Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 1997-12-04:
For et par uger siden fik DTU Nordisk Råds miljøpris for et pc-program, der gør virksomhederne i stand til, allerede når et nyt produkt er på tegnebrættet, at vælge den udformning af produktet, der er mindst miljøbelastende.
Programmet er udviklet i samarbejde med en række af Danmarks største virksomheder og har bl.a. ført til, at køleskabsfabrikken Gram sparer 178 g stål pr. køleskab og er holdt helt op med at galvanisere og bruge kemikalier.
Samtidig sparer forbrugeren 10-15 pct. energi.
Et andet eksempel: Da B&O brugte programmet til at analysere materialer til brug ved fremstillingen af hovedrammen i deres tv-apparater, faldt valget på spildtræ
fra trægulve i stedet for de traditionelle CO2-tunge materialer som plast og aluminium
Pc-værktøjet er et udtryk for den erkendelse, at vi ikke længere kan nøjes med at fokusere på forureningsproblemerne, hvad enten de stammer fra fremstillingsprocessen eller fra affaldet.
Vi må også se på det samlede ressourceforbrug.
En række beregninger peger på, at forbruget af ressourcer globalt vil stige med en faktor 4 til 10 inden for de næste 3-4 årtier.
Når hele jordens befolkning mod både øst og syd
skal have køleskab, bil, fjernsyn osv., er det nødvendigt at holde hus med ressourcerne.
Jo bedre vi er til det, jo mere velfærd til os alle.
Kan vi så samtidig, som der også lægges op til i lovforslaget, sikre, at produkterne frembringer et minimum af affald og i vid udstrækning også kan genbruges, er vi virkelig nået langt.
Virksomhederne må under alle omstændigheder forberede sig på en omverden, der med stigende opmærksomhed vil vurdere dem og deres produkter med miljøkritiske briller.
Vi har også bemærket, at ministeren gør specielt opmærksom på, at tilskudssystemet skal støtte en udfasning af farlige kemiske stoffer.
Farlige kemiske stoffer er et problem, som vi i Det Radikale Venstre prioriterer meget højt.
I det hele taget bygger lovforslaget på mange af de erfaringer, der er gjort under andre nuværende eller tidligere tilskudsordninger, f.eks. at det ikke nytter så meget, at virksomhederne fremstiller miljøvenlige produkter, hvis der ikke er nogle, der kender til dem og derfor ikke køber dem, eller at det ikke nytter så meget at ansætte højt kvalificerede miljømedarbejdere, hvis virksomheden ikke kan fastholde disse medarbejdere, når et projekt afsluttes, og også, at de små og mellemstore virksomheder halter bagefter, når det drejer sig om at opnå miljømærke eller blive miljøcertificerede.
Med dette lovforslag er der således sikret mulighed for både at forbedre rammebetingelserne for miljøvenlige produkter, at fastholde miljøkompetence i virksomheden, og at små og mellemstore virksomheder ikke bliver hægtet af i konkurrencen om fremtidens forbrugere.
Set i bakspejlet må vi nok erkende, at vi miljøpolitisk har opført os fuldstændig tåbeligt.
I 1960'erne byggede vi højere skorstene og forlængede udledningsrørene, i 1970'erne begyndte vi at rense røgen og spildevandet, og i 1980'erne gik vi ind i produktionsprocessen for at begrænse røgen, støjen og møget.
I dag er vi omsider nået til den erkendelse, at vi må se på produktet og gøre det i et livscyklusperspektiv.
Vi er altså blevet meget klogere, og det er dette lovforslag efter vores mening et godt udtryk for.