Villy Søvndal (SF), 2001-01-25:
Jeg skal starte med at takke De Konservative for at være så venlige, at jeg kunne få byttet om på ordførerrækkefølgen.
Det er, fordi jeg har nogle syge børn, som jeg skal nå at kigge til.
Tak for det.
Må jeg i øvrigt sige om reformen, at de tre lovforslag, vi nu behandler under ét, udmønter jo den aftale om førtidspension, som satspartierne indgik lige før jul.
Det afgørende for os har været, at det nuværende førtidspensionssystem efter vores opfattelse er slidt op. Derfor har vi presset på for at få en reform af den nuværende lov, der indeholder en stribe af urimeligheder. For det første illusionen om, at førtidspensionister, der i dag ender på de lave satser, kan supplere pensionen med arbejdsindkomst.
Man kan heller belåne det i nogen som helst bank.
Derfor er det en sejr, en af de store, at forsørgelsesgrundlaget nu er hævet til dagpengeniveau. Det andet urimelige i det nuværende system er ægtefælleaftrapningen, som mange har følt var meget brutal. Den er ikke væk i det nye system, men den er klart mildnet. Det er vi meget glade for, og derfor forstår vi heller ikke helt kritikken netop af ægtefælleindkomsten.
Den er faktisk mildnet.
Det tror jeg alle, der giver sig til at analysere tallene, vil medgive, uanset at det blev 85 pct. for samboende og gifte, hvor vi fra SF's side gerne havde set det helt fjernet.
Den tredje store gevinst er en urimelighed, der bliver fjernet.
Det er en retssikkerhed, der i dag er ikkeeksisterende, hvor reformen lægger op til en langt klarere retssikkerhed.
Man kan selv søge sin pension.
Det blev frataget i et forlig mellem regeringen og de borgerlige partier for nogle år siden.
Der er skriftlighed i alle led.
Man kan selv deltage i sin sagsbehandling.
Det er klare retspolitiske fremskridt.
Det er ikke fugle på taget; det er realiteter.
For det fjerde er det et opgør med det, man kunne kalde førtidssejpineriet i det nuværende system
, idet det klargøres, at der ikke skal ske afprøvninger i alle tilfælde.
Der er nogle tilfælde, hvor man, som det hedder i Matador, skal rykke direkte til pension.
Det er også understreget i bemærkningerne til lovforslag
nr. L 137, side 14, at der er mennesker, der har et handicap, hvor handicappet alene giver behov for at restituere sig i et omfang, hvor man ikke skal søge efter restarbejdsevne.
Femte gevinst er, at det store sorte hul er formindsket.
Jeg vil ikke garantere, at det er lukket, men jeg tør godt garantere, at det er formindsket med det, der ligger her.
Det store sorte hul er det sted, hvor mennesker ender uden indkomst, fordi de er for syge til at arbejde og for raske til at få pension.
Det betyder noget, at man fra nu af selv kan søge sin pension, at man dels ved at blive visiteret til fleksjob sikres et underhold, også uanset at optjeningen i forhold til optjeningsreglerne er meget mindre end i forhold til dagpengesystemet, dels ved at vi i finansloven fik forlænget sygedagpengeperioden.
Og det sidste og afgørende for os er, at der nu er rettigheder i forbindelse med fleksjob, der i reformen er kraftigt forbedrede.
Man kan godt diskutere - det synes vi også selv er ærgerligt - at ledighedsydelsen kun blev 91 pct. Men før var den altså 82 pct. Og vi har for vane i SF at støtte forbedringer, også selv om vi ikke får de 100 pct., vi ville.
Jeg skal i øvrigt ikke spilde tiden med at sige, at vi her havde ønsket et a-kasse-medlemskab i stedet for at lave en ny opbygning i Socialministeriet.
Det er et bekendt synspunkt, og vi har skændtes tilstrækkeligt om det i den offentlige debat, og den debat er afgjort.
I den debat, der har været i dagspressen, har der, så vidt jeg kan se, været fire debatpunkter.
Det ene har været, at det fremover skulle blive sværere at få tilkendt en pension, end det er i dag, men det har jeg umådelig svært ved at se.
Hensigten med det er jo, at de mennesker, der er blevet frataget retten til at få prøvet deres sag, nu genvinder den ret, og mit gæt vil være, at det også vil betyde, at nogle mennesker vil få tilkendt pension efter at have søgt den.
Det andet er, som det også understreges i bemærkningerne, at der bliver nogle sager, hvor man går direkte på førtidspension i stedet for at skulle køres igennem et sejpineri.
Det tror jeg også ender i flere pensionsafgørelser, og det synes jeg i øvrigt der er megen fornuft i.
Vi har jo set af nogle undersøgelser fra Herning, at halvdelen af revalideringssagerne på institutionerne kun endte med, at pensionstilkendelsen blev udskudt et halvt år.
Den tredje grund til, at jeg ikke forstår diskussionen om færre pensionstilkendelser, er, at der faktisk regnes med et uændret antal førtidspensionstilkendelser.
Hvis man vil være venlig over for reformens tanker, bygger de dels på et uændret tilkendelsestal, dels på forventning om flere fleksjob, end vi har i dag.
Det er så et andet hovedkritikpunkt, fordi man siger, det er helt urealistisk at regne med 3.500, hvor vi i dag samlet kun har knap 8.000 fleksjob.
Men hvorfor er det egentlig urealistisk?
For det første får man rettigheder, der bortset fra a-kassediskussionen stort set svarer til de rettigheder, man har på arbejdsmarkedet i øvrigt.
På nogle områder er bestemmelserne lempeligere, f.eks. vedrørende optjening, nogle steder er de lidt strammere, men alt i alt er det en lang stribe af forbedringer. Nogle fagforbund og handicaporganisationer har rådgivet deres medlemmer i retning af ikke at tage et fleksjob, fordi det betød, at medlemmerne fraskrev sig retten til at gå på efterløn senere og ikke kunne få sygedagpenge under sygdomsforløb osv.
Men nu er de barrierer fjernet, og det vil efter min bedste overbevisning betyde, at flere vil søge de job.
Den anden barriere, der fjernes, har man haft de steder, hvor formidlingen ikke er foregået ordentligt.
Derfor ligger der et forslag om formidlingsenheder, der skal spille en langt mere aktiv rolle, men ikke skal løse myndighedsopgaver.
Det tredje punkt i den offentlige debat har været, at nogle ville være bedre stillet med de nuværende end med de fremtidige førtidspensionsregler.
Jeg vil ikke benægte, at det kan være rigtigt for nogle ganske få, nemlig dem, som har haft de meget store fordele af summen af boligydelsesordninger, medicintilskud og af personlige tillæg.
Så vidt jeg kan se, er det tre ting, der ikke holder vand.
Jeg tror ikke, at Bureau 2000 har ønsket at tegne et forvrænget billede, men den første ting er en misforståelse, og det vil jeg egentlig bede socialministeren kommentere på et tidspunkt.
Eneforsørgere på førtidspension mister nemlig ikke børnetilskuddet, og derfor er beregningerne 900 kr. lavere, end realiteten tilsiger.
Det andet forhold, som jeg mener er forkert, er virkningerne af den gennemførte skattereform, som jo kommer småindkomsterne til gode.
Den er ikke indregnet, og jeg kender ikke kroner-ørevirkningen af den
, men det vil jeg meget gerne se.
Den tredje og formentlig den helt store fejl i beregningerne er, at man regner med, at alle, der i dag ville få den høje pension, højst får 18.000 kr. om året i handicapkompensation.
Men en af hensigterne med at lave en handicapkompensation uden loft er jo lige præcis, at mennesker, der i dag under det nuværende system ville få tilkendt den høje pension, typisk er dem, der vil sprænge loftet.
Det vil jeg også godt have ministerens kommentar til, og jeg synes også, vi må have skriftlige svar.
Hvis de tre forhold, jeg har nævnt her, tillægges en anden vægt, bliver regnestykket et helt andet end det, vi har fået præsenteret i aften, og derfor synes jeg, vi skal bevæge os ud i nogle øvelser med konkrete tal, når vi kommer så langt.
Det fjerde store punkt i den diskussion, der har været i offentligheden,
har været, at det store, sorte hul ikke blev lukket.
Det vil jeg heller ikke garantere bliver tilfældet, og jeg synes, at både statsministeren og andre politikere skal være forsigtige med sådanne meget sikre garantier.
Men jeg vil godt sige, at der er gjort et solidt arbejde for at formindske det hul.
Summa summarum: Man kan diskutere meget, men jeg synes personlig, det er lidt underligt - det tror jeg aldrig jeg har oplevet før i mit politiske liv - at en reform, der betyder øgede udgifter på 2 mia. kr. til førtidspension, når den er helt gennemført i 2020, i den offentlige debat er blevet betegnet som et nedskæringsfelttog af de helt store.
Jeg har aldrig før i det politiske liv deltaget i arbejde med en reform, hvor der bruges 2 mia. kr. ekstra til at genere folk en bloc.
Jeg siger ikke hermed, at der ikke kan være et behov for at kigge på enkelte hjørner af reformen.
Jeg hørte, at det medgav hr. Erik Larsen fra Venstre også, og det er selvfølgelig derfor, vi udvalgsbehandler lovforslag.
Men at tegne det billede i den offentlige debat, at det skulle betyde forringelser i stor stil, forstår jeg ikke, nogen kan have interesse i.
Jeg kan ikke se lødigheden i det, og jeg forstår ikke, hvorfor man gør det.
Jeg synes derimod, det er helt fair at diskutere konkrete ting og diskutere, om de holder vand.
Jeg vil bare runde af med at sige, at jeg i virkeligheden kun synes, der er én stor mangel i reformen, og det er, at vi ikke fik de nuværende førtidspensionister med.
Det er underligt, og jeg tror, at 99 pct. af de henvendelser, jeg får, kommer fra førtidspensionister, der siger: Må vi ikke godt komme med i det nye system?
Det vil vi gerne.
Hvis det var en rad af nedskæringer, der blev præsenteret, var det formentlig ikke den type af henvendelser, vi fik.
Jeg synes, der er et hængeparti her, og det er klart, at for SF's vedkommende vil vi presse på for at kunne tilbyde de nuværende førtidspensionister at komme med over i det nye system.
For 99 pct.s eller fleres vedkommende vil det betyde, at deres økonomiske situation bliver forbedret i forhold til i dag.
Det er derfor, reformen koster penge.