Frank Jensen (S), 2003-06-03:
Statsministeren indledte dette folketingsår med et markant løfte, og jeg citerer fra statsministerens åbningstale: »Vi skal udvikle et samfund, hvor alle har en fair chance for at udnytte deres evner, et samfund, hvor det enkelte menneske har et håb om at kunne forbedre sin situation, et samfund, hvor det er muligt at bevæge sig fra bistandsklient til bankdirektør.«
Nu er tidspunktet så kommet, hvor Folketinget skal gøre status og spørge statsministeren, hvordan han egentlig selv synes, det går med at indfri løfterne.
Fakta er, at arbejdsløsheden for første gang siden 1994 er begyndt at stige.
Siden VK-regeringen tiltrådte, er over 20.000 flere blevet arbejdsløse.
Aviserne er dagligt fyldt med historier om fyringsrunder og ansættelsesstop, ikke med jobannoncer.
Den stigende arbejdsløshed betyder, at mange nyuddannede har svært ved at finde arbejde.
Arbejdsløshedsprocenter på 30-40 pct. for unge nyuddannede dimittender taler deres tydelige sprog, og mange ældre tvinges til at gå ud af arbejdsmarkedet på pension eller efterløn.
Ydermere betyder færre arbejdspladser, at virksomhederne får meget svært ved at løfte den vigtige opgave at integrere udlændinge, mennesker med nedsat arbejdsevne og andre, der har svært ved at finde arbejde.
Statsministeren lovede ellers ved starten af denne samling, at der ville være 50.000-60.000 nye arbejdspladser til indvandrere her i landet.
Det var argumentet for, at regeringen havde gjort det lettere for udlændinge at få arbejde og sværere at få socialhjælp, som statsministeren udtrykte det i åbningstalen.
Nu viser det sig, at dette løfte heller ikke holdt.
Der er ikke kommet flere indvandrere i arbejde, tværtimod.
Hvordan er det gået så galt?
Mange mennesker spørger hinanden: Hvordan er det gået så galt på så kort tid med stigende arbejdsløshed, faldende overskud på de offentlige budgetter og et dramatisk fald i den offentlige gældsafvikling?
Fra 2001 til 2003 er der tale om en halvering af afdraget på den offentlige gæld.
Aldrig nogen sinde før har en regering overtaget Danmark i en bedre forfatning end tilbage i november 2001.
Der var overskud på alle konti, og arbejdsløsheden faldt måned for måned og var den laveste i 25 år.
Samtidig var der i SR-regeringens tid investeret mere i forbedret velfærd til børn, ældre og sygehuse end i nogen tidligere periode.
Det var der ikke.
Skatterne blev holdt i ro i hele den 9-årige periode, og vi betalte massivt af på fortidens gæld.
Nu er billedet fuldstændig vendt.
Vi vidste godt, at der var forskel på, hvilken regering Danmark fik efter valget, og hvilken politik der ville blive ført.
Spørgsmålet er, om vælgerne var klar over, at konsekvenserne ville være så store, som det nu ser ud til.
Indtil for 1 uge siden mente regeringen ikke, at man skulle reagere, når ledigheden kun var steget med 20.000 personer,
blev der sagt.
Nu skal der alligevel handles.
Nu er der pludselig sund fornuft i det, som Socialdemokratiets formand, hr. Mogens Lykketoft, foreslog for flere måneder siden, nemlig i den nuværende situation at fremrykke offentlige investeringer i bl.a. boliger og renovering af vores børns skoler.
Det vil vi naturligvis gerne kvittere for her i dag, men det er brandærgerligt, at statsministeren ikke har mod til at handle ud fra konklusionerne af sin egen analyse.
At fremrykke investeringer for 1 mia. kr. giver i bedste fald kun en vækst i beskæftigelsen på 1.000-2.000 personer.
Dette ekstremt lave ambitionsniveau er en hån mod de ledige.
Med erfaringerne fra 1980'erne ved vi kun alt for godt, hvad der sker, når først væksten i arbejdsløshedskurven er kommet ud af kontrol.
Derfor er vores krav til regeringen, at den må udvise rettidig omhu over for beskæftigelsen.
Helt anderledes resolut er regeringen i sin støtte til svineproducenterne i vores land.
Det til trods for, at svineavlernes egen forening frabeder sig støtte med henvisning til, at det er forkert at støtte et erhverv, der bryster sig af at kunne klare sig på markedsvilkår.
Fødevareministeren støttes af Venstres landbrugsordfører i, at EU-støtten skal øges til svineproducenterne i Danmark.
Der skal handles nu.
Socialdemokratiet har fremlagt en række initiativer, der på en og samme tid vil stimulere beskæftigelsen og fremtidssikre velfærdssamfundet.
Vi vil fremtidssikre samfundets indtægter til at betale for hospitaler, ældrepleje og folkeskole.
Vi vil styrke
dansk beskæftigelse i den internationale konkurrence, og vi vil have en fair fordeling.
Hovedsynspunkterne i vores forslag er, at vi skal have lavere skat på arbejde og større udbytte af at gøre en indsats.
Vi vil give småbørnsfamilierne en særlig håndsrækning, så de højst skal betale 1.000 kr. pr. måned for børnepasning. Vi vil rette op på VK-regeringens og Dansk Folkepartis fadæse med ældrechecken og give en forbedring til de mange folke- og førtidspensionister, der kun har små indkomster.
Til gengæld vil vi have et større bidrag fra dem, der har de store samfundsskabte fortjenester og betaler for lidt eller intet til fællesskabet, f.eks. de multinationale selskaber.
Regeringen har besluttet, at de statslige driftsudgifter skal reduceres med 2 pct. om året.
Det har allerede betydet, at staten har afskediget mange medarbejdere.
I december 2002 var tallet nået op på 1.290 mennesker, der har mistet deres job, primært inden for miljø og fødevarekontrollen samt medarbejdere i skatteligningen af virksomheder.
Det er først og fremmest gået ud over mennesker og medarbejdere i staten, der er over 50 år gammel.
Disse vilkårlige fyringsrunder skal stoppes, og det hjælper ikke noget, at statsministeren her i dag siger, at de offentlige arbejdsgivere skal have en særlig forpligtelse, når staten selv - regeringen selv - her går i front med at afskedige medarbejdere over 50 år.
Derfor bør regeringen forhandle med Kommunernes Landsforening om at sikre, at låneadgangen forlænges for at bygge ordentlige boliger til mennesker i Danmark.
Regeringen bør indgå en aftale om byggeri af boliger og ikke mindst i vores store byer, hvor der er et påtrængende behov for boliger, også til de unge familier og unge uddannelsessøgende.
Statsministeren var inde på justeringen af »Flere i arbejde« og den aftale, vi har indgået.
Her flytter vægten i aktivering fra uddannelse og i retning af mere målrettet vejlednings-, introduktions- og jobtræningsforløb.
Forudsætningen for aftalen er høj beskæftigelse, men fortsætter ledigheden med at stige, er denne politik ude af takt med virkeligheden. Der bør i højere grad satses på uddannelse og gennemføres en ny voksen- og efteruddannelsesreform, så vi kommer uden om det vanvittige styringssystem, vi har fået på voksen- og efteruddannelsesområdet, som jo har ført til, som undervisningsministeren har sagt det, at vi har fået DDR-tilstande i Danmark efter regeringsskiftet.
Den individuelle brugerbetaling bør fjernes.
Herudover bør der tilføres midler til varslingspuljen, så der kan sættes langt mere målrettet ind i forhold til masseafskedigelser i danske virksomheder.
Den stigende ledighed rammer regionalt meget skævt.
Regeringen har bevidst valgt at nedskære den regionale erhvervspolitik til fordel for erhvervsskattelettelser.
Det hjælper imidlertid ikke de områder, der er ude i en meget negativ erhvervsudvikling i Danmark.
Vi kan godt huske, at arbejdsløsheden toppede under den sidste borgerlige regering i Danmark.
Der var 350.000 arbejdsløse i 1993, umiddelbart før Nyrup-regeringen tiltrådte.
Da SR-regeringen gik af 2001, var ledigheden helt nede på 140.000.
Nu efter blot halvandet år med Fogh-regeringen ved magten er ledigheden steget med over 20.000 personer.
Det er alarmerende.
Der må langt mere handling til fra VK-regeringens side.
Socialdemokratiet har i samarbejde med andre partier vist, at sund økonomi, høj beskæftigelse, social retfærdighed og gældsafvikling sagtens kan forenes.
Den linje agter vi at gøre vores for at fastholde i Danmark.
Der er til gengæld ingen tvivl om, at V, K og O har et overordnet mål med deres politik.
En kraftig ideologisk drejning af samfundet, hvor egoisme sættes i højsædet.
De ønsker mere frihed, siger de, frihed for den enkelte.
Javel, men i V, K og O's model bliver det alene en større frihed for de stærke.
Der er ikke frihed for alle, hvis samfundet bare er en stor legestue for de stærkeste, klogeste og rigeste, hvor de kan leve sig ud på andres og på fællesskabets bekostning.
Derfor er frihed og fællesskab en socialdemokratisk sag.
Frihed til personlig udfoldelse og udvikling i et samfund bygget på et stærkt fællesskab, hvor man ikke kun har ansvar for sig selv, men også for hinanden.
Vi socialdemokrater vil benhårdt holde fast på, at der skal være ordentlig kvalitet i de offentlige tilbud til alle, når det gælder sygehuse, skoler, uddannelse, ældreomsorg og børnepasning; tilbud, hvor adgangen ikke afhænger af den private pengepungs størrelse.
Regeringen har efter sin egen oplysninger udlovet skattelettelser for ca. 25 mia. kr. frem til 2010 uden at anvise en eneste krone til dækning, bortset fra nedskæringer i den offentlige service.
Nu forsøger man at lappe på det ved at ville sælge ud af de almennyttige lejligheder.
Det kan vi ikke støtte.
Vi kan ikke under nogen omstændigheder støtte, at ventelisterne til at få en ordentlig bolig i Danmark skal gøres længere, fordi nogle skal kunne vinde en kapitalgevinst på at købe deres egen bolig.
Socialdemokraterne vil investere i fremtiden.
Vi skal tværtimod videreudvikle kvaliteten i den velfærd og offentlige service, som Socialdemokraterne gennem generationer har været arkitekterne bag.
Det går den forkerte vej i Danmark nu.
Vi oplever nedskæringer på socialområdet, særlig blandt landets mest udsatte samt for børn, unge og ældre.
Vi oplever nu mere brugerbetaling på uddannelse; indsatsen på miljøområdet er afviklet; ulandsbistanden er reduceret betragteligt; arbejdsmiljøet svigtes; udsultningen af de kommunale kasser er i fuld gang; kulturpolitikken reduceres til sponsoraftaler; alt skal gøres op i kroner og øre osv. osv.
Til gengæld ser vi, at arbejdsløsheden stiger, og beskæftigelsen falder.
Jo, det går skam rigtig godt for den siddende regering og dens automatiske støtter i Dansk Folkeparti.
Væk er solidariteten med samfundets svageste, væk er hensynet til de mange og respekten for den enkelte, væk er sikkerheden, trygheden og tilliden.
Mens erhvervslivet får skattelettelser, og de i forvejen velstillede får skatterabat, ja, så er virkeligheden en helt anden for almindelige lønmodtagere og skatteydere i Danmark.
Der er en anden vej for Danmark.
Socialdemokratiet vil gøre, hvad vi kan for at påvirke regeringens kurs, men vore erfaringer er ikke gode.
Når først Dansk Folkeparti er på plads bag regeringen, er der ikke plads til, at andre partier kan øve indflydelse på regeringens politiske løsninger. Det får os ikke til at give op.
Vi vil en anden vej.
Vi må kræve, at regeringen først og fremmest stopper de perspektivløse nedskæringer i den offentlige service.
Vi må kræve, at regeringen stopper nedskæringerne i regionalpolitikken, så vi undgår en alvorlig skævvridning af udviklingsmulighederne i vores land.
Regeringen har bundet hele sin økonomiske politik op på det såkaldte skattestop; et skattestop, der er så inkonsekvent, at de færreste af os helt kan forstå, hvad det drejer sig om.
Når ens indkomst stiger, må ens skat gerne stige.
Til gengæld må ens grundskyld gerne stige med op til 7 pct. årligt.
Men skattestoppet handler jo i virkeligheden heller ikke så meget om skat.
Reelt handler det om at få reduceret den offentlige service til et minimum.
Strategien er klar: De offentlige indtægter skal løbende udhules. Når kassen er tom, er man jo tvunget til at nedskære den offentlige service.
Det er regeringens egentlige mål.
Skattestoppet er midlet til en mindre offentlig service.
Regeringen ved udmærket, at danskerne egentlig ikke vil dens politik.
Vi vil have gode skoler og daginstitutioner til vores børn.
Vi vil have en aktiv miljøpolitik, der sikrer, at også de kommende generationer har ret til jordens ressourcer og natur.
Vi vil have et sundhedssystem af en god kvalitet med lige og gratis adgang.
Vi vil have ældrepleje, man kan være tryg ved.
Vi vil have en kulturpolitik, der giver plads for både bredden og eliten, hvor ikke alt skal gøres op i kroner og øre.
Men vi har en regering, der fører symbolpolitik.
Når V og K gennemfører vilkårlige nedskæringer og personalereduktioner i staten, kaldes det omprioriteringer og produktivitetsstigninger.
Når miljøpolitikken barberes voldsomt ned, kaldet det for mere miljø for pengene.
Når vi med faretruende hastighed nærmer os fastlagte grænseværdier inden for miljøområdet, ja, så foreslår Venstres ordfører bare, at vi sætter grænseværdierne op, og vupti så er miljøproblemet væk.
Ja, man må i sandhed sige, at de Venstrefolk er sande tryllekunstnere.
Når regeringen holder kommunerne og amterne i et økonomisk jerngreb, der mange steder tvinger kommunerne til store serviceforringelser, dækkes det til med puljer til flere operationer og frit valg i ældreplejen.
Det er og bliver lappeløsning og bureaukrati og fordyrelse af opgaveløsningen.
Se blot på det såkaldte frit valg-projekt i ældreplejen.
Her har regeringen spenderet 500 mio. kr. for at opnå
frit valg for de ældre.
Flere og flere kommuner orienterer os om, at hovedparten af pengene går op i bureaukrati.
Næsten ingen er gået til at øge servicen for de ældre.
Udgifterne i Københavns Kommune er f.eks. løbet op i 16,7 mio. kr. sidste år og vil fremover ligge på 13,7 mio. kr. årligt som en direkte konsekvens af regeringens lovgivning om frit valg på ældreområdet.
Et beløb i denne størrelsesorden kunne kommunen langt bedre have brugt til f.eks. at øge antallet af hjemmehjælpstimer hos de ældre, ja,
hele 48.000 timer til de ældre kunne man have fået, hvis ikke pengene skulle være brugt til bureaukratiske systemer.
Der er i sig selv ikke noget galt med valgmuligheder på de offentlige serviceområder.
Det er vi for.
Men regeringens udgave af frit valg er et stykke skrivebordsarbejde, som folk ude i den virkelige verden ryster på hovedet af.
Det må virkelig være en opgave for Rigsrevisionen at gå dette projekt efter i sømmene; det forventer vi af en aktiv revision.
Så til udenrigspolitikken.
Udenrigspolitikken handler om at varetage Danmarks interesser i en verden i opbrud.
Vi mener, at det gøres bedst ved et bredt samarbejde i Folketinget med konsistens i både retning og indhold.
Socialdemokratiets formand, hr. Mogens Lykketoft, har formuleret det således, at Danmark ikke er stort nok til at have mere end én udenrigspolitik, men heller ikke for småt til at gøre en forskel. Det er baggrunden for vores stræben efter samling og bredt samarbejde om de udenrigspolitiske nøglespørgsmål.
Samarbejde udelukker imidlertid ikke debat.
Et holdbart bredt samarbejde forudsætter tværtimod en løbende og grundig diskussion om udenrigspolitikkens indhold og forudsætninger.
Siden regeringsskiftet har vi imidlertid ikke alene set bekymrende brud på det brede samarbejde, men desværre også en udpræget mangel på oprigtig debat om de langsigtede konsekvenser heraf.
Vi opfordrer regeringen til at påtage sig lederskabet af et bredt samarbejde om varetagelse af Danmarks udenrigspolitik.
Vi ved, at vi er uenige om de dramatiske nedskæringer i Danmarks ulandsbistandspolitik, som VK-regeringen har gennemført med støtte fra Dansk Folkeparti.
Vi socialdemokrater har klart den opfattelse, at vi alle bør anstrenge os for at bekæmpe verdens ufattelige fattigdomsproblemer, ellers bliver udviklingen ikke bæredygtig.
I dag lever 1,2 milliarder mennesker for under 1 dollar om dagen og dermed i absolut fattigdom.
2,8 milliarder mennesker svarende til omtrent halvdelen af jordens befolkning
lever for under 2 dollars om dagen.
Den rigeste femtedel af verdens befolkning tegner sig for 86 pct. af det globale forbrug.
Med disse fakta er Danmarks nedskæring i ulandsbistanden et fuldstændig forkert signal.
Der er heller ikke mange lyspunkter, når man ser på den stigende miljøbelastning i verdens sande tilstand.
Ifølge UNEP vil følgerne heraf være markante.
Eksempelvis vil biodiversiteten blive truet, så ca. tre fjerdedele af Jorden vil være stærkt påvirket heraf.
Et kraftigt stigende antal af Jordens befolkning må leve i områder med pres på drikkevandsforsyning.
Og CO2-udledningen vil stige, hvorved der på endnu længere sigt skabes en meget markant klimaforandring med store økonomiske, sociale og miljømæssige omkostninger til følge.
Her er regeringens køb af varm luft i Rusland en klar forkert vej at gå.
På global plan er magtfordelingen efter den kolde krigs afslutning nærmest ukendelig.
Gennem næsten et halvt århundrede holdt to supermagter hinanden i skak under den kolde krig.
Nu er Rusland reduceret til en almindelig spiller
i verdenspolitikken.
USA står derimod tilbage som verdens eneste supermagt uden umiddelbare rivaler.
Kinas økonomiske og militære styrke er stadigt voksende.
EU er udvidet til 25 lande og har med held påtaget sig en ledende rolle i udbygning af et forpligtende globalt samarbejde eksempelvis på klimaområdet.
Europa synes som den eneste region i verden at have fundet en bæredygtig og samtidig dynamisk balance i forhold mellem ret og magt.
Men samarbejdet befinder sig i en dobbelt identitetskrise.
Indadtil skal der findes en form efter udvidelsen.
Vi vil her ved afslutningsdebatten på trods af store meningsforskelle og på trods af dårlige erfaringer med regeringens vilje de seneste 18 måneder alligevel opfordre regeringen til at påtage sig et lederskab af Danmarks udenrigspolitik, og det vil vi gerne bidrage til.
Jeg skal slutte med på vegne af Socialdemokratiet, SF, Det Radikale Venstre og Kristeligt Folkeparti at fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Folketinget udtrykker sin modstand mod regeringens planer om at sælge ud af de almene boliger, idet planerne vil betyde færre valgmuligheder og længere ventelister til en god bolig for ældre og børnefamilier med beskeden indkomst.«