Lene Espersen (KF), 2005-04-21:
Dette beslutningsforslag fra Socialdemokratiet opfordrer regeringen til at fremsætte lovforslag om ændring af forsikringsaftaleloven, så alle forsikringskunder til enhver tid kan opsige de res forsikringer med 1 måneds varsel.
Endvidere skal selskaberne kun kunne opkræve et gebyr, der står mål med de administrative omkostninger ved opsigelsen, og gebyret må kun opkræves i forbindelse med opsigelsen.
Denne tanke er bestemt ikke ny.
Vi har flere gange tidligere overvejet, hvordan vi sikrer forbrugerne adgang til attraktive forsikringsprodukter med korte opsigelsesvarsler, for det er naturligvis helt afgørende for regeringen, at der er konkurrence på forsikringsmarkedet til gavn for forbrugerne.
I 2002 afgav et sagkyndigt udvalg betænkning om forsikringsaftaleloven.
I udvalget var der også forbrugerinteresser repræsenteret.
Under Folketingets behandling af det lovforslag, der blev fremsat på grundlag af betænkningen, blev der i lov om finansiel virksomhed indsat en ny regel om forkortede opsigelsesvarsler i forbrugerforsikring.
Reglen trådte i kraft den 1. juli 2004 og indebærer, at forsikringsselskaber, der udbyder forbrugerforsikringer, skal tilbyde forsikringerne med vilkår om en kort opsigelsesfrist på højst 30 dage.
Selskaber, der overtræder reglen, kan straffes med bøde.
På den måde har vi givet branchen mulighed for selv at finde den rigtige måde at opfylde kravet på.
Jeg forventer, at forsikringsselskaberne lever op til den tillid, der dermed er vist dem.
Det er regeringens opfattelse, at det af hensyn til både forsikringstagerne og konkurrencen på forsikringsmarkedet er vigtigt, at forbrugerne har en reel mulighed for at vælge forsikringer med kort opsigelsesvarsel til en attraktiv pris.
Regeringen kan derfor sagtens støtte forslagsstillernes hensigt med forslaget, men vi mener ikke, at timingen er fornuftig.
Jeg har således tidligere tilkendegivet, at Forsikring og Pension må komme med en redegørelse om den praktiske udmøntning af reglen, når den til sommer har været i kraft i 1 år.
Den tid er regeringen indstillet på at give selskaberne, men så forventes det også, at selskaberne leverer varen.
Som nævnt gennemfører vi til sommer en grundig undersøgelse af den praktiske udmøntning af reglen.
Hvis undersøgelsen viser, at forsikringskunderne ikke reelt har mulighed for at vælge forsikringer med kort opsigelsesvarsel til en attraktiv pris, kommer regeringen med de nødvendige lovgivningsmæssige tiltag.
Der er allerede gennemført en undersøgelse.
I september 2004 afleverede brancheorganisationen Forsikring og Pension en redegørelse om den praktiske udmøntning af bestemmelsen til Justitsministeriet.
Redegørelsen, som jeg har sendt til Folketingets Retsudvalg, viser, at det generelt er muligt for forbrugeren at tegne forsikringer med kort opsigelsesvarsel.
Den viste imidlertid også, at det er så som så med informationsindsatsen, og at det ofte ikke er økonomisk attraktivt for forbrugerne at benytte sig af de korte opsigelsesvarsler.
Selv om det var meget tidligt at drage konklusioner kun et par måneder efter, at loven var trådt i kraft, har vi fra Justitsministeriets side understreget betydningen af selskabernes informationsindsats over for forbrugerne.
Det er selvfølgelig ikke godt nok, at produkterne findes på hylden, hvis kunderne aldrig får kendskab til dem.
Det gælder, både når der tegnes nye forsikringer, og når igangværende forsikringer ændres, men også mere generelt på selskabernes hjemmesider og på Forsikringsluppen, der er hjemmesiden på internettet, og som giver mulighed for at sammenligne forsikringsprodukter.
Hvad angår selskabernes prispolitik, har jeg over for Forsikring og Pension gjort det meget klart, at der er grund til navnlig at være opmærksom på forbrugernes reaktion på vilkår om, at et kort opsigelsesvarsel vil medføre en generel forhøjelse af forsikringens pris.
Forbrugerne er nok ikke indstillet på at betale et årligt præmietillæg på 5-10 pct. for et kort opsigelsesvarsel, som de ikke umiddelbart har brug for eller forventer at ville få brug for.
Jeg er sikker på, at forsikringsselskaberne godt er klar over, at det er ved at være sidste chance for at undgå yderligere lovindgreb, men så skal vi også give dem chancen, og derfor er det endnu for tidligt at konstatere, om der er behov for nye lovgivningsmæssige tiltag.
Jeg vil være meget opmærksom på udviklingen i de kommende måneder, og hvis undersøgelsen, der gennemføres hen over sommeren, vi ser, at den nuværende ordning ikke fungerer tilfredsstillende, er jeg indstillet på at fremsætte lovforslag på dette område i begyndelsen af næste folketingssamling.
Der er imidlertid også andre spørgsmål, der må overvejes nærmere, inden vi tager stilling til, om en regel som den foreslåede er den rigtige løsning.
Vi er nok alle enige om, at forbrugerne skal have frihed til at vælge de bedste og de billigste forsikringsprodukter.
I den forbindelse er der dog et vigtigt element af forbrugerbeskyttelse, som ofte overses i denne diskussion, men som er relevant at fremhæve.
En civilretlig regel som den foreslåede, der giver forsikringstagerne en almindelig adgang til at opsige forsikringen i forsikringstiden, vil nemlig gå videre end at give forbrugerne en reel valgmulighed.
Den vil simpelt hen afskære forbrugeren fra at vælge en forsikring, der har vilkår om længere opsigelsesvarsel, men som til gengæld vil være billigere.
En af de klare fordele ved den offentligretlige regel, vi har i dag, er netop, at kunderne har mulighed for at vælge mellem forsikringsprodukter med forskellige opsigelsesfrister.
Det er vigtigt at være opmærksom på, at bestræbelserne på at give forbrugerne flere valgmuligheder ikke fører til færre valgmuligheder.
Det er da også en væsentlig årsag til, at regeringen principielt foretrækker den nuværende regel, der giver forsikringsselskaberne mulighed for selv at udforme de produkter, kunderne efterspørger.
Med hensyn til det, der fremgår af bemærkningerne til beslutningsforslaget, vil jeg gerne sige følgende: Det er ikke korrekt, at det kun er nye kunder, der kan tegne forsikringer med kort opsigelsesvarsel efter den nye ordning.
I de øvrige selskaber har alle de eksisterende kunder haft mulighed for at omtegne deres forsikringer til nye med kort opsigelsesvarsel i løbet af det år, reglen har været i kraft.
Det er heller ikke rigtigt, at spekulation i sæsonudsving ikke har betydning for selskaberne.
Selv om sæsonudsvingene ganske vist måtte være de samme for alle forsikringsselskaber, når man taler om de samme forsikringsprodukter, kan man sagtens forestille sig, at ejeren af eksempelvis en båd eller en motorcykel kun vælger at have forsikring i sommerperioden for så at opsige forsikringen i vinterhalvåret, hvor båden eller motorcyklen ikke bruges, og hvor der derfor ikke er risiko for skader.
Problemet for selskaberne er, at der så ikke er nogen kunder til den pågældende forsikringstype i de perioder, hvor risikoen er lav, og hvor der derfor kan tjenes penge på forsikringerne.
Dermed vil det ikke nødvendigvis være et andet forsikringsselskab, der får fordelen af at forsikre den pågældende genstand i perioden med lav risiko, og dermed er der faktisk en reel risiko for generelle prisstigninger på disse forsikringsprodukter.
Endelig anføres det, at konkurrencen ikke virker på dette område, og at en styrkelse af konkurrencen vil indebære betydelige besparelser for forbrugerne.
Det er dog ikke nødvendigvis rigtigt.
Justitsministeriet har fra brancheorganisationen Forsikring og Pension modtaget nogle statistiske oplysninger, der tegner et noget andet billede, og som tyder på, at de forventede besparelser for forbrugerne ikke nødvendigvis kan realiseres fuldt ud.
Jeg vil her kun nævne et enkelt af disse forhold.
I dag skifter ca. 15-20 pct. af kunderne på privatforsikringsområdet selskab hvert år, hvilket indebærer, at forsikringerne gennemsnitligt er i kraft i 5-7 år.
Hvis dette gennemsnit nedbringes væsentligt, må man have øjnene åbne for, at selskaberne vælger at få dækket indtegningsomkostningerne ved forsikringsperiodens begyndelse i stedet for i løbet af forsikringens løbetid.
Afslutningsvis kan jeg konstatere, at der med beslutningsforslaget lægges op til, at alle forsikringstagere skal kunne benytte sig af et kort opsigelsesvarsel.
Der skelnes i den forbindelse ikke mellem forbrugerforsikringer og erhvervsforsikringer, og konsekvensen heraf vil være, at selskaberne også med hensyn til erhvervskunderne, hvor der kan være tale om endog meget store forsikringsengagementer, vil skulle indrette sig på, at forsikringen kan opsiges med kort varsel.
Det virker bestemt ikke velbegrundet at op hæve aftalefriheden på dette område, når forsikringstagerne er selskaber og virksomheder, der tegner forsikring som led i udøvelsen af erhvervsvirksomhed.
Det skal der nok lige tænkes lidt mere over.
Prisfastsættelsen må ikke gøre det uattraktivt for forbrugeren at vælge forsikringer med kort opsigelsesvarsel.
Men regeringen finder dog, at selskaberne skal have det år, som jeg har lovet dem – det har jeg også gjort her fra talerstolen – til at udmønte reglen i praksis, inden vi tager stilling til, om forventningerne er opfyldt.