Pia Christmas-Møller (KF), 2006-01-19:
Formålet med den internationale styrkes indsats i Irak er at bane vejen for, at irakerne selv kan overtage ansvaret for en stabil udvikling frem mod demokrati, forsoning, fred og fremgang.
Vi skal derfor ikke være i Irak et eneste øjeblik længere, end irakerne selv ønsker det, eller FN beder os om det.
Med andre ord, vi skal ikke være der et eneste øjeblik længere end nødvendigt.
Men vi er endnu ikke der, hvor vi med god samvittighed kan trække os ud.
Derfor står Det Konservative Folkeparti fuldt og helt bag beslutningsforslaget.
Vi støtter uden forbehold og uden taktiske reservationer den foreslåede forlængelse af mandatet til de danske styrkers deltagelse i Irak.
Vi støtter også den del af forslaget, som lægger op til, at der skal lægges stadig større vægt på træning og uddannelse af de irakiske sikkerhedsstyrker og støtte til den civile genopbygning.
Vi vakler ikke.
Det har vi ikke gjort, og det ønsker vi heller ikke at komme til.
Det er det eneste, den hårdt prøvede irakiske befolkning ikke har brug for.
Vi siger ja til at forny mandatet af tre stærke grunde.
For det første fordi de demokratisk valgte ledere af det irakiske folk beder os om det.
Det er sket med breve fra premierminister al-Jafaari.
For det andet fordi FN beder os om det.
Det er sket med resolution 1546 og senest fornyet med resolution 1637 fra den 8. november sidste år.
Og for det tredje, fordi vi selv mener, at vort personel, vores soldater, vores styrker, vores civile gør en mærkbar og positiv forskel.
Et politisk demokratisk spor blev lagt med bl.a. FN-resolution 1546 fra juni sidste år.
Og det er på trods af yderst vanskelige vilkår og dystre forudsigelser rent faktisk også blevet fulgt.
FNmandatet er siden fornyet med resolution 1637.
Den politiske proces blev indledt med en midlertidig regering, der var ansvarlig for nedsættelsen af en forfatningskommission.
Derefter fulgte parlamentsvalget, som helt efter planen blev afviklet den 15. december og det under relativt sikre forhold.
Igen kvitterede irakerne med en høj valgdeltagelse, denne gang med mere end 70 pct., og i modsætning til tidligere deltog sunnierne generelt i valget.
Den relativt rolige ramme, hvori de demokratiske valg er blevet afviklet, skyldes ikke mindst irakernes egen indsats.
Opbygningen, træningen og uddannelsen af de irakiske sikkerhedsog politistyrker er altså nået dertil, at de med succes kan varetage opgaverne i forreste linje.
Netop nu i disse uger pågår intense forhandlinger om en regeringsdannelse.
Skulle den internationale koalition svigte netop nu, ville al anstændighed høre op.
Man ville svigte irakernes berettigede forventninger på et meget sårbart tidspunkt.
Så længe regeringsdannelsen fortsat er uafklaret, og så længe ingen aner, hvornår den vil blive tilendebragt, og hvordan situationen til den tid ser ud, vil det være uansvarligt at træffe konkret beslutning om en endelig såkaldt exitdato.
Det ville være at gå terroristernes ærinde.
At der fortsat er sikkerhedsmæssige problemer af betydelig karakter, skal ikke få os til at ryste på hånden eller svigte.
Det skal ikke være terrorister, men derimod de folkevalgte, der sætter dagsordenen.
Vi deler håbet om, at det allerede kan ske i år.
Derfor lægger vi vægt på fortsat løbende at vurdere sikkerhedssituationen, løbende at vurdere udviklingen, og vi ser frem til regeringens næste irakanalyse, som kommer til maj.
Det må være saglige vurderinger og nøje afvejninger af fremtidsperspektiverne for irakerne og for vores muligheder for at gøre en positiv forskel, der skal afgøre, hvilken dag vi vælger at forlade Irak.