Margrete Auken (SF), 2003-10-30:
Jeg nævnte lige før Vietnam, og jeg skal da gerne medgive, at så sent som under vores ophold i Vietnam troede jeg faktisk - det er længe siden, jeg har beskæftiget mig med det her - at det var en selvfølge, at man kunne få fat i domme i Danmark, det troede jeg faktisk. Fordi det er så selvfølgeligt, at man skal kunne det, sad jeg dér - og de kolleger, der var med, kan huske det - og harpede løs på de der arme vietnamesere, fordi de endnu var på sådan et ulandsniveau med hensyn til retssikkerhed, at man ikke kunne få adgang til domme.
Så har det jo været en underlig oplevelse virkelig at fordybe sig i vores system og blive klar over, hvor besværligt det har været at få adgang til domme, sådan at vi kan få en ordentlig fornemmelse af, hvordan retssystemet fungerer i vores land, når en retssag er færdig.
På den baggrund og som følge af en række andre ting, der også er blevet sagt af de forrige ordførere, må vi sige, at vi vil gå lidt mere stille med det en anden gang - ikke med idealerne, men med skinhelligheden, når det ser så utrolig blakket ud hos os selv.
Det gør jo så også, at når man så først er blevet klar over det, er det jo umuligt at sige, at man ikke vil støtte det her.
Jeg var ikke klar over, at tilstandene var så ringe, at det var så slemt, som jeg blev klar over ved at komme lidt mere ind i systemet.
Jeg er også godt tilfreds med i forlængelse af den debat, som jeg før havde med fru Birthe Rønn Hornbech, at man vil gøre meget for at gøre det yderligere nemt ud fra det overordnede princip, at offentlighed om vores retsplejesystem er en helt afgørende del af, at et demokratisk samfund kan fungere godt.
Det står der jo allerede i den oprindelige
grundlov
Det har stået hele vejen igennem, og vi er åbentbart bagud med at leve op til det.
Når det så er sagt, altså en støtte til forslaget, så synes jeg, at der er kommet meget relevant kritik frem af en række af de begrænsninger, der stadig væk er i det.
Jeg vil nævne et enkelt punkt, som ikke står i høringssvarene, så vidt jeg har kunnet se, og det er, at jeg stadig væk ikke synes, at vi har gjort nok for, at sigtede under selve retssagen kan få nok at vide.
Jeg synes, der er for meget råddenskab i vores system efterhånden, hvor forsvareren ikke må fortælle sigtede, hvad man har adgang til.
Nu letter vi på det, hvis ikke der er en forsvarer, i meget, meget milde sager.
Men der er altså noget dybt betænkeligt ved, at den sigtede ikke kan kende sin sag ordentligt, for slet ikke at snakke om de sager, hvor ikke engang forsvareren får det at vide.
Da er vi ovre i det rent Kafkaske - altså hvad der kom med rockerloven og med terrorlovene er dybt betænkeligt, og der kan vi se, at der intet sker, for så vidt angår den del af offentligheden, som har at gøre med retssikkerheden, altså det, vi kalder retssikkerheden, når det drejer sig om, at sigtede personer ikke kan blive dømt for noget, som man ikke kan garantere, at de har gjort.
Så det er det ene punkt, som jeg godt lige vil nævne.
Det andet punkt er spørgsmålet om de der tvistigheder, der skal kunne klares, hvis parterne bliver enige om, at de synes, det er fælt med den offentlighed.
Det er klart, at der er nogle punkter, dem, som vi snakker om, at vi vil lægge over til mediering osv., som altså er af rent privat art, hvor det lyder udmærket, men der er altså også et problem i forhold til de lidt mere økonomiske ting, hvor jeg ikke ved, om jeg synes, man skal være glad for argumentet om, at hvis man ikke gør det, vil der bare blive endnu mere, der vil blive lagt hen til voldgifter.
Det synes jeg er noget af det, vi skal bore i.
Hvor stor er tendensen til de voldgifter?
Det har jo været klagen med hensyn til voldgifterne, at der var for lidt åbenhed omkring dem.
Det er jo noget af det, man har kritiseret ved voldgifterne, at man ikke kunne få adgang til kriterierne for de afgørelser, der blev truffet ved voldgifterne, til den almindelige videreudvikling af vores retssystem.
Så vil jeg da godt sige, at jeg med omhu har læst Danske Mediers Forums kritik, for det er jo meget af det, der handler om dem.
De er en part i det her, fordi det handler om offentlighed.
Derfor synes jeg ikke, man bare skal sige, at det er de sædvanlige brokkehoveder, og at de heller ikke kan få nok.
hvor stort er området, hvor er det henne osv., som også medierne gør opmærksom på?
Det er sådan noget, jeg synes, vi også skal være opmærksomme på i den her sammenhæng.
Så vi er venlige og imødekommende, især fordi vi åbenbart har så mange lig i lasten, at det gælder om at få gjort noget ved det på det danske niveau, og så vil vi altså godt stadig væk have lov til at arbejde lidt med den kritik, der er kommet fra det mest relevante sted i forhold til den her lovgivning, nemlig fra medierne.