runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-03-31:
Nej, jeg tror, det er sådan, at hr. Steen Gade undervurderer Det Konservative Folkeparti.
Det er jo sådan, at hr. Steen Gade godt med sin store kompetence på området ved, at når man nu trækker havnesedimentsagen frem, så piller man jo et af de vanskeligste områder frem.
Jeg er helt indforstået med, at kan der findes andre og bedre løsninger på netop lige præcis den problemstilling, så mener jeg, at man bør være åben over for det.
Jeg vil da anerkende, at der her godt kan være et problem.
Steen Gade (SF), 2005-03-31:
Jeg synes, vi skulle dyrke det lidt i udvalgsarbejdet, for bare det eksempel, at det nu er kommunerne, der skal oprense havnesedimenter og stille krav til havnesedimenter, hvad kan det betyde for hele indsatsen?
Det at stille krav, økonomi og udvikling af nye metoder bliver jo betydelig vanskeligere, end det har været i dag, og det er i hvert fald et område, som heller ikke i dag er løst.
Så det er ikke noget med at sige, at dagens tilstand er god.
Jeg vil gerne have et tilsagn om, at vi kigger lidt dybere i det, og at vi får det analyseret lidt nærmere, for jeg tror altså, at der er mange flere problemer, end Det Konservative Folkepartis ordfører siger her.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-03-31:
Jo, det er klart, at problemet eksisterer, og det vil være sådan netop for kommunale spildevandsanlæg og kraft-varme-anlæg og andre større komplicerede anlæg, at det dér vil være staten, der er myndighed.
Så kommer den lange række af virksomheder.
Der mener vi altså, at kommunerne vil være i stand til at løse den her opgave.
Lovgivningen på det her område er jo relativt stram.
Det vil være sådan, at på basis af den relativt stramme lovgivning skal kommunerne håndtere det her.
Og tanken om, at de kan tilgodese egne interesser og dermed virksomhedernes interesser, er jeg ikke enig i.
Steen Gade (SF), 2005-03-31:
Det undrer mig, at ordføreren for Det Konservative Folkeparti ikke kommer nærmere ind på de interessekonflikter og kommunale habilitetsproblemer, som nødvendigvis må opstå, når kommunerne både har tilsyn og godkender egne virksomheder.
Det kan jo gælde kraft-varmeværker og genbrugsstationer og en lang række andre ting.
Per Clausen (EL), 2005-03-31:
Jeg er helt enig med miljøministeren i, at der, selv om vi skulle vedtage den her struktur, ikke er nogen garanti for, at vi får løst miljøproblemerne.
Det kan godt være, at vi om 20 år siger, at vi alligevel klarede det, nøjagtig som vi, hvis vi bevarer den struktur, vi har nu og endda får lavet en, der er bedre, godt kan risikere, at vi ikke får løst dem.
Det er jeg enig i, men når man har den her diskussion, handler det jo om, om der er noget i strukturen, der taler for det ene eller det andet.
Efter min opfattelse er det faktisk sådan, at når vi ser på den måde, administrationen af miljøproblemer er sket på i amterne, ser vi, at det ikke er det, der er problemet.
Så kan man finde problemer alle mulige andre steder, og så synes jeg, man skulle beskæftige sig med det.
Men jeg forstår godt, at vi har en bunden dagsorden her, der gør, at vi snakker om strukturreform, og det er så det, vi gør.
Men til allersidst har jeg et mere konkret spørgsmål.
Det lykkedes desværre ikke.
Mit spørgsmål er så, om det med fælleskommunale selskaber og myndighedsudøvelse også er i orden.
Jørn Dohrmann (DF), 2005-03-31:
Nu er det jo sådan, at det ikke er mig, der skriver de pressemeddelelser, der er blevet sendt ud, og som hr. Torben Hansen har set.
Derfor skal jeg heller ikke forsvare, hvad der er skrevet på det grundlag.
Det, jeg kan sige, er, at vi er fuldt trygge ved, at kommunerne får mange af de opgaver, vi nu skal have delt ud fra amterne til enten kommunerne eller staten.
Jeg er sikker på, de får de medarbejdere, som de skal have for at løse opgaven, og hvis man ikke selv kan løse den i sin egen kommune, er der muligheden for at kunne lave et tværkommunalt samarbejde for at løse opgaven.
Det håber jeg ikke at jeg bliver taget til indtægt for.
Torben Hansen (S), 2005-03-31:
Det var ærgerligt, jeg havde lige glædet mig.
Steen Gade (SF), 2005-03-31:
Når vi skal kigge på naturbeskyttelseslovgivning, så kan det jo i hvert fald være rimeligt, at man lige dvæler en stund ved den realitet, at vores biodiversitet ikke har det særlig godt, at vi får kraftige advarsler i Wilhjelmudvalgets betænkning, at vi har internationale forpligtelser til, at vi skal have vendt udviklingen i løbet af de næste år.
Så kan man jo heller ikke lade være med, når det nu er realiteten, at filosofere en lille smule over, at vi også på det her punkt har en lovgivning, hvor de, der har foreslået den, og de, der taler for den, egentlig har som maksimal argumentation for, at det her skal gennemføres, at det ikke skal føre til forringelser.
Det er alligevel lidt tankevækkende.
Jeg ved godt, at det er denne her manøvre, der kun er knyttet til det, men i virkelighedens verden havde vi jo brug for at få en stærkere naturbeskyttelse og en stærkere indsats i de kommende år, end vi sådan set i dag har lovgivningsmuligheder for.
Det er spørgsmålet om den faglige bæredygtighed omkring beslutningerne, og det er det om armslængden, altså lige at være lidt væk fra de alt for snævre interesser, der kan være knyttet til forskellige beslutninger af økonomisk art.
Her falder især § 3-områderne også mig i øjnene.
Det betyder ikke, at jeg er enig på de andre områder.
Jeg er uenig i hele forslaget, men jeg synes, at hvis vi alligevel bruger den her debat til også at undersøge, om der er en vilje hos regeringspartierne til at lave en reparation osv., så vil jeg altså også bruge lidt krudt på at prøve at se, om § 3-områderne var noget, som regeringen ville kigge på under udvalgsarbejdet.
Jeg tror, at vi kan få os en grim forskrækkelse, kan man sige, hvis vi ikke gør os umage med den her manøvre, fordi vi faktisk har disse internationale forpligtelser, som jo gør, at vi skal levere en vare op til 2010, at vi har Natura 2000 osv.
Jeg ved godt, at der er en del af den øvelse, der ligger på det statslige niveau, det er jeg klar over, men det handler jo sådan set også om praksis ude i verden, og der er jeg generelt utryg ved lovforslaget.
Martin Lidegaard (RV), 2005-03-31:
Hvis jeg har forstået det rigtigt, så er der jo med den planlov, som Dansk Folkeparti har været med til at stemme igennem, givet tilladelse til 8.000 nye sommerhuse, og heraf er der så godt 5.000, der foreløbig er sluppet igennem nåleøjet.
Det var da en fantastisk aftale at få indgået.
Men det er jo en lidt anden diskussion, og på den måde har hr. Dohrmann ret.
Jørn Dohrmann (DF), 2005-03-31:
Til det kan vi jo kun konstatere, at ministeren har lagt dem klos op og ned af internationale naturbeskyttelsesområder.
Det er så en helt anden side af denne her konkrete sag.
Bortset fra det er vi vel enige om, at de her sommerhuse kan man ikke bare opføre.
Der er en lov, der har stoppet opførelsen af sommerhuse.
Der skulle en særlov til, kan man kalde det, en ny lov, der ophævede den gamle lov, altså med de 8.000 stk.
Derfor er der vel ingen fare for, at man nu lige pludselig begynder at få en masse sommerhuse.
Det, jeg forstod hr. Martin Lidegaard var bekymret for, var, at nu begyndte der bare at blive plantet sommerhuse over det hele.
Martin Lidegaard (RV), 2005-03-31:
Nu er det nok lidt for tidligt at sige, hvordan den sommerhussag ender.
Vi er jo midt i en høringsfase, hvor vi også får lejlighed til at se, hvordan folk reagerer derude.
Men jeg vil da gerne medgive hr. Dohrmann, at jeg da har indtryk af, at ministeren og Skov- og Naturstyrelsen har fortolket ansøgningerne rimelig restriktivt.
Hvordan har de kunnet gøre det?
Ja, det har de jo kunnet gøre, bl.a. fordi der har været udpeget § 3-områder, fordi amterne har taget deres arbejde meget alvorligt.
Nu er det ikke sådan, at man en gang for alle kortlægger hele Danmark for § 3-områder, det er faktisk en løbende proces, så også i fremtiden vil der være behov for at udpege nye § 3-områder.
Hvis jeg har forstået miljøministeren rigtigt, så er et af de kriterier, man har brugt under hele denne her sommerhussag, at man har sagt, at vi ikke vil have sommerhuse, der ligger i § 3-områder.
Hvad nu hvis der ikke havde været nogen amter, der meget påpasseligt havde sat sig ned og sagt, at dét og dét og dét og dét mener vi skal vurderes nærmere, før man kan lægge noget?
Så jeg synes egentlig, det er et godt eksempel på, at vi ville stå ilde, hvis ikke vi havde en uafhængig myndighed, der ikke havde økonomiske interesser i det, men som kunne gå ind og vurdere den naturmæssige side af sagen helt uafhængigt af alle andre.
Jørn Dohrmann (DF), 2005-03-31:
Nu hører vi jo, at hr. Martin Lidegaard er bekymret den ene gang efter den anden, og så blev det nævnt, at de her § 3-områder kunne blive plastret til med sommerhuse, at kommunerne kunne blive fristet over evne.
Hvordan er det lige, det er gået med den sommerhuslov, vi har behandlet i sidste samling, og hvor der er kommet landsplandirektiv?
Er det sådan, at der bare kan komme sommerhuse over det hele, er det meget restriktivt, eller hvordan ser hr. Martin Lidegaard på det her med sommerhusområder?
Er det ikke sådan, at der skal udpeges nogle ganske, ganske bestemte områder?
Det er da ikke sådan, at man bare kan plastre det hele over med sommerhuse.
Martin Lidegaard (RV), 2005-03-31:
Det er i og for sig et rigtig godt spørgsmål.
Jeg tror også, at jeg indledte med at sige, at der i og for sig ikke er noget af det, vi synes skulle overføres.
Men hvis vi skal prøve at kigge på, hvor jeg tror der er den største risiko for, at man både mister faglig kompetence og risikerer, at kommunerne bliver fristet over evne, så er det § 3-områderne, fordi der slet ikke er nogen mekanisme til at holde kommunerne tilbage.
Det er der jo trods alt, når vi snakker Natura 2000-områder osv.
Der er jo altså en international lovgivning og nogle forpligtelser, som Danmark skal leve op til osv.
Altså, man har dog nogle håndtag.
Jeg føler mig ikke kaldet til at stå og forsvare, at regeringen overfører de områder fra regionerne til kommunerne, men når hr. Wedell-Neergaard spørger, hvorfor det er § 3, jeg bruger mest tid på, så er det, fordi vi tror, det er der, skaderne risikerer at blive størst.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-03-31:
Nu har hr. Martin Lidegaard jo flere gange haft fat i regeringens ordførere og skoset dem for, at der er en forskellig behandling, når det drejer sig om råstoffer og jordforurening og de øvrige forslag.
Hvad er det så, der i hr. Martin Lidegaards optik adskiller § 3-områder og f.eks. administration af Natura 2000-områder, administration af beskyttelseslinjer, godkendelse og placering og udformning af visse offentlige anlæg osv., som er de andre forhold, der er nævnt her i lovforslaget?
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-03-31:
Jeg siger bare, at spørgsmålet om placering af disse her opgaver i regionerne nok ikke har nogen gang på jorden.
Steen Gade (SF), 2005-03-31:
O.k., vi må så tage til efterretning, at det mener Det Konservative Folkepartis ordfører.
Men hvad skal vi bruge det til, at det bliver fremført, at man er bekymret, og at man kan se problemerne?
Hvad skal vi bruge det til?
Vi kan kigge nærmere på dem, men hvis der ingen vilje er til at pege på en løsning, kan vi skrive ned i et fælles betænkningsbidrag, når vi engang skal vedtage loven, at vi er stærkt bekymrede på det her område, men at vi for øvrigt ikke kunne blive enige om nogen løsning.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-03-31:
Nu må jeg skuffe hr. Steen Gade i spørgsmålet om rækkefølgen.
Jeg har jo ikke deltaget i de forhandlinger, som har ført til det resultat, vi behandler i dag.
At kalde det for rent sjusk mener jeg ikke er rigtigt.
Denne her behandling er jo også et udtryk for, at miljøpolitikerne her i lokalet tager det her ganske alvorligt, og der bliver ikke sjusket med noget som helst.
Alle sten bliver vendt, alt bliver belyst, og i Det Konservative Folkeparti er vi i hvert fald interesseret i at indgå i den debat.
Med hensyn til § 3-områderne siger jeg, at jeg gerne vil deltage i bekymringen for den fremtidige administration, og jeg mener, at § 3-områderne er meget vigtige ligesom hele den kompetence, der er forbundet med at registrere dem osv., men jeg tror bare, at mulighederne for at placere dem i regionerne er forpassede.
Steen Gade (SF), 2005-03-31:
Jeg blev da lidt forskrækket, fordi hr. Christian Wedell-Neergaard lige før sagde, at det var det, der var blevet tilbage, og så havde man besluttet, at det skulle ligge i regionerne.
Det lyder da som det rene sjusk.
Rent sjusk.
Jeg håber ikke, det er foregået sådan, men indtil videre må vi i hvert fald regne med, at det er foregået sådan.
Hvis det har været forløbet, så bliver man jo da endnu mere utryg ved det resultat, vi står med her.
Mit spørgsmål går på en fortsættelse af svaret her på § 3.
Den der afvisning lød jo så bastant.
Det her med § 3 er jo en diskussion, som optager utallige mennesker i Danmark.
Det er noget, Danmarks Naturfredningsforening lægger afgørende vægt på, så kunne det alligevel tænkes, at Det Konservative Folkeparti syntes, at det var noget, vi så i det mindste grundigt kunne kigge på, også med henblik på at få det flyttet?
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-03-31:
Jordforurening og råstoffer udgør altså undtagelsen i den lovpakke, vi gennemfører i dag, og man kunne jo fristes til at forestille sig, at det er foregået på den måde, at de to har været tilbage ved udgangen af den drøftelse, man har haft, og så har man besluttet at lade dem ligge i regionerne, og der ligger de jo også både ifølge oppositionen og ifølge os ganske fint.
Men opgaverne ifølge naturbeskyttelsesloven er fordelt, og det bliver medarbejderne også.
Det er jo ikke vores ønske, at det skal komme naturen til skade.
Vi mener, at der skal sikres en model, således at naturen ikke bliver forringet af det her forslag.
Martin Lidegaard (RV), 2005-03-31:
Nu hørte jeg sådan ordføreren give mig lidt ret i, at der kunne være grund til at sikre en stærk faglighed.
Det er jo præcis den begrundelse, vi også havde, da vi diskuterede jordforurening, nemlig at vi her havde nogle meget specialiserede kompetencer.
Det er jo altså ikke fastsat ved lov, men kunne man ikke diskutere, om det partout skal fastsættes ved lov, at det her altså skal ligge i kommunerne, som ikke har kompetencen i dag, og som man også godt kunne frygte vil have svært ved at opbygge den, fordi det er så specialiseret et felt.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-03-31:
Jeg forstår udmærket godt Det Radikale Venstres bekymring for § 3-fredninger.
Det er jo sådan, at disse arealer f.eks. er arealer med en særlig botanisk karakter, og viden om klassificering af de planter, der er gældende for specielle naturtyper, er noget, der kræver en høj kompetence, og det er klart, at det ikke er en kompetence, som alle kan have.
Vores, om man så må sige, forslag har jo været, at det her kunne flyttes til kommunerne, og jeg tror altså igen her, at det ikke har nogen gang på jorden at flytte § 3-områderne tilbage i regionerne.
Det må jeg desværre meddele.
Martin Lidegaard (RV), 2005-03-31:
Jeg var meget glad for hr. Wedell-Neergaards indledende bemærkning om, at det her er hjerteblod, for sådan har vi det også i Det Radikale Venstre, også fordi man kan sige, at hvis man først spolerer natur i Danmark, så er det en irreversibel proces.
Den natur, der er blevet spoleret som følge af det her lovforslag, er ikke natur, der kan genoprettes og komme igen.
Jeg kommer så til mit konkrete spørgsmål: Vi har et ganske særligt øje på de her § 3-fredninger.
Dem er der ca. 60-70 højtspecialiserede fag kompetencepersoner der sidder med ude i de nuværende amter.
Det er jo en ganske særlig lovgivning, der knytter sig til § 3, og man kunne godt frygte, at hvis man spreder denne meget specialiserede kompetence på 99 kommuner, vil man få en mindre sikker bedømmelse af de her § 3-områder og også mindre opsyn med dem, om jeg så må sige.
Jeg kan ikke nå her at forklare helt hvorfor.
Men kunne det være et område, hvor De Konservative var til at tale med?
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-03-31:
Også her er der tale om en overflytning af opgaverne fra amterne til kommunerne.
De fleste af amternes opgaver på naturbeskyttelsesområdet overføres til kommunerne.
Det drejer sig konkret om administrationen vedrørende naturtyper og i forbindelse med Natura 2000-områder, bygge- og beskyttelseslinjer, friluftsreklamer, offentlige anlæg, adgangsregler, fredning, naturforvaltning og anden arealforvaltning og bestemmelserne om offentlig adgang, tilsyn og håndhævelse.
I modsætning til det overføres strandbeskyttelseslinjer og Sekretariatet for Fredningsnævnet sammen med visse projekter inden for vandmiljøplan II til staten.
Herudover ændres der i Fredningsnævnet og på afholdelsen af udgifterne til fredningserstatninger, dog uden at det får nogen selvstændig betydning.
Det betyder, at staten fortsat afholder tre fjerdedele af fredningserstatningerne, og kommunerne skal her ifølge forslaget afholde en fjerdedel, ligesom amterne gjorde.
Det vil sige, at midlerne til fredninger og fredningserstatninger vil være de samme før og efter loven.
Også jævnfør princippet om strukturreformen er der ikke tale om en ændring af selve lovens funktion, men alene om lovens administration.
Jeg synes, det er et godt lovforslag, og jeg synes, det berører mange vigtige punkter, og der er jo tale om en ganske stor opgaveoverflytning til kommunerne.
Det Konservative Folkeparti kan støtte lovforslaget.
Torben Hansen (S), 2005-03-31:
Hr. Wedell-Neergaard siger, at han vil arbejde for, at det her forslag ikke går ud over naturen.
Det er jo altså også håbløst, i hvert fald herinde, at sige det modsatte.
Hr. Steen Gade og også hr. Martin Lidegaard har jo spurgt om det et par gange, og vi får hver gang at vide, at § 3, som der klart står, jeg behøver ikke at læse op igen, mener man selv fra ministeriets og ministerens side, kræver stor specialiseret, faglig viden, indsigt og alt muligt andet, men vi får også hele tiden at vide, at der slet ikke kan blive tale om, at det skal tilbage i regionerne.
Hvad så hvis man går et skridt højere eller længere eller dybere, sådan afhængig af hvad udgangspunktet er, og siger, at det her kræver så specialiseret faglig viden og indsigt, at det kan kommunerne ikke klare?
Regionerne vil man på grund af den der amtspsykose slet ikke røre ved.
Hvad så hvis der kommer forslag om, at § 3 for eftertiden skal administreres af staten?
Per Clausen (EL), 2005-03-31:
Det med naturen er jo sådan en lidt underlig sag, for alle går ind for den, alle vil bevare den, og alligevel er det gået rigtig skidt.
Jeg ville jo ønske, at det var sådan, at en indsats for at sikre naturen i Danmark også rakte ud over de internationale forpligtelser, Danmark har påført sig selv, for det kunne der nok godt være brug for.
I forhold til det konkrete lovforslag er det jo sådan, at der er to gode grunde til at sige, at det her er dårligt for naturen.
Den ene er, at man får den her udtynding, atomisering, af de faglige miljøer.
Det er faktisk meget svært at forestille sig, at de kommuner, der skal administrere det her, vil kunne have den ekspertise, de vil få brug for på det her meget differentierede og forskelligartede område.
I modsætning til i amterne, hvor det kun i begrænset omfang har været i konflikt med andre målsætninger, så må vi jo sige, at selv om hr. Martin Lidegaard selvfølgelig har ret i, at i det lange løb kan naturbevaring godt vise sig at være en god forretning, så er der nok her og nu tale om, at det faktisk er udgifter, der er forbundet med det, og ting, man ikke kan gennemføre, fordi man skal beskytte naturen mod både trafik og transport og industri.
Så det er måske meget godt at holde det her lidt væk fra kommunerne med det der armslængdeprincip.
Det er klart, som også andre har været inde på, at når det kommer til de her § 3-områder, så er problemet endnu større, netop fordi at hvor noget af det andet dog er beskyttet at internationale aftaler, internationale forpligtelser, lovgivning osv., så giver § 3 kommunerne administrativ mulighed for bare at lade være med at udpege disse områder.
Hvorfor skulle man pålægge sig selv den besværlighed at udpege de her områder?
Jeg synes sådan set, at det ville være en meget naturlig re aktion i mange kommuner at de ikke ville gøre det.
Så vil man sige, at vi alligevel beskytter det, for vi tillader ikke, at der bliver bygget noget, indtil der så kommer det forslag, den investor, som har lige præcis det, man i øvrigt synes at man har brug for i kommunen.
Så der er altså mange gode grunde til at være imod det her lovforslag, hvis man sådan virkelig i fuldt alvor synes, at der skal gøres noget for at bevare den danske natur.
Connie Hedegaard (KF), 2005-03-31:
I øvrigt tak for bemærkningerne.
Jeg håber, at vi også for naturbeskyttelseslovforslagets vedkommende får et konstruktivt samarbejde i forbindelse med udvalgsbehandlingen.
Strukturreformens hovedprincipper betyder jo på det her område, at kommunerne får tillagt opgaverne med administration af reglerne om beskyttede naturtyper og beskyttelseslinjer, friluftsreklamer, offentlige anlæg, adgangsregler, fredning, naturforvaltning og anden arealforvaltning.
De får også ansvaret for tilsyn og håndhævelse af disse regler.
Med hensyn til reglerne i lovforslagets § 3 om beskyttede naturtyper, ja, der vil kommunerne som grundlag for deres administration overtage amternes vejledende registrering af, hvilke områder der er beskyttede.
Hertil kommer, at kommunerne med tilførslen af denne og andre opgaver får tilført flere faglige ressourcer til at løfte opgaverne.
Jeg kunne da egentlig godt tænke mig på baggrund af de bemærkninger, der faldt fra den radikale ordfører, fra Socialdemokraternes ordfører, fra SF's ordfører, at spørge, om jeg skal forstå ordførerindlæggene her under førstebehandlingen sådan, at hvis § 3-vejledningen blev lagt i staten, så kunne man stemme for det her lovforslag.
Sådan synes jeg lidt, man måtte høre indlæggene, og det kunne være interessant, om vi kunne få det bekræftet.
Herudover vil den statslige planlægning af Natura 2000-områderne være styrende for den kommunale administration af den del af § 3-områderne, der ligger i disse områder, ligesom regionplanretningslinjerne, der ophæves til landsplandirektiv, skal lægges til grund for administrationen af de øvrige § 3-områder.
Det er altså fremover kommunerne, som f.eks. skal foretage naturpleje af de beskyttede søer, moser og enge og gennemføre Natura 2000-planerne, som bliver udarbejdet efter miljømålsloven.
Klitbeskyttelsen er allerede i dag statens ansvar, og på grund af de nationale interesser, der er knyttet til kystzonen, herunder strandbeskyttelseslinjen, samles nu ansvaret for både strandbeskyttelsen og klitfredningen hos staten.
Denne opgavefordeling på naturbeskyttelsesområdet skal også ses som en videreførelse af den placering af opgaverne på miljøområdet i øvrigt, som vi jo har brugt dagen i dag på at drøfte.
Jeg tænker især på miljømålslovens opgavefordeling, hvor kommunerne får ansvaret for at udarbejde de konkrete planer, og på ændringerne af naturbeskyttelsesloven, hvor de også får ansvaret for og redskaberne til at gennemføre de planer.
Selve fredningsarbejdet, som vi kender det i dag med særlige fredningsnævn, hvis afgørelser kan indbringes for Naturklagenævnet, bliver der ikke ændret ved.
Det er også fortsat sådan, at staten som hovedregel betaler 75 pct. af fredningserstatningerne, medens de resterende 25 pct. skal afholdes af kommunerne.
I dag er det en procentdel, der bliver betalt af amterne, men da der jo ikke længere er amtsråd til at udpege et af medlemmerne af fredningsnævnene, så vil dette medlem for fremtiden ifølge det, der foreslås her, blive udpeget af ministeren.
Den tekniske sekretariatsbetjening af nævnene, som amterne har stået for, overtages også af staten.