Bertel Haarder (V), 2005-03-02:
I vor tid er uddannelse fra at være et hjemmemarkedserhverv ved at udvikle sig til at være et af denne verdens vigtigste eksporterhverv.
Vi har ret let ved på vores uddannelsessteder at tilbyde uddannelsesforløb på engelsk, og dermed kan vi, som flere ordførere har nævnt, give briterne og amerikanerne lidt konkurrence på felter, hvor vi er stærke.
Det vil være til gavn for niveauet på de danske uddannelsessteder, hvis vi vel at mærke er sikre på, at de, der kommer, virkelig får noget ud af det, og det er man mest sikker på, når de betaler for det, eller når de, der kommer, er udvalgt efter kvalitetshensyn.
Vi går nu væk fra de kvoter, som hidtil har været en begrænsning for internationaliseringen.
Vi går i stedet over til en model, hvor vi tilskynder institutionerne til at få flere udenlandske studerende og dermed flere penge i kassen.
Samtidig kompenserer vi for det forhold, at danske uddannelsessteder ikke på samme måde som f.eks. amerikanske har råd til eller tradition for at give stipendier til udenlandske studerende.
Staten kommer ind i billedet med en buket stipendier for derved at sikre, at områder, som Danmark har ekstra stor interesse i at hente udenlandske studerende hjem til, kan få et tilskud af kvikke udenlandske hoveder.
Vi ved ikke, hvad der sker det første år, som jo bliver skoleåret 2007-08.
Men jeg er helt overbevist om, at efter kort tid vil internationaliseringen tage fart, når institutionerne for alvor opdager, hvor god en tilskyndelse de har til at præsentere, hvad de kan.
Sagen er jo, at når man opkræver betaling, sådan som det er forudsat, vil der være en stor gevinst for den institution, som henter udenlandske studerende til sig, og den gevinst for institutionen vil være en tilskyndelse.
Så spørger hr. Rune Lund, hvor vi dog har fra, at der i dag skulle være udenlandske studerende, som ikke har nogen særlig motivation, fordi det er gratis, og som måske heller ikke er særlig dygtige og måske ligefrem trækker niveauet ned på de hold, de er på.
Det skal man altså ikke være særlig opmærksom for at opdage.
Det er tilfældet på visse universitetsstudier, og hvis hr. Rune Lund vil studere fænomenet, skal han såmænd bare læse sidste nummer af Højskolebladet.
Her vil han kunne læse, hvordan den person, som højskolerne har sat til at formidle højskoleophold, beskriver præcis det problem, hr. Rune Lund benægter og jorder med sine bemærkninger, nemlig der dels er nogle, der bliver mere eller mindre snydt, når man markedsfører uddannelser i Danmark, og de får noget andet end det, de troede, dels at der er nogle, som slet ikke er i stand til at følge studierne og som følge deraf sænker niveauet eller må anbringes på særlige hold.
Det kan udvikle sig til et morads, det er højskolerne fuldstændig klar over, og derfor vil jeg godt rose dem for, at de selv tager fat i problemet.
Nu ved jeg godt, at det her handler om noget andet, men det er det samme fænomen, det drejer sig om, så lad os være realistiske og konstatere, at det nuværende system ikke fungerer godt nok.
Det giver en masse studerende, men desværre også nogle, som ikke er en gevinst for samfundet, og som ikke får noget ud af studiet.
Nu bliver der mere normale og ordnede forhold på feltet, vilkårene kommer til at ligne dem, der gælder i andre lande, som vi plejer at sammenligne os med, og det giver danske uddannelsessteder en ansporing til at internationalisere sig og præsentere sine kvalitetsområder i udlandet, så de kan tiltrække nogle flere studerende.
På den baggrund vil jeg sige tak for denne første behandling og sige tak til de ordførere, som har svaret så udmærket på de spørgsmål, der er blevet stillet.