Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-09-06:
Et Europa, hvor man selvfølgelig tager hensyn til hinanden over landegrænserne osv. osv.
Alt det, som nejsiden tit bliver skudt i skoene, at nejsiden ikke står for, tror jeg på mange områder, at Dansk Folkeparti ellers støtter meget af.
Men det, der er nødvendigt at tænke på, når man står i en folkeafstemningssituation om den fælles valuta, euroen, er, om man virkelig tror på, at et unionssamarbejde med måske 28 eller 30 lande som medlemmer kan fungere, hvis man udvikler en model, som er stadig mere centralistisk, stadig mere ensrettet.
Vi tror det ikke i Dansk Folkeparti.
Vi tror, det er afgørende nødvendigt, at man sadler om i den europæiske udvikling, og at man erkender, at det kun er det fleksible Europa, der kan være udgangspunktet for et også fredeligt Europa i fremtiden med måske 28-30 medlemmer.
Det, vi ser, er det modsatte.
Det, vi ser, er, at man hver eneste gang, der tages et skridt i EU-sammenhæng, går i retning af stadig mere centralisme og stadig mere ensretning. Vi tror ikke, den holder.
Samtidig hører man i debatten - det har vi også gjort i forbindelse med folkeafstemningsdebatterne rundtomkring - at hvis Danmark så tillader sig at fastholde den situation, vi har nu, hvor vi siger, at vi ikke ønsker at være med i kernen af de lande, der ønsker at opbygge en meget stærk, centralistisk union, så er Danmark en B-nation, en andenrangsnation.
Det er et af de første af tilhængernes argumenter, nemlig at så bliver vi en andenrangsnation.
Hvad er det i det hele taget for en holdning, der bliver lagt for dagen med det?
Ja, i virkeligheden, hvis man skulle se sådan lidt principielt på det, så vil det jo sige, at tilhængerne faktisk syntes, at Danmark skulle være en andenrangsnation i 1993, da man anbefalede Maastrichttraktaten med de fire forbehold.
Men hvad er det også en holdning at lægge for dagen over for englænderne?
Over for svenskerne?
De har også valgt at stå uden for euroen og have deres egen valuta.
Skal vi, Danmark, betegne englænderne og svenskerne som andenrangsnationer, fordi de har valgt foreløbig at stå uden for euroen og sandsynligvis vil fastholde den situation?
Eller hvad med de nye ansøgerlande, som måske bliver medlemmer af Unionen i løbet af en årrække, og som ikke - enten fordi de ikke vil eller kan - kan tiltræde hele samarbejdsgrundlaget, acquis communautaire, som det så fint hedder, skal de have det stempel på sig, at de er andenrangsmedlemmer?
Det er uhørt.
Tværtimod burde man jo sige, at det da er fornemt, at et land kan sige: Vi vil gerne være med i en del samarbejde med vores nabolande, men på andre områder ønsker vi at bevare vores selvstændighed, vores suverænitet.
Vi tager aktiv stilling til indholdet
af samarbejdet.
Det burde man da komplimentere og respektere frem for at kalde sådan nogle nationer for andenrangsnationer.
Det, vi egentlig taler for, er, at der er respekt for befolkningerne i langt højere grad end det, ja-partierne er tilhængere af.
Ja-partierne ønsker at opbygge en Økonomisk og Monetær Union, hvor man glemmer befolkningerne - elitens projekt.
Hvordan kan man sige det?
Ja, den seneste måling i Tyskland viste, at der er 63 pct. af tyskerne, der slet ikke ønsker D-marken udskiftet med euroen.
Tyskerne bliver bare ikke spurgt.
Tror ja-partierne virkelig, at det er holdbart i længden at opbygge en Økonomisk og Monetær Union, en fælles valuta, hvor et af de største landes befolkninger ikke ønsker denne fælles valuta?
77 pct. i de nye delstater i Tyskland vender sig faktisk imod euroen.
Jeg hørte godt her forleden, da udenrigsministrene holdt møde - det var i en anden sammenhæng, det var om udvidelse - at der var nogle folk dér, og udenrigsministeren er jo til stede og kan nok bekræfte det, der jo nærmest gik i koma, måtte rydde deres dagsorden og hidkalde kommissionsformand Prodi.
Hvorfor?
Fordi der var en tysker, der havde formastet sig til at sige: Man kunne jo også spørge den tyske befolkning ved en folkeafstemning.
Det Europa, man bygger op, har ikke befolkningernes tillid, og derfor går man i koma i EU, når en tysker tillader sig at spørge: Skulle vi spørge den tyske befolkning?
Det er ikke befolkningernes projekt.
Det er elitens projekt, og det er ikke holdbart.
Vi anbefaler et nej til euroen, og det gør vi, fordi vi mener, der er en helt naturlig udvikling som følge af euroen.
Vi ser euroen som et af de største integrationsprojekter
siden skabelsen af Kul- og Stålunionen.
Vi mener, det har meget, meget stærke politiske konsekvenser, hvis vi siger ja til euroen.
Selvfølgelig er der en del af den her udvikling, som vil komme under alle omstændigheder, fordi der er en række nationer, der har valgt at have den fælles valuta, euroen, og de må selvfølgelig tage konsekvensen af det, og det gør de jo så også i Euro-ll, snart Euro-12, hvor de diskuterer en koordination af deres økonomiske politik, som går langt videre end det, vi ønsker skal være gældende for Danmark.
Så selvfølgelig er der en logik her, som de må forfølge.
Det, som jasiden forsøger, er - i stedet for indholdsmæssigt at forholde sig til det her - sådan ud fra en eller anden drivtømmeragtig følgen med-politik at negligere det her.
Og det på trods af, at hr. Holger K. Nielsen før nævnte, hvad et af styrelsesmedlemmerne havde udtalt i dag igennem Reuters Bureau.
Man kunne også nævne Otmar Issing, som også er medlem er medlem af Den Europæiske Centralbanks bestyrelse, som siger, at Den Europæiske Centralbanks monetære politik og stabiliteten ved euroen udgør en prøvesag for europæisk integration ud over og hinsides monetære og valutamæssige spørgsmål.
Og han har også sagt, at et Europa, der vover en monetær union, kan ikke undgå at træffe afgørelser om udformningen af en politisk union. Jamen den her diskussion foregår jo rundtomkring ud over hele Europa.
Udenrigsminister Joschka Fischer i Tyskland, en af de mere magtfulde personer i europæisk politik, har sagt det i en tale i Berlin den 18. maj: Der er mange spørgsmål, man kan stille omkring EU, men der er ét meget enkelt svar på dem, nemlig den overgang fra en union af stater til en europæisk føderation, som Robert Schuman krævede allerede for 50 år siden, og det vil sige intet mindre end et europæisk parlament og en europæisk regering, som virkelig udøver lovgivende og udøvende magt inden for føderationen.
Denne føderation må bygge på en forfatningstraktat Og så forsøger jasiden her i dag at fortsætte med at give indtryk af, at der slet, slet ikke er noget at tale om, nemlig at euroen naturligt må bindes sammen af en stærkere politisk union.
Det hænger ganske enkelt ikke sammen, medmindre det selvfølgelig er, som det altid er, når vi skal til folkeafstemning her i Danmark: at tingene skal fejes godt og grundigt ind under gulvtæppet, og danskerne skal først efterfølgende finde ud af, hvad det hele handler om.
Da jeg noterede ned, hvad jeg ville sige i dag, noterede jeg, at euroen nu havde en kurs på 0,8822 i forhold til dollar.
I mellemtiden, mens vi så har talt her, røg den ned
på 0,8808
Begge dele er bundrekord for euroen i forhold til dollar.
Der er én entydig forklaring på de her fald, og det er, at finansmarkederne ikke har tillid til en valutaunion, der ikke har den tilstrækkelige politiske overbygning, og det er dén meget enkle sammenhæng, som jasiden ikke vil være ved.
Jeg forstår det godt udfra en taktisk vurdering, men jeg forstår ikke, at man vil lokke danskerne ind i det her projekt på et sådant falsk grundlag.
Det har været nævnt også fra fleres side: Vil et nej have økonomiske konsekvenser?
Det bliver vi jo mødt med overalt, også på møderne.
Jeg vil henholde mig til vismændene, som klart har sagt, at fordelene ved at ja er små og usikre.
Der er ikke nogen af os her i dag, der nøjagtig kan vide, hvordan økonomien vil udvikle sig, men det, vi kan forholde os til, er jo, hvad sådan nogle eksperter som bl.a. vismændene siger, og de mener, at fordelene vil være små og usikre.
Aktiemarkedet kan vi også tage som en indikator på
udviklingen
Aktiemarkedet slår nye rekorder uge for uge.
Aktieindekset er jo udtryk for, hvordan man tror, at forventningerne er til den kommende indtjening for erhvervslivet.
Jamen er forventningerne til indtjeningen i dansk erhvervsliv for nedadgående, selv om meningsmålingerne spår, at det kan blive et nej den 28. september?
Overhovedet ikke, tværtimod!
Økonomisk har det ikke nogen stor konsekvens.
Javel, så har det været nævnt, at der jo er et rentespænd i forhold til Euroland, ligesom der tidligere var i forhold til Tyskland.
Har det, at der historisk har været et rentespænd, gjort det svært for Danmark at levere velfærd til sin befolkning?
Har det medført den situation, at vi i Danmark har en dårligere økonomisk velstand end de lande, vi har haft rentespænd til?
USA har højere rente end euroland.
Dér drøner økonomien derudad.
Japan har stort set ingen rente.
Ja, jeg har forstået det sådan, at Japan nærmest har depression.
Jasiden forsøger at overgeare spillet omkring et muligt rentespænd som en risikofaktor.
Historien viser det modsatte, og det er historien på det punkt, vi selvfølgelig også kan lære meget af.
Hvorfor skulle det gå anderledes i fremtiden, end det er gået i fortiden i forhold til den økonomiske udvikling, i forhold til rentespændet? Dansk Folkeparti anbefaler fuldt og helt og varmt både i år og næste år og i givet fald om 5 år et nej til euroen, og vi ønsker at fastholde den danske krone.