Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-12-16:
Den danske økonomi er næppe helt så stærk, som regeringen gerne vil give et billede af.
Det er måske en naturlig situation, at en regering forsøger at give et billede af dansk økonomi, der er bedre, end de bagved liggende tal viser.
Det er et faktum, at betalingsbalancen er i frit fald, og det er et faktum, at det økonomiske råderum desværre bliver indskrænket.
Det, der så er afgørende, er naturligvis, om man med finanslovforliget har skabt en situation, der forbedrer mulighederne for at løse de fundamentale problemer, der er i den danske økonomi, og som trænger til at blive forbedret.
Og vi må sige fra Dansk Folkepartis side, at der både er skidt og godt i det indgåede finanslovforlig, men samlet set er resultatet efter vores opfattelse ikke godt nok.
Det er velkendt, at et punkt som arbejdsmarkedsreformen er noget, der har fået vores fulde støtte, og det er også velkendt, at de punkter i finanslovforliget, der drejer sig om at gøre konkurrenceevnen bedre, også er et område, som har fået Dansk Folkepartis støtte. Hr. Jan Petersen nævnte tidligere i sit ordførerindlæg, at det ikke havde skortet på forslag fra oppositionen under de forhandlinger, der har været, med hensyn til at finde ekstra udgifter, men det havde bestemt været svært at finde de tilsvarende forslag til indtægter eller subsidiært besparelser.
Det er jeg naturligvis ikke enig med hr. Jan Petersen i.
Sagen er, som det også fremgår af de ændringsforslag til finanslovforslaget, som Dansk Folkeparti har indleveret, at de naturligvis hænger sammen, og at man finder de økonomiske midler, der skal til, ét sted for at bruge flere penge et andet sted.
Det er jo en del af den politiske proces; men det gør naturligvis ikke, at vi ikke har fået tingene til at hænge sammen.
Et eksempel, som har været fremhævet, og som jeg også gerne lige vil tage ind her i debatten om ændringsforslagene,
er naturligvis ulandsområdet, hvor Dansk Folkeparti har stillet forslag om en rimelig gedigen besparelse.
Vi har det principielle standpunkt, at det vil være ganske udmærket, hvis Danmark ligger på en ulandsbistand på de 0,7 pct. af BNI, som er anbefalet, og det er det, vores ændringsforslag går ud på.
Vores ændringsforslag går ikke ud på principielt at afskaffe ulandsbistanden, men går altså ud på at få ulandsbistanden bragt på det niveau, der hedder 0,7 pct. af BNI.
Et eksempel til at illustrere det kan være, da EU foreslog, at man skulle indregne rentemarginalen mellem ind- og udlån i det danske bruttonationalprodukt, og vi på vores foranledning fik at vide, at det ville medføre en automatisk stigning i ulandsbistanden på 400 mio. kr. Altså sådan nogle tilfældigheder synes vi ikke er udtryk
for noget fornuftigt.
Hvis man bare fastholdt eksempelvis 1998-niveauet på ulandsbistanden, ville man have opnået en besparelse på 470 mio. kr., og må jeg stilfærdigt gøre opmærksom på, at det er faktisk mere, end man sparer på medicinområdet.
Det vil sige, at bare ved at have fastholdt ulandsbistanden på 1998-niveau kunne man fuldstændig have friholdt medicinområdet, altså for de syge danskere; det kunne man have friholdt for besparelser. Der er naturligvis andre ting, som jeg gerne lige vil fremhæve her i finanslovforliget, som vi føler går i den gale retning, og jeg skal så naturligvis komme mere ind på det i morgen ved tredjebehandlingen.
Boligstøtteområdet har vi allerede markeret på under debatten i formiddag.
Vi sagde jo i forhandlingerne, at udgangspunktet for os var et ja til forandringer i boligstøtten; vi ville gerne se på den reform, som regeringen havde fremlagt, men vi ønskede, at forslaget blev ændret, så man ikke lavede besparelser på dem, der havde de absolut mindste indkomster i dette land.
Det har regeringen ikke ønsket at lytte til; man ønskede måske at lave en lidt langsommere indfasning af den samlede besparelse, men selve hovedsigtet i sparemåden har man ikke ændret ved.
Og det er klart, det har vi fra Dansk Folkepartis side syntes var forkert, og derfor er vi imod forslaget.
Det betyder også, at de ændringsforslag, som jo er stillet, der skal genoprette det område, vil vi støtte.
På medicinområdet sagde vi ja til, at der blev lavet en reform, som betyder, at jo større medicinforbrug man har, jo større procentuelt tilskud får man også.
Men vi sagde her, at vi ikke ville acceptere, at medicinområdet, altså syge menneskers forbrug af medicin, skulle være et spareobjekt, så ergo skulle pengene enten tilbage til samme område eller et andet nært beslægtet område inden for sundhedssektoren.
Det er ikke sket.
Tværtimod har man samlet set fundet besparelser
på medicinområdet.
Det kan vi ikke støtte.
Forslag, der genopretter dette, støtter vi naturligvis.
I øvrigt er det jo paradoksalt, at da finanslovforliget var indgået og jeg skulle til et møde i det jyske, da hører
jeg pludselig i Radioavisen kulturministeren meddele, at man nu har fået den bedste finanslov i årevis for kulturen i Danmark, samtidig med at det stod klart, at man havde fundet en gedigen besparelse på medicinområdet.
Vi synes ikke, en sådan prioritering er særlig god, og derfor vender vi os selvfølgelig stærkt imod den prioritering, som regeringen og forligspartierne her har foretaget. Med hensyn til efterlønsområdet har vi jo selvfølgelig trasket den debat igennem flere gange, men jeg skal ikke undlade her lige at gøre opmærksom på, at vi synes, det er utilfredsstillende, at Folketinget behandler kontingentstigning og garantibevis uden at have set den anden del af efterlønsreformen.
Det er sådan, at vi dagligt kan læse i medierne, at der tales om ændringer i det forlig, der blev indgået.
Vi kan registrere, at forligspartierne holder møder med henblik på at ændre det, der er blevet aftalt.
Det vil sige, at den aftale, som oprindelig kom ud, og som vi havde at forholde os til, holder ikke vand mere; den er ændret på mange punkter.
har haft i dag, og vi fastholder naturligvis vores kritik.
Men hensyn til sygehusene vil jeg gerne gøre den bemærkning, at den ventelistegaranti, som er kommet ud af finanslovforliget, efter Dansk Folkepartis opfattelse er det absolut mindste, man overhovedet kunne foreslå i forhold til det forslag til vedtagelse, som et enigt Folketing vedtog i oktober måned. Der er efter vores opfattelse intet i den aftale, og den burde ikke have været lavet på baggrund af det forslag til vedtagelse, og derfor er det at påstå, at der er noget som helst gennembrud på sygehusområdet over for ventelisterne i finanslovforliget, simpelt hen at forsøge at foregøgle folk noget usandt.
Det bliver så sagt, at der er et gennembrud for private sygehuse, og nu kan de private hospitaler for alvor komme på banen.
Det er der efter vores opfattelse overhovedet ikke, og jeg havde nær sagt, at der er heller ikke grund til at tro, at det vil batte ret meget.
Dér, hvor private sygehuse kan have en funktion,
er ved at presse det offentlige sygehusvæsen, når det offentlige sygehusvæsen ikke lever op til sine forpligtelser.
Udgangspunktet skal naturligvis være, at det offentlige sygehusvæsen lever op til sine forpligtelser og behandler folk inden for en ramme, f.eks. på de 6 uger, som Sundhedsstyrelsen har udmeldt på nogle sygdomstilfælde i dag. Men har udvalgt fire bestemte sygdomskategorier og sagt, at lige præcis inden for de fire, hvor der i øvrigt ikke er store problemer for amterne med at overholde ventetiderne, de maksimale ventetider udmeldt af Sundhedsstyrelsen,
der skal man have ventelistegaranti.
Men på alle andre områder har man ikke taget fat endnu, og derfor er det virkelig mindstemålet, man har taget fat på dér.
Derfor støtter Dansk Folkeparti naturligvis de ændringsforslag, der er stillet af forskellige partier, som vil sørge for flere midler til sygehussektoren og forsøge at komme ventelisterne til livs for alvor og føre en ordentlig kamp, også ved at sætte flere midler af, hvilket forligspartierne jo ser bort fra.
Så må jeg sige om det forslag, som også har været nævnt af tidligere ordførere, om arbejdsgivernes betaling af behandling uden efterfølgende beskatning hos lønmodtageren - det har været nævnt konkret i forhold til forslaget om alkoholbehandling - at det er naturligvis noget, som Dansk Folkeparti varmt støtter.
Men når hr. Thor Pedersen nævner det i dag som et eksempel på noget, der skulle have været en indrømmelse til Venstre, et sted, hvor Venstre har gjort noget, så kan jeg da ikke undlade at gøre opmærksom på, at så vidt jeg husker, så fremgik det faktisk af regeringens lovkatalog, at regeringen ville komme med det her forslag i indeværende samling.
Det, der derfor er afgørende for os i Dansk Folkeparti, er naturligvis, om man har bestræbt sig på at få flere ting under den overskrift, der hedder, at lønmodtageren ikke bliver beskattet, hvis arbejdsgiveren betaler behandlingen.
Det er ikke lykkedes for Venstre og De Konservative i finanslovforhandlingerne, og det synes vi er ærgerligt, fordi det havde der været god grund til at sætte fokus på.
Det forsøgte vi rent faktisk, men vi kan desværre konstatere, at det, der er kommet ud af forliget på det her punkt, kun er det, som regeringen i forvejen havde foreslået.
Og må jeg så bare også til afslutning omkring sygehussektoren sige, at så længe vi i Danmark føler, at det er vores pligt at uddanne læger til Norge for en betaling, der ligger væsentligt under det, som det koster os at uddanne de pågældende læger, er det da klart, at vi har lægemangel i Danmark.
Men det er selvfølgelig noget, vi skal diskutere i en helt anden sammenhæng.
Lad mig sige omkring Den Sociale Pensionsfond, som jeg allerede har været inde på også tidligere på dagen, at det er vores opfattelse i Dansk Folkeparti, at det anslag, man retter mod Den Sociale Pensionsfond, burde man holde sig for god til.
De midler, man tager fra pensionsfonden, som er en del af fondens grundkapital,
er jo at betragte som engangsindtægter, og derfor er det som at ... - som i en velkendt talemåde - i bukserne for at holde varmen.
Det er ikke noget, der efter vores opfattelse er holdbart.
Derfor burde man ikke gøre det på den måde.
Men det har forligspartierne altså kunnet enes om; på den måde får man så også bragt formalia i orden, og det er jo den eneste side af forslaget omkring Den Sociale Pensionsfond, som er fornuftig.
Med hensyn til kriminalforsorgen skal jeg blot nævne, at der også er ændringsforslag på det område.
Dansk Folkeparti støtter enhver bestræbelse og stemmer her i Folketingssalen for enhver bestræbelse, der skaber bedre fængselsforhold, herunder nybygning af et fængsel og de ekstra vilkår, der ligger på kriminalforsorgens område.
Så skal jeg til slut kort sige om nogle af de andre ændringsforslag, der er stillet af forskellige partier, at når det drejer sig om ændringsforslagene fra SF, er der en række, vi vil vælge at støtte.
Jeg nævnte før nogle forslag
omkring boligstøtten
Der er forslag på Socialministeriets område om at forhøje midlerne.
Der er et forslag, som jeg konkret nævnte før om medicintilskud, som man fjerner, altså man fjerner sparemålet.
Der er forslaget om efteruddannelse vedrørende psykisk syge børn.
Der er forslag om målrettet forskning på sundhedsområdet.
Og endelig er der forslag om en pulje til materielfornyelse m.v. på sygehusene.
Så er der forslag fra Enhedslisten.
Der er faktisk også et par stykker dér, vi støtter.
Omkring hædersgaveniveauet for besættelsestidens ofre har vi selv stillet et ændringsforslag gående ud på det samme, men vi støtter naturligvis også Enhedslistens forslag om at genoprette hædersgaverne.
Der er et forslag om, at ældre over 65 år skal tilbydes gratis influenzavaccination.
Det er jo fuldstændig i tråd med det forslag, vi selv har stillet her i Folketingssalen tidligere, og det støtter vi naturligvis.
Der er forslag om en pulje til fjernelse af ventetider og øget forebyggelse; vi har tidligere været inde på, at det støtter vi naturligvis.
Og så er der forslag om en pulje til forbedring af forholdene for psykiatriske afdelinger og hospitaler; det støtter vi naturligvis også.
Vi støtter også forslaget om, at satspuljen forsvinder.
Vi synes, det er hamrende udemokratisk, at syv ud af ti partier herinde har lavet en aftale om at sidde og være de glade julemænd her lidt før jul og dele ud af pengene.
Det er klart, at det skal ind over finanslovens rammer.
Det ligger der forslag om.
Det støtter vi.
Fra Fremskridtspartiet er der en række ændringsforslag, og mange af dem støtter vi.
Jeg er enig med hr. Jes Lunde i, at ambitionsniveauet er faldet en del, specielt her, og det kan vi jo ikke andet end nikke anerkendende til, for det bringer ambitionsniveauet i retning af det, som Dansk Folkeparti har haft de senere år.
Det synes vi er meget fornuftigt.
Jeg er også enig med hr. Jes Lunde i, at hvor det drejer sig om, at man bevilger lån til afhjælpning af nogle af de problemer, der er, både i sygehussektoren og på ældreområdet, er det ikke en god måde at gøre det på.
Men vi vil gerne give det signal ved at stemme for forslagene, at vi støtter, at man gør en ekstra indsats på de områder.
Men man burde naturligvis ikke gøre det ved långivning, det burde naturligvis gøres ved, at pengene reelt blev afsat til det.
Med hensyn til vores egne ændringsforslag skal jeg blot som afslutning her nævne, at de samlet set vil medføre besparelser og ekstraindtægter på 17,7 mia. kr.
, mens vi budgetterer med ekstraudgifter på 13,5 mia. kr.
Det vil give en forbedring af statens budget på ca. 4,5 mia. kr. Det, vi har fremlagt her, er selvfølgelig ikke en udtømmende gennemgang af, hvordan vi kunne tænke os, at statens budget skal se ud, men det er et forsøg på målrettet at angive nogle prioriteringer, som vi mener er nødvendige.
Det er klart, at det går ud over ulandsområdet, det går ud over hjælp til flygtninge i Danmark - som vi ikke mener skal integreres, men som skal hjemsendes, når der er mulighed for det - og det går ud over kulturområdet.
Til gengæld bruger vi ekstra midler på dem, der er syge og svage i det danske samfund, og det er en prioritering, som vi håber vil vinde ekstra gehør herinde i Folketinget med årene.
Vi håber og tror det, og så vil det også være muligt ad åre at få nogle af de her forslag gennemført.