Kristian Thulesen Dahl (DF), 2003-12-12:
Hr. Morten Helveg Petersen manglede jeg lige at give det sidste svar, og det er, at vi faktisk synes, det er vigtigt at holde fast ved målsætningen frem til 2010 om at få halveret gælden.
Det er også derfor, det er vigtigt at få gang i hjulene, og det er også derfor, vi har en tro på, at der kommer mere gang i hjulene.
Med hensyn til det andet omkring skattestoppet har vi sagt til regeringen, at i den her valgperiode står vi bag skattestoppet.
Vi har så sagt, at så må man have en fornyet debat i forhold til skattepolitikken i forbindelse med en valgkamp, og det er for at finde ud af, om det vil være fornuftigt at fortsætte med skattestoppet.
Vi har ikke den holdning, at skattestoppet er brugbart på længere sigt, fordi skattestoppet jo også fastfryser nogle afgifter, som vi ud fra en politisk vurdering mener ikke nødvendigvis bør være fastfrosset og dermed blive udhulet stille og roligt i forhold til den prisudvikling, der ellers finder sted.
Det er også sådan, jeg ser det.
Jeg sagde også i et tidligere svar, at når vi går til forhandling - det ligger krystalklart - går vi ikke til forhandlinger med ultimative krav.
Vi går til forhandlinger for at prøve at finde løsninger, og vi kan selvfølgelig godt vælge at sige i sådan en forhandling, at vi overhovedet ikke vil være med og ligesom Socialdemokratiet på en lang række områder i finanslovforhandlingerne bare vælger at stå udenfor.
Men vi havde altså også en interesse i at få varetaget nogle af vores prioriteringer, og derfor valgte vi så til sidst at acceptere, at der mod fornødne indrømmelser andre steder fandt en besparelse sted på dagpengeområdet, som vi så efterfølgende er utrolig godt tilfredse med er kommet helt ud af billedet.
Så må jeg sige i forhold til det her med Økonomisk Råd -
det er et svar til hr. Nicolai Wammen og også til hr. Søren Søndergaard - at der jo altså ligger en finanseffekt i finanslovforliget, der netto giver ca. 10.000 arbejdspladser.
Så er spørgsmålet: Burde man gå endnu videre?
Og der kan vi jo bare sige - også som svar til hr. Nicolai Wammen - at hvis man skal følge de råd, der kommer fra vismændene og fra Nationalbanken osv., så advarede de mod at gå videre, for de siger, at man lynhurtigt kan bringe sig i den modsatte situation, at man så rent faktisk skal ud og virkelig lade skatterne stige for at lave en langsigtet, holdbar økonomisk politik.
Derfor er det ikke så enkelt bare at sige, at nu åbner man bare endnu mere for de offentlige kasser, som Socialdemokratiet jo vil, ufinansieret.
Til fru Line Barfod: Det er jo altså noget vrøvl.
Jeg har sådan set forsøgt mange gange nu at svare fru Line Barfod, men der lyttes ikke, og så er det jo næsten umuligt.
Vi har lavet en finanslov, hvor der ligger en finanseffekt, der omregnet til arbejdspladser giver 10.000.
Det er jo ikke fuldstændig ligegyldigt.
Det betyder faktisk noget for de mennesker, som har en chance for at komme ind på arbejdsmarkedet igen.
Den anden ting at sige til det
Det er altså at vende tingene fuldstændig på hovedet at tro, at man via statskassen kan afhjælpe hele problemet.
Vi kan give vores bidrag, og det skal vi.
Det har vi en forpligtelse til.
Men man kan ikke tro, at man kan afhjælpe hele problemet.
Det kan vi desværre ikke, og det ved fru Line Barfod godt, det ved hele Folketinget godt.
Derfor er det jo bare en diskussion ud i det blå, som overhovedet ikke tager hensyn til de arbejdsløse.
Det er jo sådan set dem, vi burde bekymre os om i stedet for at lave de der mærkelige former for debatter, som fru Line Barfod medvirker til. Så til fru Margrete Auken: Vi gik altså sådan set ikke efter at spare penge på Det Kongelige Teater.
Vi ville bruge den anledning, at man laver en aftale om Det Kongelige Teater, som leder frem til, at skuespilhuset står klart, og derfor også går ud på at øge efterspørgslen, til at de, der står bag skuespilhuset, kunne forklare, at det er der et behov for. Så vi gik ind og ville bruge den anledning til at få brudt det forlig om skuespilhuset op, som jeg så kan forstå vi er enige om burde brydes op.
Jeg tror faktisk, at det var sidste chance, og derfor var det altså ærgerligt, at der var et flertal, der gik ind og hjalp regeringen til at få det på plads, så vi ikke fik brugt den chance.
Så til hr. Jacob Buksti: Jeg synes egentlig, at hr. Jacob Buksti siger én ting, der er utrolig befriende: At vi ikke p.t. ved, hvad de enkelte blade vil få i tilskud fra den her afbødningspulje.
Det er jo fuldstændig rigtigt.
Det er jo lige præcis et nøgleomdrejningspunkt i forhold til, om vi skal reagere på noget nu, eller om vi bliver nødt til at vente, til vi kan se, hvilken effekt det egentlig har, at der er den afbødningspulje.
Det med de 290 mio. kr. til dagblade er ikke et spørgsmål om, at man nu skal ind og spare 290 mio. kr. Det er et spørgsmål om at få en tilbundsgående diskussion af de forskellige bladtyper over for hinanden og om, hvorvidt konkurrencevilkårene er fornuftige.
Der er jo fagblade, som også ligger i konkurrence med hensyn til annoncer med dagblade, som får støtte, hvor fagbladene ikke får det.
Og der bliver man nødt til at se på, om der er en fornuftig konkurrencesituation.
Enten man gør det næste år eller næste år igen, bliver man på et eller andet tidspunkt nødt til at tage den diskussion, ikke af sparehensyn, men simpelt hen af anstændighed, kan man sige, over for branchen.
Og så til fru Tove Videbæk: Vi fik sat 20 mio. kr. af for indeværende år til hospiceudbygning.
Vi har fået sat 20 mio. kr. af næste år.
Må jeg sige noget til sidst til fru Karen Klint?