Ole Sohn (SF), 2004-12-14:
Jeg synes, det er en god debat, vi får, og den har vi faktisk savnet, også på grund af nogle af de forestillinger, der har været, og nogle af de retoriske udmeldinger, der har været fra den borgerlige regering siden regeringsskiftet i 2001.
Nu har vi her hørt videnskabsministeren, som selvfølgelig er dybt frustreret over virkeligheden, henvise til, at den forrige regering havde efterladt et kæmpehul.
Nu erindrer jeg, hvad man også kunne læse i aviserne forud for valget, og de, der deltog i finanslovforhandlinger dengang vil også vide det, at der faktisk fra den forrige regering lå et forslag om, at man skulle flytte flere penge ud til forskning.
Det var SF med på.
Vi sagde dengang, at det er et udmærket startgrundlag, men vi ønsker flere penge til forskningen.
Vi oplevede faktisk også, at vi fik støtte af den daværende finansordfører hos Venstre, hr. Thor Pedersen.
Ligesom SF sagde han, at det var for få penge, den forrige regering satte af.
Vi blev dog overgået af Det Konservative Folkeparti, som mente, at de ville have det ligesom SF plus 10 pct.
Det var inden valget.
Kan man så med nogen rimelighed sige, at den forrige regering ikke ville gøre noget?
Nej, det kan man selvfølgelig ikke.
Men det er klart, at det blev den nye regerings opgave at sørge for, at det, man havde sagt inden valget, også blev til virkelighed efter valget.
Så er det vel rimeligt her forud for et kommende folketingsvalg, at man måler, hvad det er, VK-regeringen sagde den ville, inden den kom til, og hvad den så har gjort, efter at den kom til.
Der kan vi altså konstatere, at der er en rimelig stor forskel på retorikken og handlingen.
Det er derfor, jeg ikke forstår, hvorfor videnskabsministeren bliver så vred, når finansministeren meddeler Folketinget, at man i 2001 samlet havde offentlige udgifter til forskning på 11,6 mia. kr.
Så har finansministeren været så elskværdig at forklare, hvad man brugte i 2002, 2003, 2004.
Der er det bare gået ned ad bakke.
Nu skal der jo være valg, så fylder man en lille smule på igen til 2005, sådan at vi i 2005 ved regeringens initiativer er kommet op på 11,5 mia. kr., hvilket er mindre, end man brugte i 2001.
Det er bare en konstatering af den virkelighed, der har været, og så kan man jonglere nok så meget med tallene.
Så påpeger jeg fra talerstolen, at statsministeren under sit onemanshow på Venstres landsmøde brystede sig af, at den her regering virkelig satsede på forskningen.
Så kan vi konstatere, at man bruger færre penge.
Men så ser man ud over BO-årene.
Ja, det sagde man også i 2002.
Nu ser man ud over BO-årene her.
Virkeligheden er, at man i 2005 bruger 0,77 pct. af BNP, altså bruttonationalproduktet, til forskningen, hvilket er mindre, end vi brugte til forskning i 2001.
Det er en konstatering, og det er her, regeringen viser sine svagheder.
Når den ikke længere retorisk kan tale om, hvad den vil gøre ude i fremtiden, fordi der nu er gået så lang tid, at vi kan måle handlingerne, så er det, det tilter for regeringen.
Det er da klart, at den ikke kan satse på forskning, så vel som den ikke kan satse på andre ting, når det væsentligste for regeringen er et skattestop og ufinansierede skattelettelser.
Så er der nogle steder, det kommer til at halte, og et af stederne er altså forskningen.
Det er her, hvor man skal investere i fremtiden.
Her lukker regeringen øjnene, og så deler den nogle skattelettelser ud til de mest velstillede i samfundet frem for at satse på forskning til gavn for erhvervslivet og de kommende generationers arbejdspladser.
Det er det, der er sandheden, og jeg synes, det er fint, at det er kommet frem her forud for det kommende folketingsvalg, at regeringen nu måles på sine handlinger, og her kan vi konstatere, at denne regering bruger færre midler til forskning end den forrige regering.