Thor Pedersen (V), 2004-12-15:
Nu havde jeg jo egentlig tænkt mig at tage lidt af det, som vi ikke nødvendigvis hørte sidste gang, fordi meget er jo hørt i torsdags, men hvis man ikke skulle gentage det, der var sagt, så ville det jo have været meget kort tid, vi havde brugt i dag på debatten.
Jeg tror egentlig, jeg vil starte med hr. Ole Sohn, for hr. Ole Sohn spørger jo egentlig meget rimeligt: Er det, vi gør, rimeligt?
Er det rimeligt med det udgangspunkt, at vi giver skattelettelser?
Det var jo det, spørgsmålet kørte på.
Man kan spørge, om det er rimeligt, at vi giver de første reelle skattelettelser i 30 år.
LO-lønmodtagerfamilier: 14.000 kr. mere til rådighed i år, end de ellers ville have haft.
Herudover er der 37.000, der har valgt et andet behandlingstilbud end det, de havde fået anvist af det offentlige.
Er det rimeligt, at vi giver 3,5 mia. kr. mere til uddannelse end det, den regering, som hr. Ole Sohn støttede, kunne præstere?
Er det rimeligt, at vi for indeværende har løftet folkeskolen med over 2 mia. kr. i forhold til det niveau, den tidligere regering stod for?
Er det rimeligt, at vi samtidig giver skattelettelser?
Er det rimeligt, at vi afsatte 2,3 mia. kr. yderligere til folkeskolen i budgetoverslagsårene?
Er det rimeligt?
Er det rimeligt, at vi har 16.000 flere ansatte, når året her er gået, end der var, dengang hr. Ole Sohn støttede en regering?
Er det rimeligt?
Er det rimeligt, at der er 3.600 flere folkeskolelærere end dengang, hr. Ole Sohn støttede en regering?
Er det nu rimeligt?
Er det rimeligt, når vi til og med betaler af på den gæld, som den regering, som hr. Ole Sohn støttede, efterlod?
For det var jo ikke sådan, som hr. Nicolai Wammen og i øvrigt også hr. Morten Helveg Petersen mente, at de betalte regningerne.
Det gjorde de jo ikke.
Den gæld, de efterlod, var jo større end den, de overtog.
Derfor må jeg spørge: Er det virkelig rimeligt, at vi har været i stand til at løfte serviceniveauet svarende til ca. 13 mia. kr., at ansætte flere i den offentlige sektor, som altså giver servicen, samtidig med at vi så nedbringer gælden og følger den plan, der så i øvrigt er lagt?
Er det rimeligt?
Jeg synes, at det ikke bare er rimeligt, men at det i virkeligheden er godt.
Det er selvfølgelig et stilbrud, at regeringen gennemfører det, den lover, at vi løfter serviceniveauet på samme tid, som vi nedbringer gælden mere end den tidligere regering, og at vi så samtidig giver skattelettelser, så husholdningerne får lov at bestemme lidt mere selv.
Er det rimeligt, at folk kan få lov at bestemme noget mere selv?
Er det rimeligt, at man selv kan vælge børnepasning?
Er det rimeligt, at man kan vælge vuggestuer eller børnehaver på tværs af kommunegrænser?
Er det rimeligt, at man selv kan vælge hjemmehjælp?
Er det rimeligt, at man kan vælge plejebolig?
Er det rimeligt, at man kan have sin ægtefælle med i plejeboligen?
Er det rimeligt, at man kan vælge plejehjem selv?
Er det rimeligt?
Jeg synes, det er rimeligt.
Det er jo præcis det, der er gennemført i forhold til det, der var gældende dengang, hr. Ole Sohn støttede den tidligere regering.
Hr. Morten Helveg Petersen har jo for så vidt haft en vis indflydelse, vil jeg sige, også på vismændene, for det er jo egentlig historisk, at hr. Morten Helveg Petersen sammen med andre ikke har forstået, hvad det egentlig er, vismændene siger, når de taler om finanspolitisk holdbarhed, for nogle taler jo om, at man skal øge beskæftigelsen med 55.000-60.000.
Hvem er de nogle?
Ja, det er jo regeringen.
Det er jo den plan, regeringen selv forfølger, det er simpelt hen regeringens finanspolitik.
Så i vores finanspolitik, der indgår at løfte det kollektive eller offentlige forbrug 0,5 pct. pr. år; der indgår, at der ansættes flere i den offentlige sektor; der indgår, at vi nedbringer statens gæld og den samlede gæld for den offentlige sektor, og samtidig indgår der, at vi øger beskæftigelsen med 55.000-60.000.
Det er altså regeringens finanspolitik.
Med baggrund i de misforståelser, som nogle i Folketinget har taget del i og har sagt, at finanspolitikken er uholdbar, for der er kun én finanspolitik, så vil man nu for første gang i historien kunne se her, at vismændene altså har ændret deres tekst i den rapport, der ellers lå trykt og har været diskuteret i Det Økonomiske Råd.
Hvor man jo dengang skrev, at finanspolitikken er uholdbar, siger man nu, at der er enighed om, at finanspolitikken er uholdbar i fravær af reformer.
Det er jo noget ganske andet, for det er jo præcis det, som regeringen selv siger vi vil.
Vi vil gennemføre de reformer, der sikrer, at beskæftigelsen stiger med 55.000-60.000.
Er det så en nyskabelse, at en regering siger, at det er målet?
Hvordan var det i den tidligere regering, da man fremlagde planen »Danmark 2010«?
Dér var kravet til stigende beskæftigelse 100.000.
Har man glemt det?
Der var ingen dengang, der blev aftvunget en model for, hvordan man skulle løse opgaven med 100.000.
Nej, svaret var jo lige præcis, at det var opgaven frem mod 2010.
Da vores regering tog over i november 2001, var målet altså i januar 2002, at nu var det 85.000.
Når nogle spørger, hvor det så i virkeligheden er, beskæftigelsen skal komme fra, så er det jo sagt mange gange, må jeg sige til hr. Morten Helveg Petersen.
Så kan man blive ved at sige, at man ikke forstår, hvad det vil sige, at flere indvandrere skal i arbejde, eller at vi skal sikre, at unge kommer hurtigere igennem uddannelsessystemet, eller at det er mere attraktivt at blive længere på arbejdet, eller at vi skal gøre en særlig indsats for at begrænse sygefravær.
Det burde jo så være et fælles ønske for hele Folketinget.
Den lovgivning og de regler skal måske ændres frem mod 2010, for ingen har lovet, at de skulle gennemføres i 2005 endsige i 2004.
Så vi skylder altså ikke nogen noget.
Så er skattestoppet og takster igen blevet berørt lidt.
Der synes jeg også, det er interessant, når man så går ud og spørger: Hvordan er det så egentlig med takster?
Var der en sådan periode?
Sådan har det altså ikke været siden 2001.
Men var der en periode, hvor stigningen var større?
Ja, det var der faktisk, når man så går ned i tallene, fordi det var der jo egentlig i perioden fra 1996 og op til 2000.
Da var stigningen i betalingen for daginstitutionspladser altså større, når det gælder vuggestuer, end stigningen i reallønnen, men det har altså ikke været tilfældet senere.
Man kan jo også bare tage det, der så svarer til de almindelige fuldtidstakster.
Hvordan var den gennemsnitlige årlige vækst dengang, da den tidligere regering sad?
Den har så for 2002 – altså under den ny regering –
været på 1,3, altså lavere.
Så har vi børnehaverne, hvor den er uændret 0,9 pct. Tager vi fritidshjem, var stigningen under den tidligere regering 1,6 pct. i snit om året.
Den har nu i vores periode været 0,8 pct., altså det halve.
Så har vi så SFO’en: Den var under den tidligere regering på 2,3 pct. i snit om året.
Den er nede på 1,2 pct., altså også cirka det halve.
Derfor er det interessant at høre alle dem, der taler om, at taksterne nu er steget i forhold til tidligere, når det faktisk forholder sig omvendt, at de store stigninger lå under den tidligere regering, og at det eneste tidspunkt, hvor udviklingen i taksterne for vuggestue var større end reallønsudviklingen, var under den tidligere regering fra 1996 op til 2000.
Så der er altså meget, man kan blive klog af i tallene.
Nu skal jeg jo ikke gentage alt, hvad jeg egentlig har sagt, og det er der sikkert mange der er meget tilfredse og glade ved.
Men man har brugt meget af prognosematerialet, hvor jeg har sagt, at jeg synes, man skulle glæde sig over udviklingen.
Og uanset hvad, så går det altså den rigtige vej, uanset hvad, så stiger beskæftigelsen, uanset hvad, så er det sådan, at ledigheden falder.
Så det burde jo være noget, vi kunne være fælles om.
Uanset detaljeringsgrad, så er det det, vi er i gang med.
Så kan man spørge: Hvem siger det?
Jeg kan jo blot nævne dem.
Det gør altså Det Økonomiske Råd, det gør EU, det gør OECD, det gør IMF, det gør Danske Bank, det gør Nordea, det gør Jyske Bank, det gør Arbejderbevægelsens Erhvervsråd, og det gør LO.
Så kunne man så ikke også her i det her lokale glæde sig over det, når alle mener, at ledigheden vil falde også ned gennem 2005, og at beskæftigelsen vil stige?
Så lever jeg egentlig med, at paven stadig ikke har udtalt sig, for jeg vil sige – det var det, jeg sagde sidst – at det stort set er den eneste, der ikke har udtalt sig.
Jeg har heller ikke bedt om nogen kommentar fra højærværdigheden.
Jeg kommenterede blot, at stort set alle andre institutioner har udtalt sig.
Jeg er egentlig meget tilfreds med, at der her ligger en fælles vurdering.
Jeg har meget svært ved egentlig at se, at nogen skulle gå mismodige fra en debat om finansloven for 2005, når alle konjunkturer, alle prognoser peger samme vej, nemlig for det første, at der bliver færre ledige, for det næste, at beskæftigelsen stiger, for det tredje, at der bliver flere offentligt ansatte.
Det ligger der jo i de aftaler, der er indgået i 2000.
Vi bruger flere penge samlet til offentlig service næste år end i år.
Så man burde jo egentlig have en fælles platform for at glæde sig over, at på samme tidspunkt som vi sætter skatterne ned, er vi i stand til at øge velfærden i Danmark.
Det er nyskabelsen.
Vi har hele tiden været i stand til at øge velfærden, samtidig med at de private husholdninger har fået lov at bestemme mere selv, hvad enten vi taler om valgfrihed eller retten til at råde over egne midler i større omfang end tidligere.
Derfor synes jeg i virkeligheden, at det, vi burde kunne være fælles om her op til jul, er en stille glæde over, at det i Danmark går den rigtige vej, at vi har været så heldige i Danmark at klare konjunkturtilbageslaget bedre end andre lande, at vi har en position, der sætter os i stand til at tage udfordringen for fremtiden op bedre end de lande, vi normalt sammenligner os med, at vi kan se i alle prognoser, alle fremskrivninger, at uanset hvad vi gør, så kommer fremtidens generationer til at opleve en større velfærd end den, som nutidens generationer egentlig har oplevet.
Fremskrivningerne er alle enige i.
Hvad enten vi taler om vismænd eller Velfærdskommission eller regering, så er den samlede velfærd stigende.
Så jeg synes i virkeligheden, der er grund til en vis indre, jeg vil ikke sige glæde, men så taknemlighed over, at vi er så heldige at leve i dette land også op til jul, hvor vi har så meget at glæde os over i forhold til andre, og så i vores stille sind også glæde os over, at vi har en regering, der er i stand til at formidle de goder, så de kommer en bred befolkning til gode.