runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-02-01:
Det er rigtigt.
Der foreligger en ret kritisk evalueringsrapport om det internationale kulturarbejde og det internationale kultursamarbejde, og det drejer sig ikke kun om Kulturinstituttet og dets arbejde, men handler generelt om vores måde at bedrive kulturudveksling på.
Vi er ikke færdige med det arbejde, men jeg glæder mig til at præsentere Folketingets partier for et forslag sidst på foråret.
Kim Andersen (V), 2000-02-01:
Er kulturministeren enig i Kulturinstituttets synspunkt, at der bør oprettes et policy-organ, hvor de forskellige interessenter har sæde og kan være med til at planlægge kommende fremstød, og er ministeren indstillet på at medvirke til oprettelsen af et sådant organ?
Og i forlængelse heraf: Er ministeren interesseret i og indstillet på at involvere Udenrigsministeriet, således at kulturfremmeindsatsen i udlandet også ses i relation til en generel eksportfremmeindsats?
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-02-01:
Med hensyn til det sidste mener jeg selvfølgelig også, at vores kulturudveksling og vores kultursamarbejde med udlandet kan bidrage til at fremme dansk eksport, men det kan aldrig blive hovedformålet.
Jeg mener, at hovedformålet med vores kulturudveksling må være at sikre en udvikling i det danske kunst- og kulturliv, dvs. bidrage til at højne kvaliteten af dansk kunst- og kulturliv, ud fra den betragtning, at den eneste måde, man bliver bedre og dygtigere på, er ved at blive målt med internationale alen, og derfor skal vi ud.
Vi har lige været i Hamborg og åbnet det store kulturfremstød dér, hvor masser af danske kunstnere og grupper inden for kulturlivet får mulighed for at vise det ypperste, de kan, og præsentere det for et kritisk internationalt publikum.
Forhåbentlig kommer de hjem berigede og med en større indsigt i, hvad de rent faktisk formår, og hvad det er, dansk kunst- og kulturliv har at bidrage med i forhold til den internationale kulturverden.
Med hensyn til, hvordan vi organiserer det internationale kultursamarbejde i fremtiden, vil jeg meget gerne have mulighed for at vende tilbage, for vi har efterhånden gennem de sidste 10-15 år prøvet forskellige modeller, og ingen har været særlig succesfulde.
Det er klart, at det, der først og fremmest er behov for, er en bedre koordination, også mellem de enkelte ministerier, men samtidig må man også vide, at kunst- og kulturlivet er meget egenrådigt og meget kaotisk, og at der somme tider er behov for en meget stor spontanitet, for at kulturen virkelig blomstrer.
Anders Samuelsen (RV), 2000-02-02:
Det lovforslag, vi behandler i dag, er et forslag om forhøjelse af hædersgaver, og det drejer sig om en forhøjelse på op til 12.000 kr. årligt.
Jeg vil godt fra Det Radikale Venstres side sige, at Det Radikale Venstre støtter forslaget.
Jeg vil samtidig gerne benytte lejligheden - som det altså åbenbart er blevet efterlyst i dag her fra Folketingets talerstol - til at rette en stor tak og anerkendelse til de personer, som på tværs af politiske skel har ydet en stor indsats.
Hvad der har måttet være af lidelser i den forbindelse, kan vi med dette lovforslag ikke kompensere for.
Men vi sender et signal og altså her i forbindelse med lovforslaget via penge, men det kan på ingen måde dække over den tak, som skal lyde i ord, og som er den, som ikke kan gøres op i penge.
Så Det Radikale Venstre støtter det her lovforslag og vil samtidig gerne sende en tak til dem, som har ydet den indsats, som er blevet ydet.
Tom Behnke (FRI), 2000-02-02:
Det er egentlig lidt imponerende, at regeringspartierne, Venstre og De Konservative, som nu støtter en række små partiers forslag om, at man skal forhøje hædersgaven, som tak bliver skældt huden fuld.
Det er egentlig noget imponerende.
burde jo egentlig sige tak, for nu bliver forslaget gennemført.
Men det gør man ikke.
Næ, man skælder ud.
Man skælder ud over måden, det er gjort på, argumentationen for, det er sket osv. Jeg tror, at regeringspartierne, Venstre og De Konservative må sidde med en underlig fornemmelse i øjeblikket.
Man imødekommer nogle partiers ønske, og så bliver man skældt ud for det.
Jeg har ligesom alle andre ordførere naturligvis meget stor respekt for dem, der i krigens år, specielt krigens sidste år, gjorde et meget, meget stort stykke arbejde for, at det lykkedes for Danmark at blive et frit land igen.
De mennesker, der satte både liv og velfærd og helbred på spil, skal naturligvis hædres.
Det er der slet ingen tvivl om.
Men som socialministeren sagde, da vi behandlede lovforslag nr. L 185 den 18. marts sidste år, det er mindre end 1 år siden: »Jeg mener ikke, at forholdene har ændret sig, siden vi sidst behandlede forslaget, og derfor afviser jeg også forslaget i dag.
Jeg vil gerne understrege, at hædersgaven er tænkt som en hæder og ikke som et forsørgelsesbeløb.
En meget stor del af dem, der modtager hædersgaver, modtager også en månedlig erstatning af en ganske pæn størrelse efter lov om erstatning til besættelsestidens ofre, og det er denne erstatningsydelse, der skal betragtes som den egentlige forsørgelsesydelse«.
Socialministeren afviste det altså med den argumentation.
Den argumentation holder vel stadig væk den dag i dag?
Socialdemokratiets ordfører, som på daværende tidspunkt også var fru Grete Schødts, sagde: »Nu står vi så i dag igen med et forslag om regulering af hædersgavebeløbet til netop det dobbelte.
Jeg mener, det er en politisk misforståelse, og på Socialdemokratiets vegne afviser jeg forslaget.
Der er vel ikke ændret noget siden?
Alligevel har regeringen og Socialdemokratiet ændret holdning.
Man kan undre sig over hvorfor.
Og på samme måde kunne jeg citere både Venstre og De Konservative for stort set de samme argumenter.
Der er ikke noget, der har ændret sig.
Hæder og ære kan ikke gøres op i kroner og øre.
Der er tale om en hædersgave, som vi også i Frihed 2000 naturligvis meget gerne giver.
Ingen tvivl om det.
Det er jo heller ikke sådan, at beløbet har stået stille gennem de mere end 50 år.
Beløbet har jo rent faktisk udviklet sig.
Men det, man har haft tradition for, og det synes jeg har været en smuk tradition,
er, at man har forhøjet beløbet ved forskellige jubilæer og andre mærkedage. Man har benyttet disse lejligheder til at hæve beløbet.
Hver eneste gang har vi støttet en forhøjelse af beløbet, men i forhold til det foreliggende lovforslag må vi i Frihed 2000 fastholde vores tidligere indstilling.
En indstilling, som blev delt både af regeringen - Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre - Venstre og Det Konservative Folkeparti.
Vi kan ikke støtte forslaget.
Arne Melchior (CD), 2000-02-02:
Jeg ved, hun ved, vi ved, at hun kan gøre det meget bedre, men sådan skulle det altså ikke være.
Man lægger dem altså ikke bare på dørtrinet eller rækker dem frem og siger: »Her har du dem«.
Men man siger sjovt nok: »Tillykke med dagen«, »mange gode ønsker«, »tak for en dejlig aften i går«.
Der er ikke tale om store, svulstige ord.
Der er tale om at sige det, man mener, og som man hele tiden har ment og været for bundet til at kunne udføre i handling.
Der er ingen, der skal komme og fortælle mig, at det skulle gøre ondt på nogen at få det at vide.
Disse mennesker er nu blevet 50 år ældre i mellemtiden.
De er meget følsomme.
De har år efter år været vidne til, at lignende forslag er fremsat her i Tinget og er blevet stemt ned, er blevet hånet ned.
Og nu endelig kommer vi så til vejs ende, og sagen får en lykkelig udgang, som den skulle have haft for længe siden, og så kunne man altså godt have sagt de pæne ord.
Men jeg håber, at jeg har hørt de gode fortegn rigtigt, der var foran ministerens udtalelser her, og at de er på hele regeringens vegne.
Jeg synes, det skal siges stærkt, og jeg synes, det skal siges ofte, og jeg synes slet ikke, det kan siges for ofte.
Det var altså frihedskæmperne, som vi kan takke for det.
Gestusen sikkert mere end pengene betyder nok noget for dem, håber jeg da.
Men det betyder altså mest for os at have bragt den sag i orden, og nok mindre for dem.
Men altså tak til alle, der stemmer for nu.
Jeg forstår, at der stadig væk er et parti, der holder sig fornemt tilbage, men det må de så ligge og rode med.
Tove Videbæk (KRF), 2000-02-02:
Dette lovforslag har jo til formål at løfte det årlige hædersgavebeløb op til 12.000 kr., og det svarer jo til, at det beløb, der skal udbetales fremover, ligger på niveau med realværdien af det beløb, der blev udbetalt i 1945.
De 800 kr., der blev udbetalt i 1945, svarede jo netop til 10 pct. af en faglært arbejders løn, og det foreslåede beløb på 12.000 kr. skulle jo netop på samme måde svare til det.
L 169 er helt i tråd med L 185, der blev fremsat vedrørende samme sag for ca. 1 år siden, og dengang blev det fremsat i fællesskab af partierne Enhedslisten, SF, Dansk Folkeparti, CD og Kristeligt Folkeparti. Egentlig var det jo rimeligt, at man løbende lod hædersgavebeløbet følge med udviklingen og blive pristalsreguleret.
Selv om man tidligere har nævnt, at man fordoblede beløbet for nogle år siden, så er det jo først, når beløbet når op på de 12.000 kr., at det er oppe på det niveau, der svarer til niveauet i 1945.
Vi skal fortsat og stadig huske på de mennesker, der satte deres liv på spil i kampen for Danmarks sag, og de mennesker er nu ved at være gamle.
De berørte personer er sikkert omkring 70 år og ældre.
Det er gamle mennesker, der har gjort en indsats for Danmark under Anden Verdenskrig.
Jeg er selv født og opvokset i Sønderjylland og har i min barndom hørt mange beretninger om danskeres, naboers, familiemedlemmers osv. indsats på forskellig måde i krigen.
Lad os give disse aldrende mennesker et skulderklap med vedtagelse af dette lovforslag.
Lad os sige til dem, at de ikke er glemt, og at vores taknemmelighed over for dem i hvert fald ikke er devalueret, som hædersgavebeløbet indtil nu har været.
Men det får vi rettet op på ved at vedtage det her lovforslag.
Kristeligt Folkeparti er for.
Birthe Skaarup (DF), 2000-02-02:
Jeg kan høre på fru Tove Fergos toneleje
Det er jeg sådan set glad for, at fru Tove Fergo siger her.
Det, vi vil med vores forslag - og det er et svar til fru Tove Fergo - er, at vi vil have nogle varige løsninger for de hjemløse, de psykisk syge og narkomanerne og dem, der ikke kan klare sig selv.
Det er et af hovedsigterne med det her forslag også.
Tove Fergo (V), 2000-02-02:
Og vi er ganske enige med fru Birthe Skaarup i, at der så vidt muligt skal skabes varige løsninger til de boligløse, som er syge samtidig, eller som har et misbrugsproblem, men det er også nødvendigt, at der er nogle akutpladser, sådan at man kan komme ind, når man midlertidigt er boligløs af en eller anden grund. Men det er helt rigtigt.
Vi er helt enige: Varige behandlingspladser og behandlingstilbud til de syge og til misbrugerne.
Men der skal selvfølgelig ske noget.
Vi kan ikke bare blive ved med at snakke.
Kaj Ikast (KF), 2000-02-02:
Da vores ordfører, hr. Jens Heimburger, ikke kan være til stede, skal jeg læse følgende op: Det Konservative Folkeparti kan til fulde støtte intentionerne bag Dansk Folkepartis genfremsatte beslutningsforslag om, at ingen borger skal mangle tag over hovedet.
Men de hjemløses problemer er ofte meget sammensatte.
Ikke mindst har mange hjemløse misbrugsproblemer og/eller psykiske sygdomme, og netop på grund af problemets sammensatte karakter finder vi, det er nødvendigt, at Folketinget i samarbejde med amter og kommuner løbende håndterer de konkrete udfordringer.
Derfor vil jeg gerne se erfaringerne fra indførelsen af satspuljeforliget, hvor der er afsat ret så store summer til forbedring af de hjemløses forhold, inden vi begynder at støtte med nye projekter.
Derfor kan vi ikke støtte det fremsatte forslag.
Birthe Skaarup (DF), 2000-02-02:
Nu er det jo ikke første gang, at Dansk Folkeparti har været vidne til hr. Villy Søvndals udfald mod os her i Folketingssalen
, og noget af det, jeg lige vil fortælle hr. Villy Søvndal igen, som jeg har prøvet på tidligere, er, at hvad angår boliger til de ældre, boliger til ungdommen og ligeledes boliger til særligt udsatte grupper, så har vi aldrig haft noget imod at hjælpe disse grupper. Det, vi siger, er, at den almennyttige boligsektor altså også kan gå hen og blive for stor.
Vi vil godt have noget mere privat boligbyggeri.
Den debat har jeg før ført her i Folketingssalen med hr. Villy Søvndal, men hr. Villy Søvndal vil ikke forstå, hvad det er, vi mener.
Så nævner hr. Villy Søvndal også forsorgshjemmenes udtalelser og Jyllands-Posten, og dertil kan jeg blot sige: Jamen altså der er altså nogle hjemløse i det her land, og det er dem, vi gerne vil hjælpe, uanset om vi er indvandrerfjendske eller ej. Såfremt indvandrere også kommer til et herberg, så skal de naturligvis også have overnatningsmuligheder.
Lad være med at føre den politik her, og lad være med at udstille Dansk Folkeparti på den måde.
Villy Søvndal (SF), 2000-02-02:
Ja, så kan jeg forstå, at det kan opfattes som et udfald mod Dansk Folkeparti at citere fra Dansk Folkepartis principprogram.
Altså er det en hemmelighed, det, der står i Dansk Folkepartis principprogram?
Hvordan kan det være et udfald at citere, at Dansk Folkeparti for den holdning, man har: at man ikke vil støtte?
Det er da en ærlig sag, men det betyder, at nogle mennesker kommer i klemme.
Jeg hørte fru Birthe Skaarup sige, at den almene sektor kan blive for stor.
Den er i øvrigt historisk lav i øjeblikket.
Vi bygger 6.000 støttede boliger om året.
6.000.
De bruges stort set alle sammen af ældre, så er der nogle ganske få ungdomsboliger - for få, det er derfor, unge ikke kan få boliger i uddannelsesbyerne - og så nogle ganske få familieboliger.
Men jeg forstår, at når man synes, den er for stor i Dansk Folkeparti, så skal den endnu længere ned i en situation, hvor der er boligmangel.
Hvem tror fru Birthe Skaarup kommer til at betale prisen for det?
Tror fru Birthe Skaarup ikke, at det betyder flere hjemløse?
Tror fru Birthe Skaarup, at hjemløse tager ud og køber et parcelhus i Charlottenlund?
Eller hvordan tænker Dansk Folkeparti?
Jeg forstår det ikke.
Arne Melchior (CD), 2000-02-02:
Det kan CD som sagt altså også.
Hvor har der stået mange her og sagt, at de, der kom med det forslag, kun var ude på at rage stemmer til sig og gøre sig populære, som om det var nogen stor befolkningsgruppe, det drejede sig om.
Hvor har der været mange underlige, grænsende til modbydelige undskyldninger for at afvise lovforslaget igennem årene.
Men i stedet for at ærgre sig over det, så skal vi selvfølgelig glæde os over, at vi nu er kommet så langt.
Den glæde er hos mig stor, det er den bestemt.
Men der er lidt malurt i bægeret, for, som jeg vist tillod mig at sige i en kort bemærkning før, forelæggelsen for Folketinget er støvsuget for ethvert venligt ord.
Jeg forstår det ikke.
Altså når man sender mennesker blomster f.eks. til gratulation eller til tak for sidst, eller hvad det nu kan være, så kunne man sige: Jamen blomsterne kan tale for sig selv.
Her lader vores varme socialminister beløbene tale for sig selv.
Det er altså de mennesker, der har været de vigtigste personer for Danmarks værdighed, frihed og demokrati i det århundrede, som vi lige har afsluttet.
Skulle de ikke fortjene et ord med på vejen?
for en kold hånd, der har hvilet over den sag indtil nu fremsættelsen af det her forslag
Der må for Guds skyld ikke blive sagt et pænt ord fra regeringens side.
Jeg vil da gerne kvittere for den socialdemokratiske ordførers nævnelse af mit navn.
Jeg gør mig ikke mere fortjent i den sag end så mange andre.
Ideen til at gøre det permanent kom op i det statsministerielle udvalg, som var nedsat til markeringen af 50-års-fejringen for Danmarks befrielse, og da foreslog vi ved det bord, og det var SF og undertegnede, CD altså, at vi skulle gøre dette permanent, hvorpå vi blev mødt med et »det er nemt nok at foreslå udgifter«.
Og så har vi i fællesskab fremsat det gang på gang på gang, og jeg vil meget gerne fremhæve, at det, foruden de nævnte partier, også har været Kristeligt Folkeparti, så vidt jeg husker - og det er rigtigt - og Dansk Folkeparti, som har været med hele vejen.
Der var en alliance så at sige fra det yderste venstre til det yderste højre
, men hele den store midte, de tre store midterpartier - altså ikke centrumpartier, for det er mit eget jo - sagde bragende nej hver gang.
Og nu har de ladet sig overtale til et ja, og så bliver det et hviskende, et langt, et næsten stumt ja.
Må det ikke forplante sig her, således at de mennesker, som nu får denne længst fortjente lille gave, og den er jo lille, må høre, at det sker med glæde og med helt og fuldt hjerte.
Birthe Skaarup (DF), 2000-02-02:
Nej, vi tror ikke, at der er nogen hjemløse, der går ud og får en bolig i Charlottenlund, men det er nu sådan, når vi taler flygtninge, så er det sådan, at når de kommer til det her land, så har de mulighed for inden for tre måneder at få skaffet en bolig, og det er her, vi siger: Jamen det må altså også gælde for nogle af de danskere i det her land, der ikke har mulighed for at gå ud og skaffe sig en bolig, og det kan være de psykisk syge, det kan være de hjemløse.
Altså vi mener, at de skal stilles lige.
Med hensyn til den almennyttige boligsektor har vi i vores principprogram nogle klare, helt klare forudsætninger for at sige, at selvfølgelig skal den sektor ikke være for stor.
Vi vil godt have noget mere privat boligbyggeri ind.
Det, vi også siger, er, at når det gælder ældre, når det gælder ungdommen, og når det gælder de psykiske syge, så skal de have mulighed for at få hjælp til boliger, og det kan være i almennyttigt boligbyggeri.
Villy Søvndal (SF), 2000-02-02:
Jeg må bare sige, at det er simpelt hen en rystende mangel på elementær sammenhæng.
Jeg synes, det er helt fantastisk at kunne stå og mene, at man skal skære på det støttede boligbyggeri, der er det boligbyggeri, der forsyner mennesker, der har svært ved at komme ind på boligmarkedet, samtidig med at der slet ingen grænse er for, hvad man vil gøre for alle de grupper, der efterspørger det, nemlig hjemløse, ældre og handicappede og unge osv.
Det hænger altså ikke sammen.
Det hænger slet ikke sammen.
Må jeg så ikke godt sige til diskussionen om, at det skulle være indvandreres skyld, at danske hjemløse ikke får en bolig, at det forholder en af dem, der formentlig ved mest om hjemløseområdet, nemlig Aksel Beldring, tidligere leder af Sundholm, sig til.
I samme artikel i Jyllands-Posten, som jeg citerede fra før, det er tirsdag den 1. februar 2000, første sektion, står følgende, og det er et citat fra hr. Aksel Beldring: »Når der er en stigende andel af flygtninge og indvandrere på herbergerne, er det jo, fordi nogle af de traditionelle beboere som eksempelvis alkoholikere har fået bolig. Ellers var der jo ikke blevet plads til de andre, siger han.«
Det er jo en ganske anden historie end Dansk Folkepartis historie
Og et spørgsmål, der trænger sig på, er: Hvem mon har mest forstand på det her? Dansk Folkeparti i en kampagneform eller de mennesker, der til daglig driver forsorgshjem?
Jeg tror godt, jeg tør svare.
Kurt Christiansen (DF), 2000-02-02:
Jeg skal på Dansk Folkepartis vegne udtrykke min store glæde
over det her lovforslag, vi behandler i dag.
Forslaget er jo ikke fremmed for Dansk Folkeparti, som hovedparten af Tingets medlemmer her nok vil erindre.
Som i de tidligere år har Dansk Folkeparti fremsat det her lovforslag vedrørende hædersgaver, for vi mener, at selv om det er 50 år siden, bør vi ikke glemme de mennesker, der under Anden Verdenskrig viste mod og mandshjerte og mange gange satte livet på spil for det, de troede på. Det er glædeligt, at regeringen omsider har indset fornuften i at forhøje hædersgaverne.
Det til trods for, at Dansk Folkeparti gennem de sidste 8-9 år har fremsat dette forslag, og regeringen ved disse lejligheder stemte imod.
Vi skal naturligvis ikke tage hele æren fra regeringen, men blot erindre de ærede medlemmer af Tinget om, at sidst, da Dansk Folkeparti fremsatte forslaget, som ville fordoble hædersgaverne, så det ud til, at der ville danne sig et flertal her i Folketinget uden om regeringen, og som følge deraf ser vi nu forslaget fremsat i dag af regeringen. Men vi kan naturligvis også støtte forslaget.
Sonja Mikkelsen (S), 2000-02-02:
Men jeg vil gerne understrege, at de initiativer, der nu tages i DSB, tager sigte på at forebygge, at der kommer regularitetsproblemer, og så tror jeg måske også, det vil være passende, at man ikke undervurderer S-togs-kunderne.
Kaj Ikast (KF), 2000-02-02:
Da vores ordfører, hr. Jens Heimburger, ikke kan være til stede, skal jeg på hans vegne læse følgende op: Det Konservative Folkeparti har den største respekt for de danskere, som ydede en indsats og blev ofre for nazismens åg under Anden Verdenskrig.
I forhold til disse personers lidelser er hædersgaverne jo kun en yderst beskeden tak fra det officielle Danmark, og Det Konservative Folkepartis opfattelse er, at erstatning og hædersgaver til de personer og deres efterladte, som blev påført store lidelser under krigen, bør gennemføres med respekt og uden nogen polemik i Folketinget. Vi støtter derfor regeringens lovforslag om forhøjelse af hædersgavebeløbet med stor glæde.
Margrete Auken (SF), 2000-02-02:
Og selv om der ikke var de risici i den - og det er et af de steder, hvor jeg virkelig håber at jeg ikke får ret, det skal jeg love for - så kommer der oven i dét, at der er store besværligheder med passagerstrømmene, og de er erkendt fra anden side også.
Nu prøver jeg så igen - og nu skal jeg passe på, nu skal jeg se på formanden og ikke på mit lys hernede, for at se, hvornår jeg er færdig: Der er altså en vanskelighed med, at over 50 pct. af passagererne står på en helle oppe på Frederiksborggade, men de kan ikke komme under vejen over til den.
Ministeren har selv i en rapport fra maj 1998 gjort opmærksom på, at det er en ringe løsning
færdselssikkerhedsmæssigt.
Og så ved jeg godt, at er der noget, der rager ministeren mindre end ingenting, så er det, hvad vi andre går og finder ud af, eller hvad andre mennesker end hun selv finder ud af, men det synes jeg ikke er klogt.
Jeg synes, ministeren skulle tage og sige til sine embedsmænd, at nu skal de til at følge med i, hvad der foregår på trafikområdet og ikke mindst på så dyrt et område som Metroen.
Og så vil jeg godt igen spørge: Har ministeren fremover tænkt sig at sørge for, at der kommer bedre kontakt mellem ministeriet og Ørestadsselskabet?
Jeg ved, at det så igen er et sted, hvor jeg har hr. Svend Heisselberg på min side, for han har udtrykkeligt bedt om, at der blev bedre kontakt mellem de forskellige instanser.
Eller har ministeren bare tænkt at blive ved at sidde og kigge op i luften og lade som om, der ingenting sker?
Sonja Mikkelsen (S), 2000-02-02:
Dette spørgsmål handler ikke om, hvorvidt der er sammenhæng eller ikke sammenhæng imellem de forskellige trafiksystemer i København.
Dette spørgsmål handler om, hvorvidt planlægningschefen i Trafikministeriet har været præsenteret for Maunsell-rapporten eller ej som bestyrelsesmedlem, og det har han mig bekendt ikke.
Margrete Auken (SF), 2000-02-02:
Ja, jeg beklager meget.
Jeg kan godt se, at det var alt for svært.
Så jeg vil lade være med at spørge
videre i den dér for ministeren vanskelige materie.
Hermed sluttede spørgsmålet.
»Hvis Nørreport Station må lukke, f.eks. på grund af et pludseligt uheld, hvor lang tid vil det i givet fald - efter ministerens vurdering - tage HT m.fl. at få etableret og effektueret de nødvendige nødplaner?«