Magnus Heunicke (S), 2005-10-12:
Til allersidst her synes jeg, at det kunne være relevant at give en klar besked til den danske ledelses halvpart af selskabet og til de 1.400-1.500 danske medarbejdere, som jo er, lad os bare sige det, meget usikre.
De sender nødråb, også til ministeren, og i Trafikudvalget kan vi jo næsten ugentligt læse nye breve fra dem.
Så de har brug for at få en helt klar besked fra os og fra ministeren, hvor vi siger, at vi arbejder for at sikre de danske arbejdspladser.
Vi har det igen i denne måned.
Vi følger det meget, meget tæt.
På trods af hvad hr. Magnus Heunicke siger til pressen i tide og utide, så er medarbejderne bag os i denne sag.
De er meget bag os, og de synes, det er rigtigt, at vi sælger; de synes, det er rigtigt, at vi går ind i omgående forhandlinger.
Der er, om jeg så må sige, ro på den bagsmæk, for jeg har sagt det meget tydeligt i det åbne samråd, og det er meget godt refereret.
Det er jeg selvfølgelig meget tilfreds med.
Nu har man ventet i 5 år på det her, og det er jo altid glædeligt, når der kommer skub i tingene.
Det er sådan set godt.
Spørgsmålet – og det er jo sådan set det, vi tager udgangspunkt i – handler om selskabets muligheder, hvad selskabet har gjort i forbindelse med de tidligere sager, som har splittet bestyrelsen, og som har splittet direktionen i to halvdele, og konkret er det jo sagen om den tyske finansdirektør, som uden om bestyrelsen, uden om den danske direktør har skrevet under på et køb af to færger.
Det, der skete, og det, ministeren sagde til vores samråd, som var åbent, så vi kan referere fra det, var jo, at det skal være op til bestyrelsen at drage de konklusioner af dette juridiske papir, som kulegravede den sag.
Det, vi kunne forudse, og det, der skete på bestyrelsesmødet, var jo netop, at bestyrelsen var uenig, idet danskerne mente, der skulle ske noget helt andet end tyskerne.
Tyskerne holdt hånden over den tyske finansdirektør.
Det er ikke så mærkeligt, det har der været stort set hele vejen igennem.
Men der var enighed om, at nu ville man bruge sin energi på at se fremad, og der er jo ikke tvivl om, at bestyrelse, medarbejdere og alle i Scandlines også læser aviser og kan se, at nu er begge parter klar til at gå ind i en salgsproces.
Så er det jo langt, langt mere fremkommeligt og langt, langt mere klogt, at bestyrelsen koncentrerer sig om fremtiden i stedet for fortiden, for det kan den ikke rigtig gøre noget ved.
Men færgerne blev jo ikke købt, også fordi der jo var et stærkt pres fra den danske regering, som hr. Mogens Heunicke ved.
Man blev også enige om, at man fremover vil prøve at leve mere op til disse corporate governance-regler, som vi følger i mange lande.
Man kan ikke komme uden om, at der er en grundlæggende forskel på tysk ledelse og på dansk ledelse af en virksomhed.
Det er jo kommet meget til udtryk i hvert fald i dette tilfælde.
Det glædelige er, at nu er bestyrelsen enig om, at nu vil man se fremad, man vil drive virksomheden, og så vil man selvfølgelig medvirke aktivt til den salgsproces, der kommer.
Vi går fra vores samarbejde med nogle italienere til vores samarbejde med tyskerne, nemlig samarbejdet om rederiet Scandlines, og det er jo noget, som eksperter i ledelse kalder en skandale og et fuldstændig uholdbart samarbejde.
Til at starte med ville det nok være på sin plads, hvis ministeren får mulighed for her i Folketingssalen at kunne be- eller afkræfte de historier, som har floreret i medierne, om, at vi skulle være klar til et salg af den danske del af rederiet til tyskerne, hvilket jeg vil advare meget, meget kraftigt imod, hvis det er rigtigt.
Det er muligt, hr. Heunicke ikke har læst Ritzautelegrammerne fra i går, hvoraf det tydeligt fremgik, at det er forkert.
Jeg sagde det tydeligt på det åbne samråd, vi havde for 14 dage siden, hvor der godt nok kun var fem folketingsmedlemmer til stede, men jeg tror, alle har læst om det.
Der svarede jeg præcist og klart, at det er der ikke tale om.
Hvis jeg så må uddybe det spørgsmål, jeg er bedt om at svare på, og som ikke har noget at gøre med det, så vil jeg gerne sige, at jeg sagde dengang, at vi havde to faser: en indledende fase og en fase to.
Det er at finde, hvem vi skal bru ge som partner i sagen, når vi skal ud og forhandle med tyskerne, med Deutsche Bahn.
Det næste bliver, at når vi har fået en aftale med den tyske regering, så kan vi gå ind i den egentlige salgsfase.
Jeg kan så glæde med at sige, at vi faktisk allerede nu meget snart kan gå ind i den egentlige salgsproces, for der foreligger inden for kort tid en fælles erklæring fra den tyske regering og den danske regering om at gå i gang med dette salg.
Det er en nyhed, der er opstået siden.
Den opstod faktisk i går, fordi jeg på det sidste rådsmøde i Luxembourg i torsdags havde et møde med mine tyske kolleger, hvor vi blev enige om, at nu skubber vi den proces i gang, så vi går næsten direkte over i fase to: det egentlige salg.
Der går 8 dage, der går måske 10-14 dage på grund af efterårsferien, inden vi har disse formelle underskrifter klar.
Men tyskerne er klar, og vi er klar; der skal bare formaliseres nogle ting.
Det går altså endnu hurtigere, end vi havde regnet med, og det er jeg meget, meget tilfreds med.
Det tror jeg også at hr. Heunicke er.
»Vil ministeren oplyse, om han er tilfreds med Scandlines' bestyrelses behandling af det juridiske notat om selskabets tyske finansdirektørs køb af to færger?«
Det er rigtigt, at der er en sneboldeffekt, men når ministeren så alligevel ikke vil give et håndslag, betyder det så, at det svar, ministeren gav for få minutter siden, om, at der ville være mulighed for at indsætte erstatningsmateriel i det tilfælde, at man ikke kunne få IC3-vogne til at erstatte de røde vogne, så heller ikke er noget, vi kan regne med?
Det går jo meget stærkt på trafikområdet i øjeblikket, det ved jeg godt, men så stærkt går det vel heller ikke, at vi ikke kan regne med, at et svar for et par minutter siden stadig væk gælder.
Så en lille ting om vores samarbejde med italienerne.
Jeg står her med finanslovudspillet fra regeringen, og der står, at næste år vil man få 120 mio. kr. i prisnedsættelse for de italienske tog, fordi de er afleveret for sent.
Men så vidt jeg forstår, har de jo afleveret meget for sent, og vi har krævet en bod på op mod 500 mio. kr.
Hvor er resten af pengene henne?
Jeg sagde: Når vi kender planen, så ved vi præcis, hvornår de nye tog bliver sat ind.
Det var det, jeg svarede fru Lene Jensen.
Jeg sagde også, at der er tale om en yderligere korttidsforsinkelse.
Så er det muligt, at DSB vælger at køre med det materiel, man har, i f.eks. 3 måneder.
Er der tale om en forsinkelse på yderligere 1 år, så er det klart, at man er nødt til at finde noget godt erstatningsmateriel at sætte ind.
Jeg tror, at alle kan forstå, at man ikke kan leje et tog for 2 måneder, det bliver i hvert fald en meget, meget dyr leje, men hvis det er 1 år eller mere, der er tale om, hvad jeg bestemt ikke håber og heller ikke tror, så er det en anden situation.
Det er altså det, der afgør, om man sætter erstatningsmateriel ind.
Det er noget, man ganske enkelt er nødt til at overlade til DSB's bestyrelse og direktion at beslutte.
Det er muligt, at hr. Heunicke er så genial, at han kan beslutte det.
Jeg kan ikke, for jeg er ikke ekspert i, hvordan man sætter tog ind, og hvor man lejer tog.
Det har vi en direktion og en bestyrelse til.
Hermed sluttede spørgsmålet.