Kim Behnke (FP), 1999-02-10:
Selv om det for nogle forekommer, som om det blot er traditionen, der byder mig at tage ordet ved førstebehandlingen af et tillægsbevillingslovforslag, er det imidlertid sådan, at vi i Fremskridtspartiet opfatter behandlingen af tillægsbevillingslovforslaget som en ganske alvorlig ting.
Det er sammentællingen af de bevillinger, der har fundet sted i løbet af finansåret, ud over hvad der var aftalt i det pågældende års finanslov.
I det her tilfælde taler vi om finansåret 1998.
Se, i det øjeblik finansloven er vedtaget, er der jo en forventning hos de fleste om, at så er budgettet lagt for det år, der ligger foran os, men der går ikke ret lang tid, før ministrene stiller i Finansudvalget med ønsker om merbevillinger i form af aktstykker, som så ofte opnår flertal.
Men det er jo desværre ikke hele sandheden, for der er selvfølgelig grænser for, hvilke sager der skal forelægges i Folketingets Finansudvalg, og derfor er det også sådan, at det først er i det øjeblik, hvor tillægsbevillingsloven går i trykken, vi har det samlede overblik over, hvordan det pågældende finansår er forløbet.
For 1998 er det sådan, at der har været et merforbrug på 4,7 mia. kr. i forhold til, hvad der var forventet på finansloven.
Og så kan man jo spørge sig selv: Hvor er de 4,7 mia. kr. så anvendt? Er det sådan, at pengene er anvendt til at få nedbragt ventelisterne på sygehusene?
Er de anvendt til at få styrket kriminalitetsbekæmpelsen?
Er de anvendt til at lempe forholdene for det danske erhvervsliv eller til andre gode og velformulerede formål?
En stor del af pengene er gået til, at den offentlige sektor er blevet større, at der rundt omkring i statsadministrationen er blevet ansat flere mennesker, som har brugt pengene til at bygge nye bygninger, udvide med flere kontorer og på anden vis udvide staten.
Derfor er det Fremskridtspartiets opfattelse, at tillægsbevillingslovforslaget for 1998, som det foreligger, bør indstilles til forkastelse.
Vi har i Finansudvalget stemt imod langt hovedparten af de aktstykkebevillinger, der er blevet fremlagt af ministrene.
Det skyldes nu primært, at langt de fleste aktstykker har deres udgangspunkt i, at der forelægges bevillinger til ulandsområdet til konkret vedtagelse og afgørelse, og dér stemmer Fremskridtspartiet imod langt hovedparten af bevillingerne.
Men også andre sager har jo fundet vej til Finansudvalget, og hver gang der har været tale om merbevillinger, som vi ikke mener at der er plads til på den danske finanslov, så har vi stemt nej. Dermed være ikke sagt, at vi har stemt nej til det hele.
På en lang række punkter har vi også i Fremskridtspartiet følt, at det var korrekt at støtte de bevillingsforslag, de aktstykker, der er blevet fremlagt.
Og selv om finansministeren antagelig vil synes, at et overskud på 17 mia. kr. er vældig flot, er der kun at sige, at det er ikke ret meget, når man sammenligner med den gældsforpligtelse, som staten har, og som jo stadig væk er på over 650 mia. kr.
Og de, der kan lidt hovedregning, vil hurtigt kunne se, at med kun 17 milliarder kroners overskud om året kommer det til at tage alt for mange år, før statens
store gældsforpligtelse er afhøvlet.
Så Fremskridtspartiets indstilling kan kun være den, at vi indstiller tillægsbevillingslovforslaget til forkastelse.
Det er en naturlig konsekvens af, at vi har stemt nej til de mange merbevillinger, og af det, der var udgangspunktet, nemlig at finansloven for 1998 blev vedtaget, uden at det skete med vores stemmer.
Vi forventer, at vi under det udvalgsarbejde, som Finansudvalget går i gang med, vil kunne få belyst, på hvilke punkter man fra regeringens side har syntes det var nødvendigt at bruge de mange ekstra penge.
Og når vi så når frem til tredjebehandlingen, vil vores indstilling være, at Folketinget stemmer nej.