Tom Behnke (FP), 1998-12-03:
Da jeg læste teksten på forespørgselsdebatten her, blev jeg glædeligt overrasket og tænkte, at det var dog dejligt, at vi for en gangs skyld skal have en god, sund, bred debat om den alternative behandling og den alternative medicin eller, om man vil, den supplerende behandling til den eksisterende lægefaglige videnskab.
Selv om forespørgslen jo er formuleret meget bredt om, hvad ministeren kan oplyse om anvendelsen og behandlingsformerne, og hvordan man vil højne folkesundheden osv., synes jeg egentlig, ministerens svar var noget tyndt, og jeg synes egentlig også, at mange af de indlæg, der har været i dag, har været noget tynde med hensyn til at forholde sig til den alternative behandling. Debatten i dag er i langt højere grad gået på, om man skal nedsætte et videns- og forskningscenter, og så er det det, man forholder sig til.
Man kunne jo godt få den mistanke, at det er
ikke ved noget om dette område.
Det er så også fair nok, at man ikke gør det, og så er det selvfølgelig også nødvendigt, at man alene af den årsag får nedsat et videns- og forskningscenter, sådan at i hvert fald Folketinget kan blive klogere på dette område.
Jeg havde faktisk glædet mig til denne debat.
Jeg må også sige, at da forespørgselsdebatten blev motiveret af forespørgerne og motivationen lå i, at man ønskede, der skulle oprettes et videnscenter, og at det sådan set var hele formålet med forespørgselsdebatten, kunne man jo stille sig selv spørgsmålet, om vi så ikke bare kunne have fået et beslutningsforslag om det.
Nej, forespørgselsdebatten her, synes jeg, fortjener at blive behandlet langt bredere, end den har været hidtil, for det, der jo er sagen, er, at den alternative behandling og den alternative medicin er kommet for at blive.
Det kan man lige så godt se i øjnene, for ellers løber den udvikling fra både os og alle andre.
Om man så vil gå ind og kalde det for en alternativ behandling, eller man vil kalde det for en supplerende behandling, er for mig underordnet.
Det, der er det vigtige, er, at vi har den eksisterende lægefaglige videnskab.
De ved en hel masse og har læst det i tykke bøger på universiteter og sådan noget.
Men det er en kendsgerning, at ud over det, som de såkaldte »hvide kitler« kan, er der altså andre ting.
Der er mere mellem himmel og jord end som så, og vi vil garanteret opleve, at i årene fremover vil det her få et langt større omfang, end vi overhovedet forestiller os i dag.
Man kan jo lidt provokerende sige, at der ikke er en eneste læge, der er i stand til at helbrede et menneske.
Det, læger er i stand til, er at give forskellige former for medicin eller behandling, der fjerner symptomerne på sygdommen, således at kroppen selv kan bekæmpe sygdommen.
Alternativt har lægerne muligheden for at foretage et kirurgisk indgreb og så fjerne det, der er sygt og dårligt; men en egentlig helbredelse foregår jo ikke ved, at folk spiser Panodil eller en anden form for medicin.
Den egentlige helbredelse sker jo kun, når kroppen er i stand til at helbrede sig selv.
Derfor har den alternative behandling en klar eksistensberettigelse, for den alternative behandling tager netop udgangspunkt i det hele menneske og fokuserer ikke kun lige præcis på det, der gør ondt.
Det er vigtigt at sikre, at de såkaldte »hvide kitler« tvinges til at forholde sig til den alternative behandling, og at læger ikke, fordi de har en universitetsuddannelse, klapper bogen i og siger: Det var det, det er den eksakte videnskab, nu kan vi ikke blive klogere.
Attituden i hele den eksisterende lægeverden skal være, at den er åben over for, at der findes andre ting.
Det er så også vigtigt, at man i den forbindelse får skilt skidt fra kanel, for det er klart, at når der kommer nye ting op, er der også nogle, der prøver på at slå plat på disse ting.
Der er nogle, der prøver på at tjene nogle hurtige penge.
Derfor er det vigtigt, at vi fra statens side yder borgerne den sikkerhed og den service, at vi på forhånd får skilt skidt fra kanel, hvorefter borgeren så selv kan vurdere, om han vil vælge det ene eller det andet.
Men lige præcis varedeklarationen er en klar offentlig opgave.
Det kan godt være, det er sagt lidt for firkantet, men virkelighedens verden er jo, at man kan få tilskud, hvis det er en danskuddannet læge, der foretager behandlingen, hvorimod der ikke gives tilskud til den samme behandling, hvis den foretages af en, som har specialiseret sig lige præcis i den form for behandling.
Det kan vi godt undre os lidt over.
Det samme gør sig jo gældende vedrørende fysioterapeuter og egentlig uddannede massører og lignende.
Så er der de to forslag til vedtagelse.
Jeg vil sige, at det forslag, som SF har fremsat, er et knaldgodt forslag.
Det er konkret, det er præcist, og det tager fat på lige nøjagtig det, som vi i Fremskridtspartiet mener.
Derfor er der ingen tvivl om, at vi i Fremskridtspartiet naturligvis vil stemme for SF's forslag.
Flertallets forslag til vedtagelse er derimod alt andet lige udtryk for den laveste fællesnævner, man har kunnet finde i den her debat.
Det er sørgeligt, og det er kedeligt, at man ikke har kunnet svinge sig højere op, end tilfældet er.
Ikke desto mindre er det jo rigtigt, som nogle har prøvet at forsvare det med, at det dog er et skridt i den rigtige retning.