runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Jensen (S), 2001-03-14:
Der er altså i aftalen med den daværende regering ikke tale om, at man har overdraget ejendomsretten.
Man har altså ikke lavet noget, der anstøder grundlovens bestemmelser.
Man har alene overdraget det, der følger af den eksisterende hjemmestyrelov, nemlig råstofbestemmelserne, der knytter sig til den lovgivende og den administrative kompetence på råstofområdet.
Det er det, aftalen indeholder.
Det er det, der er sket.
Der er altså ikke indgået aftaler, der på nogen måde bestemmer over ejendomsretten over undergrunden på Færøerne.
Hjemmestyret har f.eks. ikke i medfør af aftalen ret til at overdrage eller afhænde undergrunden til anden side.
Så er det rigtigt, at der tidligere er lavet juridiske vurderinger af, hvorvidt en overdragelse af det til hjemmestyret vil være i overensstemmelse med grundloven eller ej, og dertil har man sagt: Det vil være anstødeligt i forhold til grundloven og den danske højhedsret.
Men det er heller ikke det, aftalen beror på.
Det er blot en overførsel af den lovgivende og den administrative kompetence.
Det er jo fuldt og helt svar på hr. Skaarups spørgsmål.
Og vi kan godt stå med tekster tilbage fra 1985 og tekster
fra en aftale i 1992 under den daværende regering
Det fører blot til det, vi allerede har svaret på både under samråd og i skriftlig form over for Folketingets 21-mands-udvalg vedrørende Færøerne, og mere har jeg ikke at sige om spørgsmålet.
Peter Skaarup (DF), 2001-03-14:
Jeg mener nu nok, at det vil være rimeligt at komme ind på den forskel, der er i tolkningen i 1985 i forhold til det notat, vi har fået her i 2001.
Derfor vil jeg godt spørge ministeren: Hvordan kan det være, at der er en forskel mellem de to notater?
Hvordan kan det være, at der er en forskel mellem det, vi får at vide i 1985, som så tilsyneladende ikke skulle offentliggøres, ikke skulle overgives til Statsministeriet, og så situationen nu? Det mener jeg vil være rimeligt at ministeren svarer på.
Så vil jeg som sagt også spørge - jeg synes ikke helt, jeg fik svar på det - til den her situation omkring råstofloven.
Råstofloven gælder vel stadig væk på Færøerne, det går jeg ud fra at ministeren er enig i, men er det ikke rigtigt, at det udelukkende er staten, der har ejendomsretten til råstofferne i undergrunden ifølge råstofloven?
Kan det ikke bekræftes af ministeren?
Frank Jensen (S), 2001-03-14:
Jeg er ikke ansvarlig minister for råstofanliggender.
Der må hr. Skaarup stille sine spørgsmål til ministre, der tidligere har haft ansvaret for råstofanliggender, der knytter sig til Færøerne. Det, jeg er blevet bedt om at svare på her i Folketingets spørgetid, som jeg stiller op til, er at svare på de statsretlige spørgsmål, grundlovsmæssige spørgsmål, der knytter sig til en aftale indgået af den daværende Schlüter-ledede regering i 1992.
Og når hr. Skaarup spørger, om de retlige vurderinger er forskellige, så er de klart forskellige, afhængig af hvad man spørger om. Når man spøger om en overdragelse af ejendomsretten, en overdragelse af territoriet, til det at bestemme over territoriet, eventuelt afhænde det til anden side, vil det ikke være i overensstemmelse med grundloven.
Men det at overføre kompetencen, som allerede oplistet i den eksisterende hjemmestyrelovs bilag, nemlig lovgivningskompetencen og forvaltningskompetencen, den administrative kompetence over råstofområdet, er fuldt og helt i overensstemmelse med grundloven, og det er også i overensstemmelse med gældende hjemmestyrelov.
Peter Skaarup (DF), 2001-03-14:
Jamen så vil jeg godt stille et spørgsmål til ministeren om den aftale med Færøerne om olie i 1992.
Det er rigtigt, at det ikke er den nuværende regerings ansvar, det var den tidligere statsminister, Poul Schlüter, der lavede den, men jeg vil godt spørge ministeren, om ministeren mener, at det var rigtigt af den daværende statsminister at indgå en sådan aftale, når nu der var det notat her fra 1985, som Statsministeriet godt nok ikke ønskede at modtage, men hvor der rent faktisk var bedt om et notat i Justitsministeriet, der sagde, at der var problemer.
Jeg vil altså gerne spørge ministeren, om ministeren mener, at det var rigtigt af den daværende statsminister så at indgå en aftale, som man vist roligt kan sige ligger på kanten af det notat fra 1985.
I forbindelse med den tidligere talers sådan lidt ophidsede indlæg vil jeg ganske stilfærdigt lige spørge ministeren, om ministeren ikke kan bekræfte, at det er sådan, at vi i Danmark faktisk får rigtig mange både asylsøgere og familiesammenførte til landet hvert eneste år.
Sidste år var det 22.601.
Kan ministeren bekræfte det?
I den periode, hvor vi har diskuteret den her Uma-sag, er der kommet 496 asylsøgere og familiesammenførte, hvis man bruger tallene fra sidste år som udgangspunkt.
Hver eneste dag, hvis man bruger de samme tal, kommer der 62 asylsøgere og familiesammenførte til landet.
Kan ministeren ikke godt bekræfte, at så stram er den danske udlændingelovgivning altså heller ikke, når det er 62 mennesker, der hver eneste dag kommer ind i landet med dertil hørende udgifter for den danske stat?
Afslutningsvis vil jeg godt spørge ministeren: Er problemerne i den her sag, som optager spørgerne meget, ikke, at der i det danske system er en række klagemuligheder, ankemuligheder, hvor man udnytter systemet til det yderste fra en række advokaters side?
Og det skal sådan set gå på det, som ministeren i første omgang ikke svarede på, nemlig den politiske vurdering.
Ministeren vurderer altså, at det juridisk er i orden, det, som den daværende statsminister gjorde, men så vil jeg godt spørge: Hvordan vurderer ministeren det politiske i sagen?
For ét er, at det er ministerens egen vurdering, at det juridisk er i orden, men noget andet er, om det efter ministerens opfattelse er i orden på baggrund af det notat fra 1985, at man så politisk alligevel vurderer, at man godt vil indgå en aftale.
Jeg ved jo, at Socialdemokratiet på daværende tidspunkt ikke råbte hurra, dengang man fik at vide, at der var indgået en aftale, der overdrog stort set samtlige rettigheder med hensyn til den færøske olie til Færøerne.
Derfor synes jeg, det ville være rigtigt, at ministeren også svarer på, om det efter ministerens opfattelse var fornuftigt rent politisk.
Frank Jensen (S), 2001-03-14:
Jeg kan henvise til den redegørelse, statsministeren har givet Folketinget, at regeringen vedstår aftalen fra 1992, at den nuværende regering vedstår aftalen fra 1992, og at der ikke fra den nuværende regering er planer om at tage initiativ til at genforhandle aftalen.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Peter Skaarup (DF), 2001-03-14:
Dansk Folkeparti er optaget af det meget interessante spørgsmål om, hvordan det kan gå til, at der er lavet en aftale, der tilsyneladende giver Færøerne de fulde muligheder for at få de indtægter, der måtte komme ud af eventuel olie i den færøske undergrund.
Derfor er vi interesseret i spørgsmålet, og vi synes, at det er meget mystisk, at Statsministeriet beder om et notat hos Justitsministeriet, og så ønsker Statsministeriet efterfølgende ikke at modtage det pågældende notat.
Jeg vil godt spørge justitsministeren: Er det normalt, at ministerier - i det her tilfælde Statsministeriet - beder Justitsministeriet om en udtalelse, og så ønsker det pågældende ministerium bagefter ikke at modtage samme udtalelse?
Et andet spørgsmål, jeg godt vil stille justitsministeren, er: Er ministeren enig i, at der i det notat fra 1985 er en forskel i de juridiske vurderinger af tingene med hensyn til rigsfællesskabet og grundloven i sammenligning med det nye notat, som Færøudvalget fik overbragt fra Justitsministeriet her for nylig?
Er ministeren enig i, at der er en forskel, der er en glidning i tolkningerne af, hvor ejendomsretten til olien er?
Det sidste spørgsmål, jeg vil stille, er: Vurderer justitsministeren ikke, at den gamle råstoflov, som stadig gælder på Færøerne, siger, at det er staten alene, der har ejendomsretten til råstofferne i den færøske undergrund?
Anita Bay Bundgaard (RV), 2001-03-14:
Der er slet ikke tale om at ignorere det.
Selvfølgelig bliver Rigsrevisionens rapporter taget alvorligt, både de negative og de positive tilkendegivelser, der jo også er i evalueringen, og som man jo også kunne fokusere på.
Jeg synes, at det ville være på sin plads, hvis hr. Jens Hald Madsen sparede lidt på de meget store ord til situationer og lejligheder, hvor der faktisk bliver brug for dem, for det gør der jo indimellem.
Det skal vi jo netop have, selvfølgelig skal vi have et offentligt system, der kommer alle til gode i Ghana og især de fattigste, som den danske bistand jo går til.
Det er derfor, vi faktisk gerne vil bygge et offentligt sundhedssystem op, så man ikke behøver at skulle bruge penge på korruption til at komme ind i det private system.
Jens Hald Madsen (V), 2001-03-14:
Hvorfor skal man have et offentligt sundhedssystem, hvis lægerne flygter for at praktisere i Miami?
Hvorfor skal man have et offentligt sundhedssystem, hvis man skal betale så meget i bestikkelsespenge, at det bedre kan betale sig at komme på et privathospital?
»Ikke mærkbare resultater«.
Jamen, det er da klart, at der ikke har været mærkbare resultater, når man har sådan en situation med korruption, lægeflugt, mangler i regnskaberne.
Jeg må sige, det virker jo som om, det ikke imponerer ministeren overhovedet.
De her 225 mio. kr., det var så det.
Så bliver jeg nødt til at spørge: Hvis det her ikke har nogen konsekvenser overhovedet, ikke engang at man fremover vil kigge på tingene på en anden måde, hvad skal vi så med evalueringer, når der ikke er nogen konsekvenser af dem?
Når der ikke er nogen konsekvens, hvorfor skal vi så have Rigsrevisionen til at gennemgå de her projekter, hvis ministeren fuldstændig ignorerer de kritikpunkter, Rigsrevisionen kommer med?
Anita Bay Bundegaard (RV), 2001-03-14:
I lige præcis det citat, som hr. Jens Hald Madsen henviser til, står der netop, at udvalget, Finansudvalget, »ikke fik oplyst«.
Det er jo ikke det samme som at sige, at det blev fortiet.
Der har ikke været nogen fortielser her.
Her har været en prioritering af, hvilke oplysninger og hvilke risici det var meget vigtigt at nævne over for Finansudvalget.
Det har man altså som sagt gjort, fordi det her var en ny måde at lave bistand på, og derfor var der mange risici forbundet med det.
Og de er anført.
Så vil jeg sige med hensyn til resultater: Som Rigsrevisionen også selv slår fast, er det ikke forventeligt, at man kan have mærkbare resultater efter blot 2-3 år, for vi går jo her ind i nogle meget grundlæggende strukturer i en hel sektor.
Rigsrevisionen anfører faktisk selv, at man ikke kan forvente hurtige resultater.
Samtidig fastslår Rigsrevisionen jo, at det er rigtigt at have et program som det her, og at det fortsat vil være rigtigt at have et program som det her.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-14:
Ministeren taler gang på gang i sit svar om konsekvenserne på arbejdsmarkedet for kvinderne af at prioritere deres børn højt, men er ministeren ikke opmærksom på, at det også kan have konsekvenser, hvis man prioriterer børnene lavt?
Og har ministeren ikke læst mange interview ikke bare med mænd, der er kommer op i nærheden af pensionsalderen, men også med kvinder på høje, fremtrædende poster i samfundet - som der heldigvis også er mange kvinder, der har i Danmark - som siger, når de bliver spurgt: Er der noget, du fortrød?
Det er da en en hård konsekvens for en kvinde at måtte drage den lære og føle, at dér gjorde man noget forkert.
Er ministeren ikke klar over, at man ikke kan spole filmen tilbage og så gøre det rigtige?
Er ministeren ikke klar over, at man en gang imellem skal følge sine følelser og ikke bare, hvad en minister siger henne i et parlament, hvor ministeren i øvrigt bruger tal og statistikker, som ikke har en pind med virkeligheden at gøre?
Lotte Bundsgaard (S), 2001-03-14:
Jeg er enig med hr. Frank Dahlgaard i, at man ikke kan spole sit liv tilbage.
Jeg er også enig med hr. Frank Dahlgaard i, at man skal følge sit hjerte.
Når det så er sagt, vil jeg godt sige lidt til hr. Jann Sjursens diskussion.
Jeg synes, det er en spændende diskussion, hvordan vi får flere kvinder og mænd, eller især flere mænd til at deltage og flere mænd til at tage orlov.
Derfor kigger jeg mig selvfølgelig også rundt og ser på, hvilke ordninger man har andre steder.
Nogle har talt meget om den islandske model, hvor man altså får 3 måneders ekstra orlov, og har sagt, at hvis vi fik den i Danmark, ville mange flere mænd tage orlov.
Desværre er det sådan, at det faktisk viser sig ikke at være tilfældet.
I Danmark har vi jo den islandske model, blot i lidt mindre målestok.
I Danmark har fædrene jo én måned af barselsorloven, som er forbeholdt dem: to uger lige efter fødslen og to uger 25 og 26 uger efter fødslen.
Det er desværre bare sådan, at efter fødslen er der kun godt og vel halvdelen af fædrene, der benytter sig af den her mulighed, og kun hver femte far benytter sig af muligheden, når vi når frem til uge 25 og 26 efter fødslen.
Så hvis missionen er at få nogle flere mænd til at tage orlov, tror jeg faktisk ikke, at det umiddelbart er den ordning, man skal benytte. Hvad så med økonomien, kan man spørge.
Kan vi få flere mænd, en større procentdel, til at tage orlov, hvis vi har en højere ydelse?
Når vi ser på mændene, er det jo, som jeg også sagde tidligere, sådan, at uanset om orlovsydelsen har været på 80 pct., 70 pct. eller 60 pct., har kun 7-9 pct. af dem, der har taget orlov, været mænd.
Derfor mener jeg faktisk, at det her i langt højere udstrækning handler om at få skabt en familievenlig politik på arbejdspladserne og få sikret, at man, når man tænker ferie, tænker på børnefamilierne, hvilket vi jo også har vedtaget en lov, der skal sørge for, få sikret, at man, når man fordeler arbejdstid, tænker på børnefamilierne, og alle de her ting.
Jeg mener faktisk, det er der, det virkelige ryk skal til, for at vi kan få en bedre børne- og familiepolitik i Danmark.
Jann Sjursen (KRF), 2001-03-14:
Jeg synes sådan set, at selv om ministeren og jeg godt kan have nogle fælles holdninger til det her med, at det vil være en god idé, hvis flere fædre ville tage orlovsordning,
så er det egentlig lidt forstemmende, at efter at ministeren har punket de kvinder, som vælger at tage børnepasningsorlov, oven i hovedet for det valg, de har truffet - sådan som jeg oplever det i hvert fald - så er budet på, hvordan vi får flere mænd eller fædre til at tage orlov, endog særdeles pauvert. Jeg tror sådan set heller ikke nødvendigvis, at islandske modeller, norske modeller eller svenske modeller - selv om der i Sverige faktisk er en del mænd, der tager orlov, fordi man bl.a. også får mulighed for at kombinere det med deltid - bringer nogle flotte statistikker frem, sådan som ministeren kunne ønske sig det.
Men jeg tror så til gengæld, at det ville tilvejebringe nogle familier, som ville have det bedre, fordi de samlet set kunne indrette sig på en måde, hvor der blev mere tid for forældrene til deres børn, også selv om det måske ikke lige fik den ligestillingsprofil, som ministeren gerne vil give det: at det nogenlunde fifty-fifty er far og mor, der deler orloven.
Det fører mig frem til at stille det spørgsmål til ministeren: Når ministeren ikke vil noget i forhold til længere orlovsordninger med bedre ydelser, er det så, fordi ministeren frygter, at der så bare vil være endnu flere kvinder, der tager orlov, og så ser det ud fra et ligestillingsperspektiv endnu værre ud, end det gør i dag, og er det derfor, der ikke kommer til at ske noget på hverken orlovs- eller deltidsarbejdsområdet?
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-14:
Vil ministeren medgive, at ministeren er ligestillingsminister og ikke børneminister, og at når det kommer til stykket, vil ministeren altid prøve på at få mere ligestilling på arbejdsmarkedet og i samfundslivet, om det så sker på børnenes bekostning, sådan at det udsagn, ministeren er kommet med her under de sidste spørgsmål, at det altid er
børnene, der kommer i første række, er snak og forkert og ikke er det, som ministerens politik går ud på, for den går ud på at lave ligestilling for enhver pris, og den pris betaler så børnene?
Lotte Bundsgaard (S), 2001-03-14:
Nej, det vil jeg ikke give hr. Frank Dahlgaard ret i.
Til hr. Jann Sjursen vil jeg sige, at jeg faktisk ikke mener, at jeg har punket nogen kvinder i hovedet.
Jeg har bare sagt noget, som beskrev virkeligheden, og det kan godt være, at man nogle gange kan sige, at det kan være politisk ukorrekt at gøre det.
Men jeg har beskrevet en virkelighed, hvor vi kan se, at over 90 pct. af dem, der tager børnepasningsorlov, er kvinder, hvor vi kan se ud fra undersøgelser, som både Ingeniørforeningen og HK har lavet, at det kan være et problem for kvindernes mulighed for at fastholde og få et godt arbejde.
KAD har ved deres undersøgelse vist, at det kan være et problem for kvinders pensionsforhold.
Det kan godt være, at det ikke er politisk korrekt at sige, men sådan ser verden altså ud, og det mener jeg at jeg har en forpligtelse som ligestillingsminister til at gøre opmærksom på.
Så spørger hr. Jann Sjursen, om jeg vil tænke over, om der vil ske noget i forhold til ligestillingsperspektivet i Danmark, når vi vedtager love.
Det synes jeg altid, man skal.
Jeg synes altid, man skal forsøge at lave love, som sikrer, at mænd og kvinder får de samme muligheder på arbejdsmarkedet, uanset om det gælder orlovsordninger, eller løn, eller hvad det er inden for, eller sygehusvæsenet, eller hvad ved jeg, udviklingsbistand.
Jeg synes faktisk, det er vigtigt at overveje: Sikrer vi nu, at mænd og kvinder får lige muligheder?
Så det vil jeg selvfølgelig gøre, også når vi diskuterer orlovsordningen.
Jann Sjursen (KRF), 2001-03-14:
Jamen jeg synes også, det er overordentlig væsentligt at sikre mænd og kvinder lige muligheder, men jeg synes sådan set også, det er ret væsentligt, at sådan en formel ligestillingsbetragtning ikke fører til, at vi nu opfordrer kvinder til at lade være med at tage børnepasningsorlov af hensyn til, at vi helst skal have kvindernes procentsats ned på de 7, som den vel er i nærheden af i øjeblikket for mænd.
Det er jo konsekvent ligestilling, men det er også lodret imod de ønsker, børnefamilierne rent faktisk selv har.
Så skal vi selvfølgelig tage udgangspunkt i virkeligheden.
Virkeligheden er, at Ingeniørforeningen, HK og KAD har lavet nogle undersøgelser.
Virkeligheden er også, at Socialforskningsinstituttet, som jeg tidligere har været inde på her i debatten, har fremlagt undersøgelser, som ikke giver ministeren det belæg, hun gerne vil have, for at kunne påstå, at det partout skader kvinders karriere, hvis de tager orlov. Jeg vil derfor sige til ligestillingsministeren, at jeg synes, ligestillingsministeren og regeringen skulle tage fat på de problemer, der er for kvinderne i forhold til pensionsspørgsmål og tilbagevenden til arbejdsmarkedet, og så i øvrigt også overveje en kende, om vi ikke kunne gøre det lidt bedre rent orlovsmæssigt i forhold til det, der også er erfaringer med fra de andre nordiske lande.
Det er jeg faktisk ret overbevist om at vi kan.
Lotte Bundsgaard (S), 2001-03-14:
Min opfordring gik ikke på, at færre forældre skulle tage orlov.
Min opfordring gik på, at nogle af alle de kloge, unge mænd, som mener, at deres koners arbejde er lige så vigtigt som deres, som mener, at ligestilling er vigtig, måske i i højere udstrækning burde tage børnepasningsorloven, i stedet for at det altid eller i hvert fald i over 90 pct. af tilfældene er kvinderne, der tager den.
Det gik min opfordring på.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jens Hald Madsen (V), 2001-03-14:
»Vil ministeren redegøre for Rigsrevisionens skarpe kritik af Udenrigsministeriet, hvor det påvises, at regeringen i 1998 fortiede vigtige oplysninger over for Folketingets Finansudvalg op til beslutningen om at bevilge 225 mio. kr. over 5 år til et omfattende sundhedssektorprogram i Ghana?«
I forbindelse med Venstres nye oplæg omkring udviklingsbistand går vi meget op i, at man evaluerer projekter, og at der er en konsekvens af den evaluering, man foretager.
Venstre har således hørt fra udviklingsministeren, at der bliver foretaget evalueringer, og at der bliver fulgt op på de evalueringer.
Her har vi altså et helt klassisk eksempel på, at man, når man nu evaluerer, kan se, at der, på trods af den viden
man har haft, er nogle oplysninger, som simpelt hen ikke er kommet frem til dem, der er beslutningstagere
Og det er det, jeg gerne vil have redegjort for.
Anita Bay Bundegaard (RV), 2001-03-14:
Rigsrevisionen har gennemført sin første rapport om sektorprogrambistand og valgte at afgrænse undersøgelsen til sundhedssektorprogrammet i Ghana, som er et klart eksempel på en udviklingsform for sektorprogramstøtte, netop den bistandform, som regeringen i både »Strategi 2000« og i »Partnerskab 2000« har forelagt Folketinget.
Rigsrevisionen har derfor ligesom statsrevisorerne i deres bemærkninger til rapporten givet nogle principielle bemærkninger om revisionen og kontrollen af den.
Det er en ret spændende og læseværdig rapport, og jeg er meget tilfreds med Rigsrevisionens konklusioner.
Det bliver slået fast, at forberedelsen af programmet var god, at den vidtrækkende donorkoordination bidrager til at fremme programmets gennemførelse og endelig, at procedurerne og rapporteringen i programmet sikrer en afdækning af forholdene i sundhedssektoren, som giver Ghanas myndigheder og donorerne et fyldestgørende grundlag for at prioritere den videre indsats.
Rigsrevisionen finder, at betingelserne var til stede og fortsat er til stede for denne her form for støtte til sundhedssektoren i Ghana.
Og statsrevisorerne har efterfølgende fremhævet principperne for revision og kontrol i dette program som model for fremtidig tilsvarende støtte.
Jens Hald Madsen (V), 2001-03-14:
Jeg takker for redegørelsen.
Jeg er fuldstændig enig med ministeren i, at betingelserne var til stede.
Men det, det handler om her, er, at der blev fortiet oplysninger om, at 80 pct. af lægerne udvandrede, når de var færdiguddannede, at befolkningen faktisk foretrækker den private sundhedssektor, fordi der er bedre læger, og der ikke er så megen korruption, og at forskellen på priserne derfor ikke er så stor, og at der har forekommet mangler og uregelmæssigheder i regnskaberne for 1995 og 1996. Det er jo derfor, vi står her i dag.
Betingelserne har været i orden.
Det, det handler om, er fremlæggelsen for Finansudvalget, for ulandsstyrelsen.
Dér har man fortiet nogle helt essentielle oplysninger, og det, som jeg gerne vil have en redegørelse for, er: Hvorfor har man gjort dem?
Anita Bay Bundegaard (RV), 2001-03-14:
Jeg tager selvfølgelig Rigsrevisionens bemærkninger, om at lægemangelen burde være oplyst, til efterretning.
Men der er ikke noget i Rigsrevisionens rapport, der antyder, at den danske støtte skulle have været tilrettelagt anderledes, eller at det har haft konsekvenser for støttens gennemførelse.
Det er sådan, at lægemangel, herunder udvandring af læger, er et meget stort problem i mange udviklingslande.
Ghana er ikke noget særtilfælde.
Der er i Ghana sådan nogenlunde samme antal læger pr. 1.000 indbyggere, som der er i Tanzania og i Uganda, og det vil faktisk sige fire læger pr. 100.000 indbyggere.
Men det grundlæggende formål i den danske bistand er at hjælpe de fattige på landet, og i den sammenhæng er lægemangel faktisk ikke den største risiko for programmet.
Der er meget få læger til rådighed, og indsatsen er ikke bygget op omkring lægerne, fordi andet personale i den her sektor faktisk spiller en langt større rolle inden for den primære sundhedstjeneste.
Så er det også vigtigt at huske, at en meget stor del af sygdomme, ikke mindst dem, som rammer de fattige, kan forebygges og helbredes på det primære niveau.
Rigsrevisionen opfordrer til, at spørgsmålet om lægemangel drøftes med de ghanesiske myndigheder.
Problemstillingen vedrørende lønninger til offentligt ansatte i sundhedssektoren har været meget central for drøftelserne mellem donorerne og ghaneserne
, siden den årlige fælles evaluering fandt sted i 2000.