runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-04-23:
Fra Centrum-Demokraternes side mener vi, at det nok ikke er et spørgsmål om, at børneorloven trænger til at ændres, men i langt højere grad et spørgsmål om en garanti for en plads, som der er brug for, og særlig efter endt barselorlov.
Og så mener vi da også, at lovgivningen i dag rummer mange muligheder, der set sammen med kommunernes bestræbelser for at opfylde pladsgarantien tilsammen gerne skulle skabe en mulighed for at løse det problem, vi står med her.
Men der er desværre til Enhedslistens forslag ikke meget mere end det, som smedens kat fik, og det vil sige, at vi da i høj grad har forståelse for intentionerne, men altså ikke synes, man skal løse problemet ad den vej.
Tove Videbæk (KRF), 1998-04-23:
Kristeligt Folkeparti sætter pris på forslagsstillernes intentioner med dette forslag, nemlig at forbedre økonomien for småbørnsforældre, der er tvunget til at tage orlov, fordi de ikke har en pasningsmulighed til deres børn.
Kristeligt Folkeparti mener dog, at man bør gå en helt anden vej for at løse dette problem.
Vi synes, det er trist, at børnepasningsorloven bruges på den måde, at småbørnsforældre nærmest føler sig tvunget til at tage den, fordi de ikke har anden mulighed.
Det er et skråplan at komme ud på, som også socialministeren nævnte.
Det ville lette presset på daginstitutionerne betragteligt, og børnepasningsorloven er en alt for god ordning til at blive brugt som en sidste udvej eller en tvangsforanstaltning.
Med hensyn til tilskud til privat pasning har kommunerne i øjeblikket mulighed for at give tilskud til privat pasning, men under 40 kommuner af 275 gør det.
Vi tror, at hvis alle udgifter og indtægter blev holdt sammen, ville der være balance i eller måske endda overskud på dette regnskab i de kommuner, der giver tilskud til privat pasning af børnene, og kommunerne ville yderligere få større muligheder for at arbejde med forbedring af de fysiske rammer og kvaliteten i det hele taget i institutionerne.
Når de fleste kommuner alligevel ikke giver tilskud til privat pasning, mener vi, at det måske kan bero på ideologien i det.
Kristeligt Folkeparti vil imidlertid gerne medvirke til en ordning, hvor kommunerne får en økonomisk motivation, et incitament til at forkorte ventelisterne, og vi ser frem til et konstruktivt og godt samarbejde om forslaget.
Jette Gottlieb (EL), 1998-04-23:
Det er ikke helt tilfældigt, at vi i vort forslag henviser til regeringens målsætning.
Vores målsætning er ganske enkelt, at ingen - ingen - bør tvinges til at tage børnepasningsorlov, men sker det alligevel, skal børnefamilierne sikres et eksistensgrundlag, de kan leve af.
Vores højeste ønske er sådan set, at forslaget slet ikke ville få betydning i praksis og var unødvendigt, fordi alle de forældre, der ønsker det, får stillet en plads til rådighed af kommunen.
Det er vores formål med forslaget.
Det var ikke hensigten med orlovsordningerne, at kommunerne skulle udnytte dem som en billig måde at få passet børnene på.
Godt 11.000 børn venter på et offentligt pædagogisk pasningstilbud efter de nyeste opgørelser, og hidtil har en del kommuner udnyttet muligheden i bistandsloven for at yde supplement til orlovsydelsen.
Men flere og flere kommuner falder fra i takt med, at eksistensgrundlaget vokser, og det har de gjort, siden ydelsen blev nedsat til 60 pct.
De færreste kommuner, som giver pasningsgaranti, giver den direkte efter endt barselorlov.
For hele 22 kommuners vedkommende var der i 1997 først garanti for en plads fra 5-6 års alderen, når barnet starter i børnehaveklassen, og 67 kommuner har slet ingen form for pladsgaranti.
Der er blevet lavet en beregning på landsplan, som viser, hvad den kommunale merudgift ville blive, hvis man satte orlovsydelsen op fra 60 pct. til 100 pct., og den ville blive 351 mio. kr.
Hvis man vil gøre noget for at sikre børnefamilierne bedre vilkår
, kan man starte med at sætte ind over for den utryghed, forældrene oplever, når de ikke ved, hvordan de skal få hverdagen til at hænge sammen efter endt barselorlov.
Jeg er selvfølgelig helt tilfreds med, at regeringen siger, at nogle af vore betragtninger vil komme til at indgå i den børnefamiliepakke, regeringen har tænkt at fremlægge, og når man nu taler om, at man skal huske det forløbne, vil jeg minde om, at såvel SF som Enhedslisten har været ihærdige stræbere for at sikre, at børnepasningsorlovsydelsen ikke blev sænket til de 60 pct.
Den forespørgselsdebat, der er årsagen til, at vi overhovedet har en vedtagelse om, at der skal komme et samlet regeringsudspil, var faktisk også et fælles projekt af SF og Enhedslisten.
Jeg er selvfølgelig meget tilfreds med, at regeringen vil fremlægge et samlet forslag, og at der vil indgå betragtninger af denne karakter i det, men jeg synes måske ikke, at valget er en god grund til, at man ikke her og nu kan lufte sine planer for, hvad det er for en pakke, man vil fremlægge i juni.
Hvis man rent faktisk har tænkt sig at fremlægge en lovpakke i juni, må man nu inden den 1. maj også være i stand til bare at fremlægge en punktplan for, hvad det er for nogle ting, der indgår i den.
Netop med det formål har Enhedslisten kaldt statsministeren i samråd i Socialudvalget for at få afklaret, hvad det er for nogle ting, vi forventer at skulle arbejde med i huj og hast i juni.
Vi ser meget frem til et samråd, der kan belyse de problemstillinger, der også er rejst i vort forslag, og vi har ikke noget særligt ønske om at prøve at få færdigbehandlet vores forslag inden den tid, kan jeg godt afsløre.
Karen Jespersen (V), 1998-04-23:
Forslaget, vi her skal behandle, kan jeg dårligt være uenig i, al den stund det tager udgangspunkt i det valggrundlag, der blev lagt frem fra Socialdemokratiets side under valgkampen.
Forslaget gengiver nogle af de konkrete forslag, der indgik i det grundlag, og jeg kan sige til forslagsstillerne, at det er noget af det, der bliver arbejdet videre med nu - de punkter, der bliver taget frem med henblik på den handlingsplan, som blev nævnt under det forrige forslags behandling, hvor vi har fået partiernes tilslutning til at udskyde opfyldelsen af det forslag til vedtagelse, der blev vedtaget den 6. februar 1998, så det kan ske i begyndelsen af juni. Jeg synes ikke rigtig, det giver nogen mening at begynde
at komme med nogle løse rammeformuleringer om, hvad denne handlingsplan skal gå ud på.
Vi ved jo, at det drejer sig om at sikre det tilstrækkelige antal pladser til børn, mere frit valg af dagtilbud over kommunegrænserne, mere fleksible dagtilbud, forhøjelse af fripladsgrænserne og hensynet til de svagest stillede børn og unge.
Det er nogle af de overskrifter, der også var fremme under debatten i Folketingssalen, og det er også nogle af de overskrifter, vi har med, når vi arbejder på handlingsplanen.
Jeg synes altså, det er bedre at vente på den fælles handlingsplan, der bliver færdig i begyndelsen af juni måned, og på den baggrund kan jeg ikke støtte forslaget.
Jørn Pedersen (S), 1998-04-23:
Det er jo et meget sympatisk forslag, SF her har fremsat al den stund, at de tal, der bliver nævnt i forslaget, er en ros af den indsats, regeringen har gjort indtil nu.
Det tager vi altid imod med kyshånd.
Det er også klart, at statsministeren og Socialdemokratiet har leveret væsentlige bidrag til beslutningsforslaget, og det hilser vi naturligvis med glæde.
Men som det tidligere er blevet nævnt af socialministeren, er det jo sådan, at et enigt Folketing den 6. februar vedtog her i salen, at regeringen skulle komme med en børnepolitisk handlingsplan inden den 1. maj.
Vi har så fået at vide, i dag tror jeg, fra Socialministeriets side, at det bliver til juni i stedet for, fordi hele arbejdet er forsinket godt og vel en måned på grund af valget.
Jeg går ud fra, at de fleste partier her i Folketinget har forståelse for det, for det stoppede i hvert fald ikke den børnepolitiske diskussion, at der blev udskrevet folketingsvalg.
Den diskussion fyldte faktisk en hel del i den politiske debat, og derfor synes jeg - uagtet at der er mange fornuftige tanker i forslaget - at vi skal afvente det oplæg og så tage diskussionen til den tid.
Ud over det vil jeg godt sige til SF, at jeg faktisk også føler - og det er jeg sikker på at også andre partier i denne sal vil være enig i - at når vi netop i mandags startede forhandlingerne mellem KL og regeringen om rammerne for næste år, vil det nok være lidt uklogt, hvis vi allerede på nuværende tidspunkt under de forhandlinger begynder at afsætte nogle rammer, som man måske siden hen skal til at bygge videre på eller rette op på.
Jeg er ikke i tvivl om, at man nok skal finde ud af at gøre det, men jeg synes faktisk, vi ligesom skal have den sag klaret først, og så har vi en god anledning, som vi lovede hinanden den 6. februar, til i juni måned at tage den brede debat om, hvor vi vil hen på området.
Men tak alligevel til SF, fordi de har været så omhyggelige med at læse og videregive de oplysninger og argumenter, Socialdemokratiet har kørt på gennem årene, også her i den seneste valgkamp.
Det er altid en stor glæde at konstatere, at det, man vedtager som sit valgoplæg, også bliver læst af de andre partier.
Lars Løkke Rasmussen (V), 1998-04-23:
Man skal jo kende sin plads, og når hverken socialministeren eller den socialdemokratiske ordfører er i stand til at levere et vægtigt argument for, hvorfor man skal støtte netop dette beslutningsforslag, som jo fra ord til andet er en afskrift af det papir, Socialdemokratiet udsendte ganske få dage før folketingsvalget på et tidspunkt, hvor man havde travlt med at lave skræmmekampagner på en masse andre områder, men hvor man altså også med et sukkersødt forslag skulle have fat i børnefamilierne - ja, så er jeg det næppe heller.
Jørn Pedersen (S), 1998-04-23:
Jeg vil starte med at gratulere Venstres nyvalgte næstformand med titlen, og så vil jeg konstatere, at det faktisk ikke var nogen skræmmekampagne, vi kørte om børnepolitikken.
Det vil jeg gerne understrege, og jeg håber heller ikke, det var det, hr. Lars Løkke Rasmussen mente.
En anden grund til, at jeg går på talerstolen nu, er, at jeg faktisk har lovet at sige, at Det Radikale Venstres ordfører ikke kan være til stede, men at de også siger nej til dette beslutningsforslag.
Tom Behnke (FP), 1998-04-23:
Forslaget her er jo principielt set rigtigt, hvis man i øvrigt går ind for, at børn skal passes af det offentlige, men det gør vi ikke i Fremskridtspartiet, og derfor er vi heller ikke enige i forslaget.
Jeg kan godt se, at det et langt stykke ad vejen er en forudsætning for, at man kan passe sit arbejde, at man så kan få passet sine børn, vel at mærke, hvis begge forældre er på arbejdsmarkedet, og det er de jo tvunget til i vore dage.
For når først skatteministeren har taget sin store andel af lønnen, er man jo nødt til at have to lønninger for at have råd til overhovedet at leve. Så det er jo ofte forudsætningen, men det er jo ikke ensbetydende med, at det er det offentlige, der skal stille den service til rådighed, og det er heller ikke ensbetydende med, at det offentlige via skattebilletten skal finansiere to tredjedele eller mere af udgiften ved børnepasning. Hvis det var filosofien her, kunne man prøve at sammenligne det med noget helt livsnødvendigt for, at man overhovedet kan være i stand til at eksistere og passe sit arbejde, nemlig mad: Der er ingen, der forestiller sig, at det offentlige skal begynde at producere mad og stille den til rådighed for borgerne og i øvrigt betale to tredjedele af udgiften til den.
Eller f.eks. vand, som jo af mange kommuner - hvis det ikke er alle kommuner - bliver stillet til rådighed for borgerne.
Men selv for det meget essentielle, ja livsnødvendige vand er der 100 pct. brugerbetaling, og det er der ingen der sætter spørgsmålstegn ved, og sådan bør det selvfølgelig også være.
Men som sagt: Vi har i Fremskridtspartiet den opfattelse, at det ikke nødvendigvis er sådan, at det er det offentlige, der skal stille børnepasningsmuligheder til rådighed, og vi har slet ikke den opfattelse, at det offentlige via skattebilletten skal betale to tredjedele eller merudgiften.
Derfor er vi fundamentalt uenige i Enhedslistens synspunkt og dermed også i forslaget.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-04-23:
Ifølge forslaget skal Folketinget opfordre regeringen til at opfylde regeringens løfte til småbørnsfamilierne om en børnepasningsgaranti til alle.
Man kan sige, at SF her ønsker at give regeringen et vink med en vognstang, må det vel være, i form af et beslutningsforslag.
Men imidlertid ved forslagsstillerne jo også, at det er i kommunerne, kompetencen ligger, og at det er et af de pålæg, som er utrolig vanskeligt for en regering at indfri på grund af det kommunale selvstyre.
Nu er der siden 1990 etableret 160.000 pladser inden for området børnepasning, og der er i kommunerne til stadighed pladser under projektering, for det slår jo ikke til, da udviklingen i samfundet har betydet, at der er brug for langt flere pladser end forudset.
Derfor er det altså en meget vanskelig opgave at løse. Centrum-Demokraterne ønsker at give børnefamilierne bedre vilkår, og hertil hører også en løsning af problemet børnepasning.
Svend Aage Jensby (V), 1998-04-23:
Venstre er helt enig i de synspunkter, den tidligere ordfører har været inde på, og dem behøver jeg ikke at gentage.
Jeg skal kort meddele, at Venstre støtter forslaget.
Hans Engell (KF), 1998-04-23:
121 lande står bag, og det må jo betegnes som et tilfredsstillende resultat og et godt udgangspunkt for, at man kan inddrage endnu flere lande i konventionen.
Vi har også ved tidligere debatter om dette tema understreget, at det er et betydeligt problem.
FN's generalsekretær har anslået, at det vil koste 33 mia. dollar at fjerne disse miner og sidst, men ikke mindst, at mere end 26.000 mennesker bliver dræbt eller lemlæstet hvert eneste år.
UNICEF har opgjort, at der i perioden fra 1975 til 1995 blev dræbt eller lemlæstet over 1 mio. mennesker, så disse rystende tal taler helt for sig selv, og Danmark skal naturligvis hjælpe med til at ændre de uhyggelige forhold.
Vi har længe fra konservativ side understreget, at en indsats på dette område kræver en meget stor opslutning fra mange lande, hvis det overhovedet skal have mening,
og bestræbelsen må derfor være, at de lande, som ikke hidtil har kunnet tilslutte sig, fortsat opfordres hertil. Ifølge konventionen forpligter landene sig også til at sikre en destruktion af oplagrede miner i løbet af 4 år, og jeg konstaterer, hvilket fremgår af forslaget, at det fra dansk forsvars side er blevet oplyst, at konventionen skønnes at kunne opfyldes inden for rammerne af gældende dansk lovgivning og de eksisterende forsvarsplaner.
Men jeg hæfter mig også ved, at vi ifølge konventionen er forpligtet til at rydde minerede områder inden for 10 år, og det vil for Danmarks vedkommende betyde, at det fredede område ved Skallingen på den jyske vestkyst, hvor der fortsat findes udlagrede personelminer fra krigens tid, vil skulle ryddes inden for den periode, vi har forpligtet os til.
Jeg noterer, at Forsvarsministeriet har gjort opmærksom på, at rydningen af Skallingen på grund af områdets karakter vil være yderst vanskelig og kræve et ikke ubetydeligt ressourceforbrug, og jeg vil derfor i denne forbindelse gerne spørge ministeren, og jeg går ud fra, at det er forsvarsministeren, om, hvad det mere konkret indebærer både i forhold til det personelmæssige og i forhold til de økonomiske ressourcer, der her skal afsættes fra dansk side.
I øvrigt giver forslaget og konventionen ikke anledning
til bemærkninger, og jeg skal blot konstatere, at vi gerne vil sikre forslaget en hurtig behandling og vedtagelse i Folketinget.
CD's ordfører, hr. Arne Melchior, passer sit arbejde andetsteds i huset, og han har derfor bedt mig meddele på CD's vegne, at partiet støtter forslaget.
Villy Søvndal (SF), 1998-04-23:
Det er derfor fint, det er en god dag i dag, og det er godt, at vi står ved en videreførelse af konventionen fra 1980 om forbud imod eller en begrænsning af brugen af visse konventionelle våben, som det hedder, som må anses for unødig skadevoldende eller for at ramme i flæng, nemlig konventionen om de særligt inhumane konventionelle våben.
Læser man beslutningsforslaget, er der så i øvrigt en historisk gennemgang af de forskellige initiativer frem mod Danmarks underskrift i Ottawa i december 1997, blandt andet gik en række humanitære organisationer - Røde Kors, Red Barnet, Folkekirkens Nødhjælp osv. - meget kraftigt ind i debatten, da vi havde den her i Folketinget.
Det, der er udeladt i bemærkningerne, men det er måske også for meget at forlange, er, at de danske humanitære foreninger dengang kritiserede Danmark for den meget fodslæbende holdning, Danmark på det tidspunkt indtog.
Når man i bemærkningerne anfører, at Danmark sloges ihærdigt ved gennemgangskonferencen for totalforbudet, synes jeg, det er svært at genkende i forhold til den diskussion, vi havde i 1995.
Danmark ville jo netop ikke støtte en række overvejelser om kravet om et totalt forbud, som vi dengang diskuterede.
Man mente, det var urealistisk.
Man mente, at det var et slag i luften osv. Er man i tvivl om det, kan man prøve at genlæse den debat, vi havde på baggrund af det beslutningsforslag om et totalt forbud imod antipersonelminer, SF fremsatte den 10. oktober 1995.
Det blev førstebehandlet den 17. november, og det blev andenbehandlet den 28. marts 1996, hvor alle partier i øvrigt på nær SF og Enhedslisten stemte imod.
Jeg synes, det minder lidt for meget om historieskrivningen i det gamle Sovjet, at man helt har udeladt den periode af dansk minepolitik i forslagets bemærkninger.
Det er ikke pænt sådan at retouchere et afsnit af historien væk, fordi det ikke passer ind i det samlede billede, men lad det nu ligge.
I dag er en god dag.
En stor gruppe af verdenssamfundets lande har fundet det, som jeg synes er fornuften, og vi står i dag i det pæne selskab og er sammen med 121 lande med til at ratificere konventionen, der forbyder både at bruge, producere, erhverve og overføre personelminer.
Det er fint.
Jeg vil også godt sige, at efter SF's opfattelse er det forløbet langt hurtigere, end man kunne forvente.
Da vi diskuterede det sidst, var det en gruppe på 40 lande. I dag står vi med 121 lande.
Opgaven er nu at lægge maksimalt pres på de lande, der ikke har undertegnet konventionen, og de lande, der producerer landminer, for at forstærke kampen imod vor tids største humanitære katastrofe, fordi landminer dræber, fordi de lemlæster, fordi de rammer uskyldige, fordi de rammer børn hårdest, og fordi de umuliggør dyrkning af jord og tilbagevenden til minebelagte områder.
Og jeg vil godt spørge ministeren, om ministeren vil bruge samtlige muligheder såvel i FN, OSCE, NATO som i EU for at lægge maksimalt pres på de lande, der fortsat producerer landminer, og som heller ikke vil undertegne ratifikationen.
Det er afgørende, at gruppen af i denne sammenhæng banditstater bliver isoleret så meget som muligt, og at der bliver lagt maksimalt pres på dem.
Jørgen Estrup (RV), 1998-04-23:
Jeg vil også gerne understrege, at vi fra radikal side finder, at det er en glædelig dag.
Det er et nyt led i den proces, der har været i gang med at få forbudt antipersonelminer.
Det hilser vi meget velkommen.
Og man må i hvert fald sige, at det var godt, at den danske regering i maj 1996 tog det ensidige skridt, som man tog, nemlig at indføre forbudet fra dansk side.
Det var måske lidt ensidigt i forhold til nogle af forsvarsforligspartierne, men sådan er det jo en gang imellem nødvendigt, hvis man vil frem her i verden. I dag kan vi til gengæld heldigvis i fællesskab bakke op om ratifikationen og dermed også om det nye skridt fremad og forhåbentlig også om det pres, som det er nødvendigt at lægge på de lande, som endnu ikke vil være med.
Jeg synes blot, at det til slut skal understreges, at der jo ikke bare er tale om nogle barbariske våben, som ikke mindst er barbariske, fordi de retter sig præcis mod civilbefolkningen, men de er også barbariske i den forstand, at de for en meget stor del af den fattige del af tredjeverdenslandene faktisk betyder, at man bremser mulighederne for at skabe en fremtid, hvor befolkningen kan overleve.
Det er det perspektiv, som er det allerværste i forbindelse med denne type våben.
Peter Skaarup (DF), 1998-04-23:
Dansk Folkeparti skal også meddele, at vi selvfølgelig bakker op bag den ratifikation, der er tale om i dag.
Vi mener også, at personelminer virkelig er et problem her i verden.
Det er en ubehagelig måde at føre krig på, som ikke kan accepteres, og derfor er konventionen selvfølgelig et rigtigt skridt. Vi kunne godt tænke os, at ministeren også belyste USA's rolle i det.
Selvfølgelig ville det være fint, hvis også USA kunne acceptere et forbud mod personelminer.
Vi tror på, at USA er meget villig til det, men der kan være nogle årsager til, at de ikke i øjeblikket kan leve med en sådan konvention. Vi håber på, at det her kan være medvirkende til, at brugen af personelminer stoppes, og at Danmark på denne måde kan markere, at vi tager afstand fra enhver form for ubehagelig krigsførsel via personelminer.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-04-23:
Enhedslisten kan naturligvis varmt støtte det forslag til folketingsbeslutning om ratifikation af konvention om forbud mod brug, oplagring, produktion og overførsel af personelminer samt om deres destruktion, som her ligger til behandling.
Også vi mener, det er beklageligt, at en række lande ikke har villet undertegne konventionen.
Vi har noteret os, at bl.a. Finland og Rusland ikke har villet gøre det
, og vi støtter meget, at Danmark skal lægge et fortsat pres på disse og andre lande, som ikke vil undertegne konventionen på nuværende tidspunkt, for at få gjort den global og fuldstændig effektiv i sin virkning.
Det betyder selvfølgelig også, at den skal sikres fuldt ud her i Danmark.
Der er flere, der har henvist til det ensidige danske personelmineforbud fra 1996.
Jeg ved ikke, om der er grund til at fremlægge det med så stolt en stemmeføring, som visse ordførere gør.
Man kunne også have det synspunkt, at det faktisk var temmelig sent, at Danmark fik samlet sig sammen til at træffe en sådan beslutning.
Men bedre sent end aldrig. Så vil jeg bede ministeren give et tilsagn, for vi har jo stadig væk et problem med miner her i Danmark.
Det er jo således, at det danske forsvar råder over de såkaldte Claymoreminer, som kan monteres med en trådudløser, således
at de fungerer som personelminer, og jeg går ud fra, at jeg kan få ministerens tilsagn om, at disse miner og disse trådudløsere nu vil blive destrueret, således at vi selv kan opfylde konventionen.
Man har hidtil ikke villet destruere dem, og man har henvist til, at trådudløserne og minerne ikke er samlet, og at de således ikke udgør monterede personelminer, men er adskilt.
Det er jo helt klart, at i det øjeblik, der bliver et forbud imod oplagring, vil de være omfattet af konventionen, fordi den danske stat vitterlig oplagrer miner, som er klar til at blive brugt som personelminer.
Vi må have bragt dette sidste danske problem i orden, således at vi naturligvis selv kan overholde konventionen.
Jann Sjursen (KRF), 1998-04-23:
Kristeligt Folkeparti kan også et hundrede procent tilslutte sig en dansk ratifikation af den konvention, som er til behandling nu.
Og jeg kan også kun tilslutte mig de talere og ordførere, som tidligere har opfordret regeringen til at arbejde for, at så mange lande som overhovedet muligt også tilslutter sig den, så den kan få så bred en virkning som overhovedet muligt.
Niels Helveg Petersen (RV), 1998-04-23:
Jeg er i den glædelige situation, at jeg kan takke samtlige ordførere for tilslutning til forslaget.
Det havde jeg også ventet.
Der har jo i den danske debat i de senere år været en meget stærk modstand imod disse personelminer med fuld rette af de grunde, som en række ordførere har fremhævet.
Hr. Peter Skaarup spurgte til USA's holdning.
USA har ikke undertegnet.
Jeg kan også føje til, at diskussionen om dette spørgsmål jo i USA er meget levende. Jeg er glad for, at Danmark med de bemærkninger, der er faldet nu, kan ratificere hurtigt.
Det betyder, at vi er blandt de første og dermed også yder vores bidrag til, at der så hurtigt som muligt er 40 lande, der får ratificeret, så konventionen kan træde i kraft.