runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-03:
Fru Elisabeth Arnold mener ligesom mange andre af ordførerne fra flertallet, at der jo sådan set ikke er noget nyt.
Men så vil jeg godt spørge fru Elisabeth Arnold: Når man sammenligner det, man vedtog her i Folketinget i maj, med det, som blev vedtaget af udenrigsministrene forleden som EU's udspil, vil fru Elisabeth Arnold så ikke medgive mig, at der unægtelig er en meget betydelig forskel mellem f.eks. de smukke ord om at hjælpe ulandene og det, må man nok sige, meget, meget magre resultat, som udenrigsministrene nåede frem til? Jeg spørger netop med hensyn til ulandene, fordi Det Radikale Venstre jo i sin tradition er et parti, der ligesom Enhedslisten hele vejen igennem har lagt uhyre meget vægt netop på spørgsmålet om bistanden til ulandene.
Og er det virkelig sådan, at Det Radikale Venstre synes, at det, som udenrigsministrene har aftalt på det punkt, er helt o.k., og
at man godt kan arbejde ud fra det
Gitte Lillelund Bech (V), 1999-11-03:
Venstre kan fuldt ud støtte den foreslåede aftale om samarbejde mellem EU-landene på den ene side og Turkmenistan
I Venstre finder vi, at samarbejde og gensidig anerkendelse er et vigtigt skridt i retning af en bedre og mere integreret forbindelse mellem forskellige lande.
Specielt har vi lagt vægt på den øgede fokus på og fremmelse af respekten for demokratiske og liberale principper, menneskerettigheder, frihandel og markedsøkonomi
og endelig bestræbelserne på at liberalisere verdenshandelen gennem WTO.
Den stigende internationalisering indebærer en stadig større kontakt med fjernere lande, hvorfor respekt og gensidig dialog mellem partnerne er nødvendig.
Venstre ser således gerne, at partnerskabs- og samarbejdsaftalen med Turkmenistan på et senere tidspunkt kan udbygges med andre vitale områder, såfremt det er nødvendigt.
Claus Larsen-Jensen (S), 1999-11-03:
Man kan jo altid diskutere, hvornår man er tilfreds, hvornår nok er nok, men vi har tilrettelagt en politisk strategi i dette Ting gående på, at vi går efter nogle bestemte mål.
De mål forfølger regeringen til fulde.
Der er så en forhandling med andre lande i EU om at nå så langt som overhovedet muligt.
Men en debat i Folketinget her ændrer jo intet ved den virkelighed og de forhandlingsrealiteter, vi har i EU-regi og i WTO-regi, fordi de mål, der er sat af et meget stort flertal i det her Ting, er såmænd gode nok.
Det er et forsøg på at få det realiseret så langt og så godt som muligt.
Og det, vi ikke når denne gang, slås vi for næste gang, ligesom når man slås politisk for nogle mål herhjemme.
Kim Behnke (FRI), 1999-11-03:
Jo, naturligvis er jeg og vi det.
Men der er forskel på, hvad vi i en debat som denne her kan være enige om, og de synspunkter, der bliver præsenteret i f.eks. den offentlige debat.
Når man sidder på en arbejdsplads, og fællestillidsmanden skal forklare sine kollegaer, at der bliver skåret ned på virksomheden, kan der nemt være en fornemmelse af, at det er andre, der stjæler arbejdet fra én, og at det også bare er, fordi de har dårlige vilkår i ulandene osv.
Derfor er der brug for, at vi ikke herindefra efterlader det indtryk, at vi stiller krav om, at de skal have de samme forhold, for vi ved jo godt, at det tager mange år, inden de har det.
Hvis vi har den gensidige forståelse, tror jeg også, vi gør det danske samfund og det danske arbejdsmarked en tjeneste, så de ikke bruger det som et særligt argument.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-03:
Jeg må jo konstatere, at et meget stort flertal i Folketinget inklusive SF, hvad der overrasker mig noget, tager til efterretning, hvad EU har besluttet, og åbenbart er godt tilfreds med det, og så i øvrigt kaster sig rasende over dem, der tillader sig at rejse det lille spørgsmål, om det nu er helt fornuftigt og forsvarligt, hvad man har besluttet.
Og tillader man sig det, ja, så kaster Socialdemokratiets ordfører sig over én, og man bliver påklistret alle mulige etiketter, og skældsordene fyger, og man er nationalist, og man ønsker et liberalistisk WTO, og jeg ved ikke hvad.
Altså det er virkelig trist, at debatten fra hr. Larsen-Jensens side forsøges trukket ned på det niveau.
Det gør det jo i hvert fald meget vanskeligt for befolkningen på nogen som helst måde fornuftigt at kunne få en andel i den her diskussion.
Så det håber jeg vi kan få rettet noget op på.
Så vil jeg gerne spørge den socialdemokratiske ordfører, om man er godt tilfreds med EU's udspil?
Jeg håber naturligvis ligesom hr. Jacob Buksti, at der kommer en masse gode bidrag alle mulige steder fra.
Vi ved jo også godt, at de 5 mio. kr., som regeringen vil bruge, ikke bliver til en analyse af fordele og ulemper, for Økonomiministeriet er simpelt hen ikke i stand til at få øje på en ulempe.
Det ved hr. Jacob Buksti jo godt.
Derfor var det vores hensigt med det her forslag, at vi gerne ville have et mere systematisk arbejde, således at man fik sammenstillet en række oplysninger gennem et grundigt kvalitetsarbejde, som så partier og befolkning kunne bruge i debatten som et sagligt udgangspunkt.
Det er ikke nogen ekspertstyring af en debat, men det vil give et godt grundlag, et kvalitetsløft for debatten.
Det nødvendiggør, så vidt jeg kan se, en helt ny redegørelse.
Så vil jeg godt spørge hr. Claus Larsen-Jensen mere præcist: Er Socialdemokratiet tilfreds med, at i det afsnit i EU-udspillet, der vedrører tekniske handelshindringer, er der ingen understregning af, at det fortsat skal være medlemslandenes egen kompetence at sikre folkesundhed og miljø, men at der tværtimod med de formuleringer, der er vedtaget, lægges op til, at WTO-afgørelser kan gå forud for f.eks. danske miljøbestemmelser? Er man godt tilfreds og glad til mode i Socialdemokratiet ved sådan nogle formuleringer?
Så vil jeg godt sige til hr. Claus Larsen-Jensen, at mange ulande ønsker en lille dagsorden og siger ligesom Enhedslisten: Lad nu være med at tage alle mulige nye ting op med investeringsaftaler og alt muligt, som kun vil skabe endnu større problemer for ulandene, i stedet for at tage fat på at få rettet de enorme fejltagelser, som blev begået over for ulandene i den allerede eksisterende aftale.
Det er ikke Enhedslisten, der har fundet på, at vi skal fare frem med lempe.
Det er der faktisk massevis af ulande som ønsker.
Gør det ikke noget indtryk på Socialdemokratiet?
Claus Larsen-Jensen (S), 1999-11-03:
Nu har hr. Keld Albrechtsen jo den skjulte dagsorden, der hedder, at han sådan set hverken kan lide WTO eller EU.
Selvfølgelig skal man respektere nationale regler, befolkningens ønsker og behov, men sagen er jo den, at hvis vi indgår i et fælles samarbejde med nogle andre, så kan det jo ikke nytte noget, at alle så løber i hver sin modsatte retning i forhold til de resultater, vi egentlig gerne vil have i fællesskab.
Det andet spørgsmål, om ikke det gør indtryk, hvad ulandene siger?
Jo, i allerhøjeste grad.
Derfor er det også en del af den danske strategi, at vi forsøger at forfølge så langt, som det nu rækker i den politiske realitets verden, at sikre udviklingslandene bedst mulig markedsadgang, støtte osv. osv. Det, der bare er sagen i det her, er, at ulandene jo også er en sammensat størrelse.
Der er varierede ønsker.
Det er ikke alle udviklingslande, der lige nødvendigvis er så voldsomt progressive, at vi synes, at man skal føje dem i deres ønsker.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-03:
Så vil jeg spørge endnu mere præcist: Hvor mange ulande ønsker at få en undtagelse fra TRIPS-aftalen, fordi de er bekymrede for, hvordan disse ejendomsrettigheder til deres egne ting bliver frataget dem af WTO?
De ønsker altså at få undtagelsesmuligheder.
Så foreslår EU i stedet for, at TRIPS-aftalen skal udvides. Hvad er så Socialdemokratiets holdning?
Er den, at man støtter ulandene, eller er den, at man støtter EU's forslag om, at der skal endnu mere TRIPS på bordet?
Det vil jeg gerne høre.
Så vil jeg gerne høre, om hr. Claus Larsen-Jensen er enig med SF's ordfører, hr. Jørn Jespersen, som i Information i dag siger, at hvis man taber en sag om asbestforbud ved WTO, så skal man finde sig i det.
Det har hr. Jørn Jespersen rent faktisk sagt.
Det behøver jo ikke være Socialdemokratiets synspunkt.
Det er jo et overordentlig vidtgående synspunkt.
Men jeg vil da godt høre, om det også er Socialdemokratiets holdning.
Jørn Jespersen (SF), 1999-11-03:
For nu at give hr. Claus Larsen-Jensen mulighed for at svare på et spørgsmål om, hvad jeg måtte mene, så skal jeg spørge hr. Claus Larsen-Jensen, om han er enig med mig i, at når man har tilsluttet sig et internationalt samarbejde, så er man også forpligtet til at rette sig efter reglerne, og at det i f.eks. sagen om asbest betyder, at hvis det mod alt, hvad vi i dag ved - men alligevel, for at gå ind på hr. Keld Albrechtsens totalt hypotetiske tankegang - skulle vise sig, at vi ikke kan dokumentere asbests sundhedsfarlighed, så har vi tre muligheder i den situation: Vi kan give en kompenserende markedsadgang på andre områder, vi kan betale en kompensation, eller vi kan ophæve et forbud, og at vi derfor heller ikke under WTO's regler under nogen omstændigheder bliver tvunget til at ophæve et forbud mod asbest, som vi ønsker at opretholde.
Er hr. Claus Larsen-Jensen enig med mig i, at det er sådan, det forholder sig?
Claus Larsen-Jensen (S), 1999-11-03:
Jeg kan svare kort.
Jeg er hundrede procent enig i udlægningen, som hr. Jørn Jespersen er kommet med.
Og så vil jeg bare sige, at i forhold til TRIPS-aftale og andet er det et spørgsmål om at finde en fornuftig balance, hvor vi kan tage hensyn til udviklingslandenes interesser og industrilandenes interesser på en hensigtsmæssig måde, og netop derfor er vi tilhængere af spilleregler, i stedet for at det er det vilde Vesten, der skal herske på det her område.
Charlotte Antonsen (V), 1999-11-03:
Den globale handel er næsten tredoblet i løbet af de sidste 10 år, og derfor er diskussionen i dag selvfølgelig vigtig.
Som det allerede er blevet sagt, så havde vi den samme diskussion i maj måned ved den samme forespørgsel, og den vil jeg da gerne starte med at henvise til.
For Venstre er der ikke sket noget nyt siden da.
Vi har drøftet sagen, også i Europaudvalget, og har givet forhandlingsoplæg der, og det synes vi er en fornuftig procedure.
Så vi har svært ved at se det store behov for at tage diskussionen en gang til, men alligevel vil jeg nu gerne komme med nogle statements på Venstres vegne.
For det første: Netop fordi det går så stærkt med udvikling af handelen, og netop fordi handelen er så vigtig som en del af grundlaget for vores velstand, er det for os at se fortsat primært WTO's opgave at sikre en fri handel og forhindre protektionisme.
Det skal vi hele tiden have i
baghovedet
Men så er det selvfølgelig klart, at det, der sker i disse år, er, at dagsordenen bliver lidt bredere, og det er vi også tilfredse med i Venstre.
Vi synes, at det er rigtigt, at man inddrager miljø- og arbejdsmiljø også i WTO.
Vi skal så bare være sikre på, at det, når vi inddrager sådanne emner, ikke kan benyttes af lande til at indføre protektionisme.
Og derfor skal de regler, der indføres vedrørende miljø- og arbejdstagerrettigheder, være objektive.
Det skal altså være objektive, konstaterbare regler, så man ikke kan snyde på vægten.
Og der må jeg altså minde om, at i øjeblikket er tendensen ikke alene i Europa, men også i USA, at man er meget mere nationalistisk, end man hidtil har været.
Der er en tendens til, at verden vender sig lidt indad, og netop i en periode som nu er det derfor meget vigtigt, at vi så ikke udstyrer de pågældende lande med et redskab til at holde konkurrencen ude, altså et redskab til at lukke af, lave protektionisme.
For det er klart, at det er meget centralt, at WTO ikke hurtigt udvikler et regelsæt, som i realiteten vil betyde, at man holder ulandenes produkter ude fra vores markeder, at vi altså ikke stiller så mange krav til de varer, som ulandene skal producere, at de reelt ikke har en chance for at leve op til kravene.
Derfor forstår vi godt ulandenes bekymring, og derfor er det da en stor opgave, når vi nu tager fat på den næste runde, som starter her i Seattle.
Det, vi mener må være EU's opgave, er for Venstre at se klart, at det er EU, der må forsøge at løse opgaven her.
Det nytter ikke noget, hvis Danmark står alene og har alle de gode synspunkter.
Vi er nødt til at stå sammen, hvis vi skal påvirke processen. Og det, der vil være helt vigtigt for os i hele den proces, er naturligvis, at ulandenes bekymring bliver gjort til skamme, altså at vi får nogle fornuftige regler, som alle lande og grupper kan leve med.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-03:
Der er flere af ordførerne, nu stærkest den konservative ordfører, som giver udtryk for, at man egentlig helst havde været fri for denne her lidt ubehagelige debat.
Man har det bedre med, at man ordner de ting i Folketingets Europaudvalg bag lukkede døre, og det er sådan set ikke noget at begynde at inddrage befolkningen i.
Jeg synes ikke, det er noget særlig flot synspunkt.
Og jeg synes især ikke, det er noget særlig flot synspunkt, når vi står i den situation, at der eksisterer et sådant massivt flertal i Folketinget af alle disse partier, som nu har været med til at fremsætte dette her forslag til vedtagelse, og som derfor selvfølgelig har en klar politisk interesse i, at det meget dårlige forhandlingsresultat, man nåede frem til på EU's ministerrådsmøde, da ikke skal bringes ud til en offentlig debat via en åben debat her i Folketingssalen. Det kan jeg udmærket godt forstå.
Jeg synes bare ikke, det er særlig flot.
Jeg synes ikke, det er noget særlig beundringsværdigt demokratisk synspunkt.
Og så er der søreme ét lille parti, som tillader sig at kritisere, og så skal det parti godt nok kanøfles.
Jeg synes ikke, det er beundringsværdigt.
Og jeg håber, man i stedet vil bruge tiden på at komme tilbage til debatten.
Pia Christmas-Møller (KF), 1999-11-03:
Ja, det martyrium, som hr. Albrechtsen er ved at bygge op omkring sig selv, er næsten eventyrbøgerne værdigt, men det har ikke ret meget med virkeligheden at gøre.
Jeg kunne ikke drømme om at anfægte, at vi skal have en offentlig debat om Danmarks forhandlingsstrategi og den europæiske forhandlingsstrategi i forhold til WTO-mødet.
Det har vi haft.
Vi har haft den debat i maj måned.
Nu er der så et kompromis fra Europa-Kommissionen, som man forhandler ud fra i forbindelse med mødet i Seattle sidst på måneden.
Det handler ikke om åbenhed eller lukkethed.
Det handler om, at vi kan ikke i dag, uanset hvad vi vedtager her i salen, påvirke resultatet i Seattle.
Vi er i international sammenhæng nødt til at gå sammen med andre lande.
Danmark er et lille land, vi har kun 5 mio. indbyggere.
Det naturlige for os er naturligvis at gå
sammen med de øvrige europæiske lande, og hvad er mere nærliggende end at gøre det igennem EU
Og i enhver demokratisk forsamling må der tages, og der må gives, og man må gøre, hvad man kan for at nå så langt i retning af ens egne synspunkter som muligt.
Når man så har nået et kompromis, så slås man ud fra det kompromis' forudsætninger og går videre.
Processen er i gang, nu er det praktikeren, der skal gennemføre tingene i virkelighedens verden.
Og lad os så tage fat på nogle af de andre principielle diskussioner, som ligger i globaliseringen.
Demagogien når nye højder med hr. Albrechtsens seneste indlæg.
Vi har meget præcist formuleret, hvad det er, vi mener, der skal prioriteres her og nu forud for den forestående diskussion i WTO.
Det gjorde vi sammen med en række øvrige partier, det gjorde vi i maj måned.
Vi var enige, et meget stort flertal her i Folketinget.
Det er rigtigt, at Enhedslisten ikke stemte for.
Men alle andre stemte altså for, at det skulle være prioriteringen i den danske forhandlingsstrategi.
Det er da elementer, som vi stadig væk står fast på, som vi stadig væk mener er rigtige, og som vi vil slås for til det sidste og også et stykke efter det sidste.
Sådan er det.
Men der er altså også noget, der hedder virkelighedens verden.
Og virkelighedens verden er, at man må koordinere sine synspunkter med meningsfæller ude omkring, og her er det nærmestliggende altså Europa.
Det er det, man har gjort, og det er den proces, der nu skal fortsætte.
Vi er enige i, at vi bliver nødt til at give os på landbrugsstøtteordningerne.
Det har vi sagt højt og tydeligt, men pointen er, at nu er der også ved at ske noget i EU.
Man har taget fat på det, senest på topmødet i Berlin.
Det er ikke godt nok, men vi skal videre.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-03:
Hr. Jørn Jespersens polemiske talent har altid været stort, og det har i dag nået rekordagtige højder.
Protektionisme, og jeg ved ikke hvad, fra Enhedslistens side. Hr. Jørn Jespersen ved godt, at vi har peget på, at drøftelser om f.eks. handel og udvikling bør finde sted i UNCTAD-sammenhæng i FN og ikke underlægges WTO, og at internationale miljøaftaler skal finde sted i det regi, hvor de hører til, Rio osv., og ikke underlægges WTO.
Det er faktisk internationalisme, og det er ægte internationalisme.
Så vil jeg godt spørge hr. Jørn Jespersen: Kan SF leve med, at der i EU-udspillet står under tekniske handelshindringer, at der skal sikres en passende balance mellem retten til at handle med henblik på at nå disse mål - altså miljø - og forpligtelsen til at undgå urimelige begrænsninger i handelen?
Med andre ord: WTO skal foretage en afvejning mellem frihandel og miljø, og spørgsmålet skal afgøres af WTO med den risiko, at Folketinget bliver underkendt på miljølovgivnings- og sundhedsområdet osv.
Jørn Jespersen (SF), 1999-11-03:
Hver eneste gang, vi har de diskussioner om internationale forhold, siger hr. Keld Albrechtsen, at jeg har sat ny rekord i polemik.
Jeg bliver åbenbart ved med at overgå mig selv.
Ja, det stærke land kan gøre hvad som helst i hr. Keld Albrechtsens verdensbillede, og derfor kan vi ikke bare leve med det.
Det er sådan set det, et civiliseret internationalt samarbejde handler om i modsætning til den nationalistiske og protektionistiske linje, som Enhedslisten har.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-03:
Jeg er meget skuffet over at høre, at SF kan leve med en sådan formulering, og jeg vil bede hr. Jørn Jespersen om at studere formuleringen meget, meget omhyggeligt en gang til.
Men der står intet om forsigtighedsprincippet i sammenhæng med tekniske handelshindringer, og der står intet
om miljøgaranti for de enkelte lande
Der er kort sagt ingen som helst præciseringer af noget som helst i den formulering.
Den er helt åben, og den lægger jo op til et forlig med USA.
Det er derfor, den er formuleret, som den er, og jeg må sige, at det bekymrer mig, og at jeg heller ikke helt kan tro, at SF bare vil underskrive en sådan blankocheck og sende ministeren til Seattle og underskrive noget i den retning.
Jørn Jespersen (SF), 1999-11-03:
Når hr. Keld Albrechtsen siger, at han både er skuffet og bekymret over SF's linje, må jeg sige, at vi ikke er sat i verden for at undgå, at hr. Keld Albrechtsen bliver skuffet og bekymret.
Jeg tror ikke, det kan undgås, at hr. Keld Albrechtsen gang på gang vil blive skuffet og bekymret over verdens gang, det tror jeg simpelt hen er et grundvilkår, hr. Albrechtsen må leve med.
Så er det jo et kendt retorisk kneb at pille en enkelt sætning ud og sige, at her står der ikke noget om det og det.
Sagen er, at forhandlingslinjen er ganske klar: Man skal sikre balancen mellem f.eks. miljø og undgåelse af tekniske handelshindringer, samtidig med at forsigtighedsprincippet skal styrkes. Det er jo dér, det afgørende point ligger: Vi skal have styrket forsigtighedsprincippet for at sikre, at de enkelte lande kan lave en højere standard, når det er velbegrundet i miljø og ikke er et forsøg på at gavne egne handels/erhvervsinteresser, og det synes jeg er den helt rigtige linje.
Det er en civiliseret international retsorden, som gavner de svage lande, og som sikrer, at vi kan have ordentlige regler på f.eks. miljøområdet, uden at de kan misbruges af store, dominerende lande.
Mimi Jakobsen (CD), 1999-11-03:
Jeg tror, det kræver mere end almindelig fantasi at tilføre debatten noget nyt på det her tidspunkt, så jeg vil indskrænke mig til at sige, at jeg vil takke udenrigsministeren for en god tale.
Jeg var også enig med Socialdemokratiet, jeg var også enig med Venstre, jeg var også enig med Det Konservative Folkeparti, og det skulle ikke undre mig, om jeg om lidt også er enig med Det Radikale Venstre.
Så det skal jo nok gå alt sammen.
Der er ikke meget nyt.
Og jeg tror ikke, jeg har kræfter til at forholde mig til hr. Keld Albrechtsens livssyn i dag.
Jørn Jespersen (SF), 1999-11-03:
Jeg synes, der var en enkelt misforståelse i hr. Kim Behnkes indlæg, hvor han gjorde spørgsmålet om at gøre arbejdstagerrettigheder til en del af forhandlingsrunden til noget, der ifølge ham indebar, at vi krævede, at lande, vi handler med - altså fattige ulande - skulle have regler for arbejdsvilkår, der er mage til vore egne.
Det er der jo på ingen måde tale om.
Der er tale om, at vi foreslår, at man anerkender forskellige principper i internationale aftaler i ILO-regi, og at man f.eks. helt grundlæggende fastslår, at lande, vi handler med, skal give deres lønmodtagere ret til at organisere sig, give dem ret til at være medlemmer af en faglig organisation og derigennem slås for at få en højere løn og bedre arbejdsvilkår, efterhånden som økonomien i samfundet tillader det.
Jeg går ud fra, og jeg håber - men det vil jeg gerne spørge om - at hr. Kim Behnke egentlig er enig i, at det ville være godt at sikre organisationsfriheden via det internationale handelssamarbejde.
Kim Behnke (FRI), 1999-11-03:
I Frihed 2000 har vi af indlysende grunde intet imod den frie ret til at organisere sig - vi kunne så drømme om den dag, det også gælder i Danmark - men det, der jo ofte bliver brugt som argument, i hvert fald i den offentlige debat, er, at hvis ting, som er produceret i ulande, ikke er fremstillet under vilkår, der er lig med de danske, er der tale om social dumping. Jeg er fuldstændig enig med SF i, at de lande jo naturligvis ikke kan tage det kvantespring, og det var også mit udgangspunkt.
Men der er også forskel på, hvilke ferierettigheder der f.eks. skal være.
Der er jo ikke meget vundet ved at give fattige mennesker i ulandene ferie, for hvad skal de bruge den ferie til?
De mennesker har brug for at kunne arbejde for at skabe økonomi for sig selv og skabe økonomi for deres land, hvorimod vi er så privilegerede i den del af verden, hvor vi lever, at vi har råd til at bevilge hinanden længere og længere ferie.
I Frihed 2000 har vi den opfattelse, at tingene skal foregå med den rette hastighed, og vi skal ikke være arrogante over for ulandene og påstå, at det system, vi har, er verdens bedste, for det er der ingen der siger det er, og slet ikke når tingene skal kunne fungere under geografiske forhold, der er ganske forskellige fra dem, vi kender i Danmark.
Vi skal ikke misbruge begrebet social dumping til at hindre ulandene i at få et marked for deres produkter, for hvis ikke de har et marked for deres produkter, får de aldrig en chance for at få de arbejdstagerrettigheder, som vi ud fra vort udgangspunkt synes er de rigtige.
Claus Larsen-Jensen (S), 1999-11-03:
Jeg vil gerne rette en misforståelse og sige til hr. Kim Behnke, at når der tales om social dumping, taler man ikke om niveauforskelle i løn- og ferieregler.
Det, der tales om, er ILO-konventionernes grundlæggende rettigheder: ingen accept af tvangsarbejde og slavearbejde, retten til at organisere sig og forhandle egne vilkår
, osv.
Der tænkes altså ikke på de forskelle, der under alle omstændigheder vil give en konkurrencefordel, og jeg vil gerne spørge hr. Kim Behnke, om hr. Kim Behnke så ikke er enig i, at det er de principper, vi sådan set arbejder efter i forbindelse med en WTO-aftale.