runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henriette Kjær (KF), 2000-11-30:
Hr. Jørn Jespersen medgiver, at man sidder og forhandler Kommissionen og ansøgerlandene imellem, men jeg bliver altså nødt til at spørge nu for tredje gang: Hvordan og hvorfor mener hr. Jørn Jespersen, at udvidelsesforhandlingerne er ved at skride og drukne i teknik?
Jeg bliver altså nødt til at have nogle eksempler på det.
Det første, der står i forslaget til vedtagelse, hvor formuleringen er, at »Folketinget understreger vigtigheden af at holde fremdriften i udvidelsesprocessen«, er jeg helt enig i, for det er nemlig utrolig vigtigt at holde denne fremdrift.
Men hvordan hænger det sammen med, at man ønsker, at landene skal leve helt op og fuldt ud op til EU's miljøkrav, inden de kommer ind?
Charlotte Antonsen (V), 2000-11-30:
Jeg fik ikke svar på, om det var SF's nye Østpolitik for det første at stemme nej til Nicetraktaten og på den måde forsøge at forhindre Østeuropa i at komme ind og for det andet opstille nye politiske krav til ansøgerlandene og understrege, at de skal presses til det yderste, før vi overhovedet vil se dem i vores kreds af lande.
Jeg synes, de østeuropæiske ansøgerlande har problemer nok med visse andre lande i EU, som er knap så begejstrede som vi, og jeg kan overhovedet ikke se noget behov for, at man i et af medlemslandene, nemlig Danmark, i parlamentet vedtager skrappe vedtagelser, hvor man presser dem til yderste, vel vidende at miljø selvfølgelig er et meget dyrt område.
Jørn Jespersen (SF), 2000-11-30:
Jeg kan bekræfte hr. Ebbe Kalnæs' udlægning af det foreliggende forslag til vedtagelse.
Det siger sig selv, at når man på samme tid taler om, at nogle miljømæssige lovgivningsting skal opfyldes, og diskuterer overgangsordninger, skal man selvfølgelig på de områder, hvor der er aftalt overgangsordninger, ikke leve op til det, man netop er undtaget fra i en periode.
Det er indlysende.
Her ligger der en vedtagelse, som siger, at dansk politik er at sikre, at man virkelig bevidst tænker over, på hvilke områder der bliver lavet overgangsordninger, at man siger, hvor dyrt er det, hvor store miljøkonsekvenserne er af dem, at man bevidst har tænkt over, og at man selvfølgelig giver dem ud fra ansøgerlandenes behov og ud fra en samlet vurdering af at prioritere miljøet højt.
Men jeg glæder mig til at få at vide, hvordan Venstres holdning til disse overgangsordninger er.
Der er ingen modstrid mellem at lave overgangsordninger og at ønske en hurtig optagelse af ansøgerlandene, og det gør SF også.
Vi ønsker bestemt at arbejde for, og har hele tiden gjort det, en meget hurtig optagelse og samtidig prioritere miljøet højt.
Det er to opgaver, der skal løses samtidig, men jeg ved godt, at den automatiske Venstrereaktion, når vi taler miljø, er at opfatte det som et problem, som en besværlighed og som en hindring.
Sådan ser SF ikke på det, og det er dér, forskellen ligger.
Hans Christian Schmidt (V), 2000-11-30:
Jeg forstår så udmærket, at hr. Jørn Jespersen er glad for det, der står i Traktaten.
Så skal jeg sige, at det er Venstre også.
Vi er endda så glade for det, at vi sammen med de borgerlige partier stillede et forslag om bæredygtig udvikling, som vi desværre fik stemt ned, bl.a. af SF, men det er jo så noget andet.
Men jeg vil blot sige i den her sammenhæng, at jeg mangler at få lidt præciseret fra hr. Jørn Jespersen: Hvad er det, der skal forstås ved det her forslag til vedtagelse?
For mange har jo troet, at vi har debatteret det her mange gange; vi har fået regeringens forsikring om, at det går den rigtige vej, der er aftalt spilleregler, vi ved, hvilke rammer der skal forhandles inden for
Nu er de gået i gang.
Og så vil alligevel SF rejse en debat i dag.
Så kan man jo godt forestille sig, at det er, fordi man er usikker på, om regeringen vil leve op til det.
Og er det så ikke mere rigtigt at sige til os, at det er det, og/eller at hr. Jørn Jespersen vil prøve at specificere lidt, hvordan det skal forstås?
Vi fik et eksempel med VVM og lidt med kloakker.
Jeg vil bare sige, det er jo fantastisk store summer, der skal til, hvis Østlandene skal kunne leve op til at gøre alle de ting, inden de kommer ind, så kunne vi ikke høre lidt mere om det?
Og hvor lange er de her overgangsordninger?
Det tror jeg er meget interessant at vide for de østeuropæiske lande, så de ved, om de har en chance for at komme med.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-11-30:
Jeg ved ikke, om striden om ordet »begrænse« i vedtagelsen er afsluttet, men det var ellers det, der var problemet for lidt siden.
Nu er »begrænset« jo et svært ord.
Så det er et svært ord, det kan jeg godt forstå, og derfor vil jeg spørge hr. Jørn Jespersen
Her betyder ordet »begrænset« vel, at de ikke er uendelige, men at de simpelt hen skal være aftalt?
Det er vel det, det handler om?
»Begrænset« betyder vel, at de skal være aftalt i forbindelse med optagelsen, så man ved, hvad man har at leve op til?
Er det korrekt forstået?
Svend Auken (S), 2000-11-30:
Jeg glæder mig til at høre ordførernes indlæg og skal nok svare på dem.
Man stemmer ja til Kommissionens linje, og man stemmer ja til den linje, der er fastlagt i EU.
Men siger man derimod nej, siger man nej til den linje, vi har kæmpet for i EU.
Det skal man bare gøre sig klart.
Selvfølgelig kan man være kritisk og sige, at Kommissionen og medlemslandene kører en forkert politik, laver benspænd, lægger alt for megen vægt på miljø, har for korte overgangsordninger, osv. osv.
Man kan meget vel have det synspunkt, og det forstår jeg at mange har.
Men man skal ikke tage fejl af, at et ja til vedtagelsen er et ja til den linje, der føres i EU af samtlige EU-medlemsstater.
Jørn Jespersen (SF), 2000-11-30:
Hr. Ole M. Nielsen spørger, hvad ordet »begrænset« betyder i dette forslag til vedtagelse.
Det betyder præcis, som han selv siger, at de er begrænsede i tid, dvs. at de varer ikke uendeligt, de har et sluttidspunkt, som man aftaler.
Det er vores opfattelse, at de bør være så relativt korte, som det nu kan lade sig gøre.
Det afhænger bl.a. af, hvilken medfinansiering der finder sted fra EU's side, og derfor er det vores opfattelse, at vi bør betragte udvidelsesforhandlingerne som et partnerskab, hvor vi giver noget for noget og i fællesskab hjælper hinanden med at tilgodese ønskerne om en bæredygtig udvikling.
Det betyder bl.a., at vi vil arbejde for, at der bliver givet medfinansiering fra Danmarks side og fra EU's side til at løse en række af de meget kapitaltunge opgaver, der findes, og når det er sket, kan vi samtidig sikre, at det bliver relativt korte overgangsperioder på de enkelte områder.
Det er hele tankegangen.
Hans Christian Schmidt (V), 2000-11-30:
Nu var det jo lidt overraskende, at miljøministeren gik ind i debatten, for det gør en minister jo ikke så tit på et så tidligt tidspunkt.
Men jeg synes, det er rart, fordi ministeren havde det formål, at han ville kaste klarhed over debatten, og det vil jeg godt efterlyse, for når det, der står i vedtagelsen, overhovedet ingen betydning har i forhold til, hvad regeringen ellers mener, hvorfor har vi så vedtagelsen, og hvorfor har vi debatten?
Er miljøministeren enig i, at vi behøvede slet ikke denne debat, for den er som taget ud af det, miljøministeren ellers går rundt og siger? Derfor må jeg spørge miljøministeren, om miljøministeren kan forklare pind 4, hvor der står, at kandidatlandene gennemfører EU's miljøregler i deres nationale lovgivning inden tiltrædelsen.
Vi har jo ikke kunnet få det at vide ud fra det, ordføreren for forespørgerne har sagt, så måske ville miljøministeren gennemgå, hvad den betyder.
Henriette Kjær (KF), 2000-11-30:
Vi hørte lige fra miljøministeren, at EU's linje er rigtig, og at Kommissionen gør det rigtige.
Men det er jo ikke det, hr. Jørn Jespersen mener.
Hr. Jørn Jespersen mener ikke, at EU's linje er rigtig; hr. Jørn Jespersen har jo rejst denne forespørgsel, fordi hele udvidelsen er ved at skride og drukne i teknik, som hr. Jørn Jespersen udtrykte det.
Er ministeren enig i det?
Charlotte Antonsen (V), 2000-11-30:
Miljøministeren siger, at der ikke står noget nyt.
Og er det svar, miljøministeren gav, i overensstemmelse med det, miljøministeren sagde i sin svartale, nemlig at realiteten nok er, at de pågældende ansøgerlande har store problemer på miljøområdet, især med vand, luft og affald?
Opfatter miljøministeren bare det her som et aktstykke til Finansudvalget, fordi vi, som hr. Jørn Jespersen siger, skal give støtte til Østeuropa?
Hvis man opfatter det som et aktstykke til Finansudvalget, hvorfor behandler man det så ikke dér?
Kan miljøministeren bekræfte, at det i givet fald blot er en videreførelse af de 1,5 mia. kr., vi har givet til Østeuropa på miljøområdet gennem de senere år, og der derfor intet nyt er overhovedet?
Og var det så ikke klogt at strege de to ord i vedtagelsen, så man ikke skaber det forvirrede billede af politisk benspænd?
Jeg synes, det er interessant, for nu står SF's ordfører og siger noget andet end det, der står i SF's eget forslag til vedtagelse.
SF's ordfører medgiver nu, at der kan være behov for overgangsordninger også på miljøområdet.
Men skulle man så ikke fjerne den sætning om, at ansøgerlandene skal gennemføre alle EU's regler inden tiltrædelsen?
Det er den sætning, der især er en anstødssten.
Til det andet kan man vælge at være venlig over for SF og sige, at vi synes ganske vist, det er lidt underligt, at man understreger, at tid og rækkevidde skal være begrænset, men at vi ikke kan få nogle tal, der viser, hvor lang tid SF taler om.
Men man kan jo selvfølgelig se det fra den venlige side og sige: Nå ja, det svarer jo til de regler, der allerede er i dag om, at ansøgere selvfølgelig skal være fuldgyldige medlemmer så hurtigt som muligt.
Så hvis det bare er en konstatering af, at det skal være, som det har været hele tiden, svarer det jo til de andre punkter, der er nævnt om EU, og så kan det selvfølgelig ikke skade nogen.
Og man kan jo ikke forstå det, der står i forslaget til vedtagelse på anden måde.
Det, der står, er: »... kandidatlandene gennemfører EU's miljøregler i deres nationale lovgivning« - og så kommer det væsentlige - »inden tiltrædelsen.«.
Underforstået, at man kan ikke få overgangsordninger på miljøområdet, for det vil SF ikke have, og jeg har også forstået på korridorsnakken, at det vil miljøministeren heller ikke have.
Nu er statsministeren også til stede i dag, så det ville jo være interessant at høre, om det så er regeringen, eller om det kun er SF, der fuldstændig har ændret dansk Østpolitik.
Det, der jo er tale om i virkelighedens verden, er, at samtlige østeuropæiske lande, der står forrest i rækken for at komme ind, har bedt om overgangsordninger på miljøområdet, og det er jo det, hr. Jørn Jespersen nu lægger op til at Danmark skal sige nej til, for de skal være med i det hele: i vand, luft, affald og alt det dyre, inden de overhovedet kan komme med; ellers er det ikke godt nok for SF. Men det harmonerer jo fint med den nye SF-politik om at sige nej til traktaterne, selv om de baner vej for Østudvidelsen.
Jørn Jespersen (SF), 2000-11-30:
Hr. Hans Christian Schmidt er inde på, at det allerede står i Traktaten, at der skal ske en miljømæssig integration i alle sektorpolitikker, og at det overordnede formål med udviklingen i EU er bæredygtighed.
Det er jeg helt enig i.
Men det er bare nødvendigt at konstatere, at smukke hensigtserklæringer og formålsbestemmelser i en traktat kun er det første skridt til at realisere sådan en udvikling i virkeligheden.
Jeg synes, at det er utrolig godt, at det er kommet ind i Traktaten, men det kræver da en vedvarende politisk indsats at sikre, at det også sker i praksis.
Jeg tror, at det er nødvendigt hele tiden at udmønte og konkretisere og følge op på den slags målsætninger for at få dem virkeliggjort i praksis.
Hvad så med miljøområdet, bliver der spurgt.
Skal ansøgerlandene virkelig opfylde de forskellige miljøkrav, før de kan tiltræde?
Ja, det skal de, og det har ligget klart hele tiden.
Det står i Københavnskriterierne.
Det grundlaget for hele den danske politik på området.
Det, der bliver diskussionen, er: Hvilken type af overgangsbestemmelser bliver nødvendige på hvilke områder?
Og der er det jo, vi siger, at det er meget vigtigt, at Danmark aktivt arbejder for, at der sker en bevidst prioritering af, hvilke overgangsordninger der bliver givet og på hvilke betingelser.
For der er en lang række områder, hvor det ikke er særlig dyrt at gennemføre EU's regelsæt.
Lad mig bare nævne et eksempel:
Sådan noget som at gennemføre VVM-vurderinger - altså vurderinger af virkningen på miljøet - er ikke voldsomt dyrt, men det er til gengæld helt afgørende vigtigt for, at man ved, hvilke miljøvirkninger givne projekter får, og derfor ville det være helt forkert at give overgangsordninger på det område. På andre områder er det utrolig dyrt, når det handler om rensning af spildevand, af affaldsstoffer til luft, osv.
Der kan det blive nødvendigt på kapitalintensive områder at give overgangsordninger.
Og der siger vi, at så er det til gengæld vigtigt, at der også er en udstrakt hånd i form af en medfinansiering, og det vil Danmark arbejde for.
Til det sidste, som fru Henriette Kjær spørger om - om offentlig deltagelse: Vi har utrolig stor tillid til, at ansøgerlandene selv ønsker at fremme det, og det vil vi gerne bidrage til.
Vi har nogle erfaringer, vi har nogle midler, og vi kan bidrage til en udvikling, som ansøgerlandene selv ønsker.
Det er det, vi gerne vil.
Henriette Kjær (KF), 2000-11-30:
Jeg fik ikke svar på mit spørgsmål før.
Jeg ved godt, at det er svært at svare på det hele på ét minut, men nu får hr. Jørn Jespersen mulighed for at gøre det igen.
Jeg vil også gerne spørge til den sidste pind i det forslag til vedtagelse, som hr. Jørn Jespersen nu har fremsat, hvor der står, at der skal ske en styrkelse af opbygningen af det civile, herunder det videnskabelige samfund, offentlig deltagelse, adgang til information, offentlige høringsprocesser og inddragelse af ngo'er:
Har hr. Jørn Jespersen ikke tiltro til, at man i de øst- og centraleuropæiske lande selv kan finde ud af at opbygge det civile - herunder det videnskabelige - samfund og den offentlige deltagelse?
Jeg tror faktisk, at de lande også var meget aktive og deltagende i forbindelse med Århuskonventionen, og jeg har en klar forventning om, at de vil ratificere den.
Jeg synes, at dette her er herremandsmentalitet, og det er et ubehageligt forslag til vedtagelse med en meget stor løftet pegefinger, jeg ikke føler hører hjemme i denne her debat.
Gitte Lillelund Bech (V), 2000-11-30:
Jeg må jo holde den socialdemokratiske ordfører fast på et af de svar, han har givet heroppe, nemlig at det med dette forslag til vedtagelse vil være svært ikke at videreføre den danske miljøstøtte.
Præcis hvordan skal det forstås, hvis det ikke skulle forstås sådan, at man ønsker at fastholde de 1.5 mia. kr.?
Det andet spørgsmål er: Hvad er det, der har ændret sig?
Hvad har ændret sig, siden regeringen føler behov for at få bekræftet sit forhandlingsmandat inden for det her område og få det bekræftet fra Folketingets talerstol?
Jørn Jespersen (SF), 2000-11-30:
Forhandlingerne om EU's udvidelse mod Øst går formentlig ind i en meget afgørende fase i den kommende tid, og det gælder ikke mindst på miljøområdet, som man må forvente og regne med under det kommende formandskab vil blive prioriteret meget højt.
Og dermed nærmer vi os nu et tidspunkt, hvor det reelt afgøres, om udvidelsen bliver en miljømæssig gevinst for ansøgerlandene og for hele Europa.
Udvidelsen rummer nemlig også store risici.
Hvis vi kommer i en udvikling, hvor vi får en ikke bæredygtig udvikling på landbrug, på fiskeri, på transport og energi, kan det føre til store tilbageslag for Europas miljø.
Der findes meget store naturværdier i ansøgerlandene, og det er nødvendigt, at vi også i de nuværende medlemslande gør os klart, at en bevarelse af disse naturværdier er et fælles ansvar, og derfor er der også brug for en fælles indsats.
Det er vigtigt, at vi forhindrer, at de nuværende medlemslande i EU blot stiller en lang række miljømæssige krav på det lovgivningsmæssige område, uden at vi til gengæld rækker den nødvendige udstrakte hånd til ansøgerlandene.
Vi skal sørge for, at forhandlingerne om miljøkapitlet ikke drukner i juristeri og teknikaliteter, men at forhandlingerne tager udgangspunkt i en bæredygtig udvikling, og at den finder sted som et reelt partnerskab.
Derfor må miljøkapitlet ikke ses isoleret i forhandlingerne, tværtimod må miljøhensyn og bæredygtighed integreres i alle sektorpolitikkerne.
Vi skal sørge for, at ansøgerlandene får og føler et ejerskab til EU's samlede miljøindsats ved at inddrage dem på en reel måde i udarbejdelsen af strategier og politikker, f.eks. Cardiffprocessen om integration af miljøet i sektorpolitikkerne, gennem inddragelse i den fælles landbrugs- og fiskeripolitik og gennem deltagelse i udviklingen af det 6. miljøhandlingsprogram.
Vi får et svensk formandskab i år 2001 og et dansk formandskab i år 2002, og dermed er der mulighed for at sikre en sammenhængende linje i de næste år, som kan skabe grundlag for, at miljøet bliver integreret på ægte vis i udvidelsesprocessen og i samtlige politikker, og at vi får udviklet et partnerskab, som sikrer, at ansøgerlandene, også når de er kommet med, føler et ejerskab og en forpligtelse i forhold til den fælles miljøpolitik.
Besvarelse
Gitte Lillelund Bech (V), 2000-11-30:
Jeg er altså nødt til at spørge ordføreren for forslagsstillerne, om det virkelig er sådan, om det skal forstås sådan, at SF og forslagsstillerne faktisk er villige til at udskyde optagelsesprocessen for de lande, der vil være klar i år 2003, hvis det er sådan, at man ikke har forhandlet nogle overgangsordninger på plads, som tilsyneladende er - som jeg kan høre det - af en sådan kort længde, så man hurtigst muligt kan få landene til at opfylde miljøkriterierne.
Det lyder for mig, som om der er en vis modstrid i det, som SF's ordfører har talt for heroppe fra talerstolen, og så det, som regeringen i øvrigt har bedt om mandat til i forbindelse med Nicetraktaten: sikre en så hurtig udvidelse af EU som muligt.
Hans Christian Schmidt (V), 2000-11-30:
Man kaldte det »bevidstløse overgangsordninger«.
Jamen det var måske rart at få bekræftet, om det er SF's opfattelse, at man er bekymret over det, hvis regeringen sammen med de øvrige regeringer giver »bevidstløse overgangsordninger«.
Det synes jeg er trist at høre.
Derfor må jeg så spørge hr. Jørn Jespersen: Når man tager fjerde pind i det forslag, der lige blev læst op af hr. Jørn Jespersen, hvor der står, at kandidatlandene gennemfører EU's miljøregler i deres nationale lovgivning inden tiltrædelsen - inden tiltrædelsen - er det så, fordi man vil markere her, at man skal stramme kravene?
Henriette Kjær (KF), 2000-11-30:
Jeg hører til dem, der faktisk synes, at vi har en god miljø- og energiminister, på trods af at vi ikke kommer fra samme parti.
Jeg synes endda, at han er dygtig og gør det godt internationalt.
Så jeg vil gerne høre fra hr. Jørn Jespersen lidt mere konkret end det, vi fik at vide i talen her, hvordan udvidelsen er ved at skride og drukne i teknik.
Jørn Jespersen (SF), 2000-11-30:
Jeg synes, de borgerlige ordførere gør et problem ud af noget, der ikke er et problem.
Sagen er jo den, at vi har to opgaver, to udfordringer, der skal løses samtidig: Vi har en interesse i, at ansøgerlandene bliver optaget så hurtigt som muligt på en så god måde som muligt.
Og det er netop den anden udfordring: At sikre, at optagelsen bl.a. på miljøområdet bliver af en sådan karakter, at det kommer til at betegne reelle miljømæssige fremskridt både i ansøgerlandene og for hele Europa samtidig.
Og det er bare to opgaver, der skal løses samtidig.
Det er to udfordringer, som spiller udmærket sammen, og som kan bidrage til, at begge dele kommer til at fungere.
Det er muligt, at Venstre ser det som en blokering, at man skal arbejde progressivt med miljøet.
Det gør SF ikke under nogen omstændigheder.
Så vi ser altså ikke de modsætninger mellem miljø og økonomi, som Venstre åbenbart lægger til grund.
Hans Christian Schmidt (V), 2000-11-30:
Jeg vil gerne sige, at Venstre skaber ingen problemer her.
Det klarer SF så udmærket alene.
Det, der er sagen, er, at i dag skal vi føre en samtale, en debat i Folketingssalen omkring noget, der allerede står i Traktaten, og jeg vil gerne have lov at citere fra artikel 6: »Miljøbeskyttelseskravet skal integreres i udformningen og gennemførelse af Fællesskabets politikker og aktioner som nævnt i artikel 3, især med henblik på at fremme en bæredygtig udvikling.« Man kan selvfølgelig godt have denne her debat, hvis man har på fornemmelsen, at regeringen ikke vil leve op til det ansvar.
Men hvis man har en tro på, at regeringen vil leve op til det ansvar, at miljø- og energiministeren, når miljø- og energiministeren mødes med de andre miljøministre, vil leve op til sit ansvar, så behøver man ikke den debat i dag.
Det er allerede fastslået.
Og jeg må sige, at fra Venstres side har vi en tro på og en tillid til, at man vil forhandle efter det mandat og inden for de spilleregler, der er aftalt.
Vi kan selvfølgelig have en forståelse for, at SF ikke deler den tillid, man har til regeringen, men vi synes, det er underligt, og så man skal i hvert fald ikke sige, at det er de borgerlige, der skaber et problem.
Problemet er skabt ved, at vi skal til at diskutere noget, der allerede står i Traktaten.
Gitte Lillelund Bech (V), 2000-11-30:
Jeg vil godt bede SF's ordfører specificere præcist, hvad man vil gøre i den situation, hvor man har en gruppe lande stående klar til optagelse i EU, og det her spørgsmål er det eneste, der mangler.
Hvor konkret vil SF så være med hensyn til overgangsordninger, tid, rækkevidde?
Hvor langt vil man gå?
Eller rettere sagt: Hvor kort vil man gå?
Svend Auken (S), 2000-11-30:
Jeg tror, det er i overensstemmelse med god tradition og reglerne her i Folketinget, at man venter med at svare rent indholdsmæssigt, indtil ordførerne har haft lejlighed til at aflevere deres indlæg.
Jeg ville bare gøre det klart, da der har været rejst tvivl i de korte bemærkninger om den linje, som ikke bare Danmark, men Kommissionen og de øvrige medlemsstater har stået for i forhandlingerne, og man har sagt, at vedtagelsen af dette forslag ville betyde et brud med den hidtidige linje: Det gør det ikke.
Det er i overensstemmelse med den linje, der er ført.
Det er en præcisering af en række punkter, vi skal huske i den komplette sammenhæng, og heri indgår jo ikke kun miljøet.
Der indgår mange, mange andre hensyn i forhandlingerne, der kan være behov for en præcisering af nogle af de hensyn, vi skal tage, også behovet for at yde bistand, og det er derfor, jeg synes, debatten er nyttig.
Det er jo ikke sådan, at vi kun skal have debatter her i Folketinget, når vi skal ændre vores politik, eller kun skal have vedtagelser, når vi ændrer synspunkter.
Størstedelen af vores tid går da på at fortsætte en linje, klargøre en linje, præcisere synspunkter og præcisere holdepunkter, og enhver ved jo, at selv om man har en klar linje, og selv om man har klare holdninger, som vi har det i EU, er der altid risiko for, som hr. Jørn Jespersen udtrykte det, at tingene drukner i teknik.
Det gør de jo også her i Folketinget, og derfor kan det en gang imellem være klogt at hæve sig en lille smule op og spørge, hvor den skov, vi ønsker, er henne, i stedet for kun at se det enkelte træ.
Hans Christian Schmidt (V), 2000-11-30:
Jeg kan forstå på miljøministeren, at miljøministeren ikke så gerne vil ind i en faktuel debat, men det var jo miljøministeren, der stod her på talerstolen for et øjeblik siden og sagde, at hvis man stemmer nej til denne vedtagelse, stemmer man nej til Danmarks hidtidige politik.
Hvis ikke det skulle afføde bemærkninger fra oppositionen, må man da sige, havde jeg nær sagt: Hvad kan man så sidde og forestille sig?
Vi har jo været det bærende grundlag, også for denne regerings EU-politik.
Men det interessante er, at regeringen føler sig så presset, at man vil lave et forslag til vedtagelse sammen med SF, hvor SF trækker regeringen rundt i manegen og siger: Vi skal nok skrive vedtagelsen, vi skal nok skrive de ting, der skal stå i den.
Men så må miljøministeren gå ind i debatten et par gange for at forsvare sine handlinger, og det forstår jeg godt miljøministeren gør, men miljøministeren skal ikke klandre os for, at vi kommer med en bemærkning om det.