Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-10-03:
Jeg vil ikke på nogen måde kommentere alt, hvad der er sagt her i anden runde.
Der er kun nogle enkelte ting, som jeg ikke synes skal have lov til at hænge og flagre i luften.
Hr. Holger K. Nielsen kunne ikke forstå, at når nu regeringen og jeg havde gjort så meget ud af at bekæmpe den negative sociale arv
, kommenterede jeg det overhovedet ikke i min svartale tidligere på aftenen.
Det må hr. Holger K. Nielsen ikke på nogen måde misforstå; det var kun, fordi jeg var meget glad for de forskellige positive bemærkninger, der kom, og så var der jo ingen grund til at gå videre ind i det.
Jeg er også glad for de positive bemærkninger, hr. Holger K. Nielsen kom med.
De var knap så positive her i anden runde, hvor hr. Holger K. Nielsen ligesom ville opfinde en modsætning, og her vil jeg sige om det med uddannelser og det at bryde den negative sociale arv, at der er faktisk mange undersøgelser, som viser, at det, der netop skal til som et stærkt bidrag til at bryde den negative arv og få børn og unge mennesker ud af et belastet socialt miljø, er, at man stiller kontante faglige krav i skolen.
Det er dét, der skal til.
Derfor var det heller ikke hånsord, jeg kom med om det, som hr. Holger K. Nielsen påstod.
Det var tværtimod en understregning af, at også undervisningspolitikken er et vigtigt bidrag at yde til at give børn og unge mennesker den bedst mulige platform til at kunne skabe sig en bedre tilværelse, nemlig ved at også de, der har den svageste baggrund, bliver udstyret med kontante faglige kundskaber.
Så skal jeg sige til både hr. Holger K. Nielsen og hr.
Villy Søvndal
, at aftalerne med amterne og kommunerne er fuldstændig klare, når det gælder de svage grupper.
Der står: »Regeringen og Amtsrådsforeningen henholdsvis KL er enige om at prioritere indsatsen for de svageste grupper i samfundet højt.«
Punktum!
Det er vi enige om.
Fru Marianne Jelved sagde, at det var lidt rigtigt og alligevel ikke helt rigtigt, hvad jeg sagde om forskningsmidlerne, nemlig at den tidligere regering havde efterladt et gabende hul.
Fru Marianne Jelved sagde, at også den tidligere regering jo havde planer om at fylde hullet op, bl.a. med UMTS-midler. Javel, men hvis vi nu gør op, hvor stort det hul er, som skal fyldes op, er det på 3,2 mia. kr.
, hvis vi over 3 år skal op på det gamle niveau.
Her bidrager de såkaldte UMTS-midler med 1,2 mia. kr., og det vil altså sige, at vi derudover skulle finde 2 mia. kr.
Så hvordan man end vender og drejer det, har denne regering altså med megen ihærdighed skaffet penge til at fylde hullet op, og jeg er kun glad for, at det kan vi være enige om.
Når jeg har trukket det frem i min åbningstale og gentager det nu, er det, fordi jeg faktisk ikke synes, at regeringen får kredit nok for, at det er en kæmpe indsats at skaffe så mange penge for bare at holde forskningsindsatsen uændret.
Vi overtog budgetter, der var faldende, og det fremgik altså af den tidligere regerings finanslovforslag, at de var faldende, og det har vi ændret på.
Men det er ikke, fordi jeg vil skabe polemik om det.
Jeg vil bare understrege, at det er en gigantisk indsats, regeringen her præsterer.
Så siger fru Marianne Jelved, at skattestoppet betyder, at regeringen for finanspolitikkens skyld er nødt til at stramme udgiftspolitikken yderligere.
Det er ikke rigtigt; det er ikke rigtigt.
Regeringens udgiftspolitik er tilrettelagt efter at opfylde målene frem mod 2010.
Det er det, der styrer, og det er helt uafhængigt af skattestoppet, for disse mål kan nås sammen med skattestoppet.
Så siger hr. Jann Sjursen, at han beklager, at regeringen med sine udspil på folkeskoleområdet bevæger sig hen mod heldagsskolen.
Jeg vil godt sige, at jeg er meget ked af, oprigtig ked af, at hr. Jann Sjursen har fået det indtryk, for det er absolut ikke regeringens hensigt, og jeg har også svært ved at forstå, hvordan hr. Jann Sjursen kan få det indtryk, at fordi vi forhøjer timetallet i dansk og matematik på 1.-3. klassetrin og dermed hæver antallet af undervisningslektioner fra 20 til 22 om ugen, skulle det bære i nærheden af en helhedsskole.
Det har jeg svært ved at forstå, og jeg er oprigtig ked af, at hr. Jann Sjursen og Kristeligt Folkeparti af den grund har valgt ikke at ville fortsætte i forhandlingerne om et folkeskoleforlig.
Jeg er nemlig af den opfattelse, at Kristeligt Folkeparti kunne have en gunstig indflydelse på disse forhandlinger, så jeg beklager det.
Så vil jeg sige til hr. Kuupik Kleist, at jeg forstår på sin vis godt den historiske baggrund for hr. Kuupik Kleists udtalelser om spørgsmålet om tillid.
Men jeg vil bare sige til hr. Kuupik Kleist, at hvis vi nu graver i, hvad der foregik under den kolde krig, var det vel i virkeligheden ikke kun den grønlandske befolkning, der set i bakspejlet kunne føle, at den ikke fik alt at vide. Alle undersøgelser, der er lagt frem, viser, at det fik den danske befolkning egentlig heller ikke.
Det er nemt at sige i dag, og det er også nemt at fælde en hård dom over dem, men det vil jeg ikke gøre.
De havde ansvaret i en situation, som var langt mere anspændt end den, vi nu befinder os i, og derfor vil jeg ikke på nogen måde kritisere de pågældende politikere på den tid for det, de gjorde.
Jeg synes ikke, at hr. Kuupik Kleist må udlægge det, som om den grønlandske befolkning i særlig grad er blevet forholdt oplysninger.
Jeg synes, hr. Kuupik Kleist netop skulle putte det ind i hele den historiske baggrund.
Men jeg vil gerne sige til hr. Kuupik Kleist, at det er regeringens klare hensigt at kunne yde det yderste bidrag til mest mulig åbenhed om udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Det gælder selvfølgelig også over for Grønland, og for så vidt angår finanslovforslagets betydning for særlige grønlandske forhold, ved jeg, at de respektive ministre er i kontakt med de respektive landsstyremedlemmer i Grønland.
Til hr. Ole Stavad
: Jeg vil gerne sige, at jeg deler fuldstændig hr. Ole Stavads opfattelse af, at det er utrolig vigtigt med den tidshorisont, der er i dette arbejde, at ingen går forkert af hinanden, og at der i god tid er en fornuftig politisk dialog.
Derfor vil jeg også gerne give tilsagn om at drøfte med partierne, hvordan man kan skabe et sådant forum, hvor man kan holde sig orienteret om, hvad der sker i kommissionen, og jeg synes også, det vil være naturligt, som hr. Ole Stavad lægger op til, at der i et sådant forum bliver lejlighed til på passende tidspunkter at kunne møde kommissionen eller repræsentanter for den - det kan man aftale med indenrigsministeren.
Jeg tror, at en sådan dialog mellem partierne og mellem partierne og kommissionen kan være ganske fornuftig.
Jeg ved, at indenrigsministeren vil tage kontakt til partierne, og jeg håber, vi kan finde en pragmatisk løsning, som kan stille alle tilfreds.
Må jeg så bare sige til hr. Aage Frandsen, at med mine udtalelser har jeg ikke sigtet mod at besværliggøre forhandlingerne om et bredt folkeskoleforlig, tværtimod.
Men jeg vil gerne sige til hr. Aage Frandsen og til andre, som er stærkt optaget af undervisningsforhold - det er jeg jo også - at der er én ting, jeg er nødt til at gøre fuldstændig klart: regeringens sigte er ændringer af folkeskoleloven, der betyder en styrkelse af det faglige niveau. Jeg glæder mig over, at der er flere partier, der også har det ønske, som jeg har udtrykt i klar tekst.
Men de skal altså passe på ikke at blive så nærtagende, at fordi man udtrykker sig i klar tekst, der ikke efterlader nogen tvivl om, hvor man står, skal det rejse tvivl om, hvorvidt man har en ærlig vilje til at gå ind i et forlig.
Det er jo en ærlig sag, at partierne møder med deres forskellige udgangspunkter, og så må man forsøge at nå et kompromis.
Men jeg skal ikke lægge skjul på, at jeg mener, at det for det danske samfund er helt centralt, at vi får forstærket den faglige indsats i folkeskolen. Så skal jeg til sidst kun sige, at jeg lyttede selvfølgelig med stor opmærksomhed til den batalje, der var, efter at fru Pia Kjærsgaard havde været på talerstolen.
Allerførst vil jeg over for fru Pia Kjærsgaard kvittere positivt for et i almindelighed udmærket samarbejde mellem regeringen og Dansk Folkeparti, men det er selvfølgelig også klart, at når vi kommer til det område, der hedder EU-politik, er vi jo uenige, og det har også afspejlet sig i dag.
Det er ikke, fordi jeg vil gøre mig til overdommer i den strid, der pludselig udviklede sig, for den er regeringen ikke part i.
Så skal jeg bare sige, at regeringen kan ikke støtte nogen af de forslag til vedtagelse, der er lagt på bordet i dag, heller ikke det forslag til vedtagelse, der er kommet fra Dansk Folkeparti.
Vi vil nemlig ikke her fra Folketingets side styre amternes dispositionsmuligheder på det pågældende område, så derfor kan vi ikke støtte forslaget.
Men jeg må dog sige, at i den strid, der udviklede sig om tal, har fru Pia Kjærsgaard altså ret.
Når der i Dansk Folkepartis vedtagelse står, at de aftaler, der er indgået, sikrer en realvækst i amterne på 5,6 mia. kr. i årene 2002-2003, er det altså en kendsgerning, som man kan slå efter, og som derfor ikke kan diskuteres.
Det er sådan, at den tidligere regering aftalte en vækst fra 2001 til 2002 på 2,3 mia. kr.
Det overskred amterne med 300 mio. kr., og det lod vi være, så i alt så voksede udgifterne med 2,6 mia. kr. fra 2001 til 2002.
Oven i det har vi lagt 1,5 mia. kr., og oven i det er der aftalt yderligere 1,5 mia. kr. fra 2002 til 2003.
Så det, der står i forslaget til vedtagelse om en realvækst i årene 2002 og 2003, på 5,6 mia. kr., er korrekt.
Det er blot, fordi jeg ikke vil have det til at hænge ubesvaret i luften.
Det ændrer ikke på, at vi af andre grunde er imod det forslag til vedtagelse, som Dansk Folkeparti har fremsat, men man skal ikke diskutere på et forkert talgrundlag, og det tal, der er indeholdt i forslaget til vedtagelse, er pinlig korrekt.