Pia Christmas-Møller (KF), 2003-01-16:
Mellemmænd eller filtre mellem befolkningen, vælgerne og de ansvarlige politikere kan aldrig efter min principielle opfattelse være et selvstændigt mål.
Måske kan det være et nødvendigt middel i nogle praktiske situationer.
Jeg synes derfor, det er meget vigtigt, at vi får den forespørgselsdebat, som SF har rejst i dag.
Det vil jeg godt takke for.
Det er min forventning og mit håb, at vi via denne debat dels kan få punkteret nogle myter om de særlige rådgivere og de særlige spindoktorers betydning, dels få større klarhed
over de regler og vilkår, de forventes at arbejde inden for
Jeg synes, at vi allerede på nuværende tidspunkt i debatten er kommet ganske langt i den retning til trods for den temmelig langvarige afsporing af debatten, vi lige har været igennem.
Vi har allerede nu fået klare redegørelser fra både statsministeren og justitsministeren, og Det Konservative Folkeparti har sammen med et bredt flertal fremsat et forslag til vedtagelse, som lægger op til yderligere analyse af regelsæt og erfaringer.
Jeg synes faktisk ikke, det er så tosset endda.
Lad mig her slå to ting helt fast om Det Konservative Folkepartis principielle standpunkter til spørgsmålet.
For det første: Det Konservative Folkeparti ser mange fordele ved den danske embedsmandstradition for loyalitet mod den til enhver tid siddende regering og partipolitisk uafhængighed i embedsførelsen.
Den tradition må ikke sættes over styr.
For det andet
: Det Konservative Folkeparti er ikke i tvivl om, at vilkårene for den politiske kommunikation gør, at pressemedarbejdere og rådgivere er kommet for at blive.
Alene den tidsmæssige side af sagen kræver det, men også professionaliseringen af kommunikation og opinionsdannelse i al almindelighed bidrager markant til behovet.
Sådan er det.
Det rejser nogle dilemmaer, man bliver nødt til at forholde sig til.
Men selv om man måske nok kunne være fristet til at ønske sig tilbage til en tid, hvor den direkte dialog med vælgerne bar en langt større del af den politiske kommunikation, må man indse, at den tid for længst er forbi, og at det ville være at sammenligne med Don Quixotes kamp mod vindmøllerne at arbejde mod den formidlede og dermed redigerede og fortolkede kommunikation.
Lige så fundamentalt galt er det at tro, at det er de særlige rådgivere og spindoktorer, der driver og skal drive politikken og strategien.
Det skal de ikke, og det kan de som oftest heller ikke.
Derfor drejer det sig om at opstille rammerne for og have fuld åbenhed omkring ansættelse af politiske rådgivere.
Det har den borgerlige regering gjort sig anstrengelser for allerede fra starten af dens periode.
Lige så klart er det, at en særlig rådgiver skal holde sig inden for gældende ret i sin bistand til og rådgivning af ministeren, herunder selvindlysende nok både principper om sandhedspligt og faglighed.
Principperne er altså, som både statsministeren og justitsministeren har redegjort for det, sådan set klare nok.
Lidt vanskeligere kan det måske være at afgøre, hvad disse fører til i nogle helt konkrete situationer.
Det har vi set eksempler på, og vi har også set eksempler på uheldig optræden og sagshåndtering.
Derfor er der et behov for at bruge de foreløbige erfaringer til at analysere og vurdere eventuelle behov for præciseringer - af hensyn til offentligheden, af hensyn til vælgerne, men ikke mindst af hensyn til de ansatte rådgivere selv.
Det er det resultat, vi kan se frem til at få ud af denne debat i dag.
Det er vi faktisk overordentlig godt tilfredse med i Det Konservative Folkeparti.