Arne Melchior (CD), 1998-06-26:
Som CD har meddelt i betænkningerne, stemmer vi for begge de to lovforslag, som her er til behandling.
Fru Birthe Rønn Hornbech sagde, at vi kun har fået det næstbedste, og det kan jeg da godt være enig med hende i, men det må man jo ofte nøjes med.
Der er tilmed et gammelt mundheld, der siger, at det bedste ofte er det godes fjende.
Og hvis man ikke vil lade sig nøje med andet end det allerbedste eller den allerbedste, så risikerer man at få noget, der er meget, meget ringere.
Og nok set igennem lidt andre briller end fru Rønn Hornbechs finder vi da heller ikke, at dette lovgivningskompleks på nogen måde er ideelt eller perfekt, men vi har altså et overordnet synspunkt, som jeg også gav udtryk for den 22. januar, da vi første gang behandlede disse ting her i salen, nemlig at nok er nok: Nu har disse ting været i spil i næsten et år, i hvert fald siden vi i oktober fik en ny indenrigsminister.
Og det spil handler altså hverken om kroner og øre eller om procenter eller om varer eller gods, men faktisk om mennesker, og det handler om mennesker, der har det mere ondt, end de fortjener, og mere ondt, end vi bryder os om at have det.
Og hvis vi havde det tilsvarende ondt, ville vi nok udbede os en noget finere behandling, end Danmark i øjeblikket yder de pågældende mennesker.
Og jeg vil godt gentage, hvad jeg tillod mig at sige i min tale den 22. januar:
Tænk, hvis det var fru Birthe Rønn Hornbech eller undertegnede eller enhver af dem, der er til stede her, som måtte flygte fra sit land - sådan noget er jo set før, og det har som regel ikke været det danske folks eller de danske loves fejl, men deres fejl, som havde magten her i landet på det tidspunkt - og vi så kom til grænsen for det land, vi søgte tilflugt til, og der så stod en gendarm med et skilt og sagde: Stop, hertil og ikke længere!
Vor kvote - som fru Pia Kjærsgaard plejer at elske at sige det: vor kvote - af flygtninge, af stakkels mennesker, som vi kan optage, er slut for i år; den er opbrugt.
Så kom igen om et halvt års tid, når det er blevet et nyt år, så skal vi se, om vi kan vise dig barmhjertighed. Så jeg må sige, at nok er nok.
Og jeg appellerer, så inderligt jeg kan, til Venstre og De Konservative, som ikke er uden hjælpsomhed i dag, og det skal der sandelig være reverens for, om at beslutte sig til - og det behøver jeg ikke at få svar på - at nu skal den sag have ro.
Ikke sådan at forstå, at der er noget, der er forbudt at sige, eller at der er censur i dette land; enhver kan holde
de møder, enhver vil, og sige og skrive osv., hvad enhver vil, men lovgivningsmagten kan jo ikke beskæftige sig med alle emner hele tiden.
Den ene grund er, at alle de mennesker, der skal arbejde i de systemer, medarbejderne, må have en tro på, at nu skal de systemer fungere i nogen tid, ellers kan vi ikke forvente, at de med tilstrækkelig iver og lyst og hengivenhed og dygtighed skal gøre deres bedste for at få disse ting til at fungere.
Den anden årsag til, at vi må holde en debatpause, er hensynet til den hjemlige stemning. For der oppiskes her nogle følelser, som altid går ud over de samme, også når det ikke er ønsket af dem, der holder talerne og holder principperne højt.
Så der er brug for en pause, hvor vi implementerer de love, som bliver vedtaget i dag, og giver dem en chance og ser dem an og ikke laver dem om ustandselig og ikke bliver ved med at stille forslag, som vi ved bliver nedstemt alligevel, for ellers gavner vi ikke det, som de pågældende partier vil, men skader en hel masse andre.
Og det tredje hensyn - og det er naturligvis det mest afgørende - er de tusinder af menneskeskæbner, som det drejer sig om.
Jeg ved ikke, hvor mange af mine kolleger herinde der overhovedet kender sådan nogle mennesker, men det er der da en del der gør, og de, der gør, vil give mig ret i, at de idelige debatter og skrækkelige påstande - som når fru Rønn Hornbech siger, at man vil hæve hver enkelt sag op på et principielt plan - for de mennesker, som har det langt ringere, end nogen af os her til stede har det, virker som et spyd eller en kniv i synet eller i nakken og giver dem knopper på både krop og sjæl.
Og det eneste, det i hvert fald ikke giver dem, er fred og ro til at gøre det, som vi forventer af dem: at opføre sig ordentligt og lære de danske regler og det danske sprog.
De skal sandelig i 7 år gå rundt og være flygtninge, er der nogle der siger, for ellers er de jo ikke rigtige flygtninge, så er de jo indvandrere.
De skal altså i 7 år gå rundt og ikke lære dansk og ikke kunne deltage i et normalt samfundsliv og ikke have et normalt familieliv!
Og det er næstekærligheden og humaniteten, der giver sig sådanne udslag: De har det svært, og de skal opføre sig ordentligt, men de skal sandelig have et skilt om halsen, hvor der står flygtning, ikke indvandrer!
Du skal vente; du har ganske vist været her i 5 år, nå ja, men vent så i 2 år til, så skal vi se, hvordan det går hjemme i dit oprindelsesland, og så skal vi se, om vi kan sende dig ud med en etiket om halsen!
Ja, jeg synes nu, de skal have fred.
Der er så mange dejlige mennesker i det her Ting, og der findes dårligt nok en mere glad og taknemlig og stolt dansker end mig, og jeg er lige så glad for at være medlem herinde og for dette Tings virke, men i disse sager er det, som om
partitaktikken råder: De Radikale skal lige have en over snuden
Jamen så find dog en anden lejlighed til at give dem den, hvis man har lyst til dét! Og det kan der måske være grund til, for hvem fortjener ikke dét af og til, talerne inklusive, men behøver det lige at være i denne her sag, man skal hævde sig og sige: Når man driller os, skal vi nok også vide at drille tilbage igen?
Og De Radikale klarer sig såmænd nok, men dem, det går ud over, er flygtningene.
Fru Pernille Frahm sagde noget smukt i går: Hun sagde, at man skal gå efter holdninger.
Og hun roste Venstre for at pleje at gøre det, og det gør fru Pernille Frahm og hendes parti også klart i mange ting og også i denne sag, og det vil jeg også gerne gøre.
Jeg holder ikke så meget af ideologi, men jeg holder meget af holdninger, for holdninger skal være det udgangspunkt, man bygger sin stillingtagen og sine handlinger på.
Men selv med det skal man være lidt forsigtig: For meget og for lidt fordærver som bekendt alt, og det kan altså ikke nytte, at man vil hæve fanen så højt, at man slipper jorden med fødderne, for så kommer man op at svæve i et tomrum.
Og jeg vil sige tak til indenrigsministeren for de pæne ord i går.
Dem fortjener indenrigsministeren sandelig tilbage, for han har ikke haft en morsom start herinde.
Og jeg synes, han skulle tage et par år mere, men det kommer jo ikke mig ved; det finder han nok ud af sammen med sin kone og statsministeren. CD er for - det er ikke godt nok, men vi har jordforbindelse, og vi skylder de mennesker, som den lovgivning handler om, at nu må det have en ende.