runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elisabeth Arnold (RV), 1997-12-11:
Ja tak, og i denne omgang skal det så også blive den sidste.
Når hr. Kent Kirk pointerer, at der er mange korte bemærkninger til hans tale her, er det jo, fordi vi er rigtig mange, der synes, at hr. Kent Kirk har en dårlig sag.
Det er ikke Folketinget, der fastlægger ministerens mandat, siger hr. Kent Kirk, og det er ikke Europaudvalget.
Jamen det er det jo i praksis.
Ministeren kommer til Europaudvalget med et mandat, som Europaudvalget forkaster.
Så må ministeren komme tilbage med et nyt mandat.
Hvis så også dette bliver forkastet, må ministeren komme tilbage med et nyt mandat, osv. osv. Ministeren er nødt til at komme tilbage til Europaudvalget utallige gange, indtil han får et ja.
Ellers kan han ikke gå videre i processen.
Det ved hr. Kent Kirk godt.
Så man skal ikke begynde at fralægge sig ansvaret og sige, at det er ikke noget, vi har med at gøre, det er ministerens ansvar.
Ministeren er i lommen på Europaudvalget, sådan har det altid været, sådan har det været i dansk politik, lige siden vi blev medlemmer af EF for 25 år siden, og det har vi jo været godt tilfredse med, sådan fungerer det.
Men hr. Kent Kirk skal ikke komme og sige
, at det ikke er Folketingets eller Europaudvalgets ansvar.
Det er det.
Det forslag fremkom ikke fra hr. Kent Kirk under det pågældende møde.
Jeg har lige kigget efter i referatet.
Så jeg synes, hr. Kent Kirk har gjort sagen en rigtig dårlig tjeneste.
Ikke noget med veto og ikke noget med forhandling.
Værsgo, bare ned og stemme nej.
Kent Kirk (KF), 1997-12-11:
Nu skal vi jo ikke tage fejl af, at fru Elisabeth Arnold repræsenterer et af regeringspartierne, og det kommer også tydeligt til udtryk i det forsvar her.
Jeg ved ikke, hvem der har en dårlig sag her.
Det eneste, jeg ved, er, at rødspætterne har en dårlig sag.
Det er en kendsgerning.
Så kunne det godt ske, at der var lidt flere aktiviteter i gang på det fiskeripolitiske område.
Så spørger fru Elisabeth Arnold: Jamen hvorfor gik Europaudvalget så ikke ind og formulerede det mandat, ministeren skulle have?
Det er der altså ikke tradition for.
Det oplevede vi jo ikke i den mellemliggende tid.
Men må jeg stille et spørgsmål til fru Elisabeth Arnold, som der så kan svares på i fru Elisabeth Arnolds ordførertale: Hvad var til hinder for, at ministeren allerede i foråret var gået i Europaudvalget for at høre Europaudvalgets synspunkter med henblik på at få præciseret:
Hvor er det, forhandlingerne skal prioriteres?
Hvad var til hinder for det?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-12-11:
Ja, nu ved jeg godt, at flere ministre har fået for vane for sådan at ride en storm af at sige undskyld.
Men ligefrem at opfordre til, at man rejser forespørgselsdebatter her i Folketinget for at sige undskyld, er måske næsten for meget af det gode.
Jeg tror, at i den opremsning, hr. Ole Stavad gav af, hvem der så skulle gives undskyldning til, manglede han vist kun at nævne rødspætterne selv.
Men det, jeg egentlig tager ordet for, er at stille et spørgsmål til hr. Ole Stavad om noget, der har forundret mig i hele den debat, der har været.
Hvorfor ønskede Socialdemokratiet ikke, når man nu syntes, mandatet var så håbløst, som man har givet udtryk for at man syntes under de Europaudvalgsmøder, hvor vi diskuterede disse spørgsmål, at have Europaudvalget til at stå stand by under forhandlingerne, så ministeren kunne ringe hjem og sige: Nu har jeg altså forhandlet mig frem til sådan og sådan.
Kan jeg få lov til at sige ja til det?
Hvis man mente, det var så håbløst, som man giver udtryk for, og kaster sig over alle os, som var med til at sige, at vi skulle stemme nej til det forslag, der lå på bordet, hvorfor foreslog man så ikke det?
Hr. Ole Stavad ved jo udmærket godt, at det ville vi jo alle sammen have støttet.
Jens Kirk (V), 1997-12-11:
Vi er da lidt stolte i De Konservative og Venstre over, at regeringen nu tager debatten op.
Det kunne man godt tvivle på.
Det andet er jo også: Det mandat, man kom med i Europaudvalget, var jo det samme som at sælge elastik i metermål.
Der står til allersidst i det udkast, der kom i sidste ombæring: »Regeringen vil i sidste instans kunne tilslutte sig et endeligt kompromisforslag, som kan samle tilslutning i Rådet, under forudsætning af at området for 80 mm trawlfiskeri ikke som foreslået udvides mod nord, og som indebærer, at bifangstbestemmelserne sikrer en mulighed for et bæredygtigt industrifiskeri.«
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-11:
Hr. Stavad var inde på spørgsmålet om, hvem der skulle give undskyldninger i denne sag.
Der må jeg jo nok sige, at der glemte hr. Stavad trods alt ministeren, som jo er den, der har ansvaret for hele sagen.
Derfor bliver jeg nødt til at sige, at ministeren efter vores opfattelse trådte forkert på to punkter.
Først kommer han med et mandat, der reelt indebærer en accept af, at man sætter mindstemålet på rødspætter ned til 22 cm.
Det var jeg rystet over.
Dernæst kommer ministeren så med et mandat, der ikke går ud på at nedlægge veto.
Det var den anden fejl.
Så hvis der skal deles undskyldninger ud i den her sag - og det kunne der godt være behov for - så synes jeg nok, ministeren skal med på listen og endda have en førsteplads på den liste. Når det så er sagt, vil jeg sige, at det er glædeligt, at vi nu har kunnet blive enige om et forslag til vedtagelse, der peger fremad, så vi kan få gjort noget ved de her problemer, og jeg vil da godt opfordre til, at vi bruger resten af debatten til at kigge fremad.
Ole Stavad (S), 1997-12-11:
Hvis jeg først må starte med hr. Keld Albrechtsen, vil jeg sige: Jamen jeg synes, der er grund til at rose de partier, der står bag det forslag til vedtagelse, som just er fremsat, for selv om jeg hele tiden har vidst, at hr. Keld Albrechtsen har været kritisk også over for ministeren i den her forbindelse, så synes jeg, at det tjener de pågældende partier til ære, at man har været mere optaget af at finde løsninger end på at diskutere fortid. Jeg synes egentlig også med hensyn til dem, der måtte sidde og lytte med på den her debat, at det må være lidt bemærkelsesværdigt, at det ikke er Det Konservative Folkeparti eller for den sags skyld Venstre, der har været optaget af at se på det fremadrettede, men mere været optaget af fortid og kritik, med et forslag til vedtagelse, som jeg har meget svært ved at forestille mig - men det må vise sig senere på dagen - at Det Konservative Folkeparti og Venstre ikke er parat til at bakke op om, for det, der står deri, tror jeg vi er bredt enige om. Så til hr. Thulesen Dahl: Jamen altså, forudsætningen for, at der er noget at stå stand by i forhold til, er, at der er udsigt til, at ministeren også kan få et mandat til noget, han sidder og forhandler om, altså ikke sidder og forhandler på skrømt og derefter ikke kan nå nogen som helst vegne. Hr. Thulesen Dahl var med i begge de møder i Europaudvalget, vi havde i denne dag, og som var meget lange. Jeg var der også.
Jeg oplevede ikke noget glimt af menneskelighed i hr. Kent Kirks øjne, som kunne give noget som helst grundlag for, at ministeren kunne komme hjem med noget realistisk, der kunne samles flertal bag.
Derfor havde ministeren reelt ingen andre muligheder.
Jeg kan godt forstå, man gerne vil tale sig væk fra det.
Så til hr. Jens Kirk: Jamen mindstemålet på rødspætter er ikke acceptabelt, men det løser ingen problemer i forhold til mindstemålet, hvis vi ikke også får ændret maskestørrelserne.
Derfor er konsekvensen, at det, der er vedtaget her i forhold til rødspættestørrelserne, ikke er det, der er hovedproblemet.
Det er, at man kan fange dem med 80 mm masker i et langt større område.
Kent Kirk (KF), 1997-12-11:
Jeg forstår hr. Ole Stavad sådan, at kunne man bare have forhindret, at området fra 55o til 56o blev åbent for 80 mm-rødspættefiskeriet, så var alt vel.
Det er jeg fuldstændig uenig med hr. Ole Stavad i, og jeg opfatter egentlig også det forslag til vedtagelse, som hr. Ole Stavad lige har fremsat, som værende i klar modstrid med den måde, som hr. Ole Stavad har argumenteret på. Jeg må sige, at jeg opfatter det i virkeligheden som en undskyldning, for hvis ministeren havde gjort alt det, der nu står i den dagsorden, før rådsmådet, altså i løbet af foråret/sommeren 1997, havde ministeren jo haft et grundlag for at forhindre den beslutning, der blev truffet.
Det er deri, problemet ligger. Så vil jeg gerne spørge hr. Ole Stavad, for sådan forstod jeg hr. Ole Stavad, at det, at man fjerner 5 pct.-reglen for, hvor mange tunger der skal være i fiskeriet, egentlig ikke betyder noget.
Nu er reglen den, at man bare skal sige, at man er på tungefiskeri, så kan man bruge 80 mm-redskabet.
Og er hr. Ole Stavad ikke enig med mig i, at når man generelt sætter målene ned til 22 cm, så må alle fiskere, også de danske fiskere, ilandbringe rødspætter til 22 cm fremover?
Er det ikke korrekt, hr. Ole Stavad?
Lene Espersen (KF), 1997-12-11:
Nu er det blevet diskuteret meget, hvem der skulle give undskyldninger til hvem, men med det fremsatte forslag til vedtagelse fra Socialdemokratiet, som jo indeholder utrolig mange gode positive ting og ting, som Det Konservative Folkeparti har fremført hele tiden, betragter jeg da dette forslag til vedtagelse som en kæmpe undskyldning til Folketinget.
For det er da en klar indrømmelse af, at man ikke har gjort arbejdet godt nok, og nu må vi så prøve at se fremad og så se, om ikke vi kan redde nogle af stumperne.
På anden måde kan man da ikke læse det fremsatte forslag til vedtagelse.
Jeg har også et spørgsmål til hr. Ole Stavad, for hr. Ole Stavad siger, at sådan som forløbet var på fiskeriministerrådsmødet, var det sådan set hip som hap med det resultat, der er nået.
Ministeren ville under alle omstændigheder have sagt nej.
Mit spørgsmål skal så gå på: Hvis ministeren havde fået indrømmelsen på rødspættekassen,
ville ministeren så ikke have stemt ja til det fremlagte?
Og hvis det er korrekt, hvorfor har Socialdemokratiet så i det fremsatte forslag til vedtagelse et punkt med, der hedder, at man vil hæve mindstemålet for rødspætter fra 22 til 27, for det var man åbenbart parat til at give afkald på på fiskeriministerrådsmødet?
Kristen Touborg (SF), 1997-12-11:
Hr. Ole Stavad søger at placere ansvaret for det elendige resultat den 30. oktober på Rådsmødet, et resultat, der er katastrofalt for fiskeriet, det søger hr. Ole Stavad at placere hos oppositionen.
Det er forkert.
Min oplevelse er, at regeringen efter det første nej i Europaudvalget fulgte devisen: Far er ikke vred, far er skuffet.
Nu må I også selv om det, kære opposition.
Nu må I tage ansvaret.
Jeg vil godt spørge regeringen, hvorfor man ikke i stedet bad Europaudvalget om at stå stand by, så man kunne have fået et bedre resultat ud af det.
Ole Stavad (S), 1997-12-11:
Det spørgsmål, som hr. Touborg lige har stillet, tror jeg jeg har svaret på tidligere, nøjagtigt det samme, og med de taletider, vi har her, tror jeg ikke, jeg får tid til at gentage svaret.
Må jeg sige til hr. Kent Kirk, der spørger: Betyder 5 pct.-reglen ikke noget?
Jeg tror i hvert fald ikke, den betyder det, hr. Kent Kirk forsøger at gøre den til, for min tillid til fiskerne er så stor, at hvis det er sådan, at der ikke er chance for, man kan få tunge i net i den størrelsesorden, og man derfor fisker efter rødspætter, hvad skulle så formålet være med at bruge 80 mm garn i stedet for 100 mm garn, som er rødspættegarn?
Man ville bare få nogle flere i, der er små, som så - i parentes bemærket - skal smides ud, når de er døde.
Det er så det næste med hensyn til de 22 eller de 27 cm.
Det, jeg siger, er, at så længe vi ikke får større netmaskestørrelser og derfor stadig væk får de små rødspætter i garnene og på dækket, kan man jo stille det store spørgsmål: Er det værre, at de bliver ilandbragt og går fra kvoten, end at man smider dem døde i havet?
Det er det, som kloge folk diskuterer, og derfor er det maskestørrelserne, det her meget handler om.
Til fru Lene Espersen: Vi ville under alle omstændigheder have stemt ja, hvis vi havde holdt grænsen.
Ja, der var en betingelse mere.
Men hvis resultatet, vi var kommet hjem med, var, at vi havde fastholdt rødspættekassen på de 55o grader, har fru Espersen fuldstændig ret i, at så ville konsekvensen af det mandat, ministeren bad om, have været, at han stemte ja, hvis det var det, han kunne nå frem til. Men der var samtidig en lang række andre ting, ministeren også ville arbejde for og kæmpe for og prøve at få i kassen - i citationstegn - og derfor er der god overensstemmelse mellem det forslag til vedtagelse, der fremsættes i dag, og det mandat, ministeren bad om oprindelig.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-12-11:
Jamen jeg tager ordet igen, for jeg mener ikke, at hr. Ole Stavad overhovedet har svaret tilfredsstillende på spørgsmålet om, hvorfor Socialdemokraterne ikke gik ind for, at Europaudvalget skulle stå stand by under forhandlingerne.
Altså hvis jeg har forstået hr. Ole Stavad rigtigt, drejer det sig om, at hr. Ole Stavad erkender eller mener og påstår, at ministeren går i Europaudvalget og søger et håbløst mandat.
Det er punkt 1. Punkt 2 er så, at hr. Ole Stavad åbenbart, selv om han er på linje med hr. Kent Kirk, under forhandlingerne i Europaudvalget får kigget hr. Kent Kirk i øjnene
, og så kan han se i øjnene på hr. Kent Kirk, at det kan nok ikke bevæge sig så meget, det her, så det er værd at få løst en fastlåst situation med et håbløst mandat med et alternativ om, at Europaudvalget står stand by.
Det er præcis konklusionen på det, hr. Ole Stavad siger.
Og baggrunden for, at Europaudvalget sender ministeren af sted med et ifølge landets største parti håbløst mandat, er, at landets største parti ikke anbefaler en anden løsning.
Jeg vil spørge hr. Ole Stavad, om det virkelig er rigtigt, at det er det svar, vi skal sidde tilbage med efter i dag, at det er baggrunden for, at Socialdemokraterne ikke gik med til en løsning, hvor Europaudvalget sad stand by.
Kent Kirk (KF), 1997-12-11:
Hr. Kristian Thulesen Dahl har fuldstændig ret.
Hvis ministeren var kommet i Europaudvalget om fredagen og havde sagt: Jeg vil egentlig godt have frie hænder til at forhandle, og så vil jeg gerne have, at I sidder parat, og så ringer jeg hjem, når jeg kan se et eller andet resultat, og spørger jer til råds, om jeg skal sige ja eller nej til det - ja, så havde Europaudvalget sagt ja til det, for det er jo helt normalt.
Men det var ikke det, ministeren gjorde.
Og så kommer vi sådan set til kernen i hele vetodiskussionen.
Det Konservative Folkeparti vil da ikke nedlægge veto, fordi vi har en minister, der har forsømt de forskellige forhandlingsmuligheder.
Det er jo det, man beder os om, men det vil vi ikke.
Sagen er selvfølgelig vital, men selv, når ministeren ikke har gjort sit hjemmearbejde ordentligt, kan vi da ikke bare nedlægge veto.
Så må vi bruge de parlamentariske midler, vi har her i Folketinget, med henblik på at få ministeren og regeringen til at gøre det nødvendige arbejde, og det er jo det, forespørgslen drejer sig om.
Vi mener, sagen er vigtig, og det er derfor, vi sammen med Venstre har rejst forespørgslen, og det er også derfor, der er så mange, der er interesseret i den.
Der er ca. 10 gange så mange i Folketingssalen i dag, og der er også mange flere korte bemærkninger, end der var i går.
Det viser jo lidt om interessen for sagerne.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-12-11:
Vi er vel enige om, at det at nedlægge veto beror alene på en politisk vurdering.
Der er ikke noget juridisk opslagsværk, hvor man kan finde ud af, hvornår man kan nedlægge veto, og hvornår man ikke kan, så derfor er det selvfølgelig et meget interessant spørgsmål.
Nu er der mange ordførere, der er faldet over, at Europaudvalget har sagt nej til at give mandat, og her er jeg helt enig i, at det selvfølgelig er ministeren, der søger om et mandat, og det har ministeren også gjort i to omgange.
Men jeg vil gerne spørge hr. Kent Kirk, om det ikke havde været muligt, hvis ministeren havde ønsket det, at holde Europaudvalget stand by under forhandlingerne og f.eks. spørge udvalget midt under forhandlingerne på rådsmødet, om det eventuelt kunne tilslutte sig et et forhandlingsresultat, som var bedre end det forslag, ministeren kunne præsentere for Europaudvalget.
Kristen Touborg (SF), 1997-12-11:
Hr. Kent Kirk siger, at vi ikke strør om os med vetoer, og det er interessant, for jeg må så konkludere, at sagen her ikke er vigtig nok for Det Konservative Folkeparti til, at der skal nedlægges veto, trods alle hr. Kirks virkelig gode argumenter for at stoppe sagen.
Det foranlediger to spørgsmål fra mig til hr. Kent Kirk, og det ene er: Hvad gjorde De Konservative sidst, da der blev nedlagt veto i en fiskerisag, og var den så meget vigtigere end denne sag?
Og det andet spørgsmål er: Hvad skal der egentlig til, for at De Konservative vil nedlægge veto?
Sonja Albrink (CD), 1997-12-11:
Også dette lovforslag kan vi i CD give vores fulde støtte.
Vi synes, det er et godt forslag, og vi håber, at alle problemer med denne opdatering hermed er ryddet af vejen.
Kent Kirk (KF), 1997-12-11:
Den beslutning, der blev truffet på rådsmødet den 30. oktober om bl.a. rødspættefiskeriet, indebærer jo, at man nu vil tillade fiskeri på ungfisk, og at man samtidig vil tillade, at man kan fiske med væsentlig mindre maskestørrelser end det, der generelt er gældende i konsumfiskeriet.
Vi behandlede sagen i Folketingets Europaudvalg flere gange, og det var klart vores opfattelse, at regeringen var parat til at stemme for det beslutningsforslag, som indebærer
denne nedsættelse af mindstemålene
Heldigvis var der er flertal i Europaudvalget, der afviste det.
Derfor synes jeg, det er vigtigt, at vi her i Folketinget får afklaret, om det er en ny politik, vi oplever fra regeringens side, og om regeringen finder, at denne beslutning er i overensstemmelse med det, vi normalt kalder et bæredygtigt fiskeri.
Det er grunden til, at vi skal have forespørgselsdebatten her i dag.
Besvarelse
Ove Fich (S), 1997-12-11:
Hr. Kent Kirk udtalte sig om forhandlingsmulighederne og mente, der burde have været lavet et større forarbejde; men der er jo et element mere i forhandlingsmulighederne, nemlig at man bevæger sig ind på den bane, hvor forhandlingerne finder sted, og hvis man vil ind på den bane, er der to ting, man ikke skal gøre.
Man skal ikke på forhånd sige ja, for så får man ikke mere, men man skal heller ikke på forhånd sige nej, for hvis der ikke er tilstrækkelig mange, der siger nej, får man heller ikke mere.
Man skal alt efter temperament sige »ja, men ...« eller »nej, men...«, for så er man inde på forhandlingsbanen.
Jeg føler, at hr. Kent Kirk står som fortaler for en holdning om, at Danmark på forhånd skulle meddele, at vi sagde nej.
Det betød, at de andre lande ikke tog Danmark alvorligt i forhandlingerne, og det førte i realiteten til, at et flertal anført af hr. Kent Kirk lammede ministerens forhandlingsmuligheder og efterfølgende kritiserede ministeren for ikke at være kommet hjem med et ordentligt resultat.
Hvis det er den linje, man vil videreføre, lover det ikke godt for vores forhandlingsmuligheder i EU, og jeg vil derfor kraftigt opfordre hr. Kent Kirk og Det Konservative Folkeparti til at skifte linje, så vi kan opnå de optimale muligheder for Danmark i EU-forhandlingerne.
Bodil Thrane (V), 1997-12-11:
De ting, som hr. Ole Stavad nævner i sin ordførertale om en masse problemer, løser jo ikke problemet med bevaringen af rødspætterne, og derfor vil jeg spørge hr. Ole Stavad, om det ikke er en indrømmelse, når der i forslaget til vedtagelse står en hel masse ting, som regeringen skal arbejde for, der jo netop belyser, at der har været tale om en slendrian eller en manglende forberedelse i regeringens forarbejde til det her mandat?
Annette Just (FP), 1997-12-11:
Der er jo noget rigtigt i det, der lige er blevet sagt om, at man ikke bare kan sige enten 100 pct. ja eller 100 pct. nej, og derfor var vi også en del partier, der sagde, at her må Danmark nedlægge veto, fordi spørgsmålet har vital betydning. Jeg vil gerne have, at hr. Kent Kirk kommer herop på Folketingets talerstol og meddeler, om De Konservative virkelig ville være gået med til, at Danmark skulle nedlægge veto, for hvis Venstre og De Konservative havde sagt det klart og tydeligt på mødet, havde der været flertal for, at regeringen skulle gå ned og sige: Dette spørgsmål har vital betydning, så vi nedlægger veto. Men det blev ikke klart udtrykt fra de to store borgerlige partiers side.
Kent Kirk (KF), 1997-12-11:
Jeg går ud fra, at hr. Ove Fich er enig med mig i, at det er meget vigtigt, at man i forløbet op til et ministerrådsmøde gør sit forarbejde godt, så man ikke kommer i en situation, hvor man bliver tvunget til at sige ja til noget, man ikke kan lide, eller nej, fordi man ikke kan lide det.
Det går jeg ud fra at hr. Ove Fich er enig med mig i.
Hele denne sag har jo kørt siden sommeren 1996, og der har været mange muligheder for regeringen og ministeren for at tage initiativer med henblik på at få støtte til det danske synspunkt.
Det, vi sagde nej til, var ministerens ønske om, at Danmark skulle stemme for, at målet på rødspætter skulle sættes ned fra 27 cm til 22 cm, og at man skulle tillade fiskeri med 80 mm-grej.
Det sagde vi nej til.
Og jeg er helt enig i hr. Keld Albrechtsens udlægning, at vi jo ikke kan vende tilbage og arbejde på at få det ændret, hvis vi har sagt ja.
Jeg forstår på regeringen, at nu mener den, at den har et godt grundlag for at få det ændret, inden det skal træde i kraft, hvis de nødvendige videnskabelige undersøgelser bliver gennemført, og vi kritiserer regeringen, fordi den i tiden fra sommeren 1996 til den 30. oktober 1997 ikke har gjort det arbejde, men nu skal i gang med at gøre det efterfølgende.
Det håber jeg hr. Ove Fich kan forstå.
Til fru Annette Just: Det er korrekt, at vi ikke vil kræve, at der skal nedlægges veto, og det hænger sammen med vores overordnede EU-politik, som fru Annette Just godt kender.
Vi skal ikke bare smide vetoer ud i forhandlingerne. Vi accepterer, at arbejdet i EU er et demokratisk arbejde, hvor medlemslandene har mulighed for at gøre deres indflydelse gældende, men forudsætningen er, at de gør deres hjemmearbejde.
Det er det, der er svigtet i denne sag, og derfor kræver vi, at man nu kommer i gang med det hjemmearbejde og får ændret den beslutning, der er truffet i EU's Ministerråd.
Elisabeth Arnold (RV), 1997-12-11:
Jeg synes, det er rigtigt, når hr. Kent Kirk siger, at man ikke skal strø om sig med vetoer.
Man skal ikke bare bruge dette instrument, som er et meget alvorligt instrument og et skarpt våben, i tide og utide.
Det synes jeg er en hel rigtig indstilling.
Men så synes jeg til gengæld, det er at sætte ministeren i en fuldstændig umulig situation, når man binder hans hænder på ryggen og siger til ham, at der kun er én af to ting, han kan gøre, enten at udsætte beslutningen eller stemme imod.
Ingen forhandlingsrum, ingen mulighed for at få nogen som helst opblødning.
Det vil sige, at ministeren bliver sendt ned til ministerrådsmøde med et fuldstændig bundet mandat, og det ligner jo ikke Det Konservative Folkeparti.
Sådan kender vi dem normalt ikke.
De plejer at være konstruktive og resultatorienterede, når vi arbejder i Europaudvalget, men det har ikke været tilfældet i denne sag.
Ove Fich (S), 1997-12-11:
Nej, det handlede ikke om, at vi skulle fastlægge et ja eller et nej til et forhandlingsresultat.
Det handlede om, at De Konservative ønskede, at der skulle siges nej til at forhandle, og der skete jo det, at da De Konservative gennemtvang den holdning, fik de øvrige lande det også at vide, og hvem tager et lands forhandlere alvorligt, når man på forhånd ved, at dette land stemmer nej uanset forhandlingsresultatet?
Vi ønskede at give ministeren mulighed for at forhandle og opnå et bedre resultat end det, der blev tilfældet.
Vi kunne ikke på forhånd sige, om der skulle stemmes ja eller nej, for det afhang for vores vedkommende af forhandlingsresultatet; men De Konservative tvang et nej til realitetsforhandlinger igennem, og det var ikke særlig klogt.