Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-02-03:
Jo, men det hele er lagt frem i Folketinget.
Folketinget har vidst fuldstændig tydeligt, på hvilket grundlag der blev truffet beslutning, fordi det var på basis af åbne kilder, det var en politisk beslutning om, at en militærdiktator som Saddam Hussein ikke bare gang på gang skulle tilsidesætte, hvad FN's Sikkerhedsråd havde besluttet.
Det, vi vidste, var jo, at Saddam Hussein havde haft masseødelæggelsesvåben, for han havde brugt dem, og det, vi også vidste, var, at han ikke havde villet fortælle FN, hvad der så var blevet af dem.
Det var vel også derfor, at Socialdemokratiets leder, hr. Mogens Lykketoft, sagde, at der var masseødelæggelsesvåben, og det sagde flere socialdemokrater.
Den politiske ordfører, hr. Frank Jensen, har jo sagt det samme.
Han sagde den 21. marts her i Folketinget: »Vi har aldrig nogen sinde tilkendegivet, at Saddam Hussein ikke havde masseødelæggelsesvåben.
Det var jo en tilståelsessag.«
»Jeg er ikke i tvivl om, at Saddam Hussein har masseødelæggelsesvåben«, sagde hr. Frank Jensen.
Den danske beslutning er truffet på et anderledes grundlag, og det er lagt åbent frem i Folketinget.
Den danske beslutning er truffet på det grundlag, at Saddam Hussein nægtede at samarbejde med FN's Sikkerhedsråd.
Det behøver man ikke efterretningsoplysninger for at fastslå.
Det vidste alle.
Han havde trukket det internationale samfund rundt ved næsen i 12 år, og det er klart for os, at en militærdiktator ikke bare kan lade hånt om, hvad FN's Sikkerhedsråd beslutter, uden at det må have en konsekvens.
Derfor traf vi den politiske beslutning, at det var rigtigt at gå ind i den internationale koalition til befrielse af det irakiske folk.
Det fremgår klart af beslutningsforslaget, og for at gentage det var det nøjagtig det samme grundlag, som den daværende regering 5 år tidligere, i 1998, brugte, da den traf beslutning om deltagelse i en sådan aktion, hvor kernebegrundelsen netop var, at det internationale samfund ganske enkelt ikke kan leve med, at en stat vilkårligt nægter at opfylde de krav, som efter grundige forhandlinger er opstillet af Sikkerhedsrådet.
Og det forekommer særlig indlysende, når talen er om forbuddet mod besiddelse og brug af biologiske og kemiske våben, der frembyder en åbenbar trussel mod freden i regionen.
Det var nøjagtig det samme budskab, vi havde, da Folketinget traf beslutning om deltagelse i den internationale koalition.
Der er to ting, der er vigtige at holde fast i her.
For det første at den danske beslutning ikke blev truffet på baggrund af nogen viden om masseødelæggelsesvåben.
Den blev truffet på baggrund af en viden om, at Saddam Hussein havde nægtet at samarbejde med FN's Sikkerhedsråd, og det behøver man ikke efterretningsoplysninger for at vide.
Det vidste alle, og det havde FN's Sikkerhedsråd også fastslået.
Det var på det
Det er da rigtigt nok, at der var en debat om masseødelæggelsesvåben, og det er da også rigtigt, at der var ganske mange, som var af den opfattelse, at Saddam Hussein havde masseødelæggelsesvåben.
Blandt dem, der var af den
opfattelse,
har jeg citeret SF's leder hr. Holger K. Nielsen, som den 19. marts her i Folketinget sagde, at det handler om, at Saddam Hussein har masseødelæggelsesvåben.
Men det var altså ikke det, der var det udslaggivende, da vi traf beslutningen.
Det var Saddam Husseins manglende samarbejde med FN's Sikkerhedsråd.