Margrethe Vestager (RV), 2005-10-11:
Noget af det mest interessante ved den lovforhandling, vi har i dag, er, at vi i den grad hopper på regeringens argumentation.
For det, der er hele skallen af det forslag, som vi har her, er den postulerede lighed mellem frit valg af friskole og frit valg af folkeskole.
Men det, der er kernen, er jo, at det valg, som forældrene har, når børnene skal opfylde undervisningspligten, er valget mellem distriktsskolen eller en fri skole.
Det er deri, ligestillingen ligger.
Og det er jo også sådan i dag, og sådan vil det fortsat være, at kommunen giver befordringstilskud ud fra valg af distriktsskolen, hvis børnene bor langt fra skolen eller har en farlig skolevej, eller hvad det kunne være.
For det er deri, det holdningsmæssige ligger.
Det ligger i, om man vælger folkeskolen, eller om man vælger en fri skole, fordi man holdningsmæssigt, fagligt, pædagogisk eller af andre grunde ønsker, at børnene skal gå i en fri skole.
Det er det, der er valget.
Valget er ikke mellem den lokale distriktsskole eller en hvilken som helst anden skole, en fri skole eller en folkeskole.
Og dermed jo også sagt, at det er fuldstændig tomt, når regeringen argumenterer for forslaget som en harmonisering.
For det første fordi vi ikke har opfundet hverken de frie skoler eller folkeskole-fritvalget i dag, men det har en lang, lang forhistorie.
Og for det andet fordi det jo er helt mystisk, at bare fordi man har introduceret et friere valg af folkeskole, vil man sige, at så skal de, der har nydt godt af befordringstilskuddet for de frie skoler, bære byrden ved det friere valg af folkeskole
Man aner jo en tilbøjelighed, fordi den politik, vi har set fra regeringens side, jo også hele tiden har peget i retning af, at man ønskede, at de frie skoler blev reduceret til alle at være privatskoler, en eller anden slags betalingsfolkeskoler.
Og det er en tendens, som Det Radikale Venstre er imod.
Vi synes, det er helt afgørende og i god overensstemmelse med dansk skolekultur og vores frihedstraditioner at sørge for, at vi bliver ved med at have frie skoler i holdningsmæssig forstand og i pædagogisk forstand som rammen om forældrenes opfyldelse af børnenes undervisningspligt.
Derfor er vi imod forslaget.
Vi har tidligere haft øje på den konto for at overveje, om vi skulle omprioritere, men er blevet klogere siden, fordi vi fandt, at netop dette befordringstilskud er med til at gøre grundlovens ord om undervisningspligt til en realitet.
Forældrene skal jo betale, men der er en rimelighed i, at de, der bor langt fra, bliver kompenseret i forhold til de, der bor tæt på.
Og derfor er realiteten i forslaget ene og alene, at det bliver dyrere at vælge en fri skole.
Kommunen sparer fortsat penge for de børn, der skulle have haft befordringstilskud til distriktsskolen, og det bliver alene sådan, at det er forældrene til børn på de frie skoler, der kommer til at bære den her besparelse.
Og endelig må man huske, at besparelsen rammer meget, meget skævt.
Det er især skoler i landdistrikterne med få frie skoler og få skoler i det hele taget, som bliver ramt af den her besparelse, og det finder vi er helt uhensigtsmæssigt.
For vi ønsker os, at man bosætter sig i landdistrikterne og finder, at det er godt og rimeligt.
Og når man ser på regeringens politik for landdistrikter, så vil man afsætte millioner og milliarder til netop det, man vil gerne have en positiv profil med hensyn til muligheden for at bosætte sig i landdistrikterne, men når det kommer til at den konkrete politik, herunder muligheden for at komme hen til den frie skole, man vil vælge, jamen så får piben straks en anden lyd.
Der har været sagt gode ord om det tyske mindretal og deres muligheder.
Det er vi naturligvis også helt enige i, bl.a. på baggrund af den argumentation, som Dansk Folkeparti har haft fremme, nemlig at her er der slet ikke noget valg, hvis man vil følge sin kultur og det, som er ønsket for den.
Endelig må vi sige, at vi aner en tendens, og det håber vi meget bliver afkræftet af Venstres ordfører, fordi rygterne jo løber om, at man ønsker at skærpe kravene til at oprette frie skoler og drive frie skoler, fordi man er bange for, at strukturreformen vil medføre, at forældrene, hvis kommunen af økonomiske grunde nedlægger folkeskolen, opretter frie skoler.
Og vi vil jo gerne høre ministeren ramme en pæl igennem, at det skulle forholde sig sådan, at man har de planer.
Derfor håber vi meget, at det kan manes i jorden som ondsindede rygter og forsøg på at smæde regeringen for dens holdning over for de frie skoler.
Men vi håber, at en regering, der principielt burde være liberalt præget, holder fast i, at det, der er det grundlæggende frie valg, er valget mellem distriktsskolen og den frie skole, og derfor må der være ensartet befordringstilskud i det forhold og ikke i et postuleret valg mellem folkeskoler i det hele taget og frie skoler i øvrigt, fordi det bare gør, at vi får en privatisering af de frie skoler i stedet for at holde fast i det holdningsbetonede, det pædagogiske, det, som er fundamentet for, at vi har undervisningspligt og ikke skolepligt.
Det Radikale Venstre støtter ikke forslaget.
Som jeg antydede i mit ordførerindlæg, tror jeg, at det forholder sig præcis, som fru Tina Nedergaard siger, at der kan være gode grunde, og der kan være dårlige grunde.
Til de dårlige grunde, mener jeg, hører rent økonomiske grunde, besparelsesmæssige grunde.
Til de gode grunde hører, hvis man har svært ved at sørge for et fagligt niveau, eller man har svært ved at tiltrække lærere, eller at der kan være en bedre mulighed for at give et tilbud på en centralskole eller andre faglige, skolemæssige årsager.
Men hvis man har sådan en sag, tror jeg også, det er sådan, at man kan formidle det til forældre, så man ikke ender i den situation, at forældrene alligevel foretrækker at oprette en friskole.
Men der er jo masser af mellemformer i det at arbejde med fødeskoler, lærernetværk, alle mulige forskellige ting, som kan sørge for, at det bliver muligt at opretholde en meget finmasket skolestruktur, og det er, fordi vi i Radikale Venstre oplever, at skolens fortsatte eksistens bredt hen over landet er helt afgørende for, at vi kan holde liv og udviklingsmulighed i vores landsbyer, ellers risikerer vi, at mange af de gode intentioner, jeg synes, der ligger i regeringens landdistriktspolitik, bliver gjort til skamme.