runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mogens Lykketoft (S), 2001-03-20:
Jeg mener bestemt, at det er et tema i WTO-forhandlingerne, hvordan de her regler kan blive bedre, kan blive mere sikre i forhold til de fattige landes anvendelse af dem, og det er både et spørgsmål om regler, og det er et spørgsmål om at få nogle forhandlede spilleregler med medicinalindustrien.
Mere kan jeg sådan set ikke sige om det, ligegyldigt hvor meget der spørges, for jeg kan jo ikke vide, hvor langt vi kan drive de her aftaler, internationale retsregler, aftaler med industrien.
Men jeg kan forsikre for, at den danske regering vil være på den fattige del af menneskehedens side i de bestræbelser.
De udfordringer, verdenssamfundet står over for med hensyn til at sikre mange hundrede millioner ludfattige mennesker behandling mod livstruende sygdomme, kræver globale, forhandlede løsninger.
Det er det afgørende, og der er regeringen meget glad for den linje, Poul Nielson som kommissær på EU's vegne har prøvet at lægge, hvor vi med hensyn til aids, tuberkulose og malaria koncentrerer os om at skaffe rabataftaler af meget stor rækkevidde.
Det behøver heller ikke at være til nogen ulempe for medicinalselskaberne, for det betyder, at der skabes et marked, hvor der i dag ingen købekraft er.
Med hensyn til den konkrete sag vil jeg blot sige, at det er en lille drejning af, hvad jeg faktisk har prøvet at udtrykke, som kommer til udtryk på forsiden af Børsen i dag.
Jeg vil ikke blande mig i, og jeg vil ikke rette henvendelser til danske firmaer om, hvordan de bedst varetager deres interesser.
Jeg har mere generelt givet udtryk for det synspunkt ikke én, men mange gange, at medicinalindustrien bør gå ind og forhandle løsninger med de fattige lande i stedet for at føre processer.
I øvrigt skal jeg gøre opmærksom på, at Novo jo ikke har aids-medicin i den her retssag.
Det har været den fælles fortolkning af reglerne, som vi i øvrigt har praktiseret ved afslag af visum til vicepræsident og premierminister fra Taiwan inden for de sidste 4 år, at hverken præsidenten, premierministeren, udenrigsministeren eller forsvarsministeren fra Taiwan får visum, så længe de agerer i de embeder.
Det har ikke noget at gøre med, hvad man synes om de pågældende personer eller om styret på Taiwan.
Det har alene noget at gøre med, at det her er den udmøntning, som man i Europa og i Danmark og under skiftende regeringer af forskellig partifarve har valgt er ét Kina-politikken.
Så enkelt er det, så udramatisk er det, og hr. Skaarup er fuldstændig bekendt med det her svar.
Søren Kolstrup (EL), 2001-03-20:
Den ene var, at de nærmest var overflødige.
Så kan man jo sige, at hvis det er hip som hap, så vil jeg da varmt anbefale Enhedslistens forslag, for det er meget entydige formuleringer, der anvendes.
Det andet argument var spørgsmålet om afgrænsningsproblemer: Hvem skal med, hvem skal ikke med?
Dertil er jo blot at sige, at jeg altid tror, at det er godt
at tage udgangspunkt i en entydig tekst, og derfor kan man altid i en betænkning overveje, om der skal være en lille kattelem.
Så derfor ja til at tage udgangspunkt i den præcise formulering og så overveje, at der af praktiske grunde jo kan være den virksomhed eller det stof osv., og så må man måske blive nødt til at åbne en kattelem.
Men jeg tror, det er vigtigt altid at holde fast i den entydige udmelding.
Mogens Lykketoft (S), 2001-03-20:
Svaret er jo givet indtil flere gange, og baggrunden er jo, og det er det, hr. Skaarup ikke kan forstå eller ikke vil forstå, at store dele af denne her verden, de allerfleste nationer, anerkender, at der kun er ét Kina i statsretlig forstand.
Det mener også det store flertal af kineserne, både de 98 pct. af dem, der bor på fastlandet, og de 2 pct., der bor på Taiwan.
Det er den kinesiske juridiske problemstilling, som man i Europa har valgt at forholde sig til på denne her måde.
Der ligger ikke i det nogen som helst karaktergivning.
Og der er også efter Taiwans officielle holdning kun ét Kina.
Thorkild B. Fransgaard (UP), 2001-03-20:
Miljøministeren sætter spørgsmålstegn ved min opfattelse af dansk erhvervsliv.
Jeg må sige til miljøministeren, at den opfattelse, jeg har af dansk erhvervsliv, er de erfaringer, jeg har ude fra det virkelige liv.
Så vil jeg gerne spørge miljøministeren: Hvor har han sine erfaringer fra?
Svend Auken (S), 2001-03-20:
Fra erhvervslivet!
Jeg vil anbefale hr. Fransgaard, selv om det ligger langt fra Farsø, at bevæge sig til Bjerringbro og gå ind i Grundfos, som sidste år vandt den grønne regnskabspris, og tale med Niels Due Jensen og høre, ikke bare hvor meget han har gavnet miljøet og sparet på ressourcer, men også hvor mange penge han har tjent.
Hvis man skal tale et sprog, som jeg er sikker på hr. Fransgaard vil nikke genkendende til, så er der jo det her ved de regnskaber, at de kan svare sig.
Det kan svare sig, det kan »swore« sig, som vi siger, at gøre det her.
Vi har jo i forvejen regnskabspligt, når det drejer sig om årsregnskab, og det er naturligt at tage det her ind.
Moderne virksomheder tænker moderne, og det burde de partier i Folketinget, som føler sig i overensstemmelse med erhvervene, også anstrenge sig for at gøre.
Men fair nok.
Til hr. Kolstrup: Problemet er jo det, at Enhedslistens ændringsforslag netop ikke er let at afgrænse.
Hvad vil det sige, at man i ikke ubetydeligt omfang bruger stoffer, der er på Miljøstyrelsens liste over uønskede stoffer?
Vi har en klar afgrænsning, som vi tror fanger alt det op, som hr. Kolstrup ønsker at fange op, og det er derfor, vi ikke kan medvirke til ændringsforslaget.
Men jeg synes ikke, hr. Kolstrup svarede mig på spørgsmålet, om man er indstillet på at stemme sammen med Socialistisk Folkeparti og regeringspartierne i denne her sag, hvis ens ændringsforslag ikke bliver vedtaget.
Jeg håber, at medlemmerne af Enhedslisten, til trods for at ændringsforslagene ikke bliver vedtaget, alligevel stemmer for forslaget, men det kan jeg jo ikke afgøre.
Det kan hr. Kolstrup derimod oplyse Folketinget om.
Thorkild B. Fransgaard (UP), 2001-03-20:
Miljøministeren mener, jeg skal tage en tur til Bjerringbro for at høre, hvad en virksomhedsleder siger dér.
Jeg skal ikke kunne sige, hvad hver enkelt siger, men jeg kan sige til miljøministeren, at mit arbejdsområde inden for erhvervslivet ikke bare er Bjerringbro, det er over hele verden, og det har det været i mange år.
Og der kan jeg i hvert fald sige til miljøministeren, at de betingelser, dansk erhvervsliv nu kommer til at stå over for, bliver helt, helt anderledes end dem, andre kommer til at stå over for.
Søren Kolstrup (EL), 2001-03-20:
Enhedslisten har været grundlæggende positiv over for den lov, vi behandler i dag.
Enhedslisten blev endnu mere positiv, da vi ved førstebehandlingen fik en række tilsagn fra miljø- og energiministeren.
Jeg må også konstatere, at der er en lang række formuleringer, der nu er blevet lagt frem, som i deres udgangspunkt tilfredsstiller nogle af de temaer, vi har været inde på, ikke mindst oplysningspligt omkring uønsket kemi.
Men så må jeg til sidst konstatere, at ordet »bør« altså ikke er det stærkeste ord i verden, og det er smadderærgerligt, når man er så tæt på målet ligesom at bruge nogle formuleringer, hvori der er så mange kattelemme, at lige præcis de virksomheder, som vi har behov for kommer og fortæller om, hvad de bruger af skidt og stads, ikke er forpligtet til det.
Og på den baggrund er vi meget usikre over for den her lov.
Jeg skal ikke skjule, at vi har været meget positive.
Jeg skal ikke skjule, at vi gerne vil være positive, men vi må virkelig tælle på knapperne i en situation, hvor vi bruger nogle formuleringer, som er fyldt med tvetydigheder.
Søren Søndergaard (EL), 2001-03-20:
For det første glæder det mig, at udenrigsministeren understregede vigtigheden af målrettede sanktioner.
Det var jo sådan set det stik modsatte af, hvad Venstre og Centrum-Demokraterne sagde her fra talerstolen, men det var da i hvert fald velkomment i forhold til det synspunkt, som bl.a. SF og Enhedslisten repræsenterer. Så er det rigtigt, at når man laver aktioner, kan man ramme civile, men så meget desto mere afgørende er det, at man løbende stiller sig spørgsmålet: Hjælper sanktionerne?
Hjælper aktionerne?
Fordi det ville dog være forfærdeligt, hvis man laver aktioner eller sanktioner, der rammer civile, og de så ikke hjælper.
Det spørgsmål mangler vi ligesom at regeringen og andre går ind i en reel diskussion af.
Det synes vi ikke vi har set.
Og så har vi altså det mærkelige paradoks, at når vi f.eks. snakker om Kina, så er der ingen, der kunne drømme om at indføre sanktioner.
Så er man fuldstændig latterlig, hvis man antyder sanktioner, selv om deres forbrydelser jo også mildest talt er til at få øje på, men når det gælder Irak, jamen så vil man ikke engang diskutere, om sanktionerne hjælper.
Så er alene det at ophæve sanktionerne skadeligt.
Det er altså en underlig dobbeltmoral, som er til stede i det internationale diplomati.
Søren Kolstrup (EL), 2001-03-20:
Der er på nogle punkter tale om et fremskridt, det er ganske rigtigt.
Men lige præcis dér, hvor man gør sig til af, at der også vil ske fremskridt netop omkring kemien, er det meget usikkert, hvorvidt det i den praktiske verden bliver et fremskridt, og det er jo selvfølgelig det, vi har anfægtelser omkring.
Og det er det, der er så pokkers ærgerligt, at man ikke kan lave et vandtæt fremskridt.
Det er dér, diskussionen står.
Thorkild B. Fransgaard (UP), 2001-03-20:
Miljøministeren har tilkendegivet i en betænkning, at han vil vurdere konsekvenserne af, at virksomheder med 120 ansatte også skal til at føre grønt regnskab, og at det på nuværende tidspunkt ikke er meningen, at husdyrbrug skal føre grønt regnskab.
Men det ændrer ikke ved, at loven indebærer en masse ministerbeføjelser, og det ændrer ikke ved, at vi vedtager en lov, hvis der bliver flertal for det.
Det er en lov, der er unødvendig, og en lov, det bliver umuligt for erhvervslivet at administrere.
Loven er unødvendig, fordi der ingen er, som det også står i betænkningen, der gør brug af de grønne regnskaber, der er lavet indtil nu, kun de bureaukrater, der arbejder med det.
Det bliver jo umuligt for virksomhederne at opfylde det til punkt og prikke.
Det allerværste er måske, at de årsregnskaber, som virksomhederne skal indsende, nu bliver afhængige af, om der er udført et rigtigt grønt regnskab.
Når de grønne regnskaber er udfærdigede, skal de sendes til myndighederne, og det skal vurderes, om de er i orden.
Først derefter kan man indsende dem til Erhvervs- og Selskabsstyrelsen.
Det er så stort et krav, der stilles til virksomhederne, at når det går op for virksomhederne, hvad det er, der vil blive vedtaget herinde, så vil der være mange, der bliver rystet, og mange, der vil give op.
Det her er meget mere omfattende, end der er blevet givet udtryk for.
Det sagde jeg også under førstebehandlingen, og jeg gentager det.
Det her er noget, der vil være med til at tage det sidste mod fra erhvervslivet.
Jeg kan hverken stemme for ændringsforslagene eller lovforslaget, og jeg vil gerne rette en appel til det høje Ting.
Jeg ved ikke, om det hjælper, men man bør udsætte den lovgivning, indtil man får undersøgt til bunds, hvad det er, vi er i færd med.
Og så vil jeg sige til den borgerlige side
af salen, Venstre, De Konservative og CD: Jeg står uforstående over for, hvordan de kan undlade at stemme til det her lovforslag, men der er da selvfølgelig mulighed for, at de kan ændre mening inden tredje behandling. Men med den appel kan jeg sige, at jeg hverken kan stemme for ændringsforslagene eller for lovforslaget.
Søren Kolstrup (EL), 2001-03-20:
Den 21. februar havde man her i Folketinget en høring om uønsket kemi.
En sådan høring har man haft tidligere, men endnu en gang slog man fast, hvor vigtigt det er, at alle oplysninger om uønsket kemi kommer frem.
Her er så en anledning til at gøre noget ved dét med det her lovforslag, vi behandler.
Enhedslisten ønsker, at virksomhedsregnskaber klart oplyser - på linje med hvad man sagde under konferencen den 21. februar - al uønsket kemi, hvordan det anvendes, for det skal virkelig frem. Det her forslag åbner mulighed for, at man nu bør betragte anvendelsen af uønsket kemi som noget væsentligt, der skal ind i regnskaberne.
En sådan tolkning lægger op til flere tvetydigheder og flere mulige tolkninger.
Det mener Enhedslisten ikke er tilfredsstillende.
Det er derfor, vi har stillet nogle ændringsforslag, der entydigt siger, at man skal aflægge regnskab om uønsket kemi.
Peter Skaarup (DF), 2001-03-20:
Modsat Fastlandskina, som har diktatur, som knægter landets egne borgere, hvor folk ikke kan få lov til at dele en pjece ud, uden at de nærmest bliver henrettet.
Er det ikke fuldstændig grotesk, at vi i Danmark lægger navn til en sådan politik, og er der ikke grund til med de humanistiske og gode menneskerettighedsprincipper, som Danmark mange gange lægger frem, at vi genoptager debatten om sådan en vedtagelse?
Hvorfor skal vi ligge på maven for EU, fordi der er en gammel vedtagelse fra 1988, hvor Taiwan ikke var et demokrati, hvor der er sket mange ting på Taiwan siden dengang?
Det har jeg svært ved at forstå.
Og jeg vil godt spørge udenrigsministeren, om regeringen vil tage initiativ til en debat om denne her situation på et tidspunkt.
Pia Kjærsgaard (DF), 2001-03-20:
Jeg er selvfølgelig fuldstændig enig med hr. Peter Skaarup i, at der er sket en udvikling siden.
Jeg vil godt spørge ministeren, om han kan oplyse, hvilke ministre der har været på besøg i Danmark.
Hvem har man givet visum?
Nu nævnte ministeren nogle, som man ikke ville tillade at komme til Danmark, men der har jo været højtstående personer fra Taiwan i Danmark, og jeg vil meget gerne vide, hvilke ministre der har besøgt Danmark, altså fået tilladelse til det fra det danske Udenrigsministerium.
Mogens Lykketoft (S), 2001-03-20:
Det sidste kan jeg faktisk ikke svare på, for det har jeg ikke undersøgt, men reglerne er som beskrevet.
I øvrigt er de knæsat senest i 1992, da vi havde en borgerlig regering, og på et tidspunkt, hvor der var indført demokrati på Taiwan, for disse regler har intet som helst at gøre med, hvilken form for styre der er. De har at gøre med, at vi kun anerkender ét Kina, og jeg har ikke tænkt mig at tage noget initiativ til, at Danmark på egen hånd skulle ændre noget som helst i den politik.
Og det har jeg ikke tænkt mig, for jeg mener, det er i Danmarks fundamentale udenrigspolitiske interesse sammen med de andre EU-lande at have intense og på nogle punkter også kritiske dialoger med og forbindelser til Den Kinesiske Folkerepublik og den fjerdedel af menneskeheden, der opholder sig inden for Den Kinesiske Folkerepubliks grænser.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-03-20:
Jeg vil godt sige til ministeren, at hvis jeg boede på Taiwan, så ville jeg som demokrat og socialist føle mig meget foruroliget, hvis jeg skulle lægges ind under styret i Beijing.
Og derfor tror jeg, at ministeren skal være opmærksom på, at der nok er en del mennesker på Taiwan, f.eks. demokratiske socialister, som ikke vil se det som nogen særlig sikkerhedsbetryggende omstændighed i deres tilværelse at blive lagt ind under styret i Beijing.
Det er blot, så ministeren måske ikke kommer til at trække denne her sag for langt.
Mogens Lykketoft (S), 2001-03-20:
Jo, men hvis man har studeret det lidt nærmere, så vil man vide, at den nuværende valgte præsident på Taiwan, Chen Shui-bian, på et tidspunkt har nærmet sig det synspunkt, at Taiwan skulle erklæres som et selvstændigt land, men ikke længere har det synspunkt.
Det har jo i virkeligheden med mange ting at gøre.
For det første: Hvordan undgår man at øge spændingen i Asien, og det har alle jo en interesse i.
For det andet: Grundlæggende mener det store flertal i det kinesiske folk på begge sider af Taiwanstrædet, at der kun er ét Kina, som for tiden er adskilt og måske i en lang årrække vil være det, men det kinesiske tidsperspektiv er jo ofte et helt andet end det, vi anlægger i det danske Folketing.
Jeg har i den her forbindelse mindet om den gamle historie, hvor præsident Pompidou i Frankrig spurgte Chou En-lai, Kinas statsminister: Hvad mener du om den franske revolution?
Hvortil han svarede: Det er det endnu alt for tidligt at udtale sig om.
Egil Møller (DF), 2001-03-20:
Jeg forstod på ministeren, at ministeren ikke var i stand til at svare på alt, der nu kommer frem her i spørgetimen.
Så vil jeg godt lige spørge ministeren, om man vil undersøge i ministeriet, om der tidligere har været besøg af kinesiske ministre fra Taiwan her i landet, og sende denne besked over til Udenrigsudvalget. Og så vil jeg i næste åndedrag spørge: Hvis denne minister nu var at betragte som en privatperson, der ønsker at besøge Danmark som turist, ville man så også afvise en sådan visumansøgning fra vedkommende?
Og er det virkelig sådan, at man vil sortere mennesker, der søger visum, globalt, hvis man ønsker at besøge landet som turist?
Mogens Lykketoft (S), 2001-03-20:
Jeg tror ikke, at jeg kan præcisere reglerne bedre, end jeg har gjort i mine forudgående svar, og dem vil jeg opfordre hr. Egil Møller til at læse.
Med hensyn til det med, hvem der i øvrigt har været på besøg, så ved jeg ikke, om man overhovedet har registreret og bevaret registreringen af det, men i det omfang, det er tilfældet, må vi prøve at besvare spørgsmålet i Det Udenrigspolitiske Nævn.
Jeg kan i øvrigt oplyse, at de synspunkter, som jeg giver udtryk for er i Danmarks udenrigspolitiske interesse, har, som jeg nu har sagt flere gange, ikke noget som helst at gøre med min vurdering af tilstanden på Taiwan eller af personer på Taiwan.
Jeg er stadig væk en af de danske politikere, modsat de fleste tror jeg, der privat har været på besøg på Taiwan, ligesom jeg har været det i Den Kinesiske Folkerepublik en fem gange i årenes løb.
Det er vældig spændende, og det bør man bestemt tilskynde til.
Jeg ved, at Dansk Folkeparti ganske særligt har udnyttet denne besøgsmulighed. Hermed sluttede spørgsmålet.
Jens Hald Madsen (V), 2001-03-20:
Vi skal jo senere i dag have en forespørgselsdebat om Irak om sanktionerne, og der vil også komme et forslag til vedtagelse om, hvad bl.a. regeringen, men også Venstre mener, som vi støtter.
Men jeg vil gerne spørge udenrigsministeren om noget, som er sådan mere praktisk, men alligevel kan ændre forholdet omkring sanktionerne.
Den socialdemokratiske udenrigsordfører udtalte søndag den 18. marts i TV-Avisen, at man havde tanker om, at man muligvis skulle have en handelsattache til Irak.
Og mit spørgsmål er så: Er det også noget, regeringen mener, nemlig at man skulle sende en handelsattache til Irak?
Mogens Lykketoft (S), 2001-03-20:
Det er ikke noget, vi har nogle helt aktuelle overvejelser om.
Jeg vil ikke afvise, at det skal være tilfældet på et tidspunkt.
Jens Hald Madsen (V), 2001-03-20:
Jeg takker for svaret.
Det, der er min pointe, er nemlig spørgsmålet om, at man senere i dag skal vedtage et forslag om, at man skal holde fast i sanktionspolitikken, og at den skal overholdes konsekvent, og så kan det måske være et forkert signal at sende en handelsattache og yderligere udvide repræsentationen. Jeg er enig i, at hvis handelsattacheens mandat er baseret på de begrænsninger, som sanktionspolitikken giver, så er der vel muligheder, men det er også mere det, jeg spørger om, nemlig, om handelsattacheens mandat i givet fald vil gå ud over sanktionspolitikken.
Mogens Lykketoft (S), 2001-03-20:
For det første er der som sagt ikke nogen aktuelle planer om en handelsattache, men det er jo klart, at skulle man gøre det, og sådan har jeg også forstået den tanke den socialdemokratiske ordfører har rejst, så er det selvfølgelig for at hjælpe virksomhederne til at udnytte de legale handelsmuligheder, der er inden for sanktionsreglerne.
Og dér er det så bare, jeg siger: Det er nok mere relevant lige nu i forhold til administrationen af sanktionerne, at det foregår i New York.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Peter Skaarup (DF), 2001-03-20:
De kan simpelt hen ikke få lov til at passere den danske grænse, uanset om der er grænsekontrol eller ej.
De kan ikke få lov til at komme ind over den danske grænse.
Jeg synes, at vi skal huske på i denne her debat, at den taiwanske præsident ikke har sagt, at han vil møde regeringen, han har ikke sagt, at han er interesseret i at møde regeringen specielt.
For min skyld ville det være fint, hvis han kunne komme til det; men det har han ikke sagt.
Det, der er det afgørende, er, at han har sagt: Jeg vil gerne på et privat besøg i Danmark.
Det kan han altså ikke få lov til.
Og da skal mit spørgsmål være, om det er rigtigt, at regeringen vil fastholde den eksklusivaftale, så der er fire personer fra et demokratisk land, som ikke kan få lov til at komme ind i Danmark.
Mogens Lykketoft (S), 2001-03-20:
Jeg har egentlig heller ikke fantasi til at forestille mig, at SF og Enhedslisten vil ende med at stemme imod.
Det håber jeg da ikke de vil.
Men jeg synes, der har været den lidt kedelige tone i debatten fra SF's side i dag, at SF skulle have en slags patent på eller en særlig stor omsorg for, at mennesker ikke lider i den her verden.
Det tror jeg vi andre, som har en svagt afvigende opfattelse af, hvordan man skal håndtere Saddam Hussein som fænomen, meget vil have os frabedt.
Vi er selvfølgelig lige så optaget, som SF er, af at minimere summen af menneskelig lidelse i denne verden og også specielt i Irak. Men vi har ikke rigtig lyst til at lade det danske Folketing lave en vedtagelse, der, hvis der ellers var nogen, der lagde mærke til den i Bagdad, kunne tolkes som i den mindste måde imødekommende over for Saddam Hussein.
Jeg har redegjort for, at der er bestræbelser - mange ordførere har været inde på det - for at få slimlinet og målrettet listen vedrørende sanktionsforanstaltningerne, og det er selvfølgelig også, fordi der er så meget omgåelse, så meget korruption.
Der er også folk fra regimet dernede, der direkte tager penge for at forsinke sagerne og derefter får penge fra virksomheder for at lade varer komme ind på et meget forsinket tidspunkt.
Og kan vi få målrettet det meget mere, så kan vi selvfølgelig også i virkeligheden medvirke til at mindske mellemhandleravancerne til folk, der er en del af regimet i Irak.
Det er det, bestræbelserne går ud på.
Men tilbage står jo - og det synes jeg hr. Melchior placerede rigtigt i diskussionen med nogle meget dramatiske eksempler, at når det ikke er sanktioner, men krig, hvad enten det er krig eller sanktioner, så er der non-kombattanter, der rammes.
Det var der også i Sydafrika.
Vi kan ikke indskrænke de her sanktioner så målrettet, at der ikke i en eller anden sammenhæng vil være civilister, non-kombattanter, der rammes; men vi har valgt, da vi skrev
De Forenede Nationers Pagt,
Vi har brugt det, fordi verdenssamfundet stod sammen om det, med succes, da det medvirkede til apartheidregimets fald i Sydafrika.
Vi kan forhåbentlig få disse sanktioner indrettet, så de kommer til at virke sammen med andre ting i retning af at forhindre udviklingen af masseødelæggelsesvåben i Irak.
Men der er mange mennesker, lige så store humanister som hr. Villy Søvndal, hr. Knud Erik Hansen og hr. Søren Søndergaard, der bruger al deres fantasi, al deres skaberkraft i øjeblikket på at få udformet de her sanktioner, så de rammer mere præcist.
Jens Hald Madsen (V), 2001-03-20:
Jeg takker for svaret.
Det er ikke, fordi Venstre ikke har stor forståelse for det, hr. Jeppe Kofod siger, men vi skal bare have helt præciseret, hvad vi snakker om.
Hr. Jeppe Kofod sagde nemlig også i interviewet søndag den 18. marts, at man kunne gå ud
Det fremgår også af Ritzau, at hr. Jeppe Kofod tilføjede, at hvis der er nogle nye muligheder for handel, der virker bedre end den måde, sanktionspolitikken foregår på i øjeblikket, vil man godt kigge på det, og derfor spørger jeg meget konkret: Hvis man tænker sig, at der skal udsendes en handelsattaché, hvilket mandat skal den handelsattaché så have?