runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-15:
Jeg vil bare lige komme med en enkelt rettelse, for at fru Lise von Seelen er fuldstændig klar over, hvad det er, hun har skrevet under på.
Fru Lise von Seelen sagde, at når det her velfærdsforlig er fuldt indfaset, vil efterlønsalderen være 62 år og pensionsalderen 67 år, men det er bare ikke rigtigt, for man har jo vedtaget denne automatiske regulering, i takt med at levetiden stiger, i hvert fald for nogle grupper.
Så inden for det, vi kan overskue, snakker vi reelt om, at efterlønsalderen i år 2040 vil være 66 år, og at folkepensionsalderen 5 år senere tilsvarende vil være 71 år.
Hans Andersen (V), 2006-11-15:
Jeg forventer, at alle partier står bag den aftale, der foreligger.
Det står meget klart beskrevet i bemærkningerne til dette lovforslag, L 57, hvordan reguleringsmekanismen virker, og hvordan man vil tackle situationen, når vi kommer til 2030.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-15:
Jo, men det afgørende er jo, om der er mulighed for at stemme henholdsvis ja eller nej til en kommende lovændring
Jeg vil godt vide, om hr. Hans Andersen mener, at det ved en kommende lovændring er muligt for nogen af forligspartierne at stemme nej til en forhøjelse af pensionsalderen på baggrund af en stigning i middellevetiden, uden at der hermed er tale om et forligsbrud.
Hans Andersen (V), 2006-11-15:
Jeg står ved den aftale, der er indgået.
Det, jeg har sagt her, er, at der selvfølgelig i forbindelse med enhver behandling af lovforslag er mulighed for at diskutere og debattere og forklare, hvad det er, man gør.
Den mulighed står åben, den er til stede ved enhver lejlighed, og den er også til stede ved en fremtidig behandling af et sådant lovforslag.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-15:
Egentlig havde jeg lovet mig selv ikke at føre debatten fra i går videre, men jeg synes, hr. Hans Andersen faktisk introducerede noget helt nyt.
Han sagde nemlig, at det med at forhøje pensionsalderen ud over de 67 år, altså til 68, 69, 70 og 71 år, var noget, som ville give Folketingets partier rig mulighed for i forbindelse med et nyt lovforslag at debattere, om man nu skulle gøre det eller ej.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-11-15:
Jeg har sådan set sat et arbejde i gang for at finde ud af, hvordan man kan håndtere det her.
Noget af det kræver også, at jeg er i dialog med andre ministerier og andre ministre, for registreringen i Det Centrale Personregister har jeg og Integrationsministeriet ikke noget at gøre med.
Det ligger ude i kommunerne.
Jeg mener da, det er relevant at se på, hvad det er for en information, for jeg er da også blevet opmærksom på, at man ikke nødvendigvis får information om, hvilket statsborgerskab man er registreret under.
Og jeg synes da, det er værd at diskutere, om den information skal være mere tydelig.
Så det arbejde har jeg sat i gang.
Noget af det kræver en dialog med andre ministerier, og den vil jeg tage.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Morten Østergaard (RV), 2006-11-15:
Ja, man må i hvert fald sige, at hvad angår lige præcis den pågældende familie, var det jo klart deres opfattelse, at de var nødt til at gå til medierne for at trænge igennem til ministeriet, fordi det, det handlede om, netop var at få det til at virke med tilbagevirkende kraft.
Vi gør jo i Danmark forskel på folk, afhængigt af hvor lang tid de har haft deres statsborgerskab, og derfor har det selvfølgelig en betydning, hvornår man har fået det.
Det, der sådan set er spørgsmålet fra min side, er: Hvad vil man fra ministerens og ministeriets side gøre for, at det helt tydeligt kommer til at fremgå, at folk, der er havnet i en tilsvarende situation, en præcist beskrevet situation, hvis der er grænsetilfælde i den slags ting, altså kan opnå statsborgerskab med tilbagevirkende kraft, hvis fejlen er på myndighedernes side?
Det er jo der, hvor det bliver interessant helt specifikt at få at vide, hvilken indsats man vil gøre: Vil man bare vente på, at den næste sag dukker op i Søndagsmagasinet, eller vil man gøre noget konkret udfarende for at undgå, at vi er nødt til at gå igennem det for at få samme resultat?
Rikke Hvilshøj (V), 2006-11-15:
Der var lige nogle formelle ting, bl.a. fremsendelse af ansøgninger osv., der skulle på plads, men der har været stor villighed til at finde nogle løsninger på det her.
Jeg er glad for, at det har fundet sin løsning, og det har også været min melding hele vejen igennem.
Hvis der er tilsvarende sager, er det klart, at jeg meget gerne fremlægger dem for Indfødsretsudvalget.
Det er Indfødsretsudvalget, der – kan man sige – skal give tilladelsen, for det handler om en dispensation fra de regler, der er.
Det vil jeg anbefale man gør, hvis der er lignende sager.
Her er der tale om en fejlregistrering.
Der er andre sager, hvor man ikke har været opmærksom på, at barnet har fået moderens statsborgerskab.
Men der er altid muligheder for at se på at gøre de her børn til danske statsborgere, hvis kravene er opfyldt, også med hensyn til de ændringer, som blev foretaget.
Nu kan jeg ikke lige huske årstallet.
Men hvad angår den diskussion af, hvem det er, der har forældremyndigheden, og om forældrene har været gift eller blot har været samlevende, synes jeg vi skal kigge på det.
Morten Østergaard (RV), 2006-11-15:
Jeg synes, der er anledning til at rose ministeren for det initiativ.
Vi har tidligere i debatten om netop den sag forstået, at det på ingen måde kunne lade sig gøre, og det viser jo, at når de her sager kommer frem og får omtale og opmærksomhed, så stiger kreativiteten, og det er jo positivt.
Vi ved jo, at der er andre sager af samme karakter; der har været nævnt flere.
Det, jeg gerne vil spørge ministeren om, er: Vil man nu fra ministeriets side gå igennem dem og finde ud af at sikre, at den her praksis også kommer til at gøre sig gældende for personer, der uforvarende er havnet i den samme situation?
Rikke Hvilshøj (V), 2006-11-15:
Jeg vil gerne ligesom mange andre ordførere indlede med at ønske et stort tillykke til de personer, der er omfattet af dette lovforslag, et stort tillykke til dem med, at de nu står foran at modtage det danske statsborgerskab.
Jeg synes, det er flot, og jeg synes, vi skal byde dem velkommen som danske statsborgere.
Jeg har derudover blot en mere formel bemærkning.
Det nuværende lovforslag om indfødsrets meddelelse blev fremsat i Folketinget den 26. oktober 2006.
I forbindelse med førstebehandlingen af lovforslaget, som vi har nu, skal jeg gøre opmærksom på, at jeg forud for andenbehandlingen har i sinde at fremsætte et ændringsforslag, hvorved en nu 8-årig pige foreslås optaget på lovforslaget.
Pigen blev ved sin fødsel fejlagtigt registreret som dansk statsborger i Det Centrale Personregister, og i forbindelse med behandlingen af en ansøgning om optagelse på et lovforslag om indfødsrets meddelelse vedrørende pigens mor blev ministeriet opmærksom på, at pigen ikke er dansk statsborger.
På baggrund af den fejlagtige registrering i Det Centrale Personregister har pigens forældre siden deres datters fødsel levet i den overbevisning, at deres datter var dansk statsborger.
På den baggrund og på baggrund af drøftelser i Indfødsretsudvalget har jeg fundet det rigtigst via ændringsforslaget at foreslå, dels at pigen nu optages på lovforslaget, dels at hun meddeles dansk indfødsret med tilbagevirkende kraft, således at hun i alle retlige henseender stilles, som var hun blevet dansk statsborger ved fødslen.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-15:
Jeg synes, at hr. Jesper Langballe skulle tage at læse den aftale, han selv har indgået.
Der er faktisk oplistet en række sygdomme, som gør, at folk ikke er i stand til at lære dansk.
Alligevel har de mulighed for at få dispensation.
Men én sygdom er undtaget.
Den hedder PTSD, en sygdom, som typisk følger af tortur.
Lige præcis den sygdom er hevet ud.
Andre, som på grund af deres sygdom ikke kan lære dansk, har mulighed for at få en dispensation, som hr. Jesper Langballe har mulighed for at stemme ja eller nej til.
Men lige præcis torturofre, der lider af PTSD, vil hr. Jesper Langballe ikke give mulighed for at få en dispensation.
Jesper Langballe (DF), 2006-11-15:
Nej, det var ikke det, hr. Søren Krarup sagde.
Jeg ved egentlig ikke, hvorfor jeg rejser mig, for jeg har i løbet af den her debat fundet ud af, at hr. Jørgen Arbo-Bæhr er uden for pædagogisk rækkevidde.
Men jeg vil gerne igen prøve at gøre opmærksom på, hvori problemet består.
Hovedtanken i den aftale er, at sygdom ikke berettiger til indfødsret, sygdom berettiger til behandling.
Men at få indfødsret, dvs. stemmeret til Folketinget, hvis man ikke kan dansk, giver overhovedet ikke nogen mening.
Man skulle prøve at se det for sig: Der kommer 75 eller noget lignende dispensationssager ind på Indfødsretsudvalgets bord.
I de fleste af dem er det nogle speciallæger, der fuldstændig formulerer sig i standardvendinger, man kan se, de har haft dem inde i harddisken, de samme vendinger ryger med hver eneste gang: Han har PTSD, han skal have indfødsret.
Og det virker selvfølgelig lige til at begynde med.
På et tidspunkt siger udvalget, at det her kan de ikke acceptere, og så er der ingen af dem, der får indfødsret.
For så at undgå alle misforståelser siger man i aftalen: Læg lige mærke til, at PTSD altså heller ikke er en begrundelse for at få indfødsret.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-15:
Jeg kan for det første bare konstatere, at hr. Søren Krarup helt alvorligt mener, at folk, der er blevet tortureret, og det deraf følger, at de lider af PTSD, ikke skal have en mulighed for at få statsborgerskab i Danmark.
Jeg mener det ikke som en ret, men som en mulighed.
Det er det, hr. Søren Krarup mener, og jeg mener det modsatte.
Søren Krarup (DF), 2006-11-15:
Vi kommer ikke videre, for det korte af det lange er, og det er jo det, hr. Jørgen Arbo-Bæhr ikke vil erkende, at en sygdom ikke er en begrundelse for at opnå en ret.
En sygdom er udtryk for et behov for en behandling, og derfor er og bliver det, for nu at tale fint, en sammenblanding af kategorier, dvs. en umuliggørelse af en dialog, hvis man ikke fastholder, at der er forskel på ret og behov.
»Resten selv som dragedukker sig fra folket udelukker, lyse selv sig ud af æt, nægte selv sig indfødsret.«
Det er fortsættelsen af det andet vers, og det skulle hr. Jørgen Arbo-Bæhr måske interessere sig lidt for.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-15:
Ja, det ender jo med, at jeg bliver i stand til at komme med det samme Grundtvigcitat, når jeg nu har hørt det så mange gange, men det ændrer blot ikke ved, at der ikke er nogen som helst, hverken Den Almindelige Danske Lægeforening, Rehabiliterings- og Forskningscentret for Torturofre, Dansk Flygtningehjælp, Enhedslisten, De Radikale, Socialdemokraterne eller SF, der på noget tidspunkt har argumenteret for, at sygdommen PTSD automatisk skal føre til, at man får dansk statsborgerskab.
Men vi synes, det er ret og rimeligt, at mennesker, som på grund af deres sygdom ikke er i stand til at opfylde danskkravene, får mulighed for at få afprøvet deres sag over for Folketingets medlemmer og således også over for hr. Søren Krarup.
Der er ikke nogen, der vil fratage hr. Søren Krarup muligheden for gang på gang at sige nej, når vi snakker om folk, der søger om dansk statsborgerskab.
Vi andre vil bare godt have mulighed for at sige ja, hvis der er en grund til det.
Søren Krarup (DF), 2006-11-15:
Jeg vil lige rette den historieskrivning, som hr. Jørgen Arbo-Bæhr forsøger.
Forholdet er, at den erklæring fra de såkaldte læger kom i anledning af, at de havde haft en drøftelse med hr. Allan Niebuhr – jeg mener, det var i marts måned – hvor han altså var blevet påvirket af deres tale om posttraumatisk stress-syndrom.
Han ringede så til mig og spurgte, om vi kunne snakke om det.
Da jeg synes, han er et venligt menneske og jeg også gerne selv vil være et venligt menneske, sagde jeg: Vi kan altid snakke om det.
Men jeg vil sige, at beslutningen om, at lægerne skulle begynde at lave en ny aftale eller komme med en klargørelse, var noget, som kom af samtalen med hr. Allan Niebuhr, og jeg har overhovedet ikke lovet noget som helst.
Da jeg blev klar over, hvad det egentlig indebar, nemlig at man skulle begynde at gøre selve forståelsen af indfødsret flydende i den forstand, at man altså skulle sige, at en bestemt sygdom berettigede til at få indfødsret, så sagde jeg klart nej.
Så der er overhovedet ikke tale om nogen uklarhed, men jeg kan konstatere, at uenigheden imellem mig og hr. Jørgen Arbo-Bæhr selvfølgelig går på forståelsen af, hvad indfødsret overhovedet er, og det er igen forståelsen af spørgsmålene
: Er der overhovedet noget, der hedder et folk?
Er der overhovedet noget, der hedder en nation?
Er der noget, der hedder indfødsret, eller skal vi bare sige, at vi i godhedens navn lukker op for alle?
Det er jo det, hr. Jørgen ArboBæhr siger.
Jeg siger med Grundtvig: »Til et folk de alle høre, som sig regne selv dertil, har for modersmålet øre, har for fædrelandet ild.«
Der er noget, der hedder et folk.
Det er derfor, vi har en indfødsret.
Lotte Thiim Bertelsen (SF), 2006-11-15:
Først vil jeg sige, at SF selvfølgelig stemmer ja til det her lovforslag.
Hr. Søren Krarup var inde på, at der er mange fremmedartede navne i lovforslaget, og det synes vi i SF er så dejligt.
Vi synes, at det er positivt og berigende for Danmark med de mange fremmedartede navne og de mange fremmedartede kulturer.
Vi mener, det er godt for dansk kultur, vi mener, det er godt for dansk demokrati, og vi mener også, at det er godt for det danske erhvervsliv.
Derfor vil jeg gøre det ganske kort og ønske et rigtig stort tillykke til dem, som med dette lovforslag får indfødsret.
Det har ikke været nemt, men et meget, meget stort tillykke fra SF.
Lise von Seelen (S), 2006-11-15:
Og så har hr. Jørgen Arbo-Bæhr jo fuldstændig ret i, at en del af aftalen er sådan, at hvis levetiden stiger yderligere, vil der også ske en forandring.
Og det ligger jo fuldstændig i tråd med den logik om, at vi synes, at der skal være en balance, når man kigger på et livsforløb, mellem, hvor mange år man skal bidrage på arbejdsmarkedet, og hvor mange år man kan være uden for arbejdsmarkedet.
Når vi siger det, er forudsætningen selvfølgelig, at man har mulighederne for at være med.
Men det er rigtigt, at logikken er, at hvis levealderen stiger, kan alderen for henholdsvis folkepension og efterløn også stige.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-15:
Jeg er meget glad for fru Lise von Seelens erkendelse af, at der skal være et vist fornuftigt forhold mellem, hvor mange år man er på arbejdsmarkedet, og hvor mange år man er uden for arbejdsmarkedet.
Og er det ikke også rigtigt, at for dem med de hårdeste job, som har en mindre udvikling i levetiden end dem med de gode job, vil det reelt betyde, at der bliver færre og færre år, hvor de kan nyde deres otium, samtidig med at der bliver flere og flere år, hvor de skal arbejde?
Lise von Seelen (S), 2006-11-15:
Det er rigtigt, at hvis levealderen stiger, stiger antallet af år på arbejdsmarkedet også.
Den anden del af det, som hr. Jørgen Arbo-Bæhr nævner om, at der vil være nogle, der relativt vil være flere år i hårdt arbejde, er også rigtig.
Når man kigger på, hvordan det lægger sig til rette, kan man jo se, at vi har en opgave at løse, som vi skal være uhyre opmærksomme på.
Og det er faktisk noget af det, som vi sætter meget stor pris på i forliget, nemlig at vi nu i langt højere grad har fået sat fokus på arbejdsmiljøet, og at vi nu i langt højere grad får en målrettet indsats, med hensyn til hvordan man forebygger nedslidning.
Og det vil i høj grad komme de grupper til gode, som har det hårde arbejde, og som er mange år på arbejdsmarkedet.
Det er vores store håb, at man her får en mulighed for at tage hul på det problem, og at man får en mulighed for at vise, at man faktisk godt kan finde gode modeller for at lave et bedre arbejdsmiljø.
Eva Kjer Hansen (V), 2006-11-15:
Jeg har ikke de tal med mig, så jeg kan ikke bekræfte noget talmateriale her og nu.
Men der er helt generelt undersøgelser, der viser, at efterlønsmodtageres helbred stort set er lige så godt, som det er hos dem, der fortsætter med at arbejde i den samme aldersgruppe, hvorimod der for førtidspensionisterne er tale om et dårligere helbred – jeg havde nær sagt: Det siger jo sig selv.
Derfor er det netop også vigtigt, at vi har førtidspensionssystemet til at tage hånd om dem, der ikke længere har muligheden for at være på arbejdsmarkedet.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslagene overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-15:
Er det ikke rigtigt, at mere end 80 pct. af dem, der går på efterløn i alderen 60-62 år, kommer fra de nedslidende job inden for LO-forbundene eller fra arbejdsløshed, så det i virkeligheden er det, der tvinger folk til at gå på efterløn i den tidlige alder?
Og er det ikke også rigtigt, at de, der går på efterløn, i langt højere grad har et selvoplevet dårligere helbred end dem, som ikke går på efterløn?
Eva Kjer Hansen (V), 2006-11-15:
Det kan man faktisk ikke sige.
Hvis man ser på helbredstilstanden hos efterlønsgruppen, kan man se, at den stort set afspejler befolkningen som sådan.
Så man kan ikke sige om alle, der går på efterløn, at der er tale om folk, som er nedslidte.
Faktisk vil det være sådan, at personer, der er nedslidte, måske vil gå over i førtidspensionssystemet, som netop er til for at tage hånd om dem, som ikke længere har arbejdsmuligheden i behold.
Men hr. Jørgen Arbo-Bæhr har fuldstændig ret i, at målet er, at vi får mindsket nedslidningen, og at det her rent faktisk skal gøre en forskel.
Jeg tror også, at med den satsning, der er tale om, og med de initiativer, der bliver taget allerede fra næste år, vil det faktisk lykkes os at gøre en afgørende forskel med hensyn til at få et bedre arbejdsmiljø og mindske nedslidning.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-15:
Jeg synes, ministerens tale på mange måder var meget interessant, for ministeren må øjensynlig have den formening, at de initiativer, der bliver taget på arbejdsmiljøområdet i forhold til nedslidning, vil få en afgørende betydning for nedslidningen på det danske arbejdsmarked.
Det er jo svært at modsige – det er der jo ingen der ved.
Men jeg kunne godt tænke mig at vide, om ikke ministeren er enig med mig i, at hvis det lykkes at få nedsat nedslidningen betydeligt på det danske arbejdsmarked, så vil det også betyde, at færre vil gå på efterløn, og derfor er det fuldstændig unødvendigt at ændre på efterlønsalderen.
Er erfaringerne med efterlønnen ikke, at det er folk, der er nedslidte, der i vid udstrækning bruger den, og at det derfor er fuldstændig unødvendigt at sætte efterlønsalderen op, hvis nedslidningen ikke foregår?
Eva Kjer Hansen (V), 2006-11-15:
Det er jo som led i udmøntningen af velfærdsaftalen, at de her to forslag bliver fremsat.
Det er blevet kaldt en historisk aftale, og det mener jeg faktisk er fuldt ud berettiget.
Vi står, som mange af ordførerne har været inde på, som bekendt over for nogle store udfordringer som følge af den stigende levetid, og det her er et bidrag til at imødegå de udfordringer.
Jeg synes, det er glædeligt at kunne konstatere, at vi har kunnet nå så bred en enighed om at tage de nødvendige initiativer, og jeg synes, partierne på den måde har optrådt ansvarligt og udvist rettidig omhu i forhold til at tage hånd om de udfordringer.
Jeg forstod på fru Bente Dahl, at der bestemt var opbakning til forslagene, men også en vis utålmodighed med hensyn til, hvornår de forskellige initiativer så træder i kraft.
Jeg vil dog sige, at der netop i forslagene er lagt meget vægt på, at alle skal have god tid til at indstille sig på den ændrede folkepensionsalder.
Faktisk vil det nu være sådan, at personer, der er fyldt 48 år ved udgangen af 2006, ikke bliver berørt af forhøjelsen.
Så selv om der er den der utålmodighed fra radikal side, vil jeg sige, at jeg finder det meget afgørende, at vi, når vi foretager os sådan nogle ændringer, netop sørger for at gøre det i meget god tid, så man har mulighed for at indstille sig på det.
Det er også sådan, som jeg tror fru Bente Dahl var inde på, at der vil være et varsel på 15 år ved indekseringen af folkepensionsalderen, og det synes jeg igen hænger fint sammen med, at der skal være tid til at indrette sig på, hvad der sker af ændringer.
Fra fru Lotte Thiim Bertelsens side kunne jeg forstå, at der egentlig var forståelse og også opbakning til, at der skulle tages nogle initiativer i forhold til udfordringen både med den stigende levealder og det, at der bliver mange flere ældre, men at forligspartierne så har valgt den helt forkerte metode.
Når vi så hører fru Lotte Thiim Bertelsens forslag til, hvad det er, der skal fokus på, må jeg jo sige, at alt det har vi netop haft fokus på i velfærdsaftalen.
Vi har sat en fond af på 3 mia. kr. til at tage hånd om de problemer, der kan være med at forebygge nedslidning og med at sikre et bedre arbejdsmiljø, og så var det jo interessant, at på spørgsmålet om, hvor meget mere der så skulle til, for at også SF ville synes, det var tilstrækkeligt, blafrede svaret i vinden.
Jeg synes netop, vi har sørget for ikke kun at tage de initiativer, der er nødvendige for at lave en forhøjelse af aldersgrænserne, men samtidig sørget for at sætte ind på de andre områder.
Det bliver i virkeligheden også mit svar til hr. Jørgen Arbo-Bæhr, altså, at de ting, der bliver peget på fra Enhedslistens og fra SF’s side, faktisk er en del af aftalen, fordi vi netop synes, at det også er vigtigt, men at vi samtidig er nødt til at tage en beslutning om, hvad vi synes folkepensionsalderen skal være fremover.
Og der synes jeg, vi har fundet en rigtig god metode med indekseringen, som vi så skal se nærmere på, når vi nærmer os det tidspunkt.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-15:
Debatten her i dag har jo tydeligvis samme tema som den tilsvarende debat, vi førte i går om forringelser af efterlønsordningen.
Igen i dag behandler vi et forslag, der tvangsmæssigt vil hæve tilbagetrækningsalderen og gennemføre en automatisk hævelse af folkepensionsalderen, således at den ikke med den nuværende udvikling i den gennemsnitlige levealder i 2040 vil være det, som man ellers snakker om, nemlig 67 år, men derimod 71 år.
Også i dag vil jeg godt henlede opmærksomheden på, at der er en udtalt social ulighed i alderdommen.
Det står uimodsagt i den debat, at der er en ulighed i stigningstakten i levealderen.
Ufaglærte mænd har en levetid, der stiger langsommere end højtuddannede mænds, og for de ufaglærte kvinder er levealderen endda stagnerende.
I en rapport fra Statens Institut for Folkesundhed fremgår det, at 60-årige mænd med lavt uddannelsesniveau kan forvente at leve ca. 3 år kortere end højtuddannede.
For kvinder er forskellen knap 2½ år.
Hvis vi ser på en forventet levetid uden det, man kalder funktionsindskrænkninger, dvs. helbredsproblemer, bliver forskellen endnu større.
Den højtuddannede mand kan forvente at være rask og rørig 3,6 år længere end den lavtuddannede, og her er forskellen over 4 år for kvinder.
Hele ideen om den automatiske regulering af efterløns- og pensionsalderen på baggrund af en gennemsnitlig restlevetid er socialt skæv og vender den tunge ende nedad.
Her har Socialdemokratiet, Dansk Folkeparti og De Radikale leveret en gave, som regeringen ikke kunne have drømt om.
Resultatet af forliget fra juni er værre end regeringens udspil.
Vi har hele tiden talt for en positiv tilgang til problemstillingen, en positiv måde at give folk mulighed for at blive længere på arbejdsmarkedet i stedet for tvang.
Nedslidningsfonden udgør her kun et lille plaster på det store sår, som afmonteringen af BST-systemet har skabt for det forebyggende arbejdsmiljøarbejde.
Hvor man før med en total udbygning af BST på hele arbejdsmarkedet ville have 1 mia. kr. om året til forebyggende arbejdsmiljøarbejde, har forligs partierne kun afsat ca. 300 mio. kr. om året, altså under en tredjedel.
Forligspartierne får ved den endelige vedtagelse af finansloven en mulighed for at sætte handling bag de pæne ord om mere forebyggelse og bedre arbejdsmiljø.
Her fremsætter Enhedslisten forslag om at afsætte 1 mia. kr. til forbedring af arbejdsmiljøet på offentlige arbejdspladser gennem midler til forsøg med selvforvaltning, jobudvidelse samt seniorordninger.