runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lene Espersen (KF), 2006-05-16:
Jeg kender ikke indholdet af vejledningen endnu, men jeg vil opfordre hr. Ole Glahn til at stille et skriftligt spørgsmål, så vil vi kunne redegøre for det, for vi må jo være meget langt med vejledningen allerede på nuværende tidspunkt, når den skal være udstedt inden månedens udgang.
Så vil jeg sige til hr. Ole Glahn, at der jo ingen tvivl er om, at vi alle er meget optaget af at sikre ikke mindst produktionsdyrene bedre levevilkår.
Det er et meget, meget stort antal dyr, det drejer sig om, og derfor er det altså også væsentligt, at man har fokus på dyrevelfærden.
Men en af de ting, der er med til at gøre det kompliceret, er jo, at vi har uafhængige forskere til at sidde og arbejde med tingene, og der tager det en gang imellem tid, før forskningsresultaterne foreligger.
Noget af det, f.eks. det vedrørende hold af svin, vil vi også gerne lægge i arbejdsgruppen, som Folketinget har haft meget gode erfaringer med kunne komme med vidtgående og ny grundigt gennemarbejdet lovgivning.
Så hvad angår nogle af de dele her af beslutningsforslaget, er det altså ikke udtryk for, at der er uenighed mellem regeringen og forslagsstillerne, men bare for uenighed om, hvilken proces man skal igennem først.
Ole Glahn (RV), 2006-05-16:
Jeg har stor respekt for, at man i en lang række tilfælde skal have forskningsmæssig dokumentation for de krav, der stilles.
Men nu vil jeg så stille et spørgsmål, som er meget lig det, jeg stillede for et år siden: Vi har jo altså nogle krav til økologisk produktion, og der går jeg ud fra, at der har man haft et grundlag for at stille de krav, som har noget med dyrevelfærd at gøre.
Hvorfor kunne man dog ikke bruge det?
Hvorfor skal det hele udsættes på grundlag af, at der skal laves undersøgelser?
Det kunne jo være, man kunne lade sig inspirere af det.
Lene Espersen (KF), 2006-05-16:
Hvis man skal give den helt korte version, så må man jo sige, at den økologiske produktionsmetode bygger på nogle principper, og de principper er fastlagt ud fra en samlet økologisk tankegang.
Når vi taler dyrevelfærd, er det jo nogle gange andre principper, der også er inde over, og som skal tilgodeses, hvad enten det er økologi eller ej.
Derfor vil jeg sige, at jeg selvfølgelig synes, at man skal hente inspiration fra alle, der er dygtige til at producere, og hvor man kan se, at der kommer gode dyrevelfærdsmæssige resultater ud af det.
Men hvis man skal stille lovgivningskrav, der skal gælde for samtlige producenter, skal de bunde i mere end bare holdninger baseret på ens fornemmelse i maven af, hvad der er rigtigt.
Rent forskningsmæssigt skal det også være noget, der er dokumenterbart.
Som sagt kan jeg ikke i dag sige, for jeg kender ikke indholdet af vejledningen, hvad den præcis kommer til at indeholde.
Men jeg kan sige, at noget af det, jeg har hørt fra erhvervet selv, er, at der er skabt store frustrationer over, at man har været i tvivl om, hvad der skulle forstås ved rodematerialer, og hvordan de nye regler skulle håndteres.
Derfor tror jeg, det er rigtig godt for dyrevelfærden, at der nu kommer en vejledning, der præciserer det.
Mette Gjerskov (S), 2006-05-16:
Tak til ministeren for redegørelsen.
Jeg syntes egentlig, at det begyndte så positivt med, at ministeren var enig i intentionerne, men så gik det ned ad bakke.
Jeg blev faktisk ret skuffet over ministeren.
Der er ti helt konkrete forslag i det her beslutningsforslag, fire af dem fejer ministeren af bordet, dem er hun ikke enig i – fair nok.
Men de sidste seks, bliver simpelt hen sendt i udvalg.
Vi venter på forskning, vi venter på, at en arbejdsgruppe skal kigge på tingene.
Jeg vil gerne tage bare en enkelt ting: halekupering.
Mellem 90 og 95 pct. af alle smågrise bliver halekuperet, selv om de faktisk ikke må blive det, medmindre der er en særlig grund til det.
Det kan jo ikke være rigtigt, at der er en særlig grund i 95 pct. af tilfældene.
Nu har vi gået og ventet i årevis på det her.
Hvad er det helt præcis for noget ny forskning, vi venter på?
Vi kender jo alt til halekupering, f.eks. lige præcis hvor mange centimeter der skal til, før det begynder for alvor at gøre ondt.
Vi ved alt om halekupering.
Lene Espersen (KF), 2006-05-16:
Jeg vil sige til fru Mette Gjerskov, at nu håber jeg ikke, der sådan skal brede sig en stemning af mismod her i Folketingssalen, for grundlæggende er vi jo alle sammen egentlig ret enige om, hvilken retning vi ønsker det her skal udvikle sig i.
Min pointe er bare, at det altså ikke er nok bare at sige, at nu laver vi noget lovgivning hist og pist, og så regner vi med, at det er tilstrækkeligt.
Som jeg redegjorde for i min tale, er der flere forskellige problemstillinger i forbindelse med halebidning og dermed også halekupering, som har været oppe at vende, og hvor vi selvfølgelig skal prøve at tænke i, hvordan vi indretter tingene intelligent, eller hvad vi kan gøre for at forhindre for meget halebidning.
Som jeg har sagt her i dag, er jeg absolut indstillet på, at de steder, hvor vi kan se, at der er et dyrevelfærdsmæssigt problem – og det erkender jeg der er på det område, som fru Mette Gjerskov rejser spørgsmål om her – må vi se på det igen og så sørge for, at der bliver en bedre lovgivning.
Men præcis hvad det er, der skal til, kan jeg ikke sige på nuværende tidspunkt.
Mette Gjerskov (S), 2006-05-16:
Sagen er jo den, at man i årevis har løst og stadig løser det dyrevelfærdsmæssige problem med, at smågrisene bider hinandens haler, ved at klippe dem af.
Det er der ikke noget nyt i.
Der er blevet forsket i det, der er blevet gjort det ene og det andet.
Vi ved også, at der findes produktionssystemer, hvor man undgår halebidning i meget større omfang, f.eks. det økologiske, som hr. Ole Glahn nævnte før.
Jeg kan ikke se, hvad det er, vi går og venter på.
Ministeren siger, at vi jo alle sammen er enige om målet.
Jamen det var vi også sidste år og forrige år og sikkert også året før, hvis vi kan gå tilbage i annalerne.
Og er der en ting, der i hvert fald er sikker, så er det, at halekupering har været på dagsordenen, siden dengang jeg blev uddannet til agronom i syttenhundredehvidkål.
Så jeg spørger bare ministeren igen: Hvad er det, vi venter på med hensyn til lige præcis det her punkt med halekupering, som er et virkeligt stort problem i forbindelse med dyrenes velfærd?
Lene Espersen (KF), 2006-05-16:
Jeg har ikke den opfattelse, som fru Mette Gjerskov har af, at alle fakta er på bordet, og at det er utrolig enkelt og ligetil at sige, præcis hvad det er, der skal til, så der ikke er en eneste gris, der bliver udsat for halebidning.
Så firkantet og så sort og hvid er verden ikke.
Jeg har her i dag tilkendegivet, at regeringen meget gerne medvirker til, at vi ser på alle de områder, der er rejst spørgsmål om her, og hvor det rent faktisk også kan medføre en forbedring af dyrevelfærden at gå ind og se på det, herunder at sikre, at den arbejdsgruppe, som jo tidligere er etableret med meget stor succes, bliver genetableret, så der bliver et ordentligt beslutningsgrundlag, hvor de aktører, der har en interesse i den her sag, også sidder med om bordet og er med til at sikre, at der bliver udarbejdet et nyt regelsæt.
Jeg er klar over, at det ikke betyder, at der kommer lovgivning superhurtigt eller i overmorgen, men til gengæld ved vi, at den lovgivning, der kommer, er noget, der virker.
Det må jo være det, der betyder noget, hvis det er dyrevelfærden, man tænker på.
Mette Gjerskov (S), 2006-05-16:
Jeg sagde ikke, at løsdriftssystemer betyder, at der bliver flere syge.
Det var ikke det, jeg sagde.
Det, jeg sagde, var, at når man har dem i løsdrift, er der mere behov for at isolere dem.
I de gamle systemer, hvor de gik individuelt og ikke kunne genere de svage søer, var der mindre behov for en sygesti, end der er i dag, hvor de skal beskyttes mod de andre.
Sådan er det, når man holder dyr i folk, i forhold til når man holder dem individuelt.
Det er den ene ting.
Med hensyn til den anden ting om det med farestier har vi jo faktisk også i erkendelse af, at selv om vi meget gerne vil have, at alle skal gå løse hele tiden i hele deres livscyklus, anerkendt også i det her forslag, at det kan være nødvendigt at have dem i farebokse i 2 uger.
Så vi prøver faktisk at tage hensyn til smågrisene, men vi synes også, det er vigtigt at få sendt det signal, at de skal ud af de farebokse, vi skal finde på noget andet, end at en so er lukket inde på den måde og ikke har mulighed for ordentlig omgang med sine unger.
Det gælder jo med den nuværende lovgivning, ligesom det gælder med halm, at hvis der skal være tilstrækkeligt med halm, så er der nogle, der kun får 60 g, selv om de har brug for 0,5 kg, og hvis der skal være adgang til sygestier, så er der nogle, der ikke kommer i sygesti, fordi der ikke er tilstrækkeligt plads.
Det er simpelt hen sådan, og det siger erfaringen os, at det ikke er nok, at driftslederen, som Venstres ordfører bliver ved med at sige, skal vurdere, for han vurderer ikke tilstrækkeligt – eller hun vurderer ikke tilstrækkeligt, i de tilfælde hvor det er en kvinde.
Derfor er det nødvendigt, at vi stiller nogle helt skarpe krav om, at der skal være sygestier.
Hvis en driftsleder har sygestien, hvis den er der, så bruger han den selvfølgelig, han vil jo ikke søerne noget ondt, men det er bare for nemt at springe over, hvor gærdet er lavest, hvis der ikke er nogen sygesti og man først skal til at indrette den.
Ole Glahn (RV), 2006-05-16:
Nu er det jo ingen skade, at man prøver at lære af de erfaringer, man har gjort sig tidligere.
Når vi kigger tilbage og ser på udviklingen – det gælder ikke kun dansk landbrug, det gælder også industrien; det gælder sikkerhed på arbejdspladser osv. – så har det været dette høje Ting, der har truffet nogle afgørelser, hvor de involverede arbejdsgivere, hvis det gælder arbejdssikkerhedsmæssige foranstaltninger, i industrien og landbruget har strittet imod, men hvor vi alligevel har truffet afgørelserne.
Kan vi bare sige: Jamen det må de jo selv finde ud af?
Er det det, hr. Allan Niebuhr mener?
Allan Niebuhr (KF), 2006-05-16:
Det, jeg mener, er, at vi går ind og lovgiver på området, og så må vi altså gå ud fra, at der er nogle, der holder øje med, at lovgivningen også bliver overholdt.
Vi hørte jo tidligere i debatten bl.a. en snak om sygestier, at der skulle være sygestier.
Lovgivningen siger, at der skal være sygestier, og der går jeg ud fra, at når vi har lovgivet om, at der skal være sygestier, må det være andre, der skal øje med, at det bliver overholdt.
Så kan det ikke være os herinde, der skal sidde og holde øje med, om der så vitterlig også er sygestier derude.
Der må vi altså have folk, der undersøger det der.
Vi er ikke både den lovgivende forsamling og derefter dem, der går ud og kontrollerer, at den lov, vi fastlægger herindefra, også bliver overholdt.
Det må der være andre der tager sig af.
Jens Kirk (V), 2006-05-16:
Det er jo ikke nemt at stå på mange ben på samme tid, og det har jeg på fornemmelsen at hr. Ole Glahn gør, for det er markedsvilkår, der skal produceres under.
Vi skal også være med i en global verden, og jeg tror nok, hr. Ole Glahn var med i Brasilien i fjor med Fødevareudvalget og så, hvordan produktionsformerne kunne være andre steder i verden.
Vil hr. Ole Glahn ikke give mig ret i, at når vi ser på de forhold, dyrene havde der, og sammenligner med forholdene herhjemme, så må de danske dyr have det næsten ligesom i himmerige?
Så snakker vi om en landbrugslov.
Jamen der er mit indtryk, at hr. Ole Glahn mener, at der skal være markedsvilkår, men kun til en vis grænse, for det skal helst ned.
Jeg har måske også på fornemmelsen, at hvis vi havde sagt, det skulle sættes ned, så havde hr. Ole Glahn sagt, at det skulle sættes op.
Det er ikke altid så nemt at være radikal.
Jeg vil spørge hr. Ole Glahn: Når vi nu snakker om det her, er De Radikale så ikke enige i, at når vi skal gennemføre alle disse ting, så skal det gøres på et sagligt og grundigt grundlag?
Ole Glahn (RV), 2006-05-16:
Jeg kan klart bekræfte hr. Jens Kirks udsagn om, at jeg deltog i turen til Brasilien sidste år, og jeg vil sige, at de svinebesætninger, vi så der, faktisk havde gode forhold, det var, vil jeg sige for mit eget vedkommende, overraskende gode forhold.
Så vidt jeg husker, kunne hr. Jens Kirk ikke deltage i turen, men det er noget andet.
Jeg vil bare sige, at det her jo egentlig først og fremmest handler om, at vi som danskere sikrer, at der skabes en produktion inden for landbrugssektoren, som har et højt indhold af de værdier, som fremtidsforskere taler om bliver det, der bestemmer folks indkøbsvaner i fremtiden.
Så hvis hr. Jens Kirk mener – og det kunne jeg høre hr. Jens Kirk mente – at vi i De Radikale ikke ved, hvilket ben vi skal stå på, vil jeg sige, at jeg i øjeblikket står på to ben og læner mig op ad talerstolen.
Jeg ved godt, hvor jeg skal stå, og af kærlighed til dansk landbrug mener jeg, at det er vigtigt, at vi stiller de her krav, for de er med til at sikre dansk landbrugseksport mange år frem i tiden.
Jens Kirk (V), 2006-05-16:
Tak for svarene.
Jeg er glad for, at De Radikale står på to ben, men dog må støtte sig lidt til noget andet også.
Vi er enige om, at dyrevelfærden skal være bedre.
Vi er vel også enige om, at dyrevelfærden ikke er så ringe endda i Danmark.
Men vi er vel også enige om, at det udvalg, der sidder og arbejder med tingene nu, bør kunne barsle med tingene, og at vi bør kunne debattere tingene bagefter, inden vi vedtager noget, som kan have store økonomiske konsekvenser.
Og når vi skærer på afskrivning af en bygning eller noget andet, så er det noget med, at inventaret er 10 eller 12 år, og hvis det drejer sig om bygninger, så er de 15-20 år.
Det skal vel også indkalkuleres i det.
Og jeg håber, at hr. Ole Glahn også ønsker, at dansk svineproduktion fortsat skal blive i Danmark, og at den ikke skal udfases.
Ole Glahn (RV), 2006-05-16:
Det sidste kan jeg i høj grad bekræfte.
Jeg mener, at det er vigtigt, at vi har en svineproduktion, men det er sandelig også vigtigt, at vi har en svineproduktion, som tager hensyn til dyrevelfærd i højere grad, end den gør i dag.
Så vil jeg gerne sige til hr. Jens Kirk, at jeg også sagde i mit indlæg her, at det her skal indfases, der skal være en rimelig tid til det.
Men det, jeg også sagde, og det, jeg selvfølgelig også står ved, er, at hvis vi ikke bliver ved med at presse på, så er vi bange for, at det kommer til at gå for langsomt.
Og det er baggrunden for, at vi har denne debat i dag, og jeg synes, den har været værdifuld, for jeg har den opfattelse, at den er med til at fremme processen, og det kan vi ikke gøre hurtigt nok.
Jørn Dohrmann (DF), 2006-05-16:
Det er jo ret spændende at følge den her debat, for
når hr. Ole Glahn siger, at det her er ting, der skal indfases, så melder det spørgsmål sig jo: Hvorfor er det kun de helt store besætninger, der ligesom skal tages hånd om her, hvorfor er det ikke også de lidt mindre? Og der er jeg tilbage til punkt 10 i forslaget om, at der ligesom skal være sygestier, hvor man har flere end 300 søer.
Jeg vil bare spørge: Er det helt bevidst, at det kun er i de store besætninger, man ønsker at tage hensyn til dyrevelfærden?
Ønsker De Radikale og de andre forslagsstillere slet ikke at tage hensyn til dyrevelfærden i de mindre besætninger?
Ud over det synes jeg også, at man skulle komme ind på, hvad det egentlig er, man ønsker for området ud over det, der bliver lagt op til med sygestier, altså, når der altid skal være en sygesti der, så er det, ligesom forslagsstillerne har et helt andet synspunkt her.
Vil man ikke uddybe det lidt?
Ole Glahn (RV), 2006-05-16:
Så vidt jeg har forstået, så er situationen den, at der ikke i alle tilfælde er sygestier nok til de syge grise, og det er ulykkeligt og ikke dyrevelfærdsmæssigt etisk.
Det, vi har sagt i punkt 3 i forslaget, er, at der skal være tilgængelige sygestier for syge og tilskadekomne søer, og det, vi siger i punkt 10, er, at der skal være separate staldafsnit i de større besætninger.
Jørn Dohrmann (DF), 2006-05-16:
Jeg spørger konkret: Hvorfor vil man kun give de store besætninger den her velfærdsmulighed?
Jeg synes jo netop også, man skal tage hensyn til de mindre besætninger og sige, at der skal man altså også gøre det maksimale over for dyrene.
Der kan jeg så høre, at der er man så uenig, der ønsker man hellere kun at være for de store, der ligesom skal have nogle stramninger på det her område.
Jeg vil godt ligesom komme ind på det, som jeg har forstået hr. Ole Glahn siger om det med sygestierne.
Jeg vil bare sige: Er det ikke sådan, at der altid skal være en sygesti ekstra – selv om man har opbrugt den ene eller de to eller tre, man har – til, hvis der kommer et akut tilfælde?
Derfor må vi ligesom spørge: Hvilken forskel gør det, at man nu vil have en 5-procents-grænse, altså, når der altid skal være sygestier nok, så må problemet da være løst, er det ikke korrekt?
Allan Niebuhr (KF), 2006-05-16:
Jeg synes, det er glædeligt, hver gang vi laver nogle ting, der er fremskridt i forhold til dyrevelfærd.
Det skal der ikke herske nogen som helst tvivl om.
Jeg er stadig væk af den opfattelse, at den enkelte landmand – det gælder i hvert fald de landmand, som jeg kender – ved, at det bedste produkt opnår han altså ved at behandle sine dyr anstændigt og ordentligt, og derfor er jeg ikke sikker på, at det pres, som bliver lagt, alene gør, at en ansvarsbevidst landmand handler ud fra det pres frem for at behandle sine dyr ordentligt.
Men jeg vil meget gerne være med til at følge op på dyrevelfærden, ingen tvivl om det.
Det er jo nogle store investeringer for landmanden, og derfor er det ikke nogle, man umiddelbart foretager, fordi der nu er nogle, der synes, at man lige skal prøve noget andet.
Jeg synes, man skal være realistisk i forbindelse med de investeringer, landmanden foretager, og så tro på, at landmanden behandler sine dyr ordentligt.
Ole Glahn (RV), 2006-05-16:
Problemet er, at der ikke er det, der skal til for at klare den her opgave.
Der er ofte kun én sygesti, og det betyder, at i praksis kan man ikke løse den her opgave.
Det er en fuldstændig analog slutning til den diskussion, vi havde om det halve kilo halm, som vi har drøftet tidligere i debatten.
Altså, det er jo problematisk, når vi bliver nødt til at gå ind og detailregulere, fordi man ikke selv kan finde ud af at efterkomme de intentioner, der er i loven.
Det er det, det handler om her.
Når man ikke kan forstå fra landbrugets side, at man skal tage hensyn, bliver vi nødt til herfra at sige: Ja, det skal mindst være sådan.
Allan Niebuhr (KF), 2006-05-16:
Mit første spørgsmål skal være ganske kort, for det krævede det udsagn.
Hr. Kristen Touborg siger, at han er ganske uenig med mig i, at vi ikke både skal lave loven og bagefter se efter, at den bliver overholdt.
Vil hr. Kristen Touborg erkende, at grundloven siger, at vi har en tredeling af magten: den lovgivende, den dømmende og den udøvende?
Det kan der svares ganske kort på: Har vi en tredeling af magten ifølge grundloven?
Kristen Touborg (SF), 2006-05-16:
Jeg vil gerne sige til den konservative ordfører, at vi på nuværende tidspunkt har en velfærdskontrol, som er statsligt nedsat, statsligt betalt og statsligt styret.
Og den velfærdskontrol udøves kun en gang hver 20. år i gennemsnit.
Jeg ville gerne have, at vi fik en kontrol, der var væsentlig oftere.
Hvis regeringen og partierne bag regeringen kunne tage sig sammen til at bevilge flere penge til det område, ville vi også kunne sikre, at der var en rimelig kontrol.
Hvis jeg skal svare direkte på spørgsmålet, må jeg sige: Jeg kender godt grundloven, men inden for grundloven kan man godt agere på den måde.
Allan Niebuhr (KF), 2006-05-16:
Et andet aspekt var jo spørgsmålet om hastigheden af det udvalgsarbejde, der bliver lavet, også set i lyset af ministerens forsikringer om det personale, der nu engang er til rådighed på dyrevelfærdsområdet.
Vil hr. Kristen Touborg over for os erkende, at man i selv samme gruppe som forslagsstiller til det her har svært ved at anerkende, når ministeren fremsætter tidsplaner?
Jeg mener, at der for nylig var en tilsvarende sag, hvor ministeren gik ind og lavede en tidsplan, som man simpelt hen overrulede og sagde, at det kunne gå meget hurtigere.
Kristen Touborg (SF), 2006-05-16:
Jeg har det sådan, at når ministeren siger, at hun vil komme med en vejledning allerede nu, og der så går et år, inden der sker noget, så synes jeg, at man agerer for langsomt.
Ministeren er kendte, at det var et prioriteringsspørgsmål.
Dertil er mit svar: Så synes jeg, at man i regeringen skal sikre, at der kommer flere ressourcer, så vi kan sikre, at der er en bare rimelig ordentlig dyrevelfærd og en rimelig kontrol af tingene.
Jørn Dohrmann (DF), 2006-05-16:
Vi er nødt til at komme tilbage til det, vi har spurgt meget ind til, nemlig det her med de 5 pct. sygestier, som der bliver lagt op til.
Vil det sige, at hr. Touborg, hvis vi siger ja til det forslag, vil garantere, at vi aldrig nogen sinde hører om sager, hvor der kom til at mangle sygestier?
Der kan svares ja eller nej til det spørgsmål, så det forventer jeg et kort svar på.
Så til det tiende punkt om sygestierne til de store besætninger, idet man kun ønsker at regulere for de store besætninger, hvor der er over 300 søer.
Er det på bedriftsniveau, eller er det på ejendomsniveau?
For vi kunne jo komme ud i nogle store problemer, hvis man lige pludselig regnede i forskellige niveauer her.
Jeg kunne godt tænke mig at få lidt mere udspecificeret, hvad man egentlig mener fra forslagsstillernes side.
Kristen Touborg (SF), 2006-05-16:
Først til det sidste med de 300 søer, som vi har sat som grænse: Det skal forstås på ejendomsniveau
Så det er et klart svar på det.
Med hensyn til det første spørgsmål, der går på de 5 pct., er det sådan, at vi skriver i forslaget – og det ville hr. Dohrmann også kunne se, hvis hr. Dohrmann kiggede efter i bemærkningerne – at de 5 pct. er et minimum, og derfor er der oven i det i hvert fald en lige så stor sikkerhed, som der er i de nugældende regler, foruden at vi sikrer en væsentlig bedre situation for syge dyr.
Jørn Dohrmann (DF), 2006-05-16:
Så må jeg jo konstatere, at med det, hr. Kristen Touborg sagde til sidst om, at der kun var lige så stor sikkerhed, så vil det sige, at der ingen forbedring er, det er bare status quo.
Jeg synes selvfølgelig, det er beklageligt, at man ikke kan få nogen garantier fra hr. Kristen Touborg.
Men vi må også sige, at når det bliver på ejendomsniveau, så kan det jo sagtens ske, at der sidder nogle med flere ejendomme, som ikke skal opfylde, at dyrene får det bedre.
Det vil altså sige, at hr. Kristen Touborg og de andre forslagsstillere egentlig ikke gør noget for de lidt mindre besætninger, hvor man er under, lad os sige 298 søer.
De er så fritaget for de her opstramninger.
Er det virkelig det, SF står for med hensyn til dyrevelfærd, at man ikke vil gøre noget alligevel, så nogle vil kunne snyde sig udenom?
Kristen Touborg (SF), 2006-05-16:
Der er virkelig et løft for dyrevelfærden på det her område.
Til det første, hr. Dohrmann spørger om, vil jeg sige, at der naturligvis er en stor forbedring i det forslag, vi fremsætter her.
Det burde også være fremgået tydeligt.
Det kan være, at jeg har snakket lidt for jysk til, at hr. Dohrmann forstod det.
Men faktisk sikrer vi først, at der er 5 pct. af stierne til rådighed.
Derudover står der minimum 5 pct., og det vil sige, at foruden de 5 pct., der er til rådighed, er der derudover lige så stor sikkerhed, som der er i den nugældende lov med én sygesti til rådighed som det eneste.
Vedrørende de 300 søer og forbedringerne af dyrevelfærden der, så er det en afvejning, vi har foretaget om, hvornår det ville være rimeligt at stille det krav om separate staldafsnit.
Men jeg vil bare minde om, at vi jo hele vejen igennem har forbedret dyrevelfærden på den måde, at det i øjeblikket kun er én sti, der skal være til rådighed.
Det er sådan i vores forslag, at for alle besætninger skal der være 5 pct. af samtlige stier til rådighed.
Afstemning