Lis Greibe (S), 2000-03-22:
L 216 er næsten identisk med L 179, som vi behandlede for ca. 1 år siden.
Hvis man blot læser Enhedslistens begrundelse for fornyet fremlæggelse, så kunne man måske fejlagtigt henfalde til taknemmelighed over, at her er sandelig et parti, som bider sig fast og sørger for, at regeringen lever op til sin forpligtelse over for Folketinget.
Men nu har vi jo netop hørt miljøministerens indlæg, og hermed kunne vi vel egentlig stoppe.
Vi har hørt, at regeringen, ej heller hvad angår indsats i forhold til kemikaliepolitikken, ligger på den lade side, og at der er gode, saglige grunde til, at regeringen ikke umiddelbart kan bruge Enhedslistens forslag.
Den 7. april 1999 havde vi i Folketinget en forespørgselsdebat om regeringens dengang netop fremsatte kemikaliestrategi og i maj måned en høring om samme emne.
Og Enhedslisten skynder sig nu at udvise en utålmodighed, der overordnet har til hensigt at profilere Enhedslistens miljøprofil og lufte partiets mening om EU's træghed i højere grad end reelt at se på regeringens førte kemikaliepolitik. Der skal ikke være tvivl om, at Socialdemokratiet i høj grad deler Enhedslistens bekymring over anmeldelse af tonsvis af kemiske stoffer, stoffer, hvis direkte virkning knap er kendt, hvis langsigtede virkninger ofte er ukendte, hvis nedbrydningsstoffer er ukendte, og hvor samspillet mellem forskellige kemiske stoffer er ukendt.
Vi er meget enige i, at vi skal have langt mere hold på de kemiske stoffer, men vi er i Socialdemokratiet måske mere realistiske.
De kemiske stoffer bevæger sig frit over grænser både som varer og som forurening, og når der skal tages fat på problemerne, skal der derfor først og fremmest sættes ind globalt og internationalt.
Og her har vi bl.a. gennem EU-samarbejdet målrettet arbejdet på at få gennemført en sikker og effektiv lovgivning, der sikrer forbrugerne ufarlige produkter. Selv om vi erkender, at det er en kæmpeopgave, vi har overgivet Kommissionen, er vi mindst lige så meget som forslagsstillerne meget utilfredse med, at det går så langsomt i EU.
Som nævnt af miljøministeren bevæger man sig dog også dér fremad i den rigtige retning, men det er med små skridt, og der er fortsat brug for, at Danmark gør alt for, at der bliver sat mere skub i tingene.
Men samtidig må vi forholde os til, at et EU-samarbejde naturligvis er forpligtende.
Vi må handle inden for de rammer, vi selv har været med til at sætte.
Vi kæmpede længe for at få gennemført EU's klassificering og mærkningsdirektiv om bl.a. kemiske stoffer.
Vi har frivilligt bundet os op på en international aftale, der skal sikre os mod farlige kemiske stoffer i europæiske varer.
Dette betyder, at vi ikke nationalt kan indføre f.eks. nye miljølove efter forgodtbefindende, og det er her, at jeg ligesom sagt sidste år ser problemerne i Enhedslistens ellers udmærkede forslag.
Men naturligvis skal vi i Danmark gøre alt for at sikre forbrugerne de bedste og sikreste produkter.
I regeringens kemikaliestrategi er peget på flere områder, hvor der kan sættes ekstra ind, og regeringen har allerede taget flere initiativer.
Ministeren har i sit indlæg redegjort for regeringens indsats på området og om påtænkte nye tiltag, og Socialdemokratiet har stor tillid til regeringens håndtering af også denne sag både med forstærket indsats herhjemme og internationalt.
L 217 om produktsikkerhed er i hovedtræk en genfremsættelse, der i sidste samling blev behandlet i Erhvervsudvalgets regi.
Der er ingen tvivl om, at den danske befolkning føler stor utryghed, når der købes ind.
Hvad er der egentlig i produkterne?
Er det sundhedsskadeligt på kort eller længere sigt?
Der er derfor al mulig grund til bestandig at være aktiv i arbejdet på at beskytte og oplyse forbrugerne.
Man skal derfor også se seriøst på Enhedslistens forslag og vurdere, om vi kunne gøre det bedre og i den sammenhæng se kritisk på, hvordan gældende lov lever op til de krav, vi stiller.
Ifølge gældende lov er et produkt farligt, hvis det indebærer sundheds- og sikkerhedsmæssig fare for personer eller ejendomme, og hvis kontrolmyndigheden vurderer, at et produkt er farligt, kan man pålægge en producent at mærke varen eller trække varen tilbage fra markedet.
Enhedslisten ønsker med lovforslag nr. L 217 at indskærpe, at hvis et produkt indeholder kemiske stoffer eller stofgrupper, der er optaget i miljø- og energiministerens effektliste over stoffer med sundhedsfarlig eller miljøskadelig effekt, skal produktet deklareres herom.
Men netop dette krav er allerede gennemført i praksis, og ifølge kemikalieloven skal produkter, der indeholder stoffer fra effektlisten, mærkes. I EU er Kommissionen i gang med en revision af produktsikkerhedsdirektivet, og selv om Enhedslisten ikke bryder sig om det, så mener vi i Socialdemokratiet, at det er internationalt, der primært skal sættes ind.
Der er over 100.000 stoffer, der ikke er undersøgt, så hvorledes kan der med en mærkning i Danmark alene skabes den efterlyste tryghed
for forbrugerne?
Socialdemokratiet vil gerne arbejde for, at forbrugerne kan handle ind med fuld tryghed, og at de har en reel mulighed for at vælge produkter, de kan have tillid til.
Men vi mener ikke, at L 217 peger på en vej, vi kan eller skal bevæge os ud ad.
Som tidligere nævnt mener vi, at gældende lov dækker området, og at kontrolmyndighederne har værktøjet til at sikre forbrugerne, og vi vil fastholde, at effektlisten ikke er tænkt som lovgivning, men som en løftet pegefinger.
Denne balance mellem forbrugernes oplysningsrettigheder og virksomhedernes sikkerhed ønsker vi at opretholde.
Socialdemokratiet kan ej heller støtte lovforslag nr. L 217.