Jørn Jespersen (SF), 2004-11-25:
Baggrunden for denne diskussion er, som det efterhånden er bekendt, at EU i godt og vel fire årtier har ført en ekstremt protektionistisk og ulandsskadelig landbrugspolitik.
Vi har ved hjælp af massive støttebeløb til vores egne landmænd opbygget en overproduktion, som vi dernæst har forsøgt at afsætte med massive tilskud, dumpingtilskud, på ulandenes markeder, samtidig med at vi har opbygget store toldbarrierer og andre handelshindringer omkring vores egen produktion.
Det kunne have sin berettigelse i tiden efter anden verdenskrig, hvor Europa faktisk havde underskud på sin fødevareproduktion, men tiden er for længst løbet fra systemet.
Til gengæld har politikerne i Europa ikke formået at reformere og afskaffe landbrugsordningerne, efter at deres formål var ophørt.
De har forvandlet sig til at blive dybt, dybt skadelige for Europa selv, fordi de er dyre for forbrugere og skatteydere og skadelige for miljøet, og ikke mindst fordi de er udtryk for manglende solidaritet, for nu at sige det venligt, i forhold til de fattige lande i den tredje verden.
Så er det rigtigt, som hr. Kofoed var inde på, at man har taget nogle få fattige lande som gidsel i denne her sammenhæng, fordi man har givet dem en meget begrænset adgang til at komme ind på EU's marked med nogle små kvoter til de kraftigt forhøjede priser.
Derefter bruger man helt systematisk og kynisk de pågældende lande til at bede om at få lov til at fortsætte de her ordninger som et udtryk for, at det skulle være i den fattige verdens, den tredje verdens, interesse at gøre det.
Det er det selvfølgelig ikke, men det er klart, at de få gidsler, der er blevet taget, ville have en interesse i det.
Der ville det være langt bedre at erstatte de handelsprivilegier med direkte bistand.
Alle taler pænt om det, fordi det er så indlysende rigtigt at gøre det.
Men der er bare meget langt fra ord til handling.
Når det kommer til de konkrete forhandlinger, er der altid noget i vejen med de forslag, der bliver lagt frem i WTO.
Så skal det ikke lige være på den måde.
Så skal det ikke være lige nu.
Så må det ikke gå ud over nogen.
Så skal der i hvert fald være kompensation, hvis det går ud over nogen.
Der er altid syv forskellige grunde til, at det alligevel ikke skal være lige nu og på den måde, at vi reformerer EU's landbrugsordninger.
Det samme hørte vi i dag fra de borgerlige partiers side.
Pæne ord om, at de skam gerne vil indføre frihandel.
Det ville også være underligt, hvis påståede liberale partier sagde det modsatte, men de lever bare ikke op til det i praksis.
Vi hører f.eks. det dårlige argument om, at der skal være parallelitet i forhold til USA.
Men hvad er virkeligheden her?
Den er, at EU's eksportsubsidier har en skadelig effekt og en støtteværdi, der er ti gange større end USA's eksportordninger.
Derfor kunne vi i hvert fald roligt afskaffe ni tiendedele af eksportsubsidierne uden videre uden at komme ud i en situation, hvor vi skadede os selv.
Men heller ikke det er vi parate til.
Så siger man, at man jo heller ikke skal gøre det sådan, at det er Brasilien og Indien, der får gavn af det.
Hvorfor dog ikke det?
De er da i hvert fald betydelig fattigere end landene i EU, og de har i hvert fald aldrig brugt eksportsubsidier til at fremme deres egne landbrug og kommer heller ikke i nærheden af det i den nære fremtid.
Det bliver så sagt, at man ikke skal drive idealismen så vidt, at man skader sine egne interesser.
Det er der – med det flertal, der i Folketinget – sandelig heller ikke nogen risiko for at vi kommer til foreløbig, tværtimod.
Hr. Jesper Langballe var faktisk inde på det centrale, at det her var et dilemma mellem at lægge vægt på egne interesser kontra en lidt mere idealistisk holdning om at gavne helheden.
Han kunne så ikke helt finde ud af, hvad han skulle holde med, men holdt med begge dele, hvilket man jo ikke kan i virkelighedens verden.
Men det er dér, den ligger: Fedtspiller man med sine egne snævre kortsigtede interesser, eller har man rent faktisk lidt udsyn og lidt langsigtethed i sin politik?
Med hensyn til Enhedslistens forslag: Som det er fremgået af det, jeg har sagt nu, er vi selvfølgelig enige i intentionerne, men vi har faktisk ikke tænkt os at støtte det, for vi synes, det er for slapt og for upræcist.
Det er måske et forsøg på at komme i en dialog med de borgerlige partier, men det lykkes jo tydeligvis ikke, og så kan man lige så godt sige tingene, som de skal siges.
Vi synes ikke, der er nogen grund til at sige, at der skal fastsættes en dato.
Hvorfor ikke nævne datoen?
England har jo nævnt en dato, de går ind for.
Det synes jeg også Danmark burde gøre.
Vi har tænkt os at sige 5 år; lad os blive enige om 5 år – al eksportstøtte skal være afskaffet den 1. januar 2010.
Så synes vi i øvrigt, at man skal lægge meget mere vægt på told, end der er gjort i Enhedslistens forslag.
EU's eksportstøtte er udtryk for handelsterror.
Det skal man ikke have indrømmelser for at holde op med, det skal man bare skynde sig at holde op med, inden man bliver straffet.