runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Samuelsen (RV), 1999-05-20:
Det lyder som et meget rimeligt ræsonnement, men her er det så, at vi fra Folketingets side har en forpligtelse til ikke bare at se på, hvor længe der mon går, indtil den ene af parterne bryder sammen og går i knæ, hvis det er sådan, at man tager væsentlige samfundsinteresser som gidsler.
Det er netop det, som efter vores vurdering sker på nuværende tidspunkt, og derfor kan vi støtte et indgreb.
Vi har fra Det Radikale Venstres side nøje lyttet til arbejdsministerens redegørelse så sent som i går aftes under den snak, han havde indkaldt parterne til, og som vi har forstået det, var der overhovedet ingen udsigt til bevægelse. Havde der været det, havde situationen været en anden.
Men det var der ikke, og dermed var der ikke andet at gøre end at tage det skridt, som man desværre er blevet nødt til at tage, men som vi støtter fra Det Radikale Venstres side.
Ole Sohn (SF), 1999-05-20:
Jeg vil gerne spørge hr. Anders Samuelsen, om Det Radikale Venstre på baggrund af vurderingen af, at der skal gribes ind i konflikten nu, vil medvirke til eller stille forslag om, at man samtidig ændrer forligsmandsloven.
I forligsmandsloven er det jo forudsat, at forligsmanden tager stilling til, om en varslet konflikt er så samfundstruende eller truer så livsvigtige funktioner, at man af den grund skal udsætte konflikten.
Det har forligskvinden ikke fundet anledning til i denne situation, fordi der er et så bredt og godt dækkende nødberedskab.
Men Det Radikale Venstre mener altså, at forligskvinden har taget fejl, og så er spørgsmålet: Vil Det Radikale Venstre ændre forligsmandsloven i konsekvens af at fratage Forligsinstitutionen den mulighed?
Frank Aaen (EL), 1999-05-20:
Jeg kan forstå på hr. Anders Samuelsen, at et af de afgørende argumenter for dette indgreb er antallet af aflyste operationer og undersøgelser.
Ved hr. Anders Samuelsen, hvor mange flere aflyste operationer og undersøgelser der er tale om i forhold til normalsituationen?
Som det er alle herinde bekendt, har vi jo desværre også under normale forhold et ganske stort antal aflyste operationer og undersøgelser, og har man sat sig ind i, hvordan forholdet reelt er?
Ole Sohn (SF), 1999-05-20:
Nu har det været sådan, at en del af debatten har forholdt sig til den fri forhandlingsret, og jeg vil gerne stille Det Radikale Venstre spørgsmålet: Hvor mange dage mener Det Radikale Venstre, at den fri forhandlingsret skal være gældende inden for sundhedssektoren, inden der skal gribes ind?
Birthe Skaarup (DF), 1999-05-20:
Nej, men jeg ved helt præcist, at det her er et vink med en vognstang til amterne om, at nu går vi altså i gang, og jeg ved, at der er flere amter, der venter på netop det her forslag fra Folketinget.
For de er altså i gang med at implementere det forskellige steder, men de siger: Lad os nu lige se, hvad Folketinget siger.
Og jeg er helt overbevist om, at det her gør, at der er flere amter, der kommer i gang.
Hvorfor skal der ikke være ens behandling i det her land?
Eksempelvis har man jo på Fyn og på Bornholm et eksakt tilbud til kvinder over 50 år.
Og det er helt klart, at med det her forslag går amterne i gang med at planlægge frem i tiden, og det er også det, vi ønsker fra Dansk Folkepartis side.
Frank Aaen (EL), 1999-05-20:
Ja, men så må hr. Ole M. Nielsen også forholde sig til det andet, jeg siger, nemlig at når der blev en konflikt, der blev fastlåst, så er det, fordi arbejdsgiverne vidste, at herinde var der et flertal, der ønskede at tage deres parti.
Derfor kom der ikke nogen forhandlinger i gang.
Og hr. Ole M. Nielsen må også forholde sig til, at når man griber ind og oven i de dårlige lønninger for sygeplejerskerne så også siger til dem, at de ikke har lov til selv at forhandle sig frem til deres løn- og arbejdsvilkår, at de skal arbejde efter dekret, så vil det på lang sigt være meget dårligt for udviklingen i det danske sundhedsvæsen.
Og det vil forstærke den flugt af sygeplejersker væk fra området, som vi også så efter sidste indgreb og dermed faktisk være med til at forøge ventelisterne.
Så det, man gør nu, hvor man siger, det er af hensyn til ventelisterne, gør i virkeligheden problemerne endnu værre.
Hanne Andersen (S), 1999-05-20:
Ved førstebehandlingen af dette forslag sagde jeg på Socialdemokratiets vegne, at spørgsmålet om mammografiscreening til kvinder mellem 50 år og 69 år skulle tages meget alvorligt.
Det synes vi stadig væk.
Det er fortsat utrolig vigtigt, at der ikke skabes nogle forventninger, som ikke kan indfries.
Sådanne forventninger ville det oprindelige forslag skabe.
De er ikke blevet mindre med ændringerne ...
Anders Samuelsen (RV), 1999-05-20:
Jeg forsøgte netop ved at trække historiske linjer op at redegøre for, hvor Det Radikale Venstre højst sandsynligt adskiller sig principielt fra venstrefløjspartierne SF og Enhedslisten, nemlig derved at vi anerkender, at man ved en konflikt kan bringe sig i en sådan situation, at det er nødvendigt fra samfundets side at gribe ind og dermed sætte den frie forhandlingsret ud af spillet.
Hvor den nøjagtige grænse ligger, vil variere fra gang
til gang
På nuværende tidspunkt er det sådan, at regeringen efter at fulgt konflikten nøje har fundet, at nu er vi nået dertil, hvor det er nødvendigt at gribe ind.
Den anbefaling bakker vi op fra Det Radikale Venstres side med baggrund i den redegørelse, som jeg gjorde rede for tidligere, altså med baggrund i den tradition, vi har stået for i Det Radikale Venstre hele vejen igennem.
Jeg ved godt, at der er andre partier, som måske nok kunne ønske sig, at linen kunne blive løbet helt ud, og at man virkelig kunne få lov til at tage gidsler uden for sin egen kreds i sådanne konfliktsituationer.
Men det har vi aldrig støttet fra Det Radikale Venstres side, og det gør vi stadig ikke.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-05-20:
Jeg vil sige til ministeren, at den venlighed, som gruppen af forslagsstillere i forløbet indtil nu har vist over for ministeren ved at indgå i forhandlinger, sådan set også er den, der har ført mig op på talerstolen for at foreslå ministeren at holde et møde med forslagsstillerne.
For det er jo ikke forslagsstillerne, der har problemer, men ministeren, der har problemer med nogle ting, som han gerne vil have afklaret.
Og jeg tænkte altså på, hvor venlige vi var efter finanslovforhandlingerne med at få dét på plads, som også var lidt uklart dér, kan man sige, og det lykkedes jo ganske glimrende, og den samme venlighed har forslagsstillerne da stadig væk.
Så hvis ministeren har nogle problemer med det her, kan han jo indkalde os til et møde, for det er altså ikke forslagsstillerne, der har problemer.
Jørgen Winther (V), 1999-05-20:
Jeg så også sundhedsminister Carsten Koch i Profilen.
Jeg må sige, at hr. Carsten Koch har fået andre impulser siden da.
Det, der nu er sagen, er, at jeg forventer, at ministeren vil få en dialog med amterne og derefter finde ud af, hvilke amter der er klar hvornår, hvem der har ressourcer nok, hvor der er radiologer nok, hvor der er kapacitet nok, teknologi osv.
Derefter kan man så have et møde med amterne, og så forventer jeg, at ministeren har et møde med de forskellige ordførere for de syv partier, som er enige om det her forslag.
Jeg vil gerne sige, at vi vil være ministeren meget behjælpelige med at få udformet et rigtig godt lovforslag.
Det væsentlige er, at der nu er fokus på brystkræft.
Det bliver opprioriteret, og mange flere kvinder får nu mulighed for at få undersøgt brysterne i årene fremover, og det er der behov for i Danmark.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-05-20:
Det var da en umådelig bekymring, ministeren lægger for dagen.
Jeg sad med glæde og interesse og så ministeren i Profilen, og om det her forslag sagde ministeren præcist: Jamen det betyder ikke noget.
Det forslag betyder ikke noget.
Det kan regeringen leve med.
Så hører jeg sådan en lang elegi fra ministerens side.
Jeg vil anbefale, når nu flertallet har stemt det igennem, at ministeren indkalder til et møde med forslagsstillerne og får afklaret nogle af de problemer og spørgsmål, ministeren har desangående.
Tove Fergo (V), 1999-05-20:
Jeg udtaler mig som privatist, og jeg går op på talerstolen for at forklare, hvorfor jeg ikke kan støtte de borgerlige partiers og Enhedslistens forslag om, at alle kvinder, der er fyldt 50 år, automatisk skal have brev om, at de nu kan blive undersøgt for brystkræft.
Jeg mener, det er forkert, og at der er etiske problemer knyttet til at sygeliggøre alle kvinder over 50 år.
Udvalgsarbejdet med det her forslag har vist, at der er meget stor usikkerhed med hensyn til effekten af undersøgelsen.
Vi har fået at vide, at hvis kvinder deltager i en undersøgelse hvert andet år, vil hver fjerde kvinde kunne risikere at blive udsat for at få at vide, at de måske har brystkræft, og at de skal ind til en fornyet undersøgelse.
Jeg mener, det er et stort etisk problem.
Der er så mange nye tiltag på vej på det her område.
Så sent som i dag kan vi i Berlingske Tidende læse en artikel
om, at der måske ikke er den ønskede effekt.
Den ganske lille effekt, der er ved de her screeningsprogrammer, hvor man kan nedsætte risikoen for at få en brystkræftoperation fra 5 til 4 pct., er der usikkerhed om, og samtidig står der i avisen i dag, at der måske oven i købet er en øget risiko forbundet med de her undersøgelser.
Så jeg synes, det er useriøst af et flertal i Folketinget at ville tvinge dette forslag igennem på nuværende tidspunkt.
Etisk Råd er kommet med en meget god rapport og analyse af hele det etiske kompleks omkring screeningsprogrammer, undersøgelsesprogrammer, og jeg synes virkelig, man skulle have taget de anbefalinger, der ligger i Etisk Råd, til en seriøs politisk drøftelse herinde i stedet for hovedkulds at fortsætte med dette forslag og få det vedtaget.
Med hensyn til Fremskridtspartiets, hr. Tom Behnkes udtalelse om, at det er godt at forebygge: Ja, det er godt at forebygge, men der ligger jo ikke reelt nogen forebyggelse i forslaget om at brystundersøge kvinder.
Det synes jeg vi skulle have slået meget mere på.
Til sidst vil jeg godt understrege, at jeg intet har imod, at de kvinder, som er bange, som er bekymrede, kan blive undersøgt.
Selvfølgelig skal de kunne blive undersøgt, og det skal de kunne hurtigt og med det samme, når frygten og bekymringen opstår.
Men der er ingen grund til at sygeliggøre samtlige kvinder over 50 år i dette land, og derfor vil jeg stemme imod forslaget.
Birthe Skaarup (DF), 1999-05-20:
Der er ingen tvivl om, at det her forslag er et godt forslag.
Det er et tilbud til kvinder over 50 år, og det er et område, der har været utrolig forsømt.
Det her handler om forebyggelse, og vi ved, at vi med det her forslag når nogle kvinder, som vi ellers ikke ser til screening.
Der skal ikke herske nogen tvivl om - og det ved vi alle sammen - at dødeligheden med hensyn til brystkræft er højere i Danmark end i andre lande, og derfor slutter vi naturligvis op om det her forslag.
Men jeg mener ikke, at forslaget her skal stå alene.
Der må ske nogle andre ting på det her område, og noget af det, vi fra Dansk Folkepartis side vil lægge op til, er, at man rundtomkring i landet opretter eksempelvis nogle små decentrale undervisningssteder for kvinder, hvor man kan henvende sig og få en god vejledning i at undersøge sine bryster.
Jeg tror, det er utrolig vigtigt, at vi går videre her også.
Ændringsforslaget er godt, og Dansk Folkeparti er naturligvis glad for, at vi kan få det her igennem.
Vi mener helt klart, at vi er nået et skridt i den rigtige retning.
Tove Videbæk (KRF), 1999-05-20:
Jeg kan kun bekræfte og gentage, at Kristeligt Folkepartis begrundelse for at kunne stemme for det her forslag, er, at det er en information om en rettighed, som man allerede har.
Der har været meget diffuse og mange forskellige meninger rundtomkring i landet om det her, og langt de fleste kvinder, som jeg har kontaktet om det, kender ikke den rettighed.
Jeg har det fint med, at nu får de oplysning, nu får de information om en rettighed, som de allerede har, og det er min begrundelse for at gå med.
Hanne Andersen (S), 1999-05-20:
Jeg vil gerne sige, at jeg undrer mig også, efterhånden som vi rykker frem i denne andenbehandling, for nu er det lige pludselig et forslag om information.
Nu er det ikke en rettighed, nu er det blevet et forslag om information og oplysning.
Jeg synes også, at information og oplysning er vigtigt.
Jeg synes også, at undersøgelse for kræftsygdomme og for brystkræft er utrolig vigtigt.
Det sagde jeg i min ordførertale.
Jeg fik nemlig ikke ordet til fru Yvonne Herløv Andersens indlæg.
Jeg har ikke nedprioriteret det.
Regeringen og vi opprioriterer det faktisk, og vi venter på den plan, som hele denne her debat har fået sat i gang.
Vi venter på kræftstyregruppens resultat, før vi tager stilling.
Carsten Koch (S), 1999-05-20:
Jeg bad om ordet til fru Yvonne Herløv Andersen, som var oppe og fortælle, at nu skulle vi snakke sammen bagefter.
Kunne det ikke være interessant for Folketinget, der skal tage stilling nu her, at vide, hvad denne snak mere præcist skal gå på?
Man kan jo ikke, når ministeren beder om nogle præcise tilkendegivelser af, hvordan et lovforslag skal se ud, stemme om dette forslag ved en andenbehandling og bare sige: Så finder vi i øvrigt ud af det bagefter.
Se, når jeg har sagt, at jeg kan leve med det, så var det ud fra den forestilling, at det alene var et spørgsmål om, at vi skulle sende et brev ud og informere nogle kvinder om, at der er denne mulighed.
Det er det, jeg prøver at lægge op til nu.
Så der er såmænd ingen problemer i det her.
Sagen er så alvorlig og seriøs, at jeg synes, vi skal behandle den i den seriøse sammenhæng, som den befinder sig i, og det vil sige, når kræftstyregruppen fremlægger sin samlede plan.
Det er en seriøs måde at sætte fokus på brystkræft på.
Tove Videbæk (KRF), 1999-05-20:
Grunden til, at Kristeligt Folkeparti kan stemme for det her forslag og den her betænkning, er, at nu foregår de her undersøgelser helt på kvindernes eget initiativ.
I den sidste betænkning, som ligger nu, står der, at det er den enkelte kvinde, der skal tage initiativ til undersøgelsen.
Hvis kvinderne rundt omkring i Danmark, som er fyldt 50 år, er bekymrede, er nervøse og mener, at de har brug for en undersøgelse, kan de få den.
Der er mange, der ikke ved, at den mulighed allerede eksisterer, og derfor har vi det fint med, at der bliver udsendt et brev til alle kvinder, som er fyldt 50 år.
Vi har sagt, at om kvinderne får informationen via OBS-udsendelser i tv, ved opslag i biblioteket eller ved et brev, som bliver sendt direkte til dem, har vi det lige fint med, det er underordnet for os; men de har behov for at få information om en rettighed, som de har.
De bliver så tilbudt sådan en undersøgelse maksimum hvert andet år, men der står intet i betænkningen om screening.
Det er blevet taget ud.
Nu hedder det undersøgelser, for man indgår ikke automatisk i et screeningprogram, men man får de undersøgelser, som man selv mener man har brug for, som man selv ønsker og selv tager initiativ til.
De beslutter selv, hvornår de mener, de har udstyr og personale til det.
Der presses ikke noget ned over dem, og der pålægges dem ikke noget, men det er et signal til dem om, at det her område skal opprioriteres. Med den udformning, som forslaget nu har, kan vi tilslutte os, fordi det er en - vil jeg sige - total udvanding af det oprindelige forslag.
Nu er det udvandet til faktisk kun at være en information til kvinderne om en rettighed, som de har, og det kan jeg tilslutte mig, også fordi jeg vil tage hensyn til Det Etiske Råds udmeldinger i sagen.
Fru Hanne Andersen sagde i sit indlæg, at det her forslag var et hverken-eller.
Jeg vil sige, at det er et både-og.
Jørn Jespersen (SF), 1999-05-20:
Jeg synes, det er meget forskellige begrundelser, der kommer fra ordførernes side, der står bag det her forslag, og derfor vil jeg gerne spørge fru Tove Videbæk, ordføreren for Kristeligt Folkeparti
: Hvordan kan man herfra stå og sige, at man kan støtte forslaget, fordi det ene og alene nu er muligt for den enkelte kvinde at bede om at få en undersøgelse?
Hvor er forskellen i forhold til vilkårene i dag så med det her forslag?
Er den begrundelse, som Kristeligt Folkeparti kommer med, i virkeligheden ikke det samme som at sige, at der intet sker med vedtagelsen af det her beslutningsforslag, at forholdene er status quo, og at man ikke har vedtaget noget andet, end at nogle populistiske sundhedsordførere, som har haft den her sag på dagsordenen i årevis, kan gå ud og sige, at nu har man fået forslaget vedtaget?
Er realiteten ikke, at der er et par populistiske ordførere, der kan sige, at forslaget er vedtaget, men at forholdene i virkeligheden er status quo, og så vil man langsomt påvirke ressourcetildelingen rundt omkring uden at have taget stilling til, hvorfra ressourcerne skal tages?
Jørgen Winther (V), 1999-05-20:
Det kunne egentlig være spændende at få besked på fra fru Hanne Andersen, Socialdemokratiet, om hun egentlig er positiv over for mammografi eller ikke er positiv over for det, under forudsætning af at de nødvendige ressourcer skulle have været til stede.
Det tror jeg også fru Hanne Andersen er vidende om.
Hvis man ser på dødeligheden af brystkræft og ser på 5-års-overlevelsen, så er det sådan, at Danmark har en 5-års-overlevelse på kun 71 pct., mens mange af vore nabolande har både 81 og 79 pct., altså mere end 10 pct. højere. Så er der en anden ting, der er meget væsentlig også - må jeg sige til fru Hanne Andersen - og det er, at jo tidligere man opdager knuden i brystet, des større er muligheden for, at kvinden kan få en brystbevarende operation, altså bevare brystet.
Den andel stiger faktisk fra omkring ca. 20 pct. til omkring 65-70 pct. Og mange kvinder vil også kunne undgå kemoterapi, hvis knuden opdages på et tidligt tidspunkt. Jeg tror, at både fru Hanne Andersen og jeg er enige om, at det er to faktorer, der betyder meget for enhver kvinde, der rammes af denne alvorlige sygdom.
Når vi nu om få minutter har vedtaget dette her forslag, så vil jeg sige, at så bliver der en opprioritering af brystkræftbehandlingen i Danmark.
Sammenlignet med andre lande er vi bagud inden for dette område.
Så er forslaget jo også sådan, at man på ingen måde tvinger eller kraftigt opfordrer til at deltage i screeningen.
Det er den enkelte kvinde, der selv vælger, om hun vil være med i det her program, eller hun ikke vil være med.
Kun hvis hun på forhånd har givet tilsagn om at deltage, så bliver hun inviteret.
Det er også rigtigt, at amterne først bør indlede det
her program i det øjeblik, at der er materiel og personel nok. Alt i alt vil jeg gerne sige til fru Hanne Andersen: Det må være ærgerligt for Socialdemokratiet, at der er flertal for en sundhedspolitik uden om regeringen, men der kan altså være noget fornuftigt i det her forslag alligevel. Danmark har været bagud i mange år.
Nu kan vi komme foran på det her felt, og når vi så samtidig har den situation, at der er så mange kvinder i Danmark, der har sygdommen, vil det være godt.
Hanne Andersen (S), 1999-05-20:
Jeg synes da lige, at jeg vil sige, ligesom jeg sagde det ved førstebehandlingen, og som jeg også sagde det i dag, at vi synes, at det er en alvorlig sag og det er en vigtig sag.
Og derfor synes vi også, at man skal tage beslutningerne på det bedst mulige grundlag.
Og det var det, jeg henviste til i dag.
Jeg synes stadig væk, det er vigtigt.
Jeg synes stadig væk, at man skal gøre det på et realistisk og et ordentligt grundlag, så man får et ordentligt tilbud og en ordentlig handleplan ud af det.
Der er heller ikke nogen, der bliver tvunget i dag.
Der er folk, der får et tilbud, som de kan sige ja tak til eller nej tak til.
Der er ingen, der bliver tvangsindlagt til behandling eller til tilbud om forebyggende undersøgelser i dette land.
Der er nogle, der får et tilbud.
Jørgen Winther (V), 1999-05-20:
Jamen jeg er enig med fru Hanne Andersen i det med det bedst mulige grundlag.
Den her sag har vi debatteret mange år her i Folketinget.
Det er jo 2-3 år siden, vi første gang havde et forslag fra Venstres side om det her.
Jeg vil sige, at inden for sundhedspolitik og inden for videnskab er det sådan, at det bedst mulige grundlag hele tiden vil flytte sig.
For 2-3 år siden havde vi en viden; i dag har vi en anden viden; om 2-3 år har vi en endnu bedre viden.
Masser af lande er i gang med disse her brystkræftundersøgelser, og der er ikke rejst tvivl noget sted om, at hvis en kvinde deltager i screening, så reduceres hendes risiko for at dø af brystkræft med omkring 25-30 pct.
Derimod er der mange andre problemer, som det nok vil føre for langt at diskutere her i dag.
Men derom er der ingen tvivl.
Hanne Andersen (S), 1999-05-20:
Ja, jeg vil gerne sige, at det selvfølgelig er rigtigt, at det her spørgsmål er diskuteret nogle år.
Men da diskussionen begyndte her i Folketinget, skete der jo netop i kraft af diskussionen og alvoren det, at regeringen nedsatte en kræftstyregruppe, der nu er lige ved at være færdig.
Den skal man så bare ikke vente på.
Det er det, jeg mener ikke er seriøst.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-05-20:
Fru Hanne Andersen holdt et meget langt og meget poetisk og lidt polemisk indlæg fra sin plads i salen.
Det var, så man næsten kunne høre Pegasus lette.
Det er jo sjældent, at det sker.
Jeg tror kun, det er overgået én gang tidligere, og det var i fru Hanne Andersens ordførertale om hoftebeskyttere, som - det var ikke fru Hanne Andersen, der holdt den, så er det jo en dårlig idé at komme med.
Så må jeg undskylde med det samme.
Men så vil jeg sige, at den var overgået af fru Grete Schødts' indlæg omkring det samme, og det er vel samme bolledej, vil jeg tro.
Nej, jeg vil ikke fortælle, hvad fru Grete Schødts fortalte om hendes problemer med at komme ned i hoftebeskytterne, for det var sådan omtrent på samme lag med hensyn til argumentationen.
Jeg vil sige, at fru Hanne Andersens argumentation var for dårlig i det indlæg, der kom.
For når fru Hanne Andersen taler om, hvorfor man har en udgangsbøn i betænkningen, hvor der står, at man fra forslagsstillernes side har en forståelse omkring de ressourcer, som er til rådighed i sundshedsvæsnet, så er det da ikke noget, forslagsstillerne ønsker skulle være sådan. Nej, vi har haft et meget langt og meget tæt samarbejde med ministeren omkring det, som over for os har tilkendegivet sine problemer.
Vi har gang på gang forsøgt at komme
ministeren i møde ved at ændre betænkningen.
Det har så ikke kunnet lade sig gøre, men vi er jo flinke mennesker, og vi har da også en realitetssans, og det gør jo så, at vi siger: O.k., vi ved, at det også er et ressourceproblem.
Så der er ingen grund til at stikke os i skoene, at vi har været for venlige over for Socialdemokratiet og regeringen.
Det synes jeg ikke der er nogen grund til.
Så vil jeg i øvrigt sige, at når vi snakker om forebyggelse, så er det her vel et af de mest fornuftige forebyggelsestiltag, der har været i årevis.
Og derfor er det da klart, at når man ser de dårlige resultater med hensyn til brystkræft herhjemme, så får man da en ubændig lyst til at løfte det op på et andet niveau, og ja, det koster ressourcer.
Jeg går ud fra, at forslagsstillerne også er villige til at stå bag ved en finanslov, der indeholder ressourcer til sygehusvæsnet, specielt på det område der hedder uddannelse og apparatur.
Og jeg synes, det var en god idé, hvis man tog hul på det i forhandlingerne i juni måned med Amtsrådsforeningen omkring ressourcerne til sundhedsvæsnet.
Det er et uhyre fornuftigt forslag, der går fint hånd i hånd med regeringens forebyggelsesprogram.
Jeg synes, at det er for sølle at stille sig op og sige: Det er udmærket, men det er ikke nu.
Jeg synes, det havde været bedre, hvis man havde sagt, at det vil vi ikke have, for vi ønsker, at Socialdemokratiets kræftplan, når den kommer, er den, der får opmærksomheden.
Det her er et glimrende forslag.
Det er et forebyggelsespolitisk tiltag, som specielt handler om kvinderne, og jeg synes, at det er mærkværdigt at høre en argumentation, der går imod en forbedring på det her kvindepolitiske område, kan man sige.