Mogens Lykketoft (S), 2001-03-21:
Forslaget motiveres med, at det af Kommissionen fremsatte forslag om forordning og aktindsigt angivelig vil være et tilbageskridt for åbenheden i forhold til den praksis, der igennem årene har udviklet sig.
Derfor ønsker Enhedslisten, at Folketinget skal opfordre regeringen til at stemme imod nye regler om aktindsigt, medmindre en række nærmere angivne betingelser er opfyldt.
Og man ønsker endvidere, at regeringen skal afvise forslag om indførelse af generelle undtagelser og arbejde for ophævelse af Rådets afgørelse af 14. august 2000, den såkaldte Solana-beslutning.
Regeringen kan ikke støtte Enhedslistens forslag.
Ikke fordi vi er uenige i alle intentionerne, vi kan godt tilslutte os en række af dem, men fordi en folketingsbeslutning af den fremsatte karakter er et meget dårligt instrument, når det gælder om at fremme det danske ønske om størst mulig åbenhed i EU.
Det kan formindske vores muligheder for at sikre et resultat, der samlet set er i Danmarks interesse, og regeringens begrundelse for ikke at ville støtte dette forslag ligger netop i ønsket om at sikre det bedst mulige forhandlingsresultat. Jeg er også i tvivl om, hvad vi ville kunne bruge folketingsbeslutningen til konkret.
Regeringen har løbende arbejdet imod indførelse af generelle undtagelsesbestemmelser.
Vi har også arbejdet for, at de nye regler, der skal afløse Rådets afgørelse fra 14. august sidste år, kommer til at omfatte de højt klassificerede ESDP-dokumenter, som Solana-beslutningen omhandler.
Med hensyn til spørgsmålet om klassifikation kan jeg oplyse, at der ikke, som forhandlingssituationen ser ud, med forslaget til forordning om aktindsigt lægges op til nye regler om klassifikation.
Regler om klassifikation er fastlagt andetsteds, nemlig i Rådets sikkerhedsplan.
Det tegner til, at de nye regler om aktindsigt vil omfatte såvel uklassificerede som klassificerede dokumenter, og formentlig bliver der tale om særlige proceduremæssige regler, når det gælder håndteringen af begæringer om aktindsigt i klassificerede dokumenter.
Med hensyn til dokumenter fra medlemslande og tredjemand samt interne dokumenter kan vi næppe forvente fuldstændig åbenhed således at forstå, at der ikke kan ske undtagelse for et sådant dokument, men også efter den danske offentlighedslov kan et medlemslands eller tredjemands interesser tilgodeses ved at undtage et dokument, ligesom interne dokumenter som udgangspunkt er undtaget efter de danske regler. I øvrigt er dokumenter fra tredjemand og medlemslande slet ikke omfattet af de regler, der gælder i dag.
Diskussionerne i Rådet og med Europa-Parlamentet går på, hvor stort et skridt i retning af en større åbenhed der kan og skal tages på præcis dette felt.
Endelig tror jeg ikke, at det ville være nogen særlig god idé at lade en særlig gruppe af såkaldt uafhængige embedsmænd afgøre en begæring om aktindsigt.
Princippet er jo netop, at det enkelte dokument skal underkastes en konkret vurdering, og det forudsætter, at man har indsigt i de emner, som dokumenterne handler om.
I Danmark har vi jo heller ikke regler om den slags særlige embedsmænd til at behandle begæringer om aktindsigt.
Når det er sagt, ville jeg gerne gentage, at regeringen selvsagt har som mål at skabe størst mulig åbenhed i EU.
Regeringen ønsker at begrænse undtagelsesmulighederne mest muligt; det arbejder vi målrettet og ihærdigt på at opnå.
Danmark ligger pænt i front, når det gælder om at fremme den størst mulige åbenhed i EU, sådan har det været hidtil, og sådan vil det også være i håndteringen af denne her sag.
Regeringen vil, som jeg allerede har tilkendegivet det i udvalget, selvsagt holde Folketingets Europaudvalg meget tæt orienteret om forhandlingerne og i Europaudvalget forelægge forhandlingsoplæg, når reglerne skal til vedtagelse i Bruxelles.
På denne baggrund kan regeringen altså ikke støtte forslaget til folketingsbeslutning.
Jeg er glad for den bekræftelse af den brede politiske opbakning til Nicetraktaten, der er kommet til udtryk.
Jeg skal ikke trække debatten meget længere ud.
Nicetraktaten baner vejen for udvidelsen, EU har gjort sit hjemmearbejde, institutionerne er tilpassede, vi er klar til i princippet ved udgangen af 2002 at modtage de første nye medlemmer.
Nicetraktaten er EU's udvidelsestraktat, og udvidelsen er en historisk enestående mulighed for at skabe et Europa, der er langt mere fredeligt og sammenhængende.
Udvidelsen er en hovedprioritet i dansk europapolitik, og den hovedprioritet er med traktaten kommet et afgørende skridt nærmere. Traktaten er selvfølgelig udtryk for et kompromis.
Der er altid ting, man kunne have ønsket udformet anderledes, men samlet er det en særdeles god traktat.
Den er afbalanceret, den udtrykker vore fælles mål i EU, sikrer udvidelsen, sikrer, at et udvidet EU kan fungere og kan fungere effektivt.
Den europæiske stabilitet bliver større, efterkrigstidens politiske, økonomiske og sociale skel vil blive gradvis nedbrudt.
Økonomisk vil der være gevinster både hos de nye medlemmer og hos os selv.
Vi er allerede begyndt at høste udvidelsesprocessens
frugter
Forberedelserne speeder op: Dannelsen af en social markedsøkonomi i Central- og Østeuropa, der er økonomisk vækst, der er stigende levestandard.
Handelen mellem EU-landene og ansøgerlandene fortsætter med at stige, den er fordoblet de sidste 5 år.
Virksomheder investerer og tilpasser sig, der skabes nye arbejdspladser både i øst og vest, der skabes grundlag for at videreudvikle og udbrede det europæiske velfærdssamfunds principper.
Der er optimisme på begge sider af bordet.
Vel er vi ikke ved vejs ende, der er et meget stort arbejde foran os.
Endnu er der ingen af ansøgerlandene, der opfylder alle kravene og kriterierne, men det er vigtigt, at vi fastholder det høje tempo i forhandlingerne.
Europa-Kommissionen har fremlagt en ambitiøs, men efter min mening også realistisk handlingsplan for afslutningen af forhandlingerne.
Hvis det går godt, kan forhandlingerne med de bedst forberedte lande afsluttes under det danske formandskab i andet halvår næste år, og det vil være en enestående flot præstation, hvis vi på EU-topmødet i København i december næste år virkelig bliver i stand til at byde de første nye medlemslande velkommen i vores europæiske fællesskab.
Vi skal forstå at udnytte de muligheder, som udvidelsen skaber.
Med Nicetraktaten har vi skaffet os den nødvendige udrustning til at gøre det.