Kristian Thulesen Dahl (DF), 2002-12-03:
Det var vel en fortalelse, da hr. Claus Larsen-Jensen for et øjeblik siden sagde forenede modstanderfløj, for i relation til debatten om de her beslutningsforslag og bekæmpelsen af det demokratiske underskud i EU er det jo en forenet tilhængerfløj, nemlig en forening i arbejdet for at skabe nogle mere demokratisk gennemskuelige og åbne forhold i EU-samarbejdet.
Man må vel nok sige, at det, partierne indtil nu har gjort, fra Venstres side, men også fra Socialdemokratiets side, jo netop har været at skyde alt det her til hjørnespark ved at sige, at forslagene ikke duer, dem vil man altså stemme ned, og så må man vente og se på, hvad der dukker op, og måske endda vente helt, indtil der kommer et forfatningsudkast.
Så må vi jo håbe, at de, som nu har taget patent på at prøve at finde ud af, hvordan tingene skal se ud, har fået taget højde for alle tingene.
Vi frygter, at det ikke er tilfældet.
Vi er fra Dansk Folkepartis side grundlæggende tilhængere af de ting, der er nævnt i de seks beslutningsforslag, vi har til behandling i dag.
Der kan sagtens være enkelte elementer, vi ville have skrevet på en anden måde, hvis vi selv havde forfattet forslagene.
Vi kan jo diskutere, om der vil være basis for at lave lidt om på det ene eller på det andet, men grundlæggende er vi tilhængere af den linje, der lægges for dagen her, tilhængere af større åbenhed og mere fair vilkår i EU-samarbejdet til gavn for borgerne. Det, der er kendetegnet, det har jeg nævnt tidligere, er jo, at hvis beslutningsforslagene gik igennem, ville de opfordre regeringen til at gøre nogle bestemte ting. Det vil sige, at de ville lægge nogle bestemte spor ud for det arbejde, regeringen efterfølgende skal lave i forhold til Kommission og Ministerråd og traktat osv., og det kan være fornuftigt, at Folketinget på den måde har forholdt sig til det og har sagt til regeringen: Sådan og sådan ønsker vi, at regeringen skal arbejde fremover. Der har været, og det har der jo også været under tidligere debatter om sådan nogle forslag, en sammenligning med nationale forhold.
For os at se
er det en umulig ting, man er ude i, det her med, at man forsøger at sammenligne nationale forhold og EU-forhold.
Det er en umulig opgave, fordi vi i Danmark har et dybt forankret demokrati.
Vi har en presse, som er meget, meget bevidst om, hvad der foregår hvor, som afdækker alle mulige hjørner, og selv bag de lukkede døre kan vi jo løbende se, at tingene alligevel ikke kan holdes. Når vi kommer til EU-området, har vi at gøre med et helt andet samarbejde, et samarbejde primært mellem nationer, hvor vi ikke har en fælles presse, et fælles demokrati, en fælles offentlighed, hvor vi ikke har journalister, der på samme måde sikrer at få afdækket alle mulige hjørner.
Vi har endda at gøre med et samarbejde, der samtidig tiltager sig stadig mere magt, der samtidig ønsker at blive udvidet med nye lande, og som derfor vil blive stadig mere lukket, medmindre vi får nogle regler, der sikrer det modsatte.
Det er altså det her demokratiske underskud, som vi kan se er i EU, og vi kan se, at det bliver større på trods af de tiltag, der er blevet iværksat tidligere.
Det er baggrunden for, at vi støtter tiltag, der går i den anden retning.
Først om
Forslag til folketingsbeslutning om aktindsigt og offentlighed i EU.
Nu kan man selvfølgelig diskutere, om regeringen i formandskabsperioden kan nå at tage tingene op.
Det er så en lille ting.
Men der er jo ingen tvivl om, som det også er nævnt i bemærkningerne, at én ting er det regelsæt, man har, noget helt andet er praksis.
Hvis ikke vi vedblivende er opmærksomme på, hvordan praksis udvikler sig, og hele tiden ud fra danske forudsætninger gør alt, hvad vi kan, alle de steder, vi kan, for at sikre, at de undtagelser fra offentlighed og retten til aktindsigt, som er i reglerne, ikke bliver udvidet, så er der en risiko her.
Derfor synes vi, det er meget fornuftigt, at man i virkeligheden her siger til regeringen: Kunne vi ikke arbejde videre for at fjerne indskrænkninger i og undtagelser fra aktindsigt?
Er det ikke rimeligt, at EU-Ombudsmanden hurtigere kan afgøre sager om afslag på ansøgninger om aktindsigt?
Er det ikke fornuftigt, at der f.eks. er lige adgang for alle borgere til den samme aktindsigt i de samme dokumenter samtidig osv.?
Det er jo fornuftige principper, som vi hele tiden bliver nødt til at presse på for at sikre også bliver udmøntet i den praksis, der er.
Med hensyn til forslaget om lobbyister skal jeg blankt indrømme, at jeg tidligere har været skeptisk over for et enslydende forslag, og specielt når det drejer sig om det her i Danmark, føler vi ikke, at der er behov for et regelsæt a la det her ud fra de ting, jeg nævnte før om åbenhed og demokrati og folkestyre og pressens bevågenhed.
Men omvendt må vi også blankt erkende, at det er der i EU.
Det her er jo bare i virkeligheden et beskedent skridt i retning af at få lidt ordnede forhold, som vi læser det.
Det er jo ikke bare en ukritisk kopiering, som det blev nævnt før, af nogle regler, der gælder i USA.
Det, der lægges op til i beslutningsforslaget, som vi læser det, er, at man skal have regler, der sikrer mindst samme kvalitet som det, der er sikret i USA.
Det er jo ikke nødvendigvis bare det at kalkere, som det vist blev udtrykt, de regler, som gælder, til EU-forhold.
Med hensyn til forslaget om øget demokrati i EU's komiteer anerkender vi simpelt hen ikke det budskab, der har været fremme om, at det praktisk er umuligt.
Altså det går simpelt hen ikke.
Tænk hvis man forestillede sig, at det bredte sig i Folketinget, så vi sagde, at vi ikke kan overkomme lovgivningsarbejdet, så vi må have nogle andre til at gøre det.
Det går jo ikke.
Der er selvfølgelig en balancegang mellem, hvornår noget er ren administration, hvornår noget er ren teknik, og så hvornår noget er politik.
Det her forslag, som vi læser det, anerkender, at der er nogle komiteer, der arbejder med det administrative og det tekniske.
Man forsøger at finde en måde at sikre, at det, der defineres som politisk, også bliver politisk behandlet.
Det er jo noget helt andet end det, man indtil nu har hørt fra nogle ordførere om forslaget.
Det her med, at vi skal sikre, at nationale parlamenter f.eks. har mindst 14 dage til at behandle en sag, det med, at vi skal sikre, at der er åbenhed om komiteernes møder og offentlig adgang til referater fra møderne, det med, at vi skal sikre, at hele proceduren om forslag og ændringsforslag skal være offentligt tilgængelig, det med, at vi skal sikre, at et medlemsland til enhver tid har mulighed for at indbringe sagen til egentlig politisk behandling er da grundlæggende fornuftigt for at sikre, at det, der skal behandles administrativt og teknisk bliver det, og det, der skal behandles politisk, bliver det.
Der er beslutningsforslaget da et middel til at sikre, at den balance er på lovgivernes side og ikke til lovgivernes ugunst.
Sådan læser vi forslaget.
Så er der forslaget om, at embedsmænd ikke må rende rundt i Danmark og lobbye imod de politiske interesser her.
Det kan man selvfølgelig diskutere.
Det er et svært område at afgrænse, for det er jo altid en diskussion mellem på den ene side at sikre sig imod noget, der er uanstændigt, nemlig at Kommissionen sender folk i byen for at undergrave en nationalstats egne beslutningskompetencer - det er klart - og på den anden side naturligvis at sikre ytringsfriheden også for dem, der er i Kommissionen.
Den balancegang vil vi meget gerne have en diskussion om, for der er jo i bemærkningerne til forslaget nævnt en konkret situation, hvor alle, der har forholdt sig til den konkrete situation, har sagt: Det, der er foregået der, er uacceptabelt.
Derfor er det jo rigtigt, som forslagsstillerne er inde på, at det er en diskussion værd at tage om det her og så prøve at finde balancen for Kommissionens gøren og laden.
Jeg må også sige, at når det drejer sig om egentlig propagandavirksomhed til gavn for EU - dér kan vi nok alle sammen eller burde i hvert fald alle sammen kunne blive enige - så skal Kommissionen selvfølgelig ikke have mulighed for at komme til Danmark, medmindre vi i Danmark selv har ønsket det, og der har jo almindeligvis været den tanke, at Kommissionen ikke skulle her til Danmark og propagandere for sin virksomhed, men skulle søge at begrænse det. Det håber jeg da bestemt også vi fortsat kan være enige om, selv om der ikke er opbakning bag det her beslutningsforslag fra en række partiers side.
Forslaget om åbenhed i den fælles beslutningsprocedure er jo også et lidt svært tilgængeligt forslag, såmænd ikke at forstå, for det er meget nemt, og det er også ganske kort.
For det er jo et forum, der er etableret mellem Kommission og Europa-Parlament.
Endelig til forslaget omkring det her med alternative videnskabelige vurderinger i EU: Det er i virkeligheden lidt i samme stil, for hvis der er konkrete situationer, hvor de, der har en specifik økonomisk interesse i en bestemt vurdering, i virkeligheden er med til selv at sidde og foretage vurderingen, så er det klart, at vi er på forslagsstillernes side i en skepsis over for det og en diskussion af, hvad vi så kan gøre for at undgå det.
Det er klart. Omvendt har vi den holdning, så længe det handler om i fuld åbenhed at tilkendegive nogle ytringer om, hvordan man mener, et forslag vil virke, eller en ansøgning vil komme til at influere, at det er vigtigt, at det netop foregår i åbenhed, så alle kan gøre sig bekendt med det, og at andre, der har det modsatte synspunkt, så også kan gøre det gældende, således at vi, når vi har en politisk behandling af det, har de forskellige synspunkter på bordet foran os og kan vælge, hvad vi vil tro på. Det er klart, at vi med det her jo ikke skal afskære nogen fra i hvert fald at komme med deres synspunkter, også selv om de måtte have en interesse i sagen. Det, der er vigtigt, er, at vi ved, at de i givet fald har en bestemt
interesse i sagen
Det var vores kommentarer til de konkrete forslag.
Vi er altså alt i alt meget positive over for linjen, og der skal lyde en ros til forslagsstillerne for at lave det her og så en forhåbning om, at det kan være med til at bidrage til, at vi mere konkret får sat fokus på, hvordan vi får kvalt det demokratiske underskud, som er omsiggribende og voksende i EU.