runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Dahlgaard (UP), 2000-02-09:
Jeg synes egentlig, at ministerens svar er meget godt, for det er jo klart, at det jo går ud på, at en aftale med Den Europæiske Centralbank kan man stole på.
Men så henviser ministeren til de historiske erfaringer.
Vi havde jo også noget tilsvarende med EMS-systemet, med denne samling EF-lande, der havde dette valutasystem, og det brød sammen, sagde ministeren.
Men det er vel at sammenligne med, at hvis euroen og ØMU'en bryder sammen, ja, så har vi ikke den sikkerhed mere.
Det har vi jo så heller ikke i den sammenbrudte ØMU.
Men hvis eurosystemet holder, så har vi sikkerhed for at blive støttet og altså et værn mod valutakriser.
Det er vel rigtigt.
I den anden del af ministerens svar siger hun, at det kræver økonomisk ansvarlighed, og at Den Europæiske Centralbank kun vil støtte os, hvis vi selv har rimelig sund orden i vores økonomi.
Vi har altså en socialdemokratisk domineret regering - undskyld jeg siger det, men det har vi vel - og den fører en meget ansvarlig økonomisk politik, som har været med til at føre Danmark hen til den bedste økonomi, Danmark nogen sinde har haft i målbar tid, og om et par år har vi en borgerlig regering, og den gør det selvfølgelig endnu bedre.
Derfor vil betingelserne sandsynligvis være til stede for, at Den Europæiske Centralbank vil støtte os, hvis den overhovedet eksisterer, og hvis systemet ikke bryder sammen.
Så er vi jo sikret, og så er det jo en bekræftelse fra ministerens side på det stillede spørgsmål.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-02-09:
Jeg forstår naturligvis godt, at det ikke passer særlig godt i økonomiministerens kram at fremhæve den valutaaftale, vi har med Den Europæiske Centralbank, og fremhæve de muligheder for at undgå spekulation, der ligger i den.
Men kan økonomiministeren ikke bare bekræfte, at dengang økonomiministeren anbefalede, at Danmark indgik i den aftale som afløsning for tidligere valutasamarbejder, skete det bl.a. med den begrundelse, at det var et værn for den danske krone, og at der heri lå en forpligtelse for Den Europæiske Centralbank til at støtteopkøbe danske kroner i situationer, hvor det måtte være nødvendigt?
Frank Dahlgaard (UP), 2000-02-09:
Tak for svaret, som var lidt underligt for mig, for når Danmarks Nationalbank har en aftale med Den Europæiske Centralbank på det her område, så regner jeg med, at så kan vi stole på den, og så kan vi være sikre på den.
Det er jo ikke en bananstat, der er tale om, det er hovedparten af Vesteuropa. Som ministeren siger - er det ikke rigtigt forstået - så gælder den aftale, hvad enten vi har en folkeafstemning eller ej, og hvis vi vælger ikke at tage nogen folkeafstemning, eller hvis folkeafstemningen forhåbentlig ender med et nej til euroen, så fortsætter vi med kronen, og så fortsætter aftalen med Den Europæiske Centralbank præcis sådan, som der stod i dagbladet Børsen her den 27. januar i år, hvor Den Europæiske Centralbanks talsmænd understregede: »Danskerne kan godt sige nej til ØMU'en, uden at det får konsekvenser for valutaaftalen mellem Danmarks Nationalbank og Den Europæiske Centralbank.«
Er det ikke sådan, det forholder sig?
Marianne Jelved (RV), 2000-02-09:
ERM II-aftalen er jo ikke betinget af en folkeafstemning om Danmarks forhold til euroen.
Jeg vil godt understrege, for at der ikke skal skabes en helt forkert forestilling for ikke at sige en myte, at en valutaaftale som ERM II er ingen garanti for, at kronen er sikret imod valutaspekulation.
Det er heller ikke det, der er meningen med den valutaaftale.
Der gives ingen garantier af den karakter, selv om vi har en udmærket valutaaftale, og det er i øvrigt, uanset om vi har folkeafstemning, eller vi ikke har folkeafstemning.
Så jeg vil gerne understrege, at hvis man vil sikre sig imod valutaspekulation, når man er en lille valuta, så er det bedste svar at være medlem af et stort valutaområde, og der ligger et lige uden for vores dør, nemlig euroområdet.
Der kan vi være sikre på ikke at blive udsat for valutaspekulation.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-02-09:
En væsentlig begrundelse fra regeringens side for at afskaffe kronen til fordel for EU's euro er, at så undgår man valutakriser, fordi man er med i et stort område.
Men sagen er vel den, at Danmark og kronen allerede har en aftale med Euroland om at støtte hinanden gensidigt, og det vil selvfølgelig i praksis sige, at hvis den danske krone, hvis værdi er lille i forhold til euroens, kommer ud for et pres, har vi Den Europæiske Centralbank til at støtteopkøbe og holde kronen oppe, hvis vi bare selv gør det, som er rimeligt.
Dermed er vi jo sikret mod følgerne af voldsomme valutakriser. Er det ikke rigtigt?
Marianne Jelved (RV), 2000-02-09:
Jeg nægter ikke, at der er en stigende inflation, men jeg nægter derimod, at man kan sammenligne på den måde, som hr. Frank Dahlgaard gør, og derfor vil jeg gentage mit svar fra før for at illustrere det meningsløse i hr. Frank Dahlgaards måde at bruge tallene på:
Det spørgsmål lader sig ikke besvare, lige så lidt som hr. Frank Dahlgaards spørgsmål om forholdet mellem inflationen i december 1998 og inflationen i december 1999.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-02-09:
Jeg synes nu, det er lidt forstemmende, fordi der danner sig et billede af en økonomiminister, som for det første fuldstændig bagatelliserer, at euroen er faldet så kraftigt i kurs, som den har gjort, siden den blev indført for 13½ måned siden, og for det andet simpelt hen benægter, at inflationen, prisstigningstakten, i Euroland er stigende, samt at de to ting, kursfaldet og inflationsstigningen, hænger sammen.
Ministeren må vel medgive mig, at månedsoversigten fra januar 2000 fra Den Europæiske Centralbank, som er den seneste, vi har, ikke bare beskriver den seneste måned, men udviklingen frem til den måned, og at der på side 20 i den nævnte oversigt står, at inflationstakten målt ved år til år-stigningen i det samlede, harmoniserede forbrugsprisindeks steg med yderligere 0,2 procentpoint til 1,6 pct. i november
1999 i forhold til 1,4 pct. og 1,2 pct. i henholdsvis oktober og september 1999
Det er altså en beskrivelse af udviklingen med en tiltagende prisstigningstakt i Euroland.
Marianne Jelved (RV), 2000-02-09:
Jeg har noteret mig, at hr. Frank Dahlgaard selv indtil flere gange meget korrekt har sagt, at det, hr. Frank Dahlgaard citerer fra, er månedsopgørelser, men man kan altså ikke uddrage store generelle betragtninger på baggrund af en månedsopgørelse af inflationen.
Til hr. Keld Albrechtsen: Ja, det er jo rigtigt, at der er sket en renteforhøjelse, og jeg har forsøgt at forklare mange gange, at ECB styrer efter prisstabilitet.
Så siger hr. Keld Albrechtsen, at det måske var muligt, at vi skulle diskutere konvergenskravene igen.
Det kan vi selvfølgelig gøre, men jeg tror, jeg har en allieret i hr. Keld Albrechtsen, når jeg siger, at vi ikke på dette tidspunkt vil rejse spørgsmål af den karakter, som ville betyde, at den regeringskonference, vi nu skal ind i, kunne blive en meget bred konference i stedet for den smalle regeringskonference, som vi i hvert fald har en fælles interesse i at det bliver.
Men i øvrigt er jeg parat til at diskutere konvergenskravene.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-02-09:
Jeg vil gerne sige tak til ministeren for tilsagnet om, at regeringen vil prøve at lave en sådan redegørelse.
Nu har vi set, at der kom en renteforhøjelse, som Centralbanken i Frankfurt fulgte - måske ikke ganske sagligt, det tror jeg egentlig ikke - og samtidig ser vi denne stigende tendens til inflation og vel også en bekymrende udvikling med hensyn til arbejdsløsheden, bl.a. i Tyskland.
Det kunne jo godt foranledige, at vi skulle have en mere grundlæggende diskussion om kriterierne, konvergenskravene som det jo hedder, i euroen, for det tyder altså ikke på, at disse konvergenskrav passer til virkeligheden og til de problemer, som skal løses i et land som f.eks. Tyskland og også i Danmark.
Men jeg ser frem til, at vi får den redegørelse fra ministeren, for så kan vi jo få en diskussion på baggrund af et konkret talmateriale.
Tak for det!
Frank Dahlgaard (UP), 2000-02-09:
Tak i lige måde!
Lad os holde os til spørgsmålet.
Ministeren kan vel ikke komme bort fra, at tallene i den seneste månedsrapport fra Den Europæiske Centralbank, der foreligger på dansk - det er den fra januar i år - viser, at inflationen i Euroland i 12-måneders-perioden frem til november 1999 var på 1,6 pct., og at inflationen dermed stærkt nærmer sig de 2,0 pct., som er en grænse, der ikke må overskrides i Euroland.
Og så er det interessante selvfølgelig: Hvad sker der, hvis man kommer tættere på?
Dér har man tallene, og jeg er glad for, at de bliver refereret i Folketingets forhandlinger.
Marianne Jelved (RV), 2000-02-09:
Jamen hr. Frank Dahlgaard ved jo godt, at man kan vælge en måned og se fra juni det ene år til juni det andet år eller fra december det ene år til december det andet år og vælge, alt efter hvad man gerne vil vise.
Der er jo midlertidige udsving, også i inflationstakten, og derfor er det meningsløst af hr. Frank Dahlgaard at vælge den måned, der passer hr. Frank Dahlgaard bedst.
Det, man ser på, er en periode.
Når man sammenligner inflationsudviklingen, tager man et normalt årsgennemsnit og ser på det, og det var det, mit svar gik på.
Den anden del af hr. Dahlgaards spørgsmål vil jeg godt give et lidt mere seriøst svar på - som man spørger, får man jo svar: Den lille stigning i inflationen, der trods alt var fra 1998 til 1999, skyldtes hovedsagelig, at priserne på energi gik kraftigt i vejret i 1999, og det er bl.a. et af de forhold, der kan beskrives i den redegørelse, som hr. Keld Albrechtsen spurgte til for lidt siden.
Men hvis man ser bort fra stigningen i energipriserne og i stedet ser på kerneinflationen, dvs. den del af inflationen, som kan påvirkes gennem den økonomiske politik, var den gennemsnitlige inflation i forbrugerpriserne eksklusive energi i euro-området 1,5 pct. i 1998, mens den i 1999 var lavere, nemlig 1 pct. Så skal jeg tilføje, at jeg glædede mig meget over indledningen af hr. Dahlgaards opfølgende spørgsmål, hvor hr. Dahlgaard sagde, at nu skulle vi holde os til spørgsmålet.
Det håber jeg bliver normen, også ved de næste spørgsmål.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-02-09:
Hvis vi holder os til spørgsmålet, går det på, hvordan inflationen har bevæget sig, siden euroen blev indført, og den blev ikke indført i midten af 1998, som var ministerens udgangspunkt i det første svar.
Det fremgår af side 20 i den seneste månedsoversigt fra Den Europæiske Centralbank, at den var 0,8 pct., og det sidste tal, vi har fra Centralbanken, som vedrører november 1999, og som jeg har her, er 1,6 pct.
Stigningen i forbrugerprisindekset i Euroland fra november 1998 til november 1999, 12-måneders-perioden frem til november 1999, er altså 1,6 pct.
Det er selvfølgelig et lavt inflationsniveau, men det er da blevet fordoblet siden euroens indførelse, og jeg vil gerne have ministerens vurdering af - som det også fremgår af spørgsmålet - i hvilket omfang det skyldes euroens kraftige kursfald.
Nej, jeg tror, ministeren misforstod mig.
Jeg sagde ikke noget med, at ministerens svar var groft.
Tværtimod, jeg sagde, det var godt, for det var en bekræftelse på mit spørgsmål.
Jeg kan forstå som et tillægsspørgsmål, at ministeren måske er interesseret i at udgive en slags publikation med samtlige spørgsmål, der er stillet her i den pågældende folketingssamling om euroen og ØMU'en, og med svarene, hvad enten de er skriftlige eller mundtlige.
Det vil jeg da være glad for hvis ministeren vil, for det mener jeg er oplysende for alle dem, der vil sætte sig lidt mere ind i tingene.
Det vil jeg da stærkt tilskynde til, så slipper jeg for at gøre det selv.
Ministeren har også svaret rigtigt på - bekræft det, hvis det er forkert - at vi jo må føre en ansvarlig politik.
Hvem vil hjælpe en, som ingenting gider gøre selv?
Det vil
man ikke, og det er forudsætningen i den ERM II-aftale, så vidt jeg har forstået.
Men hvis bare vi gør en rimelig indsats selv, og der er ingen udsigt til, at vi ikke skulle gøre det, så er vi jo sikret, så længe Den Europæiske Centralbank og euroen består, og så har vi gode muligheder for at fortsætte med vores egen krone og har derfor en større selvbestemmelsesret uden for euroen.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-02-09:
Jeg vil godt spørge ministeren, om han er opmærksom på f.eks. de problemer, som eksisterer med hensyn til flygtninge, som sendes tilbage til Kroatien, til Østslavonien, hvor der jo er den situation, at de mennesker af serbisk nationalitet, som sendes tilbage, jo står i en fortvivlende situation.
Jeg ved ikke, om ministeren er klar over, at på trods af det løfte om amnesti, som blev givet, så fængsles alligevel, i hvert fald i ét tilfælde, folk, som er udvist fra Danmark, når de kommer derned.
Jeg ved ikke, hvordan ministerens syn er på den del af det.
Men der er altså meget, der desværre tyder på, at de ting, som vi er enige om ikke skulle foregå dengang, altså finder sted i dag.
Søren Søndergaard (EL), 2000-02-09:
Det er sådan set
ikke et spørgsmål om at anklage, det er jo sådan nærmere et spørgsmål om at konstatere.
Der er tre iranske flygtninge, der har været i Danmark.
De er blevet afvist.
Det kan være efter en aldrig så grundig procedure, det skal jeg slet ikke betvivle.
De er kommet tilbage til Iran, og der er de forsvundet, og man ved ikke, hvad der er sket med dem.
Men jeg tror, ministeren vil være meget enig med mig i, at for dem, som bliver ordnet i det iranske præsteskabs fængsler, er der ikke den store forskel på, om det var Gestapos fængsler eller efterretningstjenesten i Irans fængsler. Så for de enkelte er der ikke nogen stor forskel. Men vi ved ikke, hvad der er sket, og det er jo derfor, at vi her appellerer til indenrigsministeren om at sætte en undersøgelse i gang og finde ud af, hvad der er sket, så vi ikke behøver at vente 55-60 år med at få oplysningerne, men så vi hurtigt kan få konstateret, om det værste er sket, og vi derfor skal stoppe udsendelserne fuldstændigt, eller om der eventuelt ikke er sket noget, der er så alvorligt.
Morten Helveg Petersen (RV), 2000-02-09:
I Det Radikale Venstre har vi principielt ikke noget imod, at private virksomheder udfører opgaver for det offentlige.
Når kontrol, ansvar og kvalitet er defineret, og det politiske ansvar er placeret, jamen så har vi ikke noget principielt imod det, og det sker også i dag på en lang række områder. Men vi må erkende på det her område, at der er praktiske problemer ved at give private hjemmesygeplejersker mulighed for at udføre opgaverne, og det er primært løndannelsen, jeg tænker på.
Ved at åbne for privatansatte også i hjemmesygeplejen risikerer vi, at der skabes et utilsigtet lønpres.
Med den mangel på sygeplejersker, der for øjeblikket eksisterer, risikerer vi, at potentielle gevinster bliver ædt op af lønstigninger i stedet for at komme den enkelte patient til gode, og det er baggrunden for, at vi ikke kan støtte lovforslaget.
Annie Lunde Hansen (CD), 2000-02-09:
Da CD's ordfører, fru Yvonne Herløv Andersen, ikke kan være til stede, skal jeg fremlægge følgende for hende: For CD er samspil mellem det offentlige og den private sektor noget helt naturligt, og vi ser det kun som noget positivt, når private foretagender kan udføre opgaver for det offentlige.
Det gælder også inden for hjemmesygeplejen, vel at mærke på det vilkår, at det er det offentlige, der har det overordnede ansvar, og som både opstiller kvalitetskrav og kontrollerer, at den service, der leveres, lever op til de aftaler, man har indgået.
Hvis disse grundvilkår bliver overholdt, ser CD ikke noget til hinder for, at kommunerne også kan vælge at lade privatansatte sygeplejersker udføre den vederlagsfri hjemmesygepleje efter lægehenvisning.
Selve ordningen med gratis hjemmesygepleje skal der selvfølgelig ikke ændres ved.
I sidste folketingssamling var CD medforslagsstiller på et lignede beslutningsforslag, der var en genfremsættelse fra 1996.
De to forslag drejede sig dog kun om en forsøgsordning.
Ved førstebehandlingen i 1998 omtalte CD's ordfører den meget stærke faglige kodeks, som netop sygeplejerskerne har, og som
Sygeplejersker går ikke på kompromis, så kvaliteten behøver ingen være nervøs for.
Det vil jeg gerne gentage her i dag, og jeg kan hermed give CD's støtte til lovforslaget.
Birthe Skaarup (DF), 2000-02-09:
Dansk Folkeparti har tidligere været medforslagsstiller på et beslutningsforslag af lignende karakter, og derfor kan vi godt i dag udtrykke en positiv holdning over for det foreliggende lovforslag.
Vi har ikke noget imod, at man skaber mulighed for at afprøve og benytte privatansatte sygeplejersker.
Vi synes, det er godt, at man prøver nogle nye tiltag, og hvorfor skulle privatansatte ikke kunne løfte opgaverne i forbindelse med de behov for serviceydelser, som kommunerne står for at skulle løse? Såfremt kvaliteten og effektiviteten samtidig forbedres, ja, så er meget nået, og vi vil under ingen omstændigheder være med til at svække den eksisterende hjemmesygeplejeskeordning over for brugerne.
Vi tror dog på, at personale i private ordninger er ansvarlige mennesker, der kan løse omsorgs- og plejeopgaverne på et kvalificeret niveau.
Såfremt det ikke sker, skal enhver kommunalbestyrelse have mulighed for at hjemkalde en given opgave.
Altså skal der udstikkes klare retningslinjer for, hvorledes opgaverne skal løses på et kvalificeret niveau.
Vi har faktisk allerede her i landet private vikarbureauer for sygeplejersker, så en lignende ordning, hvor en kommunalbestyrelse kan inddrage privatansatte hjemmesygeplejersker, er som sagt for os helt uproblematisk
, blot, som jeg tidligere har pointeret, skal forholdene være i orden med hensyn til kvaliteten, plejen og økonomien.
Det skal svare til, hvad en kommunalbestyrelse anser for en forsvarligt løst opgave.
Som sagt: Dansk Folkeparti har ikke noget imod at prøve nye veje i fremtidens hjemmesygepleje, men selvfølgelig igen til gavn og glæde for brugerne, så vi vil gå positivt ind i den udvalgsbehandling, der fortløbende kommer.
Kristen Touborg (SF), 2000-02-09:
Som det vist fremgik af min ordførertale, så er jeg suppleant for vores ordfører på området, og jeg er helt overbevist om, at alle de spørgsmål, som Venstre m.fl. måtte stille til området her, vil ordføreren besvare med største fornøjelse.
Ester Larsen (V), 2000-02-09:
Jeg ved ikke, om hr. Touborg ville forklare mig, hvordan det kan være, at der skulle være et større behov for hjemmesygeplejersker, hvis de er ansat i et privat firma, end hvis de er ansat i kommunen.
Det er kommunen, der har ansvaret for vederlagsfrit at stille en sygeplejerske til rådighed, det er kommunen, der visiterer.
Hvordan kan ansættelsesforholdet spille ind på udbudet og behovet for sygeplejersker?
Jette Gottlieb (EL), 2000-02-09:
Da vores ordfører på området, hr. Frank Aaen, ikke kan være til stede, vil jeg sige noget om Enhedslistens holdning til lovforslaget: Forslaget går ud på at udvide mulighederne for at udlicitere omsorgen for mennesker, der har brug for hjælp. Ikke mindst på ældreområdet har tilhængerne af udlicitering, lige fra SF-borgmesteren i Vejle til Venstreborgmestrene i Nordsjælland, ønsket flere muligheder for at udbyde opgaverne, herunder kunne udbyde både hjemmehjælp og hjemmesygepleje.
Det er vi imod, og vi synes slet ikke, at omsorg og hjælp til syge og ældre skal laves om i overensstemmelse med regeringens politik om samlede erhvervsfremmeinitiativer, som det siges i bemærkningerne til forslaget.
Vores afvisning af forslaget skal dog ikke forstås som en tilkendegivelse af, at der ikke kan være brug for forbedringer af omsorgen for ældre og syge, tværtimod.
Der er mange steder brug for flere hænder og en anden organisering af arbejdet, og ikke mindst af hensyn til det sidste - en bedre organisering af den offentlige hjælp til mennesker, der har brug for hjælp - er det her forslag præcis den forkerte vej at gå.
Der er brug for en langt højere grad af helhedsorientering i den hjælp, der ydes, der er brug for, at man hurtigt og smidigt kan tilpasse hjælpen til det konkrete behov, herunder fleksibelt at kunne trække på alle offentlige tilbud.
Derfor er vi altså imod forslaget; det går den gale vej.
Carsten Koch (S), 2000-02-09:
Som mange her i Tinget sikkert har bemærket, er det tredje gang inden for godt 3 år, at forslaget om ændring af lov om hjemmesygeplejerskeordninger er på dagsordenen.
Forskellen mellem det her fremsatte forslag og de tidligere er kun, at der er tale om et lovforslag, ellers er det fortsat indførelse af privat hjemmesygepleje, der lægges op til.
Venstre og De Konservative foreslår, at der skabes mulighed for, at kommunerne kan yde vederlagsfri hjemmesygepleje ved indgåelse af aftaler med privatansatte sygeplejersker.
Jeg håber ikke, at Venstre og De Konservative dermed mener, at udviklingen af kvalitet og effektivitet i hjemmesygeplejen ikke er mulig, hvis sygeplejerskerne er ansat i kommunen, for så er de på et galt spor.
Virkeligheden er jo, at kvalitetsudvikling og effektivisering af de offentlige sundhedsydelser i disse år er genstand for stor opmærksomhed overalt i sundhedsvæsenet, og det gælder naturligvis også hjemmesygeplejen.
Lad mig kort repetere, hvorfor regeringen stadig siger nej til en privatisering af hjemmesygeplejen.
Hjemmesygeplejen varetager i dag flere pleje- og behandlingsopgaver som følge af de sidste mange års omlægninger inden for sygehusvæsenet, og hjemmesygeplejen er derfor efter regeringens opfattelse et kerneområde inden for sundhedsvæsenet.
Jeg mener, det er meget vigtigt, at vi holder os det for øje, ikke mindst set i sammenhæng med, at der i sundhedsvæsenet arbejdes ihærdigt på at sikre sammenhæng og kontinuitet i de enkelte patienters behandlingsforløb.
Det indebærer bl.a., at når patienterne udskrives fra sygehus til efterbehandling i hjemmet, skal der være sammenhæng i behandlingen og i tilbudet til patienten.
Koordinering af indsatsen for den enkelte patient er derfor særdeles vigtig, og det kan godt besværliggøres, hvis den ene instans er offentlig, og den anden er privat.
Sagt på en anden måde: Hvorfor bryde de igangværende processer, som består i bestræbelser på at få bedre og mere sammenhængende patientforløb, op med en helt ny måde at organisere tingene på, som forslaget netop lægger op til?
Jeg vil også påpege, at der er nogle samfundsøkonomiske overvejelser, som ikke taler for, at man gennemfører den foreslåede privatisering.
Der er jo en klar mangel på sygeplejersker, og konsekvensen af en øget privatisering af hjemmesygeplejen vil derfor helt klart blive en øget konkurrence mellem det offentlige og det private med hensyn til at rekruttere disse sygeplejersker.
Ud fra en sådan samfundsøkonomisk betragtning kan man ikke sige, at der er fornuft i at understøtte en sådan udvikling. Regeringen finder alt i alt, at det at give adgang for kommunerne til at privatisere hjemmesygeplejen rejser en del alvorlige og svære problemstillinger, og det er baggrunden for, at regeringen ikke kan se, at der skulle være nogen særlig begrundelse for at støtte det fremsatte forslag.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-02-09:
Det er også en meget stor og meget spændende debat, for i virkeligheden viser det sig jo - det er også med hensyn til svineproduktion, som var inde i et spørgsmål før - at når man har gennemført omstillingen til økologi og fundet ud af, hvordan man dyrker økologisk på en effektiv måde, så kan man sagtens tilgodese det fødevarebehov, der er, både globalt og i Danmark, og så kan man samtidig gøre det uden at ødelægge grundvandet og vandressourcer og smide pesticider ud i naturen og lave gensplejsning og alle mulige andre ting, som truer os i dag.
Men det lyder næsten som om, der er behov for, at vi en dag skal have en mere principiel, grundlæggende debat om det.
til i den her omgang.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-02-09:
Jeg formoder, at når hr. Keld Albrechtsen går ind for økologi, så er det ikke kun her i Danmark, så må det jo sådan også indgå i hans globale ansvarsområde, og så vil jeg bare spørge: Hvem er det, der ingen mad skal have, hvis hele verdens produktion skal være økologisk?