Jann Sjursen (KD), 2004-04-15:
På mange måder er det en glædens dag for Kristendemokraterne
, og det er det ikke mindst på grund af det lovforslag, som regeringen her har fremsat, som jo har en klar tråd tilbage til det beslutningsforslag, nr. B 20, som det daværende Kristeligt Folkeparti fremsatte for Folketinget den 11. december 2001, et beslutningsforslag om tiltag mod vold i familien.
Det var et forslag, som baserede sig på den såkaldte Østrigsmodel om bortvisning af en voldelig part fra hjemmet,
et forslag, som fik en forholdsvis positiv behandling og modtagelse her i Folketinget, om end der på det tidspunkt ikke var flertal for, at det blev gennemført, hvorefter der blev sat et udvalgsarbejde i gang for nøjere at undersøge den såkaldte Østrigsmodel og konsekvenserne af at indføre noget tilsvarende her i Danmark.
Skal det ske, er det selvfølgelig også utrolig vigtigt, at den hjælp og støtte, der skal gives, også bliver givet.
Dels af de kommunale myndigheder i form af socialrådgivere, som kan rykke ud og hjælpe både kvinder, som der jo oftest er tale om, og deres børn, dels ved, at det politi, som i første omgang kommer ind i billedet, har den nødvendige uddannelsesmæssige baggrund for at kunne varetage den opgave, som ikke mindst for børnene mange gange vil kunne opleves som brutalt.
Det er også vigtigt, som vi ser det, at voldsofferet og -manden ikke lades i stikken, og at bortvisning ikke bare fører til bortgang til et nyt og måske voldeligt parforhold, men at det reelt fører til, at man også får nogle andre perspektiver på tilværelsen og får hjælp i den situation, som vedkommende er i, sådan som det sker i Østrig gennem de såkaldte interventionscentre eller via flere krisecentre og så især for mænd herhjemme.
Her kan man godt være lidt betænkelig, især hvis man skal foretage en sammenligning mellem det oprindelige beslutningsforslag, som Kristeligt Folkeparti fremsatte, og så det lovforslag, vi har til behandling her i dag, idet lovforslaget jo overhovedet ikke har nogen økonomiske konsekvenser.
Det fremgår klart af lovforslaget og bemærkningerne hertil, at lovforslaget ingen økonomiske konsekvenser har.
Det betyder, at vi uanset den glæde over lovforslaget, som jeg udtrykte indledningsvis, må sige, at vi bliver nødt til i forbindelse med udvalgsarbejdet at tilsikre de nødvendige tiltag, der skal til fra socialrådgiveres side, fra politiets side, og at vi ikke bare lader voldsmænd, som det jo typisk er, gå bort, om jeg så må sige, ikke i bogstavelig forstand, men gå deres egen vej, eller hvad de vil, men at vi sætter ind med massiv støtte.
Det kommer altså til at koste noget, hvis det for alvor skal batte noget.
Ellers opnår vi ikke det, som kunne være de meget positive intentioner ved lovforslaget her, som der også var i vores eget beslutningsforslag i sin tid, og som de har oplevet i Østrig i forbindelse med den model, de har der.
Vi er selvfølgelig absolut positive over for forslaget og kan støtte det, men jeg vil sige, at glæden for alvor bliver stor, hvis vi også kan se, at de nødvendige ressourcer bliver tilført, så det ikke blot bliver et forslag af symbolsk karakter, men at det også får et reelt indhold, som især kan hjælpe de kvinder og børn, som i dag bliver ofre for vold i eget hjem, men så det også bliver en hjælp til de voldsmænd, som efterfølgende har brug for hjælp.
Så vil jeg også godt sige, at vi synes, det er vigtigt at få afklaret den problemstilling, som også flere ordførere har peget på, om de udenlandske kvinders ophold her i landet, såfremt det er deres voldelige ægtefælle eller samlever, som bliver bortvist, og hvad der så måtte ske med dem.
Det er et af de spørgsmål, som vi må have afklaret.
Ligesom de mange udmærkede høringssvar i øvrigt til Strafferetsplejeudvalgets betænkning giver anledning til flere spørgsmål, som vi vil bore i under udvalgsarbejdet.
Vi er som sagt positive over for lovforslaget.