runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 2000-03-30:
Jeg har lagt mærke til, at flere af tilhængerne af det her charter slår meget til lyd for, at det jo helst ikke skal komme ind i Traktaten, og man har mange fromme ønsker og besværgelser i den anledning.
Men man har ikke turdet skrive det, som man har foreslået, i forslaget til vedtagelse.
Der står, at man sådan ønsker, men altså, der står ikke noget fast og bindende for den danske regering om, at det ikke kommer til at indgå i Traktaten.
Og det ved vi jo godt hvorfor der ikke står.
Det er, fordi piben jo får en anden lyd, når man kommer til de reelle forhandlinger, som man naturligvis vil sørge for kommer til at blive skubbet hen til efter den 28. september 2000.
Så kommer realiteterne på bordet, og så kommer selvfølgelig forhandlinger om traktatændringer i forbindelse med regeringskonferencen.
Vil Det Konservative Folkeparti være med til at fremsætte et sådant forslag til vedtagelse?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-03-30:
Det var det eneste i indlægget i ordførertalen, jeg hørte overhovedet var begrundelsen for, at der sidder i hundredvis af højt kvalificerede, dyrt betalt mennesker, massevis af eksperter, at man har en masse skriverier frem og tilbage, og at vi har en lang debat om EU-charteret her.
Den eneste grund til, at vi har alt det her cirkus i EU-regi, er for at synliggøre eksisterende rettigheder.
Og dermed siger fru Pia Christmas-Møller i virkeligheden også, at det, man skal, er at lave et uforpligtende politisk dokument, som ikke rigtig skal bruges til ret meget, fordi rettighederne jo er der i forvejen.
Det, jeg så vil spørge fru Pia Christmas-Møller om, er: Vil det så være et ufravigeligt krav fra De Konservative, at det her politiske dokument ikke på et eller andet tidspunkt knyttes til Traktaten eller bliver puttet ind i Traktaten? For det er nemlig rigtigt, som hr. Keld Albrechtsen siger, at det står jo ikke i forslaget til vedtagelse, som De Konservative er medforslagsstillere til.
Der står noget, der kan tolkes, noget, der kan bruges senere til at sige: Jamen det var ikke muligt at komme uden om.
Kan vi få et ufravigeligt løfte fra De Konservative om, at De Konservative ikke medvirker til, at det her politisk uforpligtende dokument, som skal synliggøre eksisterende rettigheder, ikke senere bliver skrevet ind i Traktaten eller bliver knyttet til Traktaten?
Pia Christmas-Møller (KF), 2000-03-30:
Jamen jeg kan ikke helt forstå den polemik, der lægges op til fra henholdsvis hr. Keld Albrechtsen og hr. Kristian Thulesen Dahl.
Altså det forslag til vedtagelse, som Det Konservative Folkeparti er medforslagsstiller til,
har jo i tydeligt sprog sagt, hvad det her handler om fra dansk side.
Fra et flertal i Danmark bakkes der klart op om, at det skal være et politisk dokument.
Det er også det, der er opdraget fra Kölntopmødet.
Hvorfor skal vi så begynde nu at diskutere en tænkt situation?
Det kan jeg ikke se der er behov for.
Hr. Kristian Thulesen Dahl mener, at jeg alene talte om synliggørelse af eksisterende rettigheder.
Det talte jeg også om, men jeg talte samtidig om den signalværdi, der ligger i, at det nu bliver tydeligere, hvilke rettigheder borgerne har også i forhold til de enkelte EU-institutioner.
Det er et vigtigt signal over for borgerne, det gør det nemmere for dem at overskue problemstillingerne og deres rettigheder, men det er ikke det eneste.
Det er også vigtigt med det signal, der herigennem sendes til ansøgerlandene.
Så derfor er det ikke totalt overflødigt at udarbejde et politisk dokument, og det var det, der lå mellem ordene, ikke mindst i hr. Kristian Thulesen Dahls indlæg.
Men vi går ikke til det her arbejde ud fra den forudsætning, at der skal ændres på retstilstanden.
Det har jeg sagt i mit oplæg, og det står jeg ved.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-03-30:
Fru Pia Christmas-Møller kan ikke finde ud af at sige noget klart, eller hun vil i hvert fald ikke.
For jeg spørger jo: Vil Det Konservative Folkeparti være med til, at vi simpelt hen vedtager, at der ikke bliver nogen traktatændring?
Det kan et flertal i Folketinget jo vedtage, og så bliver der det ikke, for Danmark har jo vetoret.
Hvis et flertal ville det, kunne man jo tro på alle disse forsikringer, for så kunne befolkningen jo se, at Folketinget har forpligtet sig til, at det ikke sker.
Men der må jo være en grund til, at man ikke vil påtage sig den forpligtelse, at man ikke tør vedtage en sådan klar tekst.
Det må der jo være en grund til, nemlig den grund, at man godt ved, at efter den 28. september 2000 får piben en anden lyd, og så sælger man ud.
Sådan vil det være.
Derfor vil jeg fremsætte et alternativt forslag til vedtagelse, som gør tingene klart.
Forslag til vedtagelse
»Folketinget beklager, at udarbejdelsen af charteret ikke har til formål at styrke de allerede eksisterende rettigheder og kan føre til en underminering af Menneskerettighedsdomstolens autoritet.
Folketinget opfordrer regeringen til: - at modsætte sig alle formuleringer, som indebærer en styrkelse af EF-Domstolens rolle på bekostning af Menneskerettighedsdomstolen, - at meddele de øvrige deltagere i EU-regeringskonference, at Danmark vil nedlægge veto imod en traktatfæstelse og enhver form for traktathenvisning til det kommende charter, - samt at Danmark, hvis spørgsmål rejses på regeringskonferencen, vil kræve en traktatændring, der fastslår, at det er medlemsstaternes og dermed Menneskerettighedsdomstolens ansvar at sikre overensstemmelse mellem EU-retsakter og menneskerettighederne«.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-03-30:
Til fru Pia Christmas-Møller: Det er rigtigt, vi har også bemærket, at der står, at man godt vil arbejde for, at charteret bliver et politisk dokument.
Men det, der faktisk også står i vedtagelsen, er, at man tager regeringens redegørelse til efterretning.
Og det, som udenrigsministeren sagde, var jo klart, at man i virkeligheden lod det stå meget åbent, om charteret efterfølgende skulle indgå i Traktaten.
Og det er vores opfattelse, at det er vigtigt i forhold til de diskussioner, der foregår i konventet, og også i forhold til den holdning, som fru Pia Christmas-Møller giver udtryk for, at man i Udenrigsudvalget ønskede et politisk dokument, at man faktisk giver et signal til konventet om, at de ikke skal bekymre sig om at indarbejde det i Traktaten, men de kan godt lave det, give det en anden form.
Det er den politiske proces, der er i gang i konventet, hvor det kunne være godt med et signal fra Danmark.
Og det er det, man undlader i det forslag til vedtagelse her.
Charlotte Antonsen (V), 2000-03-30:
I Venstre følger vi arbejdet med at udforme det europæiske charter for grundlæggende rettigheder med stor interesse.
Arbejdet foregår parallelt med den regeringskonference, der er i gang.
Der er ingen tvivl om, at netop østudvidelsen klart er EU's allervigtigste mål.
Derfor er det vigtigt, at EU-landene prioriterer at finde løsninger for de institutionelle spørgsmål, der er en forudsætning for, at EU bliver i stand til at optage de 12 fortrinsvis øst- og centraleuropæiske lande, der har søgt om medlemskab i EU.
På regeringskonferencen er det først og fremmest vigtigt at fastholde en smal dagsorden og blive enige om de såkaldte leftovers fra Amsterdamtraktaten.
Og derfor har vi i Venstre allerede, da vi tilsluttede os regeringens forhandlingsgrundlag for regeringskonferencen 2000, tilsluttet os, at charteret bør være et politisk dokument.
At charteret er et politisk dokument betyder, at det ikke ændrer ved retstilstanden i EU.
Det er altså ikke et
forpligtende papir.
Først på et senere tidspunkt skal der tages stilling til, om charteret skal optages i Traktaten.
Det, der er vigtigt i forhold til det igangværende arbejde, er, at europæerne fortsat har tillid til, at EU's institutioner overholder de grundlæggende spilleregler.
Når EU gennemfører nye regler, skal de respektere f.eks. ejendomsrettens ukrænkelighed, ytringsfriheden og telefonhemmeligheden.
Jo flere beslutninger, der træffes i EU, jo vigtigere er det, at de grundlæggende frihedsrettigheder overholdes.
I Venstre kan vi ikke umiddelbart få øje på, at der skulle være et påtrængende behov for at opfinde nye menneskerettigheder eller nye grundlæggende rettigheder, men vi er meget tilfredse med, at spørgsmålet om overholdelse af menneskerettighederne har fået en helt ny betydning i Europa efter Murens fald for 10 år siden. I dag er det ikke kun i de gamle demokratier i Vesteuropa, vi interesserer os for overholdelse af menneskerettighederne.
Det gør man også i de tidligere kommunistiske lande i Øst- og Centraleuropa.
Overholdelse af menneskerettighederne er udgangspunkt for medlemskab af EU.
Det er et meget vigtigt signal at sende til især de 10 tidligere kommunistiske ansøgerlande.
I Danmark og i mange af de andre nuværende EU-lande har vi fået menneskerettighederne ind med modermælken.
Sådan er det ikke i ansøgerlandene.
Når EU formulerer det europæiske charter for grundlæggende rettigheder, bliver det endnu mere tydeligt, at et EU-medlemskab bygger på det grundlæggende fundament, hvor landene skal tage hensyn til og ikke krænke de enkelte borgere.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-03-30:
Jeg vil gerne spørge hr. Claus Larsen-Jensen, om han er enig med udenrigsministeren, når udenrigsministeren siger, at der ikke er lagt op til, at man skal indføre nye menneskerettigheder, man skal kun holde sig til de allerede kendte rettigheder, for hvis Socialdemokratiet er enig med udenrigsministeren i denne totalt uambitiøse målsætning, der går ud på, at der ingen forbedring må ske af menneskerettighederne i forbindelse med det her projekt, så er det jo, vi må stille spørgsmålet: Hvorfor i alverden skal der nedsættes kæmpemæssige konventer, skrives tusindvis af sider, nørkles med paragraffer for at gennemføre i bedste fald det, der allerede står i den europæiske menneskerettighedskonvention? Hr. Claus Larsen-Jensen må undskylde mig, at vi undrer os over, hvad meningen er med dette formidable projekt. Meningen kan vel kun være én bestemt ting, nemlig at give EU mere magt, at bane vejen for en styrkelse af Domstolen, at fremskynde unionsudviklingen.
Jeg kan ikke se andre forklaringer, men det kan være, hr. Claus Larsen-Jensen ved, hvad det her går ud på.
Niels Helveg Petersen (RV), 2000-03-30:
Det kunne måske på dette tidspunkt af debatten være på sin plads at præcisere, hvad det er for et grundlag, charterudvalget arbejder på i forhold til det spørgsmål, hr. Knud Erik Hansen har rejst.
Det står udtrykkeligt i konklusionerne fra Köln, som satte dette arbejde i værk, at det først i en senere fase skal undersøges, om, og i givet fald hvorledes, charteret skal optages i traktaterne.
Der er altså flere led i dette, og det skal først i en senere fase afgøres, om det skal optages i traktaterne, og i givet fald i hvilken form det skal være.
Det er altså udtrykkeligt ikke noget, der indgår i denne fase med arbejdet.
Det er udskudt til senere overvejelser, om, og i givet fald hvordan, det skal indskrives i Traktaten.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-03-30:
Det har været spændende at følge de tre starttaler til debatten, for de er jo mest gået ud på at forklare, hvad charteret ikke skal bruges til, altså på at afgrænse det og forsøge at berolige os alle sammen med, at dette her charter ingen som helst betydning får.
Det er et politisk dokument, som man bare sådan kan trække op af skuffen, hvis man har lyst.
Jeg synes, det er meget mere spændende at bruge denne her debat til at diskutere, hvad charteret i virkeligheden skal bruges til, altså hvad meningen med det er, og der er jo nogle, der har udtalt sig om det.
Må jeg minde hr. Claus Larsen-Jensen om, at lederen af socialdemokraterne i Europa-Parlamentet, hr. Torben Lund, som er tidligere politisk ordfører for Socialdemokratiet også her i huset, blev spurgt i B.T. onsdag den 15. marts 2000, hvad det her charter skal bruges til, og han siger så: »Det skal give EU grundlag for at gennemføre sanktioner, når et af den slags partier får del i regeringsmagten, f.eks. magen til de sanktioner, som de 14 regeringschefer har iværksat over for Østrig.« Er det også hr. Claus Larsen-Jensens holdning, eller kan vi her konstatere, at der et skel imellem, hvad de danske socialdemokrater i Europa-Parlamentet mener og så socialdemokraterne her i Folketinget?
Helle Degn (S), 2000-03-30:
På forespørgernes vegne skal jeg motivere forespørgslen på denne måde: Der er mange af Folketingets medlemmer, der deltager meget aktivt i det mellemparlamentariske samarbejde.
Her er et eksempel OSCE's arbejde, som har knyttet til sig en parlamentarisk forsamling, hvor Folketingets medlemmer deltager aktivt.
Derfor har vi i fællesskab fundet, at det var tid at gøre status for det arbejde, og derfor har vi bedt udenrigsministeren om at give en redegørelse og om, at vi i fællesskab kunne have en forespørgsel her, sådan at vi kunne få gjort status.
I år er det netop 25 år siden, at det, der er den grundlæggende idé og tanke bag OSCE, nemlig Helsinkideklarationen, blev vedtaget.
Vi vil også gerne benytte forespørgslen til at fastslå, at vi jævnligt skal diskutere det parlamentariske arbejde, som medlemmerne af Folketinget laver.
Det giver denne her forespørgsels-/redegørelsesdebat os alle en mulighed for.
Besvarelse
Holger K. Nielsen (SF), 2000-03-30:
OSCE er den eneste virkelige aleuropæiske organisation, vi arbejder i, som fungerer i Europa, og alene af den grund er det afgørende vigtigt, at vi holder fast i OSCE som en central aktør i det europæiske billede.
Jeg synes, der er mange udmærkede betragtninger i regeringens redegørelse, ikke mindst den konstatering, at OSCE på mange måder er bedre end sit rygte.
Det er ikke altid en indsats, der kommer på forsiden af aviserne eller kommer i CNN's nyhedsudsendelser, men det er alligevel en væsentlig forudsætning for, at der kan opbygges civile samfund i konfliktområder og ustabile områder i Europa, og at der trods alt kommer en vis civilisation mennesker imellem. I den sammenhæng udgør det stille arbejde i OSCE en vigtig forudsætning for, at tingene kan komme til at fungere.
OSCE er klart bedre end sit rygte, men der skal selvfølgelig stadig meget til, før det kan blive helt tilfredsstillende.
I redegørelsen fra regeringen er der nogle betragtninger om Kosovokonflikten, hvor man meget rigtigt skriver, at det ikke er helt berettiget at se krigen som et nederlag for OSCE, fordi, som der står: »Forventningerne til OSCE bør sættes i forhold til organisationens forudsætninger.«
Javel, men så er det måske i den sammenhæng værd at diskutere, om forudsætningerne er tilstrækkelig optimale.
Med andre ord: Det er vel værd at diskutere, om de verifiers, der blev sat ind efter Holbrooke-Milosevic aftalen i oktober 1998, havde
den tilstrækkelige kapacitet, de tilstrækkelige midler til at kunne varetage de opgaver, som de skulle varetage.
O.k., det arbejde er i gang, og det fik vi også en udmærket redegørelse for, men det er fantastisk vigtigt, at det fortsættes meget bevidst, og at den danske regering går i spidsen for det.
Det fornemmer jeg også en vilje til fra ministerens side, og det synes jeg er helt fint.
Det er indlysende nok, at Ruslands krig i Tjetjenien udgør et tilbageslag for hele OSCE.
Ikke mindst Rusland har været engageret i OSCE-arbejdet, og ikke mindst det aleuropæiske samarbejde er en vigtig forudsætning for at få Rusland med i et europæisk samarbejde.
Det var skuffende, at det ikke lykkedes at få en mere markant udtalelse fra Istanbultopmødet om Tjetjenien, og derfor må vi ligesom lægge et yderligere pres på Rusland, også for at få OSCE til at fungere på en ordentlig måde.
Men igen er det forkert at se det som som en fiasko for OSCE, for det er nemlig en fiasko for Vestens håndtering af tingene.
Hvad mener jeg nu med det?
Jo, man ser en Vladimir Putin, som helt kynisk har brugt Tjetjenienkrigen i valgkampen, blive valgt til præsident for Rusland, og hvad gør man over for ham?
Der er meget at gøre her, og derfor må der lægges et yderligere pres på Rusland, også for at få OSCE på fode igen.
OSCE er, som jeg har sagt nogle gange, den virkelig vigtige, aleuropæiske organisation.
Europa skal heles, ikke deles.
I den sammenhæng udgør OSCE et uvurderligt værktøj, og jeg ser frem til, at regeringen yderligere vil styrke arbejdet inden for rammerne af OSCE.
Søren Søndergaard (EL), 2000-03-30:
Mere af hensyn til referatet vil jeg godt lige komme med en bemærkning til fru Helle Degns anvendelse af Madeleine Albrights billede om »The Triple Crown«, for jeg synes jo, at der er et led, der mangler dér.
Man kan diskutere NATO og EU osv., men der burde for alle være et led, der manglede, og det er Europarådet.
Det er jo ikke tilfældigt, at USA glemmer Europarådet, men vi er enige om, at ministerdelen i Europarådet ikke fungerer særlig aktivt.
Det er vi fuldstændig enige om, men når det gælder om at forsvare menneskerettighederne i Europa, så spiller Europarådet jo en rolle, som OSCE ikke kan spille, bl.a. fordi Europarådet har Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, hvorigennem folk kan klage og rette henvendelser, og der er et sanktionssystem i forhold til at overholde menneskerettighederne.
F.eks. er det jo ikke OSCE, som har fået gennemført, at man har afskaffet dødsstraffen, som man jo har, i Rusland og i andre lande.
Det er lige præcis Europarådet, og derfor: Hvis vi forstår sammenhængen mellem sikkerhed på den ene side og menneskerettigheder på den anden, så er det afgørende, at vi ikke glemmer Europarådet.
Mimi Jakobsen (CD), 2000-03-30:
Vi har i CD ingen problemer med at tilslutte os regeringens/udenrigsministerens redegørelse, og jeg synes derfor ikke, jeg vil forlænge debatten om den.
Jeg vil simpelt hen bare meddele, at CD kan tilslutte sig forslaget til vedtagelse.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-03-30:
På vegne af initiativtagerne til forespørgslen skal jeg lægge op til, at vi får lejlighed til at få en indgående drøftelse af indholdet af det forhandlingsarbejde, der er i gang i konventet om chartret for fundamentale rettigheder.
Baggrunden for ønsket er den klare, at der jo også i den offentlige debat er en række diskussioner om indholdet og konsekvenserne af chartret.
Derfor synes vi, at det kunne være ganske passende at benytte lejligheden til allerede i denne tidlige fase af disse forhandlinger at få en klarlægning af, hvad det egentlig er, der er i gang.
Hvor er vi egentlig på vej hen?
Og at vi i øvrigt får inddraget hele offentligheden plus selvfølgelig Folketinget i denne diskussion.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-03-30:
I den hidtidige offentlige debat, der indtil nu har været om charteret for fundamentale rettigheder, har der været en tendens til, at det skulle bruges til at tegne et billede af, at dette her var fantastisk farligt for udviklingen i EU og for Danmarks rolle.
Begge synspunkter i debatten giver et helt fejlagtigt billede af, hvad charteret og charterarbejdet egentlig går ud på.
Disse billeder hænger snarere sammen med diskussionen om, hvilke holdninger man skal indtage ved en forestående euroafstemning.
Charteret er reelt en opfølgning af Amsterdamtraktatens målsætninger for værdier, for grundlaget for det samarbejde, der skal være mellem EU-landene, og det skal have til formål at styrke EU-landenes borgeres rettigheder i forhold til EU's institutioner, altså kort sagt ikke begrænse de nationale rettigheder, borgerne har, men tværtimod udvide borgernes rettigheder i forhold til EU's institutioner.
Det er en ganske væsentlig del, hvis man også ønsker, at de traditionelle menneskerettigheder og andre rettigheder også følger med i forhold til EU-institutionerne. Charteret skal ikke udvide EU's arbejdsopgaver og kompetence.
Udgangspunktet er de rettigheder, der er i den eksisterende EU-Traktat og i de eksisterende europæiske og internationale konventioner om menneskerettigheder, her ikke mindst menneskerettighedskonventionen, og det skal bygge på de fælles traditioner og træk, der er i EU-landenes nuværende grundlove.
Hermed bliver der altså skabt et grundlag for at få noget let forståeligt, så befolkningerne i Europa kan se, hvad deres rettigheder er i forhold til EU-institutionerne.
Indtil videre kan man sige: Vi er jo ikke så langt i arbejdet.
Vi har fat i de elementer, der er i konventionen, og derfor kan det være vanskeligt at sige noget om indholdet af slutdelen, men jeg synes ikke, der er grund til dramatik
eller bekymring.
Vi får udvidet, styrket, tydeliggjort og synliggjort rettighederne, og vi satser på et politisk dokument.
Jeg skal på vegne af Socialdemokratiet, Venstre, Det Konservative Folkeparti, Centrum-Demokraterne og Det Radikale Venstre foreslå følgende: Forslag til vedtagelse
»Folketinget tager regeringens redegørelse til efterretning og noterer sig - at regeringen vil gå konstruktivt og aktivt ind i arbejdet med charteret, - at regeringen støtter udarbejdelsen af et charter for grundlæggende rettigheder, der kan synliggøre EU's menneskerettighedsforpligtelser og tydeliggøre den enkelte borgers rettigheder over for EU's institutioner, - at regeringen ønsker at fastholde en smal dagsorden for regeringskonferencen, og at charteret bliver et politisk dokument i overensstemmelse med erklæringen fra Det Europæiske Råd i Köln i juni 1999.
Folketinget pålægger regeringen at arbejde for - at charteret udtrykker de frihedsrettigheder og det humanistiske menneskesyn, som EU-landene er fælles om, og som skal gælde over for EU's institutioner, - at charteret ikke ændrer på fordelingen af kompetence mellem EU's institutioner og medlemslandene
Kim Behnke (FRI), 2000-03-30:
Det er en god sag, vi har til behandling i dag.
OSCE, som jo ved sin fødsel eller dåb blev spået aldrig ville komme til at gå, fordi forskellene var for store, og interesserne efter den lange, kolde krig stadig væk var for forskellige til, at det kunne lade sig gøre bare at sidde ved samme bord, må vi i dag konstatere rent faktisk har løst ganske mange opgaver på en måde, som vi kan være tilfredse med.
For spørgsmålet melder sig jo: De opgaver, som OSCE har løst, hvem skulle ellers have løst dem?
Imidlertid er der også grund til, at man benytter en debat, som den vi har i dag, til at gøre opmærksom på, at samarbejdet i OSCE ikke altid fungerer gnidningsløst.
Ofte er det præget af misundelse internt mellem landene; man bruger meget tid på at diskutere, hvor store personalekontingenter skal være, hvem har den formelle beslutningskompetence osv. Man mangler at få etableret et system, hvor der er en korpsånd, og hvor man har et fællesskab og er mere optaget af at løse opgaven end at bruge tiden på internt at diskutere, hvordan opgaven skal løses.
Så hvad det angår, er der i forhold til det interne arbejde i OSCE fortsat meget at gøre.
Kigger vi så på de steder, hvor OSCE har været sat ind, ja, så må vi sige, at i forhold til Bosnien-Hercegovina har OSCE grund til at være stolte af den indsats, der blev gennemført dér.
Det valg, der var i april, og som til trods for ganske mange og komplicerede problemer, særlig valgsystemet var vist sådan, at de færreste havde mulighed for at finde ud af præcist, hvordan man skulle tælle stemmer op osv., lykkedes det med en stor indsats fra OSCE at få til at fungere.
Til gengæld må vi sige, at fordi konflikten i Kosovo fik den udgang, som tilfældet var, så er der fortsat problemer med at finde ud af, hvilke opgaver OSCE skal tage sig af, hvad FN skal stå for, og ikke mindst hvor NATO's placering er, nu hvor man er overgået til fredelige forhold.
Så ved vi godt, at man jo hele tiden fremdrager Tjetjenien som et eksempel på, at OSCE ikke fungerer.
Men det er jo naivt at forestille sig, at Tjetjenienproblemet kunne løses i andre sammenhænge, og derfor er det efter vores opfattelse forkert at bebrejde OSCE, at vi ikke får løst Tjetjeniensagen.
I virkeligheden hører Tjetjenienproblemet hjemme i FN's Sikkerhedsråd i langt højere grad end i OSCE.
Jeg tænker i den forbindelse særlig på den indsats, der blev gjort i Armenien.
Hvis ikke OSCE havde været til stede dér, ville vi være bekymrede for, hvordan det valg overhovedet var blevet gennemført. Så derfor er der fra vores side kun to ting at sige i dag: Fortsæt det gode arbejde, og så vil vi ikke mindst også sige tak til fru Helle Degn for den indsats, hun gør.
Vi er ikke medforslagsstillere til det forslag til vedtagelse, der er lagt frem.