Kristian Jensen (V), 2006-05-17:
Jeg vil gerne starte med, selv om det er lidt uden for nummer, at sige tak til fru Lissa Mathiasen for alle de rosende ord om Skatteministeriets indsats mod snyd.
Det glæder mig, at det er blevet bemærket så positivt.
Til forslaget her, B 95, er der det at sige, at det går ud på, at regeringen skal fremsætte et lovforslag, der fjerner de væsentligste dele af skattebegunstigelsen fra forældrekøbsordningen ved for det første at indføre krav om, at virksomhedsordningen ikke kan anvendes til udlejning af boligejendomme til familiemedlemmer, og for det andet at ophæve den såkaldte 15-procents-regel, hvorefter boliger kan overdrages til 15 pct. under vurderingssummen, således at der i stedet skal anvendes den faktiske markedsværdi.
Efter forslaget skulle provenuet ved at fjerne skattebegunstigelsen bruges til at øge boligbyggeriet.
Til det vil jeg gerne sige, at skattestoppet er udgangspunktet for regeringens skattepolitik.
Regeringen kan derfor ikke støtte en ændring af virksomhedsordningen, så ordningen ikke længere kan anvendes til udlejning af boligejendomme til familiemedlemmer.
Regeringen kan heller ikke støtte en ophævelse af den såkaldte 15-procents-regel.
Forældrekøb, som det kaldes, er en kendt ordning, og regeringen har ingen intentioner om at afskaffe eller ændre den.
Faktisk er forældrekøb med til at løse en del af boligproblemet for bl.a. unge, der skal studere i en af universitetsbyerne.
Forældrekøbene medfører således, at presset på kollegierne bliver mindre, så de studerende, hvis forældre ikke kan eller vil købe en bolig til dem, dermed får mulighed for nemmere at få et kollegieværelse.
SF har så den indstilling, at forældrekøbsordningen er et skattemæssigt problem.
Det er jeg ikke enig i.
Det er ikke et skattemæssigt problem, at forældre har mulighed for at købe en lejlighed og leje den ud på markedsvilkår.
Det er heller ikke et skattemæssigt problem, at forældrene eventuelt lejer lejligheden ud til deres egne børn og dermed løser et akut behov hos barnet for at få en bolig, f.eks. i studietiden.
Det såkaldte forældrekøbsproblem er ikke et spørgsmål om anvendelse af virksomhedsordningen eller ej.
Det er et spørgsmål om, hvad der er den rigtige husleje, når forældre udlejer til deres egne børn.
Det kompliceres imidlertid af, at der på grund af huslejereguleringen ikke er fri prisdannelse på udlejningsområdet.
Som nævnt i mit svar af 11. april i år på alm. del, det, der hedder spørgsmål 269, opstår en eventuel besparelse ved at anvende virksomhedsordningen i stedet for at anvende personskattelovens regler, fordi der som følge af huslejereguleringens bestemmelser om huslejefastsættelse bliver et skattemæssigt underskud.
Den symmetriske beskatning i virksomhedsskatteordningen, altså at man beskatter udgifter og indtægter ens, medfører en samlet lavere skat end den asymmetriske skattebehandling af renteudgifter og personlig indkomst uden for virksomhedsskatteordningen, altså der, hvor der er en forskel på, hvilken procentsats beskatning og fradrag regnes ud fra.
Det gælder ikke blot, når forældre er topskatteydere, det gælder også, når forældre er mellemskatteydere.
Hvis man skal tale om, at nogle har mere gavn af at anvende virksomhedsordningen end andre, så er det faktisk forældre med en negativ kapitalindkomst.
Fordelen ved at anvende virksomhedsordningen reduceres ganske kraftigt, hvis forældrene har en positiv kapitalindkomst.
Virksomhedsordningen sikrer således, at forældre med negativ kapitalindkomst kan skaffe deres børn en bolig til nogenlunde samme omkostninger som forældre med en positiv kapitalindkomst.
Jeg mener heller ikke, det er et skattemæssigt problem, at forældre overdrager en lejlighed til deres børn efter den såkaldte 15-procents-regel, som fremgår af det, der hedder værdiansættelsescirkulæret fra 1982.
Reglen, som nu næsten har 25-års-jubilæum, har således været gældende og indebærer, at forældre kan overdrage fast ejendom til deres børn til en værdi, som ligger 15 pct. over eller 15 pct. under den senest bekendtgjorte ejendomsvurdering.
Der er tale om en praktisk regel, som betyder, at parterne undgår problemer med at fastsætte en præcis handelsværdi.
Fordelen ved 15-procents-reglen er, at borgerne ved, hvad de kan forholde sig til.
Det forhold, at priserne nogle steder lige nu stiger hurtigt, og at de dermed ikke hele tiden kan afspejles i den offentlige vurdering, betyder ikke, at 15-procents-reglen skal ændres.
I parentes bemærket
kan jeg sige, at vurderingen på ejerlejligheder er steget ganske betydeligt ved den seneste almindelige vurdering, som blev offentliggjort på SKATs hjemmeside den 18. april i år.
Når man kigger på SF’s begrundelser for deres forslag, så begrunder SF det med, at forældrekøbsordningen bliver stadig mere udbredt i de store byer, og at ordningen forvrider boligmarkedet og presser priserne op, så unge familier får stadig sværere ved at komme ind på boligmarkedet.
SF henviser så til oplysninger i pressen fra ejendomsmæglere, der siger, at 60-70 pct. af alle lejligheder i København og Århus sælges til forældre, der lader børnene bo i lejligheden, og at langt de fleste af lejlighederne så videresælges til børnene.
Ifølge oplysningerne skulle omkring 70.000 ejerlejligheder i København og Århus i dag være forældreejede.
Jeg vil bare sige ganske stille og roligt, at de oplysninger ikke kan bekræftes i det materiale, som SKAT ligger inde med.
De nyeste tal fra SKAT viser, at der i alt er ca. 130.000 ejerlejligheder i Danmark.
Ca. 30.000 af dem er udlejet, og heraf ejes kun 14.000 af personer, der anvender virksomhedsordningen.
Det er endda ikke muligt at sige noget om, hvor stor en del af de 14.000 lejligheder, der er lejet ud til børn eller forældre.
I antallet indgår også lejligheder, der er lejet ud til f.eks. viceværtboliger, medhjælperboliger, funktionærboliger eller andet.
Ifølge det materiale, som SKAT ligger inde med, var henholdsvis 8 pct. og 13 pct. af alle salg af ejerlejligheder i 2004 i København og Århus familiesalg.
Henholdsvis 89 pct. og 74 pct. af alle salg af ejerlejligheder i 2004 i København og i Århus var salg i fri handel.
Jeg skal derfor bare pointere, at SF’s forslag er baseret på stærkt overdrevne og stærkt fejlagtige tal for omfanget af forældrekøb og familiehandler.
SF mener ydermere, at der vil være et stor skatteprovenu ved at lave et stop for anvendelse af forældrekøbsordningen.
Det mener jeg heller ikke er rigtigt.
Skatteministeriet har ikke et tilstrækkelig detaljeret materiale til at kunne beregne et skatteprovenu på stop for anvendelse af forældrekøbsordningen, og de 200 mio. kr., som SF nævner som provenutab ved forældrekøbte lejligheder, er, som jeg allerede har forklaret i mit svar af 11. april i år, ikke et provenutab.
Det er ikke en beregning, som Skatteministeriet har lavet, som viser et provenutab.
Det er nogle forudsætninger, der er sat op, og hvor vi ikke har en faktuel viden om, hvorvidt de er korrekte eller ej.
Vi ved ikke, om boligerne faktisk er omfattet af virksomhedsordningen.
Vi ved heller ikke, hvor mange af disse boliger der er lejet ud til ejerens børn eller forældre, eller om der tale om rene erhvervsmæssige forhold som f.eks., som jeg nævnte, viceværtboliger, medhjælperboliger eller funktionærboliger.
Det er også vanskeligt at vurdere, hvordan forældrene ville ændre adfærd i en situation uden en forældrekøbsordning.
SF synes at forestille sig, at forældrene måtte vælge at fortsætte med at købe lejligheder og lade sig beskatte efter personskattelovens regler.
Men hvem siger, at det er rigtigt?
En anden mulighed er, at barnet, eventuelt med økonomisk hjælp fra forældrene, selv køber lejligheden.
Den løsning ville samlet set indebære en løbende boligudgift, der er lavere end under personskattelovens regler, og hertil kommer, at der ikke ville skulle betales ejendomsavanceskat, når lejligheden sælges.
Afhængigt af den fremtidige prisudvikling kan en sådan udvikling på sigt meget vel indebære et provenutab i forhold til i dag.
I øvrigt er det langt fra sikkert, at der, hvis der tages hensyn til de opsparede eller latente skatter, der i øjeblikket ligger på forældrekøbslejligheden, samlet set har været tale om et tab for det offentlige ved forældrekøbsordningen.
Ordningen har nemlig betydet, at en del af de gevinster, der ville have været skattefri ved fortsat anvendelse af lejlighederne som ejerboliger, nu bliver beskattet.
Det provenu vil med de nuværende boligpriser givet overstige den øgede fradragsværdi af renteudgifterne, som følger af virksomhedsordningen.
Kort opsummeret: Regeringen kan med det mangelfulde grundlag, der ligger til grund for forslaget, og de politiske målsætninger, som regeringen har om bl.a. at overholde skattestoppet, ikke støtte forslaget.