runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henrik Svane (RV), 1999-05-06:
Selv om dette lovforslag ved første øjekast måske ikke forekommer særlig opsigtsvækkende, blot en konsekvensændring af et tidligere indgået forlig, er det ikke desto mindre et væsentligt eksperiment, der tages hul på.
Digitaliseringen af tv-mediet kommer på længere sigt til at revolutionere vores fjernsynsmuligheder, og kommende generationer vil stå uforstående over for, at sort-hvid skærm og én kanal nogen sinde har været en realitet.
Mulighederne for at tilbyde borgerne gode udsendelser af høj kvalitet forbedres ganske betydeligt, og nicheprogrammer for mindre grupper kan sendes langt oftere, fordi digitaliseringen medfører et nærmest ubegrænset antal kanaler. Risikoen er selvfølgelig også, at de mange tilbud opfostrer den ultimative zappergeneration - bombarderet med informationer, men uden særlig viden.
I Det Radikale Venstre tror vi imidlertid på, at et stort folkeoplysende potentiale kan realiseres med de nye muligheder. »Must carry«-forpligtelsen er en væsentlig del af den danske medietradition, men eftersom der er tale om et feltforsøg med mindre tidshorisont, er det Det Radikale Venstres holdning, at det er rimeligt at dispensere fra denne.
Derudover ændres på rammerne for at nedsætte fælles nævn.
Aage Frandsen (SF), 1999-05-06:
Jeg lyttede - naturligvis - opmærksomt til skatteministerens ord.
Det gør jeg altid, fordi skatteministeren jo er en klog mand, der har forstand på skat.
Også på andet, vil jeg gerne medgive.
Og under alle omstændigheder er det vigtigt, at man sikrer, at myndighederne så også stadig væk udøver de funktioner, de skal udøve, for at - som ministeren var inde på - den svage part også har en chance i det her. Det, som vi har været opmærksomme på, er den situation, hvor myndigheden mener noget og borgeren mener noget andet, og det så med ændringsforslaget giver mulighed for, at man kan prøve sagen fra borgerens side. Skatteministeren har selvfølgelig ret i, at det er der nogle der er bedre til at udnytte end andre.
Der er nogle, der har flere ressourcer til at gå videre med det; men sådan er det jo altid i sager, som man indanker fra borgeres side i forhold til myndigheder og i forhold til domstole, at der er nogle, der har flere ressourcer end andre.
Derfor er det vigtigt at bevare det, som lå i skatteministerens forslag, og så yderligere sikre det, som ligger i ændringsforslaget fra CD's side.
Sonja Albrink (CD), 1999-05-06:
Jeg synes, jeg vil sige tak til det flertal, der vil støtte CD's første ændringsforslag.
Dernæst vil jeg sige, at jeg ikke deler den bekymring, som skatteministeren giver udtryk for her.
Da jeg åbnede Jyllands-Posten her til morgen, så jeg, at formanden for Ligningsrådet, professor Ole Bjørn, som jeg i hvert fald vil betegne som en af de dygtigste professorer, vi har inden for skattelovgivningen, udtaler, at hvis skatteyderne skal bevare tilliden til et system, der har uanede ressourcer at sætte ind over for dem, så må systemet også have format til at rydde fuldstændig op efter sig i sager, hvor man tidligere har givet borgerne en uretmæssig behandling.
Jeg synes, det er nogle meget kloge ord, som skatteministeren burde lytte til.
Ole Stavad (S), 1999-05-06:
Med den oplysning, som SF's ordfører hr. Aage Frandsen just har givet,
er der udsigt til, at det ene af CD's ændringsforslag vil blive vedtaget.
Jeg mener ikke, det giver den store de facto-ændring i forhold til loven, men jeg er sådan set glad for, at forslaget kommer tilbage til udvalget.
Jeg vil i hvert fald opfordre til, at udvalget, inden sagen ender tilbage i salen her igen, er opmærksom på, at det at tage de formuleringer ud af loven, som CD har foreslået - og det har udsigt til at blive vedtaget - kan betyde to ting:
Det er ud fra det, jeg har fået oplyst, når jeg har fået henvendelser fra folketingsmedlemmer udefra - jeg har været inde og undersøge konkrete sager - altid sket, og det er jo ikke sådan, at det er en frihed, som told- og skattemyndighederne har.
Det er en pligt, told- og skattemyndighederne har.
Det er det ene.
Det andet er, hvor mange ressourcer man så skal bruge rundt omkring i mange forskellige skatteforvaltninger til at sidde og undersøge mange forskellige sager, som der kan bruges ufattelig mange ressourcer på, og som går fra den ligningsindsats og den serviceindsats, man i øvrigt skal yde borgerne, fordi man jo selvfølgelig er nødt til, hver gang man får en henvendelse, at grave sig ned i sagerne.
Så derfor tror jeg ikke, at det her i forhold til den enkelte borger de facto kommer til at betyde nogen ændring, men jeg er ikke uden bekymring med hensyn til, om det kan betyde en ringere retssikkerhed først og fremmest for den svagere del af befolkningen i forhold til altid at have juridisk og revisionsmæssig bistand til rådighed.
Og som det andet: Om vi kommer til at bruge en masse unødige ressourcer, som kunne bruges mere nyttigt. Men de facto tror jeg ikke, at den ændring, som ser ud til at blive vedtaget, betyder nogen ændring for den enkelte borger i sidste instans, men det kan godt være, vi skal bruge mange ressourcer, inden vi når det samme sted hen, som der ligger i regeringens forslag.
Det lever vi så med.
Aage Frandsen (SF), 1999-05-06:
De to ændringsforslag fra CD vedrører noget principielt med hensyn til skattemyndighedernes muligheder for at få penge i kassen, på den ene side af hensyn til fællesskabet, om man vil, og på den anden side af hensyn til borgerens retssikkerhed.
Det første ændringsforslag, CD har stillet, og hvori man foreslår, at den bestemmelse fjernes, hvori der står, at »den centrale told- og skatteforvaltning har bestemt, at skatteansættelser af andre, der er foretaget under anvendelse af denne praksis, kan genoptages«, kan vi støtte.
Og vi gør det vel vidende, at det kan risikere at betyde, at skattemyndighederne måske vil være mindre opmærksomme på, at de skal orientere om de her ting, og at det derfor kan være vigtigt i forbindelse med betænkningen at understrege, at det ikke er meningen, at skattemyndighederne skal være mindre opmærksomme på den side af sagen.
Men den bestemmelse gør jo, at borgeren godt kan have den opfattelse, at en sag, som vedkommende har haft med at gøre, er en parallel til en anden sag, som har fået en anden afslutning, og at myndighederne kan have en anden opfattelse.
Og det er dér, usikkerheden efter vores opfattelse må komme borgeren til gode, og det opnår man ved at fjerne den bestemmelse, hvorved borgeren så får mulighed for at prøve sin sag ad den normale skattevej og også får mulighed for at få en domstols afgørelse.
Så det er altså ud fra den betragtning, at borgeren kan få større retssikkerhed, hvis denne bestemmelse er væk, men at det samtidig skal tilkendegives, at det ikke fratager myndighedernes forpligtelse til at være opmærksomme på, at nogle ændringer også kan få konsekvenser for andre.
I den forbindelse er der også efter vores opfattelse måske en lille smule uklarhed i forhold til lovteksten om, hvor langt man kan gå tilbage, for det gælder ikke de almindelige bestemmelser, som er anført i § 34, men man refererer alene til § 35; så derfor vil vi anmode om, at vi får forslaget tilbage til udvalgsbehandling med henblik på, at vi kan kigge på disse ting.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-06:
Det, skatteministeren siger, er simpelt hen forkert, for det, vi beder om, er, at man konkret vurderer, om der er tale om, at man får de her varige overskud, som derfor skal til beskatning efter dommen fra 1981, og den vurdering foretager man jo ikke i dag.
I dag antager man bare, at man overhovedet ikke har mulighed for at beskatte, og det er altså forkert efter dommen.
Derfor anfægter jeg det juridiske grundlag, som skatteministeren baserer sin argumentation på, men han henviser jo bare til jurister, og dem kan vi jo ikke diskutere med her.
Her kan vi kun diskutere med skatteministeren.
Men jeg må selvfølgelig anerkende, at skatteministeren har sagt, at hvis der kommer et positivt svar fra Kommissionen, vil man overveje sagen igen.
Men man vil altså overlade det til embedsmændene i EU at finde ud af, om vi må beskatte europaparlamentarikerne, og det synes jeg i sig selv er en forunderlig situation, men jeg synes da, det virker som en åbning.
Og skatteministeren har jo også sagt, at man her på det seneste via Udenrigsministeriet har rykket Kommissionen for et svar, og derfor regner man med at få et svar.
Og på den baggrund synes jeg faktisk, at vi i Folketinget bliver nødt til at følge denne sag ekstra tæt i de kommende uger.
På den baggrund og på baggrund af det, skatteministeren har sagt nu her,
må jeg bede om, at sagen returneres til fornyet udvalgsbehandling, så vi får en ny mulighed for i udvalget at stille de spørgsmål om det her emne, som skatteministeren har svaret på, og får mulighed for at få de svar fra Kommissionen, som så kan danne baggrund for den egentlige behandling og den endelige andenbehandling her i Folketingssalen.
Jeg skal derfor bede om at få sagen returneret til udvalget.
Ole Stavad (S), 1999-05-06:
Jeg håber meget, at det her kan være mine sidste bemærkninger
i debatten i denne omgang.
Først til hr. Keld Albrechtsen, der siger, at han mener, at man ved at acceptere fælleslønnen betalte en høj pris:
Dér kan jeg sige, at parlamentarikerne fra Tyskland og Italien i Europa-Parlamentet er helt enige med ham.
Så dér har han stærke forbundsfæller blandt dem, der stemte nej til den løsning i går.
Dermed er jeg så fremme ved det, hr. Aage Frandsen var inde på at sige, og dér er jeg glad for de positive bemærkninger om regeringens måde at håndtere det her problem på i forsøget på at finde den gode løsning.
Og derfor kan jeg sige, at hr. Aage Frandsens melding om, at det her så er den næstbedste løsning, er jeg på sin vis langt hen ad vejen enig med hr. Aage Frandsen i.
Problemet er bare, at hvis den næstbedste løsning er i strid med den jura og de internationale forpligtelser, som vi skal agere efter, så har vi lidt af et problem, og det er også mit problem.
Derfor er det, som hr. Aage Frandsen kalder den næstbedste løsning, ud fra den viden, jeg har i dag, ikke mulig, og derfor bliver den næstbedste løsning lidt illusorisk.
Jeg har såmænd ledt efter en national løsning, men problemet er jo, at man skal have et grundlag at gøre det på, og når man sidder som minister, skal der altså være et juridisk grundlag at gøre det på.
Og jeg kan sige, at hvis vi selv kunne skaffe os det juridiske grundlag, skulle villigheden fra min side ikke mangle, men det skal jo også være i overensstemmelse med de internationale forpligtelser, vi har påtaget os.
Men når hr. Thulesen Dahl lidt polemisk siger, at det er første gang, skatteministeren har ladet en tvivl komme skatteyderne til gode, må jeg bare sige til hr. Thulesen Dahl, at hvis jeg i andre sager gjorde dét i forhold til den juridiske rådgivning, jeg får, som hr. Thulesen Dahl forlanger af mig i denne her sag, ville hr. Thulesen Dahl omgående stille sig i spidsen for et forsøg på at samle et flertal for at vælte mig som skatteminister.
Og han ville sådan set gøre det med rette, for hvis en minister begår magtmisbrug ved bevidst at administrere i uoverensstemmelse med de gældende regler og den juridiske rådgivning, han får, så er han ifølge ministeransvarlighedsloven ikke længere værdig til at være minister.
Derfor er det krav, som hr. Thulesen Dahl med flere stiller til mig med det her lovforslag, et forsøg på at pålægge mig og regeringen at gøre noget, som man i alle andre situationer ville fyre en minister og en regering på.
Det synes jeg bare er en overvejelse værd i den videre debat om sagen.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-06:
Jeg vil i hvert fald gerne takke skatteministeren for nogle af de svar, han gav, og jeg vil sige til skatteministeren, at jeg tror, der er sket noget historisk i dag, for jeg tror faktisk, det er første gang, i hvert fald skatteyderne føler, at skatteministeren lader en tvivl komme nogle skatteydere til gode og ikke skattevæsenet.
For skatteministeren må vel indrømme, at der er tvivl i henhold til det domsgrundlag, som skatteministeren henviser til.
Men i den juridiske rådgivning, som skatteministeren åbenbart har fået, og som skatteministeren henviser til, må skatteministeren jo også have fået et råd om, at der klart og tydeligt står i dommen, at hvis der er tale om godtgørelsesbeløb, som er klart større end de reelle omkostninger, og som derfor gør, at man varigt og stabilt har et overskud, som man kan putte ned i lommen, så har nationalstaterne mulighed for at beskatte det overskud. Det står klokkerent i dommen, og derfor vil jeg spørge skatteministeren: Når der står dét, og når flere parlamentarikere, også fra andre EU-lande, netop siger, at de overskud, som de har på de forskellige frynsegoder, betragter de som en del af deres løn, og derfor er de modstandere af, at man laver det om, er det så ikke et klart bevis på, at der er mulighed for beskatning herhjemme?
Og jeg siger det her og spørger om det her i en god mening for at finde ud af, om der reelt er en politisk uenighed eller ikke er en politisk uenighed, for jeg er bange for, at der i virkeligheden ligger en større uenighed i det, end skatteministeren giver udtryk for.
Aage Frandsen (SF), 1999-05-06:
Derfor vil jeg godt spørge ministeren, om regeringen ikke, hvis det nu viser sig, at man slet ikke kan komme nogen vegne med en fælles løsning eller noget i den retning, så vil se på en national løsning, hvor vi altså ordner det i Danmark.
For vi siger: Hvis vi ikke kan få de andre lande med til noget, som er fornuftigt, kan vi da finde ud af noget i Danmark.
Og i den forbindelse forstod jeg også, at ministeren ikke hæftede sig så meget ved dommen og de andre juridiske ting dér, altså at det ikke var det, der var ministerens argumentation.
Og da ministeren nu efterlyste nogle andre, der ville sige noget pænt om regeringens holdning til de her ting, vil jeg da godt sige, at vi synes altså, regeringen har gjort det rigtige med hensyn til at markere nogle synspunkter.
Men der er bare det ved det, at hvis det så ikke kan lade sig gøre at trænge igennem, må man ligesom falde tilbage på en anden position, nemlig en mulig løsning og ikke nødvendigvis på grundlag af det her beslutningsforslag, som i dag bliver forkastet, men ved, at regeringen kommer med noget andet i næste samling, som altså kan gøre, at folk synes, det her er nogenlunde rimeligt og retfærdigt, for det er det jo ikke i øjeblikket.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-06:
Jeg vil sige, at det, regeringen har opnået i Ministerrådet, havde en uhyre høj pris og efter min mening en for høj pris, fordi man dér accepterede princippet om, at parlamentsmedlemmerne skulle have en euroløn, en fælles lønsats på tværs af nationalstaterne, og dermed gav køb på det punkt, og det var en alt for dyr indrømmelse til Parlamentet.
Men lad den diskussion ligge.
Den tilhører fortiden.
Nu siger ministeren så, at han gerne vil være med til, at vi i fællesskab lægger hovederne i blød.
Jamen det var jo det, som jeg opfordrede hr. Jacob Buksti og den socialdemokratiske ordfører, hr. Frode Sørensen, til: at vi skulle tage det her tilbage i udvalget og så i fællesskab lægge hovederne i blød for at finde en løsning. Det siger ministeren så at Socialdemokratiet i virkeligheden gerne vil være med til, og det var faktisk det, jeg foreslog at vi skulle gøre.
For jeg går da ud fra, at vi er enige om, at det ikke kan være rigtigt, at den her sag bare skal slutte med, at Parlamentet har afvist alle indgreb, og så stemmer Folketinget det forslag ned, der ligger her, og så kan det vare 5 år, før der sker noget igen.
Det går jeg ud fra at vi alle sammen er enige om, og derfor vil jeg godt spørge ministeren: Når han siger, at vi alle sammen skal sætte os ned og lægge hovederne i blød - og det er jeg fuldstændig enig i er det, vi skal gøre - hvad er det så for en konkret fremgangsmåde, regeringen har i tankerne?
For hvis det ikke er, at vi går tilbage til udvalget og dér finder en løsning, hvad er det så for en plan
regeringen har?
Det synes jeg man godt kunne løfte sløret for.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-06:
Det forslag, som vi behandler, er ikke tilstrækkeligt for Dansk Folkeparti.
Vi håber ligesom fru Charlotte Antonsen, at man kommer videre med en ordentlig reform, men det var jo det, vi så i går ikke sker.
Og jeg vil godt sige til fru Charlotte Antonsen, at man i Venstre er mere end almindelig naiv, hvis man tror på, at man inden for de næste 5 år får lavet den reform, som er nødvendig.
Hvis ikke det kan laves op til et parlamentsvalg, hvor vælgerne har pres på, hvornår i alverden skulle det så kunne laves?
Jeg synes, det er mere end almindelig naivt, hvis afvisningen fra Venstre af det her forslag skyldes en tro på, at man inden for de næste 5 år får lavet den reform, som vi jo er enige om ville være det bedste.
Vi tror bare ikke på, at man tager sig sammen i Parlamentet eller får presset nok via Ministerrådet, og derfor er nogle andre instrumenter altså nødvendige, indtil det sker, så vi da i det mindste får en bedre situation end den, vi har i dag.
Men jeg skal så bare afslutningsvis spørge fru Charlotte Antonsen: Hvis Kommissionen nu melder tilbage i morgen eller i overmorgen, hvis der kommer et brev som svar på det, man har sendt, og som Venstre sikkert også har været med til at sende til Europa-Kommissionen, om, hvorvidt vi må beskatte, og man får at vide, at det må vi godt, vil Venstre så være med til det alligevel?
Eller er det afgørende, at man har taget den beslutning, at uanset hvilket svar man får på det brev, man har afsendt, så har man indtaget sin holdning på forhånd?
Charlotte Antonsen (V), 1999-05-06:
Hvis jeg må være ærlig over for hr. Thulesen Dahl, så er jeg flintrende ligeglad med en dom fra 1981 om, hvorvidt det er muligt at beskatte. Det, der er situationen med Dansk Folkepartis forslag, er, at det ikke er nogen løsning på problemet.
Jeg vil gerne spørge hr. Thulesen Dahl, om det vil være tilstrækkeligt for Dansk Folkeparti, at man får penge på mærkelig vis, bare man beskatter dem.
Er det godt nok for hr. Thulesen Dahl?
Det er ikke godt nok for mig.
Jeg ønsker en statut, jeg ønsker rene linjer, og derfor er Dansk Folkepartis forslag fuldstændig ligegyldigt.
Det, vi håber i Venstre, er naturligvis, at Parlamentet og Coreper på de to dage, der er tilbage af samlingen, finder en løsning, at man laver et kompromis, og at man følger Traktaten og gør det i samarbejde.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-06:
Jeg vil gerne først beklage, at det er umuligt at få svar på enkelte spørgsmål hos Socialdemokratiet i den her sag, og at det åbenbart handler om, at man bare ønsker at pakke sagen væk.
Der er ikke svaret, og jeg må håbe, at skatteministeren så eventuelt kommer tilbage og svarer, for jeg kunne forstå, at det virkede som en kompliceret sag.
Så vil jeg spørge fru Charlotte Antonsen, om hun kan bekræfte, at det rent faktisk fremgår af dommen fra 1981, som man henviser til som argument for, at det er ulovligt at beskatte de her frynsegoder, at i de tilfælde, hvor de faste godtgørelsesbeløb er urimelig høje og der i virkeligheden delvis er tale om et skjult vederlag og ikke en godtgørelse af reelle udgifter, har medlemslandene ret til at undergive et sådant vederlag national indkomstbeskatning.
Kan fru Charlotte Antonsen bekræfte, at det er en del af den dom fra 1981, man henviser til som argument for, at man ikke kan beskatte?
Med de argumenter, som fru Charlotte Antonsens egen partiformand i medierne her til morgen har ytret om, at nu skal man virkelig til kamp mod frynsegoderne, burde det da være nemt at konkludere, at Venstre var med på det her forslag i stedet for at være imod det.
Jeg har meget svært ved at finde linjen hos Venstre,
også i den her sag.
Charlotte Antonsen (V), 1999-05-06:
Det sørgelige, når man hører på hr. Keld Albrechtsen og hr. Thulesen Dahl, er, at de er flintrende, hamrende ligeglade med sandheden.
Sandheden er, at forslaget her overhovedet ikke duer.
Det løser ingen problemer.
Det, der er behov for, er en statut, hvor man får rene linjer, hvor man får en løn og man så får betalt sine rejseudgifter.
Hr. Thulesen Dahl baserer hele sin argumentation bl.a. på ulovligheder.
Det er ulovligt, det er i strid med Traktaten, hvis Ministerrådet dikterer Parlamentet noget.
Det ved hr. Thulesen Dahl udmærket godt, og alligevel skal vi høre på de her løsagtige påstande fra Folketingets talerstol.
Hr. Thulesen Dahl taler om, at den danske stats skatteydere skulle være utilfredse med, at man ikke skal betale skat af rejsegodtgørelse og diæter.
Der er ingen danske skatteydere, der betaler skat af diæter og rejsegodtgørelser.
Vil hr. Thulesen Dahl godt bekræfte det?
Og vil hr. Thulesen Dahl i øvrigt ellers tage konsekvensen af sine egne ord og gå ud og sige til den danske skatteyder, at Dansk Folkeparti ønsker yderligere beskatning, hvis man får rejsegodtgørelse, eller hvis man får diæter, når man deltager i eksport?
Jeg synes, argumentationen er ejendommelig.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-06:
Jeg synes, Socialdemokratiets holdning i den her sag er et udtryk for afmagt.
Man har åbenbart bare tænkt sig at affinde sig med, at Parlamentet gør, som det passer det og bare fortsætter derudad.
De spørgsmål, vi stiller, om man ikke vil være med til seriøst at prøve at undersøge, om vi kan finde en vej i den her sag, bliver efter min mening bare affærdiget.
Jeg synes, det er en ubehagelig konklusion, vi kommer frem til, at man om lidt bare vil stemme det ned og se, om man kan få lukket det her, fordi man har et ubehageligt problem i forhold til europaparlamentsvalget den 10. juni.
Det ønsker man så lidt opmærksomhed omkring som muligt, og derfor skal det her bare stemmes ned, og så skal der ikke være mere diskussion om det.
Sådan tolker jeg den socialdemokratiske holdning, og det synes jeg er ubehageligt
at se på.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-06:
Jeg vil for det første gerne spørge den socialdemokratiske ordfører, om han er enig i, at der er en høj grad af fortolkning i den dom, der altså er 18 år gammel.
For det andet vil jeg gerne spørge den socialdemokratiske ordfører: Hvis man vil bearbejde det her seriøst og ikke bare sådan med en håndbevægelse afvise forslaget, er man så interesseret i at se, hvad Kommissionen overhovedet svarer på det brev, man har sendt til Kommissionen? Det er jo i hele tankegangen absurd, at man i øvrigt har spurgt nogle embedsmænd, om man må have lov til at beskatte danske europaparlamentarikere på lige fod med en dansk lønmodtager.
Det er jo i hele tankegangen absurd, men det er det, Socialdemokratiet vil. Men i det mindste må jeg da spørge Socialdemokratiet: Vil man så være med på, at man afventer svaret fra den Kommission, som man har spurgt, før man afviser forslaget, hvilket man ellers lægger op til i dag?
Frode Sørensen (S), 1999-05-06:
Til hr. Thulesen Dahl vil jeg sige, at meget kan jo bero på en trossag, men det nytter altså ikke noget her.
Dér må vi altså overholde den lovgivning, som vi mener er den rigtige.
Med hensyn til spørgsmålet fra hr. Keld Albrechtsen om Parlamentets vetoret over for dansk beskatning synes jeg, det er helt udmærket at få undersøgt den side af sagen.
Jeg kan ikke her svare på, om det er rigtigt eller forkert.
Vi har bare en opfattelse af, at hvis vi stemmer for det her forslag, er vi ikke i tråd med lovgivningen.