Helge Adam Møller (KF), 2000-12-08:
Når man er ude at tale om dansk forsvar, hvad enten det er blandt unge mennesker eller blandt ældre mennesker, så støder man indimellem på spørgsmålet: Hvem er fjenden, hvem er dansk forsvar rettet imod?
Ja, for 300 år siden var det let, da var det svenskerne, der var fjenden, for 100 år siden var det tyskerne, og for 20 år siden var det Warszawapagten.
Men situationen er jo i dag en helt anden, heldigvis.
Det skal vi selvfølgelig glæde os over, og vi skal arbejde hårdt på, at den positive situation kan fortsætte og også helst videreudbygges.
Man kan altså konstatere i hvert fald efter min og konservativ opfattelse, at dansk forsvar i dag ikke er et forsvar imod nogen, men det er først og fremmest et forsvar
for noget.
Det er et forsvar for det samfund, som vi kan lide.
Vi kan være uenige om detaljer, men et stort flertal af os her i Folketinget og i befolkningen står bag et samfund med demokrati, med ytringsfrihed, med mindretalsbeskyttelse og en kultur, som generationer før os har været med til at bygge op, og som det store flertal af alle danskere værdsætter.
Samtidig har vi også et forsvar, som i langt større omfang end tidligere skal være med til at sikre, at andre lande og andre befolkninger kan bevare eller måske snarere opnå de samme værdier, som vi har her i Danmark.
Danmark er altså i de sidste 10 år gået fra at være en nation, der først og fremmest modtager sikkerhed, til at være en nation, der også i stort omfang leverer sikkerhed til andre lande og andre befolkninger, og dermed lever Danmark op til FN's formål og idealer.
Det er jo ikke uden betydning, at Danmark, som er et forholdsvis lille land, som i dag ikke har nogen fjender, og som er respekteret og anerkendt uden i verden - i hvert fald mange steder - sætter et godt eksempel.
Man kan vel sige, at vi også har noget at betale tilbage.
Jeg tænker på vores manglende indsats under Anden Verdenskrig i forhold til de lande, vi ellers sammenligner os med; jeg tænker på fodnotepolitikken tilbage i sidste årtusind, men lad nu det ligge.
Danmark kan altså ikke hygge sig i smug, og heldigvis har flere og flere danskere både på Christiansborg og uden for denne holdning.
Jeg kan konstatere, at et stort flertal i Folketinget gennem den sidste halve snes år har taget konsekvenserne af vores holdninger til det arbejde, der foregår i FN, af vores holdninger til menneskerettigheder, til minoritetsbeskyttelse, til hjælp af mennesker, der er i nød.
Selvfølgelig kan vi danskere kun hjælpe til at løse en meget beskeden del af verdens samlede problemer, men jo flere lande, der yder en indsats, jo flere mennesker kan hjælpes, og jo bedre og sikrere en verden kan vi skabe både for os selv og for de kommende generationer.
Lad mig så vende mig direkte til de to forslag.
Først lovforslag nr. L 126 om forsvarets formål og opgaver: Vi kan selvfølgelig tilslutte os forslaget.
Det er jo en konsekvens af dels det arbejde, der foregik i Forsvarskommissionen, dels af forsvarsforliget fra maj sidste år.
Jeg vil godt nævne nogle enkelte, vigtige afsnit i lovforslaget og i dets bemærkninger.
Midt i anden spalte på side 3 står der, at der kan ikke umiddelbart identificeres nogen direkte militær trussel mod Danmark.
Og jeg er helt enig i udtrykket, at der ikke umiddelbart er nogen direkte militær trussel mod Danmark, men vi skal huske, at verden kan ændre sig hurtigt.
Det har vi jo set tidligere i historien.
Situationen kan være en helt anden om 10, 15 eller 25 år, og derfor skal vi hele tiden være klar over, at det forsvar, som vi uddanner, udruster og opstiller i disse år, er grundstammen i dansk forsvar langt, langt ind i dette årtusind.
Det skal vi altså holde os for øje, hver gang vi overvejer større ændringer eller typisk reduceringer, og huske, at forsvaret i virkeligheden kan nedlægges på få måneder, hvis de, der ønsker dette, skulle få flertal.
Men det, man kan nedlægge og ødelægge på få måneder, ville, hvis man ændrer beslutning og vil genoprette og genopbygge forsvaret, tage 15, 20 eller måske 25 år at bygge op. Lige under det afsnit, jeg lige har citeret, står bl.a., at de egentlige forsvarsopgaver - og det var det samme, hr. Jensby var inde på, altså forsvaret af Danmark - må imidlertid fastholdes som en uadskillelig del af forsvarets formål.
Det betyder sagt ligeud, at løsning af andre opgaver uden for Danmarks grænser ikke må hindre forsvaret i effektivt også at kunne sikre nationens eksistens.
Jeg er igen helt enig, men jeg mener også, det er vigtigt, at det bliver slået fast både i bemærkningerne og også her under debatten i dag. Jeg er så ligesom de to tidligere ordførere også meget tilfreds med, at hjemmeværnet nu direkte nævnes i selve lovens paragraffer side om side med de tre øvrige værn i forsvaret.
Derfor er vi glade for, at hjemmeværnet også er kommet ind og er nævnt i loven, ud over at det så også har sin egen lov. På side 6 i første spalte står der bl.a., at forsvaret skal kunne gennemføre en effektiv styrkeopbygning, og dette betyder ligesom hidtil, at det egentlige forsvar i NATO-regi af dansk territorium planlægges i stort omfang gennemført under anvendelse af mobiliserede styrker, og det vil sige styrker fortrinsvis bestående af værnepligtigt personel.
Det betyder, at værnepligten fortsat vil spille en vigtig rolle i dansk forsvar, og det er Det Konservative Folkeparti en varm tilhænger af bl.a. af fire grunde: For det første: Det er og bliver de værnepligtige, som bedst sikrer forsvarets faste, folkelige forankring. For det andet: Dansk forsvar skal så langt som overhovedet muligt afspejle det samfund, som skal forsvares, og dansk folkestyre og værnepligt hører derfor sammen, idet de værnepligtige sammen med de frivillige i hjemmeværnet og reserveofficererne skaber en langt bredere forbindelse mellem forsvaret og befolkningen end nogen anden forsvarsopbygning.
For det tredje: Det, at op mod 10.000 unge hvert år aftjener deres værnepligt, er også en forudsætning for, at vi i et tilstrækkeligt omfang kan deltage i de kommende års FN-operationer og andre internationale operationer.
Endelig udgør de værnepligtige efter hjemsendelsen en god og veluddannet gruppe, som de frivillige værn, hjemmeværnet og beredskabskorpset, i stort omfang kan drage nytte af i deres vigtige arbejde.
Lad mig slutte det sidste minut med lige ud over det, jeg allerede har sagt om hjemmeværnet, at nævne, at forslaget om hjemmeværnet, L 127, støtter vi selvfølgelig også.
Vi synes, det er rigtigt, at man nu siger, at hvis man ikke forretter tjeneste mindst 24 timer hvert år, så kan man ikke bevare våben og ammunition i hjemmet.
Og endelig vil jeg godt som det allersidste fremhæve en lille ting og en velvilje fra ministeren til - det er kommet ind i lovforslaget ret sent - at der er mulighed for, hvis eksempelvis en hjemmeværnskvinde, som har været medlem af hjemmeværnet i flere år, og som bor nede i Sønderjylland, pludselig bliver forelsket i en tysker, og de gifter sig, og hun flytter ned til Slesvig, nu fortsat kan være medlem af dansk hjemmeværn, selv om hun bor på den i gåseøjne forkerte side af grænsen.
Det er vi glade for.
Det synes vi er ret og rimeligt.
Alt i alt to gode lovforslag.
Vi støtter dem fuldt og helt.