runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lissa Mathiasen (S), 2001-04-17:
Jeg sad egentlig og undrede mig lidt, da jeg hørte fru Birthe Rønn Hornbechs indlæg,
og jeg synes egentlig, det ville være interessant at vide, om den ordførertale, der er blevet holdt i dag, dækker Venstres gruppes holdning.
Af den måde, hvorpå fru Birthe Rønn Hornbech talte i dag, lød det faktisk, som om det, der blev henvist til i forbindelse med behandlingen af lovforslaget fra 1994, dannede udgangspunkt.
Dengang var det mig bekendt samtlige fra Venstres gruppe, der stemte for lovforslaget, bortset fra fru Birthe Rønn Hornbech, og derfor synes jeg, det er interessant at høre i dag, om Venstres gruppe rent faktisk står bag, ikke mindst på baggrund af nogle af de udtalelser, som hr. Jensby kom med i forbindelse med andenbehandlingen den 24. maj 1994, hvor hr. Jensby sagde: »Den ændring har mit parti bortset fra et par enkelte støttet lige fra lovforslagets fremkomst.
Den blev genstand for kritik fra nogle mere eller mindre retslærde rundt omkring på vores universiteter, som kunne finde nogle mere eller mindre vægtige argumenter imod forslaget.«
Men så meget mere synes jeg, det er interessant at høre, om fru Birthe Rønn Hornbech også har Venstre bag sig i dag.
Frank Jensen (S), 2001-04-17:
Jeg skal komplimentere fru Anne Baastrup for den megen grundighed, som fru Anne Baastrup også i denne sag har lagt for dagen i forbindelse med sine forberedelser, og jeg skal beklage, at der i bilag til lovforslaget har indsneget sig en trykfejl i beskrivelsen af den gældende formulering.
Der skulle ikke stå »eller«, men der skulle stå »og«, og det giver forklaringen på, at fru Lissa Mathiasen har ret i, at også den gældende bestemmelse knytter sig til, at det er en sygdom med dødelig udgang.
Anne Baastrup (SF), 2001-04-17:
Så er jeg simpelt hen meget uforberedt.
Jeg har taget fat i lovforslaget, sammenholdt med gældende lov, og i § 252, stk. 2, står der: »På samme måde straffes den, der på hensynsløs måde gentagne gange eller under i øvrigt særligt skærpende omstændigheder forvolder fare for, at nogen smittes med en livstruende eller uhelbredelig sygdom.«
Men jeg synes i hvert fald, at vi har et lillebitte problem dér.
Arne Melchior (CD), 2001-04-17:
Trafikministeren plejer at udtale sig noget mere klart.
»Ret hurtigt« står jo ikke for ret meget, når det altså er måneder, der her er tale om, før denne strækning på ny er udsat for en ganske betydelig risiko.
Det andet, jeg vil sige, er, at det er meget godt at regne med centimeter og meter i højden, men jeg spurgte faktisk til kroner og øre.
Jeg går ud fra, at en overgang til amtet af denne strækning ikke vil betyde, at staten undslår sig for den halvdel af omkostningerne, som er nødvendige.
Kunne ministeren gøre sit svar også på dette punkt lidt mere klart?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2001-04-17:
Når den nugældende straffelov forlanger, at der skal være flere forhold, betyder det jo, at en person, der har begået 20 forhold, kan slippe, hvis kvinderne ikke taler sammen, for så kommer det måske aldrig til politiets kundskab. Men det er præcis det, der er sket i sagen fra Frederikshavn: fordi det står i avisen, taler kvinderne sammen, og så kan politiet gribe ind.
Det kan ikke være rigtigt, at for at der kan gennemføres en straffesag, skal det have stået i avisen.
Men fru Anne Baastrup har ret i, at her gælder det som for al mulig anden kriminalitet: Der er ting, der kan være vanskelige at bevise.
Vi stillede et ændringsforslag i 1994 om, at det også skulle gælde for ét forhold, og det stiller vi igen denne gang.
Sandheden er jo - nu må justitsministeren korrigere mig, hvis jeg husker forkert - at det oprindelige regeringsforslag gik på, at der kun skulle være ét forhold, men der var og med rette så megen tummel om det elendige lovforslag, at regeringen alligevel gik med til, at der skulle være flere forhold.
Men det ønskede Venstres folketingsgruppe ikke, og derfor stillede vi ændringsforslag om, at forslaget skulle tilbage til den oprindelige skikkelse.
Jeg tror, jeg husker rigtigt, men jeg tager det forbehold, at jeg kan huske forkert.
Jeg erkender over for fru Anne Baastrup, at der kan være bevisvanskeligheder i nogle af sagerne.
Men jeg mener altså, det er fuldkommen uholdbart, at man skal løbe rundt til alle mulige kvinder, der så enten skal tale sammen eller læse i avisen, at her er der en sag, de burde gå til politiet med.
Det er min begrundelse.
Jeg har egentlig ikke lyst til at kommentere fru Lissa
Mathiasen
Jeg troede egentlig, det var i strid med fru Lissa Mathiasens etik at spørge, om den, der fremtræder som et partis ordfører, også er ordfører.
Det synes jeg er uartigt.
Jeg stemte imod i 1994, men hvordan jeg stemmer denne gang, har jeg ikke sagt noget om.
Det, jeg spurgte om, var ikke tiden frem til, at loven træder i kraft.
Det, jeg så frygtelig gerne vil have at vide, er, om ikke det er sådan, når nu loven er trådt i kraft den 1. juli, at strafbestemmelsen ikke duer, medmindre der er en bekendtgørelse ved siden af.
Og der er det jo, jeg siger, at der har vi jo altså set, at ministeriet er kommet med bekendtgørelser flere måneder efter, at en lov er vedtaget.
Så skulle vi være enige om, at den bekendtgørelse, hvis det nu ikke kan være anderledes - jeg håber stadig væk, at vi kan formulere det på en anden måde - i hvert fald skal ligge samme dag, for ellers har vi et retstomrum. Er det rigtigt forstået?
Frank Jensen (S), 2001-04-17:
Jeg bliver nødt til at rette den misforståelse, som fru Birthe Rønn Hornbech har bygget hele sin egen argumentation og dermed også sin selvforståelse som den, der altid ved bedst her i Tinget, op omkring.
Fru Birthe Rønn Hornbech argumenterer med, at lovforslaget er fremkommet på grund af en konkret sag fra Frederikshavn.
Det er ingenlunde tilfældet.
Giver de mulighed for, at det, der ligger som forarbejder til lovforslaget, holder, nemlig at det at blive smittet med hiv og få aids vil være dødbringende inden for en 10-15-årig periode, efter at man er blevet smittet? Det er der blevet spurgt om mange gange, siden loven blev vedtaget sidste gang, men først her i det nye år, hvor den nye undersøgelse forelå, sagde Sundhedsstyrelsen, at med de nye kombinationsbehandlingsformer må man antage, at der kun er 15 pct. eller derunder, der dør inden for en 10-15-årig periode, og så måtte vi sige, at hvis det er tilfældet, vil det være svært for domstolene at kunne benytte sig af bestemmelsen i dag.
Men det er først opfyldt her for ganske nylig og ikke siden 1994-95, sagt til fru Birthe Rønn Hornbech.
Alle gange, der har været spurgt om det tidligere, har man måttet konkludere, at bestemmelsen stadig væk var aktiv og kunne anvendes og også har fundet anvendelse ved danske domstole.
Så kan vi ikke blive fri for den bedrevidenhed altid her i Tinget?
Det er jo alvorlige sager at blive mistænkt af et æret medlem her i Tinget for, at man står og lyver fra Folketingets talerstol, og jeg troede ikke, at fru Birthe Rønn Hornbech benyttede den slags metoder.
Men i øjeblikket er det jo, som om alle argumenter tæller for fru Birthe Rønn Hornbech i et forsøg på endnu en gang, som vi har oplevet det så mange gange i den retspolitiske debat, at fortælle os andre, at vi ikke har forstået noget som helst af det hele. Jeg kan sige endnu en gang: Det her lovforslag er ikke fremmet af den konkrete sag fra Frederikshavn.
Den har aldrig ført til tiltalerejsning, så den er prøvet ved danske domstole.
Det er heller ikke den, der har fremmet det her lovforslag.
Det er udtalelsen fra Sundhedsstyrelsen, sagt til fru Birthe Rønn Hornbech.
Det er altså at være forudseende, at vi nu får et lovforslag, der retter op på det forhold, som ingen kunne forudse: at vi i dag ville stå med behandlingsmetoder, som vi kan glæde os over, der gør, at man ikke dør af hiv eller aids inden for en 10-15-årig periode, som det fremgik af lovens forarbejder i 1994-95.
Siden har man holdt under observation, om der nu var en tilstand, hvor behandlingsmetoderne udhulede det.
Det har der ikke været, hverken fra Retslægerådet, fra Sundhedsstyrelsen eller fra andre.
Derfor er det dog fantastisk, at vi skal høre fra fru Birthe Rønn Hornbech, at hun også er klogere end både Sundhedsstyrelsen og Retslægerådet og den samlede sundhedsfaglige kundskab hertillands.
Kan vi ikke godt blive fri for det?
Anne Baastrup (SF), 2001-04-17:
Jeg kan forstå, at ministeren nu tilsyneladende er indstillet på eventuelt muligvis at overveje at støtte et ændringsforslag, hvorefter »gentagne gange« skal udgå.
Derfor vil jeg godt spørge ministeren, hvordan det hænger sammen med regeringens politik om, at man skal beskytte sig selv, at man er ansvarlig for sig selv, når det drejer sig om seksuelt samkvem.
Hvordan vil ministeren forklare det for den pige, som læser i avisen, at nu kan manden straffes, hvis han ikke beskytter sig eller beskytter hende ved selv at anvende kondom?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2001-04-17:
Jeg skal først sige tak for, kvittere for, at ministeren er indstillet på at drøfte det ændringsforslag, vi har annonceret.
Men så kunne jeg godt tænke mig at spørge ministeren den anden vej - og undskyld, jeg siger det, men det er jo sket, at love er trådt i kraft, uden at bekendtgørelserne har foreligget, det kan vi vist godt blive enige om, det kan vi se i Lovtidende - hvad er retsstillingen, hvis der er én, der begår en handling den 1. juli, og bekendtgørelsen ikke foreligger?
Eller med andre ord: Ligger den bekendtgørelse der, har man forberedt den, er den også i Lovtidende den 1. juli?
For så vidt jeg kan se, må den bemyndigelse nu betyde - og sådan må domstolene læse loven - at hvis ikke de sygdomme er opført i den bekendtgørelse eller de bilag, så er det ren frifindelse; stk. 2 kan ikke mere stå alene.
Er det ikke rigtigt forstået?
Søren Søndergaard (EL), 2001-04-17:
Enhedslisten er fuldstændig enig i, at det konkrete eksempel, som har været meget omtalt, men som vi forstår ikke har nogen som helst indvirkning på lovforslaget, som er blevet fremsat nu, er et udtryk for en fuldstændig uansvarlig opførsel.
Vi mener imidlertid også, som andre ordførere har været inde på, at det er utrolig vigtigt, faktisk livsvigtigt at stå fast på, at grundlaget for bekæmpelse af hiv- og aids-spredningen i Danmark er at øge oplysningen og fastholde, at mennesker selv er ansvarlige for at beskytte sig mod smitte.
Ethvert signal, der kan være med til at give folk den idé, at de ikke selv har det fulde ansvar for at beskytte sig mod smitte, er et livsfarligt signal.
Enhedslisten har også stadig den opfattelse, at straf eller sanktioner kun skal anvendes, hvis det giver resultater, som ikke kan opnås ad anden vej, og det mener vi ikke at straf på det her område vil give. Der anføres derfor af den grund nok heller ikke i lovforslagets bemærkninger noget, der tyder på, at den eksisterende lovgivning, som har været i kraft nogle år på det her område, har haft nogen som helst positiv effekt.
Det kan vi prøve at kigge nærmere på under udvalgsarbejdet.
Vi har ikke hørt om den positive effekt.
I det hele taget mener vi, at det er farligt at basere en lovgivning på et meget spinkelt grundlag, som vi mener der er tale om her.
Vi mener, at det er fornuftigt, at Folketinget har hånd i hanke med, hvad der sker på det område.
I forlængelse af, at vi stemte imod kriminalisering på det her område tilbage i midten af 1990'erne, og i forlængelse af de argumenter, som jeg er kommet med her, vil vi også stemme imod det her forslag.
Jann Sjursen (KRF), 2001-04-17:
Kristeligt Folkeparti kan også godt støtte lovforslaget som sådant.
Der er jo taget højde for de forbedrede behandlingsmuligheder, der heldigvis nu er blevet tilgængelige på hiv- og aids-området, som også må afstedkomme nogle ændringer i straffeloven og retsplejeloven for så vidt angår det at forvolde fare for smitte med en livstruende og uhelbredelig sygdom.
Jeg vil også godt sige, at vi synes, det er fornuftigt, at man indsætter et nyt stk. 3 i § 1, således at justitsministeren og sundhedsministeren i fællesskab kan blive enige om at udvide lovens anvendelsesområde.
Så også det punkt i lovforslaget støtter vi.
Vi har også lidt svært ved at se, at der skal være tale om gentagelsestilfælde, før hammeren falder - som en ordfører vist udtrykte det, selv om jeg egentlig synes, at det sprogbrug falder mig lidt svært i sammenhæng med behandlingen af dette lovforslag.
Vi vil godt være med til at se positivt på et sådant ændringsforslag under udvalgsarbejdet, som jeg da også meget gerne ser kommer til at belyse de mange spørgsmål, der med rette kan rejses på det her område, for
Jeg synes også, det er vigtigt, at vi får afklaret disse spørgsmål i forbindelse med udvalgsbehandlingen.
Jeg har dog svært ved at se, at f.eks. de eksempler, der er kommet i forbindelse med et sprængt kondom, skal betyde, at man kan straffes.
Jeg har svært ved at se, at det ikke skulle kunne afklares på en sådan måde, at vi alle måtte kunne sige, at det selvfølgelig ikke betyder, at man skal kunne straffes efter loven.
Men det får vi afklaret i forbindelse med udvalgsbehandlingen, og det ser vi frem til fra Kristeligt Folkepartis side.
Som sagt er vi positive over for lovforslaget og også over for et eventuelt ændringsforslag, så der ikke skal være tale om gentagne tilfælde, før forholdet er strafbart.
Elisabeth Arnold (RV), 2001-04-17:
Uanset de meget højrøstede partipolitiske skænderier tidligere i dag i denne debat, er det altså et faktum, at et meget stort flertal i Folketinget har ansvaret for den gældende lov på området.
Den blev til i et hastværk, som af mange er blevet karakteriseret som uhensigtsmæssigt, og det må alle vi, der har bidraget til at få den vedtaget, bære et medansvar for, men den blev alligevel vedtaget af et meget stort flertal i Folketinget.
Nu er tiderne heldigvis ændret sådan at forstå, at for dem, der er blevet smittet med den her meget alvorlige sygdom, er der nu stærkt forbedrede muligheder for at fortsætte et næsten normalt liv, og ændringen i lovforslaget, som det er fremsat her, er selvfølgelig derfor påkrævet for fortsat at kunne gøre det strafbart at smitte andre med en uhelbredelig og dødelig sygdom.
Jeg synes, det er værd at lægge mærke til, at der står i bemærkningerne, at det fortsat er opfattelsen, at udgangspunktet for den danske sundhedspolitiske indsats mod hiv og aids bør være, at det påhviler den enkelte at beskytte sig mod overførsel af hivsmitte i forbindelse med kønslig omgang m.v. Jeg kunne godt tænke mig at vide lidt mere om, hvad man i andre lande har som udgangspunkt for de straffebestemmelser, man har ved overførsel af smitsomme og uhelbredelige sygdomme, for det er dog stadig væk sådan, at man skal indlade sig med en hivsmittet person for at blive smittet.
Hvis det ikke er voldtægt og incest, det drejer sig om, så er det dog trods alt noget, man indgår frivilligt i.
Derfor synes jeg, at de spørgsmål, som SF's ordfører stillede om alle de uheld og alle de problemer, der kan opstå i parforhold, hvis kondomet brister eller der er andre forhold, er utrolig vigtige.
Hvis man føder et barn og man er hiv-smittet, skal man så også sættes i fængsel osv., osv.? Jeg ville ønske, at vi kunne samle kræfterne her i Folketinget om et ordentligt udvalgsarbejde, hvor vi både får belyst alle SF's spørgsmål og får brugt al fru Birthe Rønn Hornbechs ekspertise til noget fornuftigt, så vi dog i det mindste får samlet kræfterne om at få et bredt flertal for en god lov. Vi er vel alle sammen interesseret i, at der kommer en god lov ud af det her.
Jeg kan ikke se, at der er nogen som
helst, der har glæde af, at fru Birthe Rønn Hornbech endnu engang stiller sig op og siger, se, jeg fik ret, når resten af hendes gruppe stemmer for et lovforslag, som hun selv stemmer imod
Jeg synes, det ville være smukt, hvis fru Birthe Rønn Hornbech delagttiggjorde os andre i sine visioner om, hvordan man skal lave en god lov på det her område.
Jeg synes, det er for alvorligt et emne til, at der kan gå partipolitik i det.
Det Radikale Venstre støtter forslaget.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2001-04-17:
Jamen jeg ved godt, det generer justitsministeren, når han får at vide, at han ikke er ufejlbarlig, men det vil jeg nu have lov til at fremføre en gang imellem.
Der er nogle, der mener, det kun er paven, der er ufejlbarlig.
Men det fremgår altså af forslaget, at der blev indført en ny og forbedret behandling i 1995-96, og i lyset af de forbedrede behandlingsmuligheder rejste der sig en debat i pressen om, hvorvidt levetidsprognosen for hivsmittede måtte have ændret sig, så forudsætningen i forarbejderne osv. så ikke længere var opfyldt, og på den baggrund indhentede justitsministeren en udtalelse.
Det er på baggrund af omtale i pressen, og jeg synes da, det er udmærket, at det er pressen, der sørger for, at det kommer frem.
Men det var i 1998 på baggrund af pressen, og så er det da pudsigt, at sagen kommer lige nu.
Man kan selvfølgelig sige, at efter at man ikke har foretaget sig noget i 6 år, er det helt tilfældigt, at der lige har kørt en straffesag, der er meget omtalt.
Jeg vil bare sige, jeg tror
ikke på, at der ikke er en sammenhæng.
Sonja Albrink (CD), 2001-04-17:
Noget tyder på, at den ændring af straffeloven, som blev indført i 1994, nu på grund af de forbedrede behandlingsmuligheder for aids-ramte åbenbart ikke længere er virksom, og at det altså derfor i dag er straffrit at udsætte andre for sådan en smittefare.
Regeringen har i lovforslaget oplistet tre alternative løsninger til at sikre, at denne fareforvoldelse igen bliver strafbar, og har pragmatisk nok valgt en løsning, hvor man administrativt vil regulere, hvilke sygdomme der skal være omfattet af bestemmelsen i straffeloven.
Det er vist ikke helt almindeligt, at man ser sådan en bemyndigelse i selve straffeloven, men vi kender den jo bl.a. fra narkotikalovgivningen, og narkotikalovgivningen har jo som bekendt også en vis afsmittende effekt på de strafbare områder for de grovere narkotikaforbrydelser i straffeloven.
Efter vores opfattelse er der derfor tale om en ganske fornuftig måde at regulere området på, i takt med at nye sygdomme dukker op og andre forhåbentlig finder en helbredende behandling.
Det er i hvert fald noget, som vi i CD gerne vil have drøftet under udvalgsbehandlingen.
Vi er helt enige med regeringen i, at det påhviler den enkelte at beskytte sig mod hiv-smitte, men mener altså, at samfundet som supplement og til understøttelse af indsatsen mod aids bør have muligheder for at reagere mod de forhåbentlig ganske få, som behandler andre mennesker så samvittighedsløst.
Efter vores opfattelse er det altså kun ret og rimeligt, at hammeren om muligt kan falde allerede første gang. I CD er vi altså positive over for dette forslag, og det gælder også den del af forslaget, som vedrører bistandsadvokater for de forurettede i disse sager.
Helge Adam Møller (KF), 2001-04-17:
Selvfølgelig er man da berettiget til at have et seksualliv,
også selv om man har den sygdom.
Det har mig bekendt aldrig været til diskussion hverken i 1994 eller i dag.
Men man har også, når man ved, at man har en sygdom,
hvad enten det er denne eller tilsvarende fremtidige sygdomme, som man ved overføres ved seksuel aktivitet, og som kan medføre, at en anden person får den samme sygdom og derfor dør af den på et eller andet tidspunkt, en pligt til at gøre, hvad man kan for at beskytte den anden. Det kan da ikke være rigtigt, at første gang slipper man, så sker der ikke noget
Anden gang sker der heller ikke noget, men først tredje gang.
Derfor vil vi bare have lovforslaget tilbage i den form, som lovforslaget blev fremlagt i af daværende justitsminister, Erling Olsen, i 1994 med nøjagtig den tekst og med de bemærkninger og den fremsættelsestale, den daværende socialdemokratiske justitsminister holdt.
Det er det forslag, vi ønsker, for det gjorde det også strafbart, også selv om det kun var en eller to gange
Anne Baastrup (SF), 2001-04-17:
Nu er det jo ikke nogen hemmelighed, at dette lovforslag her og nu konkret handler om den livstruende sygdom hiv/aids.
Det er heller ikke nogen hemmelighed, at man kan leve i rigtig mange år, heldigvis, med den sygdom.
Hvordan vil hr. Helge Adam Møller kunne forvente, at en sag føres til domstol, når det drejer sig om et parforhold?
Er det sådan, at hr. Helge Adam Møller i sit ønske om at få det her ændringsforslag vedtaget, lægger op til, at når man har denne sygdom, er man ikke berettiget til at have et seksualliv?
Helge Adam Møller (KF), 2001-04-17:
Den konservative folketingsgruppe kan støtte lovforslaget, men vi vil godt have skærpet loven.
I det forslag, som justitsministeren fremsætter i dag, fastholder justitsministeren, at både første og anden gang, en person udsætter en anden for smitte med en livstruende og en uhelbredelig sygdom, skal det være straffrit, og det synes vi er helt uforståeligt, og vi synes også, det er uacceptabelt.
Det betyder jo, at først efter at man udsætter en anden for smitte tredje eller måske fjerde gang, kan domstolene dømme.
Det ville svare til, at en bankrøver fik tre forsøg, før samfundets hammer falder.
Det synes vi er en urimelig situation, og vi synes, den er helt i modstrid med almindelige, ordentlige retsprincipper, og derfor vil vi i forbindelse med andenbehandlingen stille et ændringsforslag til loven om, at formuleringerne, der hedder »gentagne gange eller under i øvrigt skærpende omstændigheder«, fjernes fra lovens § 252, stk. 2.
Det ændringsforslag stillede vi også sidst, loven var til behandling i 1994, og fik støtte, men desværre ikke fra
et flertal, men det håber vi at der vil vise sig denne gang
Vi synes, det er uacceptabelt, at man bevidst, når man ved, man har en livstruende sygdom, udsætter et andet menneske for smitte, og at man kan gøre det en eller to gange uden at blive straffet, og først tredje eller måske fjerde gang falder hammeren.
Vi synes, der skal være mulighed for at straffe allerede første gang.
Birthe Skaarup (DF), 2001-04-17:
Forslaget handler set i lyset af de forbedrede behandlingsmuligheder for hiv og aids om, at der skal være mulighed for at straffe personer, der volder fare for, at andre smittes med alvorlige sygdomme, ligesom den forurettede i sådanne sager kan få mulighed for at få beskikket en bistandsadvokat.
Det er Dansk Folkepartis opfattelse, at forslaget er helt på sin plads, og at det i øvrigt burde have været fremsat for lang tid siden.
Og Dansk Folkeparti ønsker et klart svar
på, hvorfor der er gået så lang tid med dette smøleri.
Vi undrer os også over, at høringssvarene ikke har været tilgængelige før for ordførerne.
Det er grundlæggende fornuftigt efter vores vurdering, at sådanne mennesker, der bevidst smitter andre med uhelbredelige sygdomme, kan og skal straffes.
I Dansk Folkeparti glæder vi os derfor over, at det omsider ser ud til at kunne blive tilfældet med dette forslag.
Behandlingsmulighederne er heldigvis blevet forbedret, så mennesker ikke almindeligvis afgår ved døden inden for de maksimale 10-15 år, som det tidligere har været tilfældet, men at der nu heldigvis sker en så hurtig og forbedret behandling, som vi er vidne til. Dansk Folkeparti stiller sig dog uforstående over for, at der stilles krav om den forventede levetid for de hivsmittede, for et flertal af dem bliver mærkbart reduceret.
I Dansk Folkeparti kan vi ikke se behovet for at indføre en sådan skrap bestemmelse om, at den forventede levetid mærkbart skal reduceres. Det vil formodentlig altid være tilfældet, idet levetiden bliver kortere, hvis man er smittet med hiv og aids, men i det store og hele er vi i Dansk Folkeparti meget positive over for forslaget.
Vi vil tage det op under udvalgsarbejdet, om der skal stilles ændringsforslag om muligheden for at straffe efter første gang, man har udsat andre for smitte.
Jacob Buksti (S), 2001-04-17:
Når det er sådan, at jeg ikke kan være mere præcis, er det, fordi forhandlingerne pågår, men vi er enige om, at de skal afsluttes.
Man skal huske på, at det, det drejer sig om, er, at dæmningen er særlig følsom, fordi amtet i 1963 udvidede vejen fra 6 m til 11 m, uden at man derved bredte det underste ud.
Derfor er vi enige om, at dæmningen overgår til Sønderjyllands Amt på vilkår, som jeg regner med, vi bliver enige om.