Susanne Clemensen (CD), 2000-04-14:
Jeg tror, jeg vil gøre det ganske kort, for de fem lovforslag har jo allerede fået ganske mange ord med på vejen.
Et overordnet formål med de fem lovforslag på arbejdsministerens område, som vi nu behandler, er jo en tættere sammenknytning af på den ene side indholdet og prioriteringen af uddannelser og på den anden side ansvaret for finansieringen, ved at der nu lægges en yderligere kompetence ud til arbejdsmarkedets parter gennem Arbejdsmarkedets UddannelsesFinansiering. I arbejdsministerens lovpakke i forbindelse med voksenefteruddannelsesreformen er lovforslaget om Arbejdsmarkedets UddannelsesFinansiering det mest kontroversielle.
Men modsat gælder det også, at det må være rimeligt, at erhvervslivet er med til at betale for den efteruddannelse, der kommer det selv samme erhvervsliv til gavn.
Det er meget vigtigt at understrege, at der med lovforslaget om Arbejdsmarkedets UddannelsesFinansiering ikke vedtages en ekstra udskrivning til erhvervslivet.
Der indføres ikke en bestyrelse, der kan sidde og udskrive skatter til erhvervslivet, men der indføres en bestyrelse, der kan indstille til arbejds- og undervisningsministrene, at der, hvis behovet måtte komme, opkræves et arbejdsgiverbidrag og vel at mærke til dækning af uddannelsesaktiviteter inden for rammerne af det lovforslag, som vedrører Arbejdsmarkedets UddannelsesFinansiering, som vi også debatterer her i dag.
Vi vil ikke i CD være med til at give regeringen en sådan bemyndigelse, og hvis det bliver nødvendigt at opkræve et bidrag, har vi derfor i CD taget forbehold for denne del af aftalen, altså taget forbehold for at stemme for et eventuelt arbejdsgiverbidrag.
Det store spørgsmål er selvfølgelig, hvorvidt og hvornår vi rent faktisk kommer i den situation, at der skal opkræves et arbejdsgiverbidrag.
Dybest set kræver det jo en krystalkugle at udtale sig om det.
Det handler om at forudsige, hvordan fremtiden kommer til at se ud, og det er jo altid lidt svært.
Bestyrelsen får efter min vurdering redskaber til at styre udgifterne, f.eks. kan der være tale om aktivitetslofter for de enkelte uddannelser samt prioritering af, hvad der skal være indtægtsdækket virksomhed.
Jeg har derfor svært ved at se alle de problemer, der bliver nævnt.
Et af formålene er jo netop at rationalisere og overlade denne her rationalisering til arbejdsmarkedets parter, således at de kan foretage den nødvendige prioritering mellem uddannelserne.
Kort om de andre lovforslag kan man sige, at ligesom på Undervisningsministeriets område skal der naturligvis også her en godtgørelse til, og lovforslaget om godtgørelse ved deltagelse i erhvervsrettet voksen- og efteruddannelse skaber
et økonomisk grundlag for, at voksne i form af godtgørelse for tabt arbejdsfortjeneste, tilskud til befordring, tilskud til kost og logi samt ophold på skolehjem får deres udgifter dækket.
I det med færre uddannelsessteder ligger der jo også, at der gerne skulle finde sammenlægninger sted.
Loven om AMU-centre giver denne her mulighed.
Der er fra flere sider blevet fremført, at de virkelige rationaliseringsgevinster ligger i sammenlægning af erhvervsskoler og AMU-centre.
Det er vi sådan set enige i, men vi havde gerne set, at der var sket mere på det her felt, end der er på nuværende tidspunkt, og derfor ser vi også frem til regeringens redegørelse her til efteråret.
Hvis jeg skal opsummere, synes vi i CD altså alt i alt, at voksen- og efteruddannelsesreformen giver nogle bedre muligheder for især de kortuddannede beskæftigede, men også for virksomhederne, så de er i stand til at klare sig i konkurrencen fremover.
Og det er derfor, vi, selv om vi har nogle betænkeligheder eller har taget forbehold for visse dele af aftalen, naturligvis stemmer for alle lovforslagene på dette område.