Holger K. Nielsen (SF), 2003-01-08:
Jeg vil godt takke for redegørelserne fra regeringen.
Vi er fuldstændig enige i det positive i, at det lykkedes at få udvidelsen af EU på plads.
Og så vidt vi kan vurdere det udefra, klarede regeringen og embedsmændene det fint i forhold til at få det på plads på topmødet i København. Jeg er også enig i, at det i første række er et politisk perspektiv, der er det interessante i udvidelsen.
Man kan diskutere, om de ordninger, der blev givet til ansøgerlandene, var gode nok.
Det er også muligt, at det vil give nogle problemer i visse af folkeafstemningerne.
Det må vi ikke håbe at det gør. Men det er jo stadig væk det politiske, der er det centrale i det her.
Med andre ord: at vi får et Europa, hvor man sidder i forhandlingslokalerne og skændes og diskuterer og slås om kedelige ting som fiskekvoter, harmonisering af tyresæd, landbrugsordninger, frøordninger osv., og at man så går ud og spiser frokost sammen i stedet for at sprætte maven op på hinanden.
Med andre ord, at man får et civiliseret samarbejde ind imellem de europæiske folk i stedet for den uciviliserede udvikling, vi har set tendenser til eller set realiseret visse steder i Europa efter Murens fald.
Det er perspektivet i udvidelsen at få hele Europa med ind i et civiliseret politisk, demokratisk samarbejde.
Det er den mest effektive sikkerhedspolitik, der tænkes kan, og derfor har vi hele tiden anskuet udvidelsen som sikkerhedspolitik i Europa. Men det er så også vigtigt, at vi kigger videre og ser det i et videre perspektiv.
Der er et perspektiv for Rumænien og Bulgarien, ved vi, men vi skal også allerede nu begynde at diskutere hele Balkan ind i EU: Serbien, Kroatien, Makedonien, Kosovo, Albanien, således at vi allerede nu kan forebygge, at nye konflikter kan opstå på Balkan, og der er
et EU-medlemskab den bedste forebyggelse i forhold til, at der kan ske en genopblusning af det barbari, som vi så på Balkan i starten af 1990'erne.
Tyrkietspørgsmålet blev lige berørt tidligere.
Vi er tilhængere af, at Tyrkiet skal ind i det civiliserede, demokratiske samarbejde.
Men det er jo også indlysende nok, at der er problemer i det.
Det er ikke uden problemer, og det skal vi være helt opmærksomme på, når vi diskuterer det spørgsmål.
Jeg synes også, at det er fair nok, som det er blevet diskuteret, eller som spørgsmålet er blevet rejst: Hvor ligger grænserne for Europa?
Hvad er grænserne for, hvad man kan forestille sig af lande, der kommer ind i Europa?
Den debat synes jeg vi skal tage fordomsfrit også her i Danmark i forhold til perspektiverne for EU's fremtidige udvikling.
Men det korte af det lange er, at med den store udvidelse her i København er EU rammen for det europæiske samarbejde.
Og det betyder, at det bliver meningsløst med den EF-modstand, som mit parti selv har været en del af helt tilbage fra folkeafstemningen i l972.
Det bliver meningsløst at fortsætte den, for nu er EU rammen for det europæiske samarbejde, og vi bliver nødt til at diskutere europæisk politik ikke ud fra, om man skal være med eller ikke med i EU, men hvordan EU skal udvikle sig, og at det så bliver det centrale, men at vi på den anden side også er klar over, at med så mange nye medlemslande får man et anderledes EU end det, man havde, da man skabte EF sidst i 1950'erne.
Det er også det, konventets arbejde og regeringskonferencen meget vil komme til at handle om, nemlig hvordan vi får skitseret, hvordan vi får bygget et europæisk samarbejde, der kan tage udgangspunkt i, at der er mange flere medlemslande. Jeg mener for eksempel, at det er helt meningsløst at have den meget ambitiøse unionsmålsætning, som jo var en del
Det bliver nødvendigt at få en kraftigere præcisering af, hvad EU skal beskæftige sig med, hvad EU ikke skal beskæftige sig med
andre ord at hele debatten omkring kompetencekataloget, eller hvad man nu kalder det, bliver en meget mere nærværende diskussion.
For over alt det her står jo debatten om på den ene side effektivitet og på den anden side demokrati og folkelig forankring.
Vi har alle en interesse i, at selv om der kommer nye lande med, og selv om det bliver langt mere besværligt at få det til at fungere, skal det alligevel fungere effektivt.
Det betyder, at der ikke bliver nogen vej uden om at diskutere flertalsafgørelser på nye områder; det er vi også åbne over for i SF, men vi er så også nødt til at sammenkæde det med, hvordan vi kan få en stærkere folkelig forankring af det her samarbejde.
Der må jeg så tilstå, at der skuffer det mig lidt, at der ikke var flere bud fra de to ministre på de helt
afgørende spørgsmål
Jeg havde egentlig forventet, at der i forlængelse af formandskabet kom nogle bud på: Jamen hvad vil
man nu?
Hvad er den danske regerings udspil i forhold til konventet?
Hvad er den danske regerings udspil i forhold til regeringskonferencen?
Jeg havde faktisk forstået på forskellige regeringsmedlemmer, at man forbereder et udspil her i løbet af relativt kort tid.
Jeg vil godt have det enten bekræftet eller afkræftet, for det er jo vigtigt for den danske debat, at vi får et udspil fra den danske regering med hensyn til, hvad den danske regering vil i forhold til konventet og i forhold til regeringskonferencen i en hel række af de spørgsmål, der blev diskuteret med hensyn til, hvordan EU's demokrati skal udvikle sig, eksempelvis hvordan de nationale parlamenter kan komme ind.
Hvad mener den danske regering om det spørgsmål?
I givet fald, hvis man går ind for det, hvordan skal det realiseres?
Og hvordan kan vi måske ændre systemet her i Danmark, så man får en bedre folkelig forankring og får
et bedre demokrati?
Der er spørgsmålet om en eventuel grundtraktat.
Hvordan kan det håndteres, uden at det bliver en føderal forfatning, som vi jo er imod her i Danmark, og som jeg tvivler meget på at der kan blive et flertal for ved en dansk folkeafstemning?
Men en eller anden traktat, hvor man får en mere fornuftig opdeling, kan der godt være ræson i at man diskuterer.
Lad os få en debat om, hvad det er for nogle ting, EU i særlig grad skal beskæftige sig med, og på hvilke områder vi skal have et stærkt EU.
Vi mener faktisk, at der på en række områder er brug for et stærkt EU, ikke for EU's egen skyld, ikke for at redde Europa, men for at redde det danske velfærdssamfund.
For en af farerne for det danske velfærdssamfund er, at det så at sige bliver undergravet af markedskræfterne.
Vi har en interesse i, at der bliver minimumsbestemmelser om selskabsbeskatning, at man ikke kan lave skattedumping, således at lande sænker selskabsskatter for at tiltrække virksomheder.
Der er en interesse i miljøregler, arbejsmiljøregler, en række EU-initiativer på områder, som kan sikre vores velfærdssamfund, få den sammenhæng ind og få det diskuteret mere konkret.
Det havde jeg håbet på at regeringen ville spille ud med her i dag, men jeg vil godt have et bud på, hvornår det nu kan lade sig gøre.
I dag kan vi se partier, der for 10 år siden var med til at formulere undtagelserne, som var meget aktive omkring det, stå og sige, at det er det værste, der overhovedet kan tænkes, at det nærmest er landsforræderisk virksomhed, at vi har de undtagelser.
Omvendt er der andre partier - det gælder Enhedslisten, det gælder hr. Kristian Thulesen Dahl, Dansk Folkeparti - som dengang kaldte det det største landsforræderi, de havde oplevet, og som i dag er blevet de største forsvarere for de danske undtagelser.
De eneste, som sådan set har stået rimelig konsekvent, er SF.
For vi har hele tiden sagt: Det her er en kontrakt med den danske befolkning, en kontrakt, der er indgået, og det skal vi tage alvorligt.
Men verden står ikke stille, og vi er også villige til at diskutere denne kontrakt.
Men lad os da gøre det ud fra nogle indholdsmæssige præmisser.
I stedet for at man siger, at undtagelserne skal væk, fordi det skader os, og at vi ikke kan være med ved forhandlingsbordet her osv.,
så lad os tale om: Hvad er det, der skader så meget?
For der er også noget paradoksalt i, at man siger, at de er så skadelige, og så samtidig roser formandskabet.
Mig bekendt har de danske undtagelser ikke skadet det danske EU-formandskab.
Tværtimod lykkedes det jo formandskabet at komme ganske, ganske godt igennem med dets synspunkter, også selv om der er de undtagelser.
Men lad os diskutere det åbent, men ud fra nogle indholdsmæssige præmisser.