Eva Kjer Hansen (V), 2004-10-22:
Nu spørger Dansk Folkeparti jo til herboende mænd, så egentlig kunne jeg bare i vidt omfang henvise til mit svar på F 7 om, hvad regeringen vil gøre for generelt at mindske uligheder mellem kvinder og mænd i Danmark.
Men med udtrykket herboende mænd regner jeg ikke med, at der henvises til samtlige mænd, der bor i dette land, men til de herboende mænd, der har anden etnisk baggrund end dansk.
Jeg har ikke konkrete tal om den kønsdiskriminering, der finder sted i Danmark fra visse herboende mænds og drenges side.
Men jeg har tal fra nogle af de områder, som man kan sige er udtryk for denne kønsdiskriminering, og dem vil jeg gerne kommentere og især sætte fokus på indsatsen for at bekæmpe vold mod etniske minoritetskvinder, tvangsægteskaber og genopdragelsesrejser.
Fordi bekæmpelsen af kønsdiskrimination og kvindeundertrykkelse for mig at se er en del af det generelle ligestillingsarbejde, vil jeg også berøre nogle mere overordnede tiltag for at koble indsatsen for ligestilling og integration sammen.
Et af de områder, hvor diskrimination af kvinder tydeligt kan ses, er i voldsstatistikkerne.
Det anslås, at ca. 40.000 kvinder udsættes for partnervold om året, og af dem kommer ca. 2.000 på krisecentrene.
Jeg synes, det er interessant at bide mærke i, at en tredjedel af de etniske kvinder, der kommer på krisecentrene for at slippe væk fra deres voldelige mænd, faktisk er gift med en dansk mand.
Hvad angår den gruppe, er der iværksat en undersøgelse af danske mænds vold mod ægtefæller med anden etnisk baggrund.
Her undersøges det, hvad det er, der får disse mænd til at finde en kone fra f.eks. Thailand eller Polen, ofte gennem kontaktannoncer, og hvad det er, der får mændene til at være voldelige over for deres udenlandske koner.
Der er faktisk også noget, der tyder på, at en mand ikke bare henter én kone, men efterfølgende finder en ny og gør det samme ved vedkommende, og selv om der ikke findes præcise tal på det område, synes jeg, det er vigtigt at få det belyst.
Der kan være flere årsager til den store overrepræsentation af etniske minoritetskvinder på krisecentrene.
At bryde ud af et voldeligt forhold medfører altid en livskrise, men for mange minoritetskvinder kan det være endnu vanskeligere end for danske kvinder, fordi de jo ikke alene bryder med deres voldelige mand, men også med hele deres familie og hele deres netværk.
Derfor har denne gruppe kvinder et særligt behov for hjælp og støtte.
Regeringen vil styrke indsatsen for at stoppe volden mod kvinder med etnisk minoritetsbaggrund, støtte ofrene for volden og få brudt tabuet i minoritetsmiljøer om vold mod kvinder.
Mange af problemstillingerne er paralleller til det arbejde, der foregår med bekæmpelse af vold mod kvinder generelt, men jeg tror, det er nødvendigt, at vi har særlig fokus på de etniske minoritetskvinder.
Indsatsen vil fortsat være baseret på støtte til ofrene, aktiviteter rettet mod voldsudøveren og aktiviteter rettet mod fagpersonale samt viden og information.
Derudover vil den nye handlingsplan fokusere på forebyggelse, dialog med mænd og vold mod etniske kvinder.
Det er vigtigt, at vi ikke bare giver de voldsramte kvinder et sted at gå hen for at slippe væk fra volden, men at vi rent faktisk også forsøger at få manden til at holde op med at udøve vold og hjælper manden til at komme videre fra det at slå.
Det er i forbindelse med det forebyggende arbejde også nødvendigt at nå ud i de etniske minoritetsmiljøer og oplyse om ligestilling og i det hele taget om kvinders rettigheder her i landet.
Som jeg omtalte i min besvarelse af F 7, blev jeg ret rystet, da jeg hørte Shahid Mehdis udtalelse om, at kvinder uden tørklæde ikke fortjener respekt og selv er skyld i det, hvis de bliver udsat for voldtægt.
Hvis det er udtryk for en generel holdning i nogle miljøer, presser arbejdet sig jo desto mere på, for det er aldrig en kvindes egen skyld, hvis hun bliver udsat for vold.
Det er på tide, at personer fra de etniske miljøer, ikke mindst de religiøse ledere, træder frem og tager afstand fra sådanne kvindeundertrykkende holdninger.
Jeg synes, det er vigtigt, at der bliver arbejdet for en holdningsændring og for at fortælle kvinderne, at vold er en forbrydelse og et overgreb, som de ikke skal acceptere – heller ikke når det foregår inden for hjemmets fire vægge.
Regeringen vil hjælpe disse kvinder med at prøve at tage det første skridt væk fra volden gennem en række forskellige muligheder.
Mændene skal, uanset deres etniske baggrund, inddrages i arbejdet for at stoppe volden i familien, og jeg vil derfor prøve at alliere mig med mandlige etniske rollemodeller for at udbrede budskabet om, at mænd siger nej til vold mod kvinder.
De meget omtalte genopdragelsesrejser er et andet område, hvor jeg vil gøre en indsats.
Noget af det, der set med ligestillingsøjne er særlig vigtigt, er at finde ud af, hvilke konsekvenser rejserne har for de unges selvforståelse og deres syn på kønnene og ligestilling mellem kvinder og mænd.
Tvangsægteskaber strider mod den enkeltes ret til selv at vælge sin ægtefælle og sit liv.
Den senere tids voldelige overgreb på piger, der har søgt at undgå deres familiers krav om giftermål, har tydeliggjort ligestillingsperspektivet i tvangsægteskabsproblematikken.
Selv om både piger og drenge udsættes for tvangsægteskaber, har det efter alt at dømme langt mere vidtrækkende konsekvenser for de unge piger end for de unge mænd at gøre oprør mod familiens ønske om ægteskab, og oven i det begrænser tvangsægteskaber formentlig også pigernes muligheder i livet i højere grad, end tilfældet er for drengene.
Regeringen offentliggjorde sidste år en handlingsplan mod tvangsægteskaber.
Der er sat en lang række konkrete initiativer i gang for at komme tvangsægteskaberne til livs, ligesom vi har skærpet lovgivningen for at hindre tvangsægteskaber.
Ud over disse tre felter, hvor undertrykkelsen og diskriminationen af kvinder er voldsom og kræver handling, er det også nødvendigt at styrke indsatsen for helt generelt at opnå ligestilling mellem kvinder og mænd i de etniske miljøer.
Vi kan til en vis grad arbejde forebyggende ved at fokusere på en holdningsændring i ligestillingsspørgsmål blandt grupperne.
Det handler om respekt for andres holdninger, andres meninger og andres valg, men man skal ikke i respektens eller frisindets navn acceptere ethvert livsmønster eller enhver livsværdi.
Kultur kan aldrig bruges som undskyldning for at negligere ligestillingen og ligeværdet mellem kvinder og mænd, og jeg er derfor i gang med en række initiativer, som mere generelt kobler integration og ligestilling sammen.
Som tidligere nævnt i dag har jeg også gang i drøftelser med repræsentanter fra de etniske minoriteter for at få inspiration til, hvordan vi kan nå ud til den enkelte person og familierne, netop for at få sat fokus på disse problemstillinger.
At have et arbejde er et vigtigt skridt på vejen til integration i det danske samfund.
Arbejdspladsen er et af de bedste steder til at få indblik i dansk kultur og danske værdier – en viden, som er vigtig som en nøgle til at forstå og kunne gøre sig gældende i det danske samfund.
Men når man ser på tallene, ser det faktisk ikke for godt ud.
Der er selvfølgelig forskelle, men alligevel.
For at gøre de unge kvinder opmærksomme på deres muligheder og styrke deres chancer for en plads på arbejdsmarkedet holdt jeg for nylig en konference for unge minoritetskvinder om netop uddannelse og arbejde.
Her stod rollemodeller frem og gav deres råd, viden og erfaring videre til deltagerne.
En anden problemstilling, der tegner sig, er, at mænd med anden etnisk baggrund har et højt frafald i uddannelsessystemet.
Det er faktisk langt større end hos både kvinder med anden etnisk baggrund og hos danskerne generelt.
Når kvinderne uddanner sig uden efterfølgende at komme på arbejdsmarkedet, og unge mænd i stort antal falder fra uddannelserne, er det ikke alene en skam for de unge mennesker.
Det er jo også spild af talent, og det er en hindring for integration og dermed for ligestilling af kvinder og mænd i de etniske miljøer.
Jeg vil også tage initiativer, som er rettet mod de voksne etniske kvinder, der skal vide i langt større omfang, hvilke rettigheder de egentlig har som kvinder i Danmark.
Oplysningerne skal ud til de etniske kvindeklubber, til krisecentre og til andre relevante lokaliteter, og helt konkret er det oplysning om sådan noget som prævention, seksualundervisning, kvindernes rettigheder i forbindelse med ægteskab, børn, skilsmisse, økonomi og andre elementer som del i en grundlæggende viden om, hvilke rettigheder kvinder i Danmark egentlig har.
På det felt tror jeg, at også foreningerne har en stor rolle at spille, fordi kvinderne kan have lettere ved at opsøge foreningerne end myndighederne.
Kort fortalt
På mange måder handler det især om at være bevidst om de særlige problemstillinger, kvinder og mænd fra etniske miljøer oplever, når der sættes ligestillingsinitiativer i værk, og det er et område, jeg gerne lægger megen energi i, fordi ligestilling blandt etniske minoriteter er nødvendig for god integration og bekæmpelse af kvindeundertrykkelse og for at sikre, at ligestillingen kommer til at gælde for alle borgere.
Forhandling