Anders Fogh Rasmussen (V), 1998-03-27:
Jeg lyttede med stor opmærksomhed til den tale, som Socialdemokratiets nye politiske ordfører, hr. Jacob Buksti, holdt.
Og jeg må nok sige, at efterhånden som talen skred frem, så fik jeg det indtryk, at der hos hr. Buksti var opstået en forventning om et snarligt omvalg til Folketinget.
I hvert fald lød det, som om hr. Buksti havde startet en kampagne op til et snarligt folketingsvalg.
Venstre fik selv det bedste valg, vi har haft siden 1957, og det var tæt på, at vi kunne have fået et regeringsskifte, men det glippede i sidste øjeblik.
Men det er vigtigt at notere sig, at regeringens parlamentariske grundlag blev svækket. Regeringen fortsætter ikke, fordi den har et flertal bag sig; regeringen fortsætter alene, fordi den ikke har et flertal imod sig.
Regeringen fortsætter, men på væsentlige punkter er regeringen nødt til at ændre eller opgive sin hidtidige politik.
SR-regeringen er nødt til at samarbejde med de borgerligt-liberale partier.
Valget har gjort venstrefløjen
mindre interessant.
Lad os prøve at se lidt på, hvordan Folketinget egentlig er blevet sammensat, og hvilke parlamentariske muligheder det giver: Der eksisterer ikke længere et flertal med venstrefløjen, og hvis nogen har været i tvivl, så har de seneste dage jo til fulde demonstreret, at sådan forholder det sig, for regeringen og venstrefløjen råder kun over 89 mandater, og det rækker ikke.
Derfor kan man fastslå, at Enhedslisten kan regeringen i virkeligheden ikke bruge til noget som helst væsentligt.
Så hr. Frank Aaen får nu god tid til at studere verdensrevolutionens historie eller kaste sig over andre historiske sysler.
Og at Enhedslisten på den måde bliver lidt uinteressant, vil hr. Holger K. Nielsen i virkeligheden synes er en meget god situation, for det er jo det, hr. Holger K. Nielsen har længtes efter.
Men hr. Holger K. Nielsen er også i den situation, at SF's 13 mandater ikke rækker til, at regeringen har flertal.
Regeringen har jo selv kun 71 mandater, og selv om hr. Holger K. Nielsen lægger sine 13 oveni, giver det kun 84.
Så hvis SF vil lave noget med regeringen, skal der mindst ét andet parti med, og det skal altså enten være CD eller Det Konservative Folkeparti eller Venstre.
Og helt ærligt tror jeg ikke, at en kombination af SF og et eller flere borgerlige partier egner sig til at lave de helt store ting.
Så alt i alt kan regeringen ikke gøre brug af SF.
Konklusionen er, at regeringen er tvunget til at samarbejde hen over midten, og at regeringen er nødt til at inddrage Venstre og Det Konservative Folkeparti i det samarbejde.
For regeringens 71 mandater plus 12 mandater fra CD og Kristeligt Folkeparti giver jo heller ikke flertal, så regeringen behøver altså V og K for overhovedet at gennemføre nogen lovgivning af større betydning.
Jeg kan også skære det helt ud i pap ved at sige, at hr. Frank Aaen og hr. Holger K. Nielsen ganske vist har bragt SR-regeringen til verden, men regeringen kan ikke bruge hr. Frank Aaen og hr. Holger K. Nielsen til at lave politik med.
Det er situationen, og den situation agter vi i Venstre at udnytte til at skaffe os selv størst mulig indflydelse og så stærkt som muligt trække regeringen i liberal retning
, og derfor vil jeg sige til statsministeren: Venstre er parat til at forhandle med regeringen, og Venstre er parat til at indgå aftaler med regeringen, hvis regeringen er indstillet på at imødekomme nogle af vore ønsker.
Og jeg vil godt her i dag nævne fem områder, hvor der allerede i år burde være mulighed for at indgå politiske aftaler:
For det første finansloven for 1999.
Der er behov for en finanspolitisk stramning, og hvis regeringen er parat til dét, burde der også kunne indgås en aftale med os om finansloven.
For det fjerde en højnelse af det faglige niveau og en styrkelse af kvaliteten i uddannelsessystemet
Og for det femte en lettelse af erhvervslivets administrative byrder.
Jeg vil ikke udelukke, at der også kan være andre områder, men her ser jeg i hvert fald i regeringsgrundlaget fem kontante punkter, hvor vi kan lave aftaler med regeringen, hvis regeringen vil anstrenge sig.
Men det kræver altså, at regeringen erkender, at den er en mindretalsregering, og at den derfor skal bøje sig mod oppositionen, hvis den vil have sine ting igennem.
Og så er der et område, hvor jeg vil opfordre regeringen til at tænke sig meget, meget grundigt om: Regeringen rumsterer med nogle tanker om en såkaldt skattereform, og jeg gætter nok ikke helt forkert, når jeg siger, at et vigtigt punkt i regeringens overvejelser er en forhøjelse af bruttoskatten.
Men regeringen kender Venstres holdning til bruttoskatten: Vi er imod den.
Og jeg ser ikke, hvor der i dette Folketing er et flertal for at forhøje den, og jeg ser heller ikke et flertal for den massive forhøjelse af afgiften på benzin og for de andre grønne skatter, som regeringen planlægger.
Det skal kunne betale sig at arbejde, og erfaringerne fra den sidste skattereform viser, at der er blevet flere, som lider et direkte tab ved at gå på arbejde.
Så sporene skræmmer, og derfor vil jeg sige til regeringen, at hvis regeringen vil igennem med noget på skatteområdet, bliver den nødt til at opgive nogle af sine hidtidige jagtmarker. Så vil jeg sige om statsministerens åbningstale og om regeringsgrundlaget i det hele taget, at jeg altså savner nogle visioner, noget nytænkning og lidt fremdrift
i statsministerens tale og i regeringsgrundlaget
Det er, som om regeringen sidder bare for at sidde.
Det er, som om den ingen klar idé har om, hvor den egentlig vil hen.
Det er, som om regeringen simpelt hen savner en vision.
Men i Venstre har vi en klar idé om, hvor vi vil hen:
Vi ønsker en fornyelse af velfærdssamfundet, vi ønsker bedre kvalitet i velfærdssamfundet, vi vil have mere for pengene, og det kræver nytænkning.
Venstre ønsker et samfund med mere frihed og med flere valgmuligheder, men samtidig et samfund med tryghed for den enkelte.
Vi ønsker velfærd og valgfrihed.
Jeg kan nævne nogle eksempler:
Lad patienterne få frit valg af sygehus; så bliver ventelisterne bragt ned, fordi der bliver en sund kappestrid om at behandle patienterne bedre.
Lad de ældre få et frit valg af hjemmehjælp; så bliver kvaliteten bedre, fordi der bliver en sund kappestrid om at give en bedre service.
Lad børnefamilierne få frit valg af børnepasning; så bliver livskvaliteten bedre, fordi familierne får bedre mulighed for at tilrettelægge deres arbejdsliv og familieliv.
Altså: Når folk selv kan vælge, bliver de mere tilfredse, netop fordi de selv har valgt.
Og jeg fatter ikke, at Socialdemokratiet stadig står så dybt i betonen, at partiet med næb og kløer bekæmper det frie valg.
Vi skal altså sætte mennesket i centrum, vi skal altså sætte mennesket frem for systemet.
Tag vores sundhedssystem: Når vi betaler verdens højeste skat, kan vi altså også forlange en bedre standard.
Og jeg har tit tænkt på, hvor usselt det egentlig er, at syge mennesker tvinges til at være flere sammen på én stue.
Lever det op til de krav, vi må stille om menneskelig værdighed, når en patient nogle gange ikke kan få lov til at være alene med sin familie, når privatlivet i bedste fald alene er beskyttet af en skærm mellem sengene?
Jeg synes det faktisk ikke, men jeg ved godt, at vi taler om gigantinvesteringer, hvis vi skal forbedre forholdene, og derfor kan vi heller ikke løse problemet fra den ene dag til den anden, men vi kunne jo f.eks. starte med de psykiatriske patienter.
Se, nu forstår jeg, at sundhedsministeren har planer om at nedlægge de små sygehuse, og så spørger jeg: Hvorfor skal det hele være så centraliseret og så ensartet?
Tænk dog på, at også de mindre sygehuse ikke mindst menneskeligt har kvaliteter, som det er værd at værne om!
Men hvorfor ikke også her sige, at større valgfrihed kunne give et mere menneskeværdigt sundhedsvæsen, hvor sygehusene får
større mulighed for at tilbyde netop det, som den enkelte patient
Lad mig så til sidst sige, at Venstre er meget tilfreds med, at statsministeren brugte en så stor del af sin tale til at argumentere for et ja til Amsterdamtraktaten den 28. maj.
Og jeg vil gerne sige, at vi er fuldstændig enige med statsministeren på det punkt, for Amsterdamtraktaten indeholder en række kontante forbedringer: en forstærket miljøgaranti, en forstærket bekæmpelse af svindel med EU-midler, en forstærket kamp mod international kriminalitet, en styrkelse af nærhedsprincippet og mere åbenhed om beslutningerne i EU. Men det helt afgørende er udvidelsen af EU mod øst, for nu har vi en historisk chance for at forene Europa efter delingen efter Anden Verdenskrig, og med Amsterdamtraktaten åbner vi for den første udvidelse af EU med en række øst- og centraleuropæiske lande.
I 40 år blev de holdt nede og holdt
tilbage af kommunistisk diktatur, og nu ønsker de at være med i EU for at skabe økonomiske og sociale fremskridt og for at skabe politisk stabilitet, og vi skylder at give dem chancen. Og det er også i vores egen interesse: Vi har interesse i at undgå social og politisk uro i Østeuropa; vi har interesse i, at de nye demokratier fortsætter reformpolitikken, ellers risikerer vi konflikter og flygtningestrømme; og vi har interesse i at få nogle gode samhandelspartnere i Østeuropa.
Alle vinder ved at handle med hinanden.
Fri og åben handel og frit og åbent samkvem mellem Europas lande og folk er det bedste middel overhovedet til at sikre frihed og fred.
Vi er enige med regeringen i et ja til Amsterdamtraktaten.
Venstre vil anbefale vælgerne at stemme ja til Amsterdamtraktaten.