Aage Frandsen (SF), 2002-03-12:
Det er sådan en del af en almindelig, venlig omgangstone i Folketinget, at når der er forespørgsler, så takker forespørgerne ministrene for deres svar, og jeg vil i den forbindelse - det er ikke, fordi jeg ikke vil takke statsministeren for svaret - særlig takke indenrigsministeren for svaret, fordi det trods alt var udtryk for, at man i dette ministerium er opmærksom på, at der er meget, der skal gøres, og at man også i Tilsynsrådet i Frederiksborg Amt er opmærksom på, at der er meget, der skal gøres.
Jeg vil vende tilbage til, at jeg nok synes, at man burde have været lidt mere opmærksom på det tidligere, og der taler jeg altså om ministeriet som institution og ikke om ministeren.
Der er mange facetter i det her, og man kan sige, at det er utrolig mange ting, der er en del af selve Farumsagen, Farumskandalen eller Brixtofteskandalen, eller hvad vi skal kalde det, for det indeholder både noget, som man kan sige er politisk-ideologisk, og som vi selvfølgelig ikke kan være enige om - vi kan måske være enige om nogle af siderne af det, men det er klart, at det kan vi ikke være enige om her i Folketinget, fordi det er politisk-ideologisk - og så indeholder det også noget, som man kan sige er en del af demokratiet, som vi højere grad burde kunne være enige om.
Jeg vil først forholde mig til den politisk-ideologiske side af det.
Her er det jo karakteristisk, at Farum Kommune tidligere er blevet omtalt som en mønsterkommune, som et laboratorium, hvor opgaverne blev løst på en bestemt måde, som man syntes var en god måde, fordi kommunen også levede op til det, som var partiet Venstres tanker om udlicitering
, og det var en utraditionel måde at finansiere kommunale udgifter på. Det er formentlig også derfor, at vi har en række ledende Venstrefolk, som tidligere har udtalt sig meget positivt om det, der foregik i Farum Kommune - ikke dermed sagt, at man har udtalt sig positivt om de ting, som vi nu ved er foregået i Farum Kommune, men i hvert fald tidligere har udtalt sig positivt om det, man så.
Eksempelvis har statsministeren jo sagt, at Peter Brixtofte er en utraditionel, vanebrydende borgmester, som ofte provokerer med nye ideer i den kommunale verden.
Det er jo sandt, og det er ikke blevet mindre sandt nu.
Man kan selvfølgelig sige, at ordene utraditionel og vanebrydende ikke nødvendigvis behøver at være positive, men de var nok dengang tænkt positive, men hvis vi i dag bruger udtrykkene, er de nok mindre positive.
Indenrigsministeren har også i sin egenskab af indenrigsminister tilkendegivet, at man altså havde forskellige handlemuligheder i kommunerne, som man kunne benytte sig af, og henviste i den forbindelse til Farum Kommune.
Der er vi altså tilbage i januar måned.
Finansministeren har også tidligere, inden vedkommende blev finansminister, udtalt, at bare man gjorde som i Farum Kommune, så ville det gå bedre.
Det er selvfølgelig en række eksempler på, at man fra partiet Venstres side ønsker en række markedsmekanismer indført i den kommunale styring.
Hermed siger jeg ikke, at det er det, der udelukkende er kommet til udtryk her, men det er det, når det sker for fuld skrue, og det er det, når man tager konsekvensen fuldt ud.
Det, man man har gjort i Farum Kommune, er jo, at man udliciterer alt, hvad man kan tænke sig at udlicitere, ja, næsten endnu mere.
Man sælger også alt, hvad der kan sælges, og man lejer det bagefter.
Ja, man sælger endda endnu mere, end der normalt vil blive solgt, og man lejer det bagefter, og det var umuligt at gennemskue både for borgerne og åbenbart også for tilsynsmyndighederne, hvordan økonomien hang sammen.
Nu er det så afsløret, at det altså slet ikke hang sammen, og det, som man kunne forudsige, da man kunne se det tidligere, var, at på et eller andet tidspunkt ville det nok gå galt.
Det, der nok rystede os alle sammen, var, at det var sådan en sæbeboble, at det allerede gik galt på det tidspunkt.
Kommunen har i virkeligheden ved at sælge og leje
bagefter taget forskud på kommende generationers indtægter og i virkeligheden også snydt andre borgere uden for kommunen gennem den måde, som det skattemæssigt kunne fungere på.
Som en del af den kreative tænkning har det også været svært at se, hvordan der var skillelinjer mellem Farum Kommunes økonomi, Farum Boldklubs økonomi og en række virksomheders økonomi.
Det lignede nærmest italienske tilstande med borgmesteren i Farum som en Berlusconi, og til de mennesker, der ikke har så meget forstand på fodbold, skal jeg sige, at Berlusconi er ejer af Milan.
Selvfølgelig er Farum ikke Milan fodboldmæssigt set. Mange borgere og kommunalbestyrelsesmedlemmer, eller måske skulle vi sige nogle kommunalbestyrelsesmedlemmer, har også gennem årene undret sig over det tidsmæssige sammenfald, der var mellem de kontrakter, der blev indgået mellem Farum Kommune og virksomheder, og så sponsorater til bestemte idrætsklubber, først og fremmest Farum Boldklub.
Det var simpelt hen en forudsætning for, at man kunne få aftalen,
at man også var sponsorer.
Der er en række, der ikke er stået frem.
Det kan være, at det er helt uretfærdigt at tænke, at de har gjort noget tilsvarende, men man sidder jo tilbage med en frygt for, at det kan der også være andre der har gjort, for det var åbenbart et helt bestemt miljø, der efterhånden havde udviklet sig i Farum Kommune.
Efter det, jeg har kunnet finde frem til, har der siden 1998 været 80 klagesager fra Farum Kommune, og i de sidste 2 år har der været 32 klagesager.
Det viser noget om problemerne og mængden af problemer, og derfor er det også forståeligt, at Tilsynsrådet i Frederiksborg Amt har svært ved at behandle klagesagerne, men omvendt må man sige, at det jo ikke frikender tilsynet for, at den måde, det har tacklet problemerne på, nok ikke har været tilfredsstillende.
Indenrigsministeren nævnte eksemplet med Metax-tankstationen.
Det var på baggrund af en borgers klage den 1. februar 2000.
Tilsynsrådet afgør klagen i april 2001 efter skrivelser frem og tilbage, borgeren klager over afgørelsen til indenrigsministeren i april 2001, og nu foreligger der så svar fra indenrigsministeren, og så forstår jeg nu på indenrigsministeren, at man tager sagen op igen.
Det siger noget om, at borgerne altså rent faktisk har gjort nogle forsøg, men at de i hvert fald ikke er blevet taget alvorligt i den forstand, at man har rettet sig efter klagen, eller at man er gået ind og har undersøgt tingene mere grundigt.
Det kan være, fordi de ikke har mulighed for det, det kan være, fordi der ikke er ressourcer til det, men det viser noget om, at den måde, som borgerne kunne udøve deres demokrati på, ikke kunne ske fyldest.
Når borgeren havde en fornemmelse af, at det måske ikke kunne nytte noget at klage, hænger det jo sammen med, at der var så mange, der klagede i Farum Kommune, og de kunne ligesom se, at det ikke hjalp noget, der skete ikke noget med det.
Derfor vil jeg også sige, at når man i dag spørger efter, hvorfor borgerne ikke har gjort noget, at der er ganske mange borgere, der har gjort meget, og der er nogle få kommunalbestyrelsesmedlemmer, der også har gjort noget, men jeg synes også, det er forståeligt, at man godt kunne blive træt indimellem.
Farum Kommune er også et eksempel på, hvad der kan ske med en person, som har magten, som efterhånden bruger magten til enevældigt at optræde som en solkonge, både med hensyn til at bruge magten og med hensyn til en forventning om, hvordan man bliver omtalt og behandlet.
Det ødelægger muligheden for åbenhed og anstændighed i en kommune.
Ikke mindst åbenheden synes jeg er noget af det vigtigste at tage ved lære af her: Hvad er det, der sker, når der ikke er åbenhed?
Det vil sige, at der er behov for, at der er større åbenhed i de kommunale beslutninger, også for, at pressen får større adgang.
Det vil sige, at der formentlig også kunne ske det, at vi så kunne opleve, at lignende sager ville blive opklaret noget før, at der ikke skulle gå så lang tid.
Jeg kan godt forstå, at borgerne i Farum Kommune selv gerne vil løse problemerne, og det skal de også have mulighed for.
Det samme gælder kommunalbestyrelsen.
Der var indenrigsministeren inde på, at hans syntes, det tog lidt tid.
Der må man huske på, at kommunalbestyrelsen jo er lig dens flertal.
Det er, ligesom når der foregår noget herinde i Folketinget, og nogle siger, at de ikke kan forstå, at vi i Folketinget ikke gør noget ved det.
Så må jeg jo sige: Jamen jeg er i mindretal, og det er jo flertallet, der bestemmer.
, og det tog lidt tid, inden det oprindelige flertal blev til et mindretal, og mindretallet blev udvidet, så det blev til et flertal. Den undersøgelse, man har sat i gang i Farum Kommune, løser nogle af problemerne for Farum Kommune, og jeg forstår, at en række af de ting, som indenrigsministeren har skitseret, også vil afdække noget.
Men det vil jo kun afdække det, som er afdækkeligt i den forstand, at papirer og materiale er umiddelbart tilgængeligt.
Så er der selvfølgelig tale om politiets undersøgelse, som kan gå et spadestik dybere.
om en undersøgelseskommission.
Det har vi netop gjort som noget helt særskilt i form af et beslutningsforslag, for sådan en undersøgelseskommission er jo en meget alvorlig sag og derfor ikke noget, man kan beslutte i forbindelse med en forespørgsel.
Derfor er det helt bevidst, at vi ikke ønsker, at man på baggrund af det her træffer forhastede beslutninger om, hvad konsekvensen er.
Men jeg synes, det her giver os alle sammen en lære.
Jeg synes måske, at nogle kunne lære lidt mere af det end andre, men det belærer os alle sammen om, at demokratiet er skrøbeligt, når nogle mennesker kommer til magten, som ikke forstår demokratiets grundlæggende forudsætninger, nemlig hensynet til mindretallet og hensynet til nogle anstændighedsprincipper.