Ole Stavad (S), 2005-06-10:
Vi har en betydelig principiel betænkelighed, som vi desværre også tror er meget reel, ved den måde, man indretter regionernes finansiering på, nemlig ved at man fuldstændig slipper sammenhængen imellem ansvaret for opgavernes løsning og ansvaret for den økonomi, der skal skabes i regionerne.
Vi synes, vi har en erfaring for, at det, at de folkevalgte ude i de nuværende amter, fremover regionerne, har et meget direkte økonomisk ansvar, er med til at skabe en meget stor ansvarlighed på udgiftssiden, også når de beslutninger, de skal træffe på f.eks. sundhedsområdet, er meget besværlige.
Vi har set vores amtsråd rundtomkring i landet lave meget, meget besværlig omstrukturering, men alligevel har de gjort det.
Det tror vi hænger noget sammen med, at de også sidder med et direkte ansvar for økonomien.
I øvrigt føler vi os bekræftet af, at det er sådan, når vi eksempelvis ser på, hvad der er sket i sundhedsvæsenet i Norge, hvor man for en tre år siden har lagt sundhedsvæsenet over i nogle bestyrelser, hvor udgifterne til sundhedsvæsenet nærmest er eksploderet, og hvor der har været konstante diskussioner imellem regeringen og dem, der sidder med det daglige ansvar for driften af sygehusvæsenet, om, at der manglede penge.
Jeg ved godt, at vi selvfølgelig også har den diskussion i en eller anden størrelsesorden i dag, og jo mere man i det nuværende system fratager vores nuværende amtsråd mulighed for selv at påvirke indtægtssiden, jo mere kan de også fralægge sig ansvaret, og jo mere bliver det ministeren og regeringens ansvar.
Derfor er jeg egentlig uforstående over for, at en regering og ikke mindst måske finansministeren synes, at det her er en rigtig konstruktion.
Vi tror, det er utrolig vigtigt, at folkevalgte har et sammenhængende ansvar for de opgaver, som de er tildelt.
Så vil jeg godt takke indenrigsministeren for, som det også allerede er indgået i debatten her, at han, så vidt jeg kan se, et eneste sted har leveret svar vedrørende en præcis virkning af det, der foregår på økonomisiden, svar på, hvordan de nye sundhedsbidrag skal være.
Der ligger jo ændringsforslag her om, at de skal indbygges i finansieringslovforslaget.
Der kan vi med de nuværende 271 kommuner se kommune for kommune, hvordan det kommer til at virke, både det såkaldte aktivitetsafhængige bidrag og det såkaldte grundbidrag.
Og det er jo altså ikke småpenge, vi taler om at kommunerne skal betale til sundhedsvæsenet fremover.
Som indenrigsministeren har opgjort det i bilaget i 2005-priser, er det 13,3 mia. kr., kommunerne skal betale.
Det, jeg synes giver jeg anledning til bekymring – og også skulle gøre det ovre på regeringsbænkene og hos Dansk Folkeparti –
er, hvor ekstremt store forskellene er på, hvordan det belaster kommunerne.
Hvis vi tager et par kommuner, som der ikke sker mange ændringer med her som f.eks. Søllerød og Ishøj, som står her i listen ved siden af hinanden, ser vi, at belastningen er 0,9 skatteprocent i Søllerød og 1,9 i Ishøj.
Mere end dobbelt så meget vil det altså belaste borgernes skatteprocenter i Ishøj som i Søllerød.
Eller hvis vi tager to andre kommuner her i området, som der heller ikke sker ændringer med, nemlig Brøndby og Gentofte, ser vi, at det kun vægter 1 skatteprocent i Gentofte, men dobbelt så meget, hele 2 skatteprocent, i Brøndby.
Hvis vi tager det aktivitetsafhængige bidrag, ser vi, at det kun vægter 0,5 skatteprocent i Søllerød, men hvis vi tager en af vore helt små kommuner, som fortsætter uændret, nemlig Samsø, ser vi, at det vægter 1,5 pct.
Belastningen for borgerne på Samsø er altså tre gange så stor som belastningen for borgerne i Søllerød.
Det er helt rigtigt, som det har været sagt, at der derefter kommer en udligningsreform på et eller andet tidspunkt, når alle valg er afholdt og ingen rigtig ved, hvad det er, der efterlades af økonomi, når man skal tage stilling til, hvem der skal repræsentere en, og hvad det er for en politik, man vil have.
Men problemet er jo oven i de udligningsproblemer, vi allerede ved eksisterer, at man bygger lag på lag af nye udligningsproblemer.
Og hvis nogen skulle være i tvivl om, hvor store problemer en række af de ændringer efterlader, der sker med den her strukturreform, som vedtages nu her i juni måned, men uden at man overhovedet forholder sig til økonomien, som oven i de eksisterende udligningsproblemer skal løses i forbindelse med en udligningsreform næste år, så kan de bare læse det her bilag.
Det er altså vel at mærke ikke småpenge, det er 13,3 mia. kr.
Deroveni kommer en række tilsvarende problemer.
Det har vi ikke på samme måde kunnet få tal på, men når vi kigger på det sociale område, er jeg fuldstændig overbevist om, at forholdet vil være fuldstændig det samme.
Derfor er vi nødt til at sige, at med den mangel på viden om, hvad der sker her kombineret med det, vi trods alt har fået at vide der, hvor vi har kunnet få lidt at vide, vil det være helt uundgåeligt, at Socialdemokratiet må stemme imod det her forslag.
Vi synes egentlig, at det er meget bekymrende, at regeringen sætter et så stort pro jekt i værk uden at have foretaget nogen egentlig udredning. Hvis vi tager de finansieringer, der er lagt op til her, har vi forsøgt at spørge grundigt ind til, hvor analyserne er, hvor udredningerne er, hvor forsøget er på at forudse, hvad det får af virkninger for de borgere, det hele må dreje sig om, og har fået at vide, at det er der ingenting af.
Derefter har vi spurgt: Hvor er der nogle erfaringer fra noget, man har lavet af lignende karakter i udlandet, hvor man kan hente noget information, noget oplysning?
Der har vi fået at vide: Noget magen til findes ikke noget andet sted i verden.
Så har vi forsøgt at afholde en høring, hvor vi har fundet de eksperter, de sagkyndige, i Danmark, vi normalt støtter os til; vi har bl.a. inviteret den tidligere formand for regeringens rådgivende sundhedsudvalg, professor Kjeld Møller Pedersen, udpeget af den nuværende indenrigsminister, og vi opfordrede stærkt regeringspartierne til at finde en, der ville forfægte regeringspartiernes synspunkter.
Hvad skete der?
Kjeld Møller Pedersen sad der ene, fordi regeringspartierne ikke kunne opdrive en dansk sagkyndig noget sted fra, som ville stille sig op og prøve at forklare og forsvare, hvorfor det her er klogt.
Det er sandheden.
Hvis man så, som nogle af os har gjort af nogle omgange, har lyttet til de danske eksperter, de danske sagkyndige, på det her område, erfarer man, at der ligger nogle meget stærke advarsler.
Derfor synes jeg ikke, at det er et helt skævt billede, når jeg har tilladt mig at sige, at det her svarer til at springe ud med faldskærm, uden at man rigtig huskede at få faldskærmen med.
Det kommer man sjældent godt fra.
Konkluderende: Man har ikke selv lavet nogen analyser, der findes ingen erfaringer i udlandet, man kan trække på, og alt, hvad der måtte være af danske sagkyndige på området, advarer imod at gennemføre det.
Jeg taler som amatør, som en, der bestemt ikke personligt skal prøve at gøre sig meget klog på det her, og der tror jeg vi folketingsmedlemmer har som sådan en fælles skæbne, at vi skal forholde os til alting, det er vi valgt til, det er en forpligtelse.
Til gengæld har vi det grundlag, som borgerne ikke har, at vi også bliver skænket langt flere oplysninger som et grundlag for at træffe beslutningerne.
Her er jeg nødt til at sige, at der ikke er givet Folketinget nogen oplysninger, der giver noget grundlag for at stemme for det her lovforslag, og derfor forstår jeg heller ikke, at regeringspartierne og Dansk Folkeparti tør gennemføre det, sådan som man lægger op til.