Pernille Falcon (EL), 2002-10-31:
Debatten har kastet lys på det store gab, der er mellem regeringens fine ord og så den faktiske indsats.
Som det er fremgået af debatten, er det op til kommuner og amter at løfte indsatsen i forhold til sundhedsfremme og forebyggelse.
Det er de selv samme kommuner og amter, der af regeringen er blevet skåret ned, og som klager over dårlig økonomi.
Det er samtidig blevet meget tydeligt, at regeringen ikke anerkender, at sundheden er ulige fordelt, og at der er en tæt sammenhæng med de sociale vilkår, og det på trods af at alle undersøgelser og erfaringer viser dette.
Min egen kommune, Hvidovre, er en af de kommuner i Københavns Amt, hvor befolkningen er relativt dårligt uddannet set i forhold til resten af amtet.
Vi er et af de områder, der har
den ringeste uddannelsesbaggrund og den ringeste sundhedstilstand.
Fordelingen af sundheden følger klart amtets sociale landkort.
Det samme gælder internt i kommunen, hvor det er tydeligt, at de fattigste og de dårligst uddannede har den ringeste sundhedstilstand.
For børnene er der en tæt sammenhæng mellem børnenes trivsel, sociale baggrund og deres fremtidige sundhedstilstand.
Det har vi metervis af rapporter, der illustrerer.
Her synes jeg, det er beskæmmende at høre ordføreren fra Venstre pege fingre af de sociale grupper, der har behov for, at det offentlige også løfter sit sociale ansvar.
Der bliver taget afstand fra initiativer, der kan være med til at løfte folkesundheden, også for de socialt dårligst stillede.
Regeringen vælger i stedet at skære ned på de sociale ydelser til de dårligst stillede, herunder indvandrere og flygtninge.
I forhold til behov for sund mad i daginstitutioner og skoler, bliver der gjort grin med de forældre, der hverken har det økonomiske, uddannelsesmæssige eller sociale overskud til at løfte opgaven.
Regeringens politik er betydelig mere sygdomsfremmende end sundhedsskabende og forebyggende.
Stramningerne for arbejdsløse og nedskæringerne i kontanthjælp og introduktionsydelse til flygtninge og indvandrere forøger uligheden i sundheden.
Bl.a. viste en undersøgelse foretaget af det svenske Red Barnet for nylig, at en tredjedel af børnene i Malmø lever under fattigdomsgrænsen.
Det chokerede de fleste svenske politikere.
Mange danske familier på overførselsindkomst eller i lavindkomstjob lever under fattigdomsgrænsen.
Vi ved, at mange af de store folkesygdomme kan forebygges ved en ændret livsstil; kost, motion, røg og alkohol spiller en stor rolle.
Vi ved bl.a. også fra svenske undersøgelser, at stress og udbrændthed forøger risikoen for bl.a. hjerte-kar-lidelser, diabetes 2 og psykiske sygdomme.
Når dagligdagen er uoverskuelig og man ikke føler sig som herre i sit eget liv, er der hverken penge eller overskud til at gøre noget for sin egen sundhed.
Besparelser på f.eks. folkeoplysningen med højere brugerbetaling som konsekvens gør det sværere for mange at deltage i motionsaktiviteter.
Det danske sundhedsvæsen er fyldt med brugerbetaling, og det betyder, at der ikke er lige adgang til bl.a. fysioterapi, tandbehandling og medicin.
I december er Sundhedsministeriet sammen med Københavns Kommune arrangør af en konference om reducering af uligheden
i sundhed blandt børn og unge
Det ville klæde regeringen, hvis alle de pæne ord i planer og konferenceindbydelser blev omsat til konkret handling.
Så hvis regeringen mener noget med intentionerne i folkesundhedsplanen, skal det følges op af konkret handling og økonomi til at realisere den.