Jørn Jespersen (SF), 1998-02-18:
Som jeg også nævnte under det foregående lovforslag, er både det og det forslag, vi behandler her, en konsekvens af den forbrugerpolitiske forespørgsel, SF rejste sidste år, og vi er som nævnt glade for, at der nu sker noget for at styrke det forbrugerpolitiske arbejde, og glade for den vilje, som kommer til udtryk fra regeringens og ministerens side til at styrke forbrugerpolitikken.
Vi anerkender også, at forslaget, som det foreligger her, afspejler ønsket om reelt at styrke forbrugerpolitikken, men forslaget afspejler altså også de mange og stærke og delvis skjulte interesser og den store samfundsmæssige betydning, der knytter sig til forbrugerarbejdet.
Vi skal ikke lægge skjul på, at vi fra SF's side klart ville foretrække, at der blev oprettet et egentligt forbrugerministerium.
Vi mener, det er en væsentlig mangel ved den måde, centraladministrationen og det politiske arbejde i regering og Folketing foregår på, at forbrugerhensynene altid er underordnede og kommer i konflikt med andre erhvervsmæssige hensyn.
Det afspejler sig i Erhvervsministeriet, det afspejler sig i Fødevareministeriet, og det afspejler sig mange andre steder.
Der er en oplagt risiko for, at konkrete sager bliver afgjort i en afvejning mellem erhvervsinteresser og forbrugerinteresser på en sådan måde, at der ikke er åbenhed om, hvilke interesser der rent faktisk har været de stærkeste.
Det er et stort problem, både hvis det reelt betyder, at der bliver lagt forkert vægt på det ene hensyn frem for det andet, og hvis der bare kan rejses mistanke om, at det er sådan, det forholder sig.
Derfor burde man helt principielt lave et forbrugerministerium, der havde én overordnet opgave, nemlig altid at varetage forbrugernes interesser og tale forbrugernes synspunkter.
Det kunne selvfølgelig godt være, de synspunkter ikke altid ville nyde fremme, men man ville få en mere åben afvejning af de forskellige interesser, som vi f.eks. har det mellem erhvervsinteresser og miljøinteresser i dag, hvor der både er et Erhvervsministerium og et Miljøministerium, og vi får problemerne, afvejningerne og prioriteringerne åbent frem i den offentlige debat.
Men indtil videre er der altså ikke opbakning bag tanken om et forbrugerministerium, selv om jeg tror, det kommer, og derfor må vi nøjes med et mindre skridt i denne omgang.
For SF er de overordnede intentioner, når vi snakker om organiseringen af forbrugeroplysningen, for det første at sikre en generel styrkelse af arbejdet over for forbrugerne.
Hvis man ser på, hvor mange ressourcer der i dag bliver brugt fra virksomhedernes side til at styre markedsføring og forbrugsvalg, er det jo 1.000 eller 10.000 gange de midler, der bliver sat ind for at skabe gennemsigtighed og frie valgmuligheder for forbrugerne, og derfor er der brug for at styrke forbrugerarbejdet, både organisatorisk og ressourcemæssigt. For det andet mener vi, det er meget væsentligt, at de såkaldte nye forbrugerpolitiske områder, f.eks. økologi, produktionsmetoder, dyrevelfærd og de mange såkaldte nødvendighedstjenester som vand, televæsen osv., som tidligere lå i den offentlige sektor, nu kommer ud i den fri konkurrence og også bliver omfattet af et bevidst forbrugerpolitisk arbejde.
Når vi diskuterer det Center, som ministeren har foreslået,
har der efter vores mening
i hvert fald fra Venstres og De Konservatives ordførere været tale om en markant sammenblanding af flere forskellige forhold.
For det første er der spørgsmålet om Centerets organisatoriske placering, og her ser vi det altså som et fremskridt, at det bliver organiseret som en uafhængig, selvejende institution.
Man kan diskutere, hvor mange repræsentanter ministeren skal udpege, og man kan diskutere sammensætningen af repræsentantskabet, men det er jo detaljer i den sammenhæng.
I hvert fald er den overordnede vurdering fra vores side, at der er tale om en øget uafhængighed fra den statslige model, vi har i dag, når der bliver tale om en selvejende institution, og det er vi positive over for.
Den anden ting, som bliver blandet ind i diskussionen, er spørgsmålet om på den ene side den såkaldte objektive, uvildige, neutrale forbrugeroplysning og på den anden side den mere subjektive, holdningsmæssige forbrugerpolitik.
Her er vores grundlæggende opfattelse, at de to ting er meget vanskelige at skille ad, i hvert fald den formidlingsmæssige del af dem.
Vi mener faktisk, at hvis man vil give en ordentlig oplysning, forbrugerne kan agere på baggrund af, er det nødvendigt at give faktuelle oplysninger, der naturligvis skal være troværdige og samtidig kan sættes ind i et holdningsmæssigt perspektiv, som giver forbrugerne en mulighed for at finde ud af, hvad det handler om.
Vi er villige til at diskutere, om den vægt, der er lagt på netop det punkt i forslaget, er den rigtige, eller om det kan gøres på en anden måde.
Men det er i hvert fald væsentligt, at vi får delt debatten, så vi både diskuterer
den organisatoriske placering og hvordan vi skal forholde os til adskillelsen mellem oplysning og det mere forbrugerpolitiske.
Der er yderligere nogle ting, jeg ønsker at sige om forslaget, og som jeg vil vende tilbage til i anden runde.