Poul Nielson (S), 1999-02-24:
Lad mig først takke for den positive reaktion, der har været fra stort set samtlige ordførere.
Jeg vil om det med enigheden sige, at det ikke kun er noget, der sådan er idyllisk at se og høre på og måske lejlighedsvis endda smukt.
Realiteten er, at det også er nødvendigt indholdsmæssigt, hvis Danmark skal kunne øve indflydelse på de internationale forhandlingsprocesser.
Billedet af Danmark som et land, der mener noget progressivt og rigtigt på det her område, hænger altså sammen med, at det også er noget, vi i Danmark er enige om at mene i international sammenhæng.
Derfor er der altså en, om man vil, funktionel realitet i, at det, at vi er enige om landets politik på det her område, er godt.
Både Venstre og De Konservatives ordførere var inde på det, man kunne kalde kultursammenstødet som en del af denne her diskussion.
Det mener jeg sådan set også er sagens kerne, og jeg forholdt mig til det ved at sige, at det er en del af den kerne af menneskerettigheder, vi står for som noget, der skal være universelt.
Vi ved godt, der er uenighed om det i verden.
Det er derfor, debatten er nødvendig.
Jeg vil sige, at det er en kamp om normerne.
Og til fru Pia Kjærsgaard vil jeg sige, at netop af den grund er det nødvendigt at være med i den kamp, hvor end den rent faktisk foregår. Man kan også med en vis forbindelse til den sprogbrug og de undertoner, der ligger i fru Pia Kjærsgaards måde at forholde sig til debatten i dag på, sige, at det på mange måder drejer sig om kampen om normerne netop i nærområderne, de noksom berømte nærområder.
Det er jo normerne dér, der i høj grad er til diskussion, og det er lande, der er i position i de dér nærområder, som er vores modpart i diskussionerne i de her internationale konferencer.
Vi er altså enige om, at der skal arbejdes for de her synspunkter internationalt.
Vi er bare endnu ikke enige om, at vi alle sammen skal være med til at gøre det alle de steder, hvor det rent faktisk sker.
Så forskellen burde jo ikke være så voldsomt stor.
Jeg vil til fru Svanholt sige om spørgsmålet om en regional forberedelseskonference i europæisk sammenhæng, at det er Danmark tilhænger af. Det vil vi gerne have, og vi har også forsøgt at skabe interesse for det, men uden noget resultat.
Der er ikke i samlet europæisk sammenhæng, Øst og Vest osv., særlig interesse for at lave en forberedelseskonference.
Sådan ligger landet ganske enkelt.
Vi vil gerne være med til at lave den, og hvis det kan lade sig gøre, vil vi selvfølgelig også støtte det.
Men sådan ligger landet for netop den sag.
Til hr. Frank Aaen vil jeg sige: Hverken Verdensbanken eller IMF er altså, hvad de har været i forhold til det billede, hr. Frank Aaen fremmaner af disse institutioner.
Det er sådan nu om dage, at IMF som en del af de betingelser, de stiller op for de lande, der skal modtage støtte i forbindelse med strukturtilpasningsprogrammer, kræver, at mindst 25 pct. af de pågældende landes budgetter skal gå til undervisnings- og sundhedsområderne.
Det er altså en anden synsvinkel end den, som tidligere karakteriserede en ganske hårdhændet indstilling, når det kom til virkningerne af den økonomiske politik.
Vi kan ved andre lejligheder diskutere, hvad der er hvad, og der er også grund til opmærksomhed og kritik, som vi også er dybt engageret i på mange måder i forbindelse med alt det, hr. Frank Aaen er inde på, men det er forkert at karakterisere det, der foregår i dag, som specielt domineret af en nyliberal udvikling.
Verdensbankens cheføkonom har erklæret Washingtonkonsensus for død, og han har stadig væk sit job.
Verden er altså under en vis forandring på området.
Med hensyn til FN-konferencernes og Verdensbankens indbyrdes forhold, som hr. Aaen også var inde på,
vil jeg minde om, at det var på det sociale topmøde, at landene første gang sagde noget om nødvendigheden af at gøre noget ved den multilaterale gæld for de fattigste lande, og det var startskuddet til, at Verdensbanken tog det op, og Verdensbanken har rent faktisk været meget aktiv som drivkraft i at få det her strikket sammen. Det er et utilstrækkeligt gældsinitiativ, der er søsat, men det er bedre end noget, der nogen sinde før har kunnet lade sig organisere, og vi ser i øvrigt muligheder for yderligere at styrke det i de kommende måneder.
Samlet set vil jeg igen takke for tilslutningen til det, der er lagt frem fra regeringens side, og vi ser frem til en meget åben proces i forberedelsen op til »Beijing plus 5«.
Det er en væsentlig styrkelse, at vi gør det her på en så bred måde, som vi har tradition for, og vi ser også frem til en parlamentarisk deltagelse ved den lejlighed.