runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Dahlgaard (UP), 2000-02-23:
Jamen så bliver det mystisk, for ministeren konkluderede i sit indledende svar, at vi har et passende renteniveau.
Derefter siger ministeren, at den tyske rente og eurorenten ikke er så meget lavere; men den er altså lidt lavere, og så får vi altså, hvis vi går med, en lidt lavere rente end den, der er passende for det danske, og det må være lidt mindre passende eller lidt mere upassende end den, der er i øjeblikket.
Det er ikke det store, men når man nu snakker om renten, så er det altså noget, der økonomisk set ikke passer til danske forhold.
Vil ministeren trods alt ikke bekræfte dette?
Når ministeren så taler om, at går man ind i et euro-område, er der større sikkerhed mod valutakriser, så ved ministeren jo godt, at vi har en aftale med Den Europæiske Centralbank, som vi tidligere havde det med Tyskland, ERM II-aftalen, som gør, at man støtter hinanden.
Hvis ellers lille Danmark fører en nogenlunde økonomisk politik, og det gør vi jo,
vil vi også få den støtte, der gør, at valutakriser begrænses til en lille del af den finansielle sektor og overhovedet ikke kommer til at ramme almindelige mennesker.
Er det ikke korrekt?
Marianne Jelved (RV), 2000-02-23:
Jeg kan ikke huske, om det var forrige onsdag, eller hvilken onsdag det var, at vi drøftede det samme spørgsmål.
Dér var vi inde på den periode, hvor vi havde EMS'en, det valutasamarbejde, som blev forandret temmelig dramatisk i august 1993.
Det var i en periode, hvor dansk økonomi også var afhængig af og bundet til en renteudvikling i Europa - en problemstilling, som hr. Frank Dahlgaard kritiserede, ikke EMS-samarbejdet, men renteproblemstillingen. Danmarks renteudvikling er, uanset om vi er med i den fælles valuta eller ikke er med, bundet til den renteudvikling, der sker i Europa.
Det laver vi ikke om, uanset om vi er med eller ej - i hvert fald ikke så længe vi har en fastkurspolitik, og det vil jeg stærkt anbefale vi bliver ved med - og derfor er der ikke noget nyt.
Det nye ved at være med i den fælles valuta er, at vi for første gang i årtier får indflydelse på renteudviklingen, fordi vi selv er med i Frankfurt i Den Europæiske Centralbank.
Det synes jeg er en interessant, positiv forskel.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-02-23:
Ministeren siger, at dansk pengepolitik alligevel styres fra udlandet, dog ikke helt, for vi har jo en rente, der er lidt højere end den, man har i Tyskland og Euroland, og den er med ministerens egne ord passende for dansk økonomi.
Så det er jo fint, at vi dog trods alt har en smule pengepolitisk selvstændighed, så vi kan indrette forholdene, så de passer til dansk økonomi.
Og ministeren sagde jo tidligere, at vi har en rente, der er passende for konjunktursituationen.
Når ministeren så begiver sig ud i beretninger om renten og siger, at vi får mere indflydelse ved at sidde med ved bordet - nu har vi ingen indflydelse - så må jeg spørge, om disse lande, altså Holland og Irland og Finland og Portugal, som er mindre eurolande, som har haft så meget tryk på økonomien, at de faktisk har haft behov for en højere rente, har haft så meget indflydelse ved at sidde med ved bordet, at de har fået en rente, der har passet til deres niveau.
Jeg mener det ikke.
Hvad mener ministeren?
Marianne Jelved (RV), 2000-02-23:
Jeg vil gerne lige korrigere visse dele af hr. Frank Dahlgaards indlæg.
Danmark har ikke i dag en selvstændig pengepolitik.
Selv om den danske rente er højere end i euro-området, så er det ikke udtryk for en selvstændig pengepolitik, og det ved hr. Frank Dahlgaard godt.
Det er udtryk for, at Nationalbanken meget nøje ved bevægelser af renten skal lade den danske krone skygge euroen, ligesom vi i mange, mange år har skygget D-marken.
Det er ikke udtryk for en selvstændig pengepolitik, så skal lærebøgerne i hvert fald skrives om.
Det andet, jeg gerne lige vil understrege, er, at når Den Europæiske Centralbank træffer beslutninger om rentebevægelser, så sidder Holland, Irland og Portugal - for at tage de tre - også med ved bordet.
Og de har en fælles opgave, nemlig at se på euro-området som en helhed, og de skal bl.a. se på prisudviklingen i sammenhæng med den samlede økonomiske udvikling.
Ud fra det træffes der en beslutning.
Og så har landene hver især deres opgave via deres finanspolitik og strukturpolitik, nemlig at være med til at underbygge den økonomiske samordning og de økonomiske mål, som vi er enige om.
Uanset i øvrigt, om vi er med eller ej,
er Danmark nu enig i de økonomisk-politiske mål.
Søren Kolstrup (EL), 2000-02-23:
»Vil ministeren forcere indsatsen for oprensning af grunde, som er forurenet med klorerede opløsningsmidler?«
Jeg vil godt motivere spørgsmålet:
Vi har jo kunnet konstatere, at man på det sidste har fundet en lang række forurenede grunde under renserier og lignende virksomheder på Fyn især, hvor man må konstatere, at opløsningsmidler er trængt ned i grunden og helt ned til vandreservoirerne.
Vi ved, at disse oprydninger er bekostelige, men vi ved også, at de er nødvendige.
Samtidig dermed kan vi konstatere, at der er en lang række vandboringer, som ikke blot på Fyn, men også andre steder fortæller, at vi har mange problemer med opløsningsmidler.
De er fundet i 14-15 pct. af samtlige undersøgte boringer.
Det er på den baggrund, spørgsmålene er stillet.
Hvad katten gør vi?
Svend Auken (S), 2000-02-23:
Hr. Kolstrup har ret; forurening med klorerede opløsningsmidler udgør ofte et problem både forureningsmæssigt og økonomisk: forureningsmæssigt, fordi en jordforurening typisk, som hr. Kolstrup gør opmærksom på, medfører en grundvandsforurening, som i nogle tilfælde kan true drikkevandsforsyningen; økonomisk, fordi afværgeforanstaltninger typisk kræver en længere driftsperiode med udgifter til følge.
Af Miljøstyrelsens redegørelse over affaldsdepotområdet fra 1996 fremgik det, at klorerede opløsningsmidler var den hyppigst konstaterede grundvandsforurening.
Dette førte bl.a. til, at klorerede opløsningsmidler blev højt prioriteret i Miljøstyrelsens teknologiprogram for jord- og grundvandsforurening.
Som konsekvens af prioriteringen under teknologiudvalgsprogrammet er der igangsat en række projekter
vedrørende klorerede opløsningsmidler, f.eks. er der sidste år igangsat afprøvning og oprensningsteknikker på fem renserigrunde.
Når det gælder prioriteringen af den offentlige undersøgelses- og afværgeindsats fremgår det af den nylig ikrafttrådte jordforureningslov, at det er amtsrådet, der foretager prioriteringen af de kortlagte grunde med hensyn til undersøgelser og afværgeforanstaltninger og oprydninger.
Det er mit indtryk, at man i amterne er meget opmærksom på de problemer, hr. Kolstrup fremdrager.
I loven er det netop slået fast, at drikkevandsinteresser er, om jeg så må sige, det vigtigste indsatsområde, når det drejer sig om oprensning af grunde, og det vil sige, at netop dér, hvor der er en fare for det, hr. Kolstrup kalder drikkevandsreservoirer, skal indsatsen sættes ind. Vi gør en masse andre ting for at beskytte
vore grundvandsressourcer, men det er altså dét, der er det klare formål.
Det har vi meldt ud i lovgivningen så sent som i sidste folketingssamling, det er dét, vore vejledninger går ud på, og amterne har efter min bedste overbevisning den samme opfattelse som os.
Under det næste spørgsmål, som hr. Kolstrup har stillet, skal jeg komme ind på, hvad vi har gjort for rent faktisk at nedbringe forbruget.
Søren Kolstrup (EL), 2000-02-23:
Jeg takker for svaret, og jeg ser så frem til, at vi får yderligere afklaring ved det næste spørgsmål.
Hermed sluttede spørgsmålet.
»Vil ministeren overveje en udfasning af klorerede opløsningsmidler og/eller en væsentligt forhøjet afgift på klorerede opløsningsmidler for at reducere brugen heraf?«
Svend Auken (S), 2000-02-23:
Der er allerede taget flere initiativer til at reducere forbruget af klorerede opløsningsmidler.
Begge de klorerede opløsningsmidler, perklorethylen, som i mere dagligdags tale også kaldes tetraklorethylen, og triklorethylen er således på Miljøstyrelsens liste over uønskede stoffer, og forbrug af stofferne er belagt med en grøn afgift, som jeg endda husker, vi gennemførte sammen med hr. Kolstrups parti. De seneste oplysninger fra Danmarks Statistik viser - og det er jo opløftende - at forbruget af tetraklorethylen, som især anvendes i renserier, er blevet mere end halveret i 1999 i forhold til niveauet, før afgiften blev indført i 1996.
Tilsvarende er forbruget af triklorethylen, som hovedsagelig anvendes i jern- og metalindustrien,
nedbragt til en tredjedel, altså henholdsvis mere end en halvering og mere end to tredjedeles nedskæring.
Det vil sige, at afgiften allerede har reduceret forbruget af klorerede opløsningsmidler væsentligt.
I øvrigt kan jeg oplyse, at der i EU i øjeblikket foregår en risikovurdering.
Englænderne vurderer de klorerede opløsningsmidler tetraklorethylen og triklorethylen, og sideløbende med risikovurderingen er England i gang med at udarbejde en reduktionsstrategi.
Søren Kolstrup (EL), 2000-02-23:
Jeg takker for svaret.
Vi kan jo konstatere, at tetraklorethylen er et af de stoffer, som i særdeleshed anvendes i renserier, og vi kan også konstatere, som ministeren var inde på, at afgiften åbenbart har virket en smule, så man nu er begyndt at bruge det i mindre omfang.
Men problemet er, at man stadig bruger dette giftige stads.
Det må vi jo konstatere.
Det går den rigtige vej, men i denne forbindelse står vi over for: Falder det ned i grundvandet, eller gør det ikke?
Bliver det brugt, eller bliver det ikke brugt?
Det bliver stadig brugt, og på den baggrund vil jeg gerne spørge, om ministeren vil medvirke til en egentlig udfasning af f.eks. tetraklorethylen, netop fordi det bliver brugt så meget på renserier, eller alternativt en forhøjelse af afgiften.
Svend Auken (S), 2000-02-23:
Det kan selvfølgelig godt være, at en utålmodig sjæl er sværere at mætte end andre sjæle, men jeg synes nu ikke, det er så ringe endda, når vi i 1996 havde et forbrug på 720 t, væsentligst i renserier, og det nu er nedbragt til 300 t på bare 3 år.
Der arbejdes på kraft for at finde erstatningsstoffer, og der er også et fælleseuropæisk arbejde i gang, og jeg synes ikke, det er så dårligt i sig selv.
Jeg synes faktisk, det er et ret flot resultat og vel et af de mest imponerende eksempler på, at grønne afgifter har en adfærdsregulerende betydning.
Men jeg vil meget gerne diskutere videre med hr. Kolstrup, også når vi har rapporten fra England om, hvad der yderligere kan gøres for at at få udfaset brugen af disse efter hr. Kolstrups og min opfattelse farlige klorerede opløsningsmidler af den danske produktion.
Svend Aage Jensby (V), 2000-02-23:
Så prøver jeg for sidste gang: Mener statsministeren, at det skal have konsekvenser, herunder reaktioner fra internationale organer, hvis der f.eks. bliver dannet en borgerlig regering bestående af Venstre og De Konservative med parlamentarisk støtte fra Dansk Folkeparti?
Søren Kolstrup (EL), 2000-02-23:
Jeg takker for svaret.
Jeg synes selvfølgelig, det er et fremskridt, at der nu finder sådanne forsøg sted, men det springende punkt er, hvad vi rent faktisk gør ved de grunde, vi har at gøre med, herunder renserigrundene.
På den ene side er spørgsmålet underlagt amternes ansvar, men på den anden side eksisterer der vel også et centralt ansvar for, at de forsøg, vi har, bliver kendt så bredt som muligt.
Har ministeren nogen forslag til, hvordan man fra centralt hold kan inspirere amtsrådene til at forcere indsatsen for oprensning af grundene?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-02-23:
Jeg skal sige, at i mødet i Davos deltog cirka en snes præsidenter, en halv snes statsministre, 16 udenrigsministre, 20 finansministre og 33 andre ministre.
Der var altså temmelig mange til stede i Davos, og heldigvis for det.
Vi havde lejlighed til at hilse på hinanden, den belgiske statsminister og jeg, et par minutter eller så - jeg har såmænd ikke målt det ud - og mere er der i og for sig ikke at sige om det spørgsmål.
Jens Rohde (V), 2000-02-23:
Jamen jeg ved ikke, om statsministeren kun kan læse de første 5-6 linjer af et spørgsmål, eller om han bevidst glemmer de sidste linjer.
Der er faktisk ganske centrale spørgsmål implicit i det her, nemlig: Vil statsministeren på baggrund af de oplysninger, han vil komme med her i salen, oplyse nøjagtigt, hvornår statsministeren kendte dels til initiativerne over for Østrig og dels til selve erklæringen?
Kristian Jensen (V), 2000-02-23:
Jeg er meget forbløffet, for i det spørgsmål, jeg har her, og som jeg også kan se i de andre dagsordener magen til, der ligger her, står der intet om Davos.
Der står intet om topmødet i Davos.
Der står en række spørgsmål til ministeren om, hvorvidt statsministeren kan bekræfte nogle oplysninger - intet til det feriemøde eller weekendmøde eller topmøde, eller kald det hvad man vil, der fandt sted i Davos.
Det var spørgsmålet absolut ikke begrænset til.
Spørgsmålet var meget bredt formuleret og ikke kun det snævre, som statsministeren valgte at svare på.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-02-23:
Og jeg kunne ikke se, at statsministeren forholdt sig særlig meget til det spørgsmål, der er stillet her som nr. S 1590.
Men jeg vil så gerne til det, som statsministeren så svarer på - altså Davos-mødet - spørge statsministeren, om han virkelig vil bilde Folketinget ind, at han deltager - på et tidspunkt, hvor der er stor diskussion over det hele af, at man skal lave en helt ekstraordinær indgriben over for et demokratisk, venligsindet land, man har fællesskab med
i en politisk union, at man vil lave en aktion over for dem, hvilket åbenbart diskuteres, kan vi jo læse i aviserne at alle de andre lande siger - i et møde mellem statsledere på alle niveauer rundt omkring, men at den eneste, der ikke diskuterer det her med nogen, er statsministeren i Danmark, der deltager i et arrangement med en masse af de mennesker, der også skal deltage i den her aktion.
Vil statsministeren da virkelig fortælle Folketinget, at det her slet ikke bliver vendt, så kort tid før aktionen rent faktisk bliver en realitet?
Svend Aage Jensby (V), 2000-02-23:
Der spørges jo i de sidste tre linjer her i spørgsmålet om det nøjagtige tidspunkt for, hvornår statsministeren kendte dels til initiativerne over for Østrig og dels til selve erklæringen.
Jeg har nu følgende spørgsmål til statsministeren: Har statsministeren kendskab til, at der ca. 8 dage før den 31. januar, hvor erklæringen blev udsendt, blandt regeringslederne har cirkuleret et non-paper papir?
Jens Hald Madsen (V), 2000-02-23:
Når nu vi får bekræftet fra andre regeringskilder, fra andre EU-lande, at de havde endda en stærk debat i gang omkring den her politiske aktion, så vil jeg gerne spørge statsministeren: Hvad er det, der gør, at Danmark er kommet i den situation, at vi er blevet isoleret?
Hvad er det, der gør, at statsministeren bliver isoleret fra de andre lande og ikke får noget at vide om den debat?
Hvad er det, Danmark har gjort?
Hvad er det, regeringen har gjort, siden de i andre lande foretager en debat, som vi så sent får noget at vide om, at vi kun kan svare ja eller nej til, om vi vil være med?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-02-23:
Der er blevet stillet et spørgsmål om et non-paper, tror jeg.
Jeg kan sige om det, at det har jeg ikke kendskab til.
Der er blevet stillet et spørgsmål om, hvornår vi blev bekendt med - jeg blev bekendt med - de forskellige faser.
Det har jeg belyst i Det Udenrigspolitiske Nævn og adskillige gange i spørgsmål her i salen.
Jeg kan sige, at når det gælder samtalen med Portugals statsminister, Antonio Guterres, søndag aften, var det første gang, vi talte om de konkrete sanktioner.
Det er der i og for sig ikke noget nyt i, det har jeg sagt mange gange.
Og jeg har ikke mere at tilføje til det pågældende spørgsmål.
Jens Rohde (V), 2000-02-23:
Det vil altså sige, at statsministeren her i dag afkræfter de forlydender om, at telefonsamtalen med det portugisiske formandskab fredag den 28. januar kl. 12.30 bl.a. omhandlede deciderede sanktioner mod Østrig, sådan som formandskabets samtaler med andre statsledere ellers gjorde det.
Og statsministeren afkræfter hermed også forlydenderne om, at den portugisiske statschef i samtalen orienterede om, at der ville blive sendt en fax med den officielle henvendelse senere på dagen.
Og statsministeren afkræfter dermed også, at han i Stockholm på Holocaustkonferencen gav sin fulde tilslutning til vidtgående aktioner mod Østrig.
Er det korrekt?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-02-23:
Jeg vil gerne stille statsministeren et meget, meget konkret spørgsmål.
Da telefonsamtalen med Antonio Guterres finder sted søndag aften og statsministeren bliver bedt om konkret at forholde sig til, om Danmark er med eller ikke med i sanktionerne over for Østrig, foreligger der da på det tidspunkt for statsministeren overhovedet ikke noget som helst på skrift omkring den her påtænkte aktion?
Altså er det virkelig rigtigt, at landets statsminister siger ja til, at Danmark deltager i en nedfrysning af diplomatiske forbindelser over for et venligsindet land uden at have noget som helst på skrift at forholde sig til?
»Vil statsministeren oplyse, hvem der tog initiativet til udsendelsen af pressemeddelelse fra Claus Larsen-Jensen den 9. februar 2000 - en pressemeddelelse, der var vedhæftet den portugisiske pressemeddelelse »Note to the press« - og var statsministeren på dette tidspunkt bekendt med hele faxindholdet?«
Det er lidt vanskeligt.
Jeg håber da, vi så får svar på det næste spørgsmål.
den 9. februar udsender Socialdemokratiets Nyhedstjeneste og hr. Claus Larsen-Jensen, der er medlem af Det Udenrigspolitiske Nævn, en pressemeddelelse, hvori der bl.a. står: »Der er intet hemmelighedskræmmeri i den sag.«
Pressemeddelelsen er vedhæftet den portugisiske pressemeddelelse.
Oppe i højre hjørne på den pressemeddelelse fra Portugal står der sidetallet 4.
Faxhovedet er altså ikke fjernet.
Tidligere på morgenen selv samme dag har statsministeren valgt at gå i TV 2's morgen-tv med det samme budskab som sin partifælle, alt imens i hvert fald seks embedsmænd i Statsministeriet ved, at sandheden er en anden.
Det vil sige, at både statsministeren og hr. Claus Larsen-Jensen altså har set faxen med sidetallet 4 på det her tidspunkt.
Og derfor er spørgsmålet: Hvem tager initiativet til at sende en vildledende pressemeddelelse ud på det tidspunkt, hvor det står klart for dem, der sender pressemeddelelsen ud, at man er i ond tro?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-02-23:
Jeg kan sige ganske kort til hr. Thulesen Dahl, at jeg ikke føler anledning til at redegøre for mine forskellige samtaler med kolleger her i Folketinget.
Så kunne jeg jo få nok at gøre.
Spørgsmålet er uden relevans for sagsforløbet, og jeg har ikke mere at tilføje.
Jeg vil meget have mig frabedt, at jeg skulle redegøre for detaljer om, hvad jeg har sagt til den ene eller til den anden her i Folketinget eller ringet til nogen om.
Det har jo ingen betydning.
Jo, det har én betydning.
Det er, at hr. Thulesen Dahl gerne vil fastholde en sag, som drejer sig om noget helt andet, nemlig at 14 europæiske lande sammen med Norge, sammen med USA, sammen med Israel har sagt fra med klare holdninger.
Det handler om menneskelige holdninger.
Det handler om at være sig sin historie bevidst.
Og så må hr. Thulesen Dahl for min skyld stille alle de spørgsmål, han har lyst til, om, hvem der har talt med hvem.
Men når det gælder mine personlige samtaler med mine kolleger - nu er det ikke så ofte, jeg taler med hr. Thulesen Dahl, så det bliver nok ikke noget problem - så vil jeg holde dem for mig selv.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-02-23:
Det lugter virkelig af, at den er gal nu, ikke?
Altså ikke engang et forsøg på bare sådan ad omveje at svare på noget af det, der bliver spurgt om.
Altså i den her pressemeddelelse, som udsendes fra Socialdemokratiets Nyhedstjeneste, hvor vi på det her tidspunkt ikke er i besiddelse af den her såkaldte fax - vi er i besiddelse af en anden, som er sendt over til Det Udenrigspolitiske Nævn - er det første gang, vi ser originalfaxen, hr. statsminister.
Da bliver den udsendt fra Socialdemokratiets Nyhedstjeneste og ikke fra Statsministeriet.
Og der står i den pressemeddelelse, der medfølger den her fax, der bliver sendt ud, at det såkaldt hemmeligholdte notat i virkeligheden er en kort pressemeddelelse sendt til pressen og regeringscheferne osv., og man latterliggør det, og man skriver videre, at der intet hemmelighedskræmmeri er i den sag.
De, der sender den pressemeddelelse ud, eller hr. Claus Larsen-Jensen eller SNT, eller hvem, der har med det her at gøre, og de i Statsministeriet, der har været behjælpelig med at få den her pressemeddelelse ud, ved, at det, der står i den her pressemeddelelse, er direkte usandt. Og det er vildledende over for den danske befolkning, over for pressen og over for Folketinget.
Og derfor er det en meget alvorlig sag, det her.
Og derfor må statsministeren også forholde sig til det her spørgsmål.
Og vi skal komme tilbage til det spørgsmål.
Hvis ikke statsministeren vil ved den her lejlighed, så skal statsministeren hver eneste onsdag få lov til at stå her i salen, indtil det her spørgsmål er besvaret.
Svend Aage Jensby (V), 2000-02-23:
Når nu statsministeren sådan vægrer sig ved at besvare de spørgsmål, som f.eks. hr. Thulesen Dahl stiller, så vil jeg stille det ganske enkle spørgsmål: Er statsministeren villig til at lade medlemmer af Det Udenrigspolitiske Nævn, eventuelt én fra hvert parti, gennemgå Statsministeriets akt vedrørende sagen mod Østrig?
Jens Rohde (V), 2000-02-23:
Jeg noterer mig bare, at statsministeren igen begynder at tale om, at det europæiske samarbejde handler om andet end flæskepriser, det handler også om værdier, og alligevel fastholder man, at der ikke er tale om en EU-aktion.
Og jeg håber også, at statsministeren vil bekræfte her, at der ikke er tale om en EU-aktion, for så har man jo faktisk brudt Traktaten.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-02-23:
Det er en utrolig gang udenomssnak.
hvis der er nogen, der benytter ord til at skabe fjendskaber, så er det statsministeren. Det spørgsmål, jeg har stillet, har intet at gøre med en Jörg Haider eller et Frihedsparti i Østrig.
Og hvis man gør det, er statsministeren så ikke enig med mig i, at så er det en ganske alvorlig sag, uanset hvad sagen så i øvrigt drejer sig om?
Kan statsministeren ikke bare give det svar eller det tilsagn, at statsministeren er enig med Dansk Folkeparti i, at så er det en ganske alvorlig sag, hvis man har vildledt Folketinget?
Og det er det, der er sket i den her sag, og det er det, det handler om; overhovedet ikke al den udenomssnak, som statsministeren kommer med, og som i øvrigt er en gentagelse af et svar, jeg synes vi har hørt til hudløshed her i Folketingets spørgetid.
Svend Aage Jensby (V), 2000-02-23:
Jeg stillede et spørgsmål før.
Nu gentager jeg det: Vil statsministeren give medlemmer af Det Udenrigspolitiske Nævn, eventuelt alene én fra hvert parti, lejlighed til at gennemgå samtlige akter i Statsministeriet vedrørende Østrig-aktionen? Jeg kan jo opgive et af journalnumrene. Hermed sluttede spørgsmålet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-02-23:
»Hvilke konsekvenser har den ifølge statsministeren manglende orientering af statsministeren vedrørende telefaxen fra Portugal givet anledning til, og vil statsministeren foretage yderligere konsekvenser?«
Hvis statsministeren ikke begynder at forholde sig til de meget direkte spørgsmål, der er anvist her, så skal statsministeren altså få lov til at forsøge sig igen ved senere lejligheder.
Det, der er sagen, er, at når vi tidligere har stillet spørgsmål, så har det været for ukonkret, for dårligt formuleret, det skulle have været mere præcist, så statsministeren havde mulighed for at forberede sig.
Det er det, vi så forsøger her i dag. Når vi gør det, så vælger statsministeren tavshed.
Tavshed eller i de svar, der forsøges givet, at tale uden om det, der bliver spurgt om.
Det er altså ikke en stil, der er særlig klædelig for det danske folkestyre, at det er den her vej, statsministeren vælger.
Det spørgsmål, jeg har stillet her, er stillet på baggrund af, at jeg har forstået, at statsministeren har givet en embedsmand en røffel, eller hvordan man nu skal formulere det.
Der er en embedsmand, der er meget ked af det.
Er det ikke en mere alvorlig sag end som så?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-02-23:
Fejlen er påtalt, og der er taget initiativ til, at den fejl ikke gentager sig.
Sådan er det.