Lene Espersen (KF), 2003-01-16:
Jeg vil gerne starte med at takke, ikke mindst takke for den positive modtagelse af det politiske indhold i lovforslaget.
Jeg er glad for, at så godt som alle havde en meget positiv tilgang til lovforslaget og de ændringer, som lovforslaget lægger op til.
Og jeg takker naturligvis også for de mere generelle bemærkninger om, at lovforslaget har en kvalitet, som falder i Folketingets smag.
Det er jo sjældent, at man får rosen.
Når lovkvaliteten ikke er så god, er det jo noget, man ofte bruger meget tid på, og derfor er jeg selvfølgelig meget glad for, at man gør sig den anstrengelse også her at fremhæve, at lovkvaliteten er god.
Jeg er også meget glad for, at vi bredt her i Folketinget i dag ikke sådan partipolitisk har den store diskussion om det her, og det er, fordi jeg er helt overbevist om, at samtlige partier i dette Folketing selvfølgelig har den indfaldsvinkel til tingene, at vi skal gøre, hvad vi kan for at forhindre seksuel udnyttelse af børn, sikre, at der er ordentlige strafbestemmelser til at straffe dem, der udnytter børnene, herunder også forhindre pornografisk udbredelse.
Derfor er det også godt, at det er i den ånd,
synes jeg, at lovforslaget er blevet modtaget i dag.
Jeg vil så også sige som noget helt overordnet, for dette bliver jo langt fra det eneste lovforslag, vi kommer til at behandle, der bl.a. vil finde sted med baggrund i fælles EU-lovgivning, at jeg tror, vi ser en udvikling foran os på grund af kriminalitetens grænseoverskridende adfærd, måske også på grund af det mere og mere effektive politimæssige samarbejde, der er internt i EU, at vi vil opleve, at der bliver behov for internationale regler og fælles regelsæt til at sikre, at forbryderne ikke kan smutte over grænserne og dér enten undgå straf eller få en voldsom strafnedsættelse.
Jeg synes sådan set, det er ganske fint, at man har valgt denne tilgang til det at sige: Der er ingen grund til, at vi behøver at være helt ens inden for EU, men vi skal bare sikre, at vi er på et tilstrækkelig højt niveau.
Der er flere af ordførerne, der har været inde på det,
bl.a. SF's ordfører fru Anne Baastrup, men jeg tror også, det var fru Elisabeth Arnold, der var inde på spørgsmålet om, at det er en meget vanskelig balancegang, f.eks. spørgsmålet om, hvorvidt den sigtede skal være til stede, når barnet bliver videoafhørt, om man skulle følge flertallets eller mindretallets indstilling.
Jeg må jo sige, at jeg syntes, det var så vanskeligt, at jeg fandt det mest rigtigt at redegøre for begge argumenter i lovforslaget for at afspejle, at en gang imellem er der ikke firkantede snuptagsløsninger på verdens problemer, der er det bare pokkers svært og en gang imellem også næsten umuligt at finde ud af: Hvad er den bedste løsning på problemet?
Vi valgte så at følge flertallets indstilling ud fra den samlede betragtning, herunder ikke mindst de rapporteringer, der var om, at børn lod sig påvirke, såfremt den sigtede var til stede under afhøringen.
Men det har ikke været enkelt. Et andet spørgsmål, som fru Pernille Rosenkrantz-Theil rejste, var spørgsmålet om de fiktive gengivelser og hele den problemstilling, der ligger i, at man nu ikke - i gåseøjne - kun har kriminaliseret fotografier og film, men også computerskabte billeder.
Jeg har bare den opfattelse af verden, at når verden bruger teknologien på en måde, der er ødelæggende for samfundet, i dette tilfælde for nogle børn, må vi også prøve at sætte et værn op imod det i form af en lovgivning, der er tidssvarende, og det er det, vi forsøger med det lovforslag, som vi behandler her i dag.
Fru Anne Baastrup havde mange spørgsmål til, hvorfor formuleringerne er, som de er.
Vi har brugt ret megen plads i bemærkningerne og prøvet at beskrive, hvad vi forstår ved gengivelser, i en realistisk form, men jeg er klar over, at det ikke er nogen nem løsning at lave en liste over dem.
Hvad er så ikke omfattet af lovforslaget?
Vi har forsøgt at komme med nogle af de eksempler, der har været rejst i pressen, og som ikke vil være omfattet af lovforslaget.
Men nogen nem sag er det ikke, og jeg vil bestemt foreslå, at vi under behandlingen af lovforslaget i udvalget prøver at dyrke det her lidt mere og se på, hvorfor vi er kommet frem til de definitioner, vi er endt med.
Jeg ønsker nemlig bestemt også, at der er så meget åbenhed om lovforslaget og også så megen klarhed om, hvordan det skal forstås, som overhovedet muligt.
Fru Anne Baastrup var også inde på spørgsmålet om videoafhøring, herunder tidsfristerne.
Der er jo angivet nogle tidsfrister på lovforslagets side 35 og 36, og jeg vil sige, at her har vi som udgangspunkt valgt at følge det, som arbejdsgruppen indstillede.
Det var at tilstræbe, at mistænkte/sigtede ser videoafhøringen så hurtigt som muligt,
i princippet samme dag, men man giver dog en en tidsfrist i nærheden af 1 til 2 uger efter afhøringen.
På side 36 fremgår det også, at genafhøringen som udgangspunkt skal finde sted senest efter 2 uger.
Det betyder altså, at vi kan komme i en situation, at der fra den første videoafhøring af barnet og til nr. 2 videoafhøring rent faktisk er gennemført, faktisk kan være et vist tidsspand, op til 3 uger.
Her er jeg absolut indstillet på, som fru Anne Baastrup spurgte til, at vi prøver at se på erfaringerne fra udlandet.
Er det for lang tid?
Hvad kan vi gøre for måske at korte processen ned, uden at den sigtede af den måde får krænket sine rettigheder?
Som udgangspunkt er 3 uger faktisk lang tid, også selv om man forsøger at speede tingene op så meget som muligt. Fru Anne Baastrup var også inde på spørgsmålet om DanAdopts høringssvar og spørgsmålet om, hvordan vi sikrer, at vi ikke på en eller anden måde kriminaliserer nogle mennesker, der arbejder med hjertet for at sikre bedre vilkår for nogle af de børn, der har det allerdårligst i verden.
Vi har i vores kommitterede høringsoversigt forsøgt at give et svar på, at vi mener, vi har taget højde for den problemstilling, men også det er jeg selvfølgelig villig til at drøfte med udvalget under udvalgsbehandlingen, såfremt det viser sig, at DanAdopt ikke synes, at de argumenter, vi kan levere, er tilstrækkelige.
Jeg tror, det var fru Pernille Rosenkrantz-Theil, som var inde på det mere overordnede: Hvorfor lave EU-lovgivning? Hvorfor ikke lave det i et andet regi?
Jeg synes altså, det er utrolig godt, og jeg er utrolig glad for, at det er lykkedes for os i EU-kredsen at lande på en fælles enighed om EU's rammeafgørelse.
Det har noget at gøre med, at lige præcis dette område - børnepornografi og distribution af den seksuelle udnyttelse af børn - er et af de områder, hvor der virkelig er tale om grænseoverskridende kriminalitet.
Desværre oplever vi for øjeblikket, i og med at udvidelsen er kommet på plads, at noget af aktiviteten flytter uden for den kreds af lande, der udgøres af ansøgerlandene, og derfor tog vi også under det danske formandskab initiativer.
Vi har haft en fornemmelse af, at nogle af de steder, hvor mange af problemerne var i gang med at flytte hen, netop var de nye naboer mod øst, Ukraine, Rusland osv., og det er altså lande, vi må lave forpligtende aftaler med, så vi kan få stoppet den trafik.
Det er jo ikke særlig godt, at serveren bare bliver flyttet til den anden side af grænsen, men fortsætter distributionen. Fru Pernille Rosenkrantz Theil var også inde på en lang række problematiseringer af måden, man definerer tingene på: hvad er omfattet, og hvad er ikke omfattet?
Vi får sikkert en meget grundig udvalgsbehandling af de spørgsmål.
Hr. Jann Sjursen takker jeg også for støtten, og der var også to helt konkrete forslag, som vi skal se på.
Om det første mener jeg nu, vi har forsøgt at forklare, hvorfor den måde, vi har valgt at udforme lovforslaget på - dog tilrettet for så vidt angår § 223 a, efter at høringssvarene var indgået - er den korrekte måde.
Jeg kan jo ikke forhindre hr. Jann Sjursen i at stille ændringsforslag, men jeg håber dog, at vi under udvalgsbehandlingen først kan tage en drøftelse af, hvad der vil være den bedst tænkelige lovgivningsmæssige model.
Om det andet spørgsmål, som angår § 235, stk. 3: Det kan godt være, jeg ikke hørte helt efter, hvad det var, hr. Jann Sjursen sagde, men som jeg hørte det, var det om vores undtagelse, som går på, at det er muligt at blive fritaget, såfremt man har givet samtykke, og man er mellem 15 og 18 år gammel. Det er sådan set en ændring, der er kommet ind på dansk foranledning, for jeg synes, det er forkert, at en 19-årig pige, der tager et billede af sin 17-årige kæreste, skal kriminaliseres for det, hvis det bare er et billede, de
to sidder og kigger på
Det har jeg meget, meget, meget vanskeligt ved at se.
Argumentet fra andre lande og andre ministre var: Jamen hvad nu, hvis man udnytter sin alder og overlegenhed til at tvinge folk og så siger: De gav samtykke, men jeg fik nogle billeder af dem.
Jeg er enig i, at det ikke er nogle nemme afgrænsninger, men jeg synes bare, det er vigtigt, at vi ikke kriminaliserer det, at unge mennesker er interesserede i hinanden, og at det, at den ene af dem er over og den anden under den seksuelle lavalder, ikke i sig selv skal udgøre et kriminaliseringselement.
Endnu en gang takker jeg meget for den positive tilgang
til lovforslaget.
Jeg har noteret de mange betænkeligheder og spørgsmålene til definitionerne ned, og jeg er sikker på, at de nok skal få en grundig behandling under udvalgsarbejdet.