Keld Albrechtsen (EL), 2000-05-17:
Jeg synes, det er værd at hæfte sig ved, at efterhånden som debatten om eventuel dansk tilslutning til euroen udvikler sig, er der, som vi også har set det her i dag, en række påstande, som tilhængerne har fremført, der står tilbage som udokumenterede påstande, som der ved nærmere eftersyn viser sig ikke at være hold i.
Det drejer sig f.eks. om de påstande, der har været fra regeringens side, om store økonomiske vanskeligheder, hvis vi stemmer nej, og i en periode fremførte regeringen allehånde trusler.
Jeg har lagt mærke til, at man er blevet lidt mere mådeholden i tonefaldet, og nu har vi jo så fået rapporten fra de økonomiske vismænd, som siger, at det i langt højere grad er politiske overvejelser, det handler om, og at de økonomiske fordele og ulemper ved dansk tilslutning til euroen er både små og usikre.
Altså med andre ord er det en politisk diskussion, det er et spørgsmål, om man ønsker den politiske unionsudvikling, som finder sted i Unionen.
Det er det, man tager stilling til, det er ikke de privatøkonomiske konsekvenser for den enkelte dansker, for de vil være små, og det er egentlig til at forudse plusserne og minusserne på det område. Jeg synes, det er godt, at vi har fået det frem i debatten også her i dag, at der er flere og flere, der er ved at erkende, at det grundlæggende er et politisk spørgsmål om unionsudviklingen, som man tager stilling til ved folkeafstemningen den 28. september.
Jeg håber så, at regeringens skræmmekampagne over for befolkningen hermed endegyldigt vil være lagt på hylden, så vi kan koncentrere diskussionen om det, det altså virkelig handler om, nemlig om Danmark skal afgive sin suverænitet til en økonomisk og monetær union, som i stadig højere grad vil føre til en harmonisering af politikken på en række væsentlige områder: arbejdsmarked, socialpolitik, velfærdsordningerne.
Det, der vil være konsekvensen på sigt, hvis man siger ja til dette lovforslag og siger ja ved folkeafstemningen den 28. september, er, at man går ind i et harmoniseringsprojekt, der altså vil betyde, at f.eks. den danske arbejdsmarkedsmodel med overenskomstforhandlinger på arbejdsmarkedet vil blive undermineret, og der i stedet for vil komme flertalsafgørelser på sådanne områder i EU i forbindelse med den kommende traktat i Nice til december.
Vi har også fået afklaret her i debatten, synes jeg, at på trods af uklarhed hos Det Konservative Folkeparti, der ikke rigtig kan finde ud af, hvordan det skal forholde sig til Nicetraktaten, er regeringspartierne og Venstre jo indstillet på, at den traktat skal vedtages, også selv om det medfører et kompromis om flertalsafgørelser på disse afgørende områder: socialpolitik og arbejdsmarked.
Vi står jo i den situation, at regeringen har sagt, at den ikke vil give et løfte om en folkeafstemning om Nicetraktaten.
Vi risikerer altså, at et flertal i Folketinget efterfølgende, hvis det bliver et ja den 28. september, går videre og vedtager Nicetraktaten med øget magt til de store lande, øget magt til kommissærerne og øget magt til EU til at harmonisere uden om befolkningen, uden en folkeafstemning.
Der vil komme spørgsmålet om opbygningen af Europahæren, der vil komme forsøg på at få ophævet de andre danske undtagelser, og i det hele taget vil et ja altså åbne for en glidebane i retning af en unionsudvikling, som den tyske udenrigsminister jo forleden så præcist karakteriserede, hvad i virkeligheden handler om, nemlig at bruge euroen som kernen i opbygningen af en forbundsstat af Europas forenede stater.
Helt på bundlinjen
er det, man tager stilling til ved folkeafstemningen den 28. september, jo, om man ønsker, at Danmark skal gå helt og fuldt ind i den tyske udenrigsminister Joschka Fischers og den franske premierminister Jospins unionsprojekt, som helt åbenlyst erklæret handler om at etablere en føderal union, altså en type forbundsstat
Jeg synes, det er det, som må være den afgørende diskussion nu her i de kommende måneder.
Euroen har jo økonomisk set været en kæmpe fiasko med stadige kursfald.
Det skaber et inflationpres, som bl.a. gjorde, at den engelske nationalbankdirektør i The Times den 12. april sagde, at det var vanskeligt at se, hvordan man i England kunne have undgået voldsomme inflationsstigninger, hvis ikke det var, fordi man havde stået uden for euroen.
I Storbritannien har pundet jo altså kunnet flyde i forhold til euroen.
Det betyder, at Storbritannien ikke har fået det inflationspres, som vi nu mærker her i Danmark, hvor økonomiministeren i Aktuelt i dag erkender, at inflationen ligger i overkanten af det ønskelige, som hun siger, altså i overkanten af, hvad der er acceptabelt inden for euroen.
Vi står altså i den situation, at på det tidspunkt, hvor regeringen ønsker at føre Danmark ind i euroen, ligger
Danmark faktisk på kanten af at overtræde de regler, der gælder inden for euroen.
, at hvis det skulle ske sådan, at vælgerne siger ja til medlemskab, så starter vi altså med simpelt hen at være i den kritiske situation, at der så skal til at gennemføres økonomiske nedskæringsprogrammer, stramninger eller andet for at dæmme op for dette inflationspres.
Hvis vi derimod står udenfor, ja, så har vi jo frihed til i Folketinget at vedtage den økonomiske politik, som vi vil, og der er jo ingen grund til, at det så skulle føre til nogen som helst indgreb.
Det er jo på grund af euroreglerne, at en inflationstakt på 3 pct. skulle være noget som helst problem.
Jeg håber, vi i forbindelse med behandlingen af det her lovforslag kan få en grundig analyse af det tab af indflydelse, som dansk deltagelse i euroen vil medføre med hensyn til Nationalbanken.
Ministeren var lidt inde på det.
Jeg kan ikke nå at komme dybt ind i det nu her i denne omgang på grund af taletiden.
Men faktisk vil det være sådan, at loven om Nationalbanken skal laves om, således at Folketinget her i virkeligheden taber sin indflydelse på pengepolitikken.
Det bliver fremlagt, som om et ja til euroen vil give noget indflydelse.
Det, det i virkeligheden handler om, er, at man mister indflydelse. Så skal jeg slutte med at gøre opmærksom på, at jeg har sendt statsministeren et brev vedrørende grundlovsproblemet, om det lovforslag, der ligger her, overhovedet er i overensstemmelse med grundloven.
Det er faktisk ikke sikkert.
Det kræver efter min opfattelse en uvildig juridisk redegørelse at tage stilling til det spørgsmål, og statsministeren har sendt mit brev videre til udenrigsministeren, som jeg så håber vil besvare det.
Men jeg kan da også spørge de ministre, der er her i øjeblikket, om vi kan få en sådan uvildig redegørelse om grundlovsproblemet, for jeg synes, det er meget ubehageligt, hvis vi ender i den situation, at et flertal her i Folketinget vedtager en lov, som så efterfølgende viser sig at være i strid med grundloven. Jeg har naturligvis også skrevet til Folketingets formand og gjort ham opmærksom på, at der altså er et grundlovsproblem, som man bliver nødt til at få undersøgt, inden man eventuelt fra flertallets side vedtager denne lov.