Tom Behnke (FRI), 2000-04-11:
Som det er sagt, er formålet med forslaget at få nogle lavere medicinpriser - og de er jo ganske høje i forvejen - både af hensyn til økonomien i den offentlige sektor og af hensyn til brugerne af de forskellige medicinske præparater.
Om man vil nå det mål med forslaget her, er der jo sat seriøse, saglige spørgsmålstegn ved, og der er ingen tvivl om, at udvalgsbehandlingen jo må afdække, om man nu også når det, som ministeren har tænkt sig.
F.eks. står der jo under de økonomiske konsekvenser, at det for nogle medicinbrugeres vedkommende vil betyde øgede udgifter, og dér kunne det jo være rart at få afdækket helt præcist, hvor mange det er, vi taler om.
Hvor mange penge er det, vi taler om?
Hvad er det for nogle præparater, man forventer at det vil ske for?
Er vi helt sikre på, at der vil kunne parallelimporteres lignende præparater, således at man har alternative valgmuligheder, eller er der nogle præparater, hvor der kun findes én slags, så man derfor er tvunget til at bruge lige præcis den slags?
Man når det så er sagt, vil jeg også godt sige, at vi i Frihed 2000 går positivt til udvalgsbehandlingen af det her
forslag
Vi mener faktisk, at sigtet og målet med forslaget er rigtigt, og kan det lade sig gøre, så støtter vi det selvfølgelig.
Det er også sådan, at hver eneste gang vi giver tilskud til et eller andet, så er det med til at skubbe priserne opad, fordi producenten af medikamentet ved, at der gives tilskud, og dermed kan man lade prisen stige.
Jeg kan huske, at vi i sin tid under betegnelsen Fremskridtspartiet fremsatte forslag om, at begravelseshjælpen skulle forhøjes. Det blev den også, og der gik kun ganske få dage: Vupti, så kostede begravelserne lige pludselig præcis det mere, som man nu havde fået mere i tilskud.
Sådan går det jo nogle gange: Når man forhøjer nogle tilskud eller giver nogle tilskud, så stiger priserne af sig selv, fordi forbrugerne i den sidste ende jo ikke ser den samlede regning, men skal bare betale deres del og derfor ikke kan sammenholde prisen med det produkt, de egentlig modtager.
Det, de kigger på, er bundlinjen, hvor meget de selv skal betale, og dermed har man mulighed for at forhøje priserne, uden at kunderne løber skrigende væk af den grund.
Derfor er tilskud selvfølgelig problematisk.
Dermed være
ikke sagt, at vi skal fjerne tilskuddene, for de kan være ganske nødvendige, specielt når vi taler om medicin, og specielt når vi taler om medicin til de kronisk syge.
Det modsatte fænomen gør sig jo også gældende, når vi taler om tilskud, men her er det det modsatte, der gør sig gældende, nemlig afgifter.
De tårnhøje afgifter, vi har i Danmark på f.eks. biler,
betyder jo, at nettopriserne for bilerne i Danmark, når man importerer bilerne, jo faktisk er de laveste i hele Europa.
Bilfabrikkerne ved, at hvis de overhovedet skal kunne afsætte deres biler i Danmark, er de simpelt hen nødt til at dumpe priserne, for når først vi lægger 180 pct. tilskud oveni, så skal forbrugerne have mulighed for at kunne købe bilerne. Så altså tilskud eller afgifter kan være med til at regulere, hvor meget producenten vil forlange for sit produkt for overhovedet at kunne afsætte det på markedet.
Derfor tror jeg på, at ministeren har ramt rigtigt med, at hvis man går ind og siger til en producent, at produktet simpelt hen er for dyrt, simpelt hen er så dyrt, at vi enten må begrænse eller helt fjerne tilskuddet, så vil producenten selvfølgelig ikke stoppe med at levere varerne til Danmark, så vil han rette priserne ind, så det stadig væk kan lade sig gøre at afsætte produktet i Danmark.
Så vi tror på ideen, men vi mangler lidt dokumentation, og det håber vi at udvalgsbehandlingen kan råde bod på.