Frank Jensen (S), 2000-03-01:
Jeg vil gerne takke ordførerne med måske en enkelt undtagelse for en meget, meget seriøs og positiv modtagelse af det meget grundige arbejde, der her lægges på Folketingets bord.
Det kan jeg tillade mig at sige, al den stund at det er et sagkyndigt udvalg, Justitsministeriets Børnelovudvalg, som har stået for det meget grundige forarbejde i den betænkning, som danner grundlaget for det lovforslag, jeg på regeringens vegne i dag kan have til første behandling her i Tinget.
Der er sket meget i Danmark siden 1960, hvor den nuværende børnelov trådte i kraft.
Det er der på måden, hvorpå familier lever, og det er der i de muligheder, vi i dag har for at fastslå faderskabet, hvor der er tvivl om det, igennem dna-teknikken.
Lovforslaget her er der på de fleste strækninger meget bred politisk enighed om, og det er utrolig dejligt at konstatere.
Så derfor vil jeg ikke gå i dybden på de felter, hvor der i dag har været tilkendegivelser fra stort set samtlige ordførere, igen med en enkelt undtagelse fra Dansk Folkeparti.
Så jeg vil tage de temaer op, der i dag også har været en vis tvivl over for.
Den tvivl synes jeg er rigtig at have, og det er også rigtigt, vi får god lejlighed til at drøfte den.
Det ene tema har vi været inde på, nemlig den skærpelse, der ligger i oplysningspligten over for kvinder, der får børn, hvor de ikke er samlevende og ikke er samgifte.
Jeg har beskrevet, at den skærpelse ligger i oplysningspligten og ikke i sanktionerne, og det vil jeg så i øvrigt ikke gå yderligere ind på.
Men den anden del - der hvor der har været rejst tvivl - er om søgsmålsretten.
Det er jo sådan i dag, at en kvinde uanset ægteskabelig status eller andet altid har søgsmålsretten til at kunne anlægge en faderskabssag.
Det kan en kvinde gøre ind i et andet ægteskab, og det kan kvinden gøre, uanset om hun selv er i ægteskab.
Der er en søgsmålsret, og den er fuldstændig uantastet på alle tænkelige måder.
Det, vi gør her, er også at give en mand søgsmålsretten til at få fastlagt faderskabet.
Og det, som mange ordførere har cirklet om og rejst tvivl om, er der, hvor den kvinde, manden vil anlægge søgsmål mod, er i ægteskab med en anden mand.
Det rejser en række problemer, og dem vil jeg vende tilbage til.
Men selve det, at en mand tillægges søgsmålsret, synes jeg er rigtigt.
Man kan forestille sig det unge par, som har levet sammen gennem mange år.
De er ugifte.
De har måske planlagt gennem længere tid, at de gerne vil have børn sammen, og kvinden bliver gravid.
Lige før fødslen opbygges der en stor konflikt, og de flytter hver til sit, og kvinden nægter at oplyse, hvem der er far til barnet.
Dér er den mand retsløs.
Manden vil aldrig kunne få rejst en faderskabssag.
Han vil aldrig kunne få samvær med barnet.
Det er det, som der grundlæggende ændres på her, nemlig at det barn får adgang til at kende sit ophav, men også kan være sammen med den far, som barnet jo har.
Så er der de situationer, hvor kvinden er i ægteskab med en anden mand.
Det er da rigtigt, at jeg godt kan se for mig, at her kan der være rejst en række problemer.
Der kan også rejses sager, der har mere chikanøs karakter, men alligevel.
Hvis man tænker sig om også i de tilfælde, som fru Jette Gottlieb var inde på, det enkeltstående seksuelle forhold, så skal jeg oplyse over for fru Jette Gottlieb, at der behøver ikke at være tale om mere end det enkeltstående tilfælde, for at kvinden bliver gravid.
I den situation skal manden kunne anlægge søgsmål. Jeg tror ikke, at man kommer til at se mange mænd, der stiller sig op i kø for at få registreret faderskabet i den situation.
Det er ikke erfaringerne.
Erfaringerne fra Norge, som indførte den regel i 1997, er, at det kun har givet anledning til, efter de oplysninger vi har, to konkrete sager siden 1997.
Manden kan rejse sagen over for domstolen, og jeg kan oplyse hr. Tom Behnke om, at det afgøres på domstolens almindelige fri bevisbedømmelse, om sagen kan rejses eller ej - om der er en sag, som domstolene vil tage.
Der, hvor en mand kan beskrive, at han rent faktisk har været sammen seksuelt med moderen, og at der er kommet et barn ud af det, skal man ikke der give muligheden for også, at det barn efterfølgende kan vide, hvem der faktisk er dets biologiske ophav?
Jeg synes ikke, vi skal konkludere i dag.
Vi har taget det med i lovforslaget, fordi vi principielt mener, at det er rigtigst, at vi så vidt muligt søger, at barnet kan få adgang til at vide, hvem der er dets genetiske far.
Det er vi også fra regeringens side meget indstillede på.
De ændringer, der lægges op til i lov om forældremyndighed og samvær, er også blevet positivt modtaget, specielt den regel, som jeg håber kan bidrage til at gøre spørgsmålet om forældremyndighed mindre konfliktfyldt i brudsituationen.
Når et parforhold brydes op, når et ægteskab brydes op, så er man i en meget smertefuld situation.
Fornedrelsen er det, der i høj grad kendetegner mange i brudsituationen.
Og her er det så, at vi jo i dag bringer spørgsmålet om forældremyndigheden op, der hvor det er allermest konfliktfyldt, der hvor folk er allermest sårbare.
Her er det mit, regeringens og regeringspartiernes håb, at det, at vi ikke sætter det på spidsen i brudsituationen, men at man kan fortsætte med fælles forældremyndighed også i umiddelbar forlængelse af separationen, skilsmissen, uden at bringe det op til afgørelse, kan være et bidrag til at undgå en del af de voldsomme konflikter, som vi kender fra ægteskabsbrud og parforholdsbrud.
Der er også reglen om, at vi nu lovfæster en praksis, som vi har indført for efterhånden et års tid siden eller mere i Civilretsdirektoratet, over for statsamterne om, at man også skal høre børn under 12 år, hvis de har en modenhed, der gør, at de ville være i stand til at kunne forholde sig ikke til forældremyndighedsspørgsmålet, men til samværsspørgsmålet, som jo fastlægges hos statsamterne.
Jeg er glad for, at alle partier i dag har givet tilslutning til netop de dele, for her er vi på et felt, hvor vi forhåbentlig også fortsat kan modernisere vores lovgivning, så vi indretter lovgivningen sådan, at den appellerer til, at det for forældrene, de voksne, skal kunne betale sig at samarbejde om, hvad der bedst for barnet, og det er lovgivers forsøg på at gøre det bedre.
Men det, jeg tror, der er omdrejningspunktet i de her sager, og dem vi ofte får præsenteret, er, at vi hører den ene part, og det, man jo altid skal være opmærksom på, er, at parterne har forskelligt syn på det.
Hvis man hører begge parter, og det er det, myndighederne jo gør, inden der træffes afgørelse med gensidig partshøring, ja, så er sagerne ofte mere nuancerede.
Men jeg skal beklage, at Børns Vilkår har ønsket at gå ud i offentligheden og blot beskrive den ene part i de her sager og bruge det til at klandre myndighederne med.
Jeg mener faktisk, at både statsamterne og også Civilretsdirektoratet gør et kæmpearbejde for at varetage, hvad der er bedst for barnet i de konkrete sager, som myndighederne må påtage sig.
Med de kommentarer, der er kommet fra ordførerne i dag, ser jeg frem til, at det kan ske i den kommende folketingssamling.
politiet kunne lægge et konkret skøn.
Så var det, jeg sagde, at når jeg skulle forklare, hvorfor fru Gottlieb og fru Baastrup ikke havde problemer med at give politiet det skøn, når det drejede sig om våbenlovens bestemmelser, jamen så måtte det være, fordi det er forskellige formål; det måtte være det formålsbestemte, for ellers har jeg svært ved at se det ud fra en konkret vurdering af de bestemmelser, som vi her lovgivningsmæssigt giver politiet.
Men hvis fru Gottlieb føler sig inkrimineret, skal jeg da straks beklage mit ordvalg, hvis det var det, der førte fru Gottlieb til den følelse.
Så vil jeg sige til hr. Helge Adam Møller, at jeg mistænker ham i hvert fald ikke for at sætte det at være regeringsbærende parti over det at få sin retspolitik igennem.
Det tror jeg ikke nogen kunne.
Hr. Helge Adam Møller vil jo kæmpe for sine retspolitiske ideer i enhver situation, eller hvad?