Charlotte Antonsen (V), 2000-11-21:
Med det danske nej til euroen er vi effektivt plantet på et sidespor i EU.
Et meget lille flertal af danskerne, 53 pct., stemte nej til euroen og dermed nej til en udbygning af EU-samarbejdet.
I Venstre agter vi ikke at ligge under for den frygt.
Vi mener, at behovet for en stærk indsats fra japartierne er endnu mere påtrængende nu efter nejet.
Med ét ben inde og ét ben ude risikerer vi at havne helt ude, og allerede her under debatten i dag, har vi jo fået bekræftet den frygt, for
allerede nu kommer der forslag fra nejpartierne om, at vi skal have folkeafstemning om Nicetraktaten, og det er naturligvis med henblik på, at man kan sige nej en gang til. Fra Venstres side er der ingen planer om at komme nejpartierne i møde.
Venstre vil ikke slingre i EU-politikken, og vi vil ikke stemme nej, hver anden gang et EU-spørgsmål kommer op.
Vi vil som hidtil føre en liberal EU-politik, hvor vi tager stilling fra sag til sag.
Derfor vil Venstre fortsat være blandt de mest EU-positive partier, et klart ja til EU er en sikker Venstremærkesag, og et klart ja til at afskaffe de danske undtagelser er fortsat Venstres mål. En ny folkeafstemning ligger så næppe lige om hjørnet, men det skal ikke forhindre os i utrætteligt at diskutere alle aspekter af EU-politikken, også de emner, der er omfattet af undtagelserne.
Vi ønsker et fuldt og helt dansk medlemskab af EU så hurtigt som muligt.
Den europæiske idé er god.
Muligheden for demokrati, folkelig indflydelse på de grænseoverskridende opgaver i Europa eksisterer kun i et forpligtende demokratisk internationalt samarbejde.
Der er intet fornuftigt alternativ til EU, derfor skal indsatsen koncentreres om at forbedre, udbygge og fremtidssikre Unionen.
Euroen bliver ikke indført i Danmark, i hvert fald ikke formelt, den skal jo nok komme alligevel.
Men det er helt sikkert, at vi får i hvert fald ikke nogen indflydelse på den, for vi kommer ikke til at sidde med i Den Europæiske Centralbank.
Det betyder samtidig også, at vi er på et sidespor i de økonomiske diskussioner i EU, hvor vi jo i stigende grad har set, at man i første omgang drøfter økonomisk-politiske sager i eurolandene og først derefter tager sagerne op til formel beslutning på EU-møder, topmøder osv., så det får nogle store politiske konsekvenser, nogle store negative omkostninger, at vi sagde nej til euroen.
Men når nejet nu er en realitet, er vi nødt til at forholde os til det og forsøge at håndtere det i det fremtidige politiske arbejde i Europa.
Venstre lancerede allerede på valgaftenen nogle af de elementer, der er centrale i Venstres fremtidige europapolitiske arbejde.
Vi skal have en forfatning med et klart kompetencekatalog.
Der skal simpelt hen være en klarere opgavefordeling mellem EU og de enkelte medlemslande.
Det skal fremstå fuldstændig klart, at EU kun skal varetage de grænseoverskridende opgaver, som de enkelte lande ikke kan løse selv.
Flere og flere opgaver løses i EU.
Borgerne skal beskyttes ikke alene i forhold til den danske statsmagt, men også på EU-plan, fordi flere og flere beslutninger tages dér.
Derfor er det også vigtigt med charter og kompetencekatalog.
Den enkelte europæers frihedsrettigheder skal respekteres af EU-institutionerne.
Og hvad beskytter borgerne bedre mod statens vilkårlighed og forskelsbehandling end klare og tydelige regler?
Det er også det, vi i Venstre arbejder for her i Danmark.
Jo bedre mennesker kender deres rettigheder, desto mindre er risikoen for, at statsmagten krænker den enkelte.
Europæeren skal frem for systemet.
Så skal borgerne nok råbe op, hvis EU kommer for nær.
Den første opgave i EU efter det danske nej er Nicetraktaten.
Her har vi fortsat stor indflydelse, heldigvis, fordi traktatændringer besluttes i enighed.
Derfor var overraskelsen så meget større, da udenrigsministeren og statsministeren allerede i fredags begyndte at sælge ud af en af de allervigtigste danske mærkesager, nemlig at alle lande skal have en kommissær.
For Venstre er det utrolig vigtigt at stå fast på det punkt.
Vi har altid været glade for Kommissionen, fordi den har været de små landes beskytter.
Kommissionen sikrer, at alle lande behandles lige.
Det er nu engang sådan, at Unionen består af lande med
vidt forskellig størrelse, fra Tyskland med 80 millioner
til Luxembourg med 440.000 mennesker.
Derfor er det vigtigt og centralt, at de institutioner, vi har i EU, er med til at sikre, at det er attraktivt for alle lande, også for de små, at være med.
I disse år er der i forvejen en tendens til, at flere og flere beslutninger træffes mellemstatsligt, og her er der jo en stor risiko for, at de store kommer til at dominere de politiske beslutninger i EU.
Så har jeg hørt også her i dag, at udenrigsministeren og statsministeren bekymrer sig meget om, hvordan EU skal fungere med 30 lande, og der må jeg blot minde om, at vi jo altså kun er 15 lande i dag.
Vi ved, at der allerede på regeringskonferencen - i hvert fald fra nogle landes side - lægges op til en ny regeringskonference omkring år 2004, hvor man skal diskutere traktatfæstelse af charter, kompetencekatalog, EU's fremtid i det hele taget, og i den forbindelse ville det da være naturligt, at man så drøftede, hvordan Kommissionen skal se ud, så man tager institutionerne under ét.
Men vi kan ikke se noget som helst fornuftigt i, at de små lande allerede i dag skulle spille et af de bedste kort, de har, af hånden.
Så vi synes, det er for præmaturt, og vi fatter ikke, regeringen er gået ud allerede nu.
Forsvar er også aktuelt i Nice, og der vil jeg kort sige, at det har jo bekymret os meget i Venstre, at det med al mulig tydelighed nu fremstår, at Danmark ikke længere er en væsentlig allieret i den forsvarspolitik, der kommer til at præge vores del af verden.
Vi har altid været glade for alliancen med NATO, og nu lægges der op til i stigende grad, at EU overtager sikkerhed og forsvar i vores del af verden, så det er stærkt bekymrende, at Danmark ikke kan være med.
Det er jo konkret sket i forbindelse med udrykningsstyrken, hvor Danmark som det eneste land ikke har kunnet sende tropper; vi har ikke kunnet være med.
Dertil kommer jo, at nejet til euroen reelt også betyder, at forsvarsundtagelsen ligger fast i længere tid, så de to ting, altså nejet til udrykningsstyrke og det at forsvarsundtagelsen får et længere liv, betyder, at Danmark er meget langt ude på et sidespor i et så vigtigt og fremtidsorienteret emne, som forsvarsdiskussionen er i EU i øjeblikket.
Det tyder lige nu på, at det kan ske allerede i 2004.
Diskussionen om EU's fremtid er gået i gang, vi skal med i den diskussion, vi skal europæisere den danske EU-debat.
Når de andre EU-lande drøfter EU's fremtid, skal vi med i debatten, og vi glæder os til den.