Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-04-11:
Lad mig først sige med hensyn til vedtagelser, at Dansk Folkeparti ikke kan støtte det af flertallet fremsatte forslag.
Vi kan støtte det, som Enhedslisten har fremsat og, så vidt jeg husker sidebetegnelserne, også det, hr. Frank Dahlgaard har fremsat.
Men jeg må jo tage et lille forbehold, for jeg kunne simpelt hen ikke nå at bladre rapporten igennem
og se, hvor jeg har sat streger ud for diverse ting
; men normalt kan vi i den her sag stole på hr. Frank Dahlgaard, men jeg skal selvfølgelig lige nå at slå op, inden vi skal trykke på knapperne. Ellers vil jeg starte lidt utraditionelt og sige statsministeren tak.
Jeg synes faktisk, det er sjældent, jeg får lejlighed til på den måde - sådan føler jeg det i hvert fald - at blive beæret med digtoplæsning.
Og jeg vil gerne sige til statsministeren og den øvrige regering, som har ønsket at være til stede på nuværende tidspunkt i debatten, at Dansk Folkeparti ikke ønsker at tage patent på danskheden. Men vi ønsker at protestere imod det stadige forsøg på at udviske danskheden, som bl.a. sker ved, at man, hver eneste gang der skal tages et skridt i EU-sammenhæng, tager et skridt væk fra national selvbestemmelse og over til Bruxellesstyring af landet.
Det ønsker vi at tage afstand fra, og hvis man betegner det, som at vi forsøger at kæmpe for danskheden, er man velkommen til det.
Det har vi ikke nogen som helst problemer med.
Vi synes, der er meget, der peger i retning af, at vi vil kunne få et nej ved afstemningen den 28. september og dermed få bevaret kronen
også efter den 28. september
Det eneste, man kan sige sådan proceduremæssigt, er vel, at det er en mærkelig konstruktion, regeringen har valgt: Jeg læser i aviserne hver eneste dag, at socialministeren rejser land og rige rundt og forklarer, hvorfor der skal stemmes ja.
Det er ham, der deltager, ikke på interne socialdemokratiske møder som socialdemokratisk talsmand, men på møder overalt i landet, på handelsskoler osv.
De eneste, der ikke må få en debat med socialministeren, er os.
Vi må ikke få den her i Folketinget, for det er ikke hans ressortområde
, og vi må ikke få den ude i landet, for vi får ikke engang svar fra den selv samme person eller fra Socialdemokratiet, når vi spørger, om han vil til møder med os andre.
Han ønsker kun at rejse rundt sammen med sig selv.
Det synes vi er ærgerligt, for der er jo meget af det, han siger ude i debatten, som vi bliver nødt til at kommentere, og som vi bliver nødt til at forholde os til.
Der har været en diskussion om - jeg synes, det ligger under det hele - hvorvidt euro-afstemningen er betydningsfuld eller ej.
Det har også gjort sig gældende, fra vi fik datoen
og til nu.
Jeg hørte i går Venstres formand tale om, at euroen var et praktisk redskab.
Men hvis det bare er et praktisk redskab, og hvis man ønsker at undervurdere den politiske rolle, euroen spiller for landet,
så vil det jo være det samme som at sige, at der selvfølgelig heller ikke vil ske nogen ulykker ved at stemme nej.
: På den ene side forsøger man at undervurdere betydningen af euroen og sige, at den rent politisk ikke får den store betydning for vores socialpolitik, for vores arbejdsmarkedspolitik osv., som vi andre ellers tror euroen vil få, men på den anden side siger man, at hvis vi stemmer nej den 28. september, vil alskens ulykker ramme landet den 29. september.
Vi synes ikke, at argumentationen hænger sammen.
Euroen er et af de største integrationsskridt i EU, vi har set.
Det vil skabe en stærk politisk union.
Det er efter vores overbevisning nødvendigt for at få en fælles valutaunion til at fungere.
Vi tror også, det er derfor, man på regeringskonferencen, der skal være færdig til december, taler om flertalsafgørelser om arbejdsmarkedspolitikken, på skatteområdet, om socialpolitikken.
Der er ikke rigtig andre grunde til, at der er nogle lande, der presser hårdt på for at få fælles regler og flertalsafgørelser på de områder.
Samtidig må vi selvfølgelig også sige, at det nok også er årsagen til det hastværk og til, at man bliver nødt til at forsøge at få afstemningen i september, i god tid inden regeringskonferencen i december er slut.
Vi synes, det er utroligt, at man begynder at tale om Europas sociale model, også i lyset af efterlønsordningen og den debat, der har været omkring efterlønsordningen.
Man garanterede fra regeringens side - endnu en garanti - at der ikke ville blive lavet om i efterlønsordningen som følge af pres fra Europa-Kommissionen.
Stor var vores forundring derfor forrige fredag, da arbejdsministeren pludselig indkalder til pressemøde og fortæller, at efter forhandling med den selv samme Europa-Kommission laver man nu om i efterlønsordningen.
Det ønsker Dansk Folkeparti naturligvis ikke.
Derfor anbefaler vi et stort og varmt nej til euroen den 28. september, så vi kan bevare vores nationale valuta og bevare vores nationale selvstændighed.