Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-12-05:
Der er mange, der har budt ind i kølvandet på Strukturkommissionens arbejde med et forslag om oprettelse af sundhedscentre, og jeg tror, der findes næsten lige så mange definitioner og versioner af begrebet sundhedscenter, som der er bud.
Nu får vi så et mere, Kristendemokraternes beslutningsforslag om at oprette en statslig pulje på 100 mio. kr., som amter og kommuner kan søge om midler fra til oprettelse af sundhedscentre.
Formålet er - og det er jo ædelt - at sikre samarbejde om en sammenhængende indsats over for borgerne.
Det er et formål, som jeg i sagens natur er fuldstændig enig i.
Som bekendt har regeringen netop for at forfølge målet om sammenhæng i den offentlige opgavevaretagelse nedsat en Strukturkommission.
Strukturkommissionen afleverer meget snart, nemlig den 9. januar, sin betænkning, og så er det op til os, regeringen og Folketinget, at arbejde med betænkningen.
Hvordan sikrer vi, at behandling, pleje, genoptræning og forebyggelse gives der, hvor det giver kvalitet for den enkelte, og hvor det giver effektivitet for samfundet?
Det kan da godt tænkes, at det f.eks. sker bedre gennem en samling af de primære sundhedsydelser i borgernes nærmiljø, en samling i, hvad man kunne kalde sundhedscentre.
Men det kan man i amter og kommuner, der, hvor ansvaret for en effektiv organisering af sundhedsvæsenets tilbud er placeret, allerede i dag, og det findes der heldigvis også eksempler på at man gør.
Der er amter og kommuner, der i fællesskab har etableret sundhedscentre.
Der er typisk tale om en fysisk samling, f.eks. i nedlagte sygehuse, af amtslige og kommunale tilbud på sundhedsområdet, og ofte har også privatpraktiserende sundhedspersoner lejet sig ind.
Der er også kommuner, der har sundhedscentre, som rummer de kommunale tilbud på børn- og ungeområdet, f.eks. sundhedspleje og familierådgivning.
Der er kommuner, der har sundhedscentre i tilknytning til plejehjem eller ældrecentre med aflastningspladser, akutpladser, træningsfacilieter osv. - nogle steder med fælles finansiering mellem amtet og kommunen i et forsøg på at kaste lys på den gråzone, der er i rummet mellem amt og kommune, når vi snakker sundhed.
Netop på ældreområdet har regeringen og Dansk Folkeparti afsat 37 mio. kr. til udvikling og etablering af kommunale tilbud om aflastnings-, akutpleje- og genoptræningspladser.
Så der findes allerede en række eksempler, hvor man forsøger at give dette begreb, dette elastiske begreb sundhedscentre et konkret indhold.
Der findes eksempler på et vellykket samarbejde mellem amter og kommuner og mellem forskellige sundhedsprofessioner.
Men der er desværre også eksempler på, at samarbejdet ikke fungerer.
Det er der, til trods for at amter og kommuner er forpligtet til at samarbejde efter lovgivningen og har været det i årevis, og til trods for at samarbejdet om effektive og sammenhængende forløb åbenlyst kan betale sig for amter og kommuner, og endelig til trods for at manglende samarbejde giver dårligere patientforløb og dermed et ringere resultat for borgerne.
Lad mig tilføje, at amter og kommuner allerede har fået pengene til at løse de problemer, disse myndigheder har ansvaret for.
Personlig tror jeg ikke på, at en central pulje på 100 mio. kr. til sundhedscentre vil løse samarbejdsproblemerne.
Til gengæld får vi snart en anden mulighed for helt generelt mere grundlæggende at overveje, hvordan det offentlige system bedst indrettes, og hvor ansvaret for opgaverne skal lægges, så det giver borgerne et sammenhængende tilbud.
Den chance får vi i kølvandet på Strukturkommissionens betænkning.
Her vil regeringen tillægge det højeste prioritet, at der skabes de bedst mulige rammevilkår for, at man decentralt kan sikre borgerne en koordineret, en helhedsorienteret og en tværfaglig indsats.
Med det udgangspunkt kan vi tale om, hvad der kan være behov for af konkrete initiativer, der kan medvirke til at skabe mere sammenhæng i patientforløbet, fordi effekten af sådanne initiativer i betydeligt omfang afhænger af bl.a. den konkrete myndighedsstruktur og den konkrete fordeling af finansieringsansvaret for opgaven.
Vi skal skabe rammerne, vi skal skabe de rigtige incitamenter, så de, der har opgaven, også har ansvaret for at finansiere den.
Jeg har tidligere sagt, at sundhedscentre er en tanke med fremtiden for sig.
Derfor er jeg også sympatisk indstillet over for de intentioner, der ligger bag forslaget, men jeg mener som sagt ikke, at tidspunktet er velvalgt, og jeg tvivler meget på, at metoden med en pulje til statslig medfinansiering er den rigtige.
På nuværende tidspunkt har vi muligheden for fra centralt hold at gå efter at sikre det rette fundament og den solide konstruktion frem for den nødvendige løbende vedligeholdelse, hvor vi i stedet blot lapper på hullerne, og derfor er min og regeringens konklusion altså den, at selv om vi nærer meget sympati for de overvejelser, der er i forslaget, er det ikke det rigtige tidspunkt at fremme det på.
Vi har skabt en enestående historisk chance via Strukturkommissionen til at få en grundlæggende diskussion om opgaveplacering, opgaveansvar og finansiering.
Vi er målrettet på jagt efter at foretage de ændringer i opgavefordeling og struktur, der er nødvendige for at motivere den offentlige sektor til at sikre sammenhæng i sin opgaveløsning.
Når vi kender konklusionerne på den debat, kan vi også med rimelighed bedre diskutere, om vi skal lægge lokkemad frem for at trække processerne i den rigtige retning.