runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jann Sjursen (KRF), 1999-12-02:
Først vil jeg sige, at jeg synes, det er interessant, at den socialdemokratiske ordfører prøver at gøre det til en debat om de truede børn, som det også fremgår af det forslag til vedtagelse, hr. René Skau Björnsson fremsatte på vegne af en række partier.
Det er faktisk ikke mange uger siden, at vi havde en forespørgselsdebat her i Folketingssalen om de truede børn.
F 10 hed den, og det var faktisk en forespørgselsdebat, som var rejst af Kristeligt Folkeparti.
Jeg siger det ikke, fordi vi ikke vil diskutere truede børn i dag.
Jeg synes bare, vi har haft den debat, og vi er også over en bred kam gået ind for en vedtagelse, som sagde noget om det, så jeg synes, vi skal holde os til det, der er temaet i dag, nemlig sammenhæng mellem familieliv og arbejdsliv.
Det kan godt være, at hr. René Skau Björnsson er stolt over 150.000 nye pasningspladser.
Det ville jeg sådan set også være, hvis det havde været sådan, at familierne havde haft et frit valg, og hvis det ikke var sådan, at man skulle skabe ekstra mange pladser, fordi man bl.a. har hakket børnepasningsorloven sønder og sammen. Man har skåret ydelsen
ned fra 80 til 60 pct. af dagpengemaksimum
Så vil jeg spørge til sidst, om hr. René Skau Björnsson ikke synes, det må gøre indtryk, når der er foretaget en undersøgelse af LO - den undersøgelse, der hedder »Holdning og ønsker til velfærdssamfundet« - hvor 42 pct. af børnefamilierne tilkendegiver, at deres arbejdsliv fylder så meget, at det går ud over deres familieliv.
Poul Erik Dyrlund (S), 1999-12-02:
Nu kan jeg forstå på hr. Jann Sjursen, at man gerne vil rejse denne diskussion, men i øvrigt skyde det hele fra sig og skyde det over til regeringen og sige, at det må være regeringen, der skal komme med et udspil af den ene og den anden karakter, osv. Det kunne være interessant at høre
Kristeligt Folkepartis bud på, hvordan de ting skulle udformes.
meget skal man have i kompensation?
Hvor stor mulighed for deltidsarbejde skal der være?
Det kunne da være rart at få nogle bud på det, frem for at man bare skubber det fra sig og siger: Det må være regeringen, der skal komme med nogle udspil. Så vil jeg også godt spørge hr. Jann Sjursen, om ikke det rent faktisk er korrekt, at hvis man kigger på de muligheder, der er for deltidsansættelse i samfundet i dag, er det stort set sådan, at alle aftaler på arbejdsmarkedet åbner op for og hjemler mulighed for, at der kan ske deltidsansættelse.
Og er det reelt ikke det, regeringen peger på i den børnepolitiske redegørelse, at vi skal sikre den mulighed, og at den skal sikres via overenskomster?
Kristian Jensen (V), 1999-12-02:
Jeg er da glad for, at både hr. Ole Vagn Christensen og forhåbentlig andre har lagt mærke til min omfangsrige skribentvirksomhed. Jeg har ikke givet nogen noget håb om, at vi her i Folketinget i dag kunne finde en løsning, for jeg er stensikker på, at det folketingsflertal, der sidste år blokerede for vedtagelsen af dette forslag, også igen i år vil blokere det, fordi det endnu ikke har set, at tiden er løbet fra dets holdning til eksklusivaftaler. Men med hensyn til spørgsmålet om det internationale arbejde må vi stadig afvente og se, hvad der sker, når Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol skal tage stilling til lovgivningsspørgsmålet. Den danske Højesteret tog stilling
til spørgsmålet ud fra den danske lovgivning, men jeg er ret overbevist om, at når vi nu får spørgsmålet for Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, vil vi få en afgørelse, som er til fordel for mit syn på denne sag og ikke for hr. Ole Vagn Christensens.
Jann Sjursen (KRF), 1999-12-02:
Til hr. Villy Søvndal: Jeg skal da gerne kvittere for det SF-forslag, men jeg går altså ud fra, at forslaget også blev vedtaget med regeringspartiernes stemmer, og det at ikke alene var SF, der lagde stemmer til forslaget om at forbedre fædreorloven.
Til fru Jette Gottlieb vil jeg godt sige, at jeg synes
netop, at det forslag til en fleksibel børnepasningsorlov, som regeringen har fremsat, ikke er specielt fleksibelt, når det gælder om over tid og i det daglige at skabe sammenhæng mellem familieliv og arbejdsliv, og derfor kan vi fra Kristeligt Folkepartis side udmærket forestille os, at man laver en fleksibel børnepasningsordning - sådan at forstå, at man fremmer en form for deltidsorlov.
Det er en model, vi gerne vil diskutere, og som i virkeligheden er en anden måde at udtrykke det samme på, som vi gjorde med vore forslag fra sidste folketingssamling om ret til deltidsarbejde og en pasningsydelse i forbindelse med deltidsarbejdet.
Det er vi bestemt villige til at diskutere. I vores forslag til vedtagelse i dag ligger der i det hele taget ikke nogen fast model og altså heller ikke den model, vi selv foreslog sidste år, og som Tingets partier stort set over én kam havde noget imod på den ene eller den anden måde.
Det, vi synes der er det vigtigste med denne debat, er at få regeringen til at tage et initiativ, når den i øvrigt selv i sin børnepolitiske redegørelse tillægger deltidsarbejdet eller deltidsansættelse, som der står i redegørelsen, til alle så stor værdi.
Vi synes, det er på tide, at regeringen kommer ud af busken, når den stort set afviser alle de forslag, som partier både til højre og til venstre i Folketinget i øvrigt fremlægger.
Ole Vagn Christensen (S), 1999-12-02:
Jeg håber, hr. Kristian Jensen bemærkede, at jeg sagde, at hr. Kristian Jensen havde udtalt, at de domme, man nu ventede på, nok ville give ham ret, og dermed kunne han så komme igennem med sit forslag, for nu var der jo en ændret domssituation.
Det, jeg hører, hr. Kristian Jensen sige her, er akkurat det samme: Nu kan vi henholde os til nogle europæiske institutioner og så gå ud og sige: Kære venner, I skal ikke få disse konflikter løst, for der bliver sikkert en mulighed. Det er det, jeg kalder at give folk falske forhåbninger, og jeg håber, hr. Kristian Jensen vil overveje, om det nu er klogt at fremføre den slags argumenter hjemme i det område, hvor han kommer fra.
Kristian Jensen (V), 1999-12-02:
Jeg takker naturligvis for ethvert velment råd om, hvilken politik jeg skal fremføre, men jeg kan love hr. Ole Vagn Christensen, at jeg ikke lytter efter de råd, hr. Ole Vagn Christensen har givet mig her i dag.
Jeg agter at fremføre det argument, at den nuværende danske ordning, der tillader eksklusivaftaler, bør og skal afskaffes, hvad enten det sker efter en afgørelse her i Folketingssalen eller ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
Jeg håber, at vi kan være voksne nok i det danske Folketing til at komme Domstolen i forkøbet og få afskaffet dette uvæsen, som har fået lov til at eksistere langt over normal levetid.
Anders Samuelsen (RV), 1999-12-02:
Det kunne næsten ikke være mere perfekt - at det, som jeg egentlig ikke ville have ønsket, alligevel skete - nemlig at den socialdemokratiske ordfører gik herop og fik markeret, at Det Radikale Venstre mener det samme som Socialdemokratiet i denne sag.
Det er en kendt sag, at der er stor splittelse internt i Det Radikale Venstre, i baglandet.
Bl.a. har vi en landsmødebeslutning, som går ind for, at eksklusivaftaler skal afskaffes, men vi har så samtidig det princip i Det Radikale Venstre, at folketingsgruppen er absolut uafhængig, og hvis der er nogen, der er i tvivl, kan de læse grundloven. Hvert enkelt medlem står frit og beslutter ud fra det.
Men nogle af de problemer, som vi ser på nuværende tidspunkt i denne sag, er, at på den ene side mener vi, at det er et godt og liberalistisk princip, at når man indgår nogle aftaler på arbejdsmarkedet, eller hvor man nu gør det, så må man stå ved dem, og så kan det få konsekvenser.
Det underlige er, at i dette tilfælde er det sådan, at Venstre mener, at hvis det ikke lige går, som de vil have det, skal der gribes ind med lovgivning.
Det er temmelig uliberalt, men det er så, hvad det er.
Allerede på nuværende tidspunkt er der højesteretsdomme, som peger i retning af, at der faktisk ikke er noget problem på nuværende tidspunkt.
Så kan vi tage den ideologiske diskussion bagefter, om vi mener, der er et problem eller ej, men Højesteret kan ikke rigtig bakke Venstres synspunkter op på nuværende tidspunkt.
Så er der spørgsmålet om positiv og negativ foreningsfrihed - igen et vanskeligt dilemma, som altså også afspejler sig i den radikale gruppe med hensyn til det spørgsmål, hvorvidt man skal støtte et forslag som det her eller ej.
Konklusionen bliver på nuværende tidspunkt, at Det Radikale Venstre ikke kan støtte forslaget, men samtidig meget gerne vil tage kraftig afstand fra gammeldags midler i arbejdskampe som dem, vi i øjeblikket ser blive brugt i en konfliktsituation. Vi synes, det er sørgeligt, når man benytter sig af den type konfliktmidler, som man gør
rundtomkring på det danske arbejdsmarked og også gør i disse dage
Det vil vi meget gerne tage skarpt afstand fra, men samtidig vil vi stadig holde fast ved, at det må være et problem, som skal løses ude på arbejdsmarkedet.
Så selv om spørgsmålet absolut ikke lægger op til enkle svar, er det altså vores konklusion på nuværende tidspunkt, at vi har samme holdning som Socialdemokratiet, nemlig at vi ikke kan støtte forslaget, som det foreligger her.
Kristian Jensen (V), 1999-12-02:
Jeg vil gerne sige tak til den radikale ordfører for et meget nuanceret og gennemarbejdet indlæg.
Jeg vil også sige tak for den fine hentydning til grundloven, og det er også det, der får mig på talerstolen.
Jeg vil nemlig gerne spørge hr. Anders Samuelsen i hans egenskab af medlem af Folketinget, om hr. Anders Samuelsen støtter eksklusivaftaler, og hvorvidt hr. Anders Samuelsen personlig ønsker eksklusivaftaler afskaffet, eventuelt gennem en lovændring.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-12-02:
Jeg synes også, hr. Anders Samuelsens indlæg var et meget spændende indlæg, hvor nuancerne fik lov til at komme frem.
Det er ikke dårligt, selv om man er i position som et regeringsparti, at man så også kan røbe, at det kunne jo godt være, at en sag kunne ses fra mere end én side.
Jeg tolkede hr. Anders Samuelsen på den måde, at når Det Radikale Venstre får sin frihed, dvs. ikke er bundet til Socialdemokratiet,
vil man ganske givet støtte et forslag af denne karakter.
Er det helt forkert opfattet?
Anders Samuelsen (RV), 1999-12-02:
Hr. Knud Erik Kirkegaards konklusion er faktisk ikke korrekt.
Med hensyn til, om man kan betegne det som frihed, mener vi faktisk, at vi har vores frihed i ekstrem grad, også i det nuværende samarbejde, så den hopper jeg heller ikke på.
Så var der spørgsmålet om, hvilken holdning jeg
personlig har til spørgsmålet.
Min egen helt personlige holdning er den samme, som jeg har givet udtryk for her på talerstolen.
Jeg vægter grundlovens tale om muligheden for foreningsfrihed, muligheden for at indgå aftaler og alle de menneskerettighedserklæringer, som også har været bragt ind i debatten i dag, meget højt.
Men der vil altid være konkrete situationer, hvor man kan diskutere, om de modarbejder hinanden, og det kan godt være, man ud fra en bestemt synsvinkel kan sige det om dette spørgsmål.
Men vores konklusion i dag er, at det ikke er tilfældet, og derfor kan vi ikke støtte forslaget.
Jann Sjursen (KRF), 1999-12-02:
Under finanslovforhandlingerne gav Kristeligt Folkeparti afgørende prioritet til familiepolitikken.
Vi fremsatte tre forslag.
For det første ville vi tage hul på den etårige barselorlov, for det andet ville vi forbedre vilkårene for de studerende forældre, og for det tredje ville vi give en håndsrækning til de forældre, der har valgt at passe deres børn selv.
Vi krævede faktisk ikke flere penge til børnefamilierne, for børnefamilier er nemlig generelt set ikke nogen økonomisk dårlig stillet gruppe, men vi lagde op til, at regering og Folketing ændrede på børnechecken, så den i højere grad blev målrettet mod især de allermindste børn.
Kristeligt Folkepartis opfattelse er den, at vi også på børnefamilieområdet må magte prioriteringsdebatten, da finansministerens kasse jo ikke er bundløs. Vi vandt som bekendt ikke gehør for vore forslag.
Det synes jeg sådan set er fantastisk, når man tænker på, hvor meget der er blevet talt om børnefamilierne i de seneste par år.
Heller ikke næste års finanslov skulle være familiens finanslov.
Denne forespørgselsdebat skal imidlertid ikke handle om finansloven for år 2000, men om, hvordan vi kan skabe bedre sammenhæng mellem arbejdsliv og familieliv.
Børnefamilierne er nemlig havnet i en tidsfælde, hvor arbejdsliv og karriere og samlivet i familien er på kollisionskurs.
Det er Danmarks børn, der kommer i klemme, og som må betale. Udfordringen for den enkelte familie, for arbejdsmarkedets parter, men også for regering og Folketing må være at sikre, at arbejdsliv og familieliv ikke bliver hinandens modsætninger, men at det netop kan lade sig gøre at forene de to ting.
Folketinget kan og skal ikke lovgive om alt, men ligesom Danmarks forældre har et stort ansvar for at prioritere tid til børn i stedet for ting, ligesom arbejdsmarkedets parter og kommunerne har et ansvar for at prioritere samfundets grundlæggende fællesskabsenhed familien, ligeså har regering og Folketing også et ansvar.
Efter Kristeligt Folkepartis opfattelse kan vi gøre det at skabe sammenhæng mellem familieliv og arbejdsliv meget bedre, og vi er villige til som ved finanslovforhandlingerne at gøre det ved også at omprioritere de midler, der i dag ydes til børnefamilierne.
Jeg håber, at Folketing og regering i dag vil udvise den samme vilje til forandring.
Besvarelse
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-12-02:
Resultaterne af regeringens børnefamiliepolitik tegner sig tydeligt efter de snart 20 års arbejde, vi har haft på feltet: kraftig vækst i antallet af offentlige pasningstilbud, fripladsgrænser, der er blevet forhøjet flere gange, børnepasningsorlov, forlænget barselorlov for fædre, børnefamilieferiedage, resultater af lovinitiativer og regeringens årlige aftaler med kommunerne, der ikke er til at komme udenom, resultater, der viser, at børnefamiliepolitikken er prioriteret højt.
I denne folketingssamling har vi fremsat en række lovinitiativer, som arbejdsministeren og socialministeren vil redegøre for.
Det er vigtigt, at den enkelte familie finder den rette balance mellem arbejdsliv og familieliv.
Det er vigtigt, at den enkelte arbejdsplads og de offentlige tilbud sammenlagt giver så gode rammer for børnefamiliernes fremtid som overhovedet muligt.
Familievenlige arbejdspladser må give forældrene den nødvendige fleksibilitet, det offentlige skal tilbyde gode og fleksible børnepasningstilbud.
Jeg mener kort sagt, at opgaven fortsat skal løftes ikke af én part alene - ikke af staten alene, men også af staten, ikke af kommunerne alene, men også af kommunerne, ikke af forældrene alene, men for en stor del også af forældrene.
Vi kan gøre det lidt bedre, vi kan sammen gøre det lidt bedre, hvis vi vel at mærke ikke alene gør det til et anliggende her i salen, men er opmærksomme på, at det, vi vedtager lovgivningsmæssig her, er rammen, er grundlaget, men i mindst lige så høj grad er det, der sker på den enkelte arbejdsplads af afgørende betydning for den enkelte families trivsel og endelig, hvordan kommunerne spiller sammen i dagligdagen af stor, stor betydning. Jeg vil slutte med at henvise til, at det nu ikke står så ringe til endda, som man får indtrykket af somme tider.
Jeg vil herefter overlade den videre redegørelse til mine to kolleger, arbejdsministeren og socialministeren.
Villy Søvndal (SF), 1999-12-02:
Jeg tror, hr. Jann Sjursen kom til at tildele regeringen en ære, der rimeligvis bør tildeles en anden, nemlig den, der var årsag til, at fædreorloven blev forbedret.
Hvis man gennemlæser de gamle finanslovaftaler, som SF har deltaget i, vil man finde, at det var et af SF's initiativer - bare for at være sikker på, at vi er på rette vej.
Carsten Koch (S), 1999-12-03:
Jeg kan kun sige til hr. Villy Søvndal, at der er alt for megen stoffiksering i hr. Villy Søvndals synspunkter.
Nu har schweizerne jo ligesom ment, at det kan være det ene eller det andet, lad os da bare gå i gang med det her. Min holdning er, at vi skal være særdeles agtpågivende, før vi begynder at introducere et nyt stof i den danske narkopolitik.
Derfor er jeg ikke bare sådan parat til at springe ud i det.
Jeg vil have lidt vished for, at det ikke er den psykosociale indsats, der har båret hovedansvaret for den succes, vi har set i Schweiz, samt de andre faktorer, som er karakteriseret ved ikke at have noget med stoffet at gøre, men som vi fuldt ud anerkender som nødvendige og relevante. Lad os nu se på det, så vi kan få afklaret det.
Tove Fergo (V), 1999-12-03:
Jeg takker ministeren for den åbenhjertige erkendelse af, at de eksisterende psykosociale behandlingstilbud ikke er tilstrækkelige.
Det er jeg helt enig med ministeren i, og jeg er meget glad for, at vi nu i fællesskab afsætter flere midler til narkobehandlingen.
Jeg håber meget, at den ekstra indsats kommer til at gælde og strække så langt, at den også når de grupper, som ikke er nået helt så langt ud endnu.
Det hjælper jo ikke, at vi kun laver et meget fint og forkromet forsøg for de allerallerdårligste, hvis vi så lader mellemgruppen i stikken, for så vil de blive lige så dårlige i løbet af kort tid.
Derfor håber jeg meget, at regeringen også er med til - og jeg kan ikke forestille mig andet - at vi i virkeligheden opprioriterer hele indsatsen og får en kvalitetsvurdering af den indsats, der bliver foretaget i øjeblikket.
Og jeg er glad for, at ministeren og regeringen er klar over, at det, der foregår i øjeblikket, langtfra er tilstrækkeligt.
Villy Søvndal (SF), 1999-12-03:
Jeg skal svare sundhedsministeren ved at sige, at det, jeg egentlig bare prøvede at insistere på, er, at vi får en ordentlig debat om det her.
Jeg medgiver, at det her er svært, men hvis man gør de krav, der stilles ét sted, til hovedkrumtappen i en argumentation, forekommer det underligt, hvis man ikke er optaget af de samme krav et andet sted.
Specielt hvis der kommer nyt til i situationen, forekommer det lidt, som om det er en argumentation, der måske er opfundet til selve situationen, om man så må sige.
Det, jeg synes er det afgørende, også hvis man lyttede til sundhedsministerens eget indlæg, da WHO's undersøgelsesresultat blev refereret, er, at der vel heller ikke for sundhedsministeren er skygge af tvivl om, at de her mennesker har fået det bedre.
Efter hukommelsen refererede ministeren, at de har fået en bedre sundhedstilstand, de har fået bedre boligforhold, de er bedre i stand til at fastholde sociale kontakter, de har et mindre sidemisbrug, og kriminaliteten styrtdykker.
Hvem er det så, der er akademisk - undskyld mig - i den her diskussion, hvem er det, der fører den akademiske diskussion?
Kristian Jensen (V), 1999-12-03:
Da Venstres ordfører, hr. Jørgen Winther, ikke kan være til stede, skal jeg på hans og gruppens vegne sige følgende: Der er ingen nemme løsninger på problemet med narkomaner. Den danske narkotikapolitik har vist sig ikke at kunne levere de resultater, man kunne ønske sig.
Antallet af misbrugere er stigende, og en stor del af stofmisbrugerne lever en ussel tilværelse med helt umenneskelige fysiske og psykiske lidelser til følge.
Nu genfremsætter SF så forslaget om at iværksætte et behandlingsforsøg rettet mod særlig hårdt belastede narkomaner.
Umiddelbart virker forslaget som et meget sympatisk tiltag over for de hårdest ramte stofmisbrugere, som vi endnu ikke har formået at skabe holdbare behandlingsløsninger til.
Men der melder sig mange ubesvarede spørgsmål til SF's forslag.
SF vil kun give heroin til de særlig hårdt belastede narkomaner, og et af de områder, som bekymrer Venstre i forbindelse med SF's forslag, er, at forsøget meget nemt kan ende som en glidebane.
Hvad er det egentlig, der menes med særlig hårdt belastede narkomaner?
Betyder det, at man skal være ramt af narkomani i 8 år?
Er det måske nok med 6 år?
Eller skal narkomanerne lide af andre følgesygdomme? Hvis nu der konstateres en eller anden form for positivt resultat over for de hårdest belastede narkomaner, som indgår i forsøget, vil der så blive slækket yderligere på kravene?
Vil man i stedet for at have lidt af narkomani i f.eks. 8 år så kun skulle have været narkoman i 6 år eller måske kun 4 år.
Måske vil det ikke vare længe, før nogle foreslår, at blot man har været stofmisbruger i en kort årrække, skal man have ret til fri heroin.
Venstre frygter den form for glidebane og mangler samtidig en fornuftig forklaring på, hvordan afgrænsningen af de særlig hårdt belastede narkomaner skal kunne ske på en sikker og fornuftig måde.
Og i Venstre er vi alvorligt bange for, at en form for legalisering, som dette forslag lægger op til, vil medvirke til, at fokus fjernes fra disse væsentlige områder.
Det vil hurtigt kunne blive en konsekvens af SF's forslag.
Vi føler, at det forslag, vi behandler i dag, er med til at give køb på det medmenneskelige ansvar, som narkotikapolitikken skal bygge på.
Vi har en frygt for, at dette forslag kan gå hen og blive en sovepude.
Man vil simpelt hen kunne forestille sig, at narkomaner, som er tæt på at leve op til kravene om at være særlig hårdt belastede, ikke vil være motiverede for at bryde med narkomanien, når de er bevidste om, at de måske kun har et helt eller et halvt år tilbage til at opnå status som særlig hårdt belastet og dermed få ret til fri heroin. Men i Venstres gruppe er der også mange forskellige holdninger til dette forslag.
Hovedparten har samme opfattelse, som jeg giver udtryk for her, og vil derfor stemme imod forslaget, men enkelte medlemmer af vores gruppe har en anden holdning og ønsker derfor at støtte forslaget.