runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-11-15:
I det danske Folketing er alting foregået i fuld åbenhed.
Det har et flertal i Folketinget tilsluttet sig, og derfor er det en sag for Folketinget.
Det er ikke en sag for en undersøgelseskommission.
Alting er foregået i fuld åbenhed.
Men lad mig så gentage: Jeg synes, det er tankevækkende, at venstrefløjen er meget mere optaget af at bruge tid og penge på undersøgelser af, hvad der skete i fortiden, frem for at bruge kræfter på fremtiden; frem for at bruge kræfter på at finde ud af, hvordan vi nu bedst hjælper den demokratiske regering i Irak med at skabe stabilitet og med at udvikle et holdbart demokrati.
Det er det, vi er optaget af, så irakerne selv kan overtage ansvaret for sikkerheden, og så de udenlandske tropper kan komme hjem.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Villy Søvndal (SF), 2006-11-15:
Afslutningen af mit spørgsmål er jo, om statsministeren finder det på sin plads at få kulegravet beslutningsgrundlaget.
Det spørgsmål, der står tilbage, er: Hvad er det, statsministeren har at skjule?
Hvad er det, der i den her sag ikke tåler dagens lys?
For når man husker tilbage, har statsministeren haft stor interesse for undersøgelser om den kolde krig, om samarbejdspolitikken osv.
Her står vi med et stykke nutidshistorie, der har haft alarmerende konsekvenser: 650.000 mennesker dræbt; 18.000 læger flygtet ud af Irak; et modsætningsforhold mellem folkeslag i et omfang, vi næppe nogen sinde før har oplevet; en terror, der eksploderer i verden; og Iran, der står som den største vinder af den her situation.
Er det ikke rigeligt til at spørge: Hvad var det egentlig, der skete?
Og hvordan kunne nogen blive vildført så meget i en situation, der er endt så tragisk?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-11-15:
Det er jo netop derfor, at man skal se det i lyset af, at Saddam Hussein var en skruppelløs diktator, der undertrykte sit folk og begik forbrydelser mod menneskeheden.
Og det er i det lys, at det selvfølgelig tager sig særlig alvorligt ud, at han den ene gang efter den anden nægtede at efterkomme de påbud, som FN’s Sikkerhedsråd pålagde ham.
Lad mig så i øvrigt sige, at det selvfølgelig er forfærdeligt, at mange mennesker er blevet og bliver dræbt i Irak, men jeg er altså nødt til at gøre opmærksom på, at det i allerhøjeste grad er terrorister, som begår de drab.
Holger K. Nielsen (SF), 2006-11-15:
Vi er enige om, at Saddam Hussein var skruppelløs og brutal, men jeg går ud fra, at det ikke var en del af begrundelsen for at gå i krig, for så er begrundelsen regimeskifte.
Begrundelsen var, at han ikke ville efterleve FN’s resolutioner.
Lad mig spørge på en anden måde: Mener statsministeren, der er et rimeligt forhold mellem den anledning, der var til at gå i krig, som havde at gøre med, at man ikke ville efterleve FN’s resolutioner, og så de grusomme konsekvenser, den her krig har haft?
Kan statsministeren finde andre eksempler i historien på, at en manglende efterlevelse af FN’s resolutioner har medført så grusomme konsekvenser som i Irakkrigen?
Vil statsministeren forholde sig til, at der er en række andre lande, der heller ikke overholder FN’s resolutioner, men at man ikke af den grund er gået ind i en så voldsom og brutal krig, som tilfældet er her?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-11-15:
Det afgørende i den her sag er, at når en skruppelløs diktator som Saddam Hussein, der har undertrykt sit folk, som har begået, hvad man vel må betragte som forbrydelser mod menneskeheden, nægter at efterkomme, hvad der bliver truffet af beslutninger i FN’s Sikkerhedsråd, så kan man jo ikke bare lade fem og syv være lige, så må det have en konsekvens.
Hvis man lader fem og syv være lige og siger, at det også er ligegyldigt, at sådan en diktator ikke retter sig efter, hvad FN siger, så undermineres FN’s autoritet jo
Holger K. Nielsen (SF), 2006-11-15:
For den begrundelse, som blev fremlagt i Folketinget, er jo så absurd, at det kun er i Danmark, den har kunnet bruges, og det skyldes jo, at regeringen har et automatisk flertal for hvad som helst.
Om man så foreslog, at månen var lavet af en grøn ost, ville der sammen med Dansk Folkeparti være flertal for det.
Det skyldes, at den danske presse ikke har gennemhullet den argumentation.
Lad mig så stille et spørgsmål: Kender statsministeren andre eksempler på, at der har været krige med flere hundredtusinde dræbte, mange hundredtusinde flygtninge, med kaos, opløsning, borgerkrig, fordi et land ikke har villet samarbejde med FN’s Sikkerhedsråd om at opfylde nogle resolutioner?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-11-15:
Der lå ikke noget spørgsmål i hr. Mogens Lykketofts bemærkninger, så der er ikke noget at svare på.
Jeg synes i det hele taget, at vi er kommet noget væk fra det, der egentlig var hr. Villy Søvndals spørgsmål, og som gik på, hvad hr. Søren Espersen har sagt.
Og det synes jeg ærlig talt man skulle stille spørgsmål til hr. Søren Espersen om.
Mogens Lykketoft (S), 2006-11-15:
Jeg hæfter mig ved, at statsministeren ikke vil forholde sig til det udsagn, han – går jeg ud fra – sammen med syv andre regeringsledere oven i købet har betalt for at få optrykt i The Times, hvor det ganske, ganske klart siges, at det var de påståede masseødelæggelsesvåben, som man var overbevist om var der, som er baggrunden for, at det internationale samfund efter disse regeringslederes opfattelse er nødt til at gribe ind over for Saddam Hussein.
Så vil jeg bare for en ordens skyld sige, fordi jeg blev konfronteret med statsministerens forsøg på at tviste, hvad oppositionspolitikere har sagt om denne sag i byretten i går i Berlingske Tidende-sagen, at der ikke er – f.eks. fra min side – udtrykt nogen som helst vished om, hvad situationen var, men derimod en opfordring til, at den danske regering fulgte våbeninspektørernes leders opfordring til, at han fik lov til at undersøge sagen.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-11-15:
Der er to ting at sige til det: Det første er, at der var mange, som på det tidspunkt var af den opfattelse, at Saddam Hussein rådede over masseødelæggelsesvåben.
Der er også oppositionspolitikere i det danske Folketing, der har sagt, at de klart var af den opfattelse.
Det var opfattelsen på det tidspunkt.
Det er ikke noget, kun vi har sagt, det har repræsentanter for oppositionen her i Folketinget også sagt, men det har bare ikke noget at gøre med det beslutningsgrundlag, vi lagde frem i Folketinget.
Det gik på, at Saddam Hussein havde nægtet at samarbejde med FN’s Sikkerhedsråd, og at det selvfølgelig måtte have en konsekvens.
Det synes jeg ærlig talt var en bedre anvendelse af vores tid.
Villy Søvndal (SF), 2006-11-15:
Det her spørgsmål er rettet mod fremtiden, og jeg håber ikke, at statsministeren opfatter det som en uforskammethed, når vi beder om den danske regerings selvstændige plan.
Da statsministeren var i sit humoristiske hjørne, hævdede han jo, at Danmark førte en selvstændig udenrigspolitik.
Jeg vil sige, at det for hovedparten af os andre har været svært at se, for der har det været sådan, at når der blev sagt noget i Washington, så blev det oversat i det danske Statsministerium eller i det danske Udenrigsministerium, og så var det den danske regerings politik.
Men nu synes jeg, statsministeren har chancen for at vise, at der er en selvstændig dansk politik.
Hvad er den selvstændige danske politik for en exitstrategi?
Vil statsministeren være venlig at redegøre for det?
Holger K. Nielsen (SF), 2006-11-15:
Jo, men det er jo det, som er uholdbart
Jeg ved godt, at det er en gentagelse af, hvad man har hørt før her i Folketingssalen, men det er jo fuldstændig uholdbart, at den danske regering ikke vil forholde sig, ikke vil se, ikke vil høre, men bare fralægger sig ethvert ansvar for, hvordan koalitionen laver sin politik i Irak.
I og med at vi er en del af denne koalition, har vi altså også et medansvar for, hvad der sker.
Derfor kan det ikke nytte noget, at den danske regering i al evighed tilsyneladende bliver ved med at lukke øjne og ører for, hvad der sker fra amerikansk side, og derfor er man da nødt til at følge med i, hvad der sker også i USA i forhold til Irak.
For det har da enorm betydning for vores politik her i Danmark og for de danske soldaters sikkerhed i Irak, når amerikanerne dummer sig på forskellige måder.
Derfor er det da dybt relevant, at den danske regering forholder sig til, hvad der sker i USA.
»Er den danske regering, der som bekendt er optaget af valget mellem frihed og diktatur, parat til at forhandle med Iran og Syrien i forsøget på at få bragt sikkerhedssituationen i Irak under kontrol?«
John Dyrby (S), 2006-11-15:
Det er jo rigtigt, at skatteministeren flere gange er blevet spurgt om det her, og det er også lige så rigtigt, at skatteministeren hver gang har svaret fuldstændig udenom, nemlig at der ikke er nogen klar vurdering af, hvor meget der egentlig er gået tabt i indeværende år.
Det er jo fair nok, at når man laver en fusion, hvor der i virkeligheden bliver sat ressourcer af til en sammensmeltning af nogle arbejdssteder, vil det koste et eller andet.
Men ministeren vil jo ikke ud med, hvor meget det i virkeligheden har kostet indtil videre, og det er vel udtryk for, at det måske har kostet rigtig meget mere, end ministeren havde regnet med.
Nu rutter ministeren jo ikke med superlativer.
De har sandt for dyden ikke været særlig gode.
Jeg vil godt have ministerens svar på: Er det ikke rigtigt, at der er områder i SKAT, hvor man virkelig kan se, hvad reguleringerne har været i år, og sammenligne med reguleringerne i den tilsvarende periode sidste år?
Så kan man opstille et regnestykke, der viser, hvor meget vi egentlig er bagefter, og så kan vi efterfølgende kontrollere, om vi kan indhente det.
Det ville da være åbent og ærligt.
Kristian Jensen (V), 2006-11-15:
Som spørgeren selv er inde på, er dette spørgsmål blevet stillet adskillige gange i det forløbne år, og hver gang har jeg oplyst, at der er sket en midlertidig nedgang i produktionen efter den 1. november 2005.
Som jeg også har sagt flere gange, er omlægningen af den danske skatteadministration en af de største omorganisationer af den danske offentlige sektor nogen sinde, og det har naturligvis påvirket aktiviteten i SKAT.
Men jeg synes også, der er gjort et flot stykke arbejde af medarbejderne i SKAT for at gøre overgangsvanskelighederne så små som mulige.
Angående spørgsmålet om, hvornår jeg forventer, at provenutabet indhentes, kan jeg oplyse, at jeg naturligvis forventer, at der bliver en stigende produktion efter overgangsperioden.
I denne sammenhæng er det imidlertid nødvendigt at fremhæve, at fusionen ikke kun er et spørgsmål om opgaveflytning og organisationsændring, men også et spørgsmål om en strategi, altså hvordan man udfører arbejdet.
Den indsatsstrategi, som vi er i gang med at udrulle, er vigtig, og den er udtryk for en ny måde at anskue skatteområdet på.
Det er vigtigt at sikre, at pengene kommer ind, uanset om de kommer ind i første omgang efter en korrekt vurdering eller de kommer ind efterfølgende ved reguleringer, og derfor er det ikke et spørgsmål om, at arbejdet skal gøres på samme måde som tidligere.
Man skal anvende en ny strategi, der skal sikre, at vi får den rigtige skat i kassen fra de rigtige personer.
John Dyrby (S), 2006-11-15:
Jeg har stillet et spørgsmål om størrelsen af det provenu, der er tabt i forbindelse med fusionen af SKAT den 1. november sidste år.
Nu er der gået lidt over et år, vi havde et samråd i februar, hvor ministeren vedgik, at der nok ville komme en provenunedgang, specielt i indeværende år, og det, jeg spørger om, er i virkeligheden, om der kan siges noget om, hvor stort provenutabet har været.
»Kan ministeren redegøre for størrelsen af det provenu, der er tabt i forbindelse med fusionen og de generelle arbejdsbetingelser i SKAT, og hvornår forventer ministeren at provenutabet indhentes?«
Skriftlig begrundelse
Provenutabet kunne f.eks. opgøres som forskellen i ansættelsesændringerne i det foreløbige skattegrundlag for 2004 og 2003 opgjort i starten af oktober i henholdsvis 2006 og 2005.
Kristian Jensen (V), 2006-11-15:
Jeg kan forstå, at hr. John Dyrby nu er tilbage på det første spor, hvor han ikke kunne lide en bundgrænse, og det er jeg glad for, for så er vi enige.
Der skal ikke være nogen bundgrænse, for det er vigtigt at vurdere i hver enkelt sag, hvilket inddrivelsesværktøj der er bedst egnet til at sikre, at vi får pengene ind.
Jeg skal gentage, at vi tilfører inddrivelsen 200 ekstra årsværk, at vi løbende moderniserer it-systemerne, og at vi gennemfører en total udskiftning af it-systemerne.
Fra Skatteministeriets side er vi i gang med at lægge sidste hånd på endnu en lovpakke, der skal effektivise re arbejdsgangene og gøre det nemmere at gennemføre f.eks. modregning, så vi sikrer, at vi ikke fra offentlig side udbetaler penge til folk, der egentlig skylder os penge.
På den måde sikrer vi både ressourcemæssigt, systemmæssigt og lovgivningsmæssigt, at inddrivelsen får bedre arbejdsvilkår.
Hermed sluttede spørgsmålet.
John Dyrby (S), 2006-11-15:
Jeg stillede spørgsmålet om en bundgrænse skriftligt i fredags, og jeg glæder mig over, at de skattecentre, det drejer sig om, allerede i starten af denne uge fik besked på, at en sådan bundgrænse kan man ikke have.
Man skal gå efter de kritiske sager, men det er sjovt nok dem, der er over 300.000. kr., og så kan man jo spørge: Hvad i alverden er der egentlig sket?
Ministeren spurgte, hvad der er det vigtigste.
Hvis jeg tager Skat Øresund som eksempel, er der et betydeligt arbejdspres på medarbejderne.
Der er stress, der er langtidssygemeldinger, og det lægger jo et endnu større arbejdspres på de resterende medarbejdere.
Hvis skatteministeren hører det samme, som jeg hører ude fra systemet – og det går jeg ud fra ministeren gør – er der i virkeligheden betydelige problemer derude.
Det er ikke sådan, at der er styr på arbejdsbetingelserne og arbejdsvilkårene i inddrivelsen.
I virkeligheden er der betydelige problemer nogle steder, og jeg vil godt høre, hvad ministeren har tænkt sig at gøre ved det, for det brænder altså sammen og spidser til nu, og der er nødt til at ske et eller andet.
Det, jeg hører af ministeren, er, at der ikke er nogen grund til at gøre noget, for der er styr på det hele.
Men hvad mener ministeren?
Er der styr på det, eller er der ikke?
Kristian Jensen (V), 2006-11-15:
Skal vi nu ikke prøve at tage det lidt roligt?
Hr. Ole Stavad har spurgt mig gentagne gange, hvorvidt jeg tager det politiske ansvar for overdragelsen af inddrivelse, for hele opbygningen af SKAT, for personalesituationen osv.
Jeg har svaret hver eneste gang, hr. Ole Stavad har spurgt mig tidligere, og jeg skal gerne gøre det igen i dag: Jeg har det politiske ansvar for opbygningen af SKAT, inklusive det skift af inddrivelsesstrategi, som SKAT gennemfører.
Jeg står ved det, og jeg er glad for det, for det er en bedre retssikkerhedsmæssig opbygning og en mere effektiv opbygning af inddrivelsen og af skatteadministration, end vi har haft tidligere.
Men der er ikke ragnarok i inddrivelsen.
Der gøres faktisk en meget solid indsats for at få nedbragt de restancer, der har været.
Der har været en periode, hvor man ikke kunne arbejde hundrede procent effektivt, fordi man var i gang med at flytte sammen og bygge nye systemer op, men den periode er overstået, og derfor er vi nu i gang med at sikre, at borgerne betaler deres gæld til det offentlige.
Det gør vi på en god måde, og vi vil gøre det endnu mere effektivt i fremtiden, fordi vi har afsat penge til investeringer, der gør, at systemerne bliver mere moderne, end vi kunne have gjort dem, hvis de havde været spredt på mange enheder.
Ole Stavad (S), 2006-11-15:
Jeg mener ikke, ministeren svarede på mit centrale spørgsmål, nemlig om han er parat til at tage det politiske ansvar for, at der er gennemført en overdragelse af en central opgave, som er endt i ragnarok ovre hos skatteministeren.
Ministeren kom med nogle påstande om, at det nye system er mere effektivt, men er ministeren ikke enig i, at det i hvert fald indtil videre ikke er bevist, og at der ikke er nogen som helst sikkerhed for, at staten, kommunerne, det offentlige, samfundet som helhed ikke kommer til at lide ganske store tab?
Og mener ministeren virkelig, at bare fordi der er en passus i et lovforslag om, at flytningen kan volde nogle problemer i en overgangsperiode, er han fuldstændig frigjort for ansvar for, at tingene ender på en fuldstændig uacceptabel måde?
Er det, ministeren har set siden overdragelsen fra kommunerne til staten, virkelig det forløb, som ministeren forventede, da lovforslaget blev vedtaget her i Folketinget?
Kristian Jensen (V), 2006-11-15:
Jeg skal gerne starte med at beklage, at jeg brugte udtrykket, at vi skal have styr på tingene.
Jeg mener faktisk, at det er en nedvurdering af det arbejde, der gøres på inddrivelseskontorerne, for der er faktisk kommet styr på inddrivelsen.
Problemet har været, at vi fik færre ressourcer end forventet med over og derfor har været nødt til at lave en intern omprioritering af ressourcerne i SKAT.
Vi har tilført inddrivelsessiden 200 årsværk, vi arbejder løbende med systemmoderniseringer på it-siden, vi arbejder løbende med lovgivningsmæssige forbedringer, så vi får en mere enkel og mere retfærdig inddrivelse, og vi planlægger at udskifte hele it-systemet i 2009, så vi får bedre værktøjer.
Jeg mener nemlig, at vi ved at samle inddrivelsen ét sted sikrer en både retssikkerhedsmæssig og effektivitetsmæssig mere korrekt inddrivelse end tidligere.
Der har været et produktionstab i forbindelse med flytningen af inddrivelsen.
Det vidste vi på forhånd, det skrev vi i lovforslaget, da vi vedtog at flytte den, og derfor er der ikke noget overraskende i, at vi ikke har kunnet holde den samme produktion.
Ole Stavad (S), 2006-11-15:
Ministeren sagde i sin første besvarelse, at han har en ambition om, at der kommer styr på inddrivelsen.
Det synes jeg selvfølgelig er en meget god målsætning, men i den formulering ligger der vel også en erkendelse af, at der ikke har været og ikke er styr på inddrivelsen, at man har overført en meget vigtig opgave fra kommunerne til staten over hals og hoved og uden ordentlig forberedelse, og at det kommer til at koste den ærlige skatteyder ganske store beløb.
Derfor vil jeg godt spørge: Vil ministeren påtage sig ansvaret for, at regeringen har tilrettelagt overførslen af opgaven fra kommunerne til staten på en sådan måde, at det mere eller mindre er endt i ragnarok, fordi der ikke er ressourcer til at løse opgaven, og at embedsmændene derfor eksempelvis er blevet tvunget til at fastsætte nogle beløbsgrænser, som ministeren nu selv har erklæret sig enig i ikke er acceptable?
Kristian Jensen (V), 2006-11-15:
Det er lidt sjovt, for hr. John Dyrbys to første spørgsmål var et angreb på bundgrænsen, og det seneste spørgsmål var en klagesang over, at jeg har fjernet bundgrænsen, fordi det så bliver sværere at prioritere.
Jeg vil håbe, at vi kan få klarhed over, hvad det er, hr. John Dyrby er sur over: Er det, at der har været en bundgrænse, eller at der ikke længere er en bundgrænse?
Kernen i, at der ikke skal være en bundgrænse – og det mener jeg ikke der skal være – er, at skattemedarbejderne netop skal prioritere ud fra den enkelte sag.
Er der tale om en skyldner, hvor det udgående fogedarbejde kan være et effektivt middel til at få pengene hjem, skal det bruges, uanset om det er en stor eller en lille gældspost.
Nu er det jo sådan, at udgående udlæg sjældent fører ret mange penge med sig, fordi de skyldnere, vi ikke kan nå ved de andre og mindre indgribende metoder, sjældent har ret mange kroner at gøre godt med.
Men der er nogle andre juridiske aspekter, herunder forældelse, der gør det vigtigt, at man hele tiden kan bruge udgående fogedforretninger, og derfor skal SKAT prioritere.
John Dyrby (S), 2006-11-15:
Ja, det kan vi jo alle sammen være meget enige med ministeren i.
Men det korte af det lange er jo, at ministeren har meldt ud, at han ikke vil have de bundgrænser, og hvordan i alverden skal medarbejderne i SKAT så nå alt det, de skal nå i forvejen?
Hvordan skal de prioritere, når der ikke er en bundgrænse?
Sandheden er jo, at medarbejderne er utrolig hårdt spændt for.
De kan ikke nå det alt sammen, det er helt urimelige forventninger, der er til dem, og hvordan skal de så regulere, hvad der er værd at gå efter, og hvad der ikke er værd at gå efter?
Er problemet simpelt hen ikke bare, at de ressourcer, man har tilført, nu viser sig og allerede et stykke tid har vist sig at være helt og aldeles utilstrækkelige til at dække det behov, der er?
Kristian Jensen (V), 2006-11-15:
Først og fremmest har jeg klart meddelt SKAT, at jeg ikke vil acceptere den slags fastsatte bundgrænser, når det skal vurderes, hvilke inddrivelsesskridt man skal tage.
Men for lige at trække billedet op: Der er en lang række metoder, man kan bruge for at sikre, at en restance bliver betalt.
Det er i forbindelse med brug af denne sidste mulighed, at man nogle steder har fastsat en grænse og sagt, at for beløb under grænsen skal der ikke foretages udgående udlæg.
Jeg synes, det er et retssikkerhedsmæssigt problem, for vi skal kunne vurdere frit, hvilke inddrivelsesskridt, hvilke værktøjer vi skal bruge for at få pengene ind.
Det skal ses i forhold til, hvor mange kroner man kan få ud af den enkelte skyldner, men det er vigtigt, at man ikke siger på forhånd, at der er en grænse.
Man skal vurdere i hver enkelt sag, hvad der er det bedste værktøj til at sikre, at restancen bliver betalt.
John Dyrby (S), 2006-11-15:
Tak for svaret.
Spørgsmålet lyder jo: Hvad siger ministeren til, at der nogle steder i SKAT er indført en bundgrænse, således at medarbejderne ikke går efter beløb under 300.000 kr.?
Har ministeren fået bundgrænsen helt fjernet, eller findes den stadig nogle steder?
Kristian Jensen (V), 2006-11-15:
Jeg vil indledningsvis gerne slå fast, at jeg ikke er tilhænger af, at der ved afgørelsen af, om der skal foretages udlæg, opereres med administrativt fastsatte minimumsgrænser.
Ud over at det sender et forkert signal til omverdenen, er det ikke i overensstemmelse med de grundliggende ideer, der ligger bag inddrivelsesstrategien.
Her er det netop tanken, at indsatsen skal afpasses situationen, ikke mindst afhængigt af om vi har med medspillere eller modspillere at gøre.
Det handler overordnet om, at man anvender ressourcerne og de forskellige inddrivelsesredskaber optimalt i forhold til medspillere og modspillere og i forhold til SKATs risikovurdering af restancen, så vi med anvendelse af færrest mulige ressourcer sikrer størst muligt provenu.
Det overordnede synspunkt i forbindelse med denne prioritering er, at der skal sættes ind på de områder, hvor de knappe ressourcer kan udnyttes optimalt, og hvor SKAT kan sikre det størst mulige provenu.
Den konkrete prioritering af ressourcerne på inddrivelsesområdet sker lokalt og regionalt, og dette har, efter hvad SKAT har oplyst, betydet, at man nogle steder har besluttet midlertidigt at indføre en bundgrænse for udgående udlæg hos lønmodtagere.
Jeg har bedt SKAT om at revurdere spørgsmålet, så der ikke er den slags bundgrænser, og SKAT har i den forbindelse oplyst, at der for lønmodtageres vedkommende sjældent sker dækning ved udlæg.
Der er en lang række andre inddrivelsesskridt, som nemmere, hurtigere og bedre kan få pengene i kassen, også beløb under den administrativt fastsatte grænse, og disse metoder er blevet brugt.
Jeg vil gerne fremhæve, at det er vigtigt for mig, at vi får styr på inddrivelsen.
Vi opprioriterer inddrivelsesområdet med 200 årsværk, ved at udrulle SKATs inddrivelsesstrategi får vi igangsat en bedre prioritering, og der arbejdes med systemunderstøttelse på både kort og lang sigt.
John Dyrby (S), 2006-11-15:
»Hvad siger ministeren til, at der nogle steder i SKAT er indført en bundgrænse, således at medarbejderne ikke går på såkaldt »udgående« med personlige restancer under kr. 300.000 i sidste del af 2006, og hvorfor er denne bundgrænse indført?«