Ole Stavad (S), 1999-04-28:
Enhedslisten har for at bekæmpe sort arbejde fremsat et forslag om, at regeringen skal pålægges at indføre en autorisationsordning for servicevirksomheder, der sælger ydelser, som først og fremmest består i at stille arbejdskraft til rådighed.
Det er meningen, at der kun skal udstedes autorisationer til virksomheder, som dokumenterer betryggende arbejdsgange vedrørende bogføring, løbende revision og personalets ansættelsesbetingelser.
Desuden skal der indføres ansvarsregler om, at virksomheder, der køber ydelser fra servicevirksomheder, som ikke er autoriserede, pålægges subsidiær hæftelse for eventuelle offentlige krav, som udspringer af indkøbte ydelser.
Regeringen er helt enig med forslagsstillerne i, at sort arbejde m.v. er et alvorligt samfundsproblem.
Regeringen ser derfor med sympati på formålet med Enhedslistens forslag, selv om vi - hvad jeg straks skal vende tilbage til - er noget tøvende over for de nye regler om autorisation m.v., som Enhedslisten vil sætte ind imod sort arbejde. Enhedslistens forslag er ikke mindst koncentreret om rengøringsbranchen, og det er rigtigt, at der gennem nogle år har været fokus på rengøringsbranchen som et af de steder, hvor der udføres meget sort arbejde.
Der har også været sager fremme om personer, der har drevet piratrengøringsvirksomhed, og tilsyneladende var forholdet omkring piratrengøringen det, at de pågældende virksomhedsindehavere undlod at registrere deres virksomhed hos myndighederne, ligesom de undlod at afregne skatter og moms m.v. Af nogle af de tilfælde, der var fremme, fremgik det desuden, at de ansatte havde haft urimelige ansættelsesvilkår.
Regeringen finder naturligvis sort arbejde, piratrengøringsvirksomhed og lignende fuldstændig uacceptabelt.
Bekæmpelse af sort arbejde og andet snyd med hensyn til skatte- og afgiftslovgivningen er derfor et højt prioriteret område, hvor regeringen løbende overvåger nye udviklinger og tendenser og samtidig overvejer, hvordan sort arbejde m.v. kan bekæmpes med alle acceptable midler. I den forbindelse vil jeg nævne det forslag, vi lige har behandlet, og som jo bl.a. omfatter nye regler om straf for hæleri på skatte- og afgiftsområdet, når virksomheder aftager varer eller ydelser på så fordelagtige vilkår, at virksomhederne må kunne indse, at leverandøren ikke har villet opfylde sine forpligtelser med hensyn til betaling af skatter og afgifter.
Det er regeringens opfattelse, at dette lovforslag på en mere enkel og målrettet måde søger at nå de samme mål, som forslagsstillerne forfølger.
, idet en autorisationsordning vil resultere i en udgiftskrævende bureaukratisering både for virksomhederne og for det offentlige med indførelse af nye regler og afsættelse af yderligere ressourcer til administration. Desuden kan indførelse af kravet om, at der i visse brancher skal foreligge autorisation, såfremt man ønsker at drive virksomhed, starte en uønsket dominoeffekt, idet problemet vedrørende unddragelse af skatte- og momsbetaling til de offentlige kasser så flyttes fra de pågældende brancheområder til andre brancheområder, hvor der ikke stilles krav om autorisation, hvorefter diskussionen om autorisationskravet kan starte forfra.
Hvis man for at bekæmpe sort arbejde begynder at kræve autorisation inden for nogle brancher, må man indstille sig på, at der sandsynligvis i løbet af få år og med samme begrundelse må indføres lignende krav inden for alle andre brancheområder.
Spørgsmålet om, hvorvidt man ønsker at bruge autorisationsordninger til at bekæmpe sort arbejde, kan således ikke isoleres til en enkelt eller to brancher, men bliver i virkeligheden helt generelt. Forslaget om at pålægge køberne af ydelser fra autoriserede virksomheder subsidiær hæftelse forudsætter, at en autorisationsordning indføres.
Imidlertid vil en autorisationsordning som nævnt ikke give mening, hvis der ikke er et administrativt apparat til at kontrollere, at de autoriserede virksomheder fortsat opfylder betingelserne for autorisation, og det er denne konsekvens af Enhedslistens forslag, jeg er stærkt tvivlende over for.
Det er regeringens mål at nedbringe omfanget af både det sorte arbejde og andet skatte- og afgiftsnyd
mest muligt, men regeringen er samtidig opmærksom på, at de midler, der skal anvendes i dette arbejde, så vidt muligt ikke bør belaste almindelige borgere og seriøse virksomheder mere end højst nødvendigt, ligesom regeringen hele tiden er opmærksom på, hvilke retssikkerhedsspørgsmål de forskellige initiativer kan give anledning til.
I den sammenhæng vil jeg sige, at regeringen lægger megen vægt på lovforslaget om sort arbejde og socialt bedrageri.
Vi har ganske vist ikke på nuværende tidspunkt en endelig vurdering af, hvordan forslaget vil virke i retning af at modvirke sort arbejde, men regeringen tror på, at man nu bør vente og se, om forslaget ikke vil være et ganske effektivt skridt i samme retning, som forslagsstillerne vil.
Regeringen har i hvert fald tillid til, at de foreslåede regler vil få købere af sort arbejde til at tænke sig godt om og afholde sig fra den slags, når de finder ud af, at de faktisk risikerer at blive idømt en straf.
Jeg vil gerne føje til, at regeringens opfattelse givet er, at bekæmpelse af sort arbejde ikke kun er et spørgsmål om, hvilke regler og foranstaltninger regeringen og Folketinget sætter i værk, men også, som jeg nævnte tidligere, et spørgsmål om de holdninger, der præger samfundet.
Det er derfor vigtigt, at spørgsmålet fortsat diskuteres, så kendskabet til de negative virkninger af sort arbejde bliver mere udbredt.
Regeringen er naturligvis indstillet på at lytte til alle gode ideer, som kan medvirke til at begrænse omfanget af det sorte arbejde, ligesom regeringen selv løbende overvejer, hvad der kan gøres på området.
Til sidst vil jeg blot sige, at regeringen af de grunde, som jeg allerede har nævnt, ikke kan støtte det fremsatte beslutningsforslag.