Frank Aaen (EL), 1997-12-12:
Vi har i Enhedslisten meget stor sympati for dette forslag, fordi der er så urimelig mange stramninger i hele dagpengesystemet og den dertil knyttede lovgivning, at vi pr. automatik støtter lettelser, når der er mulighed for det.
Jeg vil dog også godt gøre opmærksom på, at vi ikke er helt sikre på, at forslaget vil løse det konkrete problem, der har udløst denne diskussion.
Jeg er lidt enig i nogle af de ting, arbejdsministeren sagde om, at de afgørelser, der træffes om tilladelse til at udøve selvstændig virksomhed som efterlønsmodtager, administreres utrolig stramt.
Jeg har f.eks. set en afgørelse fra Direktoratet for Arbejdsløshedsforsikringen, som er blevet accepteret i nævnet, hvorefter en fritidsfisker ikke kunne få tilladelse til at være fritidsfisker sideløbende med at modtage efterløn.
Nu ved jeg ikke helt, hvor stor en kutter der skal til, før man når frem til den beslutning, og det er muligt, at forslaget her ikke ville løse det konkrete problem, selv om det blev vedtaget. Jeg tror, man skal prøve at løse spørgsmålet ved at indføre en bagatelgrænse i kroner og øre i overgangsydelsesordningen og ikke ved at indføre 200-timers-reglen.
Hvis det ikke er muligt at kontrollere, at det kun drejer sig om 200 timer, har de jo mulighed for at manipulere og udøve en selvstændig virksomhed, der er langt mere omfattende og kan give en meget stor indtjening, og det ville sådan set give de selvstændige en urimelig fortrinsstilling. Derfor skal man nok gå en anden vej, hvis man ønsker at løse problemet, og det vil vi gerne være med til, men ikke ved bare at indføre 200-timers-grænsen på en sådan måde, at man ikke kan kontrollere, om der kun er tale om 200 timers arbejde.
Så må vi hellere indføre en beløbsgrænse i stedet
for timebegrænsningen.
Det største problemer er nok, at der er sammenhæng med andre regler, som gør, at følgen af en overtrædelse bliver så dramatisk, som tilfældet er, og vi mener sådan set, der er grund til - og det vil vi også tage initiativ til i den kommende samling - at få kigget på det samlede sanktionssystem i a-kassesystemet, fordi der er nogle helt urimelige straffebestemmelser, når folk begår en fejl.
Hvis man laver en fejl, når man udfylder et skema, og det betragtes som en lille fejl, får man straks en bøde på ca. 3 gange det beløb, man har fået fejlagtigt udbetalt.
Er man kommet til at gøre det to gange, eller bliver det betragtet som en større fejl, får man ikke bare en meget stor bøde, men man mister også dagpengeretten og kan oven i købet i tilgift få en politianmeldelse.
Hvis man har været lidt for grov, mister man altså ikke bare de penge, man fik uretmæssigt udbetalt, men man mister dagpengeretten og får x gange 130.000 kr. i bøde, alt efter hvor mange år man nu har tilbage af dagpengeretten.
Det er jo et voldsomt beløb, og derudover kan man få en sigtelse for bedrageri og efterfølgende dom.
Jeg mener, det virkelig er sanktioner, der vil noget - ikke fordi jeg er tilhænger af snyd, men jeg synes altså, der skal være en vis sammenhæng mellem snyderiets omfang og straffens størrelse.
Jeg vil også pege på reglen om, at hvis der er mistanke om, at et medlem uretmæssigt får udbetalt dagpenge, skal udbetalingen stoppes, medens undersøgelsen pågår.
Alle andre steder hedder det, at man er uskyldig, indtil det modsatte er bevist, men her er det faktisk omvendt, og det er også en urimelighed.
Systemet bevirker også, at administrationen tjener på at vurdere en overtrædelse så hårdt som muligt.
Hvis det er en lille overtrædelse, skal kassen selv bære tabet, altså det, der er betalt for meget ud; men kan kassen bevise, at det er en grov overtrædelse, får den pengene tilbage fra staten, og derfor er der en urimelig tilskyndelse til måske at vurdere sagerne for hårdt. En sag, vi har talt om tidligere i dag,
er et andet eksempel på urimeligheder.
Det er den enlige mor, der ikke har pasningsmulighed for sit barn og derfor kan miste dagpengeretten og desuden få meget store bøder, fordi kommunen ikke kan stille en pasningsmulighed til rådighed.
Jeg synes sådan set, det er lidt hyklerisk at stille sig op på den måde, man gør, selv om jeg har sympati for sagen.