Margrethe Vestager (RV), 2002-02-08:
Vi har nu efterhånden drøftet det her spørgsmål længe.
Det synes jeg også er det eneste rigtige at gøre, for når statsministeren bruger tid på det i sin nytårstale, må man give forslaget den respekt, at man drøfter det indgående og omhyggeligt i forhold til den hensigt, der er med det.
Det er ikke usædvanligt, at man nedsætter råd ved et aktstykke.
Det er heller ikke usædvanligt, at ministeren udpeger det.
Det, der er det usædvanlige, er, at det bliver til et selvstændigt indsatsområde i statsministerens nytårstale og bliver fulgt op som værende det flag, som skal kendetegne retningen for regeringens socialpolitik.
Det er fuldstændig rigtigt, som det før har været nævnt, at vi har en god og lang tradition i Danmark for socialpolitisk samarbejde og konsensus.
Der er en meget ansvarlig forståelse blandt Folketingets partier for, at hvis den indsats, vi gør, skal lykkes, bliver vi nødt til at samarbejde om det. Så kan vi ikke springe fra tue til tue eller fra den ene side af salen til den anden.
Noget af det enestående ved den her situation er, at for det første skal noget køres igennem ved et aktstykke, som er en del af regeringens samlede vision for, hvordan man får et bedre Danmark, og der er totalt fravær af dialog omkring rådets nedsættelse, endda totalt fravær af ønsket om at diskutere nedlæggelsen af nogle af de følgegrupper, som faktisk er skabt i regi af satspuljen.
Det vækker undren.
Det andet er, at vi får nye og selvfølgelig interessante, men dog alternative definitioner på, hvad uafhængighed er.
Når det er særlig interessant, er det, fordi man gør sig til af uafhængigheden, men ikke reelt etablerer den.
Hvis man ikke havde den ambition, hvis man gerne ville have sådan lidt sparring, jamen så for min skyld ingen alarm, men her gør man sig til af, at man gerne vil have uafhængigheden.
Jeg synes, der er lidt vekslende ordvalg, men man bliver jo forvirret efter så lang socialpolitisk debat, som vi har haft i dag, i forhold til, hvorvidt folk skal vide noget eller ikke skal vide noget for at sidde i det her råd, og det veksler lidt fra minister til den ene ordfører til den anden ordfører, men fred nu være med det.
Det eneste, der ligger os på sinde, er, at når så mange gerne vil have et socialt råd, så lad os gøre det rigtigt fra begyndelsen.
Her mangler vi opmærksomhed, og det gør vi, fordi det er svært, det er rigtig svært.
Jeg vil tro, at vi har brugt omkring 100 år på ambitionen allerede, og vi er ikke lykkedes med den.
Det ville være klædeligt, hvis vi kunne få en samlet diskussion om et socialpolitisk råd, som var egentlig uafhængigt, f.eks. efter modellen for Det Økonomiske Råd, som netop ved sin uafhængighed og kvalitet i arbejdet har vundet stor indflydelse på den økonomiske politik og på den økonomiskpolitiske diskussion i Danmark.
Hvis det endelig skal være, er det det, vi har brug for, for det er ikke kun regeringen, som har brug for nogle at rådføre sig med, det har Folketinget faktisk også, sådan at vi kan sikre, at det ikke kun bliver ved debatterne og meget gode og velmente ord, men faktisk også til en konkret opfølgning af, om vores handling står mål med ordene, ikke kun nu, ikke kun i valgperioden, men også på lang sigt.