runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Samuelsen (RV), 2003-05-13:
Jeg mangler stadig at få skatteministeren til at bekræfte, at på det retssikkerhedsmæssige område taler vi altså om, at udgangspunktet for retssikkerhed må være, at man bliver dømt på baggrund af loven og ikke på baggrund af et tilfældigt siddende politisk flertal, og at man som udgangspunkt bliver dømt af en uafhængig dommer og ikke af en minister, som er en del af et politisk system.
Hvis vi bevæger os i retning af det, får vi for alvor problemer med retssikkerhedsspørgsmålet.
Så bliver det noget
af det samme som den tendens, som vi i hvert fald fra Det Radikale Venstres side synes, der har været for meget af hos den siddende regering med anonyme vidner, civile agenter, og hvad ved jeg af andre tiltag.
Jeg vil godt have bekræftet, at det, jeg indledte med at sige, er de grundlæggende principper, når vi taler retssikkerhed, og at det ifølge Landsskatterettens høringssvar er problematisk, at den pågældende del af forslaget ikke lever op til det.
Kan ministeren bekræfte, at det ikke er en klog retning at følge?
Er ministeren indstillet på at tage den del af forslaget ud?
Og hvornår mener ministeren egentlig, at udvalget synes, det er en dårlig idé?
Skal det være et flertal i udvalget, som synes det, eller er det nok, at der er et par partier, som synes, det er en dårlig idé?
Hvor meget skal der til, før ministeren siger: O.k., der er nok betænkeligheder til, at jeg vil følge den del af udvalget?
Svend Erik Hovmand (V), 2003-05-13:
Men det er klart, at jeg selvsagt også lærer noget af denne debat.
Må jeg sige til hr. Vernersen: Revl og krat gik nu ikke på det, som hr. Vernersen antydede - langtfra.
Så er der spørgsmålet om Landsskatteretten: Er den en ekstern myndighed eller en intern myndighed?
I det omfang, vi taler om eksterne myndigheder, er de jo opført på høringslisten, og i den forstand er Landsskatteretten det ikke.
Den er en institution inden for Skatteministeriets område, men det er klart, at den har selvsagt sin integritet, når det drejer sig om afsigelse af domme osv.
Så til hr. Ole Stavad, som hæfter sig ved selve det substantielle i forslaget
: Jeg har fremsat et forslag, som er et stort set uændret forslag fra Fristudvalget.
Jeg kan ikke huske, om der er sket en enkelt sproglig ændring eller sådan noget, efter at vi fik høringssvarene, men for så vidt angår det forslag, vi diskuterer netop nu, er det jo det forslag, som Fristudvalget også er gået ind for, og derfor har jeg det med i lovforslaget.
Jeg har samtidig meddelt udvalget, at hvis udvalget ikke mener, at der er grundlag for at opretholde det forslag, vil jeg selvfølgelig stille et ændringsforslag.
Morten Homann (SF), 2003-05-13:
For at der ikke skal være nogen tvivl vil jeg bare lige slå fast, at der er altså givet to udsagn, som i sagens natur ikke kan være korrekte begge to.
Det ene er, at ministeren ikke var briefet om Landsskatterettens henvendelser, og det andet er det, jeg accepterede fra ministerens besvarelse af spørgsmål 32, nemlig at ministeren var briefet.
I sagens natur kan ministeren ikke være både briefet og ikke briefet på samme tid, i hvert fald ikke under ministeransvar.
korrektion.
Den anden er et mere konkret spørgsmål til ministeren:
Eller vil ministeren opfatte det, at Landsskatteretten henvender sig, som en grund til at tage nøjere affære og sætte sig nøjere ind i, hvad det er, Landsskatteretten har på hjerte i den pågældende sag?
Jens Peter Vernersen (S), 2003-05-13:
Det, der er konklusionen i denne sag, er altså, at departementet havde ryggen fri den 23. april, da man afgav en briefing, som skatteministeren åbenbart ikke har forstået alvoren af.
Det er jo det, det drejer sig om.
Skatteministeren forstår først alvoren, da jeg beder om at få korrespondancen mellem Landsskatteretten og departementet oversendt til Skatteudvalget, uanset at der er givet en briefing.
Jeg er sikker på, at den embedsmand, der har briefet, har talt klart; det er jeg ikke et sekund i tvivl om, for det har man for vane i Skatteministeriet.
Så spørger ministeren: Skal man sende revl og krat over?
Det var ministerens ord, og det vil altså sige, at korrespondance fra Landsskatteretten betragter ministeren...
Jamen det var det, ministeren sagde heroppefra, og hvis ikke det...
Det gør ministeren i hvert fald klogt i.
Så vil jeg sige, at der er jo ikke nogen som helst tvivl
om, at vi skulle have disse høringssvar fra Landsskatteretten oversendt, uanset om Landsskatteretten er en ekstern eller en intern myndighed
Det er der i øvrigt tvivl om.
Der er meget, der tyder på, at den faktisk er en ekstern myndighed, det har faktisk været forudsætningen for Landsskatterettens virke, og det ved ministeren også.
Ole Stavad (S), 2003-05-13:
Ministeren modsiger altså sig selv, både her og med hensyn til det skriftlige.
Det kan vi ikke klare i en kort bemærkning, men det vender vi tilbage til.
Ministeren siger nu, at da ministeren fik set korrespondancen, kunne han godt se problemet, og så blev den oversendt omgående.
Det var sådan set første gang, vi efterspurgte den, at vi fik den.
Men så siger ministeren, at da han fik briefingen, gav den ham ikke anledning til at tro, at der var noget særligt i det. Jamen hvad er meningen? Ministeren siger, at da han oversendte, syntes han stadig, det var en god idé, men at han alligevel var lidt nervøs og sagde: Hvis udvalget synes, det er en dårlig idé, må I godt tage det ud.
Derfor er jeg nødt til at spørge ministeren: Mener ministeren virkelig, at det er rigtigt, at en minister uden om offentligheden kan omgøre afgørelser, der er truffet i Landsskatteretten med en dommer for bordenden? Ministeren beder om at få lov til at være overdommer
over Landsskatteretten, hvor der sidder en dommer for bordenden
Efter at vi nu har kørt rundt i det, og sagen er afdækket, kan ministeren så ikke se, hvad hans forslag går ud på?
Kan han ikke se, at det måske ville være klogt, at han trak forslaget tilbage og stillede ændringsforslag?
Er ministeren indstillet på det?
Erik Mortensen (S), 2003-05-13:
Ministeren glemte at svare på en del af mit ordførerindlæg.
Det var spørgsmålet om den medarbejder, som anonymt har henvendt sig til udvalget.
Jeg synes, som jeg også sagde, at det på ingen måde bør få følger for denne person, i det omfang det måtte offentliggøres, hvem vedkommende er.
Jeg tror, det har været en umådelig svær beslutning for den person at træffe et sådant valg.
Det er jo ret usædvanligt i dansk parlamentarisk historie, at man får en sådan henvendelse, men vedkommende har selvfølgelig følt, at det her simpelt hen var så magtpåliggende, at det skulle frem, og at udvalget måtte have de her oplysninger for at kunne behandle sagen seriøst.
Så jeg håber stadig væk, at ministeren vil være indforstået med og selvfølgelig også sørge for, at der ikke udøves repressalier mod en sådan person.
Svend Erik Hovmand (V), 2003-05-13:
Også til den sidste ærede taler må jeg sige, at der er grund til at rette en misforståelse.
Når jeg taler om den konkrete korrespondance, er det altså brevvekslingen.
Men det er fuldstændig korrekt, som det også fremgår af mit svar på spørgsmål nr. 32, at jeg fik en kortfattet briefing, og nu citerer jeg fra svaret: »Der var ikke i denne orientering noget, der gav mig anledning til at tro, at der var tale om et særligt problem, der kunne forrykke den indstilling, et enigt Fristudvalg har fremsat.« Men da jeg så selve korrespondancen, var jeg slet ikke i tvivl.
Den skulle sendes over med det samme.
Så vil jeg sige til hr. Erik Mortensen: Jeg har ingen ønsker om at indlede nogen heksejagt på nogen medarbejder.
Det vil jeg gerne slå fuldstændig fast.
Ingen heksejagt på medarbejdere.
Så vil jeg sige til hr. Morten Homann, at jeg er principielt enig i det notat, som foreligger, og jeg vil meget gerne drøfte den detaljerede udformning med udvalget.
Morten Homann (SF), 2003-05-13:
Ministeren nåede i forrige runde ikke at svare konkret på mit spørgsmål, om han er enig i de vurderinger, som Parlamentarisk Afdeling har lavet i notatet om høringssvaret, som jeg refererede sidste gang.
Er det nogle kriterier, som skatteministeren kan tilslutte sig?
Der kan vel næppe være nogen tvivl om, at netop henvendelsen fra Landsskatteretten var omfattet af det. Mit andet spørgsmål har måske mere karakter af en kommentar.
Jeg vil godt anfægte det korrekte i det, når skatteministeren fastholder, at han ikke har været orienteret om det her.
Hvis jeg må citere fra ministerens besvarelse af udvalgets spørgsmål 32, står der, at en orientering om Landsskatterettens henvendelser indgik i en briefing fra departementet i forbindelse med ministerens deltagelse i en middag med Landsskatterettens medlemmer den 23. april 2003.
Det vil altså sige, såfremt ministerens besvarelse til udvalget er korrekt, hvad jeg tillader mig at antage at den er, at ministeren i omkring 14 dage, før udvalget afgiver betænkning, har været bekendt med, ikke bare sagskomplekset, men Landsskatterettens henvendelser uden af egen drift at tage sagen op og orientere Folketingets Skatteudvalg.
Er det en korrekt forståelse af sagsfremstillingen, og er det ikke dybt problematisk, hvis ministeren undlader at orientere Skatteudvalget i denne forbindelse?
Anders Samuelsen (RV), 2003-05-13:
Netop den sidste del har jeg også et stærkt behov for at få afklaret.
Skatteministeren har for få minutter siden stået heroppe på Folketingets talerstol og sagt, at lige så snart skatteministeren blev opmærksom på problemstillingen, blev vi orienteret i udvalget.
Men samtidig har vi et svar, der siger, at skatteministeren blev orienteret den 23. april, så det forekommer at være noget problematisk.
Begge disse to udsagn kan simpelt hen ikke passe.
Skatteministeren og regeringspartierne har flere gange sagt om lovforslaget, at generelt er det et spørgsmål om retssikkerhed osv. Det er vi søreme også meget interesserede i i Det Radikale Venstre, og vi har også støttet lovforslaget langt hen ad vejen, men netop under forudsætning af, at de oplysninger, vi har fået, er rigtige.
Men nu er der kommet en ekstra og afgørende nyhed i et høringssvar, som vi ikke er blevet orienteret om tidligere, og det peger faktisk i retning af, at der gøres op med princippet om, at man bliver dømt på grundlag af loven og ikke på grundlag af tilfældige politiske flertal; at man bliver dømt af en uafhængig politisk instans og ikke på baggrund af holdningen hos en eller anden mere eller mindre tilfældig minister på området.
Det er faktisk dette grundlæggende retsprincip, der er på spil her, og er ministeren ikke enig i, at rent retssikkerhedsmæssigt er det faktisk meget problematisk at gøre op med det princip?
Pernille Falcon (EL), 2003-05-14:
Skriftlig begrundelse
På f.eks. gymnasieområdet fungerer systemet med frigørelsesattester enkelt og ubureaukratisk.
I stedet for at arbejdsgiverne for årsvikarer ansat i midlertidige stillinger skal udstede en frigørelsesattest til hver enkelt ansat, har man her en kollektiv frigørelsesattest, som er skrevet ind som en del af overenskomsten.
Hvis man tilsvarende skriver ind i timelønscirkulæret for deltidsansatte ved universiteterne, at de ikke er bundet af et opsigelsesvarsel, vil man sikre, at de deltidsansatte får de supplerende dagpenge, de er berettiget til, og samtidig lette de administrative byrder på universiteterne.
»Mener ministeren, at det er acceptabelt, at statslige arbejdsgivere, f.eks. på universiteterne, udsteder ansættelsesbeviser så sent, at det betyder, at deltidsansatte går glip af supplerende dagpenge, og hvordan vil ministeren fremover sikre, at deltidsansatte kan få supplerende dagpenge fra første dag, de er ansat i staten?« Skriftlig begrundelse
Af en artikel i Jyllands-Posten den 10. april 2003 fremgår det, at mange deltidsansatte i staten mister flere tusinde kroner i supplerende dagpenge.
Ikke fordi de ikke kan få en frigørelsesattest, men fordi arbejdsgiveren sender ansættelsesbeviset for sent af sted til den deltidsansattes a-kasse.
Der er altså tale om, at den deltidsansatte går glip af dagpenge, som vedkommende er berettiget til, af grunde den ansatte ikke har ansvar for.
Dette virker urimeligt set ud fra spørgerens synsvinkel.
Jesper Langballe (DF), 2003-05-14:
Et meget kort spørgsmål til forsvarsministeren: Kan forsvarsministeren bekræfte, at under de to slesvigske krige har man faktisk brugt under ét at kalde den preussiske hær og de slesvig-holstenske insurgenter for tyskere?
»Naar Tysken kommer her, beklager jeg enhver.«
Svend Aage Jensby (V), 2003-05-14:
Jo, vil jeg sige til hr. Søren Krarup - og det er sådan set også et svar til hr. Jesper Langballe - det nationale spiller en overmåde central rolle også for det internationale.
Jeg kan tilføje her helt uden for spørgsmålet om de tanker, jeg har gjort mig i anledning af spørgsmålets stillelse, at jeg er født i 1940, og selv om jeg er ved at være gammel, husker jeg ikke så meget fra modstandsbevægelsen, men det gjorde min familie.
Jeg har læst om det.
Jeg har selv været med til at tage initiativ til at rejse mindesten til ære for faldne modstandsfolk, så jeg tror, at vi fuldstændig deler respekten for det nationale og for historien.
Når jeg befinder mig på Normandiets kyst i disse tider, hvor der fra visse politikeres side er stærke angreb på USA, kan jeg ikke lade være med at tænke på, hvis jeg går langs Normandiets kyst og ser, hvor mange amerikanske soldater der ligger der, at det er en amerikansk historie, men at det også er en europæisk-dansk historie.
Hr. Qvist Jørgensen taler om en modernisering.
Jeg forstår spørgsmålet sådan, om det er i disharmoni med den ændring, der er sket fra tidligere tider til nu, om det er i disharmoni med befolkningens ønsker i Sønderborg.
Sådan har jeg ikke opfattet det, sådan har vi ikke opfattet det i ministeriet.
Men der er mennesker i Sønderjylland, som er imod den ændring.
Ændringerne vil ikke i min tid blive videreført, medmindre vi er hundrede procent sikre på, at det sker i samklang med ønsket fra det brede flertal i befolkningen, og at vi bevarer vores bånd til historien.
Poul Qvist Jørgensen (S), 2003-05-14:
Mit hovedærinde var jo at få at vide, om jeg sammen med en mængde andre sønderjyder skal karakteriseres som historieløs.
Jeg er enig i, at debatten har været holdt.
Jeg har også lagt mærke til, at hr. Søren Krarup kom ind på et sent tidspunkt.
Jeg har også lagt mærke til, at han har beklaget, at han først kom ind på et sent tidspunkt.
Det gør jeg nu ikke.
Men er ministeren opmærksom på - vi skal vel også blive inden for formalia her - at den debat, vi havde, fik vi faktisk klaret i forbindelse med den diskussion, der var i forbindelse med genforeningsfesten i 1995 med dansk og med tysk deltagelse?
Er ministeren i øvrigt enig i, i modsætning til hr. Langballe, at vi sådan set var i krig med Preussen, der blev støttet af Østrig, og ikke med tyskerne, der ikke eksisterede som folk på det tidspunkt?
Søren Krarup (DF), 2003-05-14:
Jeg kan ikke lade være at nævne, at da jeg alt for sent blandede mig i debatten om Dybbøldagen i de lokale aviser, mødte jeg en for mig selv forbavsende befrielse og opbakning hos den lokale befolkning.
Det kom lidt bag på mig, men det viste, hvor meget det faktisk angår sønderjyderne.
Når jeg har stillet spørgsmålet her, er det jo, fordi der allerede nu er varslet, at dette skal være optakten til en fuldstændig forandret Dybbøldag, hvor der nu virkelig skal være tale om international forsoning, og bl.a. et radikalt byrådsmedlem i Sønderborg har varslet, at dette kun er begyndelsen til en virkelig forandring.
Må jeg benytte lejligheden til at henstille til forsvarsministeren, at han slår koldt vand i blodet på sin garnisonskommandant og holder ham fast på, at det faktisk skal være en national mindedag, som danskerne kan blive ved med at glæde sig ved, i stedet for en trang til at modernisere og slå den i stykker.
Jesper Langballe (DF), 2003-05-14:
Det, der kalder mig op, er bl.a. forsvarsministerens henvisning til ulykken i Kabul, hvor tyske og danske soldater samtidig blev dræbt, og dem mindes vi.
Jeg forstår godt, at der er internationale mennesker -
man træffer dem jo bestandigt - som mener, at det nationale er noget forbandet ævl, som man skal se at komme af med.
Det hører vi så tit, og det undrer egentlig ikke.
Under stormen på Dybbøl var vi i krig mod tyskerne.
Ved Slaget på Reden den 2. april 1801 var vi i krig med England.
Når vi er gode venner med England i dag og også med Tyskland, så bryder vi os måske ikke om, eller nogle bryder sig ikke om at mindes nogen af delene, men det må dog siges, at historien bliver vi nødt til at lade blive stående, som den nu engang var.
Søren Krarup (DF), 2003-05-14:
Jeg synes egentlig, at det er meget karakteristisk, at hr. Qvist Jørgensen nu bruger ordet modernisering om Dybbøldagen.
Det er jo i realiteten ensbetydende med netop at gøre sig selv historieløs, selv om hr. Qvist Jørgensen ikke vil indrømme det.
For at modernisere det, der er givet - naturligvis i en ganske bestemt sammenhæng - er at ophæve det, og det er også det, der i realiteten sker.
Jeg synes, det er synd for sønderjyderne, for hvem Dybbøldagen virkelig betyder noget.
Og jeg kan ikke lade være at sige til forsvarsministeren, at jeg også synes, det trods alt viser et lidt svigtende jugement, når man siger, at det, at danske og tyske soldater i øjeblikket kan arbejde side ved side og måske dø for samme sag, skulle forhindre, at de naturligvis hver for sig forstår sig som tilhørende det folk, der har hver sin nationale tradition - og netop i respekt.
Man skal jo huske, at det internationale forudsætter det nationale.
Det er netop respekten for den nationale tradition, der gør, at man kan mødes som frie og selvstændige mennesker med tyskerne.
Jeg vil spørge forsvarsministeren, om han ikke vil indrømme, at netop det nationale er det internationales forudsætning.
Svend Aage Jensby (V), 2003-05-14:
Jeg tror, jeg kan svare sådan, at det danske forsvar naturligvis respekterer, og jeg respekterer, at hver nation værner om sin fortid og mindes historiske begivenheder i overensstemmelse med national egenart, og at eventuelle initiativer til ændringer af accepterede traditioner bør opstå, debatteres og modnes lokalt over tid og ikke påtvinges oppefra.
Men jeg synes også, sagt til hr. Søren Krarup, at det er vigtigt at huske, at traditioner kun lever i kraft af menneskers fortsatte vilje.
Det kan eksempelvis være svært at forklare unge soldater, der står foran en udsendelse til internationale missioner, hvor de skal arbejde side om side med tyske kolleger i fredens tjeneste og i værste fald betale den højeste pris, en soldat kan betale, hvorfor de ikke også kan mindes faldne danskere og tyskere sammen.
Senest så vi det jo ulykkeligvis i forbindelse med Kabul-ulykken, som kostede tre danske soldater og adskillige
tyske soldater livet
Jeg er meget opmærksom på, kan jeg garantere hr. Søren Krarup, at der er sket mindre ændringer, som der indledningsvis blev sagt som baggrund for spørgsmålet.
Jeg er meget, meget opmærksom på, at vi i Forsvarsministeriet har nøje kontrol med, hvilke ændringer der sker.
Vi har anmodet om, at eventuelle tiltag til ændringer skal forelægges ministeriet.
Det vil jeg holde meget fast på.
Men det er den balance, som jeg har været inde på, jeg lægger vægt på.
Jeg svarer hr. Qvist Jørgensen senere.
Poul Qvist Jørgensen (S), 2003-05-14:
Er forsvarsministeren enig i, at selv om man ikke er enig i hr. Søren Krarups opfattelse af, hvorledes mindedagen for slaget ved Dybbøl den 18. april 1864 kan fejres, så er man ikke historieløs, eller som der blev sagt for lidt siden: naiv?
Jeg spørger egentlig ikke så meget på egne vegne - jeg kan godt klare at blive kaldt historieløs eller det, der er værre, af hr. Søren Krarup - men jeg synes faktisk det er lidt vigtigt for de mange sønderjyder, der engagerer sig i en modernisering af denne vigtige markering.
Søren Krarup (DF), 2003-05-14:
Jeg vil gerne understrege, at der naturligvis ikke i spørgsmålets hensigt ligger nogen som helst trang til at forhindre tyskerne i at holde deres mindefest, men der ligger blot en understregning af, at nationale mindefester skal have lov til at være nationale og ikke internationale.
Det er jo klart, at det, som er tilfældet i de seneste forløb af 18. april-festen, netop er forsøget på at skabe en overnational forsoning, sådan at man ikke længere er bundet til de forskellige nationers indsats.
Det er efter min mening
en misforstået form for forsoning, fordi den faktisk gør begge parter kede af det.
Tyskerne er også kede af, at der nu bliver lagt kranse på tyske grave, mens der spilles »Slumrer sødt i Slesvigs jord«, hvori det hedder, at de døde faldt for Danmarks ære.
Det er jo altså et vidnesbyrd om, at denne utvivlsomt velmenende garnisonskommandant er umådelig naiv.
Jeg kan ikke nære mig helt for at fortælle, hvad højskoleforstander Thue D. Kjærhus fra Rønshoved fortalte mig, at denne utvivlsomt elskværdige garnisonskommandant gjorde opmærksom på, at allerede i 1941 havde der været forsøg på at skabe forsoningsfester på Dybbøldagen mellem danske og tyske.
Jeg kan ikke lade være med at ryste på hovedet: I 1941, hvor Hitlertyskland stod på sit højdepunkt og havde erobret Danmark, mener denne velmenende officer, at det var noget, man kunne pege på som et gode, at dér var der også tilløb til en forsoningsfest.
Så jeg vil spørge forsvarsministeren endnu en gang: Vil forsvarsministeren ikke give mig ret i, at lige så reelt det er, at tyskerne holder deres mindefest om eftermiddagen, lige så rimeligt er det, at danskerne holder deres, uden at man skal blande dem sammen, sådan som den nuværende garnisonskommandant har gjort?
Svend Aage Jensby (V), 2003-05-14:
Jeg kan love hr. Søren Krarup, at vi fra departementets side har indskærpet, at ændringer skal forelægges ministeriet.
Nu er der gennemført de ændringer, som spørgsmålet har givet anledning til, men nye ændringer skal forelægges ministeriet, og jeg vil personligt forholde mig til dem.
Det kan jeg stå inde for.
Til hr. Poul Qvist Jørgensen: Jeg er ikke den, der skal være i stand til at bedømme, om nogle er historieløse eller ej.
Det giver debatten her i dag ikke fornødent grundlag
Det kan jeg ikke.
Jeg ved, hvad der fra 2000 og op til nu er sket af mindre justeringer, og jeg er meget agtpågivende over for, at det stadig væk bliver en mindedag, som bevarer det historiske lys.