runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2003-04-29:
Det har indimellem været diskuteret, om patienterne får den information, de skal have om alt fra sundhedsydelser til medicin.
Med det her lovforslag prøver regeringen at sende et signal om, at man ønsker mere oplysning, men konsekvensen er den forkerte.
Det er det, der er konsekvensen.
Undervejs i udvalgsbehandlingen har vi spurgt, hvordan patienterne i fremtiden sikres imod kvaksalveri, når det nu bliver muligt for sundhedspersoner at skrive uddannelser på, man har taget i udlandet, og reklamere for behandlinger, som ikke er godkendt i det danske sundhedsvæsen.
Men vi har ikke fået noget svar, og der er ikke kommet noget klageorgan, hvor patienterne kan klage, hvis de føler sig dårligt behandlet.
Vi støtter mere oplysning til borgerne, men vi mener ikke, at reklame er den rigtige vej.
Derfor kan vi ikke støtte lovforslagets endelige vedtagelse her i dag.
Hans Andersen (V), 2003-04-29:
Fru Sophie Hæstorp Andersen kommer her fra talerstolen med en lang række påstande, men de bliver jo ikke mere rigtige af at blive gentaget endnu en gang.
Vi havde en lang debat under førstebehandlingen af dette forslag, og grundlæggende må vi bare sige, at vi har tillid til, at information kan være med til, at de enkelte patienter kan træffe et bedre og mere reelt frit valg end i den nuværende situation.
Den nuværende situation er jo, når man skal vælge læge i dag, at man kun har mulighed for at notere et navn og måske en alder, men så kan man i øvrigt ikke få flere informationer.
Vi ønsker, at der skal være flere informationer til den enkelte, og med dette lovforslag bliver dette gjort muligt.
Derfor vil jeg opfordre til, at vi stemmer for.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2003-04-29:
Hvis regeringen virkelig ønskede at fremme øget information,
kunne man have været med til at støtte det beslutningsforslag, som Socialdemokratiet fremsatte om, hvordan man sikrer en ensartet og lødig information via internettet, via sundhedsportalen sundhed.dk.
Det ønskede man ikke.
Man har ikke lødigt ønsket at deltage i den debat om, hvordan man skaber lødig og ensartet information.
Man har kun ønsket at fremme debatten om, hvordan man sikrer reklame.
Det er også tankevækkende, og det vil jeg godt høre hr. Hans Andersens kommentar til, at de private hospitaler nu i sidste uge var ude i pressen og sige, at de ikke støtter det pågældende lovforslag og derfor har set sig nødsaget til selv at lave etiske spilleregler på området.
Hans Andersen (V), 2003-04-29:
Jeg synes, at det er meget interessant, at fru Sophie Hæstorp Andersen nævner sundhedsportalen, for sundhedsportalen er jo et element i den kommende information, alle patienter skal have.
Men det er et supplement til, at man skal kunne informere patienterne meget bedre end i dag.
Så det er et supplement.
Det er ikke et enten/eller.
Det her er et spørgsmål om både/og.
Ole Sohn (SF), 2003-04-29:
Det er ikke, fordi jeg har nogen særlige indvendinger mod selve aftalen, men jeg har et spørgsmål til udenrigsministeren.
I forbindelse med aftalen fremgår det, at den har tre hovedområder, et vedrørende politisk dialog, et vedrørende økonomisk, videnskabeligt, socialt og kulturelt samabejde samt en handelsaftale.
Endvidere bliver det understreget, at respekten for de demokratiske principper og de grundlæggende menneskerettigheder er et centralt led i associeringsaftalen, og det er jeg glad for.
Men i forbindelse med IPU's kongres i Santiago var den danske delegation på besøg på IRTC-centret og fik dér konstateret, at Chile faktisk ikke overholder FN's konvention mod tortur.
Det overraskede for ikke at sige rystede os, at man er i en situation i Chile, hvor man har givet amnesti til alle bødlerne, men hvor der stadig væk er en lang række af ofrene fra Pinochettiden, som stadig væk ikke har fået erstatning eller kompensation eller fået opfyldt det fulde rehabiliteringsbehov.
Derfor vil jeg gerne som det første spørge udenrigsministeren, om det er en sag, man vil forfølge, tage op med de chilenske myndigheder, for at få rettet op på det, så man sikrer, at Chile også overholder erklæringens § 14. Det andet er, om det giver anledning til at genoverveje, at Danmark har skåret støtten til IRTC-centret i Santiago bort.
Det tredje er, om regeringen ved udenrigsministeren vil tage sagen op i EU, for det er faktisk sådan, fik vi konstateret, at EU her pr. 1. maj trækker støtten til IRTC-centret i Santiago tilbage.
Det vil sige, at den sidste mulighed for frivilligt organisationsarbejde omkring hele rehabiliteringsindsatsen forsvinder, i hvert fald med støtte
fra Europa, og det finder vi faktisk grundlæggende er i strid med associeringsaftalen.
Per Stig Møller (KF), 2003-04-29:
Det gode ved denne aftale, som jeg håber bliver vedtaget nu, er jo, at vi her kan få rammen omkring en politisk dialog.
Det er jo en af de væsentlige ting, der ligger i aftalen, og det betyder, at vi derved kan bidrage til den positive udvikling i Chile.
Det er klart, at Chile selvfølgelig skal overholde konventionen om torturofre, og denne aftale, vi får med Chile, gør det jo muligt for os igennem den politiske dialog at fremhæve de synspunkter, som hr. Ole Sohn giver udtryk for.
Jeg kan ikke stå her ved anden- og sidstebehandlingen og sagsbehandle en enkelt organisations økonomiske forhold og beslutninger omkring dem, men det er klart, at det her er håndtaget til at få diskuteret behandlingen af torturofrene med chilenerne.
At de har valgt at give amnesti - ja, Spanien valgte jo også, da de skiftede regime og gik over til demokrati, at lukke kapitlet, Sydafrika gjorde det samme.
Jesper Langballe (DF), 2003-04-29:
Det trettende var en tyrkfejl.
Blot et ganske kort spørgsmål til ministeren: Når ministeren siger, at det er hele Europa og alle Europas universiteter, der står bag det her, vil jeg spørge: Vil det sige, at Danmark er det eneste land, hvor universiteterne er holdt uden for beslutningsprocessen?
Det er jo da interessant. Når jeg siger »universiteter«, vil jeg skynde mig at sige, at jeg her taler om de gamle flerfakultære universiteter, som har været massivt imod denne her lovgivning.
Jeg taler ikke om de andre institutioner, hvor konstruktionen med de nye bestyrelser kan være ganske praktisk.
Søren Søndergaard (EL), 2003-04-29:
Vi kunne formentlig godt leve med, at Kina øgede deres militærudgifter og anskaffede sig nogle flere soldater, eller hvad det nu kunne være.
De sagde klart til os, at deres vurdering var, at Kina ville opruste - ligesom kineserne siger - hvis der kom et amerikansk missilskjold, og at det ville føre til oprustning i Indien.
De sagde videre, at det oven i købet ville føre til oprustning i Pakistan, og så er problemerne meget større, for som der tidligere er blevet gjort opmærksom på, er lige præcis det pakistanske regime vel et af de regimer, man for alt i verden ikke ønsker får et større arsenal af missiler.
Det synes jeg overhovedet ikke indgår i hr. Helveg Petersens betragtning.
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-04-29:
Jeg synes, vi skal begynde med situationen, som den er i dag.
Der vil gå meget lang tid under de bedste, mest optimistiske forudsætninger, før et missilskjold er i stand til at standse og neutralisere de kinesiske atomvåben, og måske bliver det aldrig til noget.
Jeg tror meget på den ekspert, der under debatten sagde, at fælles for alle de missilforsvarsprojekter, som amerikanerne har brugt vel ca. 150 mia. kr. på, har været tre ting: De har sprængt budgetterne, de er bagud for tidsplanerne, og det fungerer ikke.
Den eksperts udtalelser synes jeg også man skal lægge lidt vægt på.
I anden sammenhæng har kritikerne her lagt så meget vægt på hans udtalelser.
Jeg tror ikke, at det isoleret set - for at gøre mit synspunkt klart endnu en gang - er missilskjoldet, der tvinger kineserne ud i en oprustning.
at Kina vil få stigende militærudgifter i de kommende år, er jeg ikke i tvivl om.
Villy Søvndal (SF), 2003-04-29:
Man må jo sige, at det var den indtil nu klareste tale om, hvad man har til overs for Grønlands indflydelse i den her situation.
Det bliver, som hr. Peter Skaarup vil, uanset hvad grønlænderne siger.
Det var det korte af det lange af hr. Peter Skaarups afslutning.
Det er rart at vide oppe i Grønland, at sådan ser Syddansk Folkeparti altså på forholdet inden for rigsfællesskabet.
Det slutter ved Skagen.
Syd for Skagen er det hr. Peter Skaarup, der i øjeblikket bestemmer fuldstændig, uanset hvad grønlænderne har af synspunkter.
Det var et meget klart synspunkt, hr. Peter Skaarup kom med.
Hr. Peter Skaarup nævnede nemlig lande som Iran, Nordkorea og måske Kina.
Er hr. Peter Skaarup ikke enig i, at Kina ikke rimeligvis kan betegnes som en småstat?
Kuupik Kleist (IA), 2003-04-29:
Jeg vil godt angribe hr. Peter Skaarups udtalelser om de kræmmeragtige krav, som Grønland har stillet i forhandlingerne med Danmark om den her sag.
Jeg vil medgive, at pressens behandling har haft en stor overvægt af de her nærmest ligegyldige detaljer i forhandlingerne, der er foregået.
Men jeg må gøre det klart, at det drejer sig om nogle helt grundlæggende politiske krav om indflydelse, krav
om et afgørende ord at skulle have sagt om, hvad der sker i Grønland og i særdeleshed på Thulebasen, og der er nogle krav om at være en del af det internationale samfund på eget ansvar.
Når det er sagt, vil jeg gerne henvise til regeringens hvidbog eller redegørelse om missilskjoldet, hvor det jo helt klart bliver sagt, at det for Danmarks vedkommende er sådan, at der er udsigt til et industrielt samarbejde om teknologien i forbindelse med missilskjoldet.
Det vil jeg så tillægge den samme kommentar, som hr. Peter Skaarup giver de grønlandske krav.
Peter Skaarup (DF), 2003-04-29:
Hr. Villy Søvndal beder mig bekræfte, at det handler om Syddansk Folkeparti, og at vi er ligeglade med grønlænderne.
Jeg vil sige, at det er vi bestemt ikke, men vi kan jo ikke lave om på grundloven, og i grundloven står der meget klart, at det er Danmark, der på vegne af rigsfællesskabet fører udenrigspolitikken.
Jeg går ud fra, at hr. Villy Søvndal kan bekræfte, at sådan er grundloven indrettet, og så længe grundloven er, som den er, så kan vi ikke lave om på det, og derfor må man henholde sig til, at den her debat i den sidste ende må hvile på grundloven.
Derudover har vi sagt fra Dansk Folkeparti, at vi synes, det er godt og rimeligt, at grønlænderne bliver taget med på råd.
Vi synes også, det er rimeligt, at man overvejer de dele af forsvarsaftalen af 1951, hvorefter USA sådan set godt kan siges at have hånds- og halsret over Thuleradaren, altså kan gøre hvad de vil i Grønland.
Vi synes jo, det er rimeligt, at man diskuterer med amerikanerne, hvordan man kan opnå en ændret situation i forhold til en forældet aftale, men at ændre ved grundloven kan vi ikke, og det tror jeg heller ikke hr. Villy Søvndal vil være i stand til i den her debat.
Men jeg kan høre på det ordvalg, som SF vælger, at man meget klart stiller sig på kant med grundloven, fordi man ikke reelt henviser til, at det er Danmark, der fører udenrigspolitikken, og henholder sig til det. Det bør man gøre.
Så til hr. Kuupik Kleist: Man kan vel ikke komme uden om, at der fra grønlandsk side er rejst krav om ting, som vel dybest set ikke har så meget med selve sikkerhedssituationen og Thuleradaren at gøre, og det synes jeg ikke er befordrende for forståelsen her i Danmark af det, at man fra grønlandsk side bør tages med på råd på en eller anden måde.
også, at Grønland sammen med Danmark vil være med i den aftale, det ender med
Men vi kan ikke sige, at Grønland har vetoret.
Det er der ikke nogen der kan.
Villy Søvndal (SF), 2003-04-29:
Det afføder endnu et spørgsmål, for jeg synes ikke, at hr. Peter Skaarup var særlig klar.
Det er en mulighed, at grønlænderne siger nej og følger deres befolkning i Grønland, som er imod det her projekt,
Hvis det grønlandske hjemmestyre siger det, vil Dansk Folkeparti så sammen med regeringen køre over grønlænderne og sige: Det her rager os ikke så meget, for vi er meget mere optagede af at lægge os tæt op ad Bush, lige så tæt som den danske statsminister, hvis man overhovedet kan komme lige så tæt på, og hvad grønlænderne siger i den sammenhæng, er vi ikke så optagede af.
Var det det, repræsentanten for Syddansk Folkeparti i virkeligheden sagde?
Kuupik Kleist (IA), 2003-04-29:
Jeg skal endnu en gang gerne gøre det klart, at jeg bestemt ikke deler hr. Peter Skaarups betragtninger om de forhandlinger, der foregår.
Udenrigsministeren henviste i sit svar til forslagsstillerne til et dokument, der handler om teknisk-økonomisk samarbejde mellem USA og Grønland, og det beror jo på, at man i amerikanske termer i den her forbindelse henviser til allierede og venner, og at man vil etablere venskabelige forbindelser.
Det, som dokumentet om teknisk og økonomisk samarbejde drejer sig om, er jo i realiteten, at vi mener, at hvis USA har et ønske om at bruge Grønland også i det her projekt, så må man da i det mindste kræve, at der bliver etableret venskabelige forbindelser også med Grønland - realiteten er i dag, at der bliver stillet en masse handelsmæssige forhindringer op mod de produkter, som bliver produceret i Grønland - og det er simpelt, og det er nødvendigt.
Villy Søvndal (SF), 2003-04-29:
Det kommer nu.
Så nu vil jeg bede Dansk Folkepartis ordfører om at lytte meget godt efter. For det første er SF ikke præget af antiamerikanisme, det er simpelt hen en forkert påstand.
Mange af os har tætte bånd, familiebånd osv. til USA og en række kulturelle træk.
Men dem, vi er i modsætning til, er de repræsentanter for det alleryderste højre i USA, der har grebet magten.
Folk, som altid har været høge i forhold til forsvars- og sikkerhedspolitiske synspunkter, er dem, vi er imod, og bestemt hverken USA eller det amerikanske folk.
Så spørger hr. Peter Skaarup
: Hvad er SF's svar på truslerne?
Det er at lave internationale forpligtende aftaler.
Det er at løse nogle af de konflikter, der placerer mennesker i håbløse liv.
Det er at sikre løsning af konflikter, sikre udvikling og så give militære svar, der passer til trusselssituationen, og ikke fortænkte svar.
Nu håber jeg, at hr. Peter Skaarup aldrig mere spørger, om SF har et svar, for nu har han hørt det.
Søren Søndergaard (EL), 2003-04-29:
Jeg forsøgte at lytte meget opmærksomt til det, hr. Skaarup sagde.
For på den ene side forstod jeg på hr. Skaarup, at al den der kræmmermentalitet med danske virksomheder, der skal have ordrer i Irak, nå nej, undskyld, grønlændere, der skulle have studieophold i USA osv., ikke er noget, der skal blandes ind i den her diskussion.
Det skal holdes helt ude.
Danmark skulle sige ja eller nej, og der skulle Grønland heller ikke have nogen indflydelse. Derfor vil jeg bare spørge hr. Skaarup: Hvad er det helt præcist, som Dansk Folkeparti mener Grønland kan få indflydelse på?
Hvad er den spændvidde, indenfor hvilken Dansk Folkeparti mener, at Grønland har nogle muligheder for at påvirke den debat, vi er i gang med?
Peter Skaarup (DF), 2003-04-29:
Først til hr. Villy Søvndal: Jamen internationale forpligtende aftaler!
Hvis vi lod Iraksituationen, som vi netop har haft meget debat om i Folketinget, være op til internationale forpligtende aftaler, så har vi et FN, der gennem 12 år har forsøgt på at få Irak og Saddam Hussein til at overholde helt basale aftaler igennem massevis af vedtagelser i FN's Sikkerhedsråd, men det er ikke lykkedes.
Jeg er jo enig med hr. Villy Søvndal i, at vi skal prøve de internationale forpligtende aftaler, men en gang imellem spiller de internationale forpligtende aftaler fallit, fordi der er lande, der simpelt hen er så vanvittige og så diktatoriske, at de ikke er interesseret i at følge dem.
Man er ikke med i de internationale forpligtende aftaler.
Det er netop sådanne lande og terrorgrupper, man fra amerikansk side er bekymret for ikke vil være med, når det kommer til stykket.
Derfor prøver man at skærme af og lave et skjold, der måske kan gøre, at den trussel forsvinder, idet man så ikke kan angribe med den slags våben.
Derfor er det også, at Rusland f.eks. - hvad der nok må genere hr. Villy Søvndal, hvis man er meget imod de interesser, der ligger fra vores side med hensyn til øget sikkerhed - er positiv og gerne vil være med i udbygningen af et missilskjold.
Så det, vi efterlyser, er, om SF overhovedet er villig til at rykke sig, når det kommer til stykket, eller er man bare interesseret i internationale forpligtende aftaler, som omkring Irak har spillet fallit?
Og hvad er det, hr. Villy Søvndal støtter sig til i USA?
Ja, det er vel så de 10-15 pct. af den amerikanske befolkning, der er imod den slags initiativer som konflikten i Irak, hvor man sikrede sig, at Saddam Hussein blev afvæbnet.
Det er dem, man støtter sig til, og det er altså høgene, der repræsenterer et meget, meget stort flertal i den amerikanske befolkning, man er imod.
Hr. Søren Søndergaard siger, at man ...
Nå, så må jeg lige vente med det.
Jeppe Kofod (S), 2003-04-29:
Hr. Ulrik Kragh må have misforstået noget, for vi tager bestemt truslen om spredning af masseødelæggelsesvåben og missilteknologi og produktion af disse meget alvorligt.
Og der findes en række redskaber - det vil jeg gerne understrege - til at imødegå disse trusler.
Vi ved, at de har solgt teknologi til Pakistan og Iran osv.
Det er dybt bekymrende, og det skal der sættes ind over for, men det, jeg siger, er: Diskussionen går på, hvilke midler der bedst imødegår de trusler, vi har nu. Man må jo sige, at der er andre midler at tage i anvendelse, dels traktaterne, dels dialogerne og aftalerne, som man også ser, for der er forhandlinger, der foregår mellem den amerikanske regering og Nordkorea i øjeblikket.
Det synes jeg er vigtigt at understrege.
Så vil jeg også gerne sige noget andet, som jeg synes
Her synes jeg egentlig, at der er en disproportionalitet i forhold til indsatsen.
Vi kunne også høre på den høring, som Folketinget holdt, at amerikanerne anvender 4-8 gange så meget på missilforsvarsplanerne som på konkret at gøre noget ved de trusler, der er ved spredning af disse våben fra det tidligere Sovjetunionen.
Det synes jeg er meget bekymrende.
Jens Hald Madsen (V), 2003-04-29:
Jeg synes, det var meget interessant at høre hr. Villy Søvndals forudsætninger: Det er økonomisk for dyrt, det er teknisk umuligt, der er ikke nogen fremtidige trusler, USA vil gå selv. Må jeg ikke godt spørge hr. Villy Søvndal: Er det det, vi skal beslutte os for i dag, eller beslutte os for fremover?
Må USA ikke gøre, hvad de selv vil?
Hvis de mener, at der er nogle fremtidige trusler, de kan bruge det her forsvarssystem imod, må de så ikke gøre det?
Hvis USA vil gå selv, må de så ikke?
Eller skal de spørge hr. Villy Søvndal om lov først?
Jesper Langballe (DF), 2003-04-29:
Det er måske et lidt underligt spørgsmål, jeg vil stille hr. Villy Søvndal.
Det har sin baggrund i, at vi har
sådan en pudsig tradition lejlighedsvis her i Danmark for, at oppositionspolitikere ofte af sådan et lidt fantastagtigt tilsnit er begyndt at føre udenrigspolitik på egen hånd.
Vi så det under fodnoteperioden, og vi så det op til den første golfkrig, hvor hr. Anker Jørgensen drog ned for at berolige Saddam Hussein og prøve at tale sig til rette med ham.
Der var noget gribende ved det.
Derfor vil jeg spørge hr. Villy Søvndal, om han skulle have planer om at opsøge Osama bin Laden eller Nordkoreas ledelse for eventuelt at komme i dialog med dem og indgå nogle internationale begrænsende aftaler.
Det er bare lidt inspiration til hr. Villy Søvndal, og jeg ville da synes, det var interessant, men troen på, at internationale begrænsende aftaler kan gøre det helt ud for den magt over for slyngler, som våben og forsvarsvåben repræsenterer, forekommer mig måske lidt ... nej, jeg vil ikke sige mere.
Villy Søvndal (SF), 2003-04-29:
Først til hr. Jens Hald Madsen, der synes, at det er dumt at være optaget af, hvor meget sådan noget koster og sådan noget.
Det hænger selvfølgelig sammen med et grundlæggende standpunkt fra vores side om, at verden - inklusive USA - burde gøre noget mere for at sikre, at nogle af de eksisterende konflikter bliver løst, og for at sikre nogle mennesker et liv, der gjorde, at ikke så mange endte i desperation, så grobunden for terror ikke blev så voldsom.
Det var i øvrigt også en fælles erkendelse efter 11. september, og derfor synes jeg, det er en meget relevant betragtning.
Men jeg forstår, at det ikke er interessant for Venstre.
Det, jeg pegede på, var ikke, at der ikke er nogen trusler, det kan enhver jo se.
Det, jeg pegede på, var, at der ikke er trusler i form af langtrækkende missiler, der kan nå USA eller Europa, og det er jo det, et missilforsvar er velegnet til at modstå.
Det synes jeg da er ærgerligt, og det synes jeg da er en diskussion værd, men jeg forstår, at det måske også har været en del af Venstres dybe overvejelser.
Så spørger hr. Jens Hald Madsen, om USA skal spørge mig.
Jeg har lige prøvet at tjekke grundloven, jeg kan ikke se, det står der.
Til hr. Jesper Langballe, der spørger, om Folketinget fører udenrigspolitik: Nej, det er jo helt klart efter i dag, at det gør Statsministeriet.
Det er Statsministeriet, der fører udenrigspolitikken i Danmark, det har jeg forstået.
Jens Hald Madsen (V), 2003-04-29:
Pointen var, at vi jo ikke i Danmark skal diskutere, hvad USA skal foretage sig. De skal vel forhåbentlig selv bestemme, om de mener, det er en god investering eller en dårlig investering, om de mener, det er teknisk muligt eller ikke teknisk muligt.
Det, vi skal tage stilling til, er, at den største allierede kommer og spørger os, om vi vil være med til, at de kan muliggøre deres projekt.
Vi skal jo ikke investere i det her projekt.
Tværtimod kan vi være så heldige, at det forsvarssystem kan være med til at forsvare Danmark.
Jesper Langballe (DF), 2003-04-29:
Da jeg var dreng, læste vi nogle bøger, der hed Flemmingbøgerne, og der var et motto foran på titelbladet, der hed »Prøv med kærlighedens stærke arm«, og det var noget, der greb os dybt.
Det er egentlig det der smukke motto, jeg hører, hver gang hr. Villy Søvndal udtaler sig om udenrigspolitik: Prøv med kærlighedens stærke arm.
Mit spørgsmål var: Driver hr. Villy Søvndal virkelig sin tro så vidt, at han mener, at dialog og internationalt forpligtende, begrænsende aftaler kan gøre det ud for forsvarsvåben?
Villy Søvndal (SF), 2003-04-29:
Til hr. Jens Hald Madsen: Det, der skiller os, er diskussionen om, hvorvidt Danmark også skal deltage i den store debat, eller om vi kun skal varetage rent nationale interesser i en debat som den her.
Jeg synes, vi skal blande os i den store debat, men vi skal jo også diskutere det nationale, bl.a. fordi Grønland er en del af det her projekt.
Det er jo grunden til, at vi har selve forespørgslen i dag.
Til spørgsmålet om, hvorvidt vi vil medvirke, er min anbefaling, at vi siger nej tak.
Til hr. Jesper Langballe, der refererer fra Flemmingbøgerne: Det er jo altid meget smukt, og kærlighedens stærke arm er jo et farbillede, der duer til noget.
Men jeg synes nu alligevel, hr. Jesper Langballe skal være forsigtig med at afvise andre midler end militære.
Hvad nu, hvis konflikten med Nordkorea ender med, ikke kærlighedens stærke arm, men pengenes stærke arm?
Hvad nu, hvis det ender med en handel?
Jeg synes, man skal være forsigtig med at mene, at der kun er én vej at komme frem ad i den her verden, og det er »Slå først, Frede« - for at tage et andet billede fra den mere folkelige litteratur.
Det er alt for forsimplet.
Et af problemerne i øjeblikket er den manglende vilje til at løse nogle af de grundlæggende konflikter, der i øjeblikket masseproducerer desperate mennesker, som verdenssamfundet ingen interesse har i, bl.a. fordi den nuværende amerikanske administration blokerer.
Jeg er fuld af beundring for udenrigsministerens forsøg på at løse Palæstina-Israel-konflikten.
Jeg tror, det er oprigtigt ment.
Men jeg tror ikke på, at USA er interesseret i det.
Jeg tror, at vi i løbet af ganske kort tid vil komme til at opleve, at USA står af.
Hvorfor det?
Fordi der er så voldsomt et pres fra kongresmedlemmer om ikke at gå ind og sikre en levedygtig palæstinensisk stat.
Så har vi en fortsat konflikt, der masseproducerer desperate mennesker.
Der synes jeg måske, hr. Jesper Langballe er alt for afvisende i forhold til andre midler end kun militære.
Det ender jo med, at stridsmanden kommer til at slås på hele Jorden med folk, der ikke vil rette ind.
Det er vel heller ikke et særlig gunstigt scenarie.