Per Clausen (EL), 2006-03-31:
Det kan undre, at et sådant forslag, som der tilsyneladende næsten er enighed om i Folketinget, ikke for længst er vedtaget.
Det har den radikale ordfører i grunden ret i.
En af forklaringerne kunne måske være, at det ikke er ret fornuftigt at vedtage det.
Det er også fremgået allerede nu, at for at give den her postulerede frihed til nogle mennesker, som så kan slippe for at være medlem af en forening, bliver man nødt til at gennemføre omfattende forhandlinger for at fastlægge et gebyr, hvor der efterfølgende bliver mulighed for at appellere til højere myndigheder, hvis det er urimeligt og uretfærdigt.
Så må man se, hvad for en afgørelse de når frem til, og så står det endda uklart, som den radikale ordfører siger, hvad der så vil ske.
Hvis man var jurist og sådan noget, ville det for så vidt være et strålende forslag, for her er der givetvis masser af arbejde i det.
Det er det ene, at man altså vil postulere en frihed, men man ønsker ikke for alvor at give den.
Det andet, som jeg synes ligger i det, er, at man kan undre sig over, der fremsættes et forslag, som ingen i grunden rigtig for alvor har bedt om.
Der kan selvfølgelig siges meget om sygesikringsforhandlinger i forhold til de her organisationer og resultaterne af dem, men realiteten er jo, at man ved at lave en forhandlingsløsning med organisationer, som repræsenterer de folk, der er på området, har været i stand til at lave nogle aftaler, som både har kunnet være – som oftest – rimelige ud fra det offentliges synspunkt, og som også har været alment respekterede, accepterede af medlemmerne, dvs. af de ansatte på området.
Man kunne tænke den tanke, at hvis man nu ikke havde de her organisationer – og den yderste konsekvens af, at folk ikke ønsker at være medlemmer af organisationer, er jo, at der ikke er nogen organisationer – hvordan ville man så regulere det her område?
Har man så en anden og bedre metode til det?
Ved at deres medlemstal falder, kan man argumentere for, at de ikke er repræsentative osv.
Og det synes vi i hvert fald ville være meget uheldigt, for vi tror faktisk, at det er meget vigtigt, at aftaler, der laves på det her område, er forankrede i organisationerne.
Så er der opbygget en lang række gode ting med forsikringsordninger, aftaler om, hvilke patienter der kan få tilskud via sygesikring osv., aftaler, som altså er baseret på, at man kan lave aftaler med organisationerne.
Det er sådan nogle ting, som vi synes er gode ved det system, vi har, og som altså gør, at vi ikke helt forstår, hvad der er formålet med at gennemføre den her lovgivning.
Da vi alligevel mener at have en til vished grænsende formodning om, at indenrigs- og sundhedsministeren sjældent fremsætter meningsløse forslag, end ikke af sådan rent ideologiske grunde, vil vi i det videre udvalgsarbejde i lighed med Det Radikale Venstre arbejde grundigt med spørgsmål.
Men de spørgsmål vil gå i retning af, om man nu også er sikker på, at de ordninger, man har lavet, på fyldestgørende vis sikrer patienternes sikkerhed; sikrer garanti for kvalitet i tilbuddet; sikrer, at de efteruddannelsesinitiativer, som i dag drives af organisationerne, også skal drives i fremtiden; og sikrer, at alle, der nyder godt af overenskomsten og det arbejde, der skal til for at skabe overenskomsten, også kommer til at betale det fulde beløb for det arbejde.