runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørn Jespersen (SF), 2002-04-18:
Hr. Jeppe Kofod synes, at det er et selvstændigt mål at forpligte USA på bindende internationale miljøaftaler.
Det er jeg helt enig i.
Det ville være utrolig godt, hvis USA begyndte at tage globale miljøproblemer alvorligt og forpligte sig til også selv at gøre noget ved dem.
Men spørgsmålet er jo, hvordan man gør det.
Gør man det ved at alliere sig med den nuværende regering, som er købt og betalt af amerikansk olieindustri?
Eller gør man det ved at vise et stærkt, selvstændigt politisk lederskab og alliere sig med det andet USA, med de politikere i USA, som gerne vil have USA med i Kyoto, som gerne vil lave aftaler om kemikalier, som gerne vil lave en bindende aftale i Johannesburg?
Så vil jeg gerne spørge til Johannesburg endnu en gang.
Hvordan mener Socialdemokratiet, at dette her forslag til vedtagelse påvirker Danmarks forhandlingsvilje op til Johannesburg?
Lægger det op til, at Europa selvstændigt spiller ud og laver alliancer med udviklingslandene, eller lægger det op til, at man skal aftale det hele med USA på forhånd og så møde op hånd i hånd med George Bush til Johannesburgmødet?
Holger K. Nielsen (SF), 2002-04-18:
Den sidste tale synes jeg jo yderligere bestyrker mig i, at det er en total absurditet, at der er et fælles forslag til vedtagelse mellem Socialdemokratiet og regeringen.
Jeg fatter det simpelt hen ikke.
Hr. Jeppe Kofod siger, at i SF's forslag til vedtagelse er der for meget kritik af USA.
Nej, der er en beklagende konstatering af, at USA fører en linje, som er ligeglad med resten af verden.
Det er hr. Jeppe Kofod jo enig med os i.
Der er jo ikke antydning af uenighed, hvis man hører hr. Jeppe Kofods retorik, i forhold til det, vi siger i vores forslag til vedtagelse.
Derimod er der tilsyneladende en kæmpe uenighed i forhold til regeringen.
Hvorfor skal man så køre det her taktiske løb, hvor man alligevel vil gå sammen med regeringen?
Jeg forstår det simpelt hen ikke.
Jeg synes også, det giver mig anledning til at stille spørgsmål om den socialdemokratiske rolle i forhold til regeringen.
Regeringspartierne godter sig jo i øjeblikket, statsministeren sidder og godter sig, fru Pia Christmas-Møller godter sig: Socialdemokratiet kom endelig med på vores forslag.
Det synes jeg er en svag form for politik, specielt i en situation, hvor der var mulighed for et alternativ på et meget, meget vigtigt område.
Pia Christmas-Møller (KF), 2002-04-18:
, men jeg står noget undrende over for det ordførerindlæg, som vi netop har hørt fra hr. Jeppe Kofod.
Jeg forstår det ikke.
Hvad er det, der er fodslæbende, og hvad er det, der har fodnotens præg, når den danske udenrigsminister er blandt de allerførste, der kalder den israelske ambassadør til sig for at kritisere lige præcis en række af de aktiviteter, som den israelske regering foretager på Vestbredden i disse uger?
Hvad er det, der er fodslæbende, og hvad er det, der med Socialdemokratiets øjne er kritisabelt, når den danske regering her for en lille uges tid siden fuldt ud i EU følger kvartettens sammenhæng, hvor EU, Rusland, FN og USA går sammen om at lægge den linje, der skal føres i forhold til Israel, forud for Powells rundrejse i Mellemøsten?
Hvad er det, der er galt her?
Er det
sanktioner, man vil have?
Så sent som i dag har hr. Mogens Lykketoft i Berlingske Tidende sagt nej til sanktioner.
Hvad er det, regeringen ikke har foretaget sig, som Socialdemokratiet mente, at den burde, henset til den aktuelle situation?
Det kunne jeg godt tænke mig at vide.
Jeg kunne godt tænke mig at vide, hvad det er, der menes med »fodslæbende« og »fodnoter«?
Villy Søvndal (SF), 2002-04-18:
Man kan vel sige, at der er to risici i den nuværende proces.
Den ene risiko er at lave noget, der er så forceret, at der ikke kan opnås flertal for det, eller så et land blokerer i EU.
Det er selvfølgelig ikke særlig klogt.
Den anden oplagte risiko er at lave noget, der forekommer så pauvert, specielt set fra Polens side, for det er jo Polen, der er det centrale land i den her debat, at polakkerne stemmer nej ved en folkeafstemning.
Det er en oplagt risiko.
Jeg læste med meget stor interesse om nogle journalister, der har rejst dernede, og jeg har også selv været dernede en tur.
Jeg tror, der er en oplagt risiko for et polsk nej, hvis man efterlader det indtryk, at alt, hvad der hedder tilnærmelser, skyder vi ud i en fjern, fjern fremtid.
Til gengæld får vi den ulige konkurrence i de næste 10 år.
Jeg satte ikke - det er både svar til hr. Claus Larsen-Jensen og fru Charlotte Antonsen - et bestemt tidsforløb på.
Så på den måde ser jeg ikke nogen grund til, at fru Charlotte Antonsen er voldsomt rystet.
Jeg pegede bare på de ting, man er nødt til at få til at forløbe som parallelle processer, hvis man ikke skal risikere en meget stærk reaktion i Polen.
Så er det jo rigtigt, at når jeg nævnte 10 år, er det, fordi Kommissionens udspil løber over 10 år.
Og jeg hørte i øvrigt, at den danske europaminister på et tidspunkt udtalte, at alle forhandlinger fra nu af ikke drejer sig om at forbedre Kommissionens udspil, men drejer sig kun om, at det kan blive endnu værre.
Så står man i en situation, hvor man ikke risikerer, at det bryder sammen ved forhandlingsbordet hos de nuværende EU-lande.
Man står i den situation, at man risikerer et polsk nej ved en afstemning.
Det er den reelle risiko i det her forløb, hvis man udskyder aftrapning af landbrugsordningerne.
Jeg forstår i øvrigt, at både hr. Claus Larsen-Jensens parti og fru Charlotte Antonsens parti er enige i, at landbrugsordninger er af det onde, at de skal aftrappes.
Så opgaven er vel at finde en fælles formel for at gøre det så hurtigt, som det overhovedet er muligt.
Jeppe Kofod (S), 2002-04-18:
Først til hr. Jørn Jespersen, som jeg skylder et svar om både Johannesburgtopmødet og USA's manglende vilje til at deltage i internationalt miljøarbejde.
Det er et utrolig vigtigt spørgsmål, og jeg vil sige: For os drejer det sig selvfølgelig om, at vi får det bedst mulige resultat, altså en Global Deal, en global aftale, i Johannesburg.
Og vi håber, at USA er med, og vi vil gerne forhandle med USA.
Vi vil gerne have dem med, men vi kan jo ikke udelukke i sidste ende, at USA ikke vil være med.
Vi så jo i forhold til Kyotoprotokollen, at her ville USA ikke være med.
Så vil jeg selvfølgelig ikke udelukke, at det bliver nødvendigt med en europæisk enegang, men vi vil gerne forsøge at få USA med så langt som overhovedet muligt.
Det synes vi er et selvstændigt mål også, for det er trods alt en vigtig spiller globalt, og vi tror, at vi kan påvirke USA på den vej.
Det er også et svar til hr. Holger K. Nielsen, som spørger, hvorfor vi ikke umiddelbart kan støtte SF's forslag til vedtagelse.
Hvis man læser forslaget, tyder noget på, at det selvstændige mål er, at man skal arbejde for en selvstændig europæisk linje.
Det synes vi selvfølgelig er vigtigt.
Men hvis det skal være som en modsætning til USA alene, så synes vi, det er vigtigt, at man også forsøger at få USA med på den fælles europæiske linje.
Her er det, som om man bevæger sig væk fra USA.
Vi mener, at man skal gøre alt for at få USA med.
Kan det ikke lykkes, må vi jo gå enegang, men vi må da om noget forsøge at få USA med til en række vigtige spørgsmål.
Det skylder vi også vores allierede, og det er vigtigt.
Vi ved godt alle sammen, at man har en regering i USA nu, som tager de her miljøspørgsmål, nedrustningsspørgsmål og udviklingsspørgsmål meget let, og det er vi også meget bekymrede over i Socialdemokratiet.
Men vi vil forsøge at få USA forpligtet af bindende internationale aftaler.
Det mener vi er et selvstændigt mål, også for Europa, uden at vores værdier, vores synspunkter eller vores linje dog skal ofres i den sammenhæng.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-04-18:
Jeg synes, at svarene fra hr. Jeppe Kofod tyder på, at Socialdemokratiet i dag har begået en alvorlig politisk fejltagelse ved at tillade regeringen at arbejde videre på grundlag af en formulering i en vedtagelse, der jo reelt kun kan tolkes sådan, at hvis der er uenighed, f.eks. i spørgsmålet om holdningen til den israelske besættelsesmagt, så skal den uenighed løses ved, at man retter sig efter, hvad USA siger.
Jeg er i hvert fald sikker på, at sådan vil statsministeren tolke vedtagelsen.
Det er meget uheldigt, at man indgår i en vedtagelse, som derefter skal administreres af et flertal i Folketinget, som består af Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti.
Man kunne selvfølgelig sige, at hvis Socialdemokratiet efterfølgende havde indflydelse på, hvordan regeringen vil forvalte denne vedtagelse, så kunne Socialdemokratiet hævde: Jamen vi har gjort det, for så får vi snor i regeringen.
Jørn Jespersen (SF), 2002-04-18:
Jeg er ked af, at hr. Jeppe Kofod formentlig ikke havde tid til at nå at svare på mine spørgsmål om Socialdemokratiets vurdering af USA's generelle linje på miljøområdet og linjen op til Johannesburg.
Så vil jeg sige, at jeg ikke tror, at uenigheden i den her debat drejer sig om at styrke EU's fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Det er vi jo enige om.
Det, uenigheden går på, er, om vi skal have en selvstændig europæisk linje i forhold til USA på de områder, hvor der er brug for det; om vi tør stå sammen om at udforme alternativer og om at udvise globalt lederskab på de områder, hvor USA ikke gør det.
Det er i hvert fald i høj grad på miljøområdet, hvor der er brug for en stærk europæisk stemme og for et stærkt europæisk globalt lederskab.
Er Socialdemokratiet enig i, at det skal vi gøre uden at have som første prioritet at blive enige med USA?
For vi ved jo godt, at hvis det primære mål er enighed med USA, så får vi ikke denne selvstændige og stærke profil, dette globale lederskab.
Holger K. Nielsen (SF), 2002-04-18:
Jamen det her forstår jeg ikke en lyd af.
Det må jeg altså indrømme.
Kunne hr. Jeppe Kofod forklare mig, hvorfor han ikke kan stemme for det forslag til vedtagelse, SF har fremsat?
Hvad har Socialdemokratiet imod det forslag til vedtagelse, som ligger fra SF?
For det andet skal et forslag til vedtagelse jo også ses i den politiske sammenhæng, det indgår i.
Vi har en debat i dag, hvor regeringen markerer en helt ukritisk støtte til USA.
Det er en ukritisk støtte, som også hr. Jeppe Kofod kritiserer.
Hvorfor vil Socialdemokratiet i den situation reelt blåstemple regeringens politik ved at gå sammen med regeringen, specielt når der er en mulighed for at gå sammen med os andre om en anden vedtagelse?
Jeg sendte forslaget til vedtagelse til hr. Jeppe Kofod i går.
Jeg har overhovedet ikke fået noget svar.
Jeg vil godt høre: Hvad er årsagen til, at Socialdemokratiet på det her vigtige område hellere vil gå sammen med regeringen end gå sammen med den øvrige opposition?
Jeppe Kofod (S), 2002-04-18:
Både til hr. Holger K. Nielsen og hr. Jørn Jespersen: Hvad Venstres ordfører sagde i Venstres ordførertale, står for Venstres egen regning.
Det vil vi under ingen omstændigheder indsmøres i, og det må Venstres ordfører selv forklare.
Men i forhold til vedtagelsen vil jeg for det første slå fast, at det intet siger om den linje, regeringen har ført indtil nu i forholdet til USA og i forholdet til EU.
Det siger alene noget om, hvordan vi ønsker linjen skal være fremover.
Der står meget tydeligt, at Danmark som kommende EU-formandskabsland skal arbejde for at øge Europas internationale indflydelse gennem en styrkelse af EU's fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Det synes vi i Socialdemokratiet er meget fornuftigt.
Det er det, der er det fremadrettede, som vi har lagt vægt på i den her vedtagelse.
Så mener jeg også, at jeg meget klart i min ordførertale nævnte en række af de punkter, hvor vi er meget uenige med regeringen, og hvor vi synes, at regeringen har håndteret sagerne i forhold til USA på en kluntet og direkte uklog måde, f.eks. i forhold til Mellemøsten og i det hele taget også nogle gange i forhold til at godtage den amerikanske retorik, som man ser på området, f.eks. når man taler om »ondskabens akse«.
Vi synes simpelt hen, at regeringen har været for fodslæbende og har lagt sig på en fodnotepolitik i forhold til de øvrige europæiske lande.
Med den her vedtagelse mener vi, at vi kommer tilbage
igen på sporet.
Det er i hvert fald det, som vi vil prøve at presse regeringen til.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-04-18:
Det er jo den politik, som går ud på, at Danmark skal gøre, hvad USA siger.
Derfor vil jeg godt spørge hr. Peter Skaarup: Hvordan er hr. Peter Skaarups bedømmelse af betydningen af det forslag til vedtagelse, som er fremsat af regeringspartierne, Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre?
Er det hr. Peter Skaarups vurdering, at statsministeren vil fortsætte den politik, den følgagtighed over for USA, som hr. Peter Skaarup var så godt tilfreds med, eller er det hr. Peter Skaarups opfattelse, at de synspunkter, som hr. Jeppe Kofod fremkom med i sin ordførertale, vil få større indflydelse på regeringens politik?
Jeg tror desværre, det er sådan, at det er hr. Peter Skaarups linje, der er styrende for statsministerens politik, men jeg vil godt høre hr. Peter Skaarups egen bedømmelse af det forhold.
Peter Skaarup (DF), 2002-04-18:
Ja, men som sædvanlig er hr. Villy Søvndal meget polemisk her i debatten, og det kan da også være meget skægt nogle gange.
Hr. Villy Søvndal har det med, at Dansk Folkeparti er det yderste højre.
Regeringen er en højrenational regering, blev det sagt tidligere i debatten fra SF's side.
Hvad er det for noget pjat?
Altså kan SF ikke vænne sig til, at der har været et valg i Danmark, hvor et flertal har peget på en regering, som det nu finder rigtig?
Altså det er jo ikke sådan, at den danske befolkning er yderst højreorienteret eller højrenational; den danske befolkning er ganske fornuftig.
Sund fornuft er det, der præger den danske befolkning, også i udenrigspolitikken.
Og der skal vi selvfølgelig kritisere i forhold til Mellemøsten, Sharon, hvis han gør noget galt, Arafat, hvis han gør noget galt, og det gør den danske regering selvfølgelig også. Til hr. Keld Albrechtsen
: Betydningen af det forslag, regeringen er kommet med, jamen det må regeringen jo selv forklare.
Hvis det var Dansk Folkeparti, der havde siddet på regeringsbænkene, havde vi da ikke fremsat sådan et forslag.
Vi synes da, det er grotesk, at man i en tid, hvor der netop er behov for et godt samarbejde med USA, fremhæver EU som værende et instrument, der skal have mere magt på det udenrigspolitiske område.
Det er en forkert strategi efter vores opfattelse, og vi håber selvfølgelig også, at regeringen vil indse det i det daglige arbejde.
Jeg synes da, at fiaskoen i forhold til Mellemøsten fra EU's side, hvor man måtte tage til takke med ikke at møde nogen i Mellemøsten, da man sendte sin delegation ud, er et godt bevis på, at EU kan vi i øjeblikket ikke betro den indflydelse og den magt, som skal til her.
Vi må også erkende, at hvis der er nogen, der har forventning om, at EU skal overtage forsvarspolitikken og være den sikkerhedspolitiske garant, så er der langt igen.
Tænk på forsvarsbevillingerne, som overhovedet ikke står mål med situationen, hvis man ønskede sig, at EU skulle være den forsvarspolitiske garant for Danmark.
Der har vi NATO, og vi skal fastholde NATO.
Niels Helveg Petersen (RV), 2002-04-18:
Til det sidste spørgsmål kan jeg svare, at Det Radikale Venstre har den opfattelse, at de forlig, vi indgår, skal vi også holde.
Peter Skaarup (DF), 2002-04-18:
Jeg skal bare sige til hr. Niels Helveg Petersen, at jeg da er glad for, at vi er enige om, at det er en tyran, der er tale om i Irak.
Det er vel egentlig kun det, amerikanerne har peget på.
USA har jo ikke sagt, at der kommer et angreb i morgen eller om et halvt år, men man har peget på, at der kan komme en situation, hvor man føler sig nødsaget til det for bl.a. også at beskytte europæerne, for at beskytte os mod terrorisme.
Så helt ved siden af er det vel ikke fra USA's side at kræve initiativer her
Hvis man ser på det amerikanske forsvarsbudget, kommer der jo en meget voldsom stigning i det nu, og jeg synes nogle gange, det er lidt underligt at se, at i øjeblikket stemmer Det Radikale Venstre her i Folketinget for en hvilken som helst militær aktion, hvor danske styrker er involveret, men vi har ikke hørt noget om, hvad Det Radikale Venstre mener om det danske forsvarsbudget efter den 11. september.
Har man den holdning, at det stadig skal ligge på det samme niveau eller vel helst lavere, som man normalt mener, eller mener man, at der skal kigges på det?
Niels Helveg Petersen (RV), 2002-04-18:
Jeg vil da gerne sige til fru Pia Christmas-Møller: Jo, jeg har også set, og jeg synes, at det er meget glædeligt, at den amerikanske administration nu for første gang i mange, mange år bevæger sig i modsat retning med ulandsbistanden: går opad.
I forhold til det procentvise i deres bruttonationalprodukt er det jo stadig væk alt for små tal.
Men det er dog i hvert fald mindst en fordobling i løbet af nogle få år.
Jeg beklager bare, at den danske regering har benyttet lejligheden til at sende det modsatte signal ud i verden. Til hr. Peter Skaarup vil jeg gerne sige, at jeg jo ikke kun nævnte Irak.
Jeg nævnte aktuelt stål, Kyoto og Den Internationale Straffedomstol som ting, hvor der var uenighed.
Jeg var personlig uenig i den amerikanske linje.
Jeg kunne ikke drømme om, det ville slet ikke komme på tale, at der ud af min mund skulle komme en eneste positiv betragtning om hr. Saddam Hussein.
Det findes ikke.
Uenigheden består ikke i vurderingen af styret, og hvad han gør ved sit folk: brutaliteten, hensynsløsheden eller hensigterne.
Uenigheden går på: Hvad er de rette metoder til langsigtet at bekæmpe tyranner af den slags?
Peter Skaarup (DF), 2002-04-18:
Jeg opfatter egentlig hr. Niels Helveg Petersens indlæg her under debatten som vældig positivt, for det bliver sagt på en måde, hvor man netop lever op til det, som jeg også mener er vigtigt i debatten, altså at man fokuserer på det, man kan blive enig med USA om, i stedet for hele tiden at fokusere på det, der skiller os ad.
Der er tendensen i hr. Holger K. Nielsens indlæg og spørgsmål her, at man hele tiden fokuserer på det, der skiller os fra USA.
Men hr. Niels Helveg Petersen er inde på Irak som vel stort set det eneste punkt, hvor Det Radikale Venstre synes at have et problem i forhold til USA.
Det er jo ikke uden grund, at amerikanerne reagerer i forhold
til Irak
, hvis vi ser på, hvad man ligger inde med af ødelæggelsesvåben fra irakisk side; hvis vi ser på, at irakerne ikke har tilladt våbeninspektørerne at se til, at der ikke produceres masseødelæggelsesvåben; hvis vi ser på, hvordan Saddam Hussein bakker selvmordsterrorister op i Mellemøsten og betaler penge til de familier, som sender unge mennesker af sted til selvmord.
Så det er ikke helt ubegrundet, at USA er ked af Irak i denne her situation.
Pia Christmas-Møller (KF), 2002-04-18:
Jeg deler fuldt og helt hr. Niels Helveg Petersens beskrivelse af den amerikanske linje ikke mindst efter den 11. september, og jeg vil godt bede hr. Helveg Petersen om at bekræfte, at det jo også er synligt i forbindelse med Mexicotopmødet, hvor amerikanerne har givet sig med et tilsagn om at ville øge deres udviklingsbistand.
Så det nytter faktisk noget at blive ved med at føre dialogen med amerikanerne.
Man kan ikke drive amerikanerne frem på banen, medmindre man fører en dialog, og det er præcis det, flertallets vedtagelse lægger op til.
Derfor er den vedtagelse, vi har fremsat, faktisk meget fremadrettet.
Niels Helveg Petersen (RV), 2002-04-18:
Hr. Holger K. Nielsens argument om amerikansk unilateralisme er altså noget, der ikke er sket endnu.
Jeg har selv deltaget i kritikken af Bushs tale.
Jeg synes ikke, at det var klogt eller dækkende for situationen at slå Nordkorea og Irak og Iran sammen i én gryde.
Det var lige nøjagtig den kritik, Fischer også fremførte, og som jeg i det store og hele er enig i.
Men jeg synes, at hvis man skulle have belyst det spørgsmål, skulle forespørgslen have handlet om synet på Irak.
Så kunne vi have fået en diskussion, der var mere meningsfuld, om det, som er problemet med Irak, i stedet for at vi her blander kul og stål og bananer og ABM og alt muligt sammen i noget, der skal dækkes på 5 minutter.
Holger K. Nielsen (SF), 2002-04-18:
Det er jo korrekt nok, at i tiden lige efter den 11. september skete der en ændring af den amerikanske udenrigspolitik.
Men pointen i oplægget til den her debat er jo netop, at i de seneste måneder, især efter nytår, især efter Bushs årlige tale til nationen, er der sket en ændring i den amerikanske politik.
Det er jo derfor, at den europæiske kritik blusser op specielt i februar måned, hvor Bush begynder at tale om ondskabens akse.
Det er hele krigsretorikken, hvor man mere end antyder, at man vil gå selv i forhold til Irak, og hvor hele den gamle amerikanske ensidighed kommer op igen.
Niels Helveg Petersen (RV), 2002-04-18:
Hr. Holger K. Nielsen hørte ikke rigtig efter, hvad jeg sagde.
Jeg sagde udtrykkeligt i slutningen af et 5 minutters indlæg, hvor man skal behandle en meget kompleks og så stor problemstilling: Når vi ser på det i øjeblikket, er uenigheden størst, netop når det drejer sig om Irak; i synet på, hvad der skal ske, måske ikke ske i forhold til Irak.
Så det er jeg helt enig i.
Her er der en meget tydelig uenighed mellem holdningen i Europa og i USA.
Men det har jo i hvert fald indtil videre ført til, at USA intet har foretaget sig.
Det er altså en fremtidig uenighed eller mulig fremtidig uenighed, vi taler om.
Så må jeg altså minde om, at USA efter den 11. september gjorde sig stor umage med netop at skabe en samlet international bred alliance i kampen mod terrorisme.
USA var jo netop ikke unilateral.
Hvad man kunne sige måske op til den 11. september, kan man ikke med rette sige om den amerikanske indsats, der har udfoldet sig efter den 11. september, hvor man forsøgte at skabe - og med held - en bred koalition.
Det synes jeg man skal holde fast ved.
Villy Søvndal (SF), 2002-04-18:
Jeg synes, at hr. Niels Helveg Petersen i sin tale kom til at udtrykke det samme synspunkt som hr. Peter Skaarup
, uden at jeg i øvrigt vil beskylde de to partier for at have sammenfaldende synspunkter, nemlig at den her forespørgsel skulle være båret af antiamerikanisme.
Det er den ikke.
Den er båret af en dyb skepsis til den nuværende Bushadministration, hvad angår de afgørende internationale spørgsmål vedrørende klima og miljø, vedrørende villigheden til nedrustningsaftaler bredt.
I det hele taget villigheden til internationale aftaler.
Jeg tror også, at hr. Niels Helveg Petersen deler den bekymring, som næppe heller er båret af antiamerikanisme, men båret af en dyb skepsis over for verdens stærkeste magt, der, i så høj grad som tilfældet er, går selv i øjeblikket.
Så kan jeg bekræfte, at vi stemte for den FN-ledende indsats mod terror i Afghanistan
, ligesom SF jo i øvrigt op gennem 1990'erne har stemt for internationale aktioner, når det drejer sig om at beskytte menneskeliv.
Holger K. Nielsen (SF), 2002-04-18:
Jeg synes, at hr. Niels Helveg Petersen går for let hen over de uenigheder, der har været om terrorbekæmpelsen.
Det var jo i høj grad en forskellig vurdering af, hvordan man bedst bekæmper terrorismen, der fik diskussionen til at blusse op specielt i februar måned.
For der var uenighed mellem en række europæiske lande og USA på det punkt.
Joschka Fischer sagde følgende til Die Welt den 12. februar: Den internationale koalition mod terrorismen udgør ikke en base for at gøre hvad som helst mod hvem som helst og især ikke på eget initiativ.
Det er lige netop essensen i den kritik, der har været
fra europæisk side.
Den bunder i en angst for, at USA selv ønsker at bestemme, hvem, hvornår og hvor man vil lave forskellige militære aktiviteter for at bekæmpe terrorismen.
Det er jo dér, der har været en uenighed.
Det synes jeg ikke man kan underbetone, som det blev gjort af hr. Niels Helveg Petersen i hans tale.