runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Margrethe Vestager (RV), 2001-10-03:
Jeg tror, at det er helt afgørende, at man gør sit yderste for at inddrage forældrene, også de forældre, som ikke møder op til ordinære forældremøder, at man er langt mere opsøgende i sin indsats og langt mere klar i det at sætte ord på, hvad skolen forventer, hvad forældrene kan forvente, og hvad man skal gøre i fællesskab.
Det er der meget gode erfaringer med.
Nej, vi har ikke statistik i forhold til årsager til, at lærere forlader skolen.
Det er et meget diffust område at forholde sig til, da vi i øjeblikket har et arbejdsmarked, som også giver mange åbninger.
Det vil sige, at der er mange forskellige muligheder for karriereforløb, ligesom det også vil være kendt, at det har været sådan i tidligere perioder.
Det er klart, at de børn, som har en anden sproglig eller anden kulturel baggrund, nogle gange er i en særlig vanskelig situation.
Der er ikke noget, der tyder på, at det er et særskilt problem at være fremmedsproget.
Det kommer an på en række andre omstændigheder, om det skaber problemer i forhold til skolen.
Der er en række meget, meget gode eksempler på, at det ikke er procentdelen af tosprogede børn, der kan karakterisere skolen, men den måde, skolen håndterer det faktum på, at den har mange børn, som har en tosproglig baggrund, som er det udslagsgivende.
Regeringen har ikke tænkt sig at lave nye særskilte initiativer i forhold til uro i skolen, tværtimod må man sige, at der er et overordentlig stort behov for, at den erfaring, som er opsamlet i Uro-Net, i PPR-net, i forbindelse med skolestarten, i efteruddannelsen af lærerne, bliver bredt ud, og at den viden bliver indarbejdet i samtlige vores kommuner.
I stedet for hele tiden at sætte nye initiativer i værk er det meget afgørende, at vi holder fast i de gode erfaringer, vi har, og får dem formidlet til alle kommuner
, for det er det, der i bund og grund er med til hele tiden at sikre den professionalisme, som lærerne selvfølgelig har brug for i udøvelsen af deres arbejde. Hermed sluttede spørgsmålet.
Peter Skaarup (DF), 2001-10-03:
Jeg kunne godt tænke mig at spørge ministeren, om ministeren har noget talmateriale for, hvordan afgangen af lærere har udviklet sig igennem de seneste år, bl.a. med den begrundelse, som vi taler om her, nemlig utilpassede børn.
Og kan ministeren give nogen oplysning om, hvordan den psykologbistand, som vi desværre hører at mange lærere har brug for, har udviklet sig?
Har der været tale om en stigning igennem de seneste år i forhold til den psykologbistand?
Jeg vil også godt spørge, om ministeren har noget indtryk af det meget store antal fremmedsprogede elever, vi efterhånden ser på de danske folkeskoler.
Jeg kan sige, at i Københavnsområdet har det passeret 29 pct. af eleverne, der er fremmedsprogede.
Det er meget store tal, og det giver meget store besværligheder for den daglige undervisning.
Endelig vil jeg godt spørge ministeren, hvilke initiativer ministeren vil tage i fremtiden for at sikre, at der bliver taget hånd om nogle af de problemer, som vi har berørt her under debatten, så vi får ændret tingenes tilstand.
Margrethe Vestager (RV), 2001-10-03:
Skolen fungerer heldigvis som en samarbejdende organisation, et samlet virke, og jeg tror, det er længe siden, at vi har slået en pæl igennem den forestilling, at hver enkelt lærer skulle kunne håndtere hele denne verdens problemer.
Det er tværtimod i et team af lærere i forhold til den enkelte klasse, i det lærerkollegium, som findes, i den ledelse, som udøves i forhold til de kommunale planer, at læreren kan finde styrke og redskaber til at løse den store opgave, som folkeskolen har.
At antyde, at jeg skulle finde resultaterne her uproblematiske, synes jeg ikke så meget er fornærmende over for mig, men snarere over for de mange, mange, mange, mange mennesker, som har været dybt optaget af at finde nye løsninger og nye redskaber i forbindelse med at skabe en arbejdsom ro og ikke en forstyrrende uro.
Jeg henviser til 30 kommuner, 280 skoler, et antal professionelle, dybt engagerede mennesker, som har arbejdet med det her problem, og at det skulle være et udtryk for, at man ikke finder, at det er et problem, der skal tages hul på, synes jeg er en meget bekymrende holdning. Med hensyn til at man finder, at der er ressourceproblemer, synes jeg, det er interessant, at spørgeren, som selv har en kommunalpolitisk baggrund, ikke finder anledning til at spørge sig selv, om der kunne være en grund til, at vedkommende oplever så store problemer, nemlig dér, hvor spørgeren åbenbart kommer, for det kunne jo hidrøre fra, at kommunen ikke finansierer sin folkeskole godt nok, så lærerne ikke har de ressourcer, som skal til for at løse problemerne, for det er indlysende, at den lærer, som har det, som lærere skal have, nemlig professionel indlevelse og evne til at planlægge undervisning, selvfølgelig skal have redskaber til at håndtere de her problemer.
I forhold til uroens karakter så tror jeg ikke, at der er nogen tvivl om, at uroen ændrer karakter, ligesom der heller ikke er nogen tvivl om, at folkeskolen ændrer karakter.
Det er også en anden type skole, vi ønsker at have i dag, for vi ønsker, at eleverne bliver undervist på andre måder, og at deres forskellige talenter bliver udfordret på forskellige måder.
Derfor må man også håndtere det på en anderledes måde, og det er det, de udviklingsprogrammer, som er blevet gennemført de sidste år, har været orienteret mod, og som vi givetvis også ser resultater af.
Christian H. Hansen (DF), 2001-10-03:
Ministeren plejer ellers nok at kunne svare på spørgsmål, så derfor gør det mig lidt ondt, at jeg skal op igen, men jeg er nødt til at stille spørgsmålet endnu en gang.
Mener ministeren, det er rigtigt, at der er en tendens til, at tilfældene af mobning og andre ting, der foregår i folkeskolen, som er med til at forstyrre - altså de elementer, der ligger inden for de 2-3 pct. - er blevet af en meget grovere karakter, end det vi f.eks. så for 10, 15, 20 år siden?
Poul Nødgaard (DF), 2001-10-03:
Ministeren fremstiller det, som om den der rapport fra 1997, som i øvrigt skulle have været behandlet i 1998, men så blev der udskrevet folketingsvalg, så den er reelt aldrig blevet behandlet, skulle have været behandlet her i Folketinget, og ministeren fremstiller det, som om den er helt uproblematisk.
Det er jeg bestemt ikke enig i.
Det, vi taler om, er altså en lille bitte del af eleverne, men den lille bitte del af eleverne, der er urolige, er altså i stand til at ødelægge det for de mange. Jeg får altså det ud af debatten med ministeren om det her emne, at alt egentlig er fred og ro i folkeskolen og alle befinder sig godt.
Det gør de bare ikke.
Det passer ikke.
Jeg ved ikke, hvem det er, ministeren spørger til råds om de her ting.
Om man spørger nogen, hvor man får det svar, som man gerne vil have.
Det er ikke den verden, jeg møder ude omkring.
Det er dyb frustration over så få midler, man har
til rådighed for at sætte de her ting på plads.
Ministeren svarede ikke på noget som helst af det, jeg spurgte om.
Jeg spurgte bl.a.: Hvad kan vi gøre over for de forældre, der har de børn, der er meget urolige, så de kan bidrage til at løse problemerne?
Hvad har vi egentlig af midler til at få de forældre i tale, når de ikke kommer til forældremøder og lignende?
Jeg spørger bare i al ydmyghed.
Margrethe Vestager (RV), 2001-10-03:
Først og fremmest må man sige, at hele diskussionen om en kommende lærermangel blev diskuteret her i salen før sommerferien, og jeg tror, at det vil føre for vidt inden for den tilmålte taletid at komme nærmere ind på det.
Det har alle dage været kendt, at lærere har forladt folkeskolen. Desværre har vi færre eksempler på, at det går den modsatte vej.
Her arbejder vi på at give mulighed for, at andre kan blive kvalificeret til at komme ind i skolen med en anden uddannelsesbaggrund.
Dernæst må jeg sige, at jeg tror, vi ser på den her problemstilling på to meget forskellige måder.
Det har jeg før været udsat for, når der har været diskuteret folkeskolespørgsmål her om onsdagen.
Den forfaldstanke og den tankegang, at det står forfærdeligt til i den danske folkeskole, kan jeg ikke genkende.
Jeg har ligesom spørgeren kontakt med folkeskolen, dens forældre, dens lærere, dens ledere, dens foreninger, dens organisationer i det hele taget.
Det, der er gjort som opfølgning på undersøgelsen, er at give skolen redskaber til at håndtere det, at børn er forskellige, herunder også at nogle børn er meget forstyrrende i forhold til undervisningen.
Det Uro-Net, som har bestået af 30 kommuner og 280 skoler,
har lavet et overordentlig veldokumenteret arbejde, som gør, at man kan arbejde med at håndtere børnene inden for skolen eller finde ud af, hvordan man på den bedst mulige måde tilgodeser deres behov.
Når man beder om at få elever fjernet, tror jeg snarere, at det er et udtryk for en magtesløshed og et fravær af redskaber.
Derfor synes jeg, det er meget positivt, at der har været iværksat så stort et arbejde i Uro-Net, i PPR-net, i regi af »Folkeskolen år 2000«, i den opfølgning, som kommer af »Folkeskolen år 2000«, i form af dialog, klare forventninger over for forældrene og så fremdeles, men på folkeskolens præmisser, nemlig gennem et samarbejde og en accept af, at det ikke er børnene, der er noget galt med.
Frank Dahlgaard (KRF), 2001-10-03:
Kan ministeren bekræfte det, og vil ministeren handle
Christian H. Hansen (DF), 2001-10-03:
Nu siger ministeren, at det ikke har vist sig inden for de sidste 30 år, at det har været et stigende problem, men er der så sket det, at det har udviklet sig på en lidt anden måde?
Nu kommer der nogle indrømmelser fra min side, og det er, at da jeg gik i skole, var jeg medvirkende til at kaste med papirflyvere, og jeg vendte tegnestiften forkert på lærerens stol, altså med spidsen opad.
Men det, man ser i dag, er grovere, nogle gange faktisk vold, nogle gange grov mobning.
Er det det, der gør, at mange lærere nu vælger fra?
Altså at der simpelt hen er sket den udvikling, at det, man ser i folkeskolen i dag, er blevet af en meget stærkere og grovere karakter.
Poul Nødgaard (DF), 2001-10-03:
Det var sådan nogenlunde det svar, jeg havde forventet, for det er sådan et, der lige hives ud af systemet, og det passer meget godt at stå i Folketinget og sige det her, men den praktiske verden er altså en helt anden.
Når jeg taler med mange lærere i den danske folkeskole, så er de ikke i stand til i dag at lave det, der hedder differentieret undervisning.
Enhver ved, hvad differentieret undervisning er.
Det skulle man gerne kunne lave i en klasse.
Men problemet i rigtig mange klasser er, at alt for meget af lærernes tid går med at få de urolige elever til bare at være nogenlunde rolige.
Jeg vil også godt sige, at det er min opfattelse, at at flere og flere forældre søger at udnytte det såkaldt frie skolevalg.
Det kan sådan set være meget godt, men jeg spørger ministeren: Kan det være rigtigt, at et barn, der egentlig er glad for at gå på en skole, af forældrene og sig selv skal tvinges til at søge en anden skole, fordi man ikke er i stand til at skabe den ro og stabilitet, der skal være, for at der kan ske den rette indlæring?
Et helt andet problem, som jeg godt vil spørge ministeren om, er mangel på lærere.
Hvorfor mon der er mangel på lærere?
Hvorfor er der mange lærere, der allerede er uddannet og virker i den danske folkeskole, som søger ud af folkeskolen?
Ja, jeg tror, at det har noget at gøre med, at de mere eller mindre opgiver den opgave, de er stillet over for.
Jeg vil så også godt spørge om ministerens mening om forældrene.
Hvis forældrene ikke bidrager til at løse den her situation - det er mange gange sådan, at de forældre, der har de urolige elever, slet ikke møder op til forældremøder - hvilke repressalier skulle man så egentlig have over for sådan nogle forældre?
Kan man bare sige, at fordi man betaler sin skat, så kan børnene gå i skolen, og så kan de i øvrigt opføre sig nogenlunde, som de vil? Jeg ved, at mange af de urolige børns forældre ikke møder op til forældremøderne, og derfor vil jeg godt spørge ministeren, hvad hun kunne forestille sig at sætte i gang af initiativer for at løse det problem.
Margrethe Vestager (RV), 2001-10-03:
Sådan som jeg hører spørgsmålet, bygger det nærmest på en konstatering af, at der er store problemer med utilpassede børn i folkeskolen, og at det medfører store undervisningsvanskeligheder både generelt og i forhold til de enkelte børn.
Først og fremmest vil jeg sige, at jeg ikke mener, at der er belæg for spørgerens påstand.
Henvisningen til en udtalelse fra en skolelederforening er da også blevet modsagt fra en anden forening, som også indeholder skoleledere, og senest også fra Danmarks Lærerforening.
Den modsiges også af en undersøgelse, som Undervisningsministeriet gennemførte i 1997 om urolige elever, som viste, at der ikke har været en stigning i antallet af urolige elever gennem de sidste 30 år. Undersøgelsen viste, at omkring 2-3 pct. af eleverne er så urolige og vanskelige, at der skal iværksættes særlige foranstaltninger.
Grundlaget for at iværksætte de foranstaltninger er angivet dels i folkeskoleloven, dels i bekendtgørelse om specialundervisning, og det betyder bl.a., at skolepsykologen skal ind og give sin vurdering.
De mest urolige elever modtager typisk specialundervisning eller specialpædagogisk støtte, og det kan finde sted både i de almindelige klasser, i specialklasser eller på særlige skoler.
Dertil kommer så elever, omkring 5-10 pct., som volder vanskeligheder for læreren, men som læreren er i stand til at håndtere eller give en undervisning i de almindelige klasser med eller uden specialpædagogisk bistand.
Det er ikke nogen ny problemstilling overhovedet.
Det er en meget velkendt problemstilling, og den arbejdes der med.
Det, som er det nye, er, at de tidligere urolige 10-12-årige er blevet yngre, hvis man kan sige det sådan.
Det var tidligere de 10-12-årige, men nu er det snarere de 7-8-årige, og det vil sige, at det er folkeskolens yngste klasser.
De initiativer, som blev sat i værk som opfølgning på undersøgelsen af urolige elever fra 1997, foregår i et netværkssamarbejde, som hedder Uro-Net, som giver meget konkrete og gode handlingsanvisninger, for at børn kan blive i skolen.
Det er sådan set dér, de hører til.
Poul Nødgaard (DF), 2001-10-03:
Ministeren er meget elegant, når hun kryber uden om at svare på de forskellige spørgsmål.
De indtægtskilder, som handelsskolerne havde med ret betragtelige beløb ved pc-kørekortet og ved kortere kurser, tog man med et snuptag fra dem i Undervisningsministeriet.
Jeg går ud fra, at det kan der gives en forklaring på, om ikke her i spørgetiden så i hvert fald efterfølgende.
Det, jeg altså er en lille smule bange for, er, at når man borer ned her, virker det jo, som om Undervisningsministeriets syn på hele handelsskolen og specielt på hhx er sådan noget i retning af, at man måske vil lave en eller anden udsultning, og nu spørger jeg så direkte: Har man tanker om i Undervisningsministeriet, at man måske ad udsultningens vej, mere eller mindre ad bagvejen kunne få nedlagt vores handelsgymnasier, eller finder man fortsat, at det er en smaddergod idé, at vi har dette udmærkede alternativ også til det almene gymnasium?
Der er noget, der halter og ministeren har også udtalt til Politiken ordret: »Jeg vil bestemt ikke udelukke, at handelsskolerne skal have flere penge.«
Det samme har en masse ordførere også udtalt, og jeg kan finde avisudklippene.
Derfor spørger jeg: Var det ikke en idé, at de her ting blev kulegravet, så vi fik nogle tilfredse handelsskoler, for det har vi bestemt ikke i øjeblikket?
Frank Dahlgaard (KRF), 2001-10-03:
Ministeren sluttede sit sidste svar med at sige, at det ikke er børnene, der er noget galt med.
Næ, jeg kan forstå på ministerens svar, at det er skolelærerne, der er noget galt med, når de ikke kan tackle disse børn.
Er det virkelig svaret?
Vil ministeren bekræfte, at det er lærerne, det er galt med - lærerne, hvor undersøgelser viser, at hver tiende lærer i løbet af et år er udsat for vold eller trusler om vold, lærerne, som nu også i en ung alder beslutter sig for, at de ikke vil bruge deres liv i folkeskolen, for det er altså for hårdt?
Er det lærerne, der er noget i vejen med, når det ikke er børnene?
Christian H. Hansen (DF), 2001-10-03:
Det, jeg bare ville, var, om ministeren måske kunne have bekræftet - for jeg mener også, det er meget vigtigt, at der kommer lidt signaler udadtil i denne her debat - at noget af den dårlige økonomi kunne skyldes merudgifter i forbindelse med personalemæssig tilpasning, den kunne skyldes, at der har været nogle takstnedsættelser
allerede i 1998
Det var bare de hovedtræk, jeg ville have været inde på.
Hvis man ser en lille købmandsforretning og en stor købmandsforretning, så viser de jo hver deres årsregnskaber, og den store købmandsforretning har formentlig i de fleste tilfælde et større overskud.
Er den tendens også gældende for handelsskolerne?
Poul Nødgaard (DF), 2001-10-03:
Jeg må så bare afslutningsvis konstatere, og det er egentlig ikke noget spørgsmål, jeg konstaterer kun, at jeg ikke har fået noget svar på det om klassekvotienterne, på, hvorfor det almene gymnasium maksimalt må have 28, og hhx skal have minimum 31 elever.
om, hvorfor man har frataget handelsskolerne de indtægtsmuligheder, de havde.
Man siger så tit, man skal være kreativ, og at man skal kunne finde ud af nogle indtægtsmuligheder.
Det fandt de ud af med pc-kørekortene og også med kortere kurser i enkeltfag, som gav en hel del penge, men den indtægtsmulighed har man så ovre i det ministerium, som ministeren er chef for, let og elegant taget fra skolerne.
Jeg spørger endnu en gang: Det arbejde, der nu foregår, er det en form for et kulegravningsarbejde, hvori skolerne
også bliver aktivt inddraget og får medindflydelse på resultatet?
Jeg synes stadig væk, vi har et problem i relation til udgifterne: over 60.000 kr. pr. elev i det almene gymnasium og kun omkring 40.000 kr. i hhx.
»Finder ministeren det ikke alarmerende, at de store problemer med meget utilpassede børn i folkeskolen medfører store undervisningsvanskeligheder, og hvilke initiativer vil der blive taget for at ændre de helt uholdbare forhold?«
Frode Sørensen (S), 2001-10-03:
Jeg vil gerne sige, at jeg er glad for den enstemmige tilslutning til lovforslaget, som skal forbedre livsforsikringsselskabernes solvens efter de kraftige kursfald på aktiemarkederne.
Store kursfald på selskabernes aktiebeholdninger giver
jo selskaberne aktietab, som for nærværende først kan fradrages skattemæssigt i det efterfølgende indkomstår
, og med lovforslaget er vi med til at sikre, at disse fradrag vil have en skattemæssig værdi for selskaber, som kommer i problemer på grund af solvensen.
Lovforslaget giver nemlig Finanstilsynet mulighed for at medregne skatteværdien af tabene ved solvensopgørelsen, og lovforslaget forbedrer solvensen for alle livsforsikringsselskaber, ikke kun for de selskaber, som jo aktuelt har solvensproblemer.
Teknisk sikres dette ved at give selskabet fradrag for tabene i det indkomstår, hvor Finanstilsynet må tage forsikringsselskabet under administration.
I det omfang tabsfradraget giver underskud i selskabet, udbetales skatteværdien i selskabet, og det er jo alene i de situationer - sagt til Venstres ordfører - at vi får et rentetab ved den udbetaling, men vi håber jo, at det her kan være med til at sikre, at vi ikke kommer i de situationer.
Det er dog branchens holdning, at der bør ske nogle andre ændringer af beskatningsreglerne for forsikringsselskaber, således at det forhindres, at selskaberne får en stor skattepligtig indkomst som følge af tilbageførte hensættelser i indkomstår, hvor selskabet har store kurstab på aktier.
Indarbejdelsen af disse ændringer i lovforslaget vil altså forhindre en hurtig vedtagelse og dermed en hurtig forbedring af selskabernes solvens, men jeg vil sige, at vi er i kontakt med branchen med henblik på, at vi kan finde den rette løsning på disse problemer.
Blot til sidst vil jeg nævne, hvem der egentlig får glæde af forslaget.
Umiddelbart må vi sige, at det både er selskabets aktionærer og forsikringstagerne, der får glæde af, at forsikringsselskabets solvens forbedres, idet det formindsker risikoen for, at selskabet kommer under administration og/eller må afvikles.
Så hvis selskabet trods solvensforbedringen tages under administration, sikrer administrators beføjelser eller tilsynslovgivningen, at en eventuel udbetaling reelt kommer forsikringstagerne til gode.
Margrethe Vestager (RV), 2001-10-03:
Først og fremmest vil jeg sige, at jeg finder det fuldstændig uhørt, at man kan spørge, hvorvidt der er lagt en fast strategi om at udsulte en given uddannelsesgren.
At man kan få den idé forekommer mig ganske mærkværdig, fordi det jo er så indlysende, at vi har brug for en række forskellige ungdomsuddannelser, som i deres indhold og deres tilrettelæggelse både tiltaler forskellige unge og imødekommer forskellige behov i det videregående uddannelsessystem og i erhvervslivet og den offentlige sektor, hvor kompetente unge selvfølgelig gerne skulle arbejde.
Selvfølgelig har der ikke været lagt en sådan strategi, tværtimod kan man sige.
Vi har sådan set brugt foråret til at forberede de drøftelser, som kører i øjeblikket, og som partierne som sagt alle er inviteret til at deltage i, og vi har brugt foråret til at lave endog særdeles omhyggelige økonomiske analyser for netop at finde ud af, hvad der er op og ned i de her forhold.
Derfor kan jeg bekræfte hr. Christian H. Hansen i, at nogle af årsagerne til, at der har været underskud, som nu begynder at blive mindre, har jo været en tilpasning til en ny økonomisk situation, for vi var nødt til at gribe ind, fordi vi var ved at slå bunden ud af statskassen.
Hvis jeg kender hr. Poul Nødgaards partis baggrund korrekt, så mener jeg at vide, at man plejer at have en sådan noget stor bekymring for sådan almindeligt sløseri med statens midler.
Jeg prøver faktisk at iagttage, at de midler, som vi bruger, bliver brugt på en ordentlig og forsvarlig måde.
Når det er meget afgørende at gøre det nu, er det ikke alene af bekymring for handelsuddannelserne, men snarere for at erhvervsskolerne som skoleform i deres håndtering af ungdomsuddannelsen som sådan til fordel for alle elever, også svagere elever, får en samlet flerårsaftale.
Anders Samuelsen (RV), 2001-10-03:
Jeg skal undlade at forlænge debatten yderligere.
Jeg vil blot konstatere, at Det Radikale Venstre selvfølgelig også bakker op om det initiativ og derfor kan støtte forslaget.
Sonja Albrink (CD), 2001-10-03:
Da den forrige ordfører lige har gennemgået, hvad lovforslaget går ud på, vil jeg på CD's vegne tilkendegive, at vi støtter det foreliggende forslag.
Klaus Kjær (DF), 2001-10-03:
En hurtig vedtagelse af forslaget vil, som det er anført i bemærkningerne til forslaget, kunne stabilisere det danske aktiemarked og pensionssektoren på et tidspunkt, hvor der på grund af den særlige sikkerhedspolitiske situation hersker stor usikkerhed på de finansielle markeder, og hvor yderligere kursfald ikke kan udelukkes.
Forslaget har til hensigt at forbedre livsforsikringsselskabernes solvens.
Med forslaget får livsforsikringsselskaberne ret til at anvende eller få udbetalt den skattemæssige værdi af et uudnyttet fradrag, hvis selskabet på grund af solvensproblemer får sat sin bestand af forsikringspolicer under administration.
Forslaget indebærer således, at der bliver tale om en fremrykning af udnyttelsen af fradraget, således at forsikringsselskaberne kan medregne skatteværdien ved opgørelsen af selskabernes solvens.
Hermed mindskes risikoen for, at der sker et økonomisk sammenbrud i livsforsikringsselskaberne.
Som det anføres i bemærkningerne, er der således tale
Der er således alene tale om en fremrykning af udnyttelsen af fradraget med deraf følgende rentetab for staten til følge, hvis der på trods af den forbedrede solvens som følge af lovforslaget alligevel bliver tale om kontante udbetalinger.
Forslaget medfører derfor kun et provenutab i form af renter, hvor et livsforsikringsselskab tages under administration af Finanstilsynet.
I Dansk Folkeparti finder vi det rigtigt, at der på denne måde gribes forebyggende ind vedrørende solvensproblemer i livsforsikringsselskaber, hvor solvensen - og solvensen i den forbindelse anført i citationstegn - nærmest synes at være begrundet i nogle skattetekniske regler, således som reglerne er i dag.