runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Blach Hansen (S), 2002-01-24:
Som miljøministeren er jeg dybt bekymret på miljøets vegne, men det skyldes miljøministerens fremtoning her i salen.
Vi kan jo starte med at konstatere, at miljøministeren ikke har fået armene helt ned oven på valgets resultat.
Det skal være ham vel undt, men jeg ville bare ønske, at han kunne koncentrere sig om substansen i forslaget frem for at bruge tiden heroppe på at hovere lidt over mindretallet.
Hvad får vi af svar?
Hvorfor skal der ikke være et kommissorium?
Det ved ministeren ikke, fordi han ikke er helt klar over, hvad instituttet skal lave.
Hvorfor haster det?
Det ved ministeren ikke.
Det ved ministeren ikke, men det er ministerens holdning, at sådan bliver det.
Men hvorfor?
Ja, det ved han ikke.
Det er sandelig en interessant og frugtbar debat.
ikke stille spørgsmål, vi kan ikke lave en høring, for ministeren ved ikke, hvad instituttet er, på trods af at det er hans forslag.
Og når der så endelig er nogle, der bliver spurgt, nogle som mener, de godt kan se, hvad det er, og kan give nogle konkrete og gode råd til ministeren, så ønsker ministeren ikke at benytte sig af dem, for det er jo ikke ham, der har spurgt.
Jeg synes altså, det her er ved at minde noget om en parodi, og derfor vil jeg godt stille spørgsmålene igen, for så kan det være, jeg får svar anden gang: Hvorfor haster det? Hvorfor kan man ikke give sagen en ordentlig behandling og så måske vente en måned?
Det var et konkret spørgsmål til miljøministeren.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-01-24:
Ministeren spørger: Hvad er det, vi frygter?
Det er to ting:
Den ene er, at vi frygter, at med det flertal, der er i Folketinget, vil det fremover ikke være muligt at sikre en ordentlig behandling af sagerne.
Det synes jeg sådan set er en ret alvorlig bekymring.
Vi er også bange for, at man kommer til at stå tilbage uden en uafhængig miljøvurdering her i Danmark, fordi regeringen har tænkt sig at nedlægge bl.a. Naturrådet og ikke har kunnet forklare, hvad dette institut, man nu vil oprette, går ud på.
Det andet, vi frygter, er, at der bag dette her ligger en dagsorden fra regeringens side, som går ud på, at den uafhængige miljøvurdering, vi hidtil har haft her i landet, skal vi ikke længere have, fordi regeringen fremover vil have det sådan, at den kun får det at høre, den gerne vil høre på miljøområdet.
Jann Sjursen (KRF), 2002-01-24:
Der er tre grunde til, at Kristeligt Folkeparti har rejst en forespørgsel til regeringen om mellemøstpolitikken.
For det første er der jo sket meget i Mellemøsten og i særdeleshed i forholdet mellem Israel og palæstinenserne, siden Folketinget sidst havde en debat om situationen i Mellemøsten i november 2000.
Forholdet mellem Israel og palæstinenserne har desværre ikke ændret sig til det bedre siden da, tværtimod.
Fredsprocessen er kørt helt af sporet, og i den situation er det vores pligt at vurdere og beslutte, hvordan vi bedst og sammen med andre lande og organisationer i det internationale samfund kan bidrage til, at parterne i konflikten presses til forhandlingsbordet. For det andet står Danmark over for en stor udfordring, idet vi det næste halvår overtager formandskabet for EU.
Endelig er det for det tredje Kristeligt Folkepartis opfattelse, at der er brug for en mere afbalanceret mellemøstpolitik end den, som kom til udtryk under den tidligere regering.
Lidt firkantet sagt: Israel blev udråbt som en skurk og palæstinenserne undskyldt.
Jeg er udmærket klar over, at den tidligere udenrigsminister, hr. Mogens Lykketoft, vil benægte, at det forholder sig sådan.
Men jeg tror, hr. Lykketoft i det mindste er nødt til at medgive, at sådan blev signalerne opfattet i Israel og i øvrigt også af nogle politiske partier i Danmark.
Et af de vigtigste formål for dagens debat er altså at få fastslået en mere afbalanceret mellemøstpolitik, så Danmark også i god tid, før vi overtager EU-formandskabet, bringer sig i en position, hvor vi kan udnytte lige præcis den situation.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2002-01-29:
Bestemmelsen gælder de situationer, hvor der ikke inden varighedsgrænsen er sket en sådan afklaring af modtagerens arbejdsevne, at der kan træffes en beslutning om, hvilke tilbud der kan iværksættes.
Samme bekymring har SF brugt i motivet til det forslag her.
Der var allerede, før vi vedtog den omtalte lovændring, visse andre forlængelsesmuligheder, og alligevel fandt vi det nødvendigt dengang at gøre noget for at hjælpe de mennesker, som kom i den uheldige situation at ende på kontanthjælp på grund af langsom sagsbehandling af den ene eller den anden årsag.
Men der var en grund til, at vi dengang i 2000 ikke ophævede tidsbegrænsningen på sygedagpengene helt.
I Socialdemokratiet ser vi sygedagpenge som en korttidsydelse, som så vidt muligt skal søges afløst af andre sociale eller arbejdsmarkedsmæssige ydelser og foranstaltninger, når der ikke er udsigt til, at modtageren kan blive rask og genvinde arbejdsevnen.
Derfor ophører udbetalingen som udgangspunkt, når der er udbetalt sygedagpenge i 52 uger i de 18 forudgående kalendermåneder.
Vi mener ikke, at der er nogen grund til at ændre på denne grundopfattelse af formålet med sygedagpenge.
Men hvis det er sådan, som forslagsstillerne hævder, at der stadig er mange mennesker, der ender i den kedelige situation, at de bliver tvunget på kontanthjælp og dermed går ned i indtægt på grund af kommunens manglende behandling af deres sag, vil det for os at se være en bedre løsning, at vi ser nærmere på sagsbehandlingsmetoderne rundtomkring i kommunerne, eventuelt også i sundhedsvæsenet.
De mennesker, der er ramt af langvarig sygdom, er også bedst tjent med, at deres sag bliver behandlet og vurderet hurtigst muligt, sådan at de kan få en afklaring af deres fremtidige situation.
Jeg er faktisk bange for, at hvis vi ophæver de begrænsninger, der er her, vil det udskyde ventetiderne yderligere. Derfor mener vi, at det i første omgang må være nødvendigt med en grundig undersøgelse af, hvordan sagerne faktisk forholder sig.
Der er brug for en belysning af omfanget af de problemer, der er rejst her, og hvordan de gør sig gældende.
Vi vil eventuelt sammen med de andre partier i udvalget se på, hvordan vi kan løse dette og vurdere, hvordan kommunernes sagsbehandling og procedurerne herom skal være. Jeg deler ikke den mistænkeliggørelse af kommunerne.
Jeg skal ikke sige, at der ikke kan være enkeltsager, men det gælder ikke generelt.
Vi vil i Socialdemokratiet derfor opfordre socialministeren til over for udvalget at belyse problemets omfang, så vi under udvalgsarbejdet på den baggrund kan tage stilling til forslaget, som vi ser det her.
Som sagt er vi positive over for intentionerne, men vi vil have en afklaring i udvalget og kan ikke støtte forslaget, som det ligger her.
Tove Videbæk (KRF), 2002-01-29:
Det er et meget sympatisk forslag, som SF kommer med her.
SF ønsker med dette forslag at gøre adgangen til sygedagpenge tidsubegrænset.
Det ønsker man, fordi langvarigt syge, som det er nu, ofte rammes dobbelt hårdt, idet de ud over sygdommen også mister deres indkomst, hvorefter de er henvist til hjælp efter lov om aktiv socialhjælp.
Det er især et problem, hvis den pågældende har en ægtefælle med en normal indkomst, for så udbetales der nemlig ingen kontanthjælp.
Og i disse situationer efterlades nogle familier, nogle personer, i et såkaldt sort hul, hvor man måske kan blive nødt til at sælge hus, bil osv. Men denne regel kunne man jo egentlig eventuelt også særskilt tage fat på.
Det er en regel, som faktisk straffer mennesker, der er gift.
På en eller anden måde kan man jo betragte den regel som værende diskriminerende over for ægteskabet, så derfor burde der måske særskilt og konkret gøres noget for den side af sagen.
I år 2000 blev der i lovgivningen indføjet en forlængelsesmulighed på op til 2 gange 13 uger i tilfælde, hvor det anses for nødvendigt at gennemføre arbejdsprøvning eller andre afklarende foranstaltninger med henblik på at klarlægge arbejdsevne.
For som det er nu, at personer, familier, ægtefæller bliver dobbelt ramt på grund af langvarig sygdom, er det uacceptabelt.
Pia Kristensen (DF), 2002-01-29:
Det er afgørende for Dansk Folkeparti, at sygdomsramte får en fair behandling.
Derfor var vi også positive over for lovændringen, der trådte i kraft den 1. januar 2001, hvor der blev indføjet en ny forlængelsesmulighed for dagpengeudbetalingen på op til 2 gange 13 uger ud over de i forvejen 52 uger.
Hensigten med ændringen var at tilskynde kommunerne til at iværksætte de afklarende foranstaltninger, der skal til, så der hurtigst muligt kan ske en afklaring af arbejdsevnen hos den sygdomsramte.
Dansk Folkeparti gav i øvrigt udtryk for, at vi var tilfredse med, at følgevirkningerne af lovforslaget blev fulgt op, således at muligheden for forlængelse af sygedagpengeperioden kom til at virke efter hensigten.
Så den rapport ser vi frem til.
Vi mener også, at det er væsentligt at finde en løsning, som kan nedbringe de lange ventelister til genoptræning og til andre institutioner, for ventelisterne er da helt klart en medvirkende årsag til, at proceduren forhales.
Vi får mange henvendelser fra mennesker, som er langtidssyge og får udbetalt sygedagpenge, og ofte harmes vi over de historier, der fortælles.
Den ene gruppe er dem, som bogstaveligt talt ikke har nogen arbejdsevne tilbage, men som alligevel bliver presset til alle former for aktivering for til sidst at få tilkendt en førtidspension.
Det er altså ofte et langt og opslidende forløb, som kunne have været undgået.
De mennesker burde man lade være i fred og i stedet koncentrere sig om den anden gruppe, nemlig dem, som kan genoptage et arbejde på et senere tidspunkt.
Problemet er jo, at de ofte udsættes for en langsommelig sagsbehandling og parkeres på ventelister til genoptræning eller arbejdsprøvning, og overskrider de dagpengeperioden, ja, så henvises de til kontanthjælp.
Ud over sygdom skal de så også udsættes for forringede levevilkår og psykiske problemer, som ofte følger med i kølvandet.
Dansk Folkeparti vil gerne være med til at forbedre forholdene for disse personer, så vi støtter forslaget og siger ja til at gøre dagpengeudbetalingsperioden tidsubegrænset for de personer, der svigtes af systemet.
Margrethe Vestager (RV), 2002-01-29:
i forhold til de langtidssygemeldte.
Området og de ændringer, som er gennemført i løbet af de seneste år, er på udmærket vis, synes jeg, gennemgået af fru Anne-Marie Meldgaard, Socialdemokratiets ordfører.
Det viser jo også klart den daværende regerings optagethed af det her område, nemlig ikke blot en passiv ydelse uden perspektiv, men at der faktisk blev taget ansvar for de mennesker, som var endt i en for dem tilsyneladende udsigtsløs situation, hvor det er helt afgørende, at kommunerne tager et medansvar for det fortsatte perspektiv.
Men vi deler den holdning, som der også er givet udtryk for af Socialdemokratiets ordfører, nemlig at sygedagpenge bør være en kortvarig ydelse, indtil det kan afklares, om der er et fortsat arbejdsmarkedsperspektiv, eller om den enkelte skal have en mere permanent forsørgelse via det offentlige.
Det, som er meget afgørende, er at få en tidlig indsats, og man kan så diskutere, om man har tiltro til kommunerne eller ej, og nogle steder vil det givetvis være evnen og andre steder viljen, det skorter på.
Helt afgørende er det i hvert fald, at den lovgivning og de signaler, som kommer fra Folketinget, ikke bliver til ligegyldigheder, hverken for kommunerne eller for de konkrete mennesker, det vedrører.
Vi arbejder meget gerne videre også i forhold til en handling, men synes, at de ting, som blev vedtaget for jo i virkeligheden forholdsvis kort tid siden, også skal have lov til at vise deres berettigelse.
For det er vigtigt, at der er et pres på kommunerne for at tage konkret handling i forhold til de mennesker, som er berørt.
Jeg tror ikke, der er nogen, der lades uberørt af de eksempler, som SF's ordfører bruger i den her forbindelse, og derfor er det også afgørende, at der er en bred enighed om den måde, hele spørgsmålet håndteres på. På det foreliggende grundlag vil vi ikke stemme for forslaget, men SF kan regne med vores aktive støtte i forhold
til det fortsatte arbejde.
Lars Barfoed (KF), 2002-01-29:
Da Det Konservative Folkepartis ordfører, fru Charlotte Dyremose, ikke kan være til stede i salen i dag, skal jeg her kort på Det Konservative Folkepartis vegne redegøre for vores holdning til dette forslag.
Inden for de gældende regler for udbetaling af sygedagpenge er der i dag flere muligheder for at få udbetalingen forlænget ud over de 52 uger, hvis det f.eks. er nødvendigt at gennemføre en arbejdsprøvning for at finde ud af, hvor meget eller om den enkelte vil være i stand til at arbejde.
Det samme er tilfældet, hvis man f.eks. venter på en lægebehandling, eller der er rejst en sag om erstatning for arbejdsskade eller en sag om førtidspension.
Man skal jo i den forbindelse være opmærksom på, at mennesker ikke skal ende på sygedagpenge resten af deres liv.
Med indførelsen af tidsbegrænsningen i 1982 ønskede den daværende borgerlige regering lige netop at sikre, at der er et ordentligt incitament for både kommunen og den berørte person til at finde en varig løsning.
Det Konservative Folkeparti kan derfor ikke støtte forslaget.
Eva Kjer Hansen (V), 2002-01-29:
Det er jeg meget enig i, og derfor er der også det her stærke engagement fra Venstres side til at se på det her område.
Det er et spørgsmål om en vis anstændighed og en vis rimelighed i forhold til det arbejde, man selv er med til at sætte i værk, vil jeg sige til hr. Villy Søvndal.
Søren Søndergaard (EL), 2002-01-29:
Vi er enige med forslagsstillerne i, at det er urimeligt, at syge mennesker risikerer at miste deres forsørgelsesgrundlag, og det er jo den virkelighed, det sorte hul, som det i dag medfører for mange mennesker. Vi har tidligere, ligesom SF, bl.a. ved finanslovforhandlingerne stillet forslag om, at varighedsbegrænsningerne ophæves.
At blive langvarigt syg er i sig selv ulykkeligt og belastende for den enkelte.
Det medfører mange spekulationer:
Bliver jeg rask?
Vil jeg kunne arbejde igen?
Langvarig sygdom giver også anledning til mange økonomiske spekulationer, fordi man gennem længere tid skal have budgettet til at hænge sammen på trods af det indtægtstab, som det medfører at være henvist til dagpenge som forsørgelsesgrundlag.
Oven i de mange spekulationer risikerer man helt at miste sit forsørgelsesgrundlag eller at havne på kontanthjælp.
Det bør være sådan, at udbetalingen af sygedagpenge fortsætter uanset varighed, til man er erklæret rask eller er blevet bevilliget revalidering eller førtidspension.
Der skal altså være taget stilling til, hvilke fremtidsmuligheder sygedagpengemodtageren har, og der skal være truffet beslutning om det, således at vedkommende er sikret økonomisk og forsørgelsesmæssigt på den ene eller den anden måde.
Der er eksempler på, at mennesker ryger ud af systemet på grund af langsommelig sagsbehandling i kommunerne.
Sygdom er jo som bekendt hver mands herre.
Der er ingen, der vælger bevidst at blive syg.
Når man er syg, skal man bruge kræfterne på at blive rask så hurtigt som muligt.
Man skal ikke belastes af frygten for at komme til at stå uden indtægt.
Derfor støtter Enhedslisten det fremsatte forslag.
Bodil Kornbek (KRF), 2002-01-29:
Meget fint, tak.
Det er et ganske konkret spørgsmål til hr. Søren Krarup
fra Dansk Folkeparti: Hvornår kan vi forvente, at hr. Søren Krarup og Dansk Folkeparti rejser en sag ved Højesteret, hvor man vil anklage regeringen for grundlovsbrud?
Søren Krarup (DF), 2002-01-29:
Jeg giver fru Kornbek ret i, at jeg burde gøre det, måske skulle jeg overveje det.
I første omgang kunne jeg jo nøjes med at rette kritikken mod ministeren, for det er ham, der er ansvarlig for, at grundloven bliver overholdt.
Nu sagde jeg, at det var i hvert tilfælde et brud på grundlovens ånd og mening, og det er ganske indiskutabelt, men jeg mener faktisk også, det er et brud på selve grundloven, som også Peter Germer var inde på i sin »Statsforfatningsret«.
Jeg synes under alle omstændigheder, at det er nedværdigende for Folketinget, at det bliver reduceret til et gummistempel, og det er som sagt et brud på selve folkestyrets og parlamentarismens princip.
Vi skal ikke være gummistempel.
Det skal være os, der bestemmer, hvem der bliver danske statsborgere, og det sker via lov, og derfor er der kun én instans, der burde være ansvarlig, og det er os.
Bodil Kornbek (KRF), 2002-01-29:
Hvordan kan Folketinget være et gummistempel, når man har lavet et forlig, og der er en lov på området?
Det forstår jeg simpelt hen ikke, men det kan hr. Søren Krarup måske forklare.
Søren Krarup (DF), 2002-01-29:
Nu behøver vi jo ikke at gøre det så forfærdelig indviklet.
Fru Kornbek og jeg sidder begge i Indfødsretsudvalget, og hun ved lige så vel som jeg, at der altså er tale om tusinder af fremmede navne, som vi får præsenteret i en lov, vi overhovedet ikke har haft mulighed for virkelig at gennemgå.
Så er der altså disse få navne i det, der hedder samrådslister, som vi kan kigge på,
men det vil i realiteten sige, at disse mange, mange tusinde navne har vi overhovedet ikke haft indflydelse på, vi har overhovedet ikke kunnet se, hvem de var, og hvad de gjorde.
Når jeg sammenligner med den første indfødsretslovvedtagelse, hvor Grundtvig jo altså gennemgår disse ti, der får indfødsret - seks skandinaver, en englænder og tre tyskere - hvis forhold, han kender og begrunder, så tør jeg jo sige, at der er forskel, og at vores stilling udelukkende er gummistemplets.
Vi har ikke gennemgået disse mange tusinde navne, vi kender dem ikke, vi er reduceret til et gummistempel.
Bodil Kornbek (KRF), 2002-01-29:
Ja, så meget har jeg lært, selv om jeg er ny.
Og selv om jeg er ny, har jeg da også forstået, at de tusinder, som vi ikke gennemgår i Indfødsretsudvalget, faktisk opfylder de krav, der er i lovgivningen, og så er det vel omsonst at bruge tid på at gennemgå hver eneste af dem, når nu de helt klart opfylder det, som loven kræver.
Ville det ikke være spild af tid?
Søren Krarup (DF), 2002-01-29:
Jeg kunne jo faktisk spørge fru Kornbek, hvorfra hun ved, at kravene er opfyldt.
Det fremgår af det lovforslag, vi har i dag, at der er 45, der er blevet taget ud af det oprindelige lovforslag.
Hvorfor?
Jeg synes, det er uanstændigt, at det foregår på den måde.
Kamal Qureshi (SF), 2002-01-29:
Vi er i hvert fald nogle partier her i Folketingssalen, der er meget nysgerrige efter at høre fra Dansk Folkeparti, hvad det er, de egentlig har tænkt sig at gøre.
Nu har de tidligere sagt, at de ville betragte det som en krigserklæring, hvis det her lovforslag blev fremsat.
Vi hører, at de mener, at det her lovforslags indhold er grundlovsstridigt, om ikke i tekst, så i ånd eller andet, samtidig med at de reelt set ikke gør så meget.
Er det så bare sådan trusler ud af den blå luft, for man kan jo sige, at de jo sidder med en reel magt?
Det er ikke tomme trusler længere, de sidder jo faktisk med magt til at påvirke regeringen.
Villy Søvndal (SF), 2002-01-29:
Tålmodighed er sædvanligvis en dyd, også i politik.
Denne her ændring blev lavet, da den første borgerlige regering tiltrådte i 1982.
Det er 20 år siden.
Vi har undersøgt, vi har stillet spørgsmål, vi har lavet forlængelser.
Alle de forlængelser, der ligger i lovgivningen, er i øvrigt kommet til på initiativ af SF, så vi kan det her område til fingerspidserne.
Jeg vil personlig gerne give hver eneste sag, jeg får tilsendt, til fru Eva Kjer Hansen.
Men skal vi virkelig vente 20 år endnu, hvor mennesker oven i sygdommen oplever, at de bliver frataget retten til en indkomst?
Mennesker, der har sclerose, mennesker, der har kræft, mennesker, der har gigt, bliver nægtet deres ret til forsørgelse.
Sådan er virkeligheden.
Har Venstre virkelig brug for endnu en studiekreds på det her område?
Det parti, der taler for mennesket før systemet.
Her er de i kød og blod til Venstres socialpolitiske ordfører.
Louise Frevert (DF), 2002-01-29:
Nu har jeg også fået det her beslutningsforslag, og der står ikke »herkomst«, der står »baggrund« - for at korrigere.
I det øjeblik, man foretager en ekstra indsats for at tiltrække en bestemt gruppe i samfundet, anser vi det for at være en form for positiv særbehandling.
Og det kan vi ikke gå ind for, for vi mener ikke, at man behøver prioritere nogle grupper frem for andre.
Så kunne man også begynde at prioritere kvinder frem for andre, mænd frem for andre, rødhårede frem for andre.
Derfor er det fuldstændig uacceptabelt, at det står her.
Villy Søvndal (SF), 2002-01-29:
Igen vil jeg sige: Det, vi deler på, er ikke, at kommunerne hurtigt skal gå ind.
Det understreges jo også i det lovforslag, vi lige behandler.
Det er ikke der, vi er uenige.
I øvrigt har kommunerne en voldsom interesse i at gå ind så hurtigt som muligt alene af den grund, som socialministeren også understregede, at efter uge 52 skal de selv betale sygedagpengene hundrede procent.
Problemet er det modsatte, nemlig hvis en kommune, der kun tænker økonomisk, og ikke er optaget af andet end af økonomi, siger: O.k., hvis vi lader være med at foretage os voldsomt meget i den her sag, er vi sikre på, at efter de 52 uger er vedkommende ikke længere berettiget til sygedagpenge, og så slipper vi for en sygedagpengeudgift.
Vi får heller ikke behov for at udbetale kontanthjælp, for hvis vedkommende er gift, bortfalder retten til kontanthjælp.
Så har vi de tusindvis af mennesker i virkelighedens verden, der oven i sygdommen oplever, at deres ret til forsørgelse forsvinder.
Sådan er det i virkelighedens verden.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 2002-01-29:
Jeg vil da også på Socialdemokratiets vegne udtale en vis uforståenhed over for den mistillid til embedsmænd i det ganske land, vil jeg sige, som Dansk Folkeparti giver udtryk for.
Det er vel sådan, at politikere normalt udstikker retningslinjer, hvorefter man gerne vil have, at embedsmænd skal udføre de beslutninger, som bliver vedtaget af et bredt flertal i det danske Folketing.
Det er denne her aftale, som ligger i øjeblikket, jo også et godt bevis på.
Jeg vil godt spørge: Er det sådan, at Dansk Folkeparti generelt har mistillid til de beslutninger, som bliver taget i Folketinget, og som skal udføres af embedsmænd, og at man minutiøst har siddet og kigget hver enkelt sag igennem?
Louise Frevert (DF), 2002-01-29:
Det var jo lidt af et polemisk spørgsmål.
Der er jo ikke nogen, der kan anfægte, at det drejer sig om at få udviklet sine personlige kompetencer, men det, jeg slog fast, var, at vi ikke på nogen som helst måde kan gå ind for en positiv særbehandling.
Det, det må dreje sig om, er, at optagekriterierne er ens for alle.
Det vil sige, at der skal være mulighed for, at alle kan komme ind på de kunstneriske uddannelser.
Nu er det jo ikke hele uddannelsessektoren, vi snakker om her.
Her er det specifikt de uddannelser, som har med kunstneriske grene at gøre.
Ergo er det en anden diskussion vi har her, end hvis det var folkeskoleregi, eller hvis det var en anden form for uddannelse; det er de kunstneriske uddannelser, vi taler om. Uanset hvilket uddannelsesregi vi taler om, vil vi stadig væk fastholde, at Dansk Folkeparti ikke kan gå ind for, at man åbner op for nogen som helst positiv særbehandling.
Det drejer sig om kvalifikationer - også i forbindelse med optag.
Mette Frederiksen (S), 2002-01-29:
Kan fru Louise Frevert bekræfte, at der i det fremsatte beslutningsforslag intet står om positiv særbehandling, og at der i det fremsatte beslutningsforslag intet står om, at etniske minoriteter skal have lettere adgang til de her
Kan fru Louise Frevert bekræfte, at det, der står, er, at vi skal understøtte børn og unge med anden etnisk baggrund i at opnå adgang til disse uddannelser, og at det derfor ikke - som misforstået af den tidligere taler - handler om positiv særbehandling?
Louise Frevert (DF), 2002-01-29:
Nu kan jeg ikke huske det ordret - forslaget ligger nede på min plads - men der står rent faktisk, at man skal tage højde for, at etniske minoriteter skal have en form for ikke positiv særbehandling, men fortrinsret.
Jeg kan ikke huske det ordret, men der står i hvert fald konkretiseret, at det drejer sig om, at man skal tage en form for - efter vores opfattelse i Dansk Folkeparti - tiltag til positiv særbehandling, og det kan vi ikke gå ind for.