Line Barfod (EL), 2004-01-29:
Så vidt jeg har forstået i forhold til spørgsmålet om at få betalt udgifter, så er problemet, at Den Sociale Ankestyrelse har afgjort, at kommunerne ikke længere må betale.
Så er spørgsmålet jo, om justitsministeren så vil sikre, at kriminalforsorgen så betaler, så der også er afsat midler til, at folk kan få betalt udgifterne, når nu man vurderer, at det vil være fornuftigt, at de tager en uddannelse, for ellers er det ligesom at stikke folk blår i øjnene, hvis ikke de også kan få de bøger, der hører til, eller få betalt den brugerbetaling, der er for at komme ind på uddannelsen.
Til det andet omkring kommunerne: Jeg er godt klar over, at det også har noget med andre ministre at gøre.
Men vil justitsministeren sætte sig i spidsen for, at vi nu prøver at se på, hvad vi kunne gøre for at få løst det her problem?
Kan vi finde ud af, hvilke kommuner det fungerer godt med, og hvorfor det fungerer godt dér, og så måske prøve at lave noget samarbejde i forhold til andre kommuner og få dem til at gøre det samme, eller hvad vi nu kan finde på?
Vil ministeren gå ind i at sikre, at vi får løst det problem, som vi har diskuteret i årevis?
Jeg vil gerne starte med endnu en gang at undre mig over de korte høringsfrister.
At man har givet folk 3 eller 4 dage inklusive en weekend til at svare på det her forslag, synes jeg er helt uacceptabelt, og at mange så alligevel har været i stand til at lave så lange svar, synes jeg er imponerende.
Men jeg mener altså, at man i Justitsministeriet alvorligt bør overveje, om man skal sende ting i høring, hvis man alligevel ikke giver folk ordentlig tid til at høre dem, eller om man måske skulle sige, at 2 uger mere til høringen nok var givet godt ud for, at vi får nogle kvalificerede høringssvar, som også kan bruges i det videre arbejde.
Jeg vil så sige, at her har mange alligevel lagt sig i selen for at komme med høringssvar, men jeg synes ikke, det er rimeligt.
Med hensyn til selve forslaget har vi jo i Enhedslisten den holdning, at det som regel er værre at sætte folk i fængsel, at det går dem værre, når de kommer i fængsel.
Nogle er vi så nødt til at anbringe der alligevel, men prøveløsladelse er så et udmærket middel til at prøve at få folk ud.
I den sammenhæng er det selvfølgelig bedre med en prøveløsladelse efter halv tid end efter to tredjedele.
Jeg har også forståelse for, at regeringen ønsker at løse det problem, som både den nuværende og den tidligere regering har skabt med overfyldte fængsler, fordi man bare har ladet straffene stige og stige.
Omvendt skal der også være sammenhæng i det, man så gør, og der skal også være en vis rimelighed i de regler, der kommer.
For det første skal der være den sammenhæng, at når
man siger, at man kan komme ud, hvis man bl.a. uddanner sig, følger behandling osv., så skal der også være ressourcer til at tage den uddannelse.
Derfor håber jeg, at man meget hurtigt vil løse problemet med, at folk kan få f.eks. revalideringsydelse, få hjælp til at få betalt bøger, uddannelsesudgifter osv., sådan at de også har mulighed for at tage en uddannelse, eftersom kommunerne ikke længere vil betale.
For det andet skal der også, når de så er blevet prøveløsladt, være de fornødne ressourcer til kriminalforsorgen i frihed, så de rent faktisk kan føre tilsyn, rent faktisk kan hjælpe folk i gang med en anden uddannelse. Ellers er det ikke rimeligt, at vi siger, at de skal opføre sig ordentligt, men at vi overhovedet ikke vil gøre noget for at sikre, at den proces kan blive gennemført, og så når vi ikke det mål, vi forhåbentlig alle sammen deler, nemlig at forebygge, at de begår ny kriminalitet. Så er der hele spørgsmålet om retssikkerheden for de mennesker, det drejer sig om, og hvad det her vil medføre i forholdet mellem indsatte og ansatte.
Der er vi meget opmærksomme på de bekymringer, mange har givet udtryk for i høringssvarene, at det virker for vilkårligt, og det kan give problemer med tilliden og forholdet mellem indsatte og især ledelsen ude i fængslerne. Det mener vi er nødvendigt at vi kigger mere på under udvalgsarbejdet, også det forslag, som andre har været inde på, som Advokatrådet kommer med, om muligheden for hurtig domstolsafgørelse af spørgsmålet om prøveløsladelse.
Jeg vil gerne sige med det samme, at det ikke er et spørgsmål om tillid, som det var fremme tidligere i debatten, til de ansatte ude i fængslerne.
Det er et spørgsmål om den magtfordeling, der er mellem de forskellige dele, mellem den lovgivende, den dømmende og den udøvende magt.
Der er det vigtigt, når vi sidder som lovgivere og laver den magtfordeling, at vi ser på, hvordan vi synes at det skal være, uden at det nødvendigvis er udtryk for konkret tillid eller mistillid til de mennesker, der bagefter skal administrere reglerne.
Men vi skal tage stilling til, hvordan vi mener magtfordelingen skal være, hvor stor vilkårlighed der skal være.
Hvis man generelt ser på forholdet, hvor domstolene udmåler straffen, og hvor det så er kriminalforsorgen, der afgør afsoningsvilkår og prøveløsladelse osv., må man sige, at meget ofte er kriminalforsorgens afgørelser, som træffes rent administrativt, mindst lige så afgørende for de mennesker, de vedrører, som domstolenes afgørelser af, hvor lang en straf de skal have.
Det kan have større betydning, om man bliver sat til afsoning i den anden ende af landet, om det er et åbent eller lukket fængsel, hvor tidligt man bliver prøveløsladt, og efter de nye regler om man får samfundstjeneste, end om man får et par måneder mere eller mindre i den dom, der bliver afsagt.
Vi mener derfor, det er vigtigt, at vi under udvalgsarbejdet prøver at se grundigt på:
Hvordan skal den magtfordeling være?
Hvor meget skal ligge hos
kriminalforsorgen
Hvordan kan vi eventuelt i forhold til det, der ligger i kriminalforsorgen, lave nogle strengere retningslinjer?
Så er jeg meget enig i de bemærkninger, der er kommet, om, at det er vigtigt, når vi ser på, hvad det er, folk skal gøre for at kunne blive prøveløsladt, ikke kun at fokusere på dem, der tager lange uddannelser osv., men også på dem, der har behov for at lære det helt basale med at kunne stå op om morgenen, gå i bad, lave mad osv.
Det er jo desværre den udvikling, vi ser, at der er flere og flere af dem, som sidder i fængslerne, der simpelt hen ikke er i stand til at klare det mest basale.
Hvis de lærer det, er vi altså kommet
meget langt, og derfor bør det også indgå i, hvad der tæller med, når man vurderer prøveløsladelse. Vi er positive over for at fremrykke prøveløsladelsen, men der er meget, vi skal se på under udvalgsarbejdet, før vi tager endelig stilling til forslaget.