Lars-Emil Johansen (SIU), 2003-12-12:
Jeg vil gerne starte med at kvittere for den dialog, jeg har haft med finansministeren i sommerens løb og i løbet af efteråret omkring de dele af finansloven, der direkte eller indirekte har betydning for Grønland.
Jeg vil gerne sige, at dialogen har båret frugt om end i beskedent omfang, men lidt har jo også ret.
Det er jo et væsentligt område og vedrører DMI's aktiviteter i Grønland.
Jeg har på vegne af Den Nordatlantiske Gruppe stillet ændringsforslag til finansloven, og det vil jeg gerne underbygge.
Det vedrører University of Arctic, et universitet
uden mure
Danmark er en af de stater, som er ansvarlig for udviklingen i dele af Arktis.
De øvrige er Norge, Sverige, Finland, Island, Rusland, Canada og USA.
Hver især investerer de ganske store beløb i udviklingsprojekter til fordel for befolkningerne i deres arktiske områder.
Hver især gør de en del for at give beboerne i deres arktiske egne mulighed for en videregående uddannelse.
Men af mange grunde føles det utilstrækkeligt.
For det andet fordi en del af de unge, som drager sydpå for at uddanne sig, stifter familie sydpå, og i mange tilfælde bliver de dernede, bl.a. fordi de videregående uddannelser, som de får sydpå, kun i begrænset omfang er rettet mod beskæftigelse i Arktis.
For at råde bod på dette igangsatte arktiske politikere og embedsmænd i 1997 en undersøgelse af mulighederne for at oprette et arktisk universitet, der blev kaldt University of the Arctic eller blot UArctic, et universitet uden mure, det vil sige et samvirke og en arbejdsdeling mellem højere læreanstalter i det cirkumpolare område.
Tanken var, at tilsammen kunne alle de små og mellemstore arktiske institutioner for videregående uddannelse give deres studerende noget, som ingen enkelt institution kunne give dem alene, nemlig en bred videregående uddannelse, som de med fordel kunne leve af og gøre nytte med i Arktis. Sagkyndige fra Ilisimatusarfik, som er navnet på Grønlands Universitet, var fra starten med i undersøgelserne
sammen med andre sagkyndige fra andre arktiske læreanstalter dækkende hele det cirkumpolare område fra Alaska og Canada over det nordlige Norge, Sverige og Finland til det nordligste område af det yderste Sibirien.
Universitetsfolk fra Island og Færøerne samt sagkyndige fra sydligere læreanstalter, der havde en interesse i arktiske studier, deltog også i udredningsarbejdet.
De mindst ambitiøse i deltagerkredsen mente, at det måtte være tilstrækkeligt med flere offentlige midler til udveksling af studerende og lærere mellem de arktiske områders læreanstalter.
Men det ville der ikke komme noget arktisk universitet ud af og slet ikke det arktiske uddannelsestilbud, som mange havde set frem til.
Derfor besluttede man sig hurtigt til at undersøge mulighederne for at skabe en ny 4-årig bacheloruddannelse, kaldet Bachelor of Circumpolar Studies.
Den skulle rumme en række arktisk relevante kurser, hvoraf hver af de deltagende læreanstalter ville have kapacitet til at udbyde nogle, men ikke alle.
De studerende kunne så sammensætte deres bacheloruddannelse ved at tage nogle kurser på deres hjemlige læreanstalt, f.eks. Ilisimatusarfik i Grønland, andre i Alaska, Tromsø i Norge, Rovaniemi i Finland eller Yakutsk i Sibirien.
Det afgørende for, om dette kunne lade sig gøre, var derfor, om der kunne skaffes midler til at dække de studerendes rejse- og opholdsudgifter, når de måtte et andet sted hen for at følge undervisningen.
Udgifterne hertil måtte sammenlignes med de udgifter, der traditionelt blev afholdt for at muliggøre nordlige uddannelsessøgendes ophold ved hjemlandets sydligere læreanstalter.
Men man måtte påregne en ikke ubetydelig ekstra omkostning.
Noget af behovet for rejser til og ophold ved andre af det arktiske områders højere læreanstalter kunne mindskes ved at flytte lærere i stedet for studerende, men endnu bedre ville det nok være, om man kunne afvikle en del af undervisningen som fjernundervisning ved hjælp af den nyeste teknologi.
Der var således nok at tage fat på og nok at holde styr på.
De deltagende læreanstalter leverede deres del af udredningsarbejdet som naturalydelser, det vil sige uden betaling, i kraft af engagerede sagkyndiges arbejdstid, og den finske regering finansierede det egentlige sekretariatsarbejde.
Det lykkedes forholdsvis hurtigt udrederne, som siden skulle blive til Council of the University of the Arctic, at enes om hovedlinjerne i bacheloruddannelsens indretning.
Alle skulle det første år igennem et fælles introduktionskursus kaldet BCS 100.
Det næste par år skulle de igennem seks obligatoriske kurser om området miljø, folk og kultur samt udvalgte aktuelle områder.
Resten af den 4-årige uddannelse skulle de studerende så specialisere sig.
Derefter kom det egentlige arbejde.
Det bestod for det første i at komme kød på skelettet, nærmere forstået at få bestemt, hvilke teorier og metoder samt hvilken konkret viden de studerende skulle tilegne sig under de forskellige kurser, samt hvorfra de skulle skaffe sig den.
Den største udfordring var at finde frem til den rette kombination af klasseundervisning og fjernundervisning
samt at få udviklet et hensigtsmæssigt fjernundervisningsmateriale.
Her hjalp erfaringerne fra Athabasca universitet i Canada, hvor man længe havde eksperimenteret med fjernundervisning af studerende i det arktiske område. I Athabasca var man ikke alene kommet langt med udnyttelsen af den nyeste og billigste teknologi i fjernundervisningen, man havde også konstateret, at fjernundervisningen let blev kedelig og hurtigt opgivet, hvis ikke den var kædet sammen med enten visuel kontakt med en lærer eller bragt i samspil med en egentlig klasseundervisning.
Derfor bestod forberedelsesarbejdet ikke mindst i en samtidig udvikling af klasse- og fjernundervisning.
Den 12. juni 2001 samledes politikere og embedsmænd i den finske by Rovaniemi, som ligger på polarcirklen, for at fejre 10-års-jubilæet for samarbejdet imellem de arktiske lande om beskyttelsen af miljøet i Arktis.
Det var i høj grad ud af dette samarbejde, at tanken om et arktisk universitet var skabt, og da man nu kunne se en ende på det forberedende arbejde, benyttede man denne lejlighed til at søsætte University of the Arctic. Målet var, at man på forsøgsbasis skulle optage de første studerende på et af medlemsuniversiteterne i 2002, hvilket også er sket.
I det senest forløbne år har 26 studerende fra det cirkumpolare område - heraf en fra Grønland - fulgt introduktionskurset BCS 100 på University of
Northern British Columbia med 62 sydlige canadiere som interesserede medstuderende.
De foreløbige tilbagemeldinger har været positive.
Finansieret af Finland og med støtte fra FN's miljøorganisation UNEP har University of the Arctic nu fået
en fuldt professionel administration under ledelse af nordmanden Lars Kullerud samt en bestyrelse, hvor der fra Danmark bl.a. sidder Folketingets tidligere formand hr. Erling Olsen.
Bestyrelsen har udarbejdet en strategiplan for perioden 2003-2007, hvorefter University of the Arctic i 2007 skønnes at have omkring 1.000 studerende, hvoraf 200-300 vil være i gang med kurser på en anden læreanstalt end deres hjemegns.
Sideløbende med de planlagte Bachelor of Circumpolar Studies har University of the Arctic også til hensigt
at skabe videre- og efteruddannelsesmuligheder for mennesker, der ikke ønsker en egentlig universitetsgrad, men blot vil skaffe sig en viden om Arktis eller nogle arktiske færdigheder, som de føler behov for.
Nogle vil kalde det et åbent universitet, andre vil tale om arbejdsmarkedsrelateret voksenuddannelse.
Det åbne universitet satser på behovet for arktisk viden
hos de lidt ældre i det cirkumpolare område
, mens den mere erhvervsfaglige voksenuddannelse specielt skal søge at dække de behov, som findes blandt den oprindelige befolkning i de tyndt befolkede arktiske områder.
Derfor foregår denne del af planlægningen i snæver kontakt mellem sagkyndige universitetslærere og lokale arbejdsmarkedseksperter.
Målet er have disse aktiviteter godt i gang i 2007.
Lige så klart det er, at man i de første år må lægge hovedvægten på at udvikle det 4-årige bachelorstudium og det åbne universitet, lige så klart er det, at der også er et behov for mere forskningsprægede uddannelser oven på bachelorudannelsen.
Derfor har man med støtte fra bl.a. Nordisk Ministerråd og en række offentlige og private fonde taget tre forberedende initiativer.
For det første har man startet en lejrskole, som en gang om året samler nogle af medlemsinstitutionernes studerende med den fornødne baggrund til korte kurser på højt niveau.
Kvalificerede studerende fra andre institutioner med interesse for Arktis er også velkomne til at deltage i lejrskolen.
For det andet søger man at skabe et netværk af ph.d.-studerende, som arbejder med arktisk relevante problemer.
Man regner med, at netværkets ene halvdel kommer fra medlemsinstitutionerne, mens den anden halvdel kommer fra andre højere læreanstalter, hvor der undervises og forskes i arktiske problemer. For det tredje har man skabt et Arktisk Forskningsforum, som dels arrangerer en række forskningsseminarer, dels virker
for en anvendelse af de arktiske forskningsresultater
Det sker bl.a. ved en større konference, hvor man hvert andet år bringer forskere, undervisere, politikere, embedsmænd og repræsentanter for faglige og folkelige organisationer sammen.
Kort fortalt har man sat en masse i gang, men hvor meget koster så alt dette,
vil mange, herunder vel finansministeren, sikkert spørge.
Ja, sammenlignet med hvad uddannelsesinstitutioner plejer at koste, er University of the Arctic ikke dyrt, først og fremmest fordi meget leveres af medlemsinstitutionerne som led i deres almindelige virke.
Helt kontant kræver indsatsen i 2004 godt 4 mio. euro.
Ruslands kontante bidrag ventes at blive beskedent, men til gengæld vil dets arktiske læreanstalter stille en betydelig kvalificeret arbejdskraft til rådighed.
Islands størrelse sætter også snævre grænser for dets bidrag, både i naturalydelser og kontanter.
Danmark, Norge, Sverige, Finland og Alaska forventes hver at bidrage med 500.000 euro, Canada med 1,5 mio. euro, og Norge har netop afsat 4,5 mio. NKR til UArtic på sin finanslov for 2004.
Det meste af finansieringen meldes at være på plads, og jeg håber - det er også baggrunden for, at jeg har stillet dette ændringsforslag - at dette håndslag til den arktiske befolkning vil sætte sig spor i form af en bevilling på små 4 mio. kr. på den danske finanslov for 2004.