Tom Behnke (FRI), 2000-02-24:
På linje med de øvrige partier er Frihed 2000 naturligvis også imod, at det sker socialt snyderi, bedrageri og svindel.
Det er der ingen tvivl om.
Men når vi er enige om målet, er det også væsentligt at diskutere midlerne til, hvordan vi når målet, og det er jo så dér, forskellene opstår. Vi ved jo, at der finder socialt snyd sted, og vi ved, at det er i millionklassen.
Der er meget opmærksomhed på det.
Samtidig ved vi, at når vi taler om skatter, moms og afgifter, finder der også svindel sted, men dér er vi ikke i millionklassen, dér er vi nærmere oppe i milliardklassen.
Men på en eller anden måde er det, som om holdningerne og tendensen er, at det dér med skat er lidt mere acceptabelt, hvorimod vi ikke vil være med til socialt snyd, og det er holdningen både i Folketinget og i befolkningen.
Det ligger formentlig i, at det sådan er mere eller mindre legalt, hvis man unddrager sig at betale helt så meget, som man burde gøre.
Hvis man betaler en hel masse i skat i forvejen og man så laver 500 sorte kroner: Nåh ja, det går nok endda.
Men hvis man derimod tager noget fra systemet, tager noget ud, som man ikke er berettiget til, så virker det straks langt mere krænkende, for så tager man noget fra fællesskabet, så tager man nogle af de penge, som burde være gået til dem, som har et langt større behov, end man selv har.
Helt galt bliver det selvfølgelig, hvis man både modtager offentlig hjælp af den ene eller anden art og så samtidig laver sort arbejde, for så tager man både noget ud
af systemet uberettiget og undlader samtidig at betale det, som man skulle betale.
Så det er vel egentlig også et spørgsmål om, at på skattesiden er skattetrykket så højt i Danmark, at mange er nået smertegrænsen og føler, at de simpelt hen er nødt til at tage sagen i egen hånd og selv vurdere, hvor meget de synes de skal betale i skat.
Og det kunne man selvfølgelig meget hurtigt komme over: Det er bare at sætte skattetrykket ned til et acceptabelt niveau, hvor befolkningen bredt finder det, man skal betale, acceptabelt.
Så ville alle betale det, de skulle betale.
Men det er jo ikke så nemt.
Det er jo noget af det, der tager lang tid at få gennemført i Folketinget.
Det andet synspunkt, jeg gerne vil slå til lyd for, er: Hvis man modtager noget fra det offentlige, må man også være indstillet på, at der i den forbindelse er en vis form for kontrol med, om man nu også er berettiget til at få de ydelser, og om man fortsat er berettiget til at få de ydelser.
Og den kontrol skal naturligvis finde sted fuldstændig på samme måde, som hvis man er ansat i et firma, en virksomhed af en eller anden art: Så er det helt naturligt, at arbejdsgiveren fører kontrol med, at man nu også udfører det arbejde, man får løn for at udføre, og hvis ikke man udfører arbejdet, får man ikke sin løn.
Det er helt naturligt.
Selvfølgelig fører arbejdsgiveren tilsyn med, om man nu også laver det arbejde, man skal gøre.
Men problemet opstår, når regeringen fremsætter et forslag, hvor man pålægger borgerne, at de skal angive hinanden, venner, familie, naboer, for det svarer jo til, at man ude på virksomhederne i stedet for, at det var virksomhedslederen, der førte tilsynet med, om man nu også lavede sit arbejde, så sagde: Næh, det skal være medarbejderne.
Medarbejderne skal gå og kontrollere, om man nu også udfører det arbejde, som man får løn for.
Og dér ville man jo aldrig kunne drømme om at stille sådan et forslag, men det er faktisk den parallel, der kan trækkes, og derfor skal man lade være.
Det er Frihed 2000 også.
Det, der undrede mig, var, at der var flere partier, der gav udtryk for, at de er imod kontrollen.
Både Dansk Folkeparti, CD og Det Konservative Folkeparti gav udtryk for, at kontrollen er alt for omfattende, og at der faktisk er for meget kontrol i dag.
Og da vi i Frihed 2000 er imod angiveri, bliver vi nødt til at sige: Jamen så er vi for kontrollen, og det skal selvfølgelig være myndighederne, der udfører den kontrol.
Jeg kunne også forstå på statsministeren, at statsministeren afviste, at regeringen går ind for angiveri.
Regeringen er imod angiveri, blev der sagt.
Men samtidig har regeringen jo altså fremsat et lovforslag, L 3, der klart lægger op til angiveri, og derfor er det interessant, om formanden her i formiddag hørte, hvad det var, statsministeren sagde, for der må jo ligge i statsministerens ord, at regeringen har trukket sit lovforslag L 3, og det synes jeg at formanden skal registrere.
Så behøver vi ikke at behandle det forslag længere.
For hvis statsministeren er imod angiveri, må det jo implicit også betyde, at regeringen har trukket sit lovforslag. Afslutningsvis vil jeg sige, at jo flere regler vi har her i landet, jo flere regler er det muligt at overtræde og omgå, så en af løsningerne kunne også være, at vi fik nogle færre regler og nogle mere simple regler.
Så var der ikke så mange, man kunne omgå.