Thor Pedersen (V), 2000-09-07:
Ved første behandling af finansloven kan nogle måske få en opfattelse af, at det eneste, oppositionen gør, er at kritisere regeringen.
Men det er nu ikke ganske rigtigt, for vel er der kritik, men der er også forslag til løsning af påtrængende opgaver.
I Venstre er vi engagerede.
Vi ønsker noget andet end det, regeringen står for.
Det afspejler vores synspunkter her ved første behandling og de ændringsforslag, som vi siden måtte lægge frem.
Selvfølgelig er det, regeringen foreslår, ikke lige slemt alt sammen, ret skal være ret, noget er værre end andet.
Tag nu velfærden.
I en af de utallige skatteyderbetalte pjecer i mange farver og på glittet papir har regeringen meddelt nationen, at den ønsker velfærd, der holder.
Tænk engang, det gør vi andre faktisk også.
Men er regeringens runde formuleringer andet end blot ord?
Hvori består handlingen?
Og i øvrigt: Hvordan skal man holde på et velfærd, der ikke er der?
Hvad er det for en velfærd, man oplever, når man lider på en venteliste til behandling, hvad er det for en velfærd, man oplever, når ens børn ikke kan blive passet, hvad er det for en velfærd, man oplever, når man ikke kan få den nødvendige plejehjemsplads, eller når pårørende skal opleve en emsig plejehjemsleder, der insisterer på at genbruge de gamles bleer?
Er det velfærd?
Velfærd skal defineres og vurderes af borgeren, af brugeren.
Men her er regeringen stadig fanget i det gamle socialdemokratiske krav om, at den enkelte skal indrette sig efter de mange.
Regeringen kæmper stadig imod, at den enkelte selv får retten til at vælge sygehus.
Den bekæmper det frie valg af børnepasning, bekæmper det frie valg af plejehjem, bekæmper det frie valg af hjemmesygepleje, bekæmper det frie valg af hjemmehjælp.
Man kan blive ved.
Det er svært at forstå, hvorfor Socialdemokratiet og regeringen er så bange for at give den enkelte borger retten til selv at bestemme.
I Venstre ønsker vi, at borgerne skal bestemme meget mere selv.
Godt nok er folkestyret og demokrati baseret på retten til at stemme ved et valg
, men folkestyret skal være meget mere.
Det skal også være retten til at stemme med fødderne, retten til at vælge andre løsninger end dem, de herskende på bjerget har besluttet.
Hvad er rigtig solidaritet og social forståelse?
Det er jo, at vi i fællesskab betaler for de goder, som vi ønsker at tilbyde hinanden, at vi i fællesskab betaler for sygdomsbehandling, at vi yder tilskud til børnepasning, at vi betaler for plejehjem osv., men at vi samtidig overlader til den enkelte selv at bestemme, hvordan de bevilgede ressourcer skal udnyttes.
Netop det, at vi kan vælge, sikrer jo konkurrence både på kvalitet og på pris.
Hvad er f.eks. det solidariske i folkepensionen?
Det er pengene.
Det har vi det jo ganske godt med alle sammen.
Hvor vi i gamle dage tog hænderne op af lommen og hjalp naboen, der tager vi i dagen hænderne op af lommen med penge og betaler over skatten til, at pensionister kan få et anstændigt liv efter nutidens normer.
Hvem i alverden drømmer om at bestemme, hvordan den enkelte pensionist skal bruge sin pension?
Det er op til den enkelte selv at få størst glæde af pengene.
Om man vil gøre brug af ugens tilbud, om man vil lægge lidt til side til glæde for børn og børnebørn eller måske sikre sig en ferie i udlandet, hvis man i øvrigt ikke lige bor i Farum Kommune, er op til den enkelte.
Hvorfor er der ikke den tolerance og fordomsfrihed, der sikrer den personlige frihed?
I Venstre er vi ikke bange for den enkelte danskers eget frie valg. Og der er én ting, der er vigtig: at valgfrihed koster ikke mere.
Tværtimod, der er alene tale om at bruge de ressourcer, der er bevilget.
Det er ikke flere offentlige udgifter, men flere private glæder, der følger af valgfrihed. Det er et gennemgående tema i vores forslag til finansloven.
Regeringen har afholdt fire såkaldte folkehøringer, bl.a. om velfærd.
Det folkelige element har nu været til at overse.
Tag bare den første af høringerne i Eigtveds Pakhus,
ca. det mest ufolkelige sted i kongeriget.
Men lad det nu ligge.
Regeringen vil bruge 1 mia. kr. til opfølgning, siger den.
Den milliard skal dække følgende: flere penge til ældreomsorg, flere penge til plejehjem, penge til 5.000 ældreboliger, penge til forbedring af det rummelige arbejdsmarked, penge til videregående uddannelser, penge til bedre forskning, penge til styrkelse af dansk erhvervsliv, penge til nye broer og reparation af eksisterende broer og til togsikkerhed.
Det er altså en magisk milliard, der skal dække alt dette.
Og til og med er denne magiske milliard overhovedet ikke finansieret i finansloven.
Ingenting her, ingenting dér.
Regeringen går sandelig nye veje.
Men det kan man jo ikke sige, regeringen gør, når det gælder erhvervslivet.
Her er alt ved det gamle.
Her er regeringen hyperaktiv med at lette danske virksomheders kassebeholdninger.
Skatteministeren har givet udtryk for muligheden for at reducere selskabsskatten mod til gengæld
nogen medfinansiering.
Og vi kender skatteministeren: Regeringen foreslår nu at lette selskabsskatten for et beløb på ca. 2 mia. kr. næste år mod en medfinansiering, som næste år vil koste 4 mia. kr. i likviditetstab for virksomhederne.
Det er da et tilbud, der vil noget.
Det er en ægte Stavad.
Husk altid at tælle fingrene efter at have hilst på omtalte, for vi kender det, sådan har det været
hver eneste gang, skatteministeren har talt om neutralitet i forbindelse med omlægning af skatter og afgifter.
Hver eneste gang har resultatet været, at statskassen har fået flere penge og borgerne tilsvarende færre.
Nu er det altså virksomhederne, der endnu en gang skal stå for skud. Regeringens samlede forslag på erhvervsområdet medfører, at der næste år forsvinder 4 mia. kr. ud af virksomhedernes kassebeholdning ned i statskassen.
Regeringen har sin egen løsning på finansiering af velfærdssamfundet.
Jo flere penge man kan tage fra virksomhederne, jo bedre går det.
Tænk, hvis pengene blev i virksomhederne, så skulle de i stedet bruges til investering i nye arbejdspladser, til udfordringen med globalisering, til nye økonomier, ny viden og ny teknik, og hvordan i øvrigt med det rummelige arbejdsmarked?
På samme tidspunkt, som regeringen ønsker 80.000 flere ud i private job inden år 2005, på samme tidspunkt begrænser regeringen virksomheders muligheder for at nå dette mål.
Nye meromkostninger i milliardstørrelse på lønnet arbejdskraft, meromkostninger, der begrænser både mulighed og vilje til den nødvendige indsats for at sikre nye arbejdspladser til de mange, der i dag bliver henvist til passiv forsørgelse og f.eks. førtidspension.
Venstre ønsker det modsatte.
Derfor foreslår vi at lette virksomhedernes byrder for at fremme den rummelighed i arbejdsmarkedet og for at sætte iværksætterkulturen i højsædet.
Vi vil sikre, at mange flere kommer ud af offentlig forsørgelse og bliver selvhjulpne, at mange flere kommer ud i rigtige job i private virksomheder.
Vi vil opbygge et helt nyt system til anvisning af job, til dagpenge- og kontanthjælpsmodtagere, hvor resultatkontrakter skal sikre en hurtigere anvisning af rigtige job i den private sektor.
Vi ønsker at gøre op med behandlersamfundet.
Problemet er, at alt for mange ikke bliver sikret fodfæste på arbejdsmarkedet, men bliver henvist til varig forsørgelse.
Syge skal selvfølgelig ikke presses ude på arbejdsmarkedet, men det, man kan præstere, skal man også have lov til, før man bliver kvalt i behandlersamfundet, og det gælder i øvrigt ikke bare for danskere, det gælder også for de nye danskere, indvandrere.
Det danske behandlersamfund kvæler også her den enkeltes eget initiativ og fratager den enkelte ansvar for sig selv.
Mange rystede på hovedet, da f.eks. Farum Kommune indførte en beskæftigelsesgaranti, hvor man inden for 48 timer sikrede ledige i aktivitet, men sådan er det i dag i Farum, og det er de med rette stolte af.
Det er tusinder, man kunne få i arbejde, og det er i milliarder, man kunne spare på landsplan, hvis man havde samme vilje alle steder.
I det hele taget, hvor liberal tankegang har fodfæste, får den enkelte det selvværd og den selvrespekt, der gør, at man bliver en god samfundsborger.
Og ret skal være ret.
Folk, der er idømt fængsel, skal også sidde i fængsel.
Kriminelle i afsoning skal ikke rende rundt til familiefødselsdage eller festligheder, og de skal ikke kunne stikke af fra en kvindelig fængselsbetjent for at gå en tur i Tivoli.
Vi ønsker, at fanger skal sidde i fængsel og tænke over, hvorfor de ikke er til fest, men også her har den socialdemokratiske, radikale behandlerstrategi spillet fallit.
Vi ønsker i Venstre, at frihed og ansvar og retshåndhævelse hænger sammen.
Der skal straffes med fasthed og konsekvens.
Overgreb mod et andet menneske, hvad enten det er vold eller voldtægt, er en forbrydelse mod noget helt fundamentalt i vort samfund, nemlig respekten for det enkelte menneske.
Derfor skal forbrydelser mod liv og legeme straffes hårdere.
Der skal nedsættes en retssikkerhedskommission, der skal komme med forslag til de fornødne ændringer i bl.a. retsplejeloven og forvaltningsloven for at fremme borgernes retssikkerhed, også i forhold til de offentlige myndigheder.
Vi har i Venstre givet et løfte om skattestop.
Så er det ikke nok, men nu kan det være nok.
Vi siger stop.
Vi lægger ikke stemmer til nye skatter og afgifter.
Derimod vil vi, i samme takt som statsgælden nedbringes, anvende de sparede renter til skattelettelser.
Vi ved fra en rapport fra Rockwool Fonden, at 10 pct. af alle i arbejde har mindre til rådighed, end hvis de var på passiv forsørgelse, og 20 pct. har mindre end 500 kr. mere om måneden ved at gå på arbejde.
Regeringen glæder sig over, at der i Danmark er
fuld lighed.
Ja, der er så stor lighed, at det for mange ikke kan betale sig at arbejde.
I Venstre ønsker vi at fastfryse ulandsbistanden næste år på samme beløb som i 1999.
Det ønske havde vi også sidste år.
Vi ønsker en gennemgribende vurdering af, hvordan vi kan bruge vores ulandsmidler bedre.
Vi vil have meget bedre styr på effekten af de penge, vi giver ud.
Og hertil kommer, at vi ikke ønsker at støtte diktaturer eller regimer, der udøver statsterrorisme, som vi ser det i Zimbabwe, eller som Burkina Faso, hvis soldater fører krig i nabolandene bl.a. om diamantminer.
For at sige det ligeud: Jeg vil ikke bruge mine penge på at støtte undertrykkende regimer.
Og hvis jeg ikke vil bruge egne penge, hvilken ret har jeg så til at bruge andre folks penge?
Derfor ønsker vi i Venstre, at overholdelse af menneskerettigheder, bekæmpelse af korruption og fremme af demokrati og markedsøkonomi faktisk skal stå på lystavlen i de ulande, vi har projekter sammen med.
Og selv når ulandsbistanden fastfryses på niveauet fra 1999, vil Danmark fortsat være blandt de lande i verden, der yder mest.
Og lægges udgifterne til Mifresta-rammen sammen med Danmarks almindelige ulandsbistand, så udgør den samlede bistandspulje 15,5 mia. kr. eller 1,3 pct. af nationalindkomsten, og Danmark vil være det land i verden, der relativt yder mest.
Venstre vil give en saltvandsindsprøjtning til sygehusene.
Vi ønsker at give borgerne den tryghed, at de altid og hurtigt kan blive behandlet, hvis de bliver syge, og de skal vide, at de altid vil blive tilbudt den optimale behandling.
Danmark har den tvivlsomme ære at indtage førstepladsen
i konkurrence om skattetryk
Men på sundhedsområdet ligger Danmark og roder nede blandt lande, vi normalt ikke ville sammenligne os med.
Er det mon det, regeringen henviser til
med al den snak om Danmark som foregangsland
Det hænger altså ikke sammen.
Patienten skal i centrum, unødvendig ventetid skal undgås.
Når en borger får brug for ydelser i sundhedsvæsenet, skal der være tale om et samlet forløb, hvor alt er planlagt og tilrettelagt.
Det skal kombineres med en ret for patienten til at vælge, hvor vedkommende vil behandles.
I praksis skal det ske ved at lade pengene følge patienten, hvad enten behandlingen foregår på et andet offentligt sygehus, et privat sygehus i Danmark eller et sygehus i udlandet.
Patienten får det beløb med, som svarer til, hvad det koster i det offentlige sundhedssystem.
Men det koster at få fjernet ventelisterne.
Derfor skal der næste år afsættes yderligere 1,5 mia. kr. til sygdomsbehandling.
Alle forslag er finansieret krone for krone.
Venstres forslag til besparelser omfatter ca. 9,5 mia. kr., og heraf bruges ca. 5,5 mia. kr. til nye initiativer.
Og jeg vil sige til finansministeren, at Venstres oplæg til finanslovdrøftelserne ikke er et valgoplæg, det er et forhandlingsoplæg.
Som udgangspunkt accepterer vi regeringens økonomiske ramme, selv om vi ikke af den grund accepterer regeringens forslag til finansiering.
Ingen velfærdsreformer og ingenting kræver ingenting, og
når det gælder om at blokke de danske virksomheder for penge, så ved vi, at både hr. Frank Aaen og hr. Holger K. Nielsen vil klappe i hænderne over, at man kan reducere virksomhedernes mulighed for at beskæftige lønnet arbejdskraft ved at tage de penge, der skulle være brugt til investering i nye arbejdspladser.
Det er jo en særlig fornøjelse, man har i de partier.
Men vi indgår gerne aftaler på områder, hvor resultatet peger i den rigtige retning.
Vi møder op til forhandlingerne med et åbent sind i erkendelse af, at vi må forholde os til den mandatfordeling, der er i Folketinget.
Så må vælgerne ved næste valg sikre, at Folketinget får en sammensætning, hvor frihed, velfærd og respekt for den enkelte kan sikres bedre.