Lissa Mathiasen (S), 1999-03-17:
Når man stiller mennesker spørgsmålet, hvad de finder er afgørende for deres trivsel, for velfærd, ja, så er det typiske svar koncentreret omkring de meget nære ting: deres bolig, arbejde, indkøbsmuligheder, fritids- og servicetilbud, deres by.
Det kan såmænd godt være, at den enkelte ikke tænker så meget over, at det også er underforstået, at det her faktisk er afgørende, at vi så også ser de her ting i en helhed.
Vi bør til gengæld ikke være i tvivl om det.
Netop med det enkelte menneskes velfærd i centrum
skal bypolitikken således anlægge et helhedsorienteret syn på indsatsen i et byområde.
At vi så samtidig ved, at individualiseringen er 1990'ernes kodeord, og alt tyder på, at den tendens vil fortsætte, betyder så, at fleksibiliteten vil få en afgørende betydning, såfremt behov og ønsker livet igennem skal kunne tilgodeses for den enkelte.
I den forbindelse hilser vi også med glæde den øgede medbestemmelse velkommen i ministerens redegørelse.
Det er meget vigtigt, når bydele skal ændres eller fornys, at beboerne aktivt deltager og er med til at sætte retningslinjerne for de konkrete planer.
De ved lige nøjagtig, hvor skoen trykker.
Vi skal derfor være parate til at give plads til nye samarbejdsformer mellem borgere og myndigheder og hermed respektere de lokale beslutninger.
Jeg tror også, man må overveje, om de nuværende råderetregler kan udvides for bedre at stimulere en udvikling til gavn for fleksibilitet og differentierede boformer.
Der skal altså være plads til børnene, til familien, de unge og vore ældre.
Dermed vil et velfungerende lokalmiljø også danne rammen om et godt, stabilt, socialt netværk.
Det betyder også, at bolig, arbejde, kultur- og fritidstilbud skal være så alsidige, at såvel forskellige aldersgrupper som socialgrupper kan bo sammen og bruge de fælles faciliteter.
Jeg tror også, at en sådan opblødning af skellene vil medvirke til at modvirke den sociale opsplitning og dermed undgå belastede eller ikkevelfungerende områder i vores byer.
Vi har desværre byområder, der optræder som mørke pletter på velfærdssamfundets landkort.
Og her nytter det ikke noget at fokusere på boligen; her nytter lappeløsninger ikke, når en bydel er præget af større og vigtigere udfordringer. Det er også denne bevidste politik, vi netop ser, der bl.a. ligger i ministerens redegørelse.
Jeg vil godt i den forbindelse pointere, at vi derfor er meget optaget af de projekter i ministerens redegørelse, som netop sætter fokus på de her spørgsmål.
Vi har behov for at få de gode spiraler igangsat.
Gode spiraler betyder også, at vi i højere grad kan få fremmet en bæredygtig vækst i vores byer, også miljømæssigt, kulturelt, erhvervsmæssigt og socialt.
Et bæredygtigt miljø med gode byøkologiske løsninger og en effektiv ressourceanvendelse, gode transportsystemer m.v. er også en del af en helhedsorienteret bypolitik, ligesom vi hele tiden må erindre hinanden om kravet til tilgængelighed.
Det at vise hensyn og udvise omtanke sparer ikke bare mange penge, men gør livet lidt bedre for os alle sammen.
Hvem vil ikke gerne medvirke til at give en ren by, der har plads til alle, og som formår at rumme alle, videre til vores børn og børnebørn?
Det tror jeg vi alle sammen godt vil medvirke til.
Har vi slet ikke formået noget godt?
Jo, masser af gode tiltag er taget igennem årene, og meget godt er sket.
Hvordan havde mange af vores byer og ikke mindst boliger set ud, hvis ikke vi havde sat nogle dagsordener, endda store dagsordener, undervejs?
Såvel op igennem 1960'erne og 1970'erne med meget nyt byggeri som sanerings- og byfornyelsesloven og meget mere kunne nævnes - alt sammen noget, som set i forhold til de tidsperioder var gode og rigtige tiltag.
Men mon ikke også vi kan blive enige om, at lige så vel som vi formåede at skabe de mange nye boliger, lige så meget har vi behov for i dag at spørge: Hvad kan vi gøre for at få en bedre sammenhæng
omkring disse mange boliger, der i en kort periode blev etableret?
Det gælder også i forhold til vores parcelhusområder og til vores forstæder, så de bliver en mere levende integreret del af vores byer.
Tilsvarende har vi meget positive udviklingstræk med byudvalgsindsats, kvarterløft, helhedsorienteret byfornyelse, kommuneplanarbejde og lokalt Agenda 21-arbejde.
Alle disse elementer vil naturligvis også fremover skulle indgå i den fremtidige bypolitiske indsats.
Det er da klart.
Vi ser derfor denne bypolitiske redegørelse som afsættet til, at bypolitikken fremover i højere grad vil sikre sammenhængen mellem de forskellige interesser i byerne og lægge rammen for en god og en bæredygtig udvikling.
Vi tror på en veltilrettelagt og koordineret indsats ud fra devisen, at mange bække små faktisk giver den store å. Her får vi altså også et bedre resultat.
Indsatserne hver for sig giver ikke det samme som, hvis vi slår dem sammen.
Vi ser altså med andre ord denne redegørelse som startsignalet til en ny og mere kreativ udvikling for vores byer, en udvikling, som bygger på de mange gode elementer, der allerede er besluttet, men som også lægger an til nye projekter, som netop kan være med til at skabe ideerne til nytænkning og vilje til forandring blandt de bypolitiske aktører, det være sig erhvervsliv, kommuner, private husejere, almene boligorganisationer, kulturfolk, og sidst, men ikke mindst, at vi sikrer os, at vi får de mange mennesker med, som daglig bor i byerne.
Vi er ikke et øjeblik i tvivl om, at den gode by er byen, der er rig på initiativ og nytænkning, og som har tilstrækkelig vilje og samhørighed til at ville realisere de gode tanker, og som formår at favne alle, unge som gamle, lige som skæve.
Det er noget, der gavner os alle sammen.
Konklusionen skal derfor være fra Socialdemokratiets side ikke bare en tak for redegørelsen til by- og boligministeren, men også i høj grad en tak for den opprioritering, der ligger fra regeringens side ved etableringen af et byministerium.
Vi ser det her som et meget klart signal om ønsket til trivsel og velfærd for alle, uanset hvor man bor, et rigtig godt bidrag, der er afgørende for velfærdssamfundets fremtidige indretning.