runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Charlotte Fischer (RV), 2005-03-16:
Det kan godt være, at takster virker, og det er jeg sådan set enig i at de gør, og der er kommet flere behandlinger, men hvordan virker systemet?
En del af problemet i hele det her er, at vi dybest set ikke har en tilbundsgående viden om, hvordan det her takstsystem virker, og at DRG-systemet jo oprindelig slet ikke er lavet til alt det her, det nu bliver brugt til.
Så jeg vil gerne høre ministeren om muligheden for at få noget mere analyse af det her, når nu vi også i langt større udstrækning skal basere vores sundhedsvæsen på det her takstsystem.
Der er noget af overvejelsen jo også, hvor langt man i det hele taget skal gå i det her, før det begynder at sætte nogle vigtige grundprincipper over styr.
Det er også derfor, jeg helt ærligt siger, at jeg ikke har nogen forestilling om, at vi nu har lagt en model frem, og at det så bare er den, der skaber paradisiske tilstande og ligevægt og får alt til at gå i balance i det danske sundhedsvæsen.
Jeg er lidt mere ydmyg i min tilgang til det her.
Man kan sige, at vi har draget nogle erfaringer igennem de seneste år, jo også i den tidligere regering, men selvfølgelig specielt her de sidste 3 år.
Det er det, der gør, at vi nu som en del af regeringsgrundlaget foreslår, at vi skruer op på takstfinansieringen i sygehusvæsenet fra 20 pct. til 50 pct.
Det er også det, der understøtter en tro på, at det er fornuftigt at indføre kommunale takster.
Vi kan jo også se historisk, at det har haft en effekt i forhold til ventedagspatienterne.
Det kan vi se.
Vi kan også se, at de steder, hvor kommunerne går ind og gør noget proaktivt i forhold til f.eks. ældrebefolkningen – jeg nævnte i går Skævinge Kommune som et eksempel på det – sætter det sig i indlæggelsesfrekvenserne, og det er grunden til, at vi nu tager det første skridt.
Og så tror jeg da, at det skal konsolideres, før vi tager det næste skridt.
Hvis man tror, at der kan laves nogle meget målrettede incitamenter, altså ved at udtage specielle behandlingsformer og sige, at der skal kommunerne virkelig betale, og så er der noget andet, de ikke skal betale for, så skal man være meget opmærksom på, at man skaber i hvert fald en risiko for, hvis man ikke har gjort det genialt nok fra starten, i den grad at understøtte noget kassetænkning.
Det er sådan set argumentet for at sige, at det er bedre at køre med en lidt mere generel profil, indtil man får ikke sand under fødderne, men noget mere solid grund under fødderne.
Så jeg forsøger bare her helt ærligt at give udtryk for, hvad det er for et rationale, der er bag det, vi har foreslået, og så signalerer jeg også, at jeg meget gerne vil tale videre om det.
Charlotte Fischer (RV), 2005-03-16:
Nu er de jo aldrig helt ens, og sådan som jeg også husker loven, er jeg ikke sikker på, at de helt er omfattet af samme frit valgs-regler som andre patienter.
Men jeg vil stadig fastholde, at der er en række ting, der knytter sig specielt til psykiatrien, hvor man godt kunne overveje, om de psykiatriske patienter ikke hørte hjemme, og om de ikke trængte til en stærkere placering i en sundhedslov, også fordi jeg synes der ligger et signal i, at de ikke er skivet af og lagt et andet sted i en anden lov.
Birthe Skaarup (DF), 2005-03-16:
Efter min vurdering har de psykiatriske patienter nøjagtig samme rettigheder som alle andre, der er syge i det her land.
Alt det sygehusbaserede hører under de psykiatriske afdelinger.
Alle støttetilbuddene hører under kommunerne.
Er det ikke rigtigt?
Frank Aaen (EL), 2005-03-16:
Det er mest en tak for, at ministeren med sit indlæg bekræftede, at denne regering har indført det sådan, at de, der har en arbejdsgiver, har mulighed for at komme foran i sygehusbehandlingen – før de arbejdsløse, før børnene, før de ældre.
Det er jo et fundamentalt princip.
Det er ikke bare en lillebitte ting, det er et fundamentalt princip.
Ministeren bekræfter også, at kommuner har ret til at sige, at når der er tre syge i kommunen, må man tage den ene syge, man synes skal behandles før de to andre.
Det er et brud på en grundlæggende lighedsmålsætning, der er i den danske offentlige forvaltning i almindelighed, og som vi i særdeleshed har været stolte over inden for sundhedssektoren.
Men her står regeringens minister, sundhedsministeren, stolt og siger, at det er man glad for.
Men det er altså nogle fundamentale principper i den danske velfærdsmodel, der på den måde er skudt hul i.
Jeg skal ikke spørge yderligere.
Jeg skal bare sige tak for bekræftelsen og så sige: Derfor er vi meget nervøse for, hvad den her regering har gang i.
Det er jo en klar konstatering.
Så det er da rart at have en debat, der ender med, at alle er glade.
Det rokker i øvrigt ikke en tøddel ved, hvad jeg har sagt hele dagen igennem om, at i forhold til at komme i behandling i det offentlige sygehusvæsen, i forhold til alle de dele af sundhedsvæsenet, der i dag er vederlagsfrie, har regeringen ingen intention om at rykke en millimeter på de regler, der findes i dag.
Det er også det, jeg har udtrykt i det brev, jeg har oversendt til Folketingets Sundhedsudvalg, og det er også det, jeg har påpeget ved den her minutiøse paragrafgennemgang, vi har haft under dagens debat.
Men jeg indrømmer som sagt gerne, at vi ud over det har foretaget en række forbedringer målrettet den enkelte patient, som Enhedslisten nu altså vil tage fra folk, hvis man ellers får magt, som man har agt.
Charlotte Fischer (RV), 2005-03-16:
Men alt det, som omhandler psykiatrien og psykiatriske patienters rettigheder osv., står jo ikke i det her lovforslag.
Man kan sige, at psykiatrien er henvist til sådan nogle systemlinjer om, hvem der har ansvar for hvad, men selve indholdet er ikke at finde i det her lovforslag.
For mig er det vigtigt at sige, at psykiatrien og somatikken sådan set hører under sundhedsvæsenet og under en samlet sundhedslov, og psykiatriske patienters rettigheder og muligheder synes jeg også kunne høre hjemme i den her lov.
Birthe Skaarup (DF), 2005-03-16:
Nu kan jeg høre, at fru Charlotte Fischer faktisk er positiv over for en del af det, der sker med det her, i hvert tilfælde med, at vi får én entydig sundhedslov.
Noget af det, fru Charlotte Fischer nævnte, var de psykiatriske patienter, og jeg vil godt høre, hvorfor hun mener, at de er ikke med i det her?
For mig står de psykiatriske patienter nøjagtig, som de skal.
De skal betjenes af den sygehusbaserede del, og den sociale del skal overgå til kommunerne.
Helle Sjelle (KF), 2005-03-16:
I Det Konservative Folkeparti er vi generelt tilhængere af regelforenklinger.
Det synes vi næsten ikke kan ske ofte nok, og derfor mener vi også, at lovforslaget er en forbedring i forhold til de gældende regler på området, og at det således er et godt bidrag til gennemførelsen af kommunalreformen.
Regelforenklingen inden for bl.a. sundhedsområdet er efter vores opfattelse ønskelig for os alle, både den enkelte borger, der får styrket sin retsstilling og får et større overblik over adgangen til at klage, og de mange ansatte, der administrerer området.
Således vil en mere enstrenget klageordning være til gavn for alle efter vores opfattelse, og derfor støtter vi forslaget.
Karin Nødgaard (DF), 2005-03-16:
Som udgangspunkt vil det selvfølgelig være bedst, at der ikke er grund til at klage over behandlingen i det danske sundhedsvæsen, men realistisk set ved vi også godt, at der, når mennesker er indblandet, er en risiko for, at noget kan gå galt.
Alle parter er selvfølgelig som oftest kede af det, når noget sådant faktisk sker, og så er det vigtigt, at staten kan gå ind med nogle muligheder for, at patienterne kan indgive en klage.
En anerkendt klage er jo ikke ensbetydende med, at det gode helbred kommer tilbage, men en kompensation kan opfattes som et plaster på såret.
Det vil på mange måder lette det for den enkelte patient og gøre det mere realistisk og overskueligt for patienten at gennemføre en klagesag.
Et menneske, som er udsat for sygdom, er i forvejen sårbart, og derfor ser Dansk Folkeparti det som sin pligt at bakke op om ethvert tiltag, som gør hverdagen lettere for denne gruppe af borgere.
De fleste mennesker, der som sidste udvej vælger at gennemføre en klagesag, har store bevæggrunde derfor.
Derfor vil der med indførelsen af en enstrenget klageordning på sundhedsområdet, hvor der foretages en begrænsning i antallet af myndigheder, der behandler forhold inden for sundhedsområdet, ske en styrkelse af patienternes retsstilling.
Dansk Folkeparti bakker op om takstfinansieringen, da denne opfattes som en regulerende faktor for rimeligheden i at henholdsvis indgive og acceptere klager.
Det skal i denne forbindelse noteres positivt, at ministeren nedsætter et kontaktudvalg med repræsentanter for parterne, så takstfinansieringsordningen følges og der åbnes muligheder for at justere sagstaksterne.
Jeg har i lovforslaget og bemærkningerne set, at der skønnes at være begrænsede administrative og økonomiske meromkostninger ved gennemførelsen af lovforslaget.
Ekstraudgifter er generelt ikke Dansk Folkepartis livret, men da disse anses for at være begrænsede, og da det vil bedre forholdene for patienterne med en lettere og enstrenget klageadgang, ønsker Dansk Folkeparti at bakke op om lovforslaget.
Lise von Seelen (S), 2005-03-16:
Lovforslagets intention er jo at opnå, at patienten eller borgeren kan få et bedre overblik i forbindelse med at klage eller rejse erstatningskrav i sundhedsvæsenet, og hvis vi hermed opnår, at der bliver et bedre overblik, vil vi naturligvis støtte det.
Det må være en klar forbedring, at et enstrenget klagesystem kan bibringe en større tryghed hos borgeren, altså det, at et begrænset antal myndigheder skal være med til at behandle klagen, vil blive opfattet og må fremstå som en fordel.
I bedste fald vil vi også opnå, at det kan forkorte ventetiden for borgere, som skal modtage et resultat af en klage eller et ønske om erstatning.
Det vil være en gevinst for borgeren.
Derfor vil et system, der mindsker ventetiden på resultater, i sig selv være en fordel.
Man må, når man laver et samlet system, have mulighed for at tilrettelægge det, så disse gevinster opnås.
Men så rummer lovforslaget en takstregulering, som skal være den del af lovforslaget, hvor formuleringen siger, at man på den måde vil opnå færre klager.
Regeringens antagelse er, at takstbetalingen vil være incitamentet til, at man lokalt vil iværksætte foranstaltninger, der mindsker antallet af klager.
Den antagelse kan vi ikke rigtig se fornuften i.
Vi finder ikke, at den logik er relevant, altså at det er det, der vil nedbringe antallet af klager og antallet af krav om erstatninger i forhold til sundhedsvæsenet.
Efter vores opfattelse må det, der ville kunne nedbringe antallet af klager, være, at man har en bedre kvalitet i sundhedsvæsenet, altså at der simpelt hen opstår færre fejl i sundhedsvæsenet.
Så er det helt sikkert, at vi ville få nedbragt antallet af klager.
I oplægget her er det sådan, at takstsystemet endnu en gang vil afstedkomme, at myndigheder skal sende regninger imellem hinanden, og det synes vi også er uheldigt.
Vi har jo hørt udtalelserne om, at disse regninger sendes elektronisk, så de ikke er nogen stor byrde, men det vil være opbygningen af en ny administration, og det vil være en knopskydning med et bureau krati til følge, og det vil, uanset hvordan vi vender og drejer det, koste penge.
De penge så vi hellere blive brugt til et kvalitetsløft i sundhedsvæsenet, altså til nogle egentlige sundhedsydelser for borgerne.
Vi synes ikke, det andet er klogt.
Vi vil i Socialdemokratiet gerne medvirke til at kigge nærmere på lovforslaget i udvalget ud fra den grundlæggende tanke, at det ser rigtig fornuftigt ud at få en mere sammenhængende klage- og erstatningsadgang.
Med baggrund i, at vi ikke tror på modellen med takstfinansiering – altså på, at det vil bringe nogen kvalitet i sundhedsydelserne og nedbringe antallet af klager og erstatningssager – kan vi ikke støtte modellen om takstfinansiering og den opbygning af yderligere administration og en knopskydning i forhold til den administration, vi i dag kender i sundhedsvæsenet.
Birgitte Josefsen (V), 2005-03-16:
Det er naturligt som en konsekvens af kommunalreformen at rette fokus på patienternes adgang til og mulighed for at klage over behandling og undersøgelse i sundhedsvæsenet.
Med bestemmelserne i L 75 tilpasser vi eksisterende lovgivning til den nye regionale struktur.
Der skabes for patienterne overblik over den adgang, de har til at få erstatning; patienternes retsstilling styrkes, ved at der indføres en mere enkel og enstrenget adgang til at klage over de afgørelser, som kommunalbestyrelserne og regionsrådene træffer; og der indføres tillige en takstfinansiering af Sundhedsvæsenets Patientklagenævn, som bliver det nye nævn.
er, at visse administrative afgørelser, truffet af kommunalbestyrelsen og regionsrådene i henhold til sundhedsloven, fremover skal påklages til Sundhedsvæsenets Patientklagenævn i stedet for som i dag til Det Sociale Nævn og Ankestyrelsen.
Ud over konsekvenstilretningerne som følge af amternes nedlæggelse og overførsel af opgaverne til regionerne er klage og -erstatningslovforslaget en sammenskrivning og ajourføring af det hidtil gældende regelsæt.
Venstre ser med tilfredshed, at der skabes overblik over klageadgangene, og vi ser det også som en naturlighed, at de driftsansvarlige myndigheder får mulighed for og et incitament til lokalt at iværksætte foranstaltninger, der kan begrænse anledningen til at klage over de behandlinger, der er i sundhedsvæsenet.
Lige så vel som på andre områder er det også i det her tilfælde godt at forebygge frem for at helbrede.
Vi ser indførelsen af takstfinansieringen af Patientklagenævnet som en naturlig vej at gå på det her område, og vi har konstateret, at det er forhandlet på plads med både KL og Amtsrådsforeningen.
Med udgangspunkt i det tilslutter vi os lovforslaget.
Line Barfod (EL), 2005-03-16:
På trods af udfordringen fra fru Charlotte Fischer skal jeg nok lade være med at gøre en stor debat ud af det her forslag.
Som det tydeligt er fremgået af debatten både i dag og i går, er Enhedslisten imod kommunalreformen, også i forhold til den måde man indretter regionerne på, og det her er jo konsekvensrettelser som følge af det.
Så tak for det.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Frank Aaen (EL), 2005-03-16:
Den store forskel på ministeren og Enhedslisten er åbenbart, at vi gerne vil give flere rettigheder, men det er altså til alle.
Det er ikke bare til dem, der har en arbejdsgiver, som vil betale; det er ikke bare til dem, der har en kommune, som vil favorisere nogle frem for andre.
Vi kan fortsætte, for det er jo ikke bare på sundhedsområdet, men også i daginstitutionerne, ja, selv i vuggestuerne, hvor vi hidtil har haft det sådan, at alle børn fik den samme behandling, f.eks. at hvis der var mad, så var det til alle.
Nu mener regeringen, at det er i orden, at mad til vuggestuebørn og børnehavebørn kun er for de børn, hvis forældre har betalt ekstra, hvorimod børn af forældre, der ikke har betalt ekstra, må holde fingrene fra frugtskålene.
Men denne her regering har gennemført, at de, der har de rigeste forældre, bliver behandlet bedre end dem ...
Helle Sjelle (KF), 2005-03-16:
Jeg skal såmænd gøre det ganske kort.
I Det Konservative Folkeparti støtter vi som bekendt kommunalreformen og de ændringer, som følger deraf, bl.a. inden for sundhedsområdet.
Derfor støtter vi også det her lovforslag.
Birthe Skaarup (DF), 2005-03-16:
Som andre har været inde på, er det en følge af kommunalreformen, at vi nu skal tilpasse denne lovgivning til den regionale struktur, der træder i kraft den 1. januar 2007, når H:S, Hovedstadens Udviklingsråd og amtskommunerne nedlægges og de forskellige opgaver derefter løses af kommuner, regioner og de statslige myndigheder.
De love, som for nuværende henhører under sundhedsområdet, miljøområdet, det videnskabelige område samt det sociale område, tilpasses samtidig med det her forslag.
Så bliver der harmoni med den nye lovgivning, ligesom myndighedskompetencen fremover varetages af regionerne.
Hovedreglen bliver, at staten fastsætter de overordnede rammer, at kommunen bliver hoveddøren for de borgerrelaterede opgaver, og at de fem regioner får ansvaret for sundhedsvæsenet samt regionale udviklingsområder, og de skal også, som vi tidligere har været inde på, løse nogle driftsopgaver for kommunerne.
Det er selvfølgelig vigtigt, at der kun bliver to skatteudskrivende led.
Princippet i reformen er, at den er udgiftsneutral, samt at pengene skal følge opgaverne, hvilket der også er givet håndslag på mellem Indenrigs- og Sundhedsministeriet og de kommunale parter.
Med de ord kan Dansk Folkeparti tilslutte sig forslaget, og vi ser frem til den videre behandling i udvalget.
Lise von Seelen (S), 2005-03-16:
De konsekvensrettelser, der skal til, for at man kan få tilrettet reformen og få rammerne sat for, hvordan regionsrådene skal virke, er jo, som det lige er blevet nævnt, et spørgsmål om, at amtskommunerne nedlægges, og at Hovedstadens Sygehusfællesskab og Hovedstadens Udviklingsråd også nedlægges, så de fem regioner får en fælles struktur, de kan virke under.
Som bekendt har vi i Socialdemokratiet i hele forhandlingsforløbet understreget, at vi ikke kan forestille os, at regionerne kan fungere uden at få deres egen ret til at skrive skat ud.
Som forslaget her beskriver regionerne, er de på en form for overførselsindkomster, og vi fastholder altså, at vi mener, at regionerne skal have ret til en selvstændig skatteudskrivning.
Vi fastholder, at det, der giver den bedste dynamik, det, der giver den bedste udvikling, vil være, at der er en forbindelse mellem ansvar og ret til at udskrive skatten.
Det er en elementær demokratisk sammenhæng, som vi ønsker fastholdt på det politiske niveau.
Det synes vi er vigtigt, og vi tror på, at det giver et bedre resultat, og at det giver en bedre drift af området.
Vi har også tidligere påpeget, at vi gerne så, at der var nogle flere opgaver i regionerne.
Hr. Ole Stavad har i hele forhandlingsforløbet adskillige gange nævnt, at det ville være fornuftigt, at der var nogle flere opgaver i regionerne, og det er et spørgsmål, som er rejst og drøftet adskillige gange.
Nu har regeringen så i regeringsgrundlaget antydet, at man er åben over for at drøfte nogle af disse punkter igen, at forhandle om dem, og derfor mener vi sådan set, at vi stadig væk teknisk set er i en forhandlingssituation, og det vil da godt kunne ende med, tror vi, at vi i Socialdemokratiet kunne få nogle indrømmelser på nogle af de områder, som vi gerne så inddraget i regionerne.
Men det vil selvfølgelig kræve, at regeringen skal flytte sig, og den skal jo flytte sig endda slet ikke så lidt.
Men på den baggrund vil vi godt fortsat sige, at vi er i en forhandlingssituation, og vi vil vente med at tilkendegive vores stillingtagen til tredje behandling af lovforslaget.
Hans Andersen (V), 2005-03-16:
Forslaget her er ligeledes en del af den lovgivningsmæssige gennemførelse af kommunalreformen.
Formålet er at tilpasse den eksisterende lovgivning i 16 love på hovedsagelig sundhedsområdet, men også på miljøområdet, det videnskabelige område og socialområdet, til den regionale struktur.
Der er tale om en række konsekvensændringer, så der ændres på de regler og love, der regulerer opgavevaretagelsen ved overgangen til regionsstrukturen.
Amtskommunerne, H:S og Hovedstadens Udviklingsråd nedlægges, og der sker en ny fordeling af de opgaver, der løses i den offentlige sektor, herunder får regionsrådene ansvaret for sygehusvæsenet.
Ud over konsekvensændringerne som følge af kommunalreformen ændres der ikke på indholdet i lovene, så i lighed med de øvrige behandlede forslag vedrørende kommunalreformen vil jeg fra Venstres side også give fuld opbakning til forslaget her.
Charlotte Fischer (RV), 2005-03-16:
Jeg skal ikke gennemgå lovforslaget.
Man skal have et stort polemisk talent for at vikle sig ud i meget i den her forbindelse.
Der er tale om tørre konsekvensrettelser, og da Det Radikale Venstre jo siger ja til de fem regioner, er der ikke så meget at mene om det.
Så vi tager det her lovforslag til efterretning.
Hans Andersen (V), 2005-03-16:
Jeg er altså af den overbevisning, at vi, hvis vi bringer de fremtidige kommuner og regioner sammen og de i sundhedsaftaler bliver enige om, hvordan de håndterer deres samarbejde, sådan set er kommet ret langt.
For det er ikke ligefrem det, der er tilfældet i dag.
Enten kommer kommunerne ikke, eller også møder amtet ikke op.
Der er ikke nogen særlig god dialog mellem de to parter, og desværre for patienterne i den her forbindelse.
Så det, vi får med den nye sundhedslov, er, at der nu altså skal laves obligatoriske sundhedsaftaler, der gør, at kommunerne og regionen skal lave aftaler om, hvordan man håndterer patienter, og spørgsmålet om forebyggelse skal også håndteres.
Så jeg synes sådan set, at vi kommer et kæmpeskridt videre med henblik på at lave et bedre sundhedsvæsen.
Line Barfod (EL), 2005-03-16:
Jeg bed mærke i, at fru Helle Sjelle startede sit indlæg med at sige, at De Konservative går ind for fri og lige adgang.
Nu gav ministeren jo før en åbning, men desværre ville formanden ikke tillade, at vi kunne have en dialog med ministeren.
Jeg vil gerne høre, hvad De Konservatives holdning er til, at vi får skrevet fri og lige adgang ind.
Det var mit ene spørgsmål.
Mit andet spørgsmål drejer sig om sygehuse og finansiering.
Der sagde den konservative ordfører i går – som var en anden end fru Helle Sjelle – at man forestiller sig, at specialerne på Rigshospitalet kan fordeles ud over landet.
Derfor vil jeg gerne høre med hensyn til den halve milliard, der jo mangler i finansieringen af sundhedsvæsenet i hovedstadsområdet, om det efter De Konservatives opfattelse kunne være Rigshospitalet, man f.eks. ikke længere skulle have i hovedstadsområdet.
Hans Andersen (V), 2005-03-16:
Når nu Det Radikale Venstre tager udgangspunkt i Kjeld Møller Petersens betragtninger på sundhedsverdenen, synes jeg, at det er interessant at få en diskussion om hans betragtninger over, hvor mange indlæggelser man kan spare, og om det er det, der alene er perspektivet i, at kommunerne i højere grad skal forebygge.
For det er det jo ikke.
Det er også, at man kigger lidt fremad og siger, at en bedre forebyggelse ude lokalt på sigt også kan bevirke, at folk er sunde.
Så handler det ikke bare om unødige indlæggelser, men generelt handler det sådan set om mindre sundhedsbehandling.
Er Det Radikale Venstre ikke enig i, at vi skal tænke i både kortsigtet forebyggelse og langsigtet forebyggelse, og at vi med den her reform egentlig får værktøjerne til at gøre det?
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2005-03-16:
Vil ministeren i forlængelse af sine udtalelser til Information den 5.-6. marts om, at »vi ikke skal lade stå til« over for den stigende seksualisering af det offentlige rum, og at der kan gøres meget gennem aftaler med detailhandelen, gøre rede for, hvilke konkrete nye initiativer ministeren vil lancere og hvornår?«
Eva Kjer Hansen (V), 2005-03-16:
Jeg vil understrege, at jeg er meget enig med integrationsministeren i den her sag.
Som jeg har nævnt i min første besvarelse, synes jeg, det er vigtigt, at faderen er til stede ved fødslen.
Det synes jeg er en god oplevelse for faderen, men også for den øvrige familie, og muligheden havde jo været der for at planlægge derefter og tage højde for, at regelsættet er, som det er.
I forhold til en nærmere drøftelse af regelsættet vil jeg henvise til, at det er en diskussion, man må tage med integrationsministeren.
Det siger jeg vel vidende, at integrationsministeren netop har haft en spørgerunde om dette i sidste uge her i salen.
Hermed sluttede spørgsmålet.