runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Hans Christian Schmidt (V), 2000-11-16:
Jamen det er jeg sådan set helt enig med hr. Martin Glerup i.
Det ligger os så fjernt som noget, og tingene skal selvfølgelig foregå efter det sæt spilleregler, som aftales landene imellem.
Det eneste, jeg bare sagde, var, at hvis vi var startet, dengang forslaget første gang var til behandling, havde vi haft nogen erfaring, som vi i dag kunne have brugt i det aftalespil, vi skal i gang med sammen med de andre lande.
Vi deler fuldstændig regeringens opfattelse, nemlig at det, der skal i højsædet i dag, er joint implementation og de andre mekanismer, der bliver arbejdet på i Haag.
Det er vi sådan set enige i, men vi synes bare, det kunne have været rart, hvis vi havde haft erfaringen.
Martin Glerup (S), 2000-11-16:
Nej, det fortryder jeg overhovedet ikke, og det fortryder Socialdemokratiet ikke, for her er der tale om nogle mekanismer, der skal bruges i fælles flok.
En række lande skal være enige om, hvilke spilleregler der helt nøjagtigt skal være gældende på dette område.
I Buenos Aires drøftede vi jo, hvordan man kunne udnytte de positive ting, der kunne ligge i, at man fik mere miljø for pengene ved at bruge disse mekanismer, men samtidig var vi klar over, at vi ikke kunne nå til vejs ende med hensyn til at definere nøjagtigt, hvad man forstod ved fleksible mekanismer.
Det er det, der skal foregå i Haag i disse dage, og jeg håber, at vi får sådanne fælles spilleregler, så vi ikke åbner for et stort væld af svindelforetagender.
Hans Christian Schmidt (V), 2000-11-16:
Jeg skal ikke yderligere kommentere hr. Martin Glerups forslag til vedtagelse, for det er vi jo med på.
Vi synes, det er godt, at man får slået fast, at det er de nye mekanismer, vi skal arbejde for nu, og det synes vi er et godt signal at sende ud, så det forslag skal jeg ikke kommentere yderligere. Men det er klart, at jeg godt vil spørge hr. Martin Glerup, om hr. Martin Glerup ikke fortryder, at Socialdemokratiet ikke, allerede dengang en række borgerlige partier første gang fremsatte forslaget om joint implementation, støttede det forslag.
Jeg hørte netop hr. Martin Glerup sige, at det ville have bragt os i front, og at vi i dag ville have haft nogen erfaring, som vi kunne have brugt.
Dengang lykkedes det desværre ikke, men jeg er selvfølgelig glad for, at det nu er blevet sat på dagsordenen alle steder, og selv her i Folketingssalen vil det nu, når forslaget kommer til afstemning, vise sig, at der er flertal for det.
Sent er bedre end aldrig, men fortryder hr. Martin Glerup ikke, at man sagde nej dengang?
Martin Glerup (S), 2000-11-16:
Til hr. Søren Kolstrup vil jeg godt sige, at den holdning, der kommer frem her, bedst kan betegnes med ordene »for den rene er alting rent«.
Om vi vil have en lille smule sinks, eller om vi vil have en lille smule dit eller dat, tyder på en total forvirring med hensyn til vores stilling som et land med 5 mio. indbyggere, og hvis hr. Søren Kolstrup tror, at vi kan dirigere hele verden uden at skulle være med i nogle forhandlinger og uden at forsøge at få andre med, er det altså totalt uden sammenhæng med virkeligheden. Til fru Anni Svanholt vil jeg sige, at vi vil ikke acceptere svindel og humbug i forbindelse med de mekanismer.
Vi siger nej til at betragte a-kraft som en mekanisme, der kan bruges, for a-kraften er efter vores opfattelse det modsatte af bæredygtig udvikling, nemlig at vi bruger den billige energi i dag, men overlader de dødsensfarlige affaldsstoffer til generationerne i hundredvis af år efter os.
Derfor vil vi ikke være med til det.
Det er jo en kendsgerning, at CO2-udslippet har den samme skadelige virkning, uanset om det opstår i New York City eller i Vorbasse.
Og derfor drejer det sig om, at vi i fælles flok får gjort en indsats imod det her problem, og derfor kan man jo ikke afskrive EU, som egentlig har lagt nogle ret gode og bindende retningslinjer frem i håb om at få samtlige 160 lande med på dem.
Det kan man ikke afskrive.
Selvfølgelig er det meget vigtigt, at vi får G77-landene med.
Vores minister har jo en nøgleposition i de forhandlinger.
Og jeg tror, at der kan komme et fornuftigt resultat ud af det.
Og det, jeg sagde i min ordførertale, var, at vi ikke går med til nogen bogholderikneb angående sinks, altså angående optagelse i plante- og skovarealer.
Det vil vi ikke acceptere.
Søren Kolstrup (EL), 2000-11-16:
Har jeg forstået hr. Martin Glerup rigtigt: At EU-politikken er vigtigere end at knytte bånd til G77, og at man altså entydigt går fra 70 pct.s-kravet til 50 pct.s-kravet, og at hr. Martin Glerup går hånd i hånd med en hr. Hans Christian Schmidt, som jeg kan se dernede?
Er det nu målsætningen, altså ud med 70 pct. og ind med 50 pct. - så enkelt - og ud med G77-landene?
Det andet spørgsmål går på, at hr. Martin Glerup sagde nej tak til bogholderikneb.
Jeg er meget enig med hr. Martin Glerup, men skal disse bogholderikneb, hvad angår planteoptag, afskaffes helt eller delvis?
Siger hr. Martin Glerup helt eller delvis nej tak til drivhusgangstere?
Martin Glerup (S), 2000-11-16:
Som jeg sagde i min ordførertale, drejer det sig om en balancegang her.
Samtidig skal vi ikke slå et slag i luften.
alene.
Vi skal have de andre europæiske lande med, og dér har man så sagt, at mindst 50 pct. af indsatsen skal ske på hjemmebane.
Så mener jeg, at det er helt o.k., at vi går ind, hvor vi får mest miljø for pengene, og hjælper ulandene og andre lande med overgangsproblemer med kapacitetsopbygning, og jeg synes, at det er en udmærket kombination.
Det er ikke sådan et alt eller intet-projekt, det her.
Det kræver et langt og et sejt træk.
Og selvfølgelig skal vi knytte bånd til G77-landene og have den målsætning, at vi gør det så godt som muligt både på hjemme- og udebane.
Søren Kolstrup (EL), 2000-11-16:
Det tager vi så i næste omgang.
Jeg er meget, meget enig med hr. Martin Glerup i dette perspektiv.
Men på den baggrund er der alligevel tre forhold i hr. Martin Glerups tale, der foruroliger mig.
Men det er muligt, at jeg kan have misforstået hr. Martin Glerup.
De første spørgsmål lyder: Er det rigtigt forstået, at regeringen fortsat mener, at Danmark hundrede procent skal feje for egen dør og ordne sin nedskæring ved en ren indenlandsk indsat?
Jeg tror, at ministeren har bekræftet det, men jeg synes også, at det er rart at høre fra hr. Martin Glerups mund, for jeg forstod hr. Martin Glerup på en ganske anden måde.
Det andet er spørgsmålet om, hvem Danmark skal knytte bånd til: Er hr. Martin Glerup indstillet på, at Danmark knytter bånd til G 77-landene, der jo netop siger, at vi ubetinget skal satse på en national indsats på minimum 70 pct., og i givet fald hvordan vil hr. Martin Glerup sikre, at vi netop støtter disse lande? Det tredje spørgsmål ...
Anni Svanholt (SF), 2000-11-16:
Da der ikke blev mulighed for at fremsætte forslag til vedtagelse, skal jeg på vegne af Enhedslisten, Kristeligt Folkeparti og SF fremsætte følgende:
Folketinget bekræfter desuden, at Danmark fastholder 20 pct.s CO2-reduktion 2005 i forhold til 1988 og 21 pct. 2008-2012 i forhold til 1990.
Regeringen opfordres til at fremlægge initiativer, der vil sikre disse målsætningers opfyldelse gennem en ren indenlandsk indsats.«
Søren Kolstrup (EL), 2000-11-16:
Men har jeg alligevel forstået hr. Martin Glerup rigtigt, altså at hr. Martin Glerup mener, at vi skal have en lille smule sinks, at vi skal en lille smule drivhusgangstere, men ikke så meget?
Er det korrekt forstået?
Jeg skal først ønske Venstre tillykke med Venstres evne til at sætte kursen for klimapolitikken her i dag.
Politisk beklager jeg det dybt.
To spørgsmål til Venstre.
For det første: Venstre er meget optaget af, at der skal handles, og der skal laves fælles projekter og joint implementation.
Det er meget idealistisk, men hvordan skal den nationale indsats være?
Har jeg forstået Venstre rigtigt, at i og for sig kunne man godt tænke sig, at det bedst kunne betale sig, at den nationale indsats f.eks. gik ned på 30 pct. eller 10 pct., fordi man skal investere dér, hvor det bedst kan betale sig?
Er det korrekt forstået, at man kan tænke sig procenten for den nationale indsats gå ned mod nul?
Det andet spørgsmål lyder: Når man nu skal i gang med alle disse handler, f.eks. de fælles projekter, er Venstre så enig i, at det kræver et enestående bureaukrati med overvågning, standardisering og et virkelig internationalt forpligtende overvågningsapparat, og at systemet braser totalt sammen, hvis bare ét eneste land ikke kan overholde sine forpligtelser?
Er Venstre ikke helt enig i den analyse, at det er et utrolig sårbart system, Venstre lancerer, også ud fra Venstres egne præmisser?
Vibeke Peschardt (RV), 2000-11-16:
Jeg vil gerne spørge hr. Hans Christian Schmidt, om han er fuldstændig klar over, at hvis man fortsætter med de her to stoffer, nøjagtig som man gjorde i 1998, så vil man have forøget udslippet af drivhusgasser svarende til 1,6 mio. t. eller 3 pct. af den årlige danske udledning.
Og så snakker hr. Hans Christian Schmidt fortsat om frivillige aftaler.
Jeg vil gerne have en forklaring på, hvordan det hjemlige skal klares.
Hans Christian Schmidt (V), 2000-11-16:
Fru Anni Svanholt spørger mig, om jeg kan give nogle eksempler - bare en række - på, hvordan de her fleksible mekanismer virker rundtomkring.
Jeg må sige til fru Anni Svanholt, at det kan jeg ikke.
Jeg længes lige så meget som fru Anni Svanholt efter, at ministeren kommer hjem og siger, hvordan reglerne er blevet aftalt, hvordan spillereglerne er.
Det er jo ret indlysende, at jeg ikke kan stå her i dag
og sige: Nu skal I bare høre, hvor det sker henne - for vi er jo først på vej til det.
Hvordan kan fru Anni Svanholt angribe mig for, at jeg ikke kan komme med eksempler på nogle mekanismer, som ministeren nu skal til Haag og aftale et sæt spilleregler for?
Altså, jeg må nok sige, at jeg ikke forstår denne her debat.
Hvis det er på det grundlag, vi diskuterer i dag, synes jeg, det bliver meget svært.
Vi stemmer for et forslag til vedtagelse, som betyder, at ministeren nu tager ned til Haag, og vi har tillid til, at dernede vil ministeren forhandle de her ting på plads, aftale spilleregler.
Man har en lille smule af det herhjemme.
Vi har hørt om det med hensyn til svovl, vi har hørt om det med hensyn til nogle kvoter, som man indfører i elreformen.
Vi får så at se, hvordan det virker.
Men vi er fortrøstningsfulde over for, at man får det til at virke, og det er helt afgørende for, at vi virkelig får løst miljøproblemet.
Det kan vi ikke gøre med det, vi laver herhjemme, det er for småt.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-11-16:
Jeg er forvirret over, hvad jeg hører.
Det kan selvfølgelig være høreproblemer.
Det tror jeg ikke, det er, det kan måske snarere være manglende koncentrationsevne.
Men jeg synes, ministeren fik forkludret det omkring de 100 pct. og de 70 pct.
Altså jeg tror da bestemt, ministeren mener, at CO2-reduktionen i Danmark, som vi har forpligtet os til, skal ske 100 pct. herhjemme, men ministeren fik det altså sagt sådan, at jeg var i tvivl om, hvorvidt de 70 pct.
også gjaldt i Danmark, eller det var noget internationalt.
Jeg blev yderligere forvirret, da den socialdemokratiske ordfører - så vidt jeg hørte - nævnte noget med, at man var inde på, at man var tilfreds med, at 50 pct. af industrilandenes reduktion skete hjemme, 50 pct. måtte godt ske i udlandet.
Så bliver jeg efterhånden forvirret.
Så er der mange procentsatser at operere med.
Og så må jeg så sige, at jeg også blev en lille smule forvirret over SF's ordfører, som vi har et vedtagelsesforslag sammen med, som kommer om lidt, hvor vi holder på de 70 pct., men som jeg synes sagde, at de under ingen omstændigheder vil være med til mindre end 50 pct.
Der er noget med nogen procentsatser, som jonglerer, som jeg synes vi trænger til at få lagt fast i den debat her.
Anni Svanholt (SF), 2000-11-16:
Hr. Hans Christian Schmidt siger: Venstre står ved det, vi siger.
Står Venstre også ved det, man gør, og det, man aftaler med andre?
Og så må jeg slå fast, at hr. Schmidt ikke kunne pege på et eneste sted, hvor man har noget, der virker i miljøet i forhold til at bruge de her fleksible mekanismer.
Det er så det, Venstre mener vi skal opleve.
Hans Christian Schmidt (V), 2000-11-16:
Til hr. Søren Kolstrup vil jeg sige: Jeg vil bekræfte min tale; det står jo netop heri.
Altså jeg er jo nødt til at sige, at jeg siger da gerne alt det, jeg har sagt, en gang til, og det er da også lidt beærende, men alligevel.
Jo, vi vil stadig væk mene, at det, der er bedst for miljøet, om det ender på 60 eller 70 eller 55, 68, 63, det er altså ikke noget, vi er så interesserede i, det er miljøet.
Det er der da ikke noget galt i, medmindre man har et mistillidsforhold til de mennesker, der er derovre; det har jeg altså ikke.
Så vil jeg bare sige til hr. Ole M. Nielsen: Det er en overtolkning.
Jeg sagde blot, at vi stod ved de ting, vi havde indgået aftaler om, og med hensyn til de 50 pct. kan hr. Ole M. Nielsen jo sige: »Jamen vil det sige, at du virkelig mener det?
« Ja, det mener jeg.
»Jamen du har også sagt det flere gange.
« Jamen jeg mener det alligevel.
Vi mener de spilleregler, vi har sagt ja til, og derfor vil jeg godt sige, da nu ministeren tog sig tid til at komme herop, at det så måske ville have været rart, at ministeren i stedet for at starte med at sige: Jeg er nødt til at rette nogle fejl, som hr. Hans Christian Schmidt siger, havde flettet dem ind i sin tale.
Det er jo lidt ærgerligt, at man starter med at sige, at jeg siger noget forkert, hvorefter man siger: I øvrigt er det rigtigt, det, han har sagt.
Altså jeg hører ikke, at jeg har sagt noget forkert om Kyoto, jeg hører ikke, jeg siger noget forkert om mekanismerne, jeg hører ikke, jeg siger noget forkert om EU's 50 pct., jeg hører ikke, jeg siger noget forkert om, at vi har garanteret, at det, vi er gået ind for, fastholder vi; vi har endda indgået forlig efter forlig om det.
Er ministerens problem ikke i stedet for, at han mangler en fjende, og når han ikke kan finde Venstre i det, så må han prøve at sige noget, et eller andet om, hvad vi har gjort? Ærlig talt, minister, det synes jeg godt vi kunne have hoppet over i dag.
Søren Kolstrup (EL), 2000-11-16:
Jeg skal også bare have hr. Hans Christian Schmidt til at bekræfte, at egentlig kan man ud fra hr. Hans Christian Schmidts synspunkt godt tænke sig, at den nationale forpligtelse opnår sin største effektivitet ved at ligge nede på f.eks. 10 pct., hvis man nu har nogle rigtig, rigtig gode fælles projekter med ulandene, og man kan sende f.eks. gensplejsede afgrøder derned, ikke?
Det er jo et godt projekt, der virkelig kan absorbere noget CO2.
Er det ikke korrekt forstået?
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-11-16:
Vi må konstatere, som hr. Hans Christian Schmidt siger, at Venstre går ind for at bruge de nye værktøjer, også til at reducere den danske CO2-udledning med de 100 pct.
Altså den skal ikke ske herhjemme, den må gerne ske i udlandet.
Og det er, som miljøministeren også gør opmærksom på, helt i modstrid med den oprindelige beslutning i 1988 af Schlüterregeringen.
Det vil altså sige, at ellers gik Venstre ikke ind for det?
Så er det jo meget mere, der må ske i udlandet, må jeg konstatere.
Er det korrekt?
Ebbe Kalnæs (CD), 2000-11-16:
Jeg vil gerne spørge hr. Hans Christian Schmidt, om tanken om samarbejde, joint implementation, bygger på det, som vi hører mere og mere meget bredt her i salen, nemlig et miljømæssigt købmandskab, og ikke nødvendigvis som med en 20 pct.s-vedtagelse under en borgerlig regering, som efter min bedste overbevisning satte målet efter begrebet »tænk på et tal, det skal helst være højt«.
Men det, det handler om, er, at vi ikke skal bruge hundrede millioner af kroner i Danmark for at få små reduktioner, hvis vi i Polen, i de baltiske lande i tæt samarbejde for de samme penge kunne fortrænge væsentlig mere CO2, altså et miljømæssigt købmandskab, ganske almindelig fornuftig omgang, ikke noget med en gammeldags borgerlig miljøpolitik, der går på fortrængning, men en miljøpolitik, der går på at nå mål.
Svend Auken (S), 2000-11-16:
Jeg skal nok svare ordførerne på deres indlæg efterhånden, og det er ikke det, jeg vil gøre nu.
Venstre opstillede som regeringsparti målsætninger om 20 pct.s reduktion af CO2 i 2005, Venstre har tilsluttet sig Kyotoprotokollen, Venstre har, hvis man stemmer for dagsordenen i dag, også tilsluttet sig den linje, EU kører, og det har hr. Schmidt også bekræftet.
Heri ligger, at man mindst skal opnå 50 pct. af sin reduktion ved hjemlige foranstaltninger.
Jeg må også minde om, at Schlüterregeringens oprindelige plan om 20 pct.s reduktion i 2005 alene var baseret på hjemlige foranstaltninger.
Det er disse forpligtelser - som Venstre selv har stillet op, og som man har forpligtet sig til i gentagne dagsordener og vedtagelser - der også var baggrund for, at vi kunne lave en elreformaftale på et godt, solidt, politisk bredt grundlag.
Der er ingen grund til her i dag at forvirre billedet og prøve at løbe fra ting, man har sagt tidligere.
Hans Christian Schmidt (V), 2000-11-16:
Ja, nu er det jo ikke sådan, at Venstre er alene i det her.
Vi er sådan set sammen med hele regeringen i det her forslag til vedtagelse.
Det eneste, jeg er helt sikker på nu, er jo, at fru Anni Svanholt ikke kommer til at stemme for den vedtagelse, der er foreslået af de partier, det er jo helt klart, for så ville man ikke kunne have så meget imod det, der står i vedtagelsen.
Sådan er det jo, sådan hænger det sammen, for ellers er det jo noget helt forkert, man kommer til at stemme for.
Jeg vil bare sige til fru Anni Svanholt: Det kan være fristende somme tider at høre det, man selv kan høre for sit indre øre, i stedet for det, der bliver sagt.
Og jeg læser gerne hele min indledning op igen, hvor vi går med til alt, hvad vi har sagt i Kyotoaftalen.
Vi har forpligtet os sammen med EU.
Det gør vi.
Og til hr. Søren Kolstrup omkring spillereglerne:
Nøjagtig det, som EU har foreslået, er det, vi er med på.
Altså jeg hører mere og mere, at man har det store problem, at man kan ikke genfinde et eller andet, hvorom man kunne sige: Det er nok et specielt Venstresynspunkt.
Vi er med på det, EU har sagt, vi er med på de 50 pct., sådan er det, for det har vi forpligtet os til i EU.
Det er jo det, som også forslaget til vedtagelse siger. Derfor må jeg bare sige til hr. Søren Kolstrup, at det er underligt, at det bliver et bureaukrati.
Jamen tillid og aftaler har altid en mulighed og en risiko for at kunne brydes, sådan er det jo.
Men det er der kun ét alternativ til, og det er at sige: Jeg står af, jeg vil slet ikke være med til noget som helst.
Jeg tror på, at denne regering sammen med dem, som har foreslået det her, vil kunne finde et sæt spilleregler, som man kan overholde her.
Vi tror faktisk så meget på det, at vi allerede for 3 år siden foreslog, at man skulle gå ind og gøre det.
Men altså vi er tilhængere af det, og vi synes, det er godt at gå ind og få det sæt spilleregler.
Men vi er ikke ultimative, det må jeg sige. Derfor til hr. Ole M. Nielsen: Det er helt klart, at de nye værktøjer er dem, der er foreslået, og som vi nu skal til COP 6 og forhandle, og dem er vi sådan set tilhængere af.
Anni Svanholt (SF), 2000-11-16:
Og det er jo sådan set noget af det, Venstre har stået bag i elreformen.
Hvorfor mener Venstre, at man skal gøre brug af noget, som man ikke ved noget som helst om?
Der er jo ikke ét eneste sted i dag, hvor man kan pege på, at de her mekanismer er noget, der virker.
Man har ikke engang nogen regler om det, man ved ikke, hvordan man skal kontrollere det eller noget som helst.
Altså med andre ord: Venstre vil basere sig på noget, der ikke er eksisterende, og sige, at det er det, der skal gavne miljøet.
Det er da et utroligt standpunkt.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-11-16:
Jeg tror, at hr. Schmidt havde den opfattelse, at det, der skulle få hans tipoldebørn til at se ham i et sådan nogenlunde, trods alt, fornuftigt skær, var, at han i stedet for at sidde med håndbremsen så har fundet nogle nye værktøjer, som virkelig skulle redde miljøet.
Nu tror jeg såmænd ikke, vi kan forhindre en klimastigning på 3-4 pct.
Det kan være, vi kan forhindre, at den bliver 5-6 pct. i stedet for, og det kunne da godt ske, at de dér tipoldebørn trods alt ville synes, at det var fornuftigt.
Men hvad er det for nogle moderne værktøjer, som hr. Schmidt vil bruge, som gør det umuligt trods alt at gøre det, vi kan herhjemme, altså tage vores 100 pct.s forpligtelse i vores eget land, leve op til de målsætninger, som Venstre, som regeringspartierne selv har været med til at lave i sin tid om en 20 pct.s-reduktion i år 2005, som Venstre jo er løbet fra for længst?
Hvad er det, der gør, at vi ikke kan løse de opgaver, selv om vi gør det fornuftige og prøver at hjælpe nogle andre lande til også at reducere deres drivhusgasudledninger?
Søren Kolstrup (EL), 2000-11-16:
Jeg skal takke hr. Hans Christian Schmidt, fordi han har åbenbaret Venstres miljøpolitik for os i to punkter: Frivillige aftaler og gennem handel og svindel til sejr.
Men det sidste fører mig så frem imod spørgsmålet: Er hr. Hans Christian Schmidt enig i den analyse, der hedder, at al handel og joint implementation, og hvad pokker det hedder alt sammen, at hele det system hviler på en enestående standardisering og en forpligtethed, der gør, at svigter systemet bare ét sted, så braser systemet sammen, og dermed er det noget af det mest sårbare, der findes.
Det er jo dejligt at kunne, ikke?
Men er hr. Hans Christian Schmidt enig i, at det er et af de mest sårbare systemer?
Det kunne jo godt være, man ikke havde helt tjek på, hvad der foregik i Costa Rica eller andre steder eller for så vidt i Danmark.
Hans Christian Schmidt (V), 2000-11-16:
Nu bliver der jo stillet en del spørgsmål, så hvad jeg ikke når nu, må jeg klare senere.
Jeg bliver også spurgt om noget, regeringen selv har foreslået, og det er jo noget af en belastning, at jeg skal til at forklare, hvad regeringen selv har foreslået.
Disse frivillige aftaler har den store fordel, at pengene bruges til at investere i renere teknologi i virksomhederne i stedet for til afgifter til statskassen.
Og nu vil jeg bede fru Vibeke Peschardt følge med, for det er dér, det hele ligger, at et forslag som udelukkende har til hensigt, et forslag - jamen jeg er nødt til at svare på det - et forslag, der udelukkende har til hensigt at sikre penge i statskassen gennem afgifter, er ikke et godt forslag.
Og når jeg ved, at det er sandt, er det jo, fordi jeg ved, at ministeren har indgået aftalen med disse industrier om, at man ikke skulle udfase de her gasarter før 2006.
Så gør man bare det i stedet for, at man lægger en afgift på frem til 2006.
Og så må jeg også svare hr. Martin Glerup, som jo netop siger det samme om, hvorfor det her forslag ikke er godt.
Ja, det er bl.a.
Og det er jo det bedste signal at sende: Jamen det skal I heller ikke, fordi det her er en afgift, det er noget med at få penge i statskassen; det er jo fair nok.
Jeg skal så nå at svare Anni Svanholt om de 100 pct., at det er jo typisk, at for SF, der er et ultimativt parti, betyder det 100 pct. hjemme i Danmark eller 100 pct. ude i verden.
Næ, vi er tilhængere af, at hvad der bedst kan betale sig for miljøet, det er det bedste.
Vibeke Peschardt (RV), 2000-11-16:
Jamen jeg synes jo, det er lidt interessant her i en miljødebat at blive ved med at spørge hr. Hans Christian Schmidt, hvordan det egentlig er, han forestiller sig, at miljøet skal forbedres ved frivillige aftaler.
Jeg læser videre i lovforslaget her fra før: »Den fremtidige udledning skønnes uden regulering« - det vil altså sige uden afgifter - »at blive tredoblet i løbet af de næste 10 år, hvilket skyldes anlæggene, produktionen... «
Jeg vil gerne endnu en gang spørge hr. Hans Christian
Schmidt: Hvad er det, de frivillige aftaler kan gøre for miljøet eller for CO2-udslippet, som det her forslag ikke kan?