Carsten Koch (S), 1999-01-14:
Jeg skal takke for en meget positiv modtagelse af forslaget.
Det er, som flere har været inde på, sådan, at forslaget er udmøntet i overensstemmelse med de aftaler, der er indgået i forbindelse med finanslovforhandlingerne.
Der har været nogle enkelte bemærkninger til forslaget; dem vil jeg godt knytte nogle kommentarer til.
For det første nævnte fru Gyda Kongsted, at der i aftalen står »inden en uge«, mens der i selve lovforslagets bemærkninger står »snarest efter« eller noget i den stil.
Dertil kan jeg sige, at det er klart, at der ikke er nogen modstrid i det her, men at »snarest efter« i meget høj grad kan og bør forstås som inden en uge, så jeg opfatter det ikke på nogen måde som et forsøg på at løbe fra aftalen - tværtimod måske at sætte endnu mere turbo på, sådan at det gøres uopholdeligt.
Det er jo sådan, at når man angiver frister, er der en vis tendens til, at man lægger sig ude og overholder fristen i situationer, hvor man endda kunne komme hurtigere ud.
Så jeg opfatter det ikke på nogen måde som en modsætning.
Tværtimod er det intentionen med forslaget, at intet skal ind over Sundhedsstyrelsen, forstået på den måde - og det er også noget, som jeg fået tilkendegivelser om fra amterne m.v. - at amterne selv påtager sig den her opgave, det enkelte amt, hvor den pågældende henvender sig, eller amterne i fællesskab.
Amterne vil jo ikke på nogen måde være interesserede i at få pålagt en behandling af Sundhedsstyrelsen.
Så beder fru Henriette Kjær om en tilkendegivelse af, hvad der egentlig ligger i ordet eksperimentel.
Det har jo i og for sig ikke så meget med selve lovforslaget at gøre, for vi har jo ordninger vedrørende eksperimentel behandling i udlandet.
Det er en helt anden diskussion, som jeg ikke rigtig synes, vi skal komme ind på nu, men det er altså sådan, at Sundhedsstyrelsen som den øverste lægesagkyndige autoritet på området er sat til at afgøre, hvad der forstås ved eksperimentel behandling.
Sundhedsstyrelsen er jo ikke bare sådan et lille lukket kontor.
Man har sine eksperter, man trækker på, og det er altså udtryk for den højeste ekspertises vurdering.
Jeg mener ikke, vi har haft nogen eksempler på, at der har været, hvad skal vi kalde det, meget forskellig opfattelse af, hvad der ligger i ordet eksperimentel, så jeg tror, at vi kan reservere den diskussion til et andet forum.
Jeg mener ikke, det er et stort problem i forhold til det
Patienter må erkende, at man ikke bare kan forlange
en hvilken som helst udenlandsk behandling foretaget med offentlige midler og fuldstændig se bort fra, at det kan være eksperimentelt.
Vi har jo set eksempler på, at folk er blevet underkastet eksperimentel behandling, som bestemt ikke har været et gode, så jeg mener, det er et fornuftigt princip, vi har.
Til hr. Jørn Jespersen og delvis også til hr. Frank
Aaen, som begge anholder princippet om, at nu tager vi nogle enkelte diagnoser op, nogle enkelte behandlinger, og trækker dem frem og laver nogle særlige regler, særlige ventetidsregler, på disse områder.
Jeg er også generelt modstander af, at man sådan vælger et bestemt område og laver nogle særlige, specifikke ventetidskrav på nogle bestemte områder.
Det har vi jo heller ikke så gode erfaringer med, når vi ser tilbage, men jeg vil nu nok sige, at når jeg er gået med på det her område, lige præcis på det her, så er det, fordi det er noget, der er livstruende.
Når det er livstruende, har det en særlig karakter, og det er den eneste grund til, at jeg går ind for, at man laver sådanne særlige ordninger på det her specifikke område.
Hr. Jørn Jespersen og hr. Frank Aaen kritiserer også - og flere har også været inde på det - spørgsmålet om, om vi, når vi nu fokuserer på behandling af livstruende sygdomme, så ikke automatisk kommer til at nedprioritere andre sygdomme, som også kan være belastende og ubehagelige.
Til det vil jeg sige, at dér man ser man lidt spøgelser, for det er altså sådan, at det danske sygehusvæsen er karakteriseret ved rimelig god dækning af og behandling af mange, mange sygdomme.
Og man må sige, at behandling af livstruende sygdomme inden for rimelig korte frister bør være og har også været et kerneområde inden for sygehusvæsenet.
Det er jo ikke sådan, at vi lige pludselig i Folketinget kommer med et helt ukendt og nærmest revolutionerende princip, som er fuldstændig fremmed rundt om i sygehusene og
i amterne.
Nej, det er altså, som flere også har været inde på, et princip, som har været kendt gennem lang tid.
Mange amter overholder uden problemer disse ventetidsregler; det er jo det, der er tilfældet.
Det skal mere opfattes som en ekstra tryghed, en tilkendegivelse om, at folk, der har en livstruende sygdom, selvfølgelig, som det er tilfældet, i alle amter - alle skal være med - kan have krav på at få en sådan behandling.
Det er sådan, det skal ses.
Det er ikke et helt nyt princip, som lige pludselig medfører, at sygehusene skal have tilført en masse nye ressourcer for at kunne fastholde det.
Så jeg er helt enig med de to ordførere i, at det skal ikke betyde nedprioritering af folkesygdommene, af de medicinske patienter
, osv.
Det er noget, som jeg vil følge meget tæt.
Det er jo heller ikke sådan, at kun finanslovforhandlingerne er et forum, hvor der diskuteres overordnet sygehuspolitik; det gøres der faktisk ved de årlige forhandlinger med amterne.
Det er det rigtige forum, og dér vil det også blive taget op, hvis det viser sig, at der skulle blive tegn på en eller anden form for slækkelse på området, hvad jeg ikke forestiller mig.
Jespersen
beder mig fortælle, om jeg kan komme med en eller anden form for kvalitetsgarantitilkendegivelse gældende for alle sygdomme eller for store dele af sygdomskomplekset.
Jeg vil jo sige, at kvalitetskontrol, kvalitetsudmeldinger er jo noget, som ikke er nyt for sygehusvæsenet.
Det er faktisk sådan, at næsten ethvert sygehus, hvis man går ud og diskuterer det med dem, næsten ethvert amt er meget optaget af kvalitetssikring.
Det er et tema, som kommer igen ved masser af konferencer og møder og i den praktiske implementering af politikken rundt om på sygehusene.
Men jeg kan sige og garantere for, at det er noget, der ligger amterne og sygehusene stærkt på sinde.
Overordnet kan jeg så bidrage med at fortælle, at jeg for et halvt års tid siden fik etableret et evalueringscenter
for sygehusene, som netop skal tage rundt og se på også kvaliteten af behandlingen og føre overordnet - hvad skal vi kalde det - tilsyn, opsamle information om, hvordan kvaliteten er på de forskellige sygehuse.
Så det vil jeg da godt markere over for hr. Jørn Jespersen.
Så har hr. Jørn Jespersen og hr. Frank Aaen også nogle overvejelser om privathospitaler; flere andre har også været inde på det.
Og der er det jo, som jeg ser det, sådan, at der vil jeg sige, at når man taler om noget så alvorligt som livstruende sygdomme, har jeg altså svært ved sådan ideologisk at sige: Ja, ja; der er altså nogle ideologiske overvejelser, som gør, at jeg overhovedet ikke vil være med til, at folk skal blive behandlet inden for tiden. Men det er formentlig heller ikke det, de herrer mener.
Derom skal der ikke herske nogen som helst tvivl, og sådan vil det også være; det vil klart være i det offentlige sygehusvæsen, at det bliver opfyldt
Så kan man vælge at sige, at sådan skal det være.
Man kan også vælge at sige, at sådan vil det være, men for at ingen på nogen måde skal betvivle det her, kan vi da godt udstede den mekanik aller, allersidst ude i enden, efter at Sundhedsstyrelsen har været der, osv., der siger, at hvis det er sådan, at folk ikke har den tiltro til det, så kan vi da bare sige: O.k., så kan man altså have denne her lille dims ude i enden, der hedder privat behandling.
Vi skal jo huske, at amterne også i dag har muligheden - og udnytter den - for at lade behandlinger henvises til og foretages på privatsygehuse, og hvor det er amtet, der betaler den fulde behandling inklusive transport og ophold osv., som om det var led i den almindelige sygehusbehandling.
Jeg mener, at der er nogle, der ser spøgelser ved højlys dag, hvis de tror, at vi nu begynder at få sådan en eller anden form for folkevandring over i selvvalgte privatsygehuse, hvor pengene bare følger med.
Det er ikke i overensstemmelse hverken med den politik, som føres her til lands, og som aftales med amterne, eller med, hvad man rent faktisk har set.
Så jeg mener ikke, at der er nogen grund til at være nervøs på det her område.
Hr. Frank Aaen spørger, hvem der har ansvaret, og om patientens retsstilling.
Det er også et væsentligt spørgsmål i relation til det her, og der må jeg jo sige, at der er det
den samme ordning.
Det er selvfølgelig det pågældende sygehus - nu taler vi altså om det private sygehus, hvor man bliver behandlet privat - der har ansvaret.
Men når amterne indgår aftale med sygehusene om behandling på private sygehuse, følger der en forsikringsordning med.
Det vil sige, at der er den garanti eller den ordning i det, at der er en forsikring; amterne sikrer sig, at der er en tegnet forsikring.
Det er i hvert fald noget, amterne har tilkendegivet er en politik, som de praktiserer i stor udstrækning, og det mener jeg er et fornuftigt princip.
Det er også rigtigt, som hr. Frank Aaen og faktisk også hr. Jørn Jespersen er inde på, at vi skal jo være sikre på, at der er kapacitet til det, at der er ressourcer til det.
Og ja, det er rigtigt, uddannelse spiller en meget væsentlig rolle.
Det er jo ikke sådan, at regeringen ikke er optaget af uddannelsen på sundhedsområdet, på sygehusområdet; tværtimod er vi meget optaget af det her.
Jeg kan sige, at i sommer nedsatte regeringen en speciallægekommission, hvis fornemste opgave præcis er at finde ud af, hvordan vi kan mobilisere ressourcerne til forbedring af uddannelsen af de yngre læger bedst muligt.
Jeg kan også godt sige, at de overvejelser, der er, og som er fulgt op i Sygehuskommissionens arbejde, i høj grad går på det samme: Hvordan kan vi effektivisere, gøre uddannelsen af de yngre læger bedre?
Det kan man gøre ved at lave omstruktureringer osv., som er beskrevet af speciallægekommissionen, og som jeg ikke vil komme ind på her.
Men det er altså ikke sådan, at der på nogen måde er tale om, at vi ikke er optaget af uddannelses- og ressourceprojektet.
Det mener jeg altså klart er et fagligt anliggende, og hr. Behnke er velkommen til at foreslå en anden ventetid under udvalgsbehandlingen, selvfølgelig, men jeg synes nok, at vi bør henholde os til, hvad der lægefagligt udmeldes, og så er det det, som Folketinget retter sig efter.
Men det står ethvert folketingsmedlem frit at foreslå nogle andre grænser.
Jeg tror bare ikke rigtig, at man kommer så langt med det, når vi har en udmærket Sundhedsstyrelse til at fastlægge de her grænser.
Så med disse ord vil jeg sige, at jeg vil meget gerne medvirke til et godt udvalgsarbejde, komme med svar så hurtigt som muligt, og så ser jeg frem til, at vi får vedtaget det her lovforslag.