Bertel Haarder (V), 2005-03-02:
Jeg vil gerne sige tak til det flertal, som har givet tilsagn om at ville støtte dette forslag, eventuelt med visse bemærkninger, som vi kan blive enige om i en dialog mellem udvalget og mig.
Så vidt så godt.
Så kommer vi til svarene på de forskellige indvendinger, der har været, og jeg tror, jeg vil svare på en positiv måde og stille spørgsmålet: Kan det virkelig være forkert at rose skoler, som under vanskelige vilkår opnår bedre resultater end forventet?
Er der noget galt i det?
En nørrebroskole med et flertal af indvandrerbørn, som opnår resultater, der ligger i nærheden af landsgennemsnittet, bør jo absolut have ros for det.
Er der noget galt i, at man finder frem til, hvem der kan fortjene at blive fremhævet og rost og derved blive bekræftet i, at de skal fortsætte ad den vej, som de er slået ind på?
Og er der noget galt i, at andre, som ikke har opnået den samme fremgang i forhold til udgangspunktet, søger inspiration på skoler, som har gjort det bedre end forventet?
Er der noget galt i, at der bliver en levende debat om det skolerne imellem?
Er der noget galt i, at forskerne også derved får bedre grundlag for de gode råd, som de forhåbentlig vil give i fremtiden om, hvordan vi kan forbedre skolen?
De råd skulle vi jo gerne have flere af.
Jeg kan ikke se det.
Jeg står her med en figur, som viser den integrationspris, jeg som integrationsminister har uddelt til virksomheder, kommuner, enkeltpersoner og skoler, som har gjort en helt særlig indsats for integrationen.
Det foregik på den måde, at der var et udvalg bestående af mennesker fra forskellige organisationer, ofte organisationernes formænd, som ud fra visse kriterier fandt frem til, hvem der havde gjort det særlig godt.
De blev så fremhævet ved den årlige integrationsprisuddeling, hvor man så fik en beskrivelse af, hvad det var, de havde gjort godt, til inspiration for andre.
I stedet for blot at få nogle tal, så prøver vi altså at få lidt mere end bare tal.
Jeg har det godt med, at vi på fru Louise Freverts og Dansk Folkepartis foranledning har fået fjernet nogle ord, som heller ikke jeg bryder mig særlig meget om.
Så fred være med dem.
Men jeg håber, at vi kan være enige om, at vi skal tage hensyn til udgangspunktet, tage hensyn til opgavernes sværhed, når vi vurderer, om en skole skal have en positiv vurdering.
Så siger fru Pernille Blach Hansen, at lovforslaget jo ikke angiver, hvad vi så skal gøre ved de skoler, som klarer sig mindre godt.
Nej, den vægt, hvorpå vi vejer grisene, giver jo heller ikke kuren for den gris, der var for mager.
Men hvis ikke man får vejet grisen, så ved man jo ikke, at den er for mager og fortjener bedre kost og røgt og pleje, og formålet var jo, at man kan få en angivelse af, om der er brug for en ekstra indsats.
Hvem skal så foretage det videre fornødne, spørger fru Pernille Blach Hansen.
Jamen skolen er jo kommunal, så der er altså en kommunal ledelse, der er også en skoleledelse, og der er en lærerkreds, som forhåbentlig vil studere de vurderinger, der kommer ud af det, grundigt, hvorved det bliver et redskab sammen med andre redskaber i det daglige arbejde med at forbedre kvaliteten.
Jeg vil godt understrege, for at alle er opmærksomme på det, at de nye nationale prøver eller test, som vi jo vil indføre ifølge regeringsgrundlaget, ikke vil indgå i denne offentlighed, vi taler om her.
De vil ikke blive brugt til at stemple hverken elever eller skoler.
Det, vi taler om med dette lovforslag, er heller ikke en stempling eller en indiskretion med hensyn til elever eller skoler.
Der vil, som der klart og tydeligt står i bemærkningerne, blive fundet et enkelt udtryk, som man så kan kalde, hvad man vil, et enkelt udtryk for den præstation, som er ydet i forhold til det, man kunne forvente, i forhold til udgangspunktet, i forhold til andre skoler i lignende situationer.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi gør forsøget.
I det tidligere forslag var der en revisionsparagraf.
Den er nu fjernet.
Jeg forstår på fru Louise Frevert, at hun synes, vi bør bevare en revisionsparagraf.
Et kompromis kunne jo være, at vi slet og ret aftalte, hvornår vi ser på sagen igen, for hvis det fungerer, som det skal, er der jo ingen grund til at ulejlige Folketinget.
Lad os finde ud af en prøvetid for denne nyskabelse, som det er, lad os have et åbent sind over for, hvad vi kan bruge denne nyskabelse til, og lad os lytte til de ledere og lærere, som skal praktisere det og drage nytte af det.
Det er jo et dialogredskab mellem skolerne, men også mellem ministeriet og Folketinget og skolerne.
Det er et redskab, som vi forhåbentlig alle kan lære af.