runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henrik Svane (RV), 1997-12-11:
Jeg skal ikke forlænge debatten, men jeg vil gerne tilslutte mig det, ministeren udtalte, og det, som de kritiske ordførere over for beslutningsforslaget har udtalt i debatten indtil nu.
Jeg vil dog komme med et lille hjertesuk eller i hvert fald ymte lidt fra denne talerstol.
Men den tilgivelse vil vi gerne fortsat kæmpe for i Det Radikale Venstre, så vi afviser forslaget.
Poul Qvist Jørgensen (S), 1997-12-11:
Hr. Behnke gjorde lidt ud af spørgsmålet om gæld, og det er jeg egentlig glad for, for det giver jo anledning til at spørge hr. Behnke, om han ikke erindrer, at vi netop vedrørende det punkt har haft lange og - synes jeg - konstruktive og ordentlige drøftelser om, hvordan vi skal forholde os til det problem og ikke bare hoppe på den vogn med at sige: Jamen det med gæld osv., det vil vi bare ikke, osv. osv. Der er jo tale om, at der i hvert fald i flertallet i Indfødsretsudvalget er forståelse for, at folk f.eks. kan have en gæld, de har pådraget sig, mens de var på SU, altså uddannelsesstøtte.
Vi ved jo fra vore egne unger, måske endda fra os selv, at en sådan gæld hurtigt kan løbe op, og så må der indgås en fornuftig og ordentlig aftale om, hvordan den kan afvikles.
Vi ser selvfølgelig alle sammen helst, at gælden er afviklet, men hvis der er indgået en aftale, som overholdes, og hvis den er indgået på nogle vilkår, som batter noget, og hvis den pågældende gør, hvad vedkommende kan, er det egentlig fint nok.
Har hr. Tom Behnke glemt det, og har ordførerne for forslagsstillerne glemt det?
Tom Behnke (FP), 1997-12-11:
Der er ingen tvivl om, at jeg kan huske, at vi i Indfødsretsudvalget har diskuteret mange af disse aspekter, og vi har også haft mange konstruktive debatter om dem.
Jeg har også på Fremskridtspartiets vegne
bevæget mig på nogle punkter, vurderet tingene og sagt, at her ville det være rimeligt at gøre det ene eller det andet.
Men det ændrer ikke ved det faktum, at vi fortsat er i den situation, at man rent faktisk kan få dansk statsborgerskab, selv om man har en væsentlig gæld til det offentlige, samtidig med at vi har regler, der gør, at indfødte danskere ikke kan få ansættelse i en række servicevirksomheder, hvis de har gæld til det offentlige.
Det er den forskelsbehandling, vi synes er ganske urimelig, for man skal hele tiden huske - og det synes jeg hr. Poul Qvist Jørgensen glemmer - at selv om man ikke får dansk statsborgerskab, betyder det jo ikke, at man skal forlade Danmark.
Man får lov til at blive her, men man får bare ikke det guldrandede stykke papir, hvorpå der står, at man er blevet dansk statsborger.
Det er forskellen.
Gitte Seeberg (KF), 1997-12-11:
Til hr. Søren Søndergaard kan jeg sige, at jeg opfatter det ikke sådan, at Det Konservative Folkeparti har ændret politik på det her område, fordi vi har været med til at udarbejde det her beslutningsforslag, som er mere fyldestgørende end det, som blev fremsat forrige år - hvis jeg husker rigtigt.
Inge Dahl-Sørensen (V), 1997-12-11:
Jeg vil godt kvittere for hr. Melchiors tale.
Jeg synes, det var positivt at høre, at hr. Melchior syntes, der var elementer, som godt kunne diskuteres.
For det synes jeg nemlig også selv der er.
Jeg håber da, hvis vi kunne komme i en dialog, at vi så også når dertil, at udvalget sidder der for at tage de sager, der kommer, og at der fortsat vil være sager om sprog og om kriminalitet, som man stadig vil gå igennem.
Der kan være årsager til, at en enkelt person måske alligevel godt kan få dansk statsborgerskab, til trods for at man på et eller andet tidspunkt har begået et eller andet; men det kommer jo an på den enkelte sag. Jeg ville bare lige kvittere for, at jeg synes, det var positivt, at CD går ind i det på denne måde.
Frank Jensen (S), 1997-12-11:
Jeg kender hr. Melchior så godt, at jeg ved, at hr. Melchior altid forsøger at skabe bindeled og brede aftaler, der kan holde i mange år her i Folketinget.
Det er både hr. Melchiors egen rolle og også hans partis, og det har jeg meget stor sympati for, specielt når det drejer sig om et tema som det, som vi behandler her i dag. Jeg mener, at det har afgørende betydning, da vi har en grundlovsgivet regel om, at det alene er Folketinget, der kan give folk dansk statsborgerskab, at de regler, vi administrerer efter, har et bredt, parlamentarisk grundlag.
Det er også det, regeringen og regeringspartierne har tilstræbt.
Der blev indgået en aftale, der strammede ganske kraftigt op på det regelgrundlag, som bruges både i Justitsministeriets Indfødsretskontor og i Folketingets Indfødsretsudvalg.
Men så oplevede vi det i foråret, da vi forhandlede med V og K om, hvorvidt vi kunne forlænge den aftale, vi havde, at når det drejede sig om sprogkundskaberne, forhandlede vi længe.
Vi nåede til en forståelse om, at det, der var vigtigt, var at harmonisere, at sikre, at de, der gik op til sprogsamtalen, var udsat for et nogenlunde ensartet krav til deres sprogfærdigheder.
Da lavede vi en forståelse om, at nu skulle vi i Justitsministeriet lave en kursusrække for betjentene ude i de enkelte politikredse, der stod for det.
Der er taget initiativ til det, og de første kurser, den første række af initiativer over for betjentene finder sted her i foråret.
Så gik vi videre til det næste tema, der var rejst.
Det var om gæld.
jeg det.
Næste punkt var straf, hvor vi jo har givet nogle fantastisk lange karenstider, som er beskrevet under debatten her.
Dér oplevede vi så, at i hvert tilfælde partiet Venstre sagde, at det her var ultimativt, at der var sager, hvor man aldrig nogen sinde ville kunne få dansk statsborgerskab.
Og det var altså straffesager med en straf på over fire år. Dér brød forhandlingerne sammen.
Vi kunne ikke komme videre.
et forslag, hvor man strammer endnu mere op.
Nu skal man også kunne skrive.
Nu er det ikke kun straffe på fire år og derover.
Nu er det alle straffe på en lang række områder, uanset hvad strafudmålingen har været.
Jeg kan kun se det her som et forsøg på at ride med på en bølge og ikke ville strække hånden frem til et forlig fra V og K's side, men hvis hr. Melchior kan formidle det, vil jeg gerne være med.
Arne Melchior (CD), 1997-12-11:
Jeg siger tak for justitsministerens forståelse af CD's intentioner.
Den dér med betjentene er lidt vanskelig, for det er jo egentlig politiets opgave at sikre ro og orden og opklare forbrydelser og den slags.
Og det er altså lidt uden for politiarbejdet, at de skal gå på kurser for at lære det her og så også bagefter foretage det; det tager jo ganske meget saft og kraft fra politifolk.
Så er jeg da også enig i og undrer mig over, at man strammer op, og jeg er enig med hr. Quist Jørgensen i, at den indre hund dér skal man ikke fodre.
Det hjælper ikke alligevel, for de dér yderligtgående bliver jo aldrig tilfredse, de strammer bare kravene næste gang igen.
Men jeg tror ikke, det har været V og K's intention i denne sammenhæng.
Må jeg også sige tak til hr. Quist Jørgensen, fordi han forstod dette med gentagelsestilfælde, og så sige til ham, at jeg er helt opmærksom på, at vi har lagt på, således at karenstiden først indtræder, efter at straffen er udstået.
Det er altså plus og plus og plus.
Men altså, hvis nogen har begået noget meget groft og er blevet 60, 65, 70 år, så kan vedkommende altså godt leve resten af sit liv uden at blive dansk statsborger.
Det er det, jeg mener med, at det altså ikke er en absolut nødvendighed.
Jeg vil gerne spørge - undskyld, hr. formand, jeg har nemlig den situation, at CD ikke er repræsenteret i det pågældende udvalg, og derfor vil jeg bede hr. Quist Jørgensen, om han måske i udvalget vil stille spørgsmål om, hvordan det er med andre lande.
Hvordan er reglerne i andre europæiske lande på dette område med hensyn til at få indfødsret?
Det synes jeg ikke at vi absolut behøver at rette os efter, men det vil være en meget god viden at opnå.
Til fru Inge Dahl-Sørensen skal jeg endelig sige, at hun jo er ultimativ på ét punkt, og det er, når der står, at personer, der er idømt ubetinget fængsel i fire år eller derover, ikke skal have mulighed for at opnå dansk indfødsret.
Men jeg forstår også på fru Inge Dahl-Sørensen, at selv denne skrappe sætning er forhandlingsbar, og det hilser jeg med tilfredshed.
Søren Søndergaard (EL), 1997-12-11:
Jeg forstår fuldt ud hr. Arne Melchiors og CD's ønske om at lægge sig fast på en politisk profil i forhold til det kommende folketingsvalg som en formidlende kraft hen over midten i dansk politik.
Det gjorde hr. Arne Melchior jo ganske glimrende i forbindelse med finansloven - ikke til vores tilfredshed, men jeg anerkender godt politisk håndværk, når jeg ser det, og det skal hr. Arne Melchior selvfølgelig have den ros for, han fortjener i forhold til håndværket selv.
Men når det så er sagt, vil jeg sige, at så tror jeg, hr. Arne Melchior har valgt et forkert tema at ville formidle det brede samarbejde på.
Især for os, der kender hr. Arne Melchiors holdninger,
er det en lille smule uforståeligt, eller jeg vil sige det på den måde: Jeg tror, hr. Arne Melchior meget hurtigt vil opdage, at det er et forkert tema.
For at give hr. Arne Melchior muligheden for det vil jeg stille Enhedslistens plads i Indfødsretsudvalget til rådighed for CD og hr. Arne Melchior, lad os sige i de kommende to måneder.
Og når de to måneder er gået, så mødes vi her og tager diskussionen igen, og så er jeg sikker på, at også hr. Melchior vil erkende, at det nok ikke er muligt med et bredt forlig om det her spørgsmål.
Poul Qvist Jørgensen (S), 1997-12-11:
Jeg vil fortsætte gestusrækken og sige, at der skal ikke være nogen tvivl om, at vi til fulde vil give tilsagn om, at ethvert behov for at stifte bekendtskab med det materiale - og jeg ser lige bort fra det fortroligstemplede, og det tror jeg, der vil være en forståelse for - vil vi naturligvis sørge for at bistå med.
Jeg håber egentlig også, at det er sket i et rimeligt omfang allerede.
Men skulle der mangle noget, så skal vi i hvert fald nok finde ud af det.
Så spørger hr. Arne Melchior: Hvordan er det egentlig med de andre lande?
Og det er et meget relevant spørgsmål.
Jeg tror, at selv vi, der sidder i Indfødsretsudvalget, har været udsat for en rystelse, da vi så Østersøkommissærens opgørelse over, hvordan det egentlig forholder sig i de lande, der nu er med i det arbejde, og det er jo stort set Nordeuropa, kan man sige. Jeg kan forsikre hr. Arne Melchior om, at det i hvert fald har rystet Socialdemokratiet, hvordan vi ligger i forhold til andre lande.
Det er ikke sådan, at vi er sådan nogle gavmilde mennesker herhjemme; vi er i virkeligheden forfærdelig hårde på nogle punkter.
Det er i øvrigt en ujævn kurs, må jeg så sige.
Arne Melchior (CD), 1997-12-11:
Jeg siger sandelig tak til begge de to sidste talere og en speciel tak til hr. Søren Søndergaard for hans goodwill og hjælpsomhed, og jeg tager med tak imod tilbudet, selv om jeg ved, at det betyder ekstra arbejde, men sådan skal det jo også netop være.
Jeg vil nu sige, at det ikke var den kommende valgkamp, jeg har haft i tankerne.
Det var ikke noget håndværk; jeg håber, at sædet for undfangelsen af min tale ligger lidt højere oppe i min krop.
Jeg tænkte ikke på valgkamp i den sammenhæng, og jeg har da ikke haft let ved at sige de ting, jeg har sagt i dag, men der ligger altså moden overvejelse bag og en sådan enorm trang til, at vi skal finde hinanden i disse spørgsmål, så vi undgår en forgiftning af atmosfæren.
Jørgensen, at jeg først i sidste øjeblik har fået lejlighed til at stifte bekendtskab med Ole Espersens, altså Østersøkommissærens, arbejde, og det chokerer mig, men vi skal også vide, hvordan det er på det europæiske fastland i øvrigt.
Poul Nødgaard (DF), 1997-12-11:
I Dansk Folkeparti synes vi faktisk, det er et godt forslag, men vi synes bare ikke, det er godt nok.
Debatten her i dag
har jo klart afsløret, at regeringen hjulpet af SF, Enhedslisten og CD reelt ønsker de lagte regler videreført, og at den borgerlige fløj ønsker at stramme op i reglerne.
Dér har jeg et spørgsmål, jeg egentlig stiller mig selv
Hvorfor nedgør flertallet på sådan en nærmest lidt ond måde mindretallet her i Folketinget, der da har lov til at have dets opfattelse af disse ting?
Det har vi reelt, fordi befolkningen ude omkring i landet mildt sagt er i oprør over den førte udlændingepolitik.
En del af udlændingepolitikken er jo, at folk så også til sidst får dansk statsborgerskab, og så sent som lige præcis i dag har vi skrevet betænkning over et lovforslag, hvor et stort antal igen skal have dansk statsborgerskab, og hvor Dansk Folkeparti har stillet en lang række ændringsforslag for at få personer ud af lovforslaget.
Lad os så sige, at det foreliggende forslag er et godt forslag.
Men det er ikke godt nok, og jeg vil da ikke lægge skjul på, at vi hellere havde set et forslag, der nogenlunde havde det mønster, at man først kunne søge dansk statsborgerskab, når man havde været i Danmark i 10 år.
Jeg tror, det var hr. Arne Melchior, der efterlyste, hvordan reglerne er i andre lande.
I Tyskland skal man have været der i 10 år for at kunne opnå tysk statsborgerskab, og noget lignende kunne vi tænke os overført til det danske system. Så vil vi da ikke lægge skjul på - og hvorfor skulle vi
dog det i et godt demokratisk land?
- at folk, der har begået kriminalitet og har fået en stor eller lille fængselsstraf for det, synes vi ikke på noget tidspunkt skal være berettigede til at modtage dansk statsborgerskab. Hvorfor skulle vi også skjule, at folk, der overhovedet ikke kan forsørge sig selv og ikke har kunnet det i den tid, de har været her, heller ikke skal have dansk statsborgerskab?
Og hvorfor skulle vi skjule, at folk, der f.eks. giver urigtige oplysninger, når de søger dansk statsborgerskab, skulle kunne fratages det igen?
Det kunne sagtens lade sig gøre juridisk, det har vi undersøgt, og når man gav et dansk statsborgerskab, ville det være vældig godt, at de, der fik det, vidste, at de altså kan lave nogle ting, der kan bringe dem så meget på kollisionskurs med det danske samfund, at de kan få frataget deres danske statsborgerskab igen.
Vi havde også hellere set, at V og K sammen med Dansk Folkeparti, eventuelt også med Fremskridtspartiet, havde lavet et fælles forslag, men det tør V og K tilsyneladende ikke af den her såkaldte berøringsangst.
Man behøver ikke at have berøringsangst over
for os; vi taler det danske folks interesser, og det burde hele Folketinget gøre.
Søren Søndergaard (EL), 1997-12-11:
Jeg bliver nødt til at rette hr. Poul Nødgaard angående Dansk Folkepartis eget forslag.
Hr. Poul Nødgaard kom til at fremlægge det på den måde, at man ville forhindre dansk statsborgerskab til folk, der overhovedet ikke kunne forsørge sig selv.
Jeg bliver nødt til at sige, at det jo ikke er det, der står i forslaget.
Det, der står i det forslag, der er fremsat af Dansk Folkeparti, er, at folk, der f.eks. har været i Danmark i 10 år og arbejdet i Danmark i 10 år, og som inden for de sidste 5 år har haft nogle ganske få måneders arbejdsløshed - ganske få måneders arbejdsløshed inden for 5 år! - ikke skal have ret til at få dansk statsborgerskab.
Så jeg bliver altså nødt til at korrigere hr. Poul Nødgaard.
Poul Nødgaard (DF), 1997-12-11:
Nu tænker hr. Søren Søndergaard formentlig på de dér ændringsforslag, vi stiller til indfødsretslovene, og der er forslagene nogenlunde, som hr. Søndergaard har beskrevet det, men det er jo klart, at hvis vi kunne komme i en dialog med hr. Søndergaard - det er nok helt utænkeligt - Socialdemokratiet, Venstre og De Konservative, var det selvfølgelig også noget, vi kunne indgå et kompromis om.
Det er det, der er ønskemålet for os, men hvis vi ikke kan opnå det helt optimale, er det klart, at så kan vi også lempe en smule på de dér ting, men der skal strammes afgørende i reglerne for at få et dansk statsborgerskab.
Nu har man f.eks. så travlt med, at man skal kunne forsørge sig selv.
Jeg nævnte før de tyske regler, som jeg har sat mig ind i.
Jeg kan ikke se, hvorfor man ikke kunne kopiere nogle af reglerne derfra.
Jeg kunne tænke mig, at vi i Indfødsretsudvalget fik listet fuldstændig op fra land til land, hvordan reglerne er.
Tyskland har jeg på tryk oppe på mit kontor, og der er det, som jeg skitserer her.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-12-11:
Jeg vil da også gerne på Dansk Folkepartis vegne give tilslutning til det her lovforslag - vi vil naturligvis støtte det - og så alene knytte en enkelt kommentar til det principielle spørgsmål, der er blevet rejst om bemyndigelser versus beslutninger her i Folketingssalen.
Nu er det jo en lov fra 1948, som det er blevet nævnt flere gange, og det kan jo godt være, at man dengang havde mindre behov for at give bemyndigelse til ministeren, al den stund der var færre lovregler.
Så det kan være naturligt nok, at vi af den årsag selvfølgelig giver flere bemyndigelser til ministeren.
Men ud over det vil jeg gøre det principielle synspunkt gældende, at vi i Dansk Folkeparti da hellere vil have en ændring for meget til behandling her i Folketingssalen end en for lidt.
Hvis det er et spørgsmål om at give for mange eller for få bemyndigelser til ministeren, så vil vi såmænd hellere give for få, end vi vil give for mange.
Det markerer vi jo så også ved behandlingen af de lovforslag, hvor vi mener, der er for mange bemyndigelser til ministeren.
Så bare lige denne her principielle bemærkning om det spørgsmål og så selvfølgelig ellers fuld støtte til lovforslaget.
Poul Qvist Jørgensen (S), 1997-12-11:
Jeg tror, hr. Arne Melchior har meget ret i sine vurderinger og sine analyser.
En enkelt supplerende oplysning til hr. Melchior er jo, at lige præcis den dér passus med gentagne gange også har været meget drøftet i udvalget, og jeg synes ærlig talt, at i hvert fald som udgangspunkt er der virkelig taget meget hånd om de dér gentagelsestilfælde.
Og jeg mener faktisk, at jeg i min ordførertale fik antydet, at dér var vi ude i nogle situationer, hvor vi aldrig så vedkommende igen, for nu var det altså for meget.
Men så vil jeg sige, at jeg har fuld forståelse for hr. Melchiors undersøgelse af: Hvad er det for nogle blødgørende glidemidler, der er puttet ind i det foreliggende lovforslag?
Jeg har sådan set også noteret det, men jeg må bare konstatere og spørge hr. Melchior: Er hr. Melchior ikke enig i, at her har vi faktisk et eksempel på, at vi kan konstatere, at jo mere man fodrer denne indre hund, jo vanskeligere bliver det at gøre den mæt; den bliver altså bare større - om man godt kunne tolke forslaget sådan?
Søren Søndergaard (EL), 1997-12-11:
Jeg har lige fået stjålet min cykel.
Det er en meget alvorlig sag, det kan jeg godt sige.
for mærkning af cykelstel
Som det blev sagt, stammer lovgivningen fra 1948 og oven i købet fra den 1. april 1948.
Det håber vi ikke vi skal lægge noget symbolsk i, men det er fint, at lovforslaget bliver vedtaget, som det er foreslået.
Når det er sagt, så vil jeg knytte et par bemærkninger dels til debatten og dels til emnet i øvrigt.
Jeg synes i hvert fald, de er relevante.
En anden ting, som jeg vil rejse i denne sammenhæng, og jeg er faktisk ikke klar over, om det hører under denne lovgivning og eventuelt var noget, vi kunne kigge på mellem første og anden behandling, er det problem, der eksisterer omkring genbrugscykler.
Jeg ved ikke helt, hvordan de regler er, men det er også noget, vi vil prøve at få frem i udvalget, for hvis vi kunne få det problem ordnet - hvis det er et problem, og det har vi hørt det er - så kan vi lige så godt få det ordnet.
Og så i øvrigt vil jeg til sidst bare sige, at jeg forstår det på den måde, at vi ikke fremover, hver gang der sker en eller anden teknologisk ændring, skal have det op til debat i Folketinget.
I bemærkningerne til forslaget hedder det, at forslaget indebærer, at der i takt med den teknologiske udvikling kan fastsættes tidssvarende administrative regler om mærkning af cykelstel, og det skulle vel forhindre, at vi behøver at tage det op, hver gang der kommer en ny opfindelse.
Bodil Thrane (V), 1997-12-11:
Det er helt rigtigt, som hr. Kent Kirk påpeger, at interessen for denne sag er af en helt anden karakter end interessen for den sag, der var på dagsordenen i går.
Det spørgsmål, jeg har til hr. Kent Kirk, er, om ikke hele årsagen til, at vi sidder her i dag, egentlig er, at ministeren ikke har gjort sit forarbejde ordentligt, og at det mandat, han søgte, ikke var i Danmarks interesse, så vi ikke kunne give det mandat, vi har for vane at give fra den borgerlige fløj.
Henning Gjellerod (S), 1997-12-11:
Hr. Kent Kirk, der jo engang har været fiskeriminister, må indrømme, at det resultat, der kom ud af Europaudvalgets beslutning, var det dårligst tænkelige.
Jeg vil godt spørge, om hr. Kent Kirk i sin tid som fiskeriminister nogen sinde har været udsat for at være sendt af sted med et sådant mandat fra det daværende Markedsudvalg.
Hr. Kent Kirk har jo virkelig som både tidligere fisker og fiskeriminister en stor erfaring, og når jeg nu er heroppe, vil jeg godt bede hr. Kent Kirk kort redegøre for kampen for større maskestørrelser i hans tid som fiskeriminister, ikke mindst med hensyn til
bomtrawlfiskeriet og supertrawlfiskeriet i de danske farvande
Ole Stavad (S), 1997-12-11:
Jeg har sådan set stor forståelse for, at hr. Kent Kirk har tømmermænd med hensyn til den måde, hr. Kent Kirk håndterede sagen på under Europaudvalgets behandling, og jeg forstår også godt, at hr. Kent Kirk forsøger at lave en omskrivning af historien.
Når det er sådan, at hr. Kent Kirk fremstiller det, som om det handler om, at man skulle klare sagen med de 22 cm som mindstemål for rødspætter og justeringerne på 80 mm-garnene, vil jeg sige, at enhver, der har deltaget i Europaudvalgets behandling af sagen, ved, at det ikke klart fremgik af det, hr. Kent Kirk sagde.
Der var ikke det støv, hr. Kent Kirk ikke forsøgte at høvle op, der var ikke den sag, hr. Kent Kirk ikke forsøgte at problematisere, og derfor vil jeg spørge hr. Kent Kirk: Kunne hr. Kent Kirk se andre mandater, ministeren kunne bede om, end det, ministeren bad om?
Der står herude på frisen, at den, der kender fuglenes sprog, kan blive minister.
Jeg tror, det er sådan, at hvis fødevareministeren ikke var mødt op med det mandat, var han blevet hældt ned fra brættet af hr. Kent Kirk på en måde, som ingen af os og da slet ikke ministeren havde kunnet leve med.
Kent Kirk (KF), 1997-12-11:
Jeg forstår da godt, at Socialdemokratiet forsøger at lægge røgslør over det hele, men fru Bodil Thrane har jo fat i det, det hele drejer sig om, nemlig at forarbejdet ikke er lavet, og så har ministeren og regeringen bragt os i en næsten umulig situation, hvor vi skal søge et forhandlingsmandat, som vi ikke bryder os om, fordi det strider imod den danske opfattelse af bæredygtigt fiskeri.
Så kan man lægge alt det røgslør over debatten, som der nu forsøges fra hr. Ole Stavads side.
Hr. Henning Gjellerod var inde på spørgsmålet om Europaudvalgets beslutning.
Jamen det er jo som sådan ikke os, der formulerer mandatet, skal vi ikke lige holde fast i det, det er jo regeringen, der gør det.
Så spurgte hr. Henning Gjellerod, om man kunne have søgt et andet mandat.
Ja, det kunne regeringen godt have gjort.
Jeg har selv i min ministertid været udsat for, at bl.a. Socialdemokratiet sagde til mig: Vi vil gerne have, at du ringer hjem, og så skal vi nok tage stilling til resultatet.
Men fakta er, at det under alle omstændigheder ville ende med, at mindstemålet ville blive sat ned til 22 cm, og at man ville tillade 80 mm-redskaber i rødspættefiskeriet, for det var regeringen jo parat til at sige ja til, og det var det, et flertal i udvalget var imod.
Hvis vi skal have fat i, hvad der gik galt, var det altså forarbejdet, der gik galt.
Jeg synes også - det er til hr. Ole Stavad - det er interessant, at man nu også fra regeringens side er parat til at sætte en række videnskabelige undersøgelser i gang, der skal give os argumenterne for at overbevise de andre lande om, at beslutningen er forkert, og få den ændret.
Men hvorfor satte man ikke det arbejde i gang i foråret? Hvad har forhindret regeringen i at sætte det arbejde i gang, så ministrene havde haft et grundlag for at få overbevist specielt Tyskland og Storbritannien om, at Holland altså var ude på noget, som ikke var fornuftigt i forhold til det, vi definerer som en bæredygtig udvikling?
Hvad var til hinder for, at regeringen havde gjort det?
Intet.
Kun en passivitet fra ministerens side.