runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henriette Kjær (KF), 2003-11-18:
Socialdemokraternes forslag til folketingsbeslutning handler om børn af psykisk syge forældre.
Forslaget går på, at de psykiatriske afdelinger skal informere de sociale myndigheder, når de konstaterer, at en patient har hjemmeboende børn.
Beslutningsforslaget begrundes med, at det nuværende samarbejde mellem de to offentlige systemer alt for ofte overser de børn og unge, som bor hos forældre med en psykisk lidelse.
Jeg er for så vidt enig i begrundelsen, nemlig at der er behov for at sikre en koordination og et samarbejde mellem de psykiatriske afdelinger og socialforvaltningen, når der er tale om psykisk syge forældre til hjemmeboende børn.
Børn af psykisk syge er en udsat gruppe, som det er nødvendigt at være opmærksom på.
I forbindelse med regeringsudvalget om negativ social arv og mobilitet lavede vi en vidensopsamling, som viste, at der er en forøget risiko for, at forældres psykiske lidelse påvirker børnenes opvækst og udviklingsmuligheder i negativ retning.
Når jeg så alligevel vil afvise forslaget, er det, fordi forslagsstillerne vil gøre det til en generel forpligtelse, at de psykiatriske afdelinger i alle sager orienterer de sociale myndigheder, når det konstateres, at en patient har hjemmeboende børn.
Det vil sige, at de skal gøre det hver gang uden at vurdere, om der er andre, der kan tage sig af barnet, f.eks. kunne der jo være en ægtefælle.
Derfor synes jeg ikke, der er nogen grund til, at man gør folk til en sag i den sociale myndighed, hvis de i familien kan klare at tage sig af barnet af sig selv.
Og så har vi også allerede en underretningspligt i lovgivningen.
Jeg er derfor bange for, at vi risikerer, at en sådan obligatorisk underretning vil udvande underretningspligten og fjerne fokus fra de familier og de tilfælde, hvor der er et reelt behov for støtte.
Derfor kan vi ikke støtte forslaget.
at være uenig med forslagsstillerne i baggrunden for beslutningsforslaget
Der er behov for et bedre tværfagligt og tværsektorielt samarbejde for de udsatte børn og ikke mindst i forhold til børn med psykisk syge forældre og forældre med misbrug.
Det var derfor, at vi i satspuljekredsen blev enige om at indgå en aftale, hvor der er afsat 20 mio. kr. i hvert af årene 2004-2007 til styrkelse af det tværfaglige og tværsektorielle samarbejde særlig over for børn af forældre med misbrug eller psykisk sygdom.
Det er også vigtigt, at børn af forældre i behandling for misbrug eller psykisk sygdom kan møde andre børn, der lever under lignende vilkår, at de kan være med i samtalegrupper eller lign., så det bliver et almindeligt tilbud i tilknytning til den voksnes behandlingstilbud. Endelig er det aftalt med satspuljepartierne, at Socialministeriet i dette folketingsår foretager en vurdering af, om der er behov for, at en forbedret faglig indsats understøttes af lovgivningsinitiativer, og det resultat var vi enige om at forelægge satspuljepartierne.
Thor Pedersen (V), 2003-11-18:
Jamen hvad den italienske formand vil meddele sin egen formand, blander jeg mig for så vidt ikke i.
Det kan ikke lade sig gøre, for her var der ingen konklusion.
Og jeg er ikke ansvarlig for, hvad den italienske formand vælger at gøre. Men det er ikke på vegne af Ecofin og et Ecofinforslag.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Louise Frevert (DF), 2003-11-18:
Menneskets natur er jo indrettet således, at selv ved den mindste forandring bliver vi usikre, fordi der tages stilling
til noget nyt, når der bliver rykket ved vanens magt.
Det samme gør sig gældende, når man læser høringssvarene til L 64.
16 instanser er blevet spurgt, der er indkommet 15 høringssvar, og det er enestående, at ikke ét af dem er positivt over for dette lovforslag.
Normalt ville jeg reflektere på en anden måde, end jeg gør i dette tilfælde, over en så fælles negativisme over for et lovforslag hos de involverede interessenter.
Men i dette tilfælde mener jeg ikke, at der er berettiget grund til at skabe så stor tvivl om, at en nedlæggelse af de frivillige amtsmusikudvalg skulle skade det danske musikliv.
Tværtimod tror jeg, at i det øjeblik, man lægger ud til amter og kommuner selv at være herre over, hvorvidt der skal nedsættes musikudvalg eller ej, vil det give en større bundethed, fordi det ikke længere er lovpligtigt, men skal udspringe af et initiativ.
Helt frem til 1981 var det frivilligt at oprette amtsmusikudvalg, og først derefter blev det obligatorisk, at de skulle oprettes.
Det pudsige er dog, at da den oprindelige lov om, at det skulle være frivilligt at oprette amtsmusikudvalg, blev vedtaget i 1976, oprettede samtlige 14 amtsråd et amtsmusikudvalg.
Københavns og Frederiksberg Kommuner gjorde det dog ikke. Derfor er jeg af den faste overbevisning, at i det øjeblik det ikke længere er lovpligtigt, men bliver gjort
frivilligt at oprette disse udvalg,
vil det stadig ske, hvis man skønner, at behovet er der, og det må så være op til de involverede parter at træffe beslutningen.
Nogle af høringssvarene henleder opmærksomheden på, at kompetencen i amtsmusikudvalgene vil forsvinde, hvis der skal overgås til forvaltningsadministration, men det tror jeg ikke er korrekt, idet den vil blive varetaget i forvaltninger, som i forvejen har med dette område at gøre og derfor kender til det.
Administrationen vil jo ikke blive kastet ind i et ikkerelevant ressortområde.
Vi mener, det er godt, at man får frihed ude i landet til selv at beslutte, hvad der skal etableres af råd og nævn, og hvad der ikke skal etableres.
Desuden mener vi også, at det er et skridt i den rigtige retning mod nedlæggelse af amterne og deres beføjelser.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2003-11-18:
Jeg synes, det var dejligt at høre, at ministeren i starten var så positiv.
Men det, jeg godt vil høre ministeren om, er: I det øjeblik en enlig mor eller far bliver indlagt på en psykiatrisk afdeling, og man fra sundhedspersonalets side spørger, om der er nogen, der tager sig af børnene, og forældrene siger, at ja, det er der, kan ministeren så garantere, at det er en nabo, et familiemedlem eller en bekendt, som ikke har misbrugsproblemer?
Det kan man ikke garantere andre steder.
Henriette Kjær (KF), 2003-11-18:
Jeg er fuldstændig enig med forslagsstilleren i, at der er behov for indgriben fra de sociale myndigheders side, når vi taler om enlige forsørgere.
Jeg er også enig i, at den opgave løser vi ikke godt nok i dag.
Men i dag er der underretningspligt, og den er vi jo også enige om at vi skal prøve at styrke, og vi skal prøve at se, hvad vi i øvrigt kan gøre af tiltag for psykisk syges børn, netop det, vi blev enige om i forbindelse med satspuljeforliget.
Så den problemstilling er altså anerkendt.
Men årsagen til, at jeg umiddelbart afviser det her, er, at hvis man får et blanketsystem, udvander man den underretningspligt, som er meget, meget vigtig at gøre alle fagpersoner opmærksom på.
Den er der, og de skal være bedre til at bruge den.
Derfor synes jeg, det er vigtigt, at vi udvikler nogle instrumenter, så man også har nogle ordentlige og gode steder at henvise børnene til.
Der er vi jo heldigvis også ved at lave forsøg nu med børnehuse, hvor netop de børn, som forslagsstilleren omtalte, kan være.
Derfor synes jeg, vi er godt i gang.
Det er også vigtigt, at vi tager debatten og har det på dagsordenen.
Men netop lige det med blanketterne, som er hovedforslaget i beslutningsforslaget, afviser jeg altså.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2003-11-18:
På den ene side er fru Pia Kristensen positiv og forstår godt, at det er børn af psykisk syge forældre, som mange gange bliver overset, det er de stille børn.
På den anden side så må man ikke gå ind fra det offentlige systems side og gøre noget for disse børn, for det kan ligesom klæbe til dem resten af livet, at de har nogle psykisk syge forældre.
Men hvordan forestiller fru Pia Kristensen sig så, at man skal få indberetning, eller at det sociale system overhovedet skal kunne gå ind og lave nogen hjælpeforanstaltninger?
Pia Kristensen (DF), 2003-11-18:
Men når vi snakker om, hvad der skal sættes i gang af initiativer, som skal virke, synes vi ærlig talt, at den beskrivelse, der er i satspuljeaftalen, den aftale, satspuljepartierne har indgået, jo indeholder en række gode initiativer.
Det er ikke sikkert, at det er nok, men vi ser positivt frem til, at der vil komme noget godt ud af det.
Vi vil følge den udvikling.
Igen med hensyn til et notat: Vi har hørt, og det må fru Jette Bergenholz Bautrup også have hørt fra mange sociale sager, hvordan en forkert bemærkning i en sag eller et notat faktisk har forfulgt en familie flere år frem.
Selv børnene, når de er blevet voksne, har man kunnet klandre for et eller andet, for negativ social arv, eller hvad ved jeg.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2003-11-18:
Fru Pia Kristensen siger: Jamen der er afsat satsmidler netop til det formål.
Ja, det er projekter, der kører over et kortvarigt forløb.
Jeg vil godt høre igen, hvordan fru Pia Kristensen mener, at det sociale system kan gå ind og hjælpe børnene, når ikke man fra de psykiatriske afdelinger giver besked på, at der er en enlig mor eller far, der er indlagt, fordi den enlige mor eller far siger: Der er nogle, der tager hånd om børnene.
Det kan være, som jeg har sagt før, og som jeg har hørt fra de børn af psykisk syge forældre, der har kontaktet mig, en tilfældig nabo.
Hvordan vil fru Pia Kristensen sikre børnenes tarv?
Jeg er ligeglad, om det er på blanket, eller hvad det er, bare vi går ind og sikrer børnenes tarv.
Pia Kristensen (DF), 2003-11-18:
Fru Jette Bergenholz Bautrup spørger, hvordan vi vil sikre, at vi kan gøre det bedre for børn af sindslidende forældre via satspuljen: Jamen det er jo netop det, vi kan.
Vi har indgået en aftale, hvor det klart og tydeligt fremgår, at vi skal bestræbe os på at øge indsatsen, forbedre indsatsen over for børn af psykisk syge forældre.
Til det formål er der faktisk afsat 20 mio. kr. i årene 2004 til og med 2007. Og igen: Vi kan ikke gå ind for, at der er et stykke papir, der skal følge en familie, for i mange sociale sager bliver det misbrugt, så en familie kommer til at hænge på nogle papirer resten af tiden.
Med hensyn til at få at vide, om der er børn i et hjem:
Dér er det, at underretningspligten skal træde ind.
Jeg sagde faktisk i min ordførertale, at vi mener, at den underretningspligt skal styrkes, så den bliver overholdt.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2003-11-18:
Så må jeg spørge fru Pia Kristensen igen: Når ikke man må gå ind omkring de sociale myndigheder, når ikke man må spørge på nogen som helst måde, hvordan mener fru Pia Kristensen så, at man kan styrke indberetningspligten, når ikke man må give meddelelse nogen som helst steder hen?
Satspuljebeløbet går ikke til nogen form for indberetning, det går til, når systemerne har fået fat i børnene, at de så skal ind omkring og have information om, hvad vil det sige med hensyn til den psykiske sygdom.
Det er alt det, satspuljebeløbet skal gå til, men da ikke til selve indberetningen.
Hans Andersen (V), 2003-11-18:
Socialdemokratiet ønsker med dette forslag at pålægge regeringen at sikre, at de psykiatriske afdelinger øjeblikkeligt orienterer de sociale myndigheder, når det konstateres, at en patient har hjemmeboende børn.
Formålet er at sikre, at børn og unge, hvis forældre bliver behandlet for en psykisk lidelse på en psykiatrisk afdeling, understøttes af de sociale myndigheder.
Forslaget lægger op til en obligatorisk og formaliseret indberetningspligt fra de psykiatriske afdelinger til de sociale myndigheder i form af en standardblanket.
Jeg kan sagtens følge intentionerne i forslaget, nemlig at børnene naturligvis skal hjælpes og støttes, hvis det er nødvendigt, men det er forhåbentlig ikke altid nødvendigt.
Det er jo ikke i alle tilfælde, at der ikke er en anden forælder, der kan tage over, hvis den ene går hen og bliver syg,
og så er der vel ingen grund til at inddrage de sociale myndigheder.
Hvis der derimod ikke er nogen til at overtage forældrerollen, give støtte og hjælp, er der allerede i den eksisterende lovgivning underretningspligt.
Ifølge bekendtgørelse om underretningspligt over for kommunen efter lov om social service har offentligt ansatte og andre med offentlige hverv samt læger pligt til at underrette kommunen, når de i deres virke bliver bekendt med forhold for et barn eller en ung under 18 år, der må give formodning om, at barnet eller den unge har behov for særlig støtte.
Bliver eksempelvis en enlig mor indlagt med en psykiatrisk lidelse, har de psykiatriske afdelinger således allerede i dag med den eksisterende lovgivning pligt til at indberette til de sociale myndigheder, hvis der ikke er nogen til at tage sig af barnet eller den unge.
Så er lægerne på afdelingen på nogen som helst måde i tvivl, skal de sociale myndigheder selvfølgelig underrettes.
Men er det noget, den enkelte familie selv kan klare, er der ingen grund til at inddrage de sociale myndigheder. Venstre ser derfor ingen grund til at indføre en obligatorisk underretningspligt for alle tilfælde, men det betyder ikke, at vi ikke vil bevare fokus på børn og unge af psykisk syge og misbrugere.
Derfor er Venstre glad for satspuljeforliget, hvor man i årrækken 2005-2007 afsætter 20 mio. kr. årligt til en styrkelse af det tværfaglige samarbejde og udvikling og ikke mindst udbredelse af metodeprojekter m.v., i særdeleshed i forhold til forældre med misbrug eller en psykisk sygdom.
Derudover rummer satspuljeforliget også, at Socialministeriet i dette folketingsår skal foretage en vurdering af, hvorvidt og i givet fald hvordan en forbedret faglig indsats på området kan understøttes af lovgivningsinitiativer.
Resultaterne af arbejdet vil blive forelagt partierne i satspuljeforliget, hvilket også indebærer Socialdemokraterne, og derefter kan partierne bag satspuljeforliget tage stilling. Afslutningsvis mener Venstre, det er vigtigt at bevare fokus på at skabe bedre vilkår for de udsatte børn og unge, men forslaget her mener vi ikke bidrager hertil.
Derfor kan Venstre ikke støtte forslaget.
Eyvind Vesselbo (V), 2003-11-18:
Med dette forslag gøres det frivilligt for amterne, Frederiksberg og Københavns Kommuner og Bornholms Regionskommune at nedsætte amtsmusikudvalg.
Det vil være en stor misforståelse at opfatte det forslag som et forslag eller ønske om at nedlægge amtsmusikudvalgene.
Tværtimod. Vi er af den opfattelse, at frivilligheden gør den enkelte kommune mere ansvarlig over for de beslutninger, der skal træffes på dette område.
Vi opfatter det heller ikke som et spørgsmål om at nedprioritere musikområdet.
Tværtimod.
Derfor kan vi støtte forslaget, og jeg udtaler mig også i denne sammenhæng her på Det Konservative Folkepartis vegne.
Vi mener nemlig, at det er af betydning for engagementet, at kommunerne selv kan bestemme, om de vil nedsætte amtsmusikudvalg.
Forslaget ligger i øvrigt i forlængelse af de anbefalinger, der er kommet fra udvalget vedrørende kommunale nævn og råd m.v., der blev nedsat som led i regeringens aftale med de kommunale parter om kommunernes økonomi for 2003.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2003-11-18:
Jeg vil godt sige tak, for jeg synes, forslaget er blevet modtaget i en positiv ånd af alle partier.
Jeg er naturligvis glad for, at SF's hr. Villy Søvndal, Enhedslistens fru Line Barfod, Det Radikale Venstres fru Margrethe Vestager og også Kristendemokraterne ved fru Tove Videbæk var positive over for at gå videre med forslaget.
De mente, at en blanket måske ikke var den rigtige løsning, men de var positive med hensyn til at finde ud af, hvordan man kan gøre myndighederne opmærksom på, at der altså er disse stille børn, som er omsorgspersoner for deres forældre. Nogle af de børn, der har kontaktet mig, og som jeg også møder hver mandag som rådgiver i et socialcenter, har det forfærdeligt, fordi de ikke kan tage kammerater med hjem.
De har betroet sig til nogle voksne, de har betroet sig til en lærer, og de har betroet sig til en sundhedsplejerske, men alle troede, det var andre, der tog sig af problemet.
Som overlægen på udrykningstjenesten oplyste mig om, er hver fjerde, man kommer ud til, en enlig forælder med mindreårige børn, hvor naboen har opdaget, at der kunne være et misbrugsproblem, men der bliver ikke grebet ind. Fra Dansk Folkeparti og også fra Det Konservative Folkeparti siger man: Jamen vi har jo satspuljen, nu får den de penge, så nu må vi prøve at se, hvad der sker, og så må vi evaluere om 3 år.
Jamen det er her og nu, der er behov for at gøre noget for de børn.
De har behov for at tro på, at der altså er nogle, også her i Folketinget, der vil dem noget godt og vil gå i gang med det allerede nu.
De har ventet længe nok, fordi hele det offentlige system enten har lukket øjnene eller ikke har været hurtigt nok.
Det kan godt være, jeg har udtrykt mig forkert, men det, jeg vil med forslaget, er netop, som også Enhedslistens ordfører talte om, efteruddannelse.
Man skal kunne spørge en forælder, som psykisk har det rigtig dårligt, på den rigtige måde, så man kan få at vide, hvor barnet er.
Jeg kan fortælle en historie om en mor, der blev indlagt på en psykiatrisk afdeling.
Man spurgte, hvor barnet var, og svaret var, at det var hos faderen.
Men først et par måneder efter fik man at vide, hvordan barnet i virkeligheden blev passet.
Jeg siger ikke, at et sådant barn skal anbringes et andet sted, men at der skal gribes ind med hjælpeforanstaltninger for at komme barnet til undsætning - det lyder måske hårdt - og i hvert fald for at varetage barnets tarv.
For Socialdemokraterne er det fuldstændig lige meget, om det bliver med en blanketordning.
Vi vil bare have, at man handler meget hurtigt og ikke bare hælder hovedet til nogle satspuljemidler, som vi godt ved er givet i en god ånd, men som slet ikke rækker til de formål, de burde række til, og slet ikke rækker til at hjælpe alle de børn, som har behov for det.
Jeg håber på et godt udvalgsarbejde, hvor vi måske kan finde et kompromis.
Det er jeg og vi fra Socialdemokratiet meget indstillet på.
Vi vil bare have, at det bliver til gavn
for børnene, uanset på hvilken måde.
Tove Videbæk (KD), 2003-11-18:
B 19 er et virkelig godt og sympatisk forslag, synes jeg.
P.t. er der alt for mange børn af psykisk syge forældre, som går for lud og koldt vand.
Disse børn lider under, at deres mor eller far er syg - ikke i et ben eller i maven, men i hovedet - og disse børn gør alt, hvad de kan for at hjælpe deres forældre, så de ikke bliver mere syge, og ingen opdager, at der er problemer i hjemmet.
De bliver voksne før tiden, de sørger for, at alt går, som det skal i det daglige derhjemme, og de må undertrykke alle deres egne behov og følelser og deres lyst til at være børn sammen med andre børn.
De kan ikke invitere børn med hjem, og de kan ofte heller ikke komme til fødselsdag hos andre børn.
Hvadenten psykisk syge forældre er i behandling hjemme, eller de er indlagt til behandling, bør sundhedspersonalet tjekke, om der er børn i hjemmet, og der skal altid gå besked til kommunen vedrørende disse børn.
Men underretningspligten, som er blevet nævnt en del gange i dag, synes jeg ikke har vist sig tilstrækkelig i mange situationer og heller ikke i disse situationer, og en af grundene til dette kan være, at mange har en helt forkrampet opfattelse af tavshedspligten og derfor ikke tør underrette de myndigheder, som faktisk har behov for at få disse oplysninger for at kunne hjælpe barnet på den bedst mulige måde.
Der burde være en helt konkret pligt for sundhedspersonalet til altid at spørge, om der er børn i hjemmet, og hvem der tager sig af dem, og naturligvis skal de sociale myndigheder øjeblikkelig underrettes.
Derfor er jeg også glad for, at der nu via satspuljens 20 mio. kr. skal sættes initiativer i gang, som kan give løsningsmuligheder, så vi på en bedre måde kan binde de forskellige offentlige instanser og initiativer sammen og også se på, om der eventuelt skal lovgives på området.
Ét er nemlig sikkert: De stille børn skal have den hjælp og støtte, de har brug for, så også de kan få en god barndom, for det er jo egentlig det, hele denne øvelse går ud på.
Vi støtter intentionerne i forslaget og ser frem til, hvad der kan komme ud af udvalgsarbejdet, og hvilke initiativer vi sammen kan tage på dette område.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-11-19:
Jeg synes, det er meget tilfredsstillende, hvis det kommer til at gå, som jeg hørte det, at finansministeren vil sige noget til den italienske finansminister, næste gang de mødes, om, at det her altså ikke er efter reglerne, og at den fodnote, der beskrev, at det her ikke havde dækning hos samtlige deltagere i rådsmødet, kan man altså ikke pludselig lade forsvinde. Hvis det er rigtigt forstået, at finansministeren faktisk vil sige til den italienske finansminister, at her er der foretaget en overskridelse af reglerne, så synes jeg, det ville være glimrende.
Jeg vil så bare gerne have bekræftet af finansministeren, at den danske regering ikke vil bruge nationale procedurer til at fremsætte forslag, der svækker Europa-Parlamentets indflydelse på budgettet, for det var jo det, der var kernepunktet i de 22 fremsatte forslag fra det beslutningsudygtige møde i Stresa.
Thor Pedersen (V), 2003-11-19:
Jeg vil gerne sige, at det papir, der lå til drøftelsen, jo ikke var den italienske finansministers papir.
Det var et papir med meget koncise forbehold og i øvrigt med et for så vidt fornuftigt indhold.
Jeg vil sige om indholdet og for så vidt også det, som Tremonti fremsender - men det er så jo noget, der er interessant også at gennemgå i Europaudvalget - at det er inden for den aftale, der lå mellem Socialdemokratiet, Det Radikale Venstre og regeringen tilbage fra 14. marts, for i forhold til den aftale beskærer man ikke Europaudvalgets kompetence.
Man følger egentlig det, der også står i den aftale.
Så har der 3 uger efter Stresamødet været mandatgivning i Europaudvalget, men det er så en anden historie.
Men jeg siger igen, at det, der giver anledning til misforståelser, og det, man ikke kan se, er, at Tremonti i sit brev ikke gentager det, der er forbeholdene i papiret, vi sidder og forhandler, og i øvrigt også, som det er sagt, at han måske siger, at det er som formand for Ecofin, og det er han altså.
Han skriver i øvrigt selv i sin indledning, at når han skriver, så er det en følge af drøftelsen på det første møde på regeringskonferencen, altså slet ikke i Ecofin, men på regeringskonferencen.
Så må jeg endelig sige, at når det gælder uformelle møder, er det ikke usædvanligt, at ressortministre også uformelt drøfter deres ressort.
Det er ikke unormalt, at fødevareministre drøfter fødevarer, erhvervsministre erhvervsområder, og finansministre drøfter økonomi også uformelt.
Det er ikke usædvanligt.
Da jeg oversender informationsskrivelsen til Europaudvalget efterfølgende, indgår det ikke hos mig, at der er en ændret procedure eller noget, der adskiller sig helt fra sædvanen.
Jeg har ikke grundlag for at mene, at det, vi sender over, ikke var fuldt tilfredsstillende eller fulgte den administrationspraksis, der altid har været.
Men jeg forstår selvfølgelig på kritikken, at der er et medlem af udvalget, der mener, at man skulle have informeret før og måske også mere efter.
Den del tager jeg selvfølgelig til mig, for jeg har jo ikke nogen interesse i, at udvalget ikke har den nødvendige viden til, at regeringen også kan søge sine mandater, når det kommer dertil.