Søren Gade (V), 2005-03-11:
Tak for nogle gode, interessante og spændende indlæg.
Det glæder mig, at der i lighed med førstebehandlingen fra sidste år stadig er en overvejende positiv indstilling til de tre lovforslag.
Jeg vil kommentere nogle af de bemærkninger, som nogle af ordførerne har gjort.
Der er blevet rejst en række spørgsmål.
Jeg kan ikke besvare dem alle her, men det vil være naturligt, at vi selvfølgelig får belyst de her spørgsmål under udvalgsbehandlingen.
Jeg skal i hvert fald herfra sige, at jeg vil gøre alt, hvad jeg kan for at få de nævnte problemstillinger belyst.
Jeg vil godt lige prøve at trække nogle af de helt centrale ting og elementer fra lovforslaget frem.
Lovforslagene hviler i al væsentlighed på et langvarigt og grundigt udvalgsarbejde, hvor der var deltagelse fra så vel juridiske eksperter som militære ledere og repræsentanter for de værnepligtige og de forskellige faglige organisationer.
Jeg lægger vægt på, at det, udvalget har vurderet, er, at der fortsat er et behov for et særligt militært straffe- og disciplinarsystem, også i fredstid.
Det er indstillingen fra det her udvalg.
Det er også i den forbindelse af afgørende betydning for regeringen, at lovgivningen bygger på det udvalgsarbejde, og at en betænkning stort set er afgivet i enighed, hvor man prøver at finde den her meget fine balance, både med hensyn til de interesser og de hensyn, som skal varetages, og de retsgarantier, som en sådan lovgivning nødvendigvis også skal indeholde.
Det er helt centralt, også med hensyn til de nuværende opgaver i dansk forsvar, at soldaterne allerede i fredstid får deres pligter ind på rygraden, ligesom der må være mulighed for en hurtig og effektiv indgriben over for de ganske få, der ikke følger reglerne.
Samtidig sker der i forhold til den lovgivning, vi har i dag, en ikke ubetydelig afkriminalisering af mange forhold.
F.eks. kan det, der hedder simpel uagtsomhed, ikke længere straffes, hvilket også hr. Morten Helveg Petersen var inde på, men alene resultere i pålægning af disciplinarmiddel, og kun forhold af grovere karakter vil typisk være strafbelagt.
Jeg vil gerne understrege, at det også er vigtigt for mig at få revisionen af den lovgivning vedtaget med så bredt et flertal i Folketinget som muligt.
Det har bl.a. også været baggrunden for, at jeg har valgt at lade bestemmelsen om forsvarsministerens adgang til under ekstraordinære forhold at forbyde militærpersonels deltagelse i foreninger og forsamlinger helt udgå.
Jeg er selvfølgelig glad for, at det er blevet vel modtaget af de forskellige ordførere her i dag, men jeg har også noteret mig, at personelorganisationerne har modtaget denne ændring med tilfredshed.
Så er der rejst en del spørgsmål fra de forskellige ordførere, og jeg vil godt prøve – det er ikke udtryk for, at jeg ikke vil svare på alt, for det er meget omfattende – at trække nogle af de meget principielle og meget vigtige ting frem.
Jeg vil starte med hr. Holger K. Nielsen, som var inde på lige præcis bestemmelsen vedrørende journalister.
Der vil jeg som udgangspunkt godt sige til hr. Holger K. Nielsen, at der bestemt ikke fra min side ligger nogen interesse i at begrænse pressens muligheder for at gå ud og afdække nogle forhold, som skal afdækkes.
Det, det alene handler om, er, at udvalget vedrørende den her militære straffe- og retsplejeordning har begrundet den bestemmelse, som nu er indsat, med de betydelige risici, som uagtsom afsløring af militære hemmeligheder rent faktisk kan medføre for de væbnede styrker og landets militære sikkerhed.
Herunder er det meget vigtigt at sige, at det er hensynet til det udsendte personel, som har været drivkraften i udvalgets anbefaling af, at den her paragraf indsættes.
Det er således kun det, der hedder groft uagtsomme overtrædelser, der vil kunne straffes, og bestemmelsen vil i fredstid kun omfatte militærpersonel.
Under væbnet konflikt kan den omfatte enhver, herunder journalister, og det er bl.a. i sådan nogle situationer, at udvalget så også anbefaler, at hensynet til pressen må vige for sikkerhedshensynet.
Men jeg vil sige til hr. Holger K. Nielsen, at jeg under udvalgsarbejdet meget gerne vil være med til at belyse nogle af de eksempler, således at vi i hvert fald prøver at afgrænse det til at sige, hvad det er, det ikke omhandler, således at jeg forhåbentlig kan mane noget af den skepsis i jorden, som hr. Holger K. Nielsen med rette kan have, fordi det ikke er beskrevet i detaljer.
Men det vil jeg gerne give tilsagn om at vi skal have kigget på under udvalgsarbejdet.
Et meget vigtigt spørgsmål, som blev rejst af hr. Frank Aaen, men også af hr. Per Kaalund, var spørgsmålet om tortur.
Det er jo utrolig vigtigt.
Jeg vil godt prøve at give et lidt fyldestgørende svar, dog således at vi stadig kan få det belyst i udvalgsarbejdet.
Det er således, at dansk lovgivning hverken i straffeloven eller i den militære straffelov i dag indeholder nogen specifik straffebestemmelse om tortur, men det er jo ikke ensbetydende med, at handlinger, som efter internationale konventioner må betegnes som tortur, ikke kan straffes efter dansk ret.
Den danske straffelov indeholder en række bestemmelser om bl.a. vold, ulovlig tvang, trusler om vold m.v., seksuelle krænkelser samt forbrydelser begået i offentlig tjeneste.
Disse bestemmelser omfatter også forhold begået af militærpersonel.
Så er der i den militære straffelov den paragraf, der hedder § 25 i dag, og som i lovforslaget hedder § 36.
Den kriminaliserer en lang række overtrædelser af krigens folkeret begået under væbnet konflikt.
Militær straffelov § 15 – den, der hedder § 27 i lovforslaget – kriminaliserer eksempelvis, at militært tjenestegørende personel undlader at efterkomme pligter, som de skal efterkomme som følge af enten f.eks. skriftlige tjenesteforskrifter eller forholdets natur i øvrigt.
Disse bestemmelser og samspillet mellem dem indebærer, at alle handlinger, som kan betegnes som tortur, allerede vil kunne straffes efter gældende lovgivning i fredstid og under væbnet konflikt.
Vi har tidligere i regeringen overvejet spørgsmålet om indsættelse af en specifik straffebestemmelse om tortur i straffeloven og har givet udtryk for, at dansk lovgivning efter regeringens opfattelse utvivlsomt lever op til de internationale konventioners krav.
Tortur kan som sagt allerede straffes efter gældende lovgivning, og der er derfor ikke noget behov for at indsætte en særlig straffebestemmelse om tortur hverken i straffeloven eller i en militær straffelov.
Jeg vil så sige, at hvis der kan peges på konkrete situationer, hvor der ikke vil kunne straffes, er det selvfølgelig noget, vi skal have vurderet nærmere.
Men jeg har altså gjort mig umage med at indhente bistand på det her område og har fået et tilsagn om, at man kan straffe tortur efter den lov, vi har, og at vi ikke har tradition for at sætte en specifik paragraf ind om det.
Foranlediget af det brev, som også er sendt til Forsvarsudvalget, er jeg selvfølgelig sikker på, at det vil blive rejst under udvalgsarbejdet.
Med hensyn til ICC, International Crime Court, vil jeg sige, at jeg der har fulgt den anbefaling, som lå i betænkningen.
Således er man kommet til den konklusion, at med hensyn til den formulering, som ligger i lovforslaget, og som bl.a. hr. Morten Helveg Petersen mente skulle ændres, således at den havde en anden sproglig udformning, vil Danmark med den nuværende formulering af den militære straffelovs § 9 konkret være i stand til fuldt ud at opfylde sine folkeretlige forpligtelser i henhold til Romstatutten.
Hr. Per Kaalund efterlyste en oversigt, og den vil vi selvfølgelig være behjælpelige med at lave, således at man kan se, hvor der er foretaget nogle ændringer, og hvad de betyder.
Med hensyn til spørgsmålet om væbnet konflikt kan jeg her meddele, at jeg kan oversende et stykke papir, som prøver at definere, hvad væbnet konflikt er.
Jeg kan her sige, at begrebet væbnet konflikt i forslaget til militær straffelov, skal fortolkes i overensstemmelse med det folkeretlige begreb.
Det beror således som udgangspunkt på en juridisk vurdering af de faktiske forhold, om der foreligger en situation, som må betegnes som væbnet konflikt.
Der besvarede jeg også spørgsmål 16 i forbindelse med det sidste udvalgsarbejde om lige præcis væbnet konflikt.
Når der i bemærkningerne til lovforslaget er anført, at der ikke nødvendigvis er uoverensstemmelse mellem anvendelsesområdet for Genèvekonventionerne og gyldighedsområdet for militærstraffelovsbestemmelser for væbnet konflikt, hænger det sammen med, at ikke alle overtrædelser af Genèvekonventionerne forudsætter væbnet konflikt i det, der hedder folkeretlig forstand.
Men det er, synes jeg selv efter at have skullet studere det en lille smule, meget komplekst, og jeg vil også give tilsagn om, at jeg vil stille ekspertisen fra mit ministerium til rådighed, således at vi kan få det belyst under udvalgsarbejdet.