Frank Dahlgaard (KRF), 2001-10-23:
Tak til ministeren for redegørelsen.
Det nordiske samarbejde er højt prioriteret i Kristeligt
Folkeparti.
Vi er også med på opbygningen af EU, vi synes, Danmark også skal være med dér, men man skal ikke glemme sin familie og sine rødder, fordi der nu er noget spændende og noget nyt, der skal bygges op, og det gør vi heller ikke. Kristeligt Folkeparti
prioriterer det nordiske samarbejde højt, og vi ser det som en succes, men ikke en absolut succes.
Der er meget, der skal falde på plads endnu, og hvis man spørger folk nede på gaden, får man et lidt andet billede af det nordiske samarbejde end det, vi nogle gange tegner i højstemte situationer.
De fem nordiske lande og selvstyreområderne er nogle af de rigeste og mest velstående i verden med få sociale problemer.
Den seneste undersøgelse, jeg så fra IMD-Instituttet i Schweiz, placerer alle de nordiske lande fremme i første division med hensyn til konkurrencedygtighed og med hensyn til noget, de kalder future readiness index, altså parathed over for fremtiden.
Vi er altså alle fremtidsorienterede og stærkt konkurrencedygtige lande, som går sammen i et samarbejde, som man ser på med respekt og nogen positiv misundelse fra omverdenens side.
Det skal vi ikke glemme, men vi skal heller ikke glemme vores familie.
Det er såmænd sådan, at hvis man ser på de nordiske flag, er de jo forskellige og dog på en måde ens.
Der er det kønne, kristne korssymbol på flagene, vi har noget fælles.
Der er en lang række institutioner og projekter i nordisk sammenhæng, der bare fungerer og kører til gavn for det nordiske samarbejde, og som man ikke hører noget om i medierne; det er jo balladen og problemerne, man koncentrerer sig om.
Der er meget, der fungerer godt, og på mange måder er man i de nordiske lande kommet langt længere - jeg havde nær sagt selvfølgelig - end i EU.
Vi har jo været i gang i længere tid, den nordiske bygning er på mange måder færdig, selv om den også trænger til nogen restaurering.
Det har knebet med fælles fodslag for Norden i forholdet
til f.eks. EU, men den sag er ved at være på plads
Man er jo for nylig blevet enig om, at de tre nordiske EU-lande, nemlig Finland, Sverige og Danmark, holder formøder forud for topmøder i EU-regi for at forsøge at nå til enighed, for kan tre små lande tale med samme stemme, har ens ord større vægt, har man fundet ud af. Efterfølgende orienterer man så de to lande uden for EU, nemlig Norge og Island, og her er det et ønske fra Kristeligt Folkeparti, at såfremt Norge og Island ønsker det - de er jo med i EØS, altså i det indre marked, så det er jo ikke sådan, at de står helt udenfor som f.eks. Schweiz - skal de også være med ved selve møderne og ikke kun orienteres efterfølgende.
Om det er på statsministerniveau eller på departementschefniveau er ikke så afgørende, men jeg synes, vi skal lytte til ønskerne fra Norge og Island, hvis de ønsker at være med.
Det er et forslag fra Kristeligt Folkeparti.
Så om den nye struktur: Det er et skridt i den rigtige retning, at man bygger Nordisk Råd op på en ny måde.
Det er noget, der går i gang ganske snart, og som vi skal tage stilling til om en uge her i denne sal, hvor Nordisk Råds session finder sted.
De sidste 5-6 år har vi været udsat for, havde jeg nær sagt, et tværfagligt flip i nordisk regi, hvor man pludselig fik en idé fra EU om, at nu skulle det være søjler, Nordensøjlen og Europasøjlen og nærområdesøjlen.
Det har ikke fungeret, så det, at man, havde jeg nær sagt, kører tilbage til en fagopdeling med fem hovedudvalg, er positivt og et klart skridt i den rigtige retning.
Så har man også et præsidium, som tager sig af Nordisk Råds forhold til omverdenen, hvad enten det er EU eller andre dele af verden.
Jeg mener, det er rigtigt, for det gør Nordisk Råd mere handlekraftigt og handledygtigt, så det er absolut et skridt i den rigtige retning.
Lad mig så give udtryk for et håb om, at man vil benytte den nye struktur til også at køre en række temaarrangementer, altså temakonferencer, hvor man indkalder de nordiske ordførere på området.
Hvis det er trafik, ja, så er det trafikordførerne, hvis det er uddannelse, er det uddannelsesordførerne.
Det er altså ikke nødvendigvis medlemmerne af Nordisk Råd, men de fremmeste politikere i de nordiske lande på de pågældende områder, og det er selvfølgelig ordførerne.
Så får man nogle fagligt set uhyre interessante debatter.
Jeg har fornemmet, at det også ligger
i strukturen, at man vil benytte sig af denne mulighed
, og det opfordrer Kristeligt Folkeparti til.
I Kristeligt Folkeparti er vi ikke tilfredse med den generelle prioritering, dvs. regeringens prioritering, af det nordiske samarbejde.
Jeg gav i en kort bemærkning udtryk for, at det bl.a. giver sig udtryk i, at den danske stat giver et tilskud til Foreningen Norden her i Danmark, som er væsentligt mindre end det, man giver i Sverige, Norge, Island og Finland, især når man tager højde for størrelsen af befolkningerne i de lande.
Vi ligger helt i bund, vi ligger på det halve af, hvad man giver i Sverige, også når man tager højde for, at der er flere indbyggere i Sverige end i Danmark.
Vi synes, det er beklageligt, at man ikke i højere grad som regering holder fast i familien og også på den måde støtter det nordiske samarbejde ved at støtte Foreningen Norden i Danmark.
Der er en rapport på vej, som også hr. Svend Erik Hovmand gjorde opmærksom på.
Jeg tror, den hedder »Ole Norrback-rapporten«, den handler om barrierer i det nordiske samarbejde, og den viser et ikke helt godt billede af det nordiske samarbejde, når man kommer ned på jorden, og når det drejer sig om de enkelte borgere.
Der er netop kommet et nyt nummer af det udmærkede tidsskrift »Politik i Norden«, som er udgivet af Nordisk Råd og Nordisk Ministerråd.
Her er et interview med den finske Oslo-ambassadør Ole Norrback, som er i gang med denne barriererapport, og den viser temmelig overraskende, at dér, hvor det halter, er på myndighedsplan.
Myndighederne i landene kender ikke de nordiske ordninger med hensyn til skat og pension og uddannelsesaftaler.
De er noget fremmed for myndighederne. Og hvorfor kender myndighederne dem ikke?
Ja, det skyldes vel bl.a., at der er et politisk signal eller mangel på samme oppefra om, at det ikke er så vigtigt, og det behøver man ikke kende noget til.
Det er ikke rimeligt, at Hallo Norden-telefonen henviser til myndigheder, der ikke aner, hvordan reglerne er, og som heller ikke aner, hvor folk skal henvende sig.
Her er der altså et stort problem.
Et andet problem gør sig såmænd også gældende i dag.
Til trods for, at man taler om, at vi skal kunne se hinandens tv i Norden, er der jo masser af svenskere og nordmænd og andre, der bor i Danmark, er gift, arbejder og lever her, som ikke kan se deres hjemlands fjernsyn.
Nordmænd i Danmark kan ikke få noget kort til Norges Kanal Digital, for det forhandler man ikke uden for Norge.
Digital i Danmark kan heller ikke klare det, Viasat Danmark ville gerne hjælpe, men det må de ikke, og derfor bliver borgerne frustrerede.
Hvem er det egentlig, som spænder ben, så det ikke kan lade sig gøre, at vi kan kommunikere i Norden - så man i år 2001, som f.eks. nordmand, svensker eller finne, bosat og levende i Danmark, ikke kan se udsendelser fra sit eget land i en verden, hvor satellitterne drøner rundt om jorden, også over både Danmark, Sverige, Norge og Finland?
Her er virkelig noget at samle op på.
Afslutningsvis vil jeg sige, at også angående det øresundsintegrationsmæssige er der kommet aktuelle kæmpeproblemer frem, efter at Øresundsbroen er bygget.
Den bro var ikke nok.
Der skal bygges flere, og det kræver, at vi handler her i Folketinget.