Ester Larsen (V), 2003-03-20:
I mange lande er sprog og sprogpolitik sat på den politiske dagsorden, og den skærpede interesse skyldes dels, at mange nationalsprog presses af engelsk, dels den stigende bevidsthed om, at sproget er det bærende fundament for et folks kulturidentitet.
Vi har siden midten af 1800-tallet kunnet bruge dansk i alle sociale klasser og i alle samfundsområder.
Det gælder de områder, hvor udviklingen primært foregår andre steder i verden end her.
På længere sigt betyder det risiko for, at dansk kan blive henvist til en skyggetilværelse i yderområderne af samfundet.
Vi skulle nødig tilbage til de tilstande, der herskede på Holbergs tid, hvor: »Hver mand, som med kløgt gik i lærdom til bund/ latin på papiret kun malte/ med fruerne fransk, og tysk med sin hund/ og dansk med sin tjener han talte.«
Tabet af fagsprog truer især det naturvidenskabelige område, men også it-verdenen og reklamebranchen taber terræn til engelsk.
I Venstre har vi sympati for forslaget om, at videnskabelige afhandlinger forsynes med et dansk resumé for at sikre, at forskere også tænker i dansksproglige baner.
Et dansk fagsprog er helt nødvendigt for at sikre formidlingen af forskningsresultater til bredere kredse. Understøttelse af dansk som kultursprog udmøntes jo bl.a. i litteraturstøtte, i filmaftalen, hvor det er fastsat, at en helt overvejende del af de støttede film skal være dansksprogede.
Medierne, især de elektroniske, har stor påvirkning på udviklingen af dansk.
I erkendelse heraf har vi i Venstre lagt stor vægt på, at der i public service-kontrakterne med Danmarks Radio og TV 2 stilles krav om, at stationerne gennem en aktiv sprogpolitik skal medvirke til at bevare og udvikle det danske sprog og til, at journalisterne taler et ordentligt og korrekt dansk, ligesom stationerne er forpligtede til at lægge vægt på dansk sprog og dansk kultur i almindelighed.
Deltagelse i fællesskab, såvel i privatlivet som i samfundslivet, afhænger i vid udstrækning af vores evne til sproglig kommunikation.
Det er derfor meget vigtigt at støtte og udvikle det enkelte menneskes sproglige kompetence. Derfor ser vi med sympati på tendenserne til at arbejde for at styrke den sproglige side af danskfaget både på folkeskole-, seminarie- og universitetsniveau.
Måske skulle vi også være mere opmærksomme på sprogudviklingen hos børn i førskolealderen.
Det er vigtigt, at små børn udvikler sproglig kompetence gennem sprogstimulering, f.eks. i mødet med gode rollemodeller.
Men vi skal nok gøre klogt i at erkende, at det danske sprog kun kan styrkes, hvis danskerne selv vil det.
Sprogets form er en del af den enkelte sprogbrugers identitet, og det er evident, at engelsk har statusværdi for store grupper i befolkningen.
Gennem sproget sender man signaler om, hvilke grupper
man vil identificere sig med
; det gælder såvel ungdommens subkulturer som administrations- og forretningssproget.
Der er i dag grupper, der nærer særlig beundring for managementkulturens sprog og derfor spækker deres udtryk med mange engelske gloser.
Begreber som »brand building agenda« og brugen af ord som »catch-22«, »name dropping«, »approach« og »you name it« signalerer, at man er med på noderne.
Vi har brug for en større sproglig bevidsthed, der generelt fører til brug af danske ord i stedet for engelske.
Men et sådant holdningsskift ligger nok uden for Tingets kompetence.
Sproget er en folkelig proces, som i almindelighed ikke lader sig dirigere via lovgivning.
I Venstre er vi åbne over for konstruktive tiltag, men vi vil afvente arbejdsgruppens udspil på området.