runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Brixtofte (V), 1999-01-19:
Da forslaget helt er i tråd med Venstres principielle holdning, kan vi naturligvis støtte det.
Vi kan ikke sådan inden for denne her finanslovs rammer være med til at lave om på reglerne, da vi har en aftale, men vi vil gerne arbejde for, at det lovforslag, vi netop har vedtaget, på et senere tidspunkt bliver udvidet, således at det har samme indhold som dette beslutningsforslag.
Anna-Marie Hansen (S), 1999-01-19:
Beslutningsforslaget er en genfremsættelse af B 15 fra seneste folketingssamling, som vi i Socialdemokratiet også denne gang vil afvise.
Det gør vi, fordi en generel skattefrihed vil føre til en større privat andel i sundhedssektoren og dermed et brud på de grundlæggende principper om lige adgang til behandling, når sygdom rammer.
Socialdemokratiet vil bekæmpe alle forsøg på at indføre ulighed i retten til sygdomsbehandling.
Derfor afviser vi beslutningsforslaget fra Fremskridtspartiet.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1999-01-19:
Jeg vil begynde med at gratulere CD med, at deres forslag er kommet så langt, at det har fået en så velvillig behandling her i Folketinget, efter at det har været igennem ministerens bearbejdelse.
Vi har hele tiden støttet CD's grundholdning.
Vi synes, det er et rigtigt forslag.
Vi synes også, at det matcher det, vi i flere sammenhænge siger: at virksomhederne må udøve et socialt ansvar over for deres medarbejdere.
Her er så en konkret mulighed for, at man kan udøve det sociale ansvar, uden at det kommer til at koste den, der bliver hjulpet, noget, altså uden at vedkommende kommer til at betale skat af den hjælp, som vedkommende får. Vi kan helt og fuldt støtte dette glimrende forslag.
Frank Aaen (EL), 1999-01-19:
Ud over ordvekslingen her fra talerstolen havde vi et lille gruppearbejde om, hvorvidt det her forslag kommer til at gælde alle på den virksomhed, der ønsker at bruge ordningen.
Skatteministeren bedyrer, at det gør det.
Det synes jeg nu nok man kunne ønske sig skulle fremgå en anelse klarere, men de, der støtter forslaget, kan vel udvirke i forbindelse med udvalgsarbejdet, at det kommer til at stå en anelse klarere, end det gør her.
Det ændrer nu ikke det principielle for os.
Det er selvfølgelig en fordel, hvis det kommer til at gælde for alle på en arbejdsplads, det er vi enige i, men det ændrer ikke det principielle, for vi har det sådan, at vil vi via skattesystemet drive sundhedspolitik, bør det altså være efter de almindelige principper, at vi opkræver pengene fra alle, og at vi yder sundhedsydelsen til dem, der har behov. Jeg mener sådan set, at det er den principielle måde, vores sundhedssystemet er opbygget på og bør være opbygget på, og jeg synes ikke, man skal give en åbning her, som det også er helt oplagt at de borgerlige partier naturligvis vil gøre alt, hvad de kan, for at udvide til, efter min opfattelse, et helt katastrofalt omfang for den solidariske sundhedssystem, som vi har.
Det er altså stadig væk sådan, at det kun er dem, der er i arbejde, og det er kun dem, der er i arbejde hos en arbejdsgiver, der ønsker at have en alkoholpolitik, som de også vil betale for, der får gavn af det, mens alle andre bliver ladt i stikken.
Jeg synes ikke, det er noget kønt forslag under nogen omstændigheder.
Der står jo på side 4 i bemærkningerne, at det er en forudsætning for, at man kan få det her skattefri tilskud til en behandling, at man skal have en lægeerklæring.
Jeg synes ærlig talt, at forslagsstillerne i stedet for skulle slås for, at har nogen en lægeerklæring for, at de har et alkoholproblem, de skal behandles for, er det en ret, at de får den afvænning, uanset om de er i arbejde eller de ikke er i arbejde.
Uanset om man har en god arbejdsgiver eller man har en dårlig arbejdsgiver, skal det være en ret for dem, der har fået konstateret et problem hos lægen.
Det er det, man skal have her.
Man skal have en læges udsagn om, at denne person har brug for alkoholafvænning.
Så bør det være en selvfølge, at man bliver henvist til alkoholafvænning, i stedet for at man skal gå tiggergang til sin arbejdsgiver.
Jeg synes, det er helt, helt galt.
Man burde gå den anden vej.
Det vil vi sådan set prøve at se om ikke vi kan skabe et flertal for en anden dag, i stedet for at vi går
videre ud ad det her spor, som er med til at dele vores samfund og dermed også med til at underminere det solidariske velfærd
Morten Helveg Petersen (RV), 1999-01-19:
Det Radikale Venstre kan støtte forslaget om skattefrihed vedrørende alkoholafvænning.
Forslaget medfører en række fordele, i og med at virksomhederne får endnu bedre muligheder for at støtte den enkelte medarbejder ved at udvise et socialt ansvar.
Ressourcemæssigt medfører en afgrænset ordning om skattefrihed for arbejdsgiverbetalte ydelser til alkoholafvænning, at der primært involveres andre offentligt ansatte medarbejdergrupper end decideret sundhedspersonale.
Og vi er nødt til at erkende, at sundhedspersonale i form af læger, sygeplejersker osv. i dag er en mangelvare, det er en knap ressource.
Den ordning, som vi får med det her lovforslag, betyder, at der ikke trækkes på sundhedsvæsenets i forvejen knappe ressourcer, hvoraf man kunne frygte en lønspiral i opadgående retning og højere lønstigninger.
På den baggrund kan Det Radikale Venstre støtte forslaget.
Klaus Kjær (DF), 1999-01-19:
Et efter Dansk Folkepartis opfattelse meget velkomment forslag, hvorved der skabes skattefrihed for arbejdsgiverbetalte ydelser til alkoholafvænning.
Skatteministeren har i bemærkningerne til forslaget lagt vægt på, at regeringen ønsker at påvirke udviklingen i en retning, hvor bl.a. arbejdsliv og familieliv kan kombineres, så de begivenheder i den private sfære, som det hedder, der kan få indflydelse på arbejdsindsatsen gennem et langt arbejdsliv, bedre kan rummes på arbejdspladserne.
Det er jo en meget fin hensigtserklæring. Men på trods heraf siger skatteministeren imidlertid, at der i modsætning til skattefrihed for sygdomsbehandling i almindelighed med arbejdsgiverbetalt alkoholafvænning er tale om en særlig problemstilling, som gør en fritagelsesregel netop på dette område særlig velbegrundet.
Og sagligheden består efter skatteministerens opfattelse i, at hvis man indfører en skattefrihed for generel sygdomsbehandling, så vil det offentlige sundhedssystem efter skatteministerens opfattelse blive drænet for højt kvalificeret arbejdskraft. Den betragtning er jeg ikke enig i, men den vil jeg komme nærmere ind på i min ordførertale ved næste beslutningsforslag, B 29, som netop omhandler denne problemstilling.
Den argumentation, som skatteministeren således her fremfører, har ikke noget som helst at gøre med den fine målsætning som just citeret.
Regeringen går således alene med på dette forslag, fordi man skønner, at alkoholafvænning ikke involverer sundhedspersonale.
O.k., forslaget er da et skridt på vejen, særlig når henses til, at medarbejderne fritages for beskatning, uanset på hvilken måde arbejdsgiveren vælger at betale eller yde et tilskud til behandlingen. Samtidig bevares arbejdsgiverens fradragsret for de udgifter, som han har måttet afholde til medarbejderens alkoholafvænning, en fradragsret, som efter Dansk Folkepartis opfattelse naturligvis er en driftsudgift på lige fod med andre driftsudgifter, og som derfor ikke skattemæssigt bør behandles anderledes.
Dansk Folkeparti støtter forslaget.
Frank Aaen (EL), 1999-01-19:
Det ser jeg også frem til.
Jeg læser stk. 2 sådan, at hvis man har en forsikring, skal den gælde alle medarbejdere, men ikke at det er en forudsætning for, at der kan ydes fradrag.
Men det må vi have skatteministeren til at afklare.
Aage Frandsen (SF), 1999-01-19:
Med hensyn til den økonomiske tilskyndelse fra virksomhedens side
så læser jeg den i § 30, stk. 2. Der er ikke nogen tilskyndelse fra virksomhedens side til at sige: Nogle skal have, nogle skal ikke have.
Men jeg kan selvfølgelig ikke garantere for, at alle vil få i den her forbindelse, for det kan være, at arbejdsgiveren siger nej og lønmodtageren siger ja, og sådan nogle ting.
Hvad der kommer ud af det, hvis lønmodtageren siger: Nej, så vil jeg
alligevel ikke på alkoholafvænning, så frafalder jeg, kan jeg ikke vide. Det, som er mekanismen her, er i hvert fald, at arbejdsgiveren ingen tilskyndelse har til det.
Men sådan havde jeg i hvert fald læst den, og skatteministeren må så fortælle, hvem af os to der har læst rigtigt.
Frank Aaen (EL), 1999-01-19:
Nu har jeg læst forslaget lidt anderledes end sådan, som hr. Aage Frandsen her tilkendegiver.
Jeg har forstået det sådan, at arbejdsgiveren kan få fradraget, uanset om udgiften er i form af en forsikringsordning eller det er en direkte betaling i forhold til en enkelt medarbejder. Jeg vil gerne have bekræftet, at det ikke er tvungent, at det skal være noget, som alle kan få.
Det er muligt, at alle kan få gavn af det, men det er ikke tvungent, at det skal være sådan.
Aage Frandsen (SF), 1999-01-19:
Det her lovforslag vedrører alene muligheden for, at arbejdsgiveren under helt bestemte betingelser kan give et personalegode til sine medarbejdere, og hvis medarbejderen benytter sig af det i forbindelse med en alkoholafvænning, ja, så er det ikke skattepligtigt.
Det er det, det drejer sig om her.
Og »vi« kan så være nogle andre i Folketinget, det er i hvert fald ikke os. Da CD fremsatte forslaget til folketingsbeslutning i foråret, kunne vi støtte nogle principper i forslaget, og vi sagde så, at vi ville være med under bestemte betingelser.
Det var, fordi det i virkeligheden drejer sig om at bryde et princip, som ellers er meget vigtigt for os.
Derfor er det heller ikke så underligt, at hr. Peter Brixtofte siger, at det var lidt overraskende, at SF støttede det.
Det er et rigtigt princip, og hvis man laver undtagelser i forhold til det, skal man tænke sig meget grundigt om, og det var også derfor, at vi lagde vægt på, at det var Skatteministeriet, der gik i gang med at undersøge de her ting, og at vi ikke lavede en hovsabeslutning i forsommeren, hvor der kunne være et flertal, der ville være med til det, for vi kendte ikke alle konsekvenserne af det. Det, der ligger nu, kan vi sige god for, vi kan støtte det, for det følger det princip, at det kun drejer sig om alkoholafvænning.
Så er det spørgsmålet: Hvem er det så, det drejer sig om?
Det var det, hr. Frank Aaen også var inde på.
Det, der står, og der vil jeg så henvise til § 30, stk. 2,
Om virksomheden så selv mener, at der er en medarbejder, der er vigtigere for vedkommende, og en anden en medarbejder, der måske er mindre vigtig, ja, så er det den samme udgift for vedkommende arbejdsgiver.
Det må man gå ud fra.
Det kan alligevel godt være, at arbejdsgiveren mener, at der er nogle, han gerne vil have til alkoholafvænning, mens der er andre, han ikke vil have.
Jeg kan selvfølgelig ikke være helt sikker på andet, end at det kan blive tilfældet.
Men der er bygget nogle mekanismer ind, så der ikke skulle være den tilskyndelse - i hvert fald ikke økonomisk tilskyndelse - for arbejdsgiveren til at vælge nogle ud i forhold til andre.
Det har været det afgørende for os, lige så vel som det er afgørende for os, at det er et lille område, vi tager hul på, men et meget vigtigt område for de pågældende mennesker, som det drejer sig om.
Så derfor til alle ønsker om, at vi skal gå længere: Ja.
Hvis der er et flertal i Folketinget om nogle år, der vil det, så kan man ikke forhindre det, og sådan var det også før.
Derfor er det også sådan, at det, vi er med til, er det lovforslag her, og det er kun det lovforslag.
Frank Aaen (EL), 1999-01-19:
Jeg vil bare bede hr. Brian Mikkelsen bekræfte, at man kan have alle mulige gode ønsker, men at det altså er virksomhederne, der bestemmer, hvem der skal have gavn af det her lovforslag.
Der er ingen tvivl om - sådan er det jo - at virksomhederne er mest bekymrede for deres topmedarbejdere.
Jeg synes, det er sigende for den moral, som højresiden i Folketingssalen er i besiddelse af, som altid går ud på at beskytte dem, som har penge nok, og som kan spekulere sig til en gevinst på vi andres bekostning. Jeg vil godt bruge anledningen til at spørge skatteministeren: Hvor længe har denne her fidus været kendt? Jeg kan altså huske, jeg har læst om den.
Det er jo det interessante, og vi har jo været inde på det ved tidligere behandlinger, når vi har stoppet skattefiduser, at de typisk har været kendt af myndighederne i en lang årrække, før vi tager initiativer til at stoppe dem.
Jeg kunne også godt tænke mig at spørge: Hvad er egentlig talt begrundelsen for, at vi ikke for længst har stoppet den fidus?
Hermed være også sagt, at vi grundlæggende er positive over for lovforslaget.
Vi vil støtte det, og vi vil også støtte ikrafttrædelsesdatoen, som for vores skyld gerne kunne være den 17. december 1998.
Jeg synes ikke engang, der var grund til, at de 14 dage op til nytår lige kunne bruges.
Det er jo sådan med skattelovgivningen, når vi indfører afgifter, at hvis vi skal have dem til at virke, bliver vi nødt til at lave en dato fra ca. fremsættelsestidspunktet.
Det har vi ikke noget problem med, selv om vi selvfølgelig principielt er imod lovgivning med tilbagevirkende kraft.
Det eneste problem, vi har, som vi lige vil prøve at rejse under udvalgsarbejdet, er, om den udvidede mulighed for skattefri omdannelse giver øgede muligheder for skattespekulation.
Der har jeg noteret mig med tilfredshed, at anpartsprojekter selvfølgelig er undtaget fra denne lovgivning.
Jeg er meget glad for, at man ikke dér åbner en ladeport, men vi vil med spørgsmål lige sikre os, at der ikke er andre fiduser, som kan blive tilgodeset ved denne ændring af loven.
Hvis ikke der dukker noget op dér, er vi indstillet på at støtte lovforslaget.
Sonja Albrink (CD), 1999-01-19:
Vi synes i CD, det er urimeligt over for alle de virksomheder, der har planlagt i god tro.
Det svarer jo, vil jeg sige til ministeren, til at fremsætte et forslag den 30. december 1998 om nedsat hastighed for biler i byerne fra 50 km/t til 30 km/t og så vedtage loven den 31. maj 1999 og derefter sende bøder til alle, der kørte 50 km/t fra januar til maj.
Denne gang er ministeren ude efter virksomhedsomdannelser, og det er endnu et forslag mod generationsskifte i danske virksomheder, som vi beklager at ministeren ikke har lært at respektere.
Der er også positive tiltag i lovforslaget, vil jeg gerne sige på CD's vegne, men det burde være behandlet i generationsskifteudvalget.
Ud over det grundlæggende problem med fremsættelsesdato og ikrafttrædelsesdato giver høringssvarene ifølge CD også anledning til, at vi under udvalgsbehandlingen tager flere ting op.
Bertel Haarder (V), 1999-01-19:
Det er et problem, at EU-parlamentarikere i modsætning til andre borgere kan få betydelige rejseoverskud, som til og med ikke beskattes.
Løsningen er naturligvis at lade parlamentarikere rejse efter regning, sådan som enhver embedsmand og enhver ansat i et privat firma gør.
Det har jeg og andre stemt for hvert år i Parlamentet, når budgettet var til afstemning.
For 1½ år siden lykkedes det faktisk for mig at få flertal for et sådant forslag, og det er nu blevet et led i et større oplæg, som Parlamentet har sendt til Ministerrådet, et oplæg, som også omfatter fælles løn- og arbejdsvilkår for Parlamentet.
Hvis det lykkes den danske statsminister og hans kolleger på et kommende topmøde at løse denne knude, så har vi løst problemet.
Hvis ikke så ligger problemet tilbage på bordet.
Venstre er tilfreds med, at skatteministeren vil undersøge mulighederne for national beskatning, sådan at vi kan være helt sikre på, om denne mulighed er til stede, eller om den ikke er til stede.
Hvis muligheden ikke er til stede, så er vi også tilfredse med, at han sammen med udenrigsministeren vil overveje, hvad der kan gøres, eventuelt i forbindelse med kommende traktatændringer.
Og jeg vil bede skatteministeren bringe den hilsen med til udenrigsministeren, at jeg er glad for, at jeg hermed har fået svar på det brev, som jeg for to måneder siden sendte til udenrigsministeren sammen med et andet medlem, Lone Dybkjær, om netop denne sag.
Frode Sørensen (S), 1999-01-19:
Dertil er kun at sige, at vi selvfølgelig skal have det lovmæssige grundlag, der skal til for at kunne foretage den beskatning, og indtil vi har det klarlagt, må vi afvente den side af sagen.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-01-19:
Ja, det er jo ikke overraskende, at den socialdemokratiske ordfører følger op på skatteministerens tale for lidt siden, men der ligger to dele i forslaget.
Det er den ene del.
Det er det, som hr. Frode Sørensen også har redegjort for Socialdemokratiets synspunkt på; men
ikke om den anden pind i forslaget, som jo handler om, hvis vi ikke har lov til det. Det, jeg gerne vil spørge om, er: Hvis nu skatteministeren vil fastholde, at vi ikke har retten til det, vil Socialdemokratiet så være med til at stille forslag i EU om, at vi naturligvis skal have retten, altså skal fastholde eller få retten tilbage på vores side til at foretage beskatning, så vi i så høj grad, som det overhovedet kan lade sig gøre, ligestiller den almindelige danske lønmodtager med den danske EU-parlamentariker?
Frode Sørensen (S), 1999-01-19:
Skal og ikke mindst kan man beskatte de danske medlemmer af Europa-Parlamentet fra nationalt hold, f.eks. hvad angår overskud på rejsegodtgørelser og lignende?
Til det spørgsmål synes Dansk Folkeparti at svare ubetinget ja.
Imidlertid er det vel sådan, at sagerne sjældent er så enkle, som Dansk Folkeparti vil gøre dem til.
Men jeg skal kort gøre rede for, hvorfor forslaget om at beskatte de danske EU-parlamentarikere er uhensigtsmæssigt.
Diskussionen om EU-parlamentarikernes vederlag og godtgørelse er næsten lige så gammel som EU og tidligere EF selv.
Det gælder også for de økonomiske støtteordninger, som ligger uden for selve vederlaget, såsom rejsegodtgørelser.
Der er ingen, der mere end Socialdemokratiet skal beklage, at Europa-Parlamentet ikke for længst har gennemført billigere, bedre og mere retfærdige regler.
Det er jo ikke mange måneder siden, statsministeren udtalte sig klart og utvetydigt i denne sag og sagde fra over for den eksisterende tingenes tilstand.
Men EU-parlamentarikernes flertal fulgte desværre ikke statsministerens gode råd, da honorardebatten var oppe at vende for nylig.
Vi bør naturligvis overholde EU's fællesskabsret, der i dette tilfælde forhindrer indførelsen af en særskilt dansk beskatning af godtgørelser, der overstiger de reelle rejse- og opholdsudgifter.
Foreløbig beskattes EU-parlamentarikerne udelukkende af det faste vederlag.
Det principielle i sagen er naturligvis, at vi dels skal fastholde EU-parlamentarikernes ret til at få dækket relevante omkostninger, dels skal have fjernet de iøjnefaldende anstødssten. Denne beslutning ligger imidlertid ikke i det danske Folketing, men i Europa-Parlamentet. Hvad angår debatten om EU-parlamentarikernes forskellige vederlag, kan vi endnu en gang kun anbefale de danske medlemmer at arbejde for disse synspunkter uanset deres partigruppering i Bruxelles og i Strasbourg. Så selv om det er meget forståeligt, at Dansk Folkeparti på denne vis ønsker at fremlægge dette forslag, så er der allerede stærke kræfter i gang for at gøre især reglerne for dækning af rejse- og opholdsudgifterne mere fornuftige.
Vi er i Socialdemokratiet tilfredse med skatteministerens tilsagn om at undersøge mulighederne nærmere, eksempelvis også i den henvendelse, ministeren har sendt. Så Socialdemokratiet kan på den baggrund ikke støtte forslaget.
Ole Stavad (S), 1999-01-19:
Jeg må runde den her diskussion af ved at sige til hr. Keld Albrechtsen, at nu er vi jo så heldigt stillet, at det her er et beslutningsforslag.
Det betyder, at det bliver henvist til et folketingsudvalg, og så får hr. Keld Albrechtsen rig lejlighed til at stille sine spørgsmål og dermed også på tryk få de gode svar.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-01-19:
Jeg har jo også læst ministerens notat om den dom, som er afsagt af EF-Domstolen, og der fremgår det jo, at det er den mest søgte begrundelse, man overhovedet kan forestille sig, som Domstolen konstruerer for at opfinde et retsgrundlag til at gå ind og afsige dom på det her område.
Der er jo ikke henvisning til nogen artikler i Traktaten eller sådan noget, men man har sådan nogle mere lommefilosofiske betragtninger om, at hvis den danske skatteminister gik ind på det her område, så ville det mindske effektiviteten af Parlamentets virke, påstår man.
Altså, hvis man beskattede disse frynsegoder, ville det mindske effektiviteten af Parlamentets virksomhed.
Jeg har svært ved at forestille mig, hvordan det egentlig kunne ske, at effektiviteten ville blive reduceret, fordi man skulle til at betale skat af sine indtægter.
Så der er intet grundlag, og derfor vil jeg godt spørge skatteministeren, om ikke vi simpelt hen kunne få en undersøgelse af kompetenceforholdet.
Jeg synes ikke, det kan være rigtigt, at vi bare skal overlade til EF-Domstolen at udvide EU's beføjelser uden for Traktaten.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-01-19:
Jeg vil gerne sige til skatteministeren, at når jeg stiller nogle spørgsmål nu, så er det for at prøve at få en rigtig konstruktiv debat om de her ting.
Vi prøver at finde løsninger i det her spørgsmål og ikke gøre noget som helst andet.
Derfor er det et forsøg på at få det faktuelle grundlag, som vi taler ud fra, på plads allerede ved indledningen af debatten.
I foråret 1997 stillede jeg et spørgsmål til den daværende skatteminister omkring de her spørgsmål, hvoraf det bl.a. fremgår af svaret, at man ikke kan foretage beskatning, medmindre differencen er så stor, at der er tale om et egentligt vederlag.
I et andet svar til Finansudvalget også i foråret svarede udenrigsministeren, at det er regeringens klare opfattelse, at de nuværende regler vedrørende såvel diæter som rejsegodtgørelse giver mulighed for misbrug og samtidig indebærer udbetaling af for store beløb.
Hvis man sammenholder de her ting, bør man formode, at de besvarelser har givet regeringen udgangspunkt for at foretage enten en praksisændring, så man foretager beskatning af de danske Europa-parlamentarikeres for store udbetalinger, som man selv skriver, eller også, at man i det mindste har foretaget en konkret vurdering hos de danske Europa-parlamentarikere af, om de har for store udbetalinger i forhold til de faktiske omkostninger.
Jeg kan forstå på det, skatteministeren nu siger, at man ikke har gjort nogen af delene, men man henholder sig til, at man nu vil spørge Kommissionen om dens vurdering.
Det synes jeg ikke er et svar, der på nogen måde kan give anledning til at få et bedre faktuelt grundlag end det, der allerede ligger, hvorefter skatteministeren vil sørge for, at der sker beskatning.