Mogens Lykketoft (S), 2000-04-04:
Man kan spørge, hvad hr. Frank Aaen og fru Kirsten Jacobsen har til fælles.
Jeg tror, én af tingene er, at deres manipulatoriske livssyn gang på gang spiller dem et puds.
Jeg er nødt til at sige, så stærkt som jeg overhovedet kan: Jeg har ikke kendskab til, jeg har ikke medvirket til, ikke deltaget i overvejelser om nogen form for sammensværgelser af den art, som fru Kirsten Jacobsen og hr. Frank Aaen ser for sig i hele det finansielle billede, der var omkring Hafnia og Baltica og Færøbanken i vinteren 1992-93.
Jeg har haft lejlighed til at kommentere Færøbanksagen ikke én, men mange gange over for Folketinget, og jeg kan egentlig ikke føje noget til det billede, jeg har gengivet de andre gange, men jeg vil bare sige: Vi gjorde vores opfordring om banksammenlægningen i den bedste mening, fordi vi troede, det var det bedste, man kunne gøre for det færøske samfund på det tidspunkt.
Det er det ene.
Det andet er, at hvad sagen har kostet færingerne, kan man jo ikke udtale sig om med den skråsikkerhed, som de to sidste og ivrige debatdeltagere har gjort, for det kommer jo an på, på hvilket tidspunkt i historien man prøver at gøre boet op.
Jo nærmere man kommer nutiden, jo mere værdifuld en bank har færingerne, og det er jo bl.a. udtryk for, at nogle af de tab, man troede at se i 1993, alligevel ikke blev realiseret, fordi det færøske samfund blev rettet op.
Men man skal jo gøre sig klart, at det, som altid vil være en gåde, og som selvfølgelig også for en domstol, der skulle have afgjort det endeligt, ville være en gåde, der var svær at greje,
er: Hvor længe var den bank solvent?
Hvis man har en bank, der har fødderne solidt placeret i kviksand i et samfund, der ryger ned ad slisken med en fart på 100 km i minuttet, hvor længe er banken i det samfund så solvent? Det er det spørgsmål, domstolene skulle have taget stilling til, hvis ikke vi havde lavet denne forligsaftale.
Og det havde været vanskeligt, og udfaldet ville selvfølgelig af den grund være forbundet med stor usikkerhed.
Og det er på den baggrund, vi har fulgt Kammeradvokatens råd om at lave et forlig i stedet for.
Der er efter min bedste overbevisning hverken hold i fru Kirsten Jacobsens og hr. Frank Aaens manipulationsteorier eller grundlag for deres håndfaste konstateringer af, hvem der har tabt hvad, og hvilke pengebeløb det har drejet sig om.
Jeg sagde i indledningen af den her debat, at det beløb
på 1,5 mia. kr., færingerne oprindelig førte i marken over for den danske regering og Den Danske Bank, har jeg aldrig anset for realistisk, men jeg har jo af gode grunde ikke gået ind og kommenteret det i nogen form for detaljer, så længe en retssag var under optræk eller verserede, det er klart.
Det andet, jeg vil sige, er, at det er en forkert
fremstilling.
Det er en forkert fremstilling, når kritikerne hele tiden siger: Jamen de danske skatteydere har tabt 1,5 mia. kr. - nu 1,2 mia. kr. - og det har regeringen vedgået, at det fremgår af aftalen med færingerne i sommeren 1998.
Det er ikke rigtigt.
Usand sagsfremstilling.
Aftalen med færingerne i sommeren 1998 handlede om at rekonstruere færingernes økonomi.
Derfor var der et element af gældseftergivelse, et element af betinget gældstilbagebetaling, og et element af strækning af det resterende lån.
Men det er ikke relateret til nogen form for opgørelse
af denne her Færøbanksag, uanset hvor mange gange fru Kirsten Jacobsen eller hr. Frank Aaen prøver at påstå det. Vi har ikke over for Færøerne erkendt noget eller givet dem en erkendtlighed i den anledning.
Vi har rekonstrueret samfundsøkonomien i en del af det danske rigsfællesskab.
Det var det, aftalen i 1998 gik ud på.
Så har der været spørgsmålet om behandlingen af de 300 mio. kr. i skattemæssig henseende.
Det ville have været meget uheldigt, hvis regeringen i forligsforhandlingerne med Den Danske Bank havde bevæget sig ind i at give nogen form for tilsagn om en bestemt skattemæssig behandling.
Det er en konkret ligningsmæssig vurdering, hvis karakter der er gjort rede for i svarene til Finansudvalget, som hr. Ole Sohn er velbekendt med. Det ville have været meget betænkeligt, og jeg er sikker på, at Folketinget ville have været meget kritisk.
Netop præcis de samme medlemmer af Folketinget, som i øvrigt har været kritiske i denne debat, ville have været utrolig kritiske, hvis vi havde bevæget os ind i enten at give Den Danske Bank nogle tilsagn om fradragsret for det her beløb eller prøvet at skaffe en hjemmel, så man, ud over hvad en normal ligningsmæssig vurdering ville give anledning til, kunne få skattemæssige fordele.
Og derfor har vi naturligvis ikke bevæget os ind i det.
Så skal jeg for en ordens skyld sige til hr. Ole Sohn, at jeg tror nok, der var lidt kuk i regnestykkerne om, hvad det betød før og efter skat.
Selskabsskatten er 32 pct., men det er for så vidt ikke så interessant, hvis det ikke trækkes fra.