runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-11-03:
Til den sidste spørger vil jeg sige: Fordi vi overholder lovene her i landet, og fordi en retssag vil ikke have udsættende kraft i forhold til Kommissionens afgørelse.
Til hr. Keld Albrechtsen: Jeg mener ikke, vi skal foregribe begivenhedernes gang.
Nu forbereder vi os.
Vi følger sagen meget nøje.
Vi presser på også i forhold til Kommissionen for at formå Kommissionen til at vurdere og tænke sig om endnu en gang.
Kort sagt: Vi arbejder meget intenst for at få bedre miljøbestemmelser på det her område som på andre områder i Europa.
Til den tredje spørger vil jeg sige om anvendelsen af Den Videnskabelige Komité, og hvad det måtte sige om Kommissionen: Jeg tror ikke, man kan udtale sig så generelt om Kommissionens arbejde.
Der er ros, og der er ris.
Der er noget, der fungerer, som det skal, og der er andet, som vi måske ikke er helt tilfreds med.
Sådan er det nu engang, og det er det, vi så, når det gælder dette her område, også har kastet os over.
Det vil være en del af argumentationen, som spørgeren var inde på.
Henvendelserne til Den Videnskabelige Komité er efter vores opfattelse ikke kommet i det omfang, de burde, og vurderingerne kom ikke frem på et tidspunkt, hvor vi finder, at det var relevant.
Det er en del af vores argumentation.
Det har også været medvirkende til, at vi nu rejser sagen ved Domstolen.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-03:
Så vil jeg blot til slut spørge statsministeren: Hvis det går sådan, at Danmark taber sagen ved Domstolen, kan vi så være enige om, at det ikke kan være acceptabelt for Danmark, og at sagen ikke kan afsluttes med, at vi står tilbage med de nuværende generelle EU-regler og de højere værdier for tilsætning af nitrit osv. og må acceptere dem i lovgivningen i Danmark - at det ikke vil kunne være en løsning, som den danske regering kan leve med?
Og at hvis vi taber sagen, så må der altså ske noget afgørende?
Så meget håber jeg i hvert fald at jeg kan få et tilsagn fra statsministeren om.
Så må vi jo arbejde ud fra det grundlag.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-11-03:
Statsministeren har jo ret i, at Danmark altid skal være klassens duks og altid være den, der først er på banen for at gennemføre de regler, der er vedtaget i EU-regi, og det har statsministeren en holdning til.
Men jeg vil gerne spørge statsministeren: Virker det ikke lidt underligt, at man i løbet af nogle ganske få dage, hvor landets fødevareminister justerer sin kurs fra dag til dag og selv giver udtryk for bl.a. på tv, at han gør det, fordi han får ny rådgivning, han bliver klogere dag for dag - al ære og respekt for det - at man, samtidig med at man ikke føler sig tilstrækkelig orienteret om grundlaget, så alligevel skynder sig at skrive bekendtgørelsen om?
Altså, hvorfor trækker man dog ikke vejret med hensyn til dét arbejde?
Finder statsministeren virkelig, at det fremmer Danmarks sag ved Domstolen, at vi skynder os, næsten før blækket er tørt på Kommissionens afgørelse, at indrette de danske regler, den danske bekendtgørelse, efter Kommissionens afgørelse?
Eller mener statsministeren i virkeligheden ikke, at det selvfølgelig svækker Danmarks sag ved Domstolen, at vi i den grad skal skynde os med at få gennemført Kommissionens regler?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-11-03:
Jeg har aldrig hørt, at det skulle være et særskilt positivt argument ved en domstol, at man ikke overholder love og regler.
Jeg forstår simpelt hen ikke det synspunkt.
Mener spørgeren virkelig, at det vil være en særlig fordel for os at få en ny retssag på halsen? Skulle det være en særlig fordel, når vi anlægger sag ved EF-Domstolen?
Jeg kan slet ikke forstå argumentet, så jeg vil springe let og elegant over det.
Så vil jeg sige én ting til hr. Thulesen Dahl: Fortæl nu ude i hele landet, at den dygtige fødevareminister og de ansvarlige brancheorganisationer har nået en gensidig forståelse.
Brancheorganisationerne har så sent som i går fortalt fødevareministeren og regeringen - og det har da også stået i enkelte aviser - at danske forbrugere, når de kommer i detailhandelen, efter brancheorganisationernes tilsagn kan købe danske varer og andre varer, som lever op til det nitrit-, nitrat- og sulfitindhold, som vi ønsker skal respekteres.
Det synes jeg er et rigtig glædeligt budskab, og det hører med til den ansvarlighed, som præger en lang række parter i det danske samfund.
Til hr. Keld Albrechtsen: Må jeg sige om sagen, at det jo ikke er sådan, at vi forestiller os, at alting går i stå i den periode, hvor EF-Domstolen behandler sagen.
Vi agter at bruge perioden, hvor sagen behandles ved EF-Domstolen, aktivt og offensivt, agter i den her periode at mase på for at få bedre standarder på miljøområdet, også når det gælder de sunde fødevarer, og agter at presse på i forhold til Kommissionen i øvrigt for i givet fald at få sagen revurderet.
Så det bliver et aktivt arbejde, og det bliver et intenst arbejde, både i forhold til EF-Domstolen, men sideløbende hermed også i forhold til de andre niveauer, jeg har talt om, regeringens mellemkomst og andre kontakter.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-03:
»Vil regeringen fastholde de danske regler om tilsætning af nitrit m.v. i fødevarer og gøre dette, uanset at Kommissionen den 26. oktober 1999 sagde nej til Danmarks ansøgning om at anvende miljøgarantien?« Skriftlig begrundelse
Med Kommissionens afgørelse må det anses for lidet sandsynligt, at madsminkesagen kan vindes ved EF-Domstolen.
Det er derfor næppe klogt at rejse en sag imod Kommissionen ved EF-Domstolen, da en sådan sag med stor sandsynlighed kun yderligere vil styrke Kommissionens synspunkt og dermed cementere det danske nederlag.
Dette skal ses i sammenhæng med, at Kommissionen forbereder en sag mod Danmark ved EF-Domstolen i øldåsesagen.
Også denne sag må man desværre forvente at den danske regering vil tabe.
I begge sager er problemet nemlig, at Amsterdamtraktaten ensidigt favoriserer industriinteresser på bekostning af hensynet til miljø, sundhed og forbrugerbeskyttelse.
Det må forventes, at EF-Domstolen i begge sager vil følge traktatens ordlyd og dermed lade industriinteresserne vinde.
Men det betyder jo ikke, at den danske regering skal kaste håndklædet i ringen.
En fornuftig dansk fremgangsmåde vil derfor være, at Danmark først må opretholde, eller endnu bedre forbedre sin nuværende lovgivning, og det må så være op til Kommissionen eventuelt at slæbe Danmark for EF-Domstolen.
Dermed bliver det Kommissionen, der må bære det politiske og moralske ansvar for, at hensynet til befolkningens sundhed skal tilsidesættes for at tilgodese snævre industriinteresser.
Samtidig giver det Danmark mulighed for at få indkaldt en regeringskonference om miljøgarantien og dermed rejse en almindelig europæisk debat om dette problem og dermed få udstillet Kommissionens og industriens kynisme.
Regeringen har valgt en anden fremgangsmåde i den her sag end den, som Enhedslisten foreslog.
Vi foreslog, at man skulle opretholde de danske regler, og så måtte det være op til Kommissionen, om den ville tage den politisk meget vanskelige og meget dårlige beslutning at slæbe Danmark for EF-Domstolen.
Nu har regeringen valgt en anden linje, kan jeg forstå også på besvarelsen af hr. Kristian Thulesen Dahls spørgsmål.
Men jeg vil godt bede statsministeren prøve at forklare, hvorfor det skulle være fornuftigt at sætte EU-reglerne i kraft allerede på nuværende tidspunkt.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-11-03:
Vi har det grundsyn, at det ikke tjener noget formål for en dansk regering og slet ikke er i den danske befolknings interesser at foretage ulovlige handlinger.
Det tror vi ikke der er noget vundet ved.
Det vil hverken gavne os i den konkrete sag eller i den generelle kamp for bedre fødevaresikkerhed i Europa.
Jeg tror, der lyttes meget mere til vores argumenter, hvis man samtidig ved, som man altid har vidst om Danmark, at vi er til at regne med.
Vi overholder vores regler.
Vi administrerer tingene på en fornuftig og korrekt måde.
Det tror jeg hører med til arbejdet for at sikre højere satser, højere bestemmelser om fødevarernes sikkerhed.
Så glæder jeg mig endnu en gang over de frivillige aftaler, som detailkæder og brancheorganisationer har indgået med deres leverandører, om ikke at forhøje niveauerne for de pågældende varers nitrat-, nitrit- og sulfitindhold.
De to ting synes jeg er vigtige budskaber til den danske befolkning.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-03:
Når man nu i løbet af en uges tid eller sådan noget opgiver de danske regler, og så EU-reglerne bliver indført ved administrativ bekendtgørelse, uden at man har forelagt dem for Folketinget, vil jeg godt spørge statsministeren: Er det ikke efter Amsterdamtraktaten sådan, at man faktisk først må bruge miljøgarantien og indføre særlige danske regler i det øjeblik, Kommissionen har godkendt det, altså med andre ord, at den situation, at vi har kørt med danske særregler, siden Amsterdamtraktaten trådte i kraft, altså hele vejen igennem har været ulovlig? Hvis det er rigtigt forstået, så virker det jo ikke særlig kløgtigt, for nu at sige det direkte, at man så lige netop på det tidspunkt, hvor Kommissionen underkender den danske regering, vælger at ophæve de danske bestemmelser.
For man har jo hele tiden kørt ulovligt.
Så kunne man vel også fortsætte, især når man har indbragt sagen for EF-Domstolen.
Det hviler jo på det grundlag, at man tror på, at man har ret.
Så jeg vil godt sige, at hvis konsekvensen er, at vi heller ikke fremover vil kunne indføre særlige danske regler, før Kommissionen har godkendt dem, så begynder det jo at blive tvivlsomt, om man overhovedet i fremtiden vil kunne anvende miljøgarantien her i Danmark.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-11-03:
Statsministeren har flere gange sagt, at i Danmark følger vi jo love og regler, og derfor skynder vi os at omskrive bekendtgørelsen i Fødevareministeriet, når nu Europa-Kommissionen har truffet en beslutning.
Men samtidig siger statsministeren så i øvrigt også, at han ikke mener, at Europa-Kommissionens afgørelse er den rigtige, altså den lovligt rigtige beslutning, og det, EU-juraen vil sige er EU-ret i den sidste ende. Altså lige så lidt som statsministeren forstod mit spørgsmål, lige så lidt forstår jeg altså svaret, for hvis statsministeren er overbevist om, at Danmark har ret i sin argumentation og vinder ved Domstolen, jamen så er det jo os, der har juraen på vores side.
Så er det Kommissionen, der har taget fejl, så er det Kommissionen, der vil tabe en tvist ved Domstolen, hvis statsministeren tror på det, han selv siger. Nu har statsministeren flere gange i spørgetiden i dag nævnt den der aftale, der er indgået med branchen, og har rost den, og det er også fornemt, branchen har indgået den aftale, men mit spørgsmål er: Hvad hvis der er butikker, der ikke overholder den?
Jeg har ikke set aftalen, jeg har ikke set på hvilket juridisk grundlag, den hviler, men hvordan vil forbrugeren så kunne håndhæve den aftale over for et domstolssystem, som jo efter statsministerens opfattelse skal følge Europa-Kommissionens afgørelse?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-11-03:
Til den første spørger vil jeg sige, at det er jo ikke sådan, at miljøgarantien ikke har virket selv på det nuværende grundlag og selv med det, vi kender.
Der var syv sager.
Der var fem, der fik medhold, og to, der ikke fik det.
Så spørger hr. Keld Albrechtsen: Jamen hvis det nu er ulovligt, så har det jo været ulovligt hidtil.
Ja, det ved vi i dag, men det er jo først nu, vi ved det, i og med vi kender Kommissionens afgørelser. Det gælder i det her tilfælde, vil jeg sige til hr. Keld Albrechtsen, ligesom i så mange andre tilfælde, at der kommer et tidspunkt, hvor tingene bliver afklaret
- efter min opfattelse efter alt for lang tid i Kommissionen.
Det har taget for lang tid, men Amsterdamtraktaten giver jo heldigvis nogle nye regler, hvorefter der skal svares inden for ganske stramme tidsfrister.
Til hr. Thulesen Dahl: Det er for mig meget enkelt.
Årsagen til, at vi anlægger en retssag mod Kommissionen, er, at vi mener, Kommissionens afgørelse er ukorrekt.
Den regelrette måde at gøre det på er at anlægge retssag mod Kommissionen, det er jo ikke at overtræde de regler, som gælder for Kommissionens afgørelse.
Det er ligesom i Danmark.
Hvis man er uenig i en situation, så kan man gå til domstolene, men det er jo ikke ensbetydende med, at man ikke skal overholde de regler og love, der gælder i det danske samfund. Den danske regering følger altså både regler og love her som i det store samarbejde og går selvfølgelig også den korrekte vej, hvis den er uenig i et bestemt sæt afgørelser.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-03:
Jeg vil gerne sige tak til statsministeren for svaret, for i hvert fald svaret på det spørgsmål om Kommissionens godkendelse er et fremskridt.
Vi fik at vide forud for folkeafstemningen om Amsterdamtraktaten, at et medlemsland først har ret til at anvende nationale bestemmelser, når Kommissionen har truffet beslutning om at bekræfte disse bestemmelser, altså at man først må bruge miljøgarantien, når Kommissionen har godkendt det, ikke fra det øjeblik hvor en EU-lov bliver vedtaget. Det, statsministeren nu siger, forstår jeg krystalklart sådan, at man har lov til at bruge miljøgarantien, indtil Kommissionen har taget stilling.
Det er et kæmpe fremskridt i forhold til det, der stod i Amsterdamtraktaten, for det betyder, at vi dog stadig væk kan sætte miljøgarantien i kraft og bruge den, indtil Kommissionen så har truffet en afgørelse.
Det svar vil jeg gerne sige tak for, for det svar, vi fik dengang, var en af de helt store bekymringer, som vi også havde forud for folkeafstemningen.
Men det betyder altså, og det vil jeg gerne have bekræftet, at opstår der en tilsvarende lovgivning som madsminkelovgivningen, så kan vi sætte danske regler i værk og køre med dem, uanset at Kommissionen endnu ikke har taget stilling.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-11-03:
Så jeg synes ikke, statsministerens følgeslutning er så logisk, som statsministeren vil gøre den til. Men det, der var mit andet spørgsmål, synes jeg er mere interessant at nå at få statsministerens svar på.
Det var om den aftale, som statsministeren selvfølgelig med rette har prist her i dag, nemlig den aftale, der er indgået med branchen om, at man ikke vil have de her tilsætningsstoffer i de danske butikker.
Mit spørgsmål er: Hvis nogle butikker ikke overholder den aftale, for jeg ved ikke, på hvilket juridisk grundlag den er indgået, hvordan kan forbrugerne så håndhæve den aftale i et retssystem, som jo efter statsministerens egen opfattelse skal følge Europa-Kommissionens afgørelse gennem den bekendtgørelse, som skrives om i Fødevareministeriet?
Det er det, der er spørgsmålet, og det synes jeg for forbrugerens tryghed er det interessante spørgsmål i den her sammenhæng.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-11-03:
Jeg kan ikke kommentere alle mulige artikler, hverken i det blad eller i andre blade, hr. Thulesen Dahl.
Det, jeg kan gøre rede for, det er socialministerens og regeringens politik på området, og vores politik på området er altså, som det også bl.a. siges af socialministeren, og jeg kunne da godt tage et enkelt citat: »Det kan ikke nytte noget, at man bliver ved med at sortere folk fra, der har kvalifikationerne, men som ikke kan få jobbet, bare fordi de har et fremmedklingende navn«. Det synes jeg da er et grundlæggende rigtigt synspunkt.
Det kan ikke nytte noget.
Vi må se at ændre holdninger i vores samfund og sikre, at mennesker bliver vurderet på deres menneskelige kvaliteter og kvalifikationer og ikke på noget som helst andet.
Det er dér, jeg mener at vi har en fælles opgave.
Så siger socialministeren også: »Vi må gå til angreb på intolerant adfærd«.
Med det mener hun en intolerant adfærd, som ikke svarer til de grundlæggende værdier, vi har i vores samfund.
Der har jeg nævnt et eksempel: tvangsægteskaberne.
De hører ikke hjemme i Danmark, men det er jo ikke det samme som at sige, at man ikke skal have sin kulturelle identitet.
Selvfølgelig skal man da det.
Men der er altså visse grundlæggende ting, hvor man må sige: Det dér, det er ikke Danmark.
Og så er der nogle rettigheder og pligter.
Dér er det, regeringen kommer med sin praktiske løsning i samarbejde med kommunerne, sådan at vi får taget hånd også om de fremtidige problemer, vi kan se ligger i kortene.
Det er præcis det, der er hemmeligheden, om man vil,
hverken mere eller mindre.
Jeg kan sige til hr. Keld Albrechtsen, at sådan kan man ikke udlægge teksten.
Det, jeg har svaret konkret på, var et konkret spørgsmål vedrørende madsminke og hverken mere eller mindre.
Til hr. Thulesen Dahl om de frivillige aftaler: Spørg venligst fødevareministeren og få tilsendt det nødvendige materiale, og er der behov for yderligere oplysninger, jamen så er der rig adgang til at henvende sig til fødevareministeren.
Det er også ministerens pligt at svare, og jeg ved, at det gør han meget gerne.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-11-03:
Men så vil jeg stille et spørgsmål til statsministeren i forbindelse med artiklen - jeg går ud fra, at statsministeren naturligvis har rundet det med sin socialminister, det ville i hvert fald være oplagt, at statsministeren gjorde det - hvor socialministeren er citeret for, at Ishøjs borgmester Per Madsen meget tidligt gjorde opmærksom på disse problemer og blev ugleset. Mener statsministeren, at det også i givet fald er et fejlcitat, socialministeren er ude for, eller er det, man så erkender, hvis man giver socialministeren ret her, at Per Madsen er blevet ugleset bl.a. i Socialdemokratiet, fordi han har forsøgt at gøre opmærksom på de her ting, og at socialministerens erkendelse nu er, at Per Madsen havde ret, og at han nok ikke burde være ugleset?
Er det det, vi kan læse ud af den artikel?
Fordi det er det, jeg sidder tilbage med, efter at statsministeren har bekræftet, at han er enig med socialministeren i de ting, socialministeren har givet udtryk for.
»Er statsministeren enig med socialministeren i, at den danske udlændingepolitik har været naiv?«
Skriftlig begrundelse
Socialministeren udtaler til B.T. den 22. oktober 1999, at den danske udlændingepolitik er naiv.
Som begrundelse anfører socialministeren, at man enten skulle have insisteret på en målrettet integration af indvandrerne eller nøjedes med at give 1970'ernes gæstearbejdere en midlertidig opholdstilladelse.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-03:
Tak for besvarelsen.
Netop ulandenes problemer er et af de helt afgørende spørgsmål, og der læste jeg med stor interesse her til morgen i Kristeligt Dagblad en artikel af Peter With fra Folkekirkens Nødhjælp, som konkluderer, at udenrigsministerens billede af WTO og ulandene er for rosenrødt, og at EU på afgørende og følsomme områder i store træk fastholder sine egne kommercielle interesser på ulandenes bekostning.
Der synes jeg, det ville være nyttigt og på tide, hvis man dykkede ned under de på overfladen meget pæne formuleringer, som står i EU-udspillet, og i stedet kiggede på, hvad disse formuleringer i praksis betyder for ulandene.
De betyder i praksis på fødevareområdet, at der stadig væk vil være lukket på markedet, at EU stadig væk prioriterer sine egne landbrugsstøtteordninger, og at ulandene stadig væk vil stå med problemerne.
Ulandene fik i sidste runde af Uruguayrunden løfte om økonomisk kompensation for de problemer, som globaliseringen ville medføre.
Disse penge, disse midler, denne støtte
har ulandene intet set til.
Tværtimod, i den mellemliggende periode kan man dokumentere, at en lang række vestlige lande har nedskåret deres ulandsbistand, således at de i dag faktisk har mindre støtte, end da Uruguayrunden blev vedtaget.
Det såkaldte Marrakechløfte er blevet fuldstændig svigtet.
Jeg synes, det er et meget alvorligt problem, som kan medføre, at 1.000-års-runden slet ikke bliver til noget, for ulandene har jo en meget stor andel af stemmerne.
Og jeg vil egentlig sige, at hvis det grundlag, EU er kommet med, skal være det, der skal forhandles på, så er det også bedre, at det hele overhovedet ikke bliver til noget.
Så jeg håber, at ulandene vil stå fast og ikke lade sig koste rundt med af EU og USA på det grundlag, som her er fremlagt. Et andet afgørende hovedspørgsmål er selvfølgelig miljø/sundhed i forhold til frihandelen.
Det er jo sådan, at ministeren har sagt, at der skal ske en afklaring af forholdet mellem reglerne i multinationale miljøaftaler og WTO's regler.
Hvad betyder en afklaring?
Efter min mening kan det da kun gå ud på - og det vil jeg godt spørge ministeren om - at disse internationale miljøregler selvfølgelig skal gå forud for WTO-reglerne, ellers har det jo ingen mening.
Når vi f.eks. i Montrealprotokollen har lov til at lægge hindringer i vejen for handel med produkter, der skader på ozonområdet, jamen så skal man da have lov til det uanset WTO.
Vi skal have lov til at forbyde cadmium i batterier, hvilket Europa-Kommissionen nu tilsyneladende er ved at opgive på grund af WTO.
Vi skal have lov til at forbyde gensplejsede planter, uanset hvad WTO siger.
Men det ligger ikke i regeringens udspil, desværre.
Derfor må man alt i alt sige, at det er et udspil, som er særdeles mangelfuldt, og som der må gøres alt, hvad der kan her i sidste øjeblik for at rette op på.
Til det formål vil jeg gerne fremsætte følgende:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-11-03:
»Vil statsministeren utvetydigt tage afstand fra Kommissionens nyeste publikation, tegneseriehæftet »Krigen om jordbærisen«?«
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-11-03:
Spørgsmålet er forholdsvis nemt at besvare.
Svaret er næh.
Jeg kan dog ikke tilbageholde den kommentar, når jeg ser tegneseriehæftet, at man nok kunne bruge sine penge til et bedre informationsarbejde.
Det er ikke den måde, vi gør det på i Danmark, og det duer altså ikke at fremstille dem, der har ét standpunkt, som dumme, og dem, der har et andet standpunkt, som kloge.
Den humoristiske sans i Danmark er betydelig mere spændende og vidtrækkende.
Sådan laver vi ikke information i Danmark, og derfor har jeg noteret mig, at Kommissionen i Danmark har sagt, at man ikke vil markedsføre hæftet.
Men skulle nogen spørge, vil man heller ikke holde hæftet tilbage, og udlevere det, og det synes jeg egentlig er en meget fornuftig reaktion.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-11-03:
Jeg vil godt sige statsministeren tak for det lidt tvetydige svar, det jo i virkeligheden er, han har givet her på nuværende tidspunkt - altså starter med at sige næh, men i virkeligheden imødekommer en kritik af, at det tegneseriehæfte er manipulering og er vildledende.
Det vil i bedste fald forhåbentlig ikke blive brugt særlig meget, men i værste fald bliver det faktisk læst af børn.
Jeg vil gerne spørge statsministeren, om det stadig er regeringens holdning, at sådan noget som reklamer for børn skal forbydes.
Det har regeringens minister på området været meget emsig med i løbet af sommeren ud fra et udgangspunkt om, at børn ikke er i stand til at skelne tilstrækkelig nuanceret til, at man kan give børn mulighed for at se reklamer i den tid, børn nu ser tv. Og hvis man stadig har den holdning, kan statsministeren så ikke se, at så bliver statsministeren også nødt til at tage afstand fra hæftet her, som er så manipulerende og så vildledende i forhold til den verden, vi kender, så det skriger til himlen?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-11-03:
I spørgsmålet om reklamer må jeg sige til hr. Kristian Thulesen Dahl: Tal med kulturministeren om det.
Med hensyn til hæftet her: Ja, som jeg allerede har sagt, er det jo ikke smart, det er ikke det smarteste, jeg har set.
Men jeg tror heller ikke, at vi kan beskytte børn mod alverdens ting rundt omkring, heller ikke det her.
Jeg synes pengene kunne have været brugt bedre.
Jeg må sige, at jeg tror ikke på - og det er mit grundsyn og har altid været det - at man kan udføre informationsarbejde i Danmark ved at sige: Du har ét standpunkt, du er dum, og du har det modsatte standpunkt, du er klog.
Sådan kan vi ikke informere i vort land.
Det har vi da heldigvis også kun sjældent gjort, og derfor tror jeg, at der er at sige til det her: Kære Kommission, brug pengene til noget bedre en anden god gang.
Det duer i hvert fald ikke i Danmark.