runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lene Espersen (KF), 2006-04-26:
Fru Kirsten Brosbøl ved godt, at lige præcis det område hører under integrationsministeren, og derfor synes jeg, det er rigtigt af fru Kirsten Brosbøl at stille det spørgsmål til den relevante fagminister.
Rune Lund (EL), 2006-04-26:
Jamen grunden til, at jeg måske er en smule utålmodig, er, at regeringen tidligere har været en smule træg i forhold til at oversende de oplysninger.
Men jeg er glad for, at udenrigsministeren kan bekræfte over for mig, at alle flynumre på de her CIA-fly, som har overfløjet dansk luftrum og/eller er landet i danske lufthavne, nu vil blive oversendt til Dick Marty direkte fra den danske udenrigsminister.
Jeg takker for svaret, det var dejligt at høre.
Det er lidt interessant, for udenrigsministeren har jo ikke tidligere villet oversende oplysninger om de fly.
Vi havde bl.a. en debat her i Folketingssalen den 1. marts 2006 om oversendelse af de her oplysninger til Europarådet, og da sagde udenrigsministeren en masse ting, bl.a. at jeg var arrogant, fordi jeg blev ved med at spørge, og at udenrigsministeren ikke ville ulejlige Europarådet med den slags oplysninger.
Per Stig Møller (KF), 2006-04-26:
Igen synes jeg, at hr. Rune Lunds spørgsmål er et utroligt spild af Folketingets tid.
Dagen efter jeg modtager brevet, mener hr. Rune Lund, at han allerede skal have udenrigsministeren i Folketinget for at svare på, om han vil besvare et brev, som han har fået den 20. april.
Det spørger han om den 21. april.
Det er jo simpelt hen pjat og spild af Folketingets tid.
Selvfølgelig får fru Hanne Severinsen de svar, fru Hanne Severinsen har bedt om.
Poul Henrik Hedeboe (SF), 2006-04-26:
Kunne man ikke også sige det sådan, at egenkontrolprogrammet kunne virke udmærket, hvis virksomhederne var indstillet på, at det skulle virke?
Men for den del – og det er jo det, vi har set nogle eksempler på – som lidt har den modsatte indfaldsvinkel, nemlig at de godt vil prøve at omgå systemet, så giver egenkontrolsystemet i virkeligheden også mulighederne for det.
Jeg ved godt, at der er den supplerende offentlige kontrol, men for dem, der vil snyde, giver egenkontrolsystemet altså nogle bedre muligheder for det.
Derfor er det helt nødvendigt, at der er en offentlig kontrol, der kontrollerer deres kontrol og sikrer, at forholdene i øvrigt er i orden.
Der har vi så lært nu, at der er nogle virksomheder – men det synes jeg bare ikke man kan bebrejde fødevarekontrollen – som drives af nogle, som åbenbart er ret ligeglade med, om de overholder fødevarelovgivningen eller ej, og der må vi jo erkende, at der må vi sætte ind med en skrappere offentlig kontrol.
Det betyder ikke, at vi ikke skal fastholde dem på deres eget ansvar.
Det ville jo være mærkeligt at sige, at de så ikke behøver at påtage sig et ansvar.
Selvfølgelig skal de stadig væk fastholdes på deres ansvar, men vi må sætte kraftigere ind med kontrol for at sikre, at de gør det.
Hvis de ikke gør det, må der jo sanktioneres hårdt over for det.
Der er jo i og for sig en kombination mellem den egenkontrol, der finder sted, og så den offentlige kontrol.
Men det er jo naturligt nok, at man siger – og det er jo også en del af hele EU-reguleringen på området – at der som udgangspunkt er en egenkontrol, som i virkeligheden betyder, at virksomhederne selv må tage ansvar for det, de producerer, og det, de handler med osv. Men så har vi en offentlig kontrol, der for det første ser, om egenkontrollen fungerer, og for det andet kan kontrollere, om tingene på virksomheden i øvrigt er i orden.
Jeg synes sådan set, at det er et godt og et rigtigt princip at holde virksomhederne fast på, at de først og fremmest selv må have et ansvar for at håndtere de varer, de arbejder med, på en fornuftig måde.
»Vil ministeren kommentere det meget omtalte egenkontrolprogram, som efter spørgerens opfattelse i en række konkrete og groteske tilfælde har spillet fallit, når man ser det i forhold til den anden eksisterende ordning, hvor en tilsynsførende fra en fødevareregion har haft sin daglige, fysiske gang på virksomheden og har kunnet overvåge, at fødevaresikkerheden blev overholdt?«
Jens Peter Vernersen (S), 2006-04-26:
Helt ærligt, er det ikke naivt af ministeren at forestille sig, når man hele tiden strammer skruen i forhold til den økonomi, der er til rådighed, at medarbejderne så skulle vælge den højeste fællesnævner?
Er det ikke en helt naturlig ting, at man så vælger den laveste?
Og dermed har ministeren vel også med sine nedskæringer et ansvar for, at der bliver en ringere fødevarekontrol.
Ministeren har vel også et ansvar for, at der bliver en ringere fødevarekontrol, når dyrlægerne mister deres medhjælpere, sådan at de selv skal lave arbejdet.
Det kan der vel ikke være nogen som helst tvivl om.
Det er da underligt, at ministeren ikke kan erkende, at sådan ser det nu ud, når medarbejderne på tv-skærmen går ud – og det skal der altså meget til at statsansatte medarbejder gør – og siger: Vi har ikke ressourcerne til at lave vores arbejde ordentligt på grund af de nedskæringer, vi har fået.
Så synes jeg altså også, at ministeren skulle erkende, at der er en meget, meget alvorlig situation i forbindelse med fødevarekontrollen.
I regeringen foretrækker vi at analysere problemerne først, finde ud af, hvad årsagen til problemerne er, og så beslutte, hvad der skal gøres.
Det er jo ikke altid sådan, at tingene skal løses ved at tilføre flere penge.
Men jeg har jo sagt, at hvis undersøgelsen viser, at det også er et spørgsmål om, at der skal tilføres flere ressourcer, for at vi får rettet op på de problemer, der er, så er vi parate til at diskutere det.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Bjarne Laustsen (S), 2006-04-26:
Hvis der er en type virksomheder, der skal have fra fire til seks besøg om året
og man ud fra en faglig vurdering siger, at man skal besøge dem fem gange, så er der bare ikke ressourcer til det, fordi de så skal tages et andet sted fra.
Hvordan kan det være, at det er så snævert, at man ikke kan besøge den kategori af virksomheder, som skal besøges i gennemsnit fire til seks gange om året, fem gange?
Hvis man tager me dianen fem, så kan det ikke lade sig gøre, fordi der er afsat ressourcer i fødevarekontrollen til, at man vælger den laveste fællesnævner i alle tilfælde.
Hvorfor skriver man så fire til seks, når det altid er udgangspunktet fire, man vælger?
Det kan jeg simpelt hen ikke forstå.
Der må vi så se, hvad undersøgelsen siger.
Vi har aftalt med Dansk Folkeparti, at er det sådan, at den viser, at der er behov for at se på en tilførsel af yderligere ressourcer, så må vi jo se på det.
Men der er i dag bred mulighed for, at tilsynet kan fastsætte forskellige frekvenser for forskellige typer virksomheder.
Jeg vil gerne spørge til minimumskontrollen.
Der er nogle, der skal have besøg to til fire gange om året, og der er nogle, der skal have besøg seks til otte gange om året.
Men når man afsætter ressourcer til det i fødevarekontrollen, vælger man altid den laveste fællesnævner.
Så vælger man altid to eller seks, det laveste tal.
Hvis det er sådan, at der er virksomheder, der skal have et højere antal besøg, hvorfor kunne man ikke ligge oppe på tre eller syv?
Det undrer mig meget, at man altid vælger den laveste fællesnævner, men det er selvfølgelig, fordi der ikke er ressourcer til at tage den højeste.
Der er ikke noget at sige til, at man ikke når det hele derude.
Derudover kan der jo være virksomheder, som man er på besøg i, hvor man føler et behov for opfølgende kontroller, og så gennemfører man det.
Så der er en bred vifte af muligheder på det felt.
Mette Gjerskov (S), 2006-04-26:
Jamen det, der jo bekymrer mig, er, at ministeren allerede har konkluderet, at det ikke har noget med nedskæringer at gøre.
Der skal laves en undersøgelse nu for 8 mio. kr., eller hvad?
Hvad skal de 8 mio. kr. så bruges til?
På den ene side siger ministeren, at den elendige fødevaresikkerhed i det her land ikke har noget med nedskæringer at gøre.
På den anden side siger han, at han nu tilfører 8 mio. kr., fordi det skal kunne rette op på det hele.
Altså, tingene hænger da ikke sammen her.
Hvad skal de 8 mio. kr. så bruges til?
De 8 mio. kr. skal sådan set ikke bruges til undersøgelsen.
De 8 mio. kr. skal bruges til nultoleranceplanen, bl.a. til et bagmandspoliti, der kan sætte hårdere ind over for den slags virksomheder.
Så kommer undersøgelsen, hvor jeg klart har sagt, at den jo også kan komme til at afdække et behov for at sætte flere ressourcer af.
Det må vi så se på, og det er jo en del af aftalen med Dansk Folkeparti, og det vil vi så gøre.
Tak til ministeren for besvarelsen indtil videre.
Det er jo sådan, at man som både politiker og forbruger i Danmark har lyst til – hvis ikke det var så alvorligt – at sige: Hvordan synes ministeren selv det går?
Jeg vil tro, at alle danskere efterhånden er klar over, at nedskæringer i Fødevarestyrelsen har medført en rystende ringe fødevaresikkerhed i Danmark, og at det er ministerens ansvar.
Jeg vil spørge, om ministeren synes, at det er tilfredsstillende, at der nu er supermarkedskæder som Netto og Bilka og Føtex, som føler, at det er så påtrængende, at de selv går ud og gør noget, og at det er dem, der stopper kødgrossister som f.eks. Skare, og at det ikke er ministeren kontrol, der gør det.
Tror ministeren ikke, det kan hænge sammen med en smule nedskæringer i Fødevarestyrelsen?
Efterhånden som vi er blevet opmærksom på problemerne, har vi også taget fat på at løse dem.
Virksomheder bliver afsløret, der sker politianmeldelser, fødevarekontrollen er i allerhøjeste grad i gang med at gøre noget ved problemerne.
Så jeg forstår slet ikke den indfaldsvinkel, som her kommer til udtryk fra spørgerens side.
Bjarne Laustsen (S), 2006-04-26:
Hvis man nu skal planlægge, er man så ikke nødt til at kalkulere med et eller andet antal minutter i gennemsnit per besøg i forhold til x antal virksomheder?
Vi ved det alle sammen, for ministeren har selv redegjort for det: Vi nåede ikke det hele, vi mangler nogle virksomheder.
Kan man så nå det med de ekstra midler, de få midler, der er sat af?
Så må man da finde ud af at sige: O.k, det giver så i gennemsnit så og så mange minutter til det antal virksomheder.
Vi er jo bagefter, sådan har jeg forstået det; vi har noget, vi skal have indhentet.
Så afsætter man nogle flere penge.
Kan man så nå det, man mangler, når man oven i det medregner den tid, der allerede er sat ned?
Man mener tilsyneladende, at man kan få den samme kontrol på mindre tid.
Det er jo ret markant, tiden er blevet sat ned fra 2004 til 2005, f.eks. bare i forbindelse med besøg i et pizzeria.
Nu taler vi slet ikke om de store fødevaregrossistlagre – i Sydhavnen og andre steder – hvor der har været voldsomme problemer.
Når der netop er en ny aftale, flere penge måske – ganske små og helt utilstrækkelige beløb efter min mening – vil jeg godt spørge ministeren, hvad det her betyder i praksis.
For med de tidligere besparelser har man jo f.eks. nedsat den tid, der bruges på et besøg i et pizzeria; den har man ved tidligere besparelser – i år 2005 – sat ned fra 120 minutter til 70 minutter.
Jeg ved ikke, præcis hvor meget det er i 2006.
Den aftale, der nu er lavet her, hvad giver den sig udslag i?
Hvor mange minutter er der så til et besøg i et pizzeria?
Vi har jo oplevet, at besøgene ikke har været tilstrækkelige, fordi der efterfølgende er blevet fundet varer, som skulle have haft en mere kærlig behandling.
Derfor er det et spørgsmål, om der nu med den nye aftale er sat tilstrækkelig tid af.
Men det er klart, at helt overordnet vil sådan nogle overvejelser jo være en del af den undersøgelse, der sker af hele fødevarekontrollen, hvor man vil se på styringen af fødevarekontrollen.
Mette Gjerskov (S), 2006-04-26:
Jeg står her med ministerens talepapir fra samrådet den 29. marts 2006, og der redegjorde han for sin nultoleranceplan.
Det, jeg så hører ministeren sige nu – det var det, der skete 14 dage efter – er, at der så også blev afsat midler, hele 8 mio. kr. blev der afsat til at gennemføre planen.
Det nye, der gjorde, at Dansk Folkeparti holdt hånden over – eller under – ministeren, var, at nu blev der afsat midler til det.
Så han kom altså bare med et blålys, et stykke papir om en nultoleranceplan, men det var først, da Dansk Folkeparti truede med at vælte ministeren, at der så kom penge på bordet.
Det lyder da helt utroligt.
Det er jo dog også et element i aftalen.
Men det er klart, at vi jo kan iværksætte nultoleranceplanen hurtigere og med større kraft, når der nu bliver afsat penge til den i form af en bevilling på et aktstykke i Finansudvalget.
Det eneste, jeg hører ministeren sige, er 8 mio. kr. i år og 10 mio. kr. næste år.
Jamen det er jo, som jeg i andre sammenhænge har sagt, som at sætte et plaster på et åbent benbrud.
Ifølge ministerens egne tal er der sparet over 100 mio. kr. om året på budgetterne i Fødevarestyrelsen, og så vil han give dem 8 mio. kr., og så er det den store redningsplan.
Kunne ministeren ikke forklare, hvad det er, der ligger i de 8 mio. kr., som skulle gøre, at det var noget helt særligt, som betyder en meget bedre fødevaresikkerhed for danskerne?
Der nævnte jeg så, og det synes jeg da er ganske betydeligt, at der nu er afsat midler til f.eks. at realisere som en ekstra udgift i år nultolerancehandlingsplanen, som jeg tror får en ganske stor effekt, ikke mindst fordi vi nu afsætter midler til, at der er et særligt såkaldt bagmandspoliti, der kan sætte ind over for dem, som særlig begår overtrædelser, eller hvor der er en særlig komplikation, som trænger til at blive undersøgt i forbindelse med overtrædelser. Så det er nogle ganske betydelige tiltag, der gøres her, og der er også, som jeg har redegjort for, nogle ganske betydelige ændringer, i og med at der er sat penge af, og at der er aftalt en ganske klar beskrivelse af, hvordan undersøgelsen af fødevarekontrollen i øvrigt skal finde sted.
Poul Henrik Hedeboe (SF), 2006-04-26:
Hvis man nu sætter den stikprøvekontrol eller periodevise kontrol, man snakker om, op imod det system, hvor der fast er en medarbejder på virksomheden, så er det vel et stort spring fra en lidt løsere model til en, der er – nej, ingenting bliver vel fuldstændig hundrede procent sikkert, men det er vel en mere sikker model.
Selv om vi strammer den offentlige kontrol ved stikprøver, har den svært ved at spille op imod det, at der er en stationær medarbejder.
Der skal man jo huske på, at der på slagtelinjen løbende er kontrol af de dyr, der kommer ind, for sygdomme osv., så det er jo ikke sådan, at der ikke er nogen med en faglig indsigt til stede under produktionen, der kontrollerer det.
Men EU-forordningen foreskriver jo nu, at der alle steder skal være en frekvens af de tilsyn, der så er med det, som svarer til, hvad der er fagligt fornuftigt.
Og der er standarden på disse slagterier altså sat til den samme standard eller frekvens som på tilsvarende virksomheder, der heller ikke har haft daglig kontrol indtil nu.
Men der er jo altså på slagtelinjen løbende kontrol med tingene.
Elisabeth Geday (RV), 2006-04-26:
Et af de steder, hvor der jo helt oplagt er problemer med egenkontrollen, er hos de mindre detailhandlende, altså bagerne og grønthandlerne og de små kiosker, som jo ofte har nydanskere som indehavere.
Jeg kunne godt tænke mig, at ministeren forklarede det, som jeg har fået svar på i et § 20spørgsmål, nemlig hvorfor han afviser at ville oversætte de relevante pjecer om egenkontrol til de store indvandrersprog, altså f.eks. arabisk eller urdu, så vi kan sikre os, at de problemer, som optræder i egenkontrollen, i hvert tilfælde ikke bunder i, at der simpelt hen er sproglige barrierer til hinder for, at indehavere lever op til egenkontrollen og sørger for en ordentlig fødevaresikkerhed.
Som udgangspunkt må danske myndigheder jo kunne kommunikere på dansk med dem, som de kontrollerer.
Som jeg forstår det, er der en udmærket og fornuftig kommunikation også med de virksomhedsejere, der er af udenlandsk oprindelse.
Der kan man også udmærket teste, om egenkontrollen fungerer.
Jeg har faktisk selv deltaget – godt nok mere som tilskuer end som egentlig kontrollant – i sådan en inspektion i en virksomhed, der var drevet af nogle af udenlandsk oprindelse, og der var man udmærket i stand til at se, om tingene fungerede.
Jeg undrer mig altså stadig væk over, at ministeren fortsat er så afvisende og henviser til, at forvaltningssproget er dansk, for det er således, at SKAT, som jo har gennemført den såkaldte fairplaykampagne over for de samme virksomheder, har valgt at oversætte en del af deres materiale til de store indvandrersprog for netop at undgå, at der kunne være tale om sproglige barrierer.
Jeg spørger bare mig selv, hvad der er vigtigst: at sikre, at der ikke kommer usikre fødevarer madvarer ud til forbrugerne, eller at sikre, at de pågældende indehavere betaler den korrekte skat?
Det kunne jeg godt tænke mig at ministeren også forholdt sig til.
Jeg synes, vi er nødt til i den her sag at sikre os, at det ikke er sproget, der er afgørende for, om vi får en ringere fødevaresikkerhed i Danmark.
Men det er jo ikke sådan, at jeg principielt er afvisende over for det.
Det afgørende må være en konkret vurdering af, om der er behov for det eller ej.
Rune Lund (EL), 2006-04-26:
Skal det forstås på den måde, at udenrigsministeren vil oversende alle oplysninger om de såkaldte CIA-fly, som har overfløjet dansk luftrum og/eller er landet i danske lufthavne, direkte til Dick Marty?
Grunden til, at jeg spørger, er, at udenrigsministeren endnu ikke, så vidt jeg er bekendt, har svaret Dick Marty på det her brev.
Men er det sådan, det skal forstås, at Dick Marty nu får alle de oplysninger?
Per Stig Møller (KF), 2006-04-26:
Det er en helt ny skik at bruge spørgetiden på spørgsmål om, hvorvidt jeg vil svare på et brev fra formanden for Europarådets delegation.
Selvfølgelig vil jeg da svare på det brev, det siger da sig selv, men jeg synes, det er en utrolig spild af Folketingets tid at stille mig det spørgsmål, for så kunne man stille spørgsmål om besvarelse af alle breve, der er kommet til alle ministre.
Selvfølgelig besvarer vi posten, og vi besvarer det, jeg har fået fra fru Hanne Severinsen.
Nogle af svarene er allerede givet i Folketinget, nogle er ikke; de vil blive givet via os fra Transportministeriet.
Så naturligvis besvarer vi dem, det er da en selvfølge.
Rune Lund (EL), 2006-04-26:
Begrundelsen for spørgsmålet er, at i Europarådet – det europæiske samarbejde, hvor 46 lande samarbejder primært om menneskerettigheder – foregår der i øjeblikket en undersøgelse vedrørende de såkaldte CIA-fly, som flyver fanger hemmeligt til afhøring under tortur og mishandling, og den undersøgelse vedrører selvfølgelig det luftrum og de lufthavne, der befinder sig i Europarådets 46 medlemslande.
Det er en specialrapporteur, der hedder Dick Marty, som står for undersøgelsen, og han er meget interesseret i at få oplysninger fra alle medlemslandene af Europarådet for at finde ud af, om den slags fly har overfløjet dansk luftrum og er landet i danske lufthavne.
Den konkrete anledning til, at jeg spørger udenrigsministeren om det her, er, at Dick Marty den 31. marts 2006 har sendt et brev til medlem af Folketinget fru Hanne Severinsen fra Venstre og bedt om at få de her oplysninger, og det brev er blevet sendt videre til udenrigsministeren.
»Vil ministeren sørge for, at alle oplysninger om mistænkte CIA-flys flyvninger og landinger i Danmark oversendes til Europarådets særlige rapporteur, Dick Marty, til brug for dennes undersøgelse?«
Bjarne Laustsen (S), 2006-04-26:
Jo, men hvis kontrollen ikke er effektiv, så er det jo tonsvis af kød, der skulle have været destrueret, fordi datoen var overskredet.
Hvis man ikke foretager sig noget, så er der 100 pct. fortjeneste ved, at det ikke bliver opdaget, fordi man så kan give det en ny mærkning.
Det er det, der er problemet med den mangelfulde kontrol, og med, at man ikke følger op på det.
Virksomhederne er tilsyneladende ligeglade med ministeren og hans kontrol, fordi den er mangelfuld.
Det, der er interessant i den her sag, er, at der er gået så lang tid, inden man har fulgt op på det.
Det er for sløvt, siger ministeren.
Nu vil ministeren undersøge sig selv, tror jeg, man siger, for Rigsrevisionen skal også kigge på, om det er godt nok.
Hvad vil ministeren gøre for at sikre, at vi har en kontrol, hvor man både kommer ud til alle virksomheder og der også bliver fulgt op?
Når man mener, at det her er for sløvt, vil ministeren så ikke lige sige, hvad der så konkret skulle være sket i den her sag?
Hvor hurtigt skulle man være rykket ud, og hvad skulle der have været sket?
Har ministeren over for sådan en virksomhed, der lader hånt om fødevaresikkerheden, de redskaber, der skal til for at løse problemet?
Nu skal vi lige tegne billedet med de rigtige proportioner.
Men der er en virksomhed her, hvor man ikke har grebet ind så hurtigt, som man skulle.
Og når hr. Bjarne Laustsen spørger, hvornår man skulle have gjort det, kan jeg sige, at den der politianmeldelse jo burde have ligget der få dage efter, at fristen for at vedtage bødeforlægget blev opfyldt.
Det er jo så det, Fødevarestyrelsen nu har påtalt over for regionscheferne, at sådan nogle ting må man sørge for at have styr på.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jens Peter Vernersen (S), 2006-04-26:
Hvis disse almindeligheder, vi fik oplyst i Fødevareudvalget, om, at man skal have opfølgning på manglende tilsyn og skal undersøge fødevarekontrollen, er det, det drejer sig om i nultoleranceplanen – og så skal der ansættes nogle revisorer, fire-seks stykker måske – så tror jeg heller ikke, at ministeren selv tror på, at det vil løse nogen som helst problemer.
I det her konkrete tilfælde er alt jo i orden ved udgangen af 2004 efter den kontrol, man foretager.
Man får tre ettaller.
Det er det bedste, man kan få.
1 år efter er stort set alting galt.
Det må da være, fordi man enten ikke har lavet det ordentligt året før, eller også fordi alt pludselig er gået skævt i den virksomhed.
Hvordan skulle nultoleranceplanen have været effektueret her?
Nu siger ministeren så, at der er skærpede sanktioner, og at man mister retten til at drive virksomhed.
Hvordan skal det udmønte sig helt konkret?
Det er jo noget, fødevarekontrollen må tage sig af ude på stedet.
Det er jo netop det, fødevarekontrollen er til for.
Fødevarekontrollen er jo til for at påtale de problemer, der er, og opdage dem.
Det skal hr. Jens Peter Vernersen da glæde sig over at de gør.
Hvad indebærer den helt konkret?
Det er måske en meget typisk virksomhed.
I 2004 var der ved årets udgang ingen problemer.
Der fik man ingen anmærkninger i tre tilfælde: Rengøringen var i orden, behandlingen af fødevarer var i orden, og virksomhedens egenkontrol var i orden.
Så går der 1 år, den 23. november 2005 er behandlingen af fødevarerne ikke helt i orden, og virksomhedens egenkontrol er heller ikke helt i orden.
Der bliver givet indskærpelser.
Der bliver ikke anført nogen anmærkninger om rengøringen – det kører videre eller bliver slet ikke undersøgt i det her tilfælde.
Og så ganske kort tid efter går det helt galt.
Så får man bødeforlæg osv.
Hvad var det?
Hvordan skulle den her nultoleranceplan have virket her?
Hvad indeholder den rent faktisk?
Det har ministeren jo ikke formået at forklare os endnu.
Det er sådan, at nultoleranceplanen i høj grad går ud på at kunne sætte ind med mere kontrol af virksomheder, hvor der er behov for en nærmere vurdering af de transaktioner, virksomheden har gennemført: mærkning, handel med varer osv.
Det er også sådan, at nultoleranceplanen betyder betydelig skærpede sanktionsmuligheder over for virksomheder, som ikke overholder reglerne, og som groft eller gentagne gange forsømmer sig mod dem – der er endda mulighed for, at man kan fjerne en virksomhedsleders mulighed for at drive fødevarevirksomhed fremover.