Frank Aaen (EL), 2001-09-06:
Da regeringen fremsatte sit finanslovforslag, kritiserede vi det for at være alt for lidt, hvad angår mere velfærd, for at være alt for lidt, hvad angår at give noget til dem i samfundet, der har mindst at leve for.
Og når det, regeringen lægger frem, er så snævert, er det blandt andet, fordi den af egen fri vilje har pålagt sig en grænse, der hedder, at de offentlige udgifter kun må stige med 1 pct. om året.
Jeg ved ikke, hvor man har den der idé fra, at aktiviteten ikke må være større.
Den samfundsøkonomiske udvikling er jo på mere end det dobbelte, og der er selvfølgelig plads til at kunne udvide også velfærden med det samme som resten af økonomien, som alle de, der er i arbejde, som alle de, der er en del af samfundsøkonomien i øvrigt, oplever.
Det kan man selvfølgelig også tilbyde og burde kunne tilbyde almindelige mennesker, som er afhængige af pension, dagpenge, af den velfærd, som vi yder solidarisk her i samfundet.
Det er også sådan, at selv om der er store velfærdshuller, og det må også regeringen indrømme, så fremsætter man alligevel et finanslovforslag - der er ikke mange, der har lagt mærke til det - som i virkeligheden indeholder mindre statslig aktivitet end det, man har i det indeværende år, altså en begrænsning af, hvad vi har råd til over for borgerne.
Jeg forstår det ikke.
Jeg synes, at det er forkert.
Der er et enormt overskud, og alligevel siger man, at nu skal vi bruge mindre i 2002, end vi regner med at bruge i 2001. Det er selvfølgelig også derfor, at jeg er dybt, dybt uenig med økonomiministeren, når hun her i dag til en avis siger, at hvis man laver en finanslov med al for meget velfærd finansieret af f.eks. olieindtægter ude fra Nordsøen, så bliver det nødvendigt med en efterfølgende kartoffelkur.
Jeg har tidligere i debatten sagt, at skulle det komme på tale at lave en kartoffelkur efter denne her finanslov, som vi håber kommer på plads i en fornuftig ramme, så bliver det i hvert fald uden Enhedslisten.
Vi er selvfølgelig ikke - det kan man jo sige sig selv - den ene dag med til at lave en god finanslov for så efter valgdatoen at komme og sige, at nu laver vi en kartoffelkur.
Jeg ved ikke, hvad økonomiministeren tænker på, men det bliver i givet fald uden os.
Vi er altså ikke bare politisk uenige med økonomiministeren på det punkt.
Hvis man tager de nationaløkonomiske briller på og kigger, er der så overhovedet brug for sådan en melding som den, vi ser i dagens presse?
Danmark er jo ikke på vej til at blive overophedet økonomisk.
Faktisk er det sådan, at den vækst i økonomien, man regner med i år, og den vækst i økonomien, man regner med næste år, er lav.
Begge år ligger lavere end noget andet år, siden regeringen kom til i 1993.
1993 var ringe.
Derefter er det gået bedre, men det, der nu lægges op til, er ringere.
Der er ikke noget, der tyder på, at økonomien er ved at brænde sammen.
Og i modsætning til 1993 er der i dag et stort overskud på statsbudgettet.
Der er stort overskud på betalingsbalancen.
Der er stort overskud på handelsbalancen.
Der er flere i arbejde, ikke nok, men dog flere i arbejde end der var dengang.
Virksomhederne har enorme overskud.
Der er ikke noget, der tyder på, at vi er ved at komme i en situation, hvor vi skal til at stramme op økonomisk.
Det er ren ideologi.
Det er en ideologi, som ikke kan begrundes i de nationaløkonomiske tal, de regnskabstal, som vi har liggende foran os.
Når man så siger, man har en stram økonomi, og at der ikke er råd til så meget velfærd, så må man jo undre sig, når vi ser, hvad der er råd til.
Ja, så er der råd til for 4 mia. kr. flere motorveje.
Så er der råd til at putte et par milliarder mere i EU.
Jeg forstår ikke prioriteringen.
Det er derfor, vi har været afvisende over for det, der er blevet lagt frem.
Men vi har da også sagt, og det vil jeg også gerne sige her i dag, at vi da har været tilfreds med, at regeringen har lyttet til den kritik, Enhedslisten har fremført om, at der altså er nogle mennesker her i landet, som ikke mærker den fremgang, som de fleste danskere har mærket.
Der er pensionister, der er arbejdsløse, der er efterlønsmodtagere, der er syge.
De oplever ikke, at de har samme fremgang som dem, der er i arbejde, og dem, der er i arbejde specielt i de sektorer med den største lønfremgang, som de har oplevet i årevis.
Det er altså lønfremgange på 4, 5, 6, 7, 8, 9 pct. om året.
Det er altså ikke den virkelighed, pensionisten eller den arbejdsløse kender til.
Vi er glade for, at man har lyttet til vores kritik.
Vi synes ikke, man har lagt op til at gøre ret meget ved det, men det kan vi jo vende tilbage til i forhandlingerne.
Det er jo altid et godt udgangspunkt trods alt, at der er lyttet, og at et punkt, nogle har fremlagt, også er sat på dagsordenen. Det gør det selvfølgelig lidt nemmere at forhandle os frem til noget, som kan give et løft for de grupper, vi gerne vil pege på.
Vi har peget på i vores udspil og i det, vi har sagt, at det jo burde være en selvfølge, at pensioner, dagpenge til arbejdsløse, dagpenge til kontanthjælpsmodtagere, de penge, vi giver til dem, der er syge, på efterløn, som vi giver til de uddannelsessøgende, indkomstmæssigt i et solidarisk samfund selvfølgelig skal følge lønudviklingen i almindelighed.
Der er en stor aftale, som regeringen er med i, og som Venstre og De Konservative er med i.
Den betyder, at man år for år udhuler pensioner og dagpenge i forhold til den generelle lønudvikling.
Det vil vi have lavet om på.
Det er noget, der er pågået i mere end 10 år.
Jeg har nævnt i debatten før, at det altså betyder, at de, der er på sygedagpenge, i år får udbetalt 4.000 kr. mindre, end de ellers skulle have haft.
Det betyder, at den arbejdsløse får 3.600 kr. mindre, end vedkommende ellers skulle have haft.
Det betyder, at den enlige folkepensionist får 2.500 kr. mindre, end vedkommende ellers skulle have haft.
Det vil vi meget gerne have lavet om på, og jeg vil sige, at når Venstre nu fører sig frem som nogle, der er meget sociale, nogle, som bestemt ikke vil tage penge fra folk og bestemt kun vil love gaver, og hvad ved jeg, så er det vel nok værd at sige, at når vi forleden dag regnede lidt på det, som Enhedslisten gjorde - vi fik nogle svar fra regeringen, der hjalp os - så noterer vi, at arbejdsløse i det her land siden 1982 har haft en indkomsttilbagegang.
Ikke bare en stagnation, ikke bare at de ikke har fulgt med udviklingen.
Nej, reallønstilbagegangen er på 11 pct.
Den er først og fremmest skabt i den tid, hvor Venstre og De Konservative havde regeringsmagten.
Men den er desværre også fastholdt i den tid, hvor denne her regering har siddet, hvor der heller ikke er sket nogen genopretning af satserne. Jeg vil sige, at jeg ikke forstår, når vi har sådan en debat som i dag,
at Venstre så ikke klart og tydeligt vil sige: Jamen vi synes, at nu er det nok med udhulingen af satserne for arbejdsløse, nu er det nok med udhulingen af satser for pensionister og uddannelsessøgende.
Nu går vi ind for i Venstre, at nu skal der selvfølgelig ske en fuld udvikling sammenholdt med den generelle lønudvikling i samfundet for de her grupper, som er afhængige af os andre.
De har ikke selv en chance for at forbedre deres livssituation.
Og dét bør partier.
Jeg forstår ikke Venstre.
Jeg forstår ikke De Konservative.
Jeg forstår heller ikke regeringen.
Jeg forstår ikke, at vi ikke kan få en klar melding om, at lige præcis de grupper naturligvis skal have et løft, naturligvis skal kunne følge med i den generelle indkomstudvikling.
Det er i hvert fald et af vores hovedkrav
i den kommende forhandling om finansloven.
Det andet, der også burde kunne skabes stor enighed om, er dem f.eks. på kontanthjælp, som gør en indsats for at forbedre deres familiers situation.
De siger, at nu går jeg ud og tjener nogle penge, jeg kan ikke rigtig komme ind på arbejdsmarkedet, de vil ikke have sådan en gammel en som mig, de vil ikke have sådan en, der er uuddannet som mig, men jeg gør alligevel en indsats, jeg løber med aviser om morgenen, og jeg laver lidt andet arbejde for at skabe lidt indtægt.
Så skal de mennesker, som gør sådan og prøver at komme ud af en fastlåst situation og fornemmer, at de har en chance for at forbedre deres families vilkår og siger: Jeg skal spare penge op, fordi den store knejt har ungdomsfest her om et halvt år; som prøver at gøre en indsats for at forbedre deres situation, tager et arbejde, får en lille indtægt - de kan ikke komme ind på arbejdsmarkedet, men de får alligevel lidt - opleve, at når de har tjent lidt, tager kommunen det hele, hver en krone.
Ja, er det to på kontanthjælp, hvor den ene kommer i arbejde og får en lønindtægt på 20.000 kr., så oplever de, når de gør regnskabet op hjemme ved køkkenbordet, at så tog kommunen det hele.
Så sagde kommunen i øvrigt også: Nej, du kan da ikke få dækning for din a-kasse og dit fagforeningskontingent, selvfølgelig kan du ikke det.
Har du udgifter til bus?
Det må du selv betale.
Nå, er det dyrere med en madpakke i stedet for at spise hjemme?
Det er også dit eget problem.
Summa summarum: Kommunen sørger for dette på grund af Folketingets regler, og det er ikke, fordi det er en ond kommune.
Reglerne bevirker, at når den ene kommer i arbejde, oven i købet et vellønnet arbejde - jeg tør slet ikke tale om, hvis det kun er at sidde ved kassen nede i brugsen - vil vedkommende alligevel opleve, at der er færre penge at leve for bagefter, fordi kommunen har konfiskeret det hele.
Kan vi ikke få nogle klare tilsagn.
Jeg prøvede at få dem fra den socialdemokratiske ordfører i indledningen af debatten.
Jeg indrømmer, at selvfølgelig kan man ikke forhandle her over Folketingets talerstol, men man kan jo godt lægge sine holdninger frem.
Jeg synes, man burde lægge sine holdninger klart og tydeligt frem: Selvfølgelig kan vi ikke have et system, der gør, at folk, der gør en indsats for at komme ud af at være afhængige af, hvad kommunen vil give dem i kontanthjælp, oplever, at hver gang de gør et forsøg, bliver de i virkeligheden straffet i den situation.
Det bør alle og enhver herinde kunne sige.
Også Venstre og De Konservative burde kunne sige uden at lave store teoretiske studier, at sådan et system kan vi ikke have.
Det arbejder vi for at få ændret under finanslovforhandlingerne.
Vi mener også, det burde være sådan, at hvis en kontanthjælpsmodtager tjener en tusse, kan vedkommende beholde den.
En enlig kontanthjælpsmodtager skal selvfølgelig også have den chance for at kunne forbedre sin livssituation.
Det burde også være sådan, at kommer man i arbejde, f.eks. en lavtlønnet, der får et lidt bedre job med lidt mere i lønningsposen, burde vedkommende da også straks kunne mærke, at det her giver en fremgang for mig og min familie.
Sådan er det ikke i dag, fordi - og det har finansministeren jo udmærket i flere omgange beregnet - at for ganske mange mennesker er det sådan, at en lønfremgang bliver modsvaret af et større tab på andre konti: en større skattebetaling, en lavere boligsikring og en højere betaling nede i daginstitutionen. Og summa summarum er der færre penge tilbage, end der var før. Jamen det kan vi da ikke have.
Det er da urimeligt.
Ingen kan synes, det er en god idé, men sådan virker systemerne.
Venstre og De Konservative, og jeg kunne i den her forbindelse jo mest nævne De Konservative,
er optaget af, at marginalskatten skal sættes ned, og derfor skal bankdirektøren have 75.000 kr. i skattenedsættelse og kassedamen 0 kr. i skattenedsættelse.
Men virkeligheden er jo, at dér, hvor marginalskatterne er urimelig høje, når vi sammenvejer det hele, jo lige præcis er for kassedamen, det er jo lige præcis for rengøringsassistenten, det er jo lige præcis for lagerarbejderen.
Det er jo dér, vi har de store sociale problemer, fordi disse mennesker ikke har en chance for at få mere ud af det, fordi samfundet sørger for, at alt, hvad de har af merindtægt, bliver konfiskeret på den ene, den anden eller den tredje måde.
Det burde vi også kunne blive enige om at lave om på.
Nu er det sådan, at hvordan vi behandler mennesker, på den ene side er et spørgsmål om økonomi, det er et spørgsmål
om, hvorvidt folk har nok at leve for
Det er én side af sagen.
En anden side af sagen, som formentlig er værre, som jeg er sikker på er værre, er, når mennesker oplever, at de ikke har kontrol over deres eget liv.
Når de oplever, at det er en sagsbehandler - det kan være en sagsbehandler nede i arbejdsformidlingen, eller det kan være en sagsbehandler i kommunen - har overtaget kontrollen over vedkommendes liv og siger: Hvis ikke du tager det her - nogle gange tåbelige - kursus, hvis ikke du putter frø i poser til fugle, hvis ikke du gør et eller andet andet, jeg lige har fundet på, som jeg synes er en god idé - jeg kunne i øvrigt ikke finde på andet, siger sagsbehandleren - hvis ikke du gør det, så tager jeg det hele fra dig.
Så mister du dagpengeretten, så mister du
din kontanthjælp.
Du glemte at komme til møde med mig i går, siger de nede i arbejdsformidlingen, derfor har du ikke længere ret til dagpenge.
Slut færdig.
Du må selv finde på, hvad du kan leve af.
Jamen så får du heller ikke nogen kontanthjælp.
Så går vedkommende altså direkte fra at have haft en løn via dagpenge fra a-kassen til 0 kroner.
Sådan behandler vi også mennesker.
Jeg forstår ikke Venstre, der hele tiden siger, at de ønsker borgernes frihed, som siger, at det er vigtigt, at mennesker selv kan bestemme.
Frit valg hedder det.
De er dem, der har været med til at lave systemet inden for a-kasserne, som gør, at mennesker ikke har frit valg, ikke kan vælge den uddannelse, de gerne vil i gang med, ikke kan sige til deres sagsbehandler: Jeg vil gerne i arbejde, men jeg tror ikke på, at det, du dér har foreslået, bringer mig i arbejde.
For hvis de siger, at de ikke følger den regel, der bliver stukket ud, hvis de går imod det, så mister de bare alle deres penge. Jeg mener, det er Venstres politik, så man kan forstå den.
Hvis der er mennesker, der er nederst i samfundet, og som protesterer og siger: Jeg vil ikke finde mig i den form for administrativ afgørelse, der bliver truffet om mit liv, om, hvad jeg skal være, og hvad jeg skal næste år og næste år; hvis der er mennesker, der kommer og siger sådan nede i deres a-kasse, der siger sådan i arbejdsformidlingen, der siger sådan til kommunen, så er svaret fra det system, Venstre har skabt, det system, Venstre har stemt for hver eneste gang, det er blevet strammet: Så tager vi bare pengene fra dig.
Det er Venstres frihedsbegreb.
Det skal vi have lavet om på, vi skal sørge for, at de arbejdsløse naturligvis har en mulighed for at kunne få indflydelse.
De skal være fri for, at vi straffer dem umanerligt.
Vi straffer jo arbejdsløse hårdere end økonomisk kriminelle.
Der er fine revisorer, der har snydt i skat for millioner af kroner, der slipper fri.
Hvorimod en arbejdsløs, som har glemt at møde i arbejdsformidlingen, bliver idømt en bøde på uanede mængder af kroner, fordi man bare siger: Så har du ikke længere ret til at få dagpenge.
Du har betalt penge i a-kassen i 20 år, men nu er det slut, du glemte et møde.
Vi har selvfølgelig andre forslag end de to her.
Vi har nogle forslag om velfærdsløft.
Vi synes, det er rigtigt at indføre sociale minimumsrettigheder, sådan at pensionisten, som ikke får sin hjemmehjælp, ikke skal have lov til at have nogle penge, ikke skal have lov til at gå til et hjemmeservicefirma, hvad skal de det for?
De skal have deres hjemmehjælp, og det skal stå i loven, at de har ret til deres hjemmehjælp - ikke alt det andet pjat.
Sådan skal det være.
Det skal også være sådan, at man har ret til at få passet sit barn, når barnet når en vis alder.
Man har ret til at komme på plejehjem, når man har brug for at komme på et plejehjem, og der er kun én, der ved, hvornår en pensionist har brug for at komme på plejehjem, det er pensionisten selv.
Ikke andre.
For når man er nået dertil, at man synes, man har brug for at komme på plejehjem, så er det, fordi man er nået dertil.
Så skal der ikke sidde en sagsbehandler og sige
: Du kan vente til næste år eller næste år igen.
Det er en rettighed at komme på plejehjem, når man synes, man har brug for at komme på plejehjem.
Vi skal have forbedret boligsikringen.
Vi skal have forbedret sundheden.
Jeg har lagt mærke til, at der er sådan et kapløb i øjeblikket om, hvem der kan putte flest penge - i hvert fald påstå, at de vil putte flest penge - i sygehusene.
Jeg tror, vi for længst er nået dertil, at det her ikke er et spørgsmål om penge.
Det gælder både inden for hjemmehjælpen, det gælder inden for sygehusene, det gælder inden for en lang række forskellige sektorer, at hovedproblemet jo i virkeligheden er, at man har en dårlig organisering af arbejdet; at man har et meget hierarkisk system, hvor dem oppe i toppen har nogle mellemledere, som har nogle andre mellemledere, og så kommer vi ti trin ned, før vi finder dem, der laver arbejdet.
Sådan er det desværre alt for mange steder.
Nogle steder er det endnu værre.
Og det er dér, hvor Venstre har haft indflydelse. For
dér har man ikke alene lavet nogle meget hierarkiske systemer og nogle meget skarpe faggrænser, nej, der har man også sagt, at vi skal have forskellige firmaer.
Så skal vi have et firma, der laver mad; så skal vi have et firma, der bringer varer ud; så skal vi have et firma, som gør rent; så skal vi have et firma, der flytter senge.
Og det hele skal deles op i forskellige firmaer.
Det siger jo sig selv, at jo mere man deler op og laver forskellige firmaer inden for samme område, jo mere tungt og ufleksibelt bliver det selvfølgelig, og derfor kan man ikke nå det mål, som f.eks. med hensyn til sygehusene hedder patienten i centrum.
Det kan selvfølgelig ikke opfyldes, hvis man har delt hele sygehuset op i ti forskellige firmaer, med
ti forskellige hovedorganisationer og arbejdsgiverforeninger og ti forskellige overenskomster
Det duer ikke.
Det er simpelt hen lyv, når man påstår, at man kan løse problemerne ved f.eks. at lave udliciteringer på sygehusene.
Derfor er et af vores forslag også, at vi skal have nogle initiativer for at vise andre veje end udlicitering.
Vi har det andet ben, som jeg ikke når at komme så meget ind på i dag, men som er lige så vigtigt for os, og det er, at vi skal have fremmet omstillingen til økologi.
Vi skal have hele produktionen omlagt så hurtigt som overhovedet muligt - hr. Keld Albrechtsen var inde på det tidligere i debatten - for at få en økologisk omstilling.
Det er vores andet ben.
Vi mener f.eks., det ville være en god idé, hvis vi kunne fjerne momsen på alle økologiske fødevarer, dels fordi det ville være socialt rigtigt, så folk får råd til at købe sundt, og dels fordi det ville fremme omstillingen til økologi.
Kan vi ikke det, så burde det offentlige gå i spidsen og sørge for, at alt det, det offentlige har indflydelse på, enten når de ejer jord, eller når de producerer mad, som det offentlige jo gør i stor stil, udelukkende og fuldstændig er på økologisk basis.
Jeg skal herudover bare nævne i overskrifter, at vi går ind for mere boligbyggeri, vi går ind for bedre trafik,
specielt kollektiv trafik i de store byer
Vi vil gerne foreslå, at der kommer en miljølov for børn, sådan at børn selvfølgelig også får ordentlige vilkår.
De mange timer om dagen, hvor de er i daginstitution eller i skole, skal vi selvfølgelig også lovgivningsmæssigt sørge for forløber under forsvarlige vilkår i de lokaler, hvor de befinder sig.
Så skal jeg bare slutte af med at sige noget om
finansieringen
Jeg har været inde på det undervejs i debatten.
Jeg forstår ikke, hvorfor der ikke er et stort flertal i Folketinget, der lytter til vismændene.
De økonomiske vismænd er ikke ret røde, de er sådan set det modsatte af røde, og de siger alligevel gang på gang, at der er flere penge at hente fra Nordsøen, 7 mia. kr. i år, hvis vi beskattede Nordsøen, sådan at det var rimeligt.
Eller hvis vi siger, at de multinationale selskaber, Unilever, Shell og alle de andre, selvfølgelig skal betale skat i Danmark af den virksomhed, de har her i Danmark.
Der mistes hvert år mellem 7 og 14 mia. kr., altså enorme beløb, som vi selvfølgelig kunne sikre til fællesskabet.
Jeg kan ikke forstå, hvorfor der ikke umiddelbart er et bredt flertal i Folketinget, der støtter, at de penge skal vi selvfølgelig have til at lave velfærd for.