runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jacob Buksti (S), 1999-12-08:
Jo, men ikke desto mindre bliver jeg altså nødt til at svare på det, som jeg opfatter som en vis form for kritik, og der bliver jeg altså nødt til at konstatere, at der er ingen, som på noget tidspunkt har kontaktet mig i al den tid, jeg har haft med Europaudvalget at gøre, om en fælles forespørgsel.
Det, jeg konstaterer, er, at andre partier har stillet forespørgsler på eget initiativ, før vi andre er blevet informeret.
De er blevet fremsat i Folketinget, og derfor er det en helt fuldstændig urimelig påstand at komme og sige, at det er mig eller regeringen eller andre, som har brudt nogen praksis.
Jeg har ikke noget som helst imod overhovedet, at man laver alle de fælles forespørgsler, det skal være, overhovedet ikke; jeg har bare opfattet det sådan, at det var der andre, der ikke var interesserede i.
Charlotte Antonsen (V), 1999-12-08:
Jeg var lidt overrasket over, at statsministeren - når statsministeren nu endelig vendte tilbage - ikke tog ordet, så vi kunne få svar på alle de spørgsmål, vi har stillet, jeg havde nær sagt for 117. gang.
Jeg har i hvert fald stillet mit spørgsmål flere gange: Først til Socialdemokratiets ordfører, så forsøgte jeg at stille det til udenrigsministeren, og nu vil jeg så, som jeg i øvrigt også har gjort i min tale, stille det til statsministeren og prøve at se, om jeg kan få et svar denne gang.
Statsministeren talte flere gange om, at regeringen nu ønskede at gå fra en defensiv til en offensiv EU-politik.
Er det kun ord, eller er der et konkret indhold i den ændring?
Kan vi forudse, at der nu kommer gang i folkeafstemningerne,
eller hvad ligger der i de ord?
Hvad betyder de i praksis?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-12-08:
Jeg er lidt usikker - ja, nu skal jeg nok passe på, men jeg bliver nødt til at henvende mig til statsministeren, for jeg er lidt usikker på, hvilken procedure jeg skal følge, for at jeg kan komme i en dialog med statsministeren om det, der er på dagsordenen her i dag.
Jeg stillede i mit ordførerindlæg tidligere i eftermiddag en række spørgsmål af meget konkret karakter.
Jeg kan selvfølgelig godt stille mig op nu og gentage dem, men jeg synes ærlig talt, det er lidt omsonst, at jeg skal gøre det, i og med at både statsministeren og jeg var til stede i samme lokale, da jeg formulerede spørgsmålene.
Derfor håber jeg, at statsministeren har fået dem noteret ned på sit papir - han har noteret flittigt - men hvis statsministeren ønsker det, fordi han ikke har spørgsmålene længere, skal jeg da gerne gentage dem.
Men jeg må ærlig talt sige, jeg synes, det er lidt omsonst, hvis jeg skulle stå her i anden runde og gentage nøjagtig de samme spørgsmål, som jeg stillede i mit første ordførerindlæg, og som jeg ikke fik svar på, fordi statsministeren skulle skynde sig ud af salen.
Knud Erik Hansen (SF), 1999-12-08:
Det glæder mig, at statsministeren var nærværende, men jeg ved altså ikke, om han er det nu.
I anden runde var der lidt flere kommentarer.
Jeg må sige, han berørte da min socialistiske ære ved at sige, at vi ikke var internationale.
SF har altid sagt, at der var internationale opgaver, også i Europa, og jeg mener også, jeg klart sagde det i min tale.
Der, hvor forskellen går, og den diskussion kan vi så tage,
er om ØMU'en og perspektiverne i ØMU'en, hvor perspektiverne i ØMU'en ikke for os er et stærkt Europa.
Et stærkt Europa for os er faktisk et Europa uden ØMU'en, hvor man bygger på nogle opgaver, der vokser, og som vi sagtens kan blive enige om.
Der er en masse grænseoverskridende opgaver, som skal løses, og vi bygger på dem.
Det væsentlige er i virkeligheden, hvis man skal koge det ned, diskussionen om, hvor vi skal lægge opgaverne, hvordan vi skal sikre et nærdemokrati, og hvilke opgaver der er så grænseoverskridende, at de skal lægges op på et højere plan.
ØMU'en for os er at lægge en opgave op, hvor det ikke er nødvendigt, og dermed fratage landene en indflydelse på lokalt plan, som vi altså foretrækker at vi har på lokalt plan.
Vi tror, at vi i sidste ende ved at skabe et Europa, der bygger på opgaverne nedefra, og de opgaver, vi fælles kan se er nødvendige, så faktisk får et stærkere Europa og et Europa med en indre styrke uden konflikter, fordi man laver en statsdannelse foroven.
Det er jo en stor diskussion om konsekvenserne af ØMU'en, som vi godt kan tage, men den er jo svær at tage i en debat, som faktisk skal omhandle det hele.
Det kan være, vi skal tage en forespørgselsdebat på et eller andet tidspunkt alene om ØMU'en, så vi kan få diskussionen om perspektiverne i den.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-12-08:
Jeg vil selvfølgelig gerne takke statsministeren både for tilbagekomsten til debatten og for de kommentarer, statsministeren gav til mine spørgsmål, og så sige til statsministeren, at det citat, som statsministeren måske tænker på, når han nævner, at man har brugt citater, nok er et, jeg kom til at bruge.
Men det var ikke før, under og efter Amsterdamtraktaten, nej, det var tilbage til folketingsvalgkampen, hvor jeg havde forstået det således, at en af de forskelle, der, når man talte om deres vej og vores vej, var, at statsministerens vej bl.a. var at stå vagt om forbeholdene
Det var jo så noget, som statsministeren brugte til at sige, at man skulle stemme på Socialdemokratiet frem for andre partier, og det er derfor, jeg var optaget af det, og det var i den sammenhæng, jeg brugte det, og det håber jeg også statsministeren kan se berettigelsen af. Så vil jeg bare sige, at jeg rejste to spørgsmål, som jeg ikke fik svar på, og jeg vil gerne tillade mig lige at nævne dem én gang til, fordi jeg faktisk synes, det indholdsmæssigt er absolut afgørende spørgsmål.
Det ene er om udvidelsen, hvor jeg har forstået de signaler, der kommer bl.a fra udenrigsministrene i EU således, at man vil til at betragte Tyrkiet som et kandidatland.
Jeg vil gerne spørge, om det er regeringens strategi, at Tyrkiet i den grad skal lukkes ind i varmen, at det bliver stillet et medlemskab af Den Europæiske Union i udsigt.
, men alene det, at man på nuværende tidspunkt begynder at tale om, at Tyrkiet skal være kandidatland, synes vi er en helt gal kurs.
Det andet spørgsmål var om det, som Ersbøll bl.a. er citeret for i Børsen i dag, hvor han lukker op for, at man allerede nu prøver juridisk at fortolke et resultat af den kommende regeringskonference på en sådan måde, at man kan undgå en folkeafstemning.
Derfor vil jeg gerne høre, om statsministeren allerede i dag vil give til kende, at selvfølgelig vil man ikke forsøge via en juridisk snørklet vej at undgå en folkeafstemning.
Hvis det er således, at vi i realiteten afgiver magt til de andre EU-lande, og det gør vi jo, hvis vi på nogle områder går fra enstemmighed til flertal, selv om man juridisk i Justitsministeriet ikke tolker det som suverænitetsafgivelse, så må det være befolkningen, der bliver spurgt om det.
Jeg ville også gerne have en dialog med statsministeren om, om ikke vi kan blive enige om, at der selvfølgelig må være en folkeafstemning også i sådan et tilfælde, så det er befolkningen, der afgør afgivelse af magt, og jeg vil - udenrigsministeren var lidt inde på det i sin besvarelse, ikke til mig, men generelt - sige, at der er jo tale om nogle større ændringer, mere markante ændringer, mere gennemgribende ændringer, end da man udvidede EU med tre lande og gav dem stemmevægt og derfor relativt mistede stemmevægt i ministerrådet.
Jeg tror, det var det, udenrigsministeren henviste til.
Der er jo tale om noget andet, når man direkte går ind og ændrer i Traktaten bl.a. med hensyn til områder, der kan afgøres med flertal i stedet for med enstemmighed.
Charlotte Antonsen (V), 1999-12-08:
Det er ikke, fordi jeg normalt bryder mig om at have samme problemer som hr. Keld Albrechtsen, men jeg bliver nødt til at sige, at i diskussionen af, hvad man er citeret for, er jeg altså lidt i samme situation, for jeg har på intet tidspunkt i dag udtalt mig, som statsministeren citerer mig for, om et kollektivt forsvarssystem.
Jeg har talt om europæisk forsvarspolitik; altså det er bare for at rette den misforståelse hos statsministeren.
Det, jeg gerne vil have bekræftet nu, er, at når statsministeren taler om, at vi nu skal gå fra en defensiv til en offensiv EU-politik, så tænker statsministeren ikke på sig selv, men på alle mulige.
Der fik jeg altså ikke helt klarhed over, om statsministeren så også agter at komme med noget nyt, for de punkter, statsministeren nævnte, kan jeg ikke umiddelbart se noget nyt i.
Det, statsministeren nævnte, var for det første, at på nogle skatteområder skal man have mindstebestemmelser.
Jamen det har vi jo kæmpet for i årevis fra dansk side at man skal have på nogle skatteområder.
Det er der da ikke noget nyt i.
For det andet nævnte statsministeren, at vi skal have en offensiv miljøpolitik.
Jamen det var jo det, hele slaget om Amsterdam handlede om fra regeringens side.
Betyder det, at vi skal have det ind på den kommende regeringskonference, eller ønsker statsministeren, vi skal fastholde den smalle regeringskonference?
Hvis det ikke skal ind på regeringskonferencen, så er der jo ikke noget nyt i det.
Jamen det har statsministeren jo talt om, havde jeg nær sagt, i næsten 100 år, i hvert fald i 10, eller 8 år har statsministeren vel efterhånden siddet.
Det er der jo heller ikke noget nyt i.
Det eneste nye, når vi taler euro- og beskæftigelseskoordination, er, at Danmark ikke længere sidder med i beskæftigelsesdiskussionen, fordi den foregår i euro 11-gruppen.
Er det korrekt?
Keld Albrechtsen (EL), 1999-12-08:
Det er korrekt, som statsministeren siger, at vi både her i Folketingssalen og i Europaudvalget tidligere har beskæftiget os med indholdet i det notat om den militære undtagelse, som kom i juli fra regeringens side.
Men jeg vil bare gøre statsministeren opmærksom
på, at som jeg har opfattet det, har udenrigsministeren også senere hen erkendt, at sådan kunne man naturligvis ikke skrive undtagelsen ned til ren og skær retsakter.
Jeg tror, udenrigsministeren også har erkendt det over for Europaudvalget.
Beslutninger på det militære område træffes jo ikke i form af retsakter, og hvis man virkelig fulgte den opfattelse, som ligger i det notat, så ville undtagelsen dermed være skrevet væk, den ville være tømt for ethvert realitetsindhold.
På den måde ville man ved hjælp af jura kunne fjerne undtagelsen simpelt hen.
Og jeg mente egentlig, at regeringen havde erkendt, at den gik altså ikke.
Og derfor er den eneste instans, som med vægt og fornuft og demokrati kan afgøre det spørgsmål, befolkningen.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-12-08:
Det var statsministerens svar til hr. Keld Albrechtsen om, at det ikke handlede om jura, det her, eller at vi ikke skulle gå for meget op i, om det var juridisk holdbart at diskutere den militære komité, der gav mig lyst til at læse det lille afsnit op fra hr. Jann Sjursens ordførertale, hvor hr. Jann Sjursen siger: Hvad der imidlertid er endnu mere beklageligt er, at regeringen vil lade danske repræsentanter deltage i den militære komités arbejde, når denne bliver nedsat, uanset hvad man mener om det danske forbehold.
Om man er for eller imod det, så er det der.
Og det er under den forudsætning, et flertal af befolkningen stemte ja ved folkeafstemningen i 1993.
Det er nok muligt, at regeringens kurs kan forsvares juridisk, men politisk bliver der med regeringens og flertallets holdning lagt gift ud for debatten om det betimelige i at opretholde eller ophæve forsvarsforbeholdet.
Debatten drejer sig allerede nu om, hvorvidt regeringen fifler med forbeholdet eller ej.
Kristeligt Folkeparti mener, at forsvarsforbeholdet respekteres ved, at regeringen holder Danmark uden for det samarbejdsområde, som forbeholdet vedrører.
Så lad de andre fortsætte med deres køreplaner og komiteer for det militære samarbejde.
Det skal vi ikke hindre dem i.
Og det har vi også tilkendegivet, at vi ikke vil, og vi når også nok at komme en anden gang, hvis vi får ophævet forbeholdet.
Så kan regeringen som på ØMU-området bruge sine kræfter på at fortælle Folketinget og befolkningen, hvorfor den mener, vi skal sidde med ved bordet, og hvorfor forsvarsundtagelsen skal ophæves.
Det vil være ærlig snak.
For nu er det militære samarbejde i EU ikke længere snak - det er virkelighed.
Det står heller ikke i modsætning til samarbejdet i NATO for os at se, om end faren for et dobbeltarbejde og et svækket amerikansk engagement er nærliggende.
Men det er på kant med den danske undtagelse.
Det er det, vi synes, man skal forholde sig til.
Charlotte Antonsen (V), 1999-12-08:
Jamen vi har lidt drøftelser nede i salen af tingenes tilstand.
Der er jo stillet en forespørgsel til statsministeren.
Statsministeren forlod os, inden han kunne nå at svare på ordførernes spørgsmål.
Det er jo i hvert fald ikke normal procedure, men vi har ikke sådan lige kunnet se, om den er inden for forretningsordenen.
Men det kan være, vi kan få hjælp.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-12-08:
Jeg er helt klar over, at tiden slap op for hr. Buksti, men jeg vil gerne bede hr. Buksti komme tilbage til det spørgsmål, som har været rejst et par gange, nemlig hvordan hr. Buksti vil forklare, at man med indgangen, altså Danmarks deltagelse i militære komiteer, respekterer det danske forbehold?
Udarbejdelse og gennemførelse af beslutninger kan vi ikke deltage i, når det relaterer sig til forsvarsområdet.
Alligevel mener regeringen med socialdemokratisk opbakning
Hvordan hænger det sammen på jævnt dansk?
Og så ville jeg sige til hr. Buksti i forhold til hans besvarelse tidligere: Jeg kunne forstå, at statsministeren var åbenbart ikke garanten for forbeholdene, men Socialdemokratiet var, sådan må man jo forstå hr. Bukstis svar, og jeg ved ikke, hvad det relaterer til.
Jeg troede, man skulle tage bare lige den lille sentens af valgkampretorikken for pålydende, men også det er jo åbenbart faldet fra hinanden.
Mogens Lykketoft (S), 1999-12-08:
Fru Kjærsgaards spørgsmål afslører jo, hvorfor det ville være hensigtsmæssigt at tage debatten i forbindelse med behandlingen af de pågældende lovforslag.
Der er ligesom større taletid både til spørgsmål og svar.
Jacob Buksti (S), 1999-12-08:
Først til fru Charlotte Antonsen: Jeg synes jo, det er helt guddommeligt, at vi stadig væk skal have den her datosnak.
Det må jeg sige.
Jeg troede, vi var kommet ud over datologien, men det er vi ikke, og at det skulle være sådan, at fordi der kommer en meningsmåling i B.T., så skulle det føre til, at lige pludselig så så regeringen lyset, som den ikke havde set før, og fandt en dato.
Det må jeg sige, så
synsk er regeringen sandsynligvis ikke.
Hvordan man så derefter skulle nå til at få en hurtigere afklaring - hvordan får man en hurtigere afklaring af noget, man ikke har besluttet datoen på endnu?
Det ved jeg ikke, og jeg ved ikke, om fru Charlotte Antonsen har fået en fornemmelse af, at regeringen mener, at en eventuel folkeafstemning skal være senere end år 2000.
Det kan jeg ikke forstå en pind af.
Til hr. Knud Erik Hansen: Hvad er læren af Kosovo?
Ja, læren af Kosovo er jo præcis - dér tror jeg egentlig ikke, vi er så uenige - at det, der er galt, er, at den bløde sikkerhedspolitik, altså den økonomiske indsats, den forebyggende indsats og den hårde sikkerhedspolitik, det militære, ikke har hængt ordentligt sammen, og det er jo derfor, at man på baggrund af Kosovo er kommet til at diskutere en tættere integrering af det, EU foretager sig.
Det er nemlig det bløde, og det, NATO foretager sig, er det hårde.
Men hvis man i et forhandlingsforløb skal kunne håndtere det her, bliver man nødt til også at kunne have forbindelsen i forhandlingsforløbet, og derfor bliver man nødt til at have et militært krisestyringsberedskab i forbindelse med de forhandlinger, som skal forebygge krisen.
Derfor er det, at EU kommer ind, og det er det, det hele handler om.
Når vi så mener, at man skal sidde med - ja, hr. Knud Erik Hansen kan godt ryste på hovedet - men skal jeg gentage det én gang til?
Det er sådan, at hvis man skal kunne forhandle, er det jo ikke nok at sige, at de, der sidder og skal give pengene, bare skal sidde og forhandle, mens det er nogle andre, der skal sidde og levere det militære isenkram.
Hvis man skal forhandle og forebygge, skal man selvfølgelig forhandle, så man også er i stand til at levere en militær krisestyring senere.
Det er det, det hele handler om, og det er derfor, at der skal ske en stærkere indsats på det område.
Og endelig står der direkte i den erklæring, der ligger til topmødet, at det skal foregå i overensstemmelse med FN's pagt og principper og OSCE's erklæring om en fælles europæisk sikkerhed.
Frank Jensen (S), 1999-12-08:
Alle partier stemte for erklæringsreglerne for mere end 1 år siden.
Hr. Thulesen Dahl, fru Pia Kjærsgaard og hr. Peter Skaarup
stemte for dem og stemte også for, at de ikke bare som tidligere skulle gælde for de 21-23-årige, men for de 18-23-årige.
Det kan godt ske, hr. Thulesen Dahl har fortrudt, at han stemte for erklæringsreglerne, men det er et faktum.
Den 16. november svarede jeg her i Folketinget på spørgsmål fra hr. Thulesen Dahl, at jeg mente, det var nødvendigt at se på erklæringsreglerne, fordi jeg mente, det var nødvendigt.
Så kom der en sag senere, nemlig i slutningen af sidste uge.
Jeg hørte om den sent torsdag aften på vej hjem fra et møde i Bruxelles, og fredag bad jeg mine medarbejdere om at indkalde sagen fra Fyns Statsamt.
Men det har intet at gøre
med, at der blev rejst spørgsmål her i Tinget - intet!
Jeg ved ikke, hvorfor hr. Thulesen Dahl altid tillægger sine medmennesker de allerlaveste motiver, men det kan være, hr. Thulesen Dahl har den tankegang.
Det skal jeg så lade
være usagt.
Til hr. Albrechtsen skal jeg svare, at hr. Albrechtsens spørgsmål kan man ikke svare meget entydigt på.
Den begunstigende forvaltningsafgørelse, som er truffet i Fyns Statsamt,
undersøger vi nu.
Er den truffet på et forkert grundlag, giver det grundlag for at vurdere, om man kan tage statsborgerskabet tilbage, og det er det, vi er i gang med at undersøge i Justitsministeriet.
Jeg vil i øvrigt ikke gå
videre med hensyn til at sagsbehandle her i Tinget, men vi undersøger altså, om statsborgerskabet er givet på et fejlagtigt grundlag eller et ikke fuldt oplyst grundlag - ikke at jeg dermed vil sige, at Fyns Statsamt har truffet en forkert afgørelse, for de har ikke kendt den oplysning, som er kommet offentligt frem, nemlig at den pågældende var dømt til udvisning.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-12-08:
Jeg kan berolige justitsministeren med, at Dansk Folkeparti altid har været og stadig er meget uenig i, at der skal kunne tildeles statsborgerskab via erklæringer.
Og så må jeg bare sige, at hvis det er regeringens udgangspunkt, der nu lægges for dagen, bliver vi jo hver gang, vi ser et lovforslag, hvor der er både fordele og ulemper, nødt til at stemme imod.
Det synes jeg da er brandærgerligt, men det bliver jo konklusionen, hvis man skal tage en diskussion med justitsministeren på det grundlag, justitsministeren ønsker.
Så vidt jeg er orienteret, er statsborgerskabet til den pågældende, vi taler om, tildelt den 15. november i år, altså for ganske lang tid siden efterhånden.
Jeg bliver nødt til at spørge justitsministeren: Nu vil man bruge tiden fra nu af og til engang i det nye år til at vurdere sagen, men man kan godt stille lovforslag her i Folketinget, man kan godt nå at lave om på reglerne inden jul.
Hvorfor skal det tage så lang tid at vurdere, om man kan fratage den pågældende statsborgerskabet?
Spørgsmål 2
: Mener justitsministeren, det generelt er således, at hvis der gives statsborgerskab ved erklæringer, som Justitsministeriet efterfølgende er uenige i, kan Justitsministeriet tage statsborgerskabet tilbage?
Det synes jeg nemlig åbner nogle perspektiver.
Frank Jensen (S), 1999-12-08:
Til hr. Thulesen Dahl: Vi fremsatte lovforslaget på helt traditionel vis her i Folketinget
, og det var ikke et lovforslag med en hel masse sammenbragte ting. Det var et lovforslag om revision af indfødsretsloven, og det indeholdt bl.a. forslag om at nedsætte aldersgrænsen i erklæringsreglerne fra 21 år til 18 år.
Hr. Thulesen Dahl stemte for det, men hr. Thulesen Dahl kender jo godt arbejdsmetoden her i Folketinget.
Hr. Thulesen Dahl kunne have stillet ændringsforslag til den pågældende paragraf, § 3, hvis hr. Thulesen Dahl havde ønsket det, men hr. Thulesen Dahl og hans parti stemte for erklæringsreglerne, og nu mener hr. Thulesen Dahl ikke, det skulle have været sådan.
Jeg driller ikke hr. Thulesen Dahl.
Jeg siger bare, at sådan er det, og jeg er indstillet på i morgen at fremsætte lovforslag her i Tinget om at ændre reglerne, så de, der har begået kriminalitet og har fået en straf, ikke kan benytte sig af erklæringsreglerne.
Så spørger hr. Thulesen Dahl, hvorfor der ikke kan træffes afgørelse i den konkrete sag fra Fyns Statsamt inden jul.
Hvis der skal laves om på den sag, hvis Justitsministeriet skal træffe en anden afgørelse i den konkrete, begunstigende forvaltningsafgørelse, som er truffet af Fyns Statsamt, skal den træffes på et ordentligt, juridisk holdbart og sikkert grundlag.
Peter Skaarup (DF), 1999-12-08:
Jeg må nok lige gentage over for justitsministeren, at det var jo på grund af nogle stramninger, Dansk Folkeparti støttede lovforslaget.
Der var så den knast i det, som vi ikke kunne lide, og derfor er det også, jeg siger, det må være rimeligt, at vi får et klart svar i dag fra justitsministeren på, om den pågældende får lov til fortsat at være dansk statsborger eller ej.
Som vi kan forstå justitsministerens svar indtil nu, så er det, at det kan han ikke svare på i dag og der går lang tid.
Der kan man jo så undre sig over, hvordan det kan lade sig gøre at lave nye love på et juridisk holdbart grundlag, som justitsministeren siger, når man altså ikke kan afklare en sag som den her, som trods alt må være rimelig simpel for Fyns Amt.
Derfor skal mit afsluttende spørgsmål være: Hvordan kan det være, at justitsministeren og regeringen udadtil over for offentligheden ligesom har givet indtryk af, at nu retter man op på det her, nu får den her mand, der er blevet idømt en udvisningsdom, ikke sit statsborgerskab, og så kan justitsministeren alligevel ikke her i Folketinget sige klart, at vedkommende ikke skal have det statsborgerskab?
Det virker ulogisk.
Ole Donner (DF), 1999-12-08:
Ministeren svarede ikke på mit spørgsmål, og jeg mener, det var et forholdsvis enkelt spørgsmål.
Jeg vil så gerne gentage det enkle spørgsmål, og det har ikke noget med den eksisterende sag at gøre.
Det, jeg bare spørger om, er: Mener ministeren, at man kan tilbagekalde et statsborgerskab, hvis det er givet på et administrativt grundlag, som er forkert?
Det må være ret simpelt at svare, om man mener det, man ikke mener det, eller man ikke ved det, for hvis det er det, der er grunden, så kan man jo bare svare det.
Helge Adam Møller (KF), 1999-12-08:
»Hvad er årsagen til, at ministeren ikke allerede har fremsat lovforslag til at ændre § 3 i lov om dansk indfødsret, så groft kriminelle unge udlændinge mellem 18 og 23 år forhindres i at opnå dansk statsborgerskab alene ved at skrive under på et stykke papir?«
»Vil ministeren straks fremsætte lovforslag - så forslaget kan vedtages inden jul - om at ændre § 3 i lov om dansk indfødsret med henblik på at sikre, at unge udlændinge mellem 18 og 23 år skal opfylde lignende krav, som alle andre udlændinge for at blive danske statsborgere?«