med regeringen om.
Så vi stiller op til de områder, hvor regeringen – og det er jo regeringen, der sidder på flertallet – lægger an til brede aftaler; der er vi indstillet på at gå med.
Men som sagt tror vi, at de største muligheder kan ligge omkring miljø-, energi-, erhvervs- og kulturområderne.
Afslutningsvis, når vi nu har en debat om finansloven, synes jeg også, det er glædeligt – i hvert fald er det glædeligt for SF at konstatere – at Socialdemokraterne og Det Radikale Venstre i stigende omfang nærmer sig SF.
Hvis man ser de to partiers finanslovforslag, er der en række krav, som vi har rejst igennem en årrække, hvor de nu nærmer sig os.
Det kan være spørgsmålet om gratis mad i daginstitutioner og folkeskoler, flere bloktilskudsmidler til kommunerne, udvikling af mere energi- og miljøteknologi til gavn for miljøet og beskæftigelsen, flere penge til den kollektive trafik, en større satsning på forebyggelse og meget andet.
Så der er faktisk en række muligheder for at se konturerne af et alternativ til den nuværende regering, og det er sådan set glædeligt, for det er jo forudsætningen for, at man ikke bare kan udfolde sin kritik af den nuværende regering, men også se et håb om et alternativ.