Pia Gjellerup (S), 2006-05-30:
Når det gælder børnepasning, folkeskole og ældreomsorg, siger ledende Venstrefolk: Jamen det er jo dem selv, der bestemmer.
Det er en usædvanlig hilsen til en kommune, som samtidig får at vide, at nu skal den betale en større del af regningen for at skabe økonomisk sammenhæng i Danmark.
Det kan de jo bare selv bestemme, er svaret.
Oven i købet krydres det med, at vi kan se på serviceniveauerne og beskatningsomfanget, at i nogle af de kommuner, som skal betale, og som har en meget høj skat, er der faktisk sammenhæng mellem deres høje serviceniveau og deres høje skat, men nu skal de sænke serviceniveauet.
Det vil et flertal i Folketinget nemlig bestemme – så meget giver flertallet for det kommunale selvstyre – og flertallet vil også bestemme, at det for en dels vedkommende skal ske i form af sociale nedskæringer.
Når vi ved, hvad kommunerne laver, ved vi jo også, at det er noget, der er rettet mod den enkelte borger, og som oftest har noget at gøre med, hvordan den enkelte borgers liv overhovedet kan komme til at udfolde sig.
Det næste, der sker, er så, at ledende folk fra regeringen og regeringspartierne mener, at det i øvrigt ikke er noget problem med pengene.
Det er også en mærkelig oplevelse for kommunerne at få den hilsen, at det slet ikke er noget problem med pengene.
Penge er bare noget, man ikke må bruge, penge er ikke noget, man kan købe social tryghed, ordentlig omsorg og en god uddannelse for.
Det er det ikke, når man ser det i regeringens læsebog, og derfor er Socialdemokratiet ikke med i reformen.
Vi synes, at regningen falder nogle steder, hvor de sociale omkostninger bl.a. på grund af befolkningssammensætningen er tyngende og skaber flere udfordringer og dermed altså også flere udgifter.
Jeg vil godt sige, at f.eks. Lejre Kommune, hvor hr. Jens Hald Madsen har sin dagligdag, jo ikke står i kø for at sikre, at opgaverne fordeles ligeligt.
Derfor har en udligning, hvor man forsøger at dele økonomien til at løse opgaverne ligeligt, været målet, og derfor er det stærkt forundrende for os at se en reform, hvor der lægges mindre vægt på i øvrigt samlet set stigende kommunale udgifter, fordi de får overført en række ekstra udgiftsområder i forbindelse med kommunalreformen.
Udligningen lægger samlet set mindre vægt på udgiftsudligningen, og dermed svækker den selvfølgelig den samlede sociale profil.
Helt galt bliver det så, når vi når frem til, hvor pengene skal hen.
Nogle af de steder, hvor pengene skal hen, er der faktisk rigtig god brug for dem, og det er hele hovedmålsætningen med overhovedet at lave udligning.
Når pengene kommer derhen, hvor man ikke har haft ordentlige økonomiske muligheder for at have et socialt serviceniveau, der svarer til det danske serviceniveau generelt, får man godt nok disse penge, men de skal passere kommunekassen, uden at der kan skabes mere omsorg, mere behandling eller bedre uddannelse.
Man skal levere pengene videre til borgerne i form af skattelettelser.
Flere af disse steder er det oven i købet sådan, at der i forvejen er en forholdsvis lavere beskatning, og derfor bliver det helt usædvanlige billede, der kommer ud af det, at nogle steder i landet kommer borgere uden ret store indkomster til at opleve, at de skal betale mere, får en dårligere service og må se pengene blive sendt hen et sted, hvor der er god brug for dem, men hvor de ikke må blive brugt, fordi de skal gives til nogle, der i forvejen har mere, i form af skattelettelser.
Det er en omvendt Robin Hood, og hvis det kommer bag på hr. Jens Hald Madsen, at det ikke er Socialdemokratiets kop te, må jeg sige, at så er der nogle skolepenge, der burde kunne tilbagebetales.
Det kunne være en enkelt skærv til kassen for at gøre andres undervisning bedre.
Samlet set er der tale om en reform, som godt nok flytter rundt på en del penge, men som gør tingene mere komplicerede og mere uigennemskuelige, og som gør, at regningen betales for nogle på steder, hvor det er uforklarligt.
Det kan vi også se af de svar, vi har fået.
Vi har søgt efter nøje forklaringer på, hvorfor de samlede tal falder ud, som de gør, men jeg må sige, at for dette lovforslags vedkommende er besvarelserne rent kvalitetsmæssigt overordentlig ringe.
Man kan være uenig med regeringen om retningen, men det faglige grundlag for at kunne gå ind for reformen kan vi desværre heller ikke anerkende.
Det faglige grundlag for at vedtage dette lovforslag er for dårligt, det politiske grundlag for at vedtage det er Socialdemokratiet dybt uenig i, og derfor stemmer vi imod.
Ja, man kan jo blive en lille smule målløs efter det, vi netop har hørt.
Jeg synes i virkeligheden, det bedst kan udtrykkes ved det synspunkt, som ledende Venstrefolk har meldt ud om nogle af de kommuner ...
Dette er en konsekvensændring, som det også nævnes i titlen, af kommunalreformen, og det vil den socialdemokratiske gruppe, i lighed med hvad vi gjorde med et af forslagene før, undlade at stemme til, ikke fordi vi deltager i kommunalreformen, men fordi det er en logisk følge af den, og det vil vi selvfølgelig ikke hindre regeringen og kommunalreformflertallet i at gennemføre.
Imidlertid er der en hovedkerne i dette forslag, som er værd at bemærke.
Den handler, som det hele gør, om lån til betaling af ejendomsskatter, hvor det her teknisk handler om, at man også skal låne til den amtskommunale del, der overføres til kommunerne.
Vi har fra Socialdemokratiets side været interesseret i det – og i meget høj grad har SF, som jeg ved tidligere har stillet forslag om her i salen at få afklaret, hvordan den ordning udvikler sig i virkeligheden.
Vi stillede spørgsmål i Kommunaludvalget tilbage i efteråret og fik faktisk nogle ret dramatiske svar om udviklingen i den låneordning, som var målrettet typisk til mennesker, der træder ud af arbejdsmarkedet, men hvor vi har haft en fælles opfattelse af, at man ikke på grund af tyngden af ejendomsskatter skulle være tvunget til at fraflytte sin bolig, som man passer godt til; man kunne få lejlighed til at få et lån og indefryse dette lån, så man kunne betale sine ejendomsskatter uden at begrænse sin i øvrigt på det tidspunkt ofte i forvejen noget begrænsede forbrugsmulighed i forhold til den tid, hvor man har været aktiv på arbejdsmarkedet.
Men udviklingen har været meget voldsom fra 2001 til 2004, som er det sidste år, vi har tallene for.
Beløbet er steget til det dobbelte, sådan at vi nu runder en udlånssum på over 5 mia. kr.
Det er i øvrigt geografisk set fordelt på en meget usædvanlig måde ud over landet, nemlig sådan
Det må jo mane til eftertanke, og det gjorde også, at vi under førstebehandlingen bemærkede, at vi til næste år vil vende tilbage med et forslag, fordi vi ikke mener, det hører til i den her sammenhæng med forslagene i forbindelse med kommunalreformen og udligningsreformen, men at det kommer til at være et selvstændigt socialøkonomisk forslag til behandling i Folketinget.
Problemet er jo nemlig, at det viser sig, at der er mennesker, som det overhovedet ikke har været meningen at ordningen skulle hjælpe, simpelt hen fordi det er mennesker, der ikke har hjælp behov.
De får stillet en låneordning til rådighed, som de bruger til at låne endog meget store beløb, og kommunerne er forpligtet til at dræne deres kasser for likviditet.
Nu har det været oppe her en af de sidste dage, og der viser det sig, at der er mange her i Folketinget, der faktisk synes, at det måske er lidt underligt, at en kommune, der kører på pumperne og har vanskeligt ved at stille med ordentlig hjemmepleje, ordentlig pasning i daginstitutionerne og en ordentlig folkeskole, så til gengæld skal udlåne nogle penge til mangemillionærer.
Derfor vil vi i Socialdemokratiet fremsætte forslag, der handler om, at det ikke skal være kommunerne, der afdækker denne udlånsordning, men staten.
Det ville være langt det mest rimelige, eftersom det også er os, der har den beslutningskraft, det er ikke kommunerne.
Derfor skal statskassen løfte denne udlånsopgave.
Dernæst mener vi, at det er nødvendigt at begrænse ordningen, sådan at den målrettes til de mennesker, den faktisk er tiltænkt, sådan at den rettes mod almindelige folkepensionister, førtidspensionister og efterlønsmodtagere og ikke nogen, der har rundet et bestemt alderskriterium, og som i øvrigt har en meget solid økonomi.
Det synes vi ville være vigtigt.
Vi har med nogen beskæmmelse set, at der er borgerlige politikere, der mener, at man i stedet skal gøre ordningen ringere.
Se, hvad sker der så?
Jo, den bliver nok mindre attraktiv for dem, der aldrig skulle have brugt den, men den bliver samtidig også dårligere for dem, den er skabt til.
Det er en asocial politik, og det vil jeg så varsle at vi kommer til at prøve kræfter med i efteråret, sådan at det er den almindelige folkepensionist, den almindelige førtidspensionsmodtager og den almindelige efterlønsmodtager, der kommer til at få denne adgang, men uden at andre blander sig i den, og uden at vi som Folketing, forhåbentlig da, gør det ringere for dem, der burde og skal have disse lån.
Afstemning