Karen Jespersen (V), 1998-12-04:
Jeg vil gerne sige tak for den tilslutning, der har været til de forslag, vi behandler her, og jeg vil lige kommentere nogle af de punkter, der har været oppe i debatten fra flere ordføreres side.
Når vi snakker om den ændrede refusionsprocent for tilkendelse af førtidspension - altså forslaget om at sænke statens andel af udgifterne til førtidspension -
skal det jo ses i sammenhæng med, at det i dag er billigere for kommunerne at tilkende førtidspension, end det er at tilkende i hvert fald visse såkaldte aktive ydelser.
I de aktive ydelser er der jo dels udgiften til forsørgelse, men også udgiften til aktiviteten, altså lønudgifter osv., oveni.
Det gør jo, at man kunne være fristet til at bruge den billigere løsning med førtidspension, og rent faktisk kan vi også se, at der er en række kommuner, som har tilkendt førtidspension, selv om det egentlig ikke skete inden for lovens rammer.
Hensigten med at ændre på refusionsprocenten er altså ikke at stramme reglerne for tilkendelse af pensionen.
Der er ikke blevet ændret et komma i reglerne om tilkendelse af førtidspension, men hensigten er, kunne man sige, at få kommunerne til at følge loven.
Fru Inge Refshauge spurgte, om jeg ikke kunne love at følge med i, hvordan det fungerer i praksis, for at se, hvad det her fører til.
Dertil vil jeg sige, at Den Sociale Ankestyrelse gør jo det i disse år, at den laver en praksiskoordinering.
Det vil sige, at hvis der er en kommune, der er under mistanke, eller der er tydelige indicier for, at den tildeler for mange eller for få pensioner, har både Ankestyrelsen og de sociale nævn kompetence til at bede om at få de sager udleveret og så gå dem efter i sømmene for at se, om det rent faktisk er sådan, at kommunen har fulgt lovens retningslinjer.
Jeg er selv meget glad for denne mulighed, og jeg vil bestemt også regne med, at Ankestyrelsen bruger den mulighed for at følge udviklingen, også efter at denne ændring er blevet vedtaget.
Så var der spørgsmål om nogle af de ting, som giver
nogle mindre udgifter for staten.
Jeg synes ærlig talt, det er almindelig sund økonomisk fornuft, at man ikke giver dobbelt forsørgelse, og jeg synes egentlig, det er lidt underligt, at man oven i købet vil være bekendt at bruge et udtryk som social massegrav, fordi vi nu laver en ordning, der rent faktisk bevirker, at man ikke kan få en lønindtægt og en månedspension samtidig.
Det er da de mennesker yderst vel undt, at de får en ekstra indtægt den dag, de starter som pensionister
, men i og med at vi jo altså har nok af andre ting at bruge pengene til, synes jeg egentlig, det er yderst rimeligt, at vi siger, at der ikke skal være dobbeltforsørgelse.
Det samme gør sig gældende, når man får tilkendt en pension, og hele processen varer mere end 3 måneder.
Så får man også dobbeltforsørgelse i dag, og fremover er det også her meningen, at man skal ikke have dobbeltforsørgelse.
Fremover bliver f.eks. sygedagpenge modregnet i den pension, man får udbetalt, så man får sygedagpenge og et beløb oveni, så man kommer op på pensionens fulde størrelse i de måneder, hvor man går og venter på sin pension.
Til sidst om den sociale pensionsfond: For det første er det jo sådan, at i 1982 skete der den ændring, at man stoppede indbetalingerne til fonden og også ændrede formålet med fonden fra at dreje sig om tillægspensioner til at dreje sig om det, der kaldes pensionsforbedringer, og op gennem 1980'erne skete der så det, at Folketingets flertal vedtog en række lovændringer under henvisning til pensionsfonden.
Jeg synes selv, det er utrolig ulogisk, at man vedtog alle de ændringer, uden at man havde en konstruktion, der kunne finansiere dem.
Det har jo været sådan, at man kun måtte bruge overskuddet, men ikke spise af grundkapitalen, så vi har i en del år haft en situation, hvor Folketinget har vedtaget en række lovændringer, der kostede en 7-8 mia. kr. om året, mens man kun kunne tage et beløb på et par milliarder til at dække de 7-8 mia. kr., fordi renteafkastet ikke var større.
Den ændring, der blev lavet med en tekstanmærkning til finansloven i 1996, var en tilladelse til, at man kunne begynde at finansiere de love, man havde vedtaget, ved at tage af fondens grundkapital, og for at være helt sikker på, at der ikke er noget at komme efter, og at det er helt i overensstemmelse med lovgivningen, bliver den tekstanmærkning nu indarbejdet i loven om den sociale pensionsfond.
Man kan altså sige, at ændringerne startede helt tilbage
i 1982 og fortsatte op gennem 1980'erne, i og med at man dengang vedtog en række love, som faktisk kostede en del penge, og som skulle finansieres af pensionsfonden.
Det, vi nu sikrer,
er altså, at de ændringer rent faktisk også bliver finansieret af fonden.