Anne Baastrup (SF), 2000-02-03:
Ja, det skal nok blive spændende og foregå i en ordentlig tone.
Der er ingen tvivl om, at det er et større projekt, vi nu går i gang med, men det er godt, at vi får lovreguleret en af de for den enkelte mest indgribende foranstaltninger, staten kan udøve, nemlig afsoning af straf.
Udgangspunktet for SF ved vurdering af lovforslagene er, at hensynet til retssikkerheden for de indsatte er tilgodeset samtidig med arbejdsmiljøet for de ansatte. Et andet udgangspunkt er, at vi ved denne lovgivning skal søge at understøtte bestræbelserne på at gøre fængselsdomme nyttige. Det vil sige, at ud over det pønale element, som skal eksistere på grund af den almindelige retsfølelse - ofrets ønske om at kunne se, at den kriminelle handling tages alvorligt fra samfundets side - skal vi opnå, at straffen nytter, altså at de dømte ikke vender tilbage til fornyet kriminalitet efter afsoning.
Og hvordan kan det lykkes?
Ja, det er et vanskeligt spørgsmål.
Retssikkerhed for mennesker, der er blevet berøvet deres frihed, er formentlig et betydningsfuldt omdrejningspunkt for den enkelte.
Når ens bevægelsesfrihed er begrænset, når der er regler for alt, hvad man må og ikke må, er det vigtigt, at man har oplevelsen af, at der er regler for personalets indgriben i ens forhold, og at man kan få en anden, uafhængig instans til at vurdere indgrebet.
Tilsvarende er det vigtigt, at de regler, der i øvrigt gælder for samfundet, også finder anvendelse inden for murene, medmindre afgørende forhold taler imod.
Et eksempel herpå er den censur, som foreslås anvendt over for blade
Efter SF's opfattelse er det i strid med grundlovens § 77 at tilrettelægge bestemmelsen således, at der reelt sker forhåndscensur, og vi står uforstående over for det valg, flertallet i udvalget har truffet på dette område.
Vi har efterfølgende fået et brev fra Nordisk Film, der også anfægter en anden bestemmelse, som begrænser muligheden for at få kontakt med pressen, og vi vil derfor bl.a. bruge udvalgsarbejdet til at kigge nærmere på det.
ingen tvivl om det, for det er vigtigt for ofret
Spørgsmålet er derfor, hvordan vi kan straffe på en sådan måde, at ofret oplever det som en sanktion, samtidig med at afsoneren oplever, at det er en sanktion.
Det får mig til at tænke på en afsoner, der nu opholder sig på pensionen Skejby.
Og som han sagde: I de almindelige fængsler kan man gemme sig, lukke sig inde.
Det kan man ikke her, og det gør ondt.
For udenforstående opleves et ophold på Skejby formentlig ikke som en rigtig straf, men virkeligheden er, at det kan være en endnu hårdere straf.
Samfundets behov for at straffe skyldes som nævnt hensynet til ofret, men også at staffen skal virke. Som Britta Kyvsgaard skriver i sin bog »Fængslet tager de sidste« er det karakteristisk for de indsatte, at de har en meget dårlig skoleuddannelse, og de kvalitative interview, der er refereret i bogen, viser samtidig, at de indsatte har et håb om at få værktøjer til at komme ud af deres kriminalitet.
Det handler om misbrugsbehandling, hvad enten det er stoffer, alkohol eller en blanding heraf, der præger deres misbrug, og det burde være et ufravigeligt krav til alle fængsler, at der er tilbud om afvænning og efterfølgende ophold i afdelinger, hvor man ikke kan fristes.
Det handler også om, at man tager fat om deres elendige skoleuddannelse.
De fleste har formentlig et stort ubehag ved at skulle gå i skole og har svært ved at koncentrere sig i længere tid, og det vil derfor være godt, hvis man via forsøg udviklede kombinationer af teoretisk og praktisk uddannelse.
Det fører mig frem til spørgsmålet om den ligestilling af arbejde og uddannelse, der er indlagt i § 38.
De tilbagemeldinger, jeg får, er ikke rare.
Fængslets ledelse skal have pengene til at slå til, arbejde er en indtægtsdækket virksomhed, og det fører til, at der lægges et mildt eller hårdt pres på folk for at gå på arbejde i stedet for at gå i skole.
Men det er uholdbart, hvis vi vil opnå, at de indsatte efter endt afsoning skal afholde sig fra kriminalitet.
Cognitivskillprogrammerne er i gang, og det er godt.
Men det er mit indtryk, at på trods af, at de lærere, der er sat på opgaven, brænder for den, vil de have godt af at få et bedre teoretisk fundament, hvis projekterne også skal lykkes på lang sigt. Det næste problem, jeg vil nævne, er samarbejdet mellem kriminalforsorgen og kommunerne.
Jeg ved, at de involverede i ministerierne forsøger at få sat noget arbejde i gang, men tilbagemeldingerne viser, at det er for ringe.
Spørgsmålet er derfor, om vi ikke skal forpligte kommunerne langt mere i § 44, stk. 2. Målet må være, at der i fængslet i et samarbejde med den indsatte laves en handlingsplan, der skal være forpligtende for både den indsatte og de involverede myndigheder, så vi aldrig mere vil se, at der sker prøveløsladelse til gaden uden hverken arbejde eller uddannelse eller bolig.
Skal vi have banket recidivprocenten i bund, er det nødvendigt, at der er et udviklingsperspektiv for den enkelte.
Nu er vi ikke naive i SF, og jeg ved godt, at mange af de indsatte, som har været svingdørsfanger,
overhovedet ikke ønsker, at samfundet skal blande sig i deres liv.
Men det gælder ikke alle.
Vi skal være bedre til at visitere
, så de, der vil, får en mulighed.
I SF har vi derfor store forventninger til Nordskov-udvalgets arbejde.
Vi skal have mindre enheder inden for fængslet, så det bliver mere overskueligt for de ansatte at få en god kontakt med den enkelte, og det vil også gavne arbejdsmiljøet gevaldigt.
§ 49, stk. 2, ophæves, og i stedet får vi en mere uddybende bestemmelse i § 78.
Denne bestemmelse er forfærdelig vigtig, for det er noget helt centralt, at der er en bestemmelse om, at man kan afsone en dom på alternativ vis og dermed få en chance for at genoprette de forhold, der har givet anledning til kriminaliteten. I Straffelovrådets betænkning fra 1998 har kriminalforsorgen gennemgået de hidtidige erfaringer.
Det viser sig, at bestemmelsen er anvendt efter sin hensigt
, idet det dog præciseres, at der er problemer på grund af kommunernes manglende betalingsvilje.
Der er også problemer med at få relevante tilbud, både hvis der er tale om overførsel under afsoning, og når der er tale om frifodsfolk, som de jo kaldes i fagsproget, og det problem må vi se alvorligt på. SF har foreløbig overvejet to varianter, og den ene er, at staten overtager finansieringen af alle de foranstaltninger, der følger efter en § 49, stk. 2-afgørelse eller en § 78-afgørelse, eller kigger på, hvordan de sikrede afdelinger finansieres.
Tilbage i 1982 via socialminister Palle Simonsen blev der etableret et system, hvorefter det er objektivt neutralt rent økonomisk at anbringe folk på sikrede afdelinger.
Her tror jeg, at en objektiv eller en statslig finansiering er nødvendig, ellers stjæler de simpelt hen bare de penge, kommunerne fik i 1982.
Det viser sig, at kommunerne har glemt, at de har fået penge og bloktilskud til finansiering af foranstaltninger efter den gamle § 49, stk. 2, så det må vi kigge på.
Det kan ikke nytte noget, at vi står med kriminalforsorgsinstitutioner, som ikke kan komme af med deres unge, fordi kommunerne ikke vil betale.
Som sagt skal der ikke være nogen tvivl om, at SF går konstruktivt ind i arbejdet med lovforslagene, og vi er villige til at diskutere alt, hvis bare det kan gøres i en ordentlig tone.
Vi står med et projekt, der går på, at der skal laves en lovgivning vedrørende fuldbyrdelse af straf, og den skal vi have banket igennem.
Vi skal tage alle de møder
og konferencer, vi overhovedet kan, vi skal ud og kigge på tingene osv. og have en ordentlig dialog om, hvordan virkeligheden ser ud lige nu.
De tilbagemeldinger, jeg har fået fra folk i kriminalforsorgen, også i de lukkede fængsler, er, at efter at vi har fået etableret de særligt sikrede afdelinger for de stærke, negative fanger, er problemerne væk.
Diskussionen er gået på spørgsmålet om aktindsigt, og den diskussion er vi villige til at tage.
Vi ser med megen alvor på, at der er ansatte og svage indsatte, der trues, men man skal også gå et skridt videre og se på, hvilke begrundelser der kan lægges til grund for, at man bliver overflyttet til en afdeling for stærke, negative fanger, for her er der jo et helt andet grundlag end i alle andre situationer.
Vi skal gå et spadestik dybere og have nogle samtaler om det for at se, om vi ikke i en periode kan køre med de nye regler og så se, hvordan er det gået.
Hvis vi får udviklet kriminalforsorgen efter de målsætninger, vi har, skal det nok lykkes for os at få en kriminalforsorg, der kan sikre, at afsonerne ikke vender tilbage som recidivister, samtidig med at den kan producere nogle tilbud, så de indsatte ikke er narkomaner, når de kommer ud, og ikke bliver narkomaner under afsoningen osv.
Vi skal have en ordentlig kriminalforsorg, og SF går aktivt ind i det, og jeg er sikker på, at vi kan finde en løsning, som de fleste her i salen er med på.