Per Stig Møller (KF), 2006-01-26:
Den her debat drejer sig ikke om den 1. juli.
Det er jo faktisk at afspore præcis denne debat i dag, for det, vi diskuterer i dag, er, hvorvidt vi vil efterkomme Sikkerhedsrådets og Iraks opfordringer til at blive.
Der svarer et meget bredt flertal, og det er jeg taknemlig for, at det vil vi.
Beslutningsforslaget forlænger så vores engagement til den 1. juli, og der må vi så se på det igen, sådan som vi også gør det nu og i forbindelse med hver eneste forlængelse.
Derfor vil jeg godt med hensyn til datoen den 1. juli præcisere – i anledning af hr. Niels Helveg Petersens bemærkninger, som jeg kan have misforstået – at der ikke ligger nogen FN-vedtagelse om, at demokratiseringen af Irak er gennemført pr. 1. juli.
Der er en FN-plan om, at demokratiseringen er tilendebragt, når der er dannet en regering på baggrund af de frie valg.
Der er altså ikke sat nogen dato på fra FN's side.
Ellers ville det jo i øvrigt også være mærkeligt, når FN i sikkerhedsrådsresolutionen beder os om at blive i hele 2006.
Når den politiske proces er tilendebragt, det forudser FN jo også skulle ske i første halvår af 2006, forhåbentlig første kvartal, og FN så beder os om at blive hele året, hvilket vi skal tage stilling til til sommer, er det jo, fordi det er logisk, at når man har en politisk proces, der fører frem til en fri regering på en fri forfatning, så skal denne regering, som er under angreb fra terrorister og gamle baathister, altså Saddam Hussein-tilhængere, jo også have mulighed for at blive stabiliseret og støttet af det internationale samfund, som har opfordret Irak til at gennemføre denne proces.
Men den diskussion kan vi tage, når analysen foreligger til maj måned.
Det er jo ikke rigtigt, som hr. Per Kaalund siger, at den så skal foreligge i februar; det skal den jo ikke.
Foråret er altså ikke februar.
Jeg har aldrig hørt, at foråret er februar i Danmark, foråret er i hvert fald tidligst april, og vi forestiller os altså, at vi i maj måned forelægger Folketinget denne analyse, og så må vi, som jeg sagde sidst, se på, hvad situationen er.
Hvad beder FN os om?
Hvad beder Irak os om?
Der er det jo sådan, at vi ikke bruger ordet exitstrategi, men vi har et godt samarbejde med S og R, som jeg takker for.
Dem har vi haft gode samtaler med ovre hos mig og gode debatter med her, og vi er jo hele tiden fra beslutningsforslag til beslutningsforslag gået i retning af mere og mere irakisering.
Så hvis formålet er at sørge for, at irakerne kan stå på egne ben og klare det selv uden at blive væltet af terrorister og gamle baathister, så er det jo rigtigt, som hr. Niels Helveg Petersen siger, at så kan sikkerheden i det lange løb kun betrygges af irakerne selv; det er vi ikke uenige om.
Det er jo præcis derfor, vi laver al den træning og også øger træningsindsatsen efter samråd med S og R, som altså også er bag dette forslag.
Vi øger træningsindsatsen over for soldaterne, vi øger vores bidrag til NATO's træningsindsats, vi øger vores indsats i retsstatsmissionen.
Der kan jeg sige til Folketingets oplysning, at vi nu har holdt to kurser for dommere, politifolk og fængselsinspektører her i København, et 3ugers-forløb, som præcis skulle vise, hvordan vi mener, man kan kombinere sikkerhed med regelmæssig respekt for menneskerettighederne og retssamfundets sikkerhedsgarantier.
Det er også en del af, at det er muligt for dem at tage over selv på en retssamfundsdemokratisk byggegrund.
Det er jo så meningen, at de så også kan klare det selv, for den irakiske regering beder os ikke om at blive en dag længere, end den irakiske regering finder det nødvendigt; det er jeg temmelig overbevist om.
Så strategien er der jo, og det er altså derfor, vi har fremsat et beslutningsforslag, som vi igen takker for den brede støtte til, og som præcis øger alle disse civile optræningsmæssige elementer, og hvor f.eks. militæret – det har hr. Troels Lund Poulsen gjort opmærksom på, jeg gjorde det sidste gang – leverer en god indsats for den civile befolkning med hospitaler og rehabiliteringer af forskellige ting inden for det civile samfund.
Når der så bliver sagt, at el- og olieforsyningen går den gale vej, forholder det sig jo sådan, at olieforsyningen desværre først nu ser ud til at være på omkring det niveau, den var på i 2002.
Men der skal man ikke glemme, at når det ikke er gået bedre med olieforsyningen, for det skulle det jo have gjort, så er det, fordi det er dér, terroristerne og de, der vil forhindre demokratiet i at slå rod og blive en succes, sætter ind, således at der kommer til at mangle el og der kommer til at mangle olie.
Hr. Holger K. Nielsen sagde, at debatten var forudsigelig.
Ak ja, det var den, det var den, så derfor skal jeg ikke bruge mange ord på det, vi jo diskuterede indgående sidst.
Jeg vil bare lige dementere en enkelt ting, hr. Holger K. Nielsen sagde.
FN vil gerne have styrker til Darfur, men det vil vi ikke, sagde hr. Holger K. Nielsen, og det har han formentlig fra TV-avisen.
Men oplysningen fra TV-avisen er ikke korrekt, FN har ikke bedt om styrker til Darfur.
Det er rigtigt, at FN overvejer det, og der vil så gå flere måneder, før opfordringen kommer, og som hr. Holger K. Nielsen ved, vil Danmark være positiv.
Vi er jo aktive i forbindelse med opfordringen til at være med i Sudan, så vi følger altså meget nøje FN, hvor vi kan, og hvor vi har kræfter til de.
Det er jo ikke altid, hr. Holger K. Nielsen gør det.
Jeg ved egentlig ikke, hvorfor man ikke kan følge FN nu i Afghanistanspørgsmålet, når man kunne i januar 2002.
Men det skal vi jo drøfte i næste uge.
Til hr. Frank Aaen vil jeg sige: Jeg er helt enig med hr. Frank Aaen i, at det her skal føre til en freds- og forsoningsproces.
Jeg er til gengæld ikke enig i, at vi ikke har gjort noget for det.
Det, vi nemlig gør med f.eks. træning i retssamfundet, gør vi jo for at undgå nye konflikter og få en ordentlig behandling af hinanden.
Vi ønsker også en freds- og forsoningskonference, som ligaen jo faktisk er i gang med at foretage med inddragelse af alle.
Vi ønsker også, at den demokratiske regering skal være inddragende, altså repræsentativ for hele det irakiske folk.
Det har vi faktisk tilkendegivet i alle de samtaler, vi har haft med de irakiske politiske ledere, ligesom jeg også har drøftet den her mulighed for en freds- og forsoningskonference med Den Arabiske Liga.
Der er bare det ved det – hvilket vi også drøftede sidste gang, så vi behøver ikke tage en ny, lang debat om det nu – at fred og forsoning så også forudsætter, at der er nogen til at beskytte processen.
Det er så der, vi ikke er enige.
Hr. Frank Aaen spurgte, hvad resultatet er, og kom med alt det her om, hvad der er gået dårligere.
Jamen der er altså også meget væsentlige, gode resultater af vores indsats.
Der har altså været tre frie valg i 2005.
Der er en fri forfatning.
Man har fulgt den politiske proces, som er blevet anbefalet af Sikkerhedsrådet, og som det brede flertal her i Folketinget har bakket op om, lige siden Sikkerhedsrådet bad om det.
Der er nu et meget stort antal frie dagblade og radio- og tv-stationer.
Der var 300 partier, hvor der før i tiden kun var ét.
Der er en fremgang i økonomien, som er steget fra 802 US-dollar i 2002 pr. hoved, som jeg sagde sidste gang, til nu 1.051 US-dollar.
Økonomien går frem og forventes at vokse i 2006 med 17 pct.
Der er skabt over 30.000 nye firmaer siden april 2003, og de fleste er små og mellemstore virksomheder.
Det er dem, der er demokratibærende.
Og det er i andre sektorer end oliesektoren.
Arbejdsløsheden er faktisk faldet fra et niveau på omkring 50-60 pct. midt i 2003 til mellem 27 pct. og 40 pct., afhængigt af hvilket område man er i.
Så vil jeg også lige gøre opmærksom på, som jeg sagde sidst,
at ifølge Oxford Research International, som Folketinget jo ofte anvender, fra november 2005 angav 73 pct. af irakerne faktisk, at deres situation sammenlignet med situationen før den militære aktion var enten meget bedre, noget bedre eller uændret, men altså ikke værre.
68 pct. sagde i samme meningsmåling, at situationen i Irak om et år vil være noget eller meget bedre end i dag.
Ifølge en undersøgelse, International Republic Institute lavede i november 2005, mente 49 pct. af irakerne, at Irak bevæger sig i den rigtige retning, mens 36 pct. – det medgiver jeg, men det er dog et meget lavere tal end 49 – fandt, at Irak bevæger sig i den forkerte retning.
Så irakerne mener altså også selv, at der på mange punkter er fremskridt, som terroristerne og de gamle baathister prøver at forhindre.
Derfor er det vigtigt, at den regering, som kommer, bliver præcis så inddragende, at sunnitterne går ind i den politiske proces og vender sig mod dem, der vil destruere en politisk proces.
Så det her drejer sig om, hvorvidt vi imødekommer Sikkerhedsrådet og Irak i deres ønske om, at vi bliver til i 2006.
Og jeg er glad for, at vi kan melde tilbage, at Danmark med et bredt flertal støtter op om vores tilstedeværelse i Irak, både den militære, den træningsmæssige og den humanitære, i hvert fald frem til den 1. juli 2006.
Og så må vi have en debat om analysen i maj måned igen.