Niels Helveg Petersen (RV), 2000-11-21:
Først vil jeg berøre udvidelsen.
Konklusionen var klar: Det går godt med udvidelsen.
Tiltrædelsesforhandlingerne foregår i højt tempo.
Det fremgår klart af Kommissionens årlige rapporter.
Kommissionen er også meget klar i sine anbefalinger.
Efter Kommissionens opfattelse burde det være muligt at afslutte forhandlingerne med de bedst forberedte allerede i løbet af 2002.
Det er glædeligt, at ansøgerlandene er kommet så langt, at det er muligt at lave en sådan plan.
Den giver ansøgerlandene et klart perspektiv om snarligt medlemskab.
Jeg vil støtte Kommissionens strategi.
Den er både realistisk og ambitiøs og øger dynamikken i forhandlingerne.
Vi skal holde formålet med regeringskonferencen klart.
Det er at forberede udvidelsen.
Sat på spidsen: Uden en ny traktat kommer der ingen udvidelse.
Alle medlemslande, også Danmark,
må være klar til at indgå nødvendige kompromiser.
Regeringen har løbende redegjort for forhandlingssituationen i Folketingets Europaudvalg, og jeg vil kort redegøre for forhandlingssituationen på konferencen.
Først om Kommissionen og stemmevægt.
Det er nogle af de vanskeligste og politisk mest følsomme emner, og vi kan være sikre på, at disse emner vil være på dagsordenen helt frem til Nice.
Med hensyn til Kommissionen er der tre løsningsmodeller på bordet: For det første en løsning med én kommissær pr. land.
Det vil sige, at de store lande afgiver én kommissær.
For det andet en løsning med et loft over Kommissionen på 20 medlemmer.
Navnlig de store lande er fortalere for denne model.
Og for det tredje en løsning med et såkaldt udskudt loft over antal medlemmer af Kommissionen. Desuden er der enighed om, at kommissionsformanden fremover skal have større frihed til at fastlægge Kommissionens arbejde og have mulighed for f.eks. at udnævne flere næstformænd end i dag, hvor der kun kan udnævnes to.
De store landes ønske om et loft over Kommissionen og kommissærernes antal, som skulle træde i kraft med den nye traktat, er blevet afvist af de små lande.
Til gengæld har de store lande fastholdt deres modstand
imod én kommissær pr. land.
I forhandlingerne er denne løsning med én kommissær pr. land blevet kædet sammen med, at så må man etablere et internt hierarki i Kommissionen på en måde, som de små lande ikke ønsker, og som bryder med princippet om Kommissionens enhed og kollegialitet.
Jeg skal tilføje, at heller ikke de store lande er begejstrede for denne sidste idé.
Formandskabet har derfor lanceret forslaget om udskudt loft over antallet af medlemmer af Kommissionen som et muligt kompromis.
Forslaget har fået en ganske pæn modtagelse både blandt de store lande og blandt flere af de små og mellemstore.
Forslaget går altså ud på, at man indtil videre fastholder princippet om én kommissær pr. medlemsland, men på et på forhånd fastlagt tidspunkt - mest sandsynligt i forbindelse med indsættelse af ny kommissær i 2010 - træder der et loft på 20 medlemmer af Kommissionen i kraft.
En anden mulighed er, at loftet træder i kraft, når antallet af medlemslande overstiger et bestemt antal, f.eks. 27 eller 28.
Samtidig skulle der i Nice fastlægges en ligelig rotationsordning mellem landene allerede nu og til ikrafttræden på et senere tidspunkt.
Danmark ønsker én kommissær pr. medlemsland.
Det fremgår af regeringens forhandlingsgrundlag, og vi vil fortsat slås for det udgangspunkt.
Vi har også været skeptiske, og er det fortsat, over for, om de store lande reelt er villige til at acceptere fuldstændig ligelig rotation på kommissærposterne.
Baggrunden for interessen for modellen er, at nogle lande anser tanken om lige rotation for at være en bedre løsning end en løsning med en meget stor kommission, der til gengæld har et hierarki internt, hvor man kunne risikere at få en vicekommissær uden portefølje og stemmeret. Samtidig er der selvfølgelig også den mulighed, at tilbudet, hvis det kommer til at foreligge, om lige rotation kan blive taget af bordet igen senere, hvis der ikke indgås forhandlinger nu. Med hensyn til stemmevægte er situationen i Rådet uafklaret.
Der er fortsat forskellige modeller på bordet.
Den første: uændrede stemmevægte kombineret med et befolkningskriterium på f.eks. 60 pct. bag et kvalificeret flertal, med andre ord det dobbelte flertal.
For det andet
en vis større ændring i stemmevægtene, som står alene.
Og endelig en vis ændring af stemmevægtene til fordel for de store lande kombineret med et krav om, at mindst halvdelen af medlemslandene står bag et kvalificeret flertal.
Denne sidste er også et forsøg på at skabe en balanceret løsning.
De store lande vil få øget stemmevægt, der afbalanceret er et krav om dobbelt flertal, hvor alle landene står lige.
Landene er fortsat delte i dette spørgsmål.
Flere af de små lande foretrækker ligesom Danmark modellen med dobbelt
flertal.
Andre og navnlig de store lande foretrækker en model
med ændring af stemmevægtene.
Hvad angår flertalsafgørelser, er der god udsigt til, at der kan nås et resultat i Nice.
Regeringen finder generelt, at flertalsafgørelser er i Danmarks interesse.
Det er nødvendigt, hvis et udvidet EU skal kunne fungere effektivt. Siger man nej til flere flertalsafgørelser, stiller man i virkeligheden spørgsmål ved udvidelsen.
Vi ser heller ikke særlige problemer med flertalsafgørelser på langt de fleste af de områder, formandskabet har foreslået.
Forhandlingerne koncentrerer sig om de mest følsomme spørgsmål: skatteområdet, det social- og arbejdsmarkedspolitiske område, herunder artikel 42 og artikel 137, og handelspolitikken.
Det er vanskelige forhandlinger.
Alle medlemslande har interesser på spil.
Det er for tidligt at sige præcist, hvordan resultatet kommer til at se ud.
Regeringens udgangspunkt i forhandlingerne er Folketingets vedtagelse af 5. oktober i år.
Vi vil ikke være med til ændringer, der risikerer at undergrave den danske sociale model eller vores arbejdsmarkedsmodel.
På skatteområdet er vi nået langt.
Formandskabets forslag går i den retning, vi har ønsket.
Enstemmighed er den altovervejende hovedregel.
På klart definerede områder vedrørende indirekte skatter åbnes der op for flertalsafgørelser.
Det gælder bl.a., når det gælder harmonisering af momssystemet.
Samtidig fastholdes enstemmighed vedrørende beskatningsstedet.
Derudover åbnes der op for flertalsafgørelser vedrørende bekæmpelse af svig.
Og endelig har formandskabet medtaget det danske ønske om miljøafgifter.
En række lande fastholder principielt modstand imod disse forslag.
Dette område, skatteområdet, er nok det, hvor det samlet set er sværest at gøre fremskridt.
På det handelspolitiske område er situationen også uafklaret. Der er fortsat flere modeller på bordet.
Vi er som udgangspunkt fra dansk side rede til at overveje flere flertalsafgørelser og overgang til fælles optræden udadtil. Det må generelt anses for at være i dansk interesse.
Vi er fortsat ved at studere formandskabets forslag.
Hvad angår forstærket samarbejde, tegner der sig bred enighed om at lempe visse af Traktatens krav til iværksættelse af forstærket samarbejde.
Der tegner sig bred enighed om, at forstærket samarbejde fremover kan iværksættes med deltagelse af otte lande; et stort flertal støtter dette.
Og der er også enighed om, at forstærket samarbejde her skal kunne iværksættes med kvalificeret flertal.
Muligheden for enstemmighed i Rådet udgår således generelt, men fastholdes dog inden for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, såfremt antallet af deltagerlande er mindre end otte.
Samtidig fastholdes de vigtige betingelser for forstærket samarbejde, at det skal være åbent for alle, at det skal være sidste udvej, og at det alene kan finde sted inden for rammerne af Traktatens beføjelser.
Der er fortsat udeståender i forstærket samarbejde, som jeg ikke skal komme nærmere ind på.
Vi anser fra regeringens side en løsning på området for at være inden for rækkevidde.
Hvad angår artikel 7 i EU-Traktaten, har formandskabet fremlagt en forslag om en tilføjelse.
Forslaget handler om en situation, hvor der foreligger en trussel om grove overtrædelser af grundlæggende rettigheder.
I den situation foreslås det, at Rådet med et flertal på to tredjedele af medlemslandene og efter samstemmende udtalelser fra Europa-Parlamentet kan vedtage passende henstillinger - ikke foranstaltninger som f.eks. sanktioner.
Forslaget indebærer også, at man skal høre det berørte medlemsland, inden der kan vedtages henstillinger, og endelig er der mulighed for at anmode en gruppe af uafhængige eksperter om at udarbejde en rapport.
Regeringen er fortsat skeptisk over for tanken, men omvendt kan det måske være en god idé at få skabt en ramme om håndtering af en sådan situation, hvis den skulle opstå i fremtiden.
Vi er også tilfredse med, at der alene kan være tale om henstillinger, ikke foranstaltninger eller sanktioner.
Vi er tilfredse med, at der sikres en dialog med det berørte land, og at der skal være tale om trussel om grove krænkelser.
Vi fastholder dog, at et meget stort antal lande skal stå bag eventuelle henstillinger.
Det bedste ville være konsensus minus det berørte land.
Regeringskonferencen drøfter også enkelte andre spørgsmål om tilpasning af institutionerne.
Det gælder bl.a. spørgsmålet om fordelingen af antal pladser i Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget.
Endelig er der i forhold til reform af revisionsret og domstol også udsigt til et godt resultat.
Alt i alt: Der er gjort gode fremskridt, vi er ikke på plads endnu, retningen er rigtig, og som sagt skal vi gøre alt for at nå et resultat i Nice af hensyn til udvidelsen. EU skal leve op til målsætningen om til sin tid at være klar til at optage de første nye medlemslande fra udgangen af 2002.
Forhandling