Lene Espersen (KF), 1999-04-27:
Formålet med denne forespørgsel er at debattere strategien for offentliggørelse af kontrolresultater, og vi er jo allerede godt i gang.
For det første er vi meget tilfredse med, at der i forbindelse med vedtagelsen af den nye fødevarelov, der træder i kraft den 1. januar næste år, bliver gennemført en ensretning af offentliggørelsesstrategierne, så alle led i kæden fra jord til bord behandles ens.
Der er nemlig ikke tale om, som bl.a. Venstres ordfører var inde på, at situationen i dag er den samme, som den vil være den 1. januar 2000.
Sagen er den, at der vil komme til at gælde ensartede offentliggørelsesregler, og der vil i hvert fald for de lokale levnedsmiddelkontroller, som overgår til at være statslige enheder, blive tale om en kraftig ændring af offentliggørelsesstrategien.
Vi er tilfredse med, at der er blevet lavet begrænsninger i brugen af offentliggørelse af kontrolresultater som instrument, og det skyldes, at vi faktisk mener, at offentliggørelse af kontrolresultater kun skal bruges i to tilfælde.
Det ene er i de situationer, hvor hensynet til fødevaresikkerhed taler for omgående offentliggørelse, f.eks. ved fund af DT 104 i et parti pålæg, og det tror jeg sådan set også alle her i salen er enige om.
Det andet er i de tilfælde, hvor en virksomhed, der beskæftiger sig med fødevarer, efter gentagne påbud ikke sørger for at bringe orden i tingene.
I dette tilfælde skal offentliggørelse bruges som instrument - eller trussel om man vil - til at sikre, at tingene bliver bragt i orden.
Der er nogle ordførere, der har valgt at kalde det forbrugerinformation, men det er altså, som man ser på det.
Det er fødevarekontrollens opgave at sørge for, at de restauranter får bragt tingene i orden, men jeg tror ikke på, at man med en aggressiv offentliggørelsespraksis, som man har haft i København, hvor man faktisk overlader det til forbrugerne at gøre kontrollens arbejde, når særlig vidt med det, man egentlig skulle lave.
Men vi har intet imod, at svinske restauranter bliver bedt om at få orden i tingene, og vi har intet imod, at de, der ikke efterlever påbudene, som en sidste trussel risikerer at blive hængt ud, hvis alt andet er glippet.
For det tredje vejer den enkeltes retssikkerhed tungt for Det Konservative Folkeparti.
Det er blevet kritiseret, at offentliggørelsesresultaterne ofte kommer meget sent - nogle gange måneder efter, at kontrollen har været der - men alle muligheder for at påklage en afgørelse skal være udtømt, før man offentliggør; det skylder man den virksomhed, der sidder på anklagebænken.
Men jeg er meget glad for, at der i den fremsatte vedtagelse, som Det Konservative Folkeparti er medforslagsstiller til, gives tilsagn om, at man vil speede den almindelige sagsbehandling op.
Det er i alles interesse.
For det fjerde bør kontrolresultater som udgangspunkt kun offentliggøres én gang, og jeg må sige, at jeg stiller mig temmelig uforstående over for den lange diskussion, der har været om Steff-Houlberg i dag.
Sådan som jeg læser vedtagelsen, lægges der op til, at man sammenfatter reglerne, og det er jo ikke noget, der først skal ske pr. 1. juli 2000.
Det er ting, man allerede vil begynde at evaluere nu, og jeg ser absolut ingen grund til, at man hænger nogle ud to gange for den samme forseelse.
Men det er også rigtigt nu at tale om en sammenfatning, og her er der i hvert fald tale om et fremadrettet initiativ. For det femte - og det er også noget af det, vi diskuterede for et øjeblik siden - har et af kritikpunkterne været, at forbrugerne ikke kunne bruge offentliggørelse af primærproducenter til noget, og derfor burde f.eks. navnet på en landmand ikke offentliggøres.
Jeg mener sådan set ikke, det argument holder.
Forbrugeren kan jo ikke bruge månedgamle kontrolresultater fra Københavns restauranter og for den sags skyld heller ikke andre kontrolresultater, der er et halvt år gamle, til noget.
De er temmelig værdiløse for forbrugeren, men de har en præventiv effekt, og jeg er ikke i tvivl om, at når den nye fødevarelov træder i kraft og den gældende offentliggørelsesstrategi begrænses til at have en klar præventiv effekt, hvor man kan true med gabestokken, vil der ske ting og sager.
Men der må til gengæld her i evalueringsfasen gerne ses på, om der er noget i den måde, vi i dag behandler mælkeproducenter på, som måske skal tages op til vurdering.
Det er jo sådan i dag, at man automatisk bliver politianmeldt, fordi det at putte medicin i mælk, som bagefter skal gives til småbørn, ikke er nogen særlig heldig praksis.
Men det har noget at gøre med retssikkerhed, og det har noget at gøre med den praksis, der er i dag med politianmeldelse.
Det har ikke noget som helst at gøre med fødevarelovgivningen.
Vi er meget tilfredse med, at der træder nye regler i kraft pr. 1. januar 2000, og vi mener, at det fremsatte forslag til vedtagelse kommer med de nødvendige bud på, hvordan politikken på dette område skal udstikkes fremover.