Karen Jespersen (S), 2001-02-06:
Som justitsministeren har beskrevet betyder Schengensamarbejdet, at man har en effektiv kontrol med de ydre grænser, mens der ikke finder nogen personkontrol i form af paskontrol sted ved de indre grænser.
Med de nordiske landes indtræden i Schengen udvides adgangen altså til at rejse uden personkontrol i Norden til at omfatte det meste af Europa.
Men det er en misforståelse at tro, at det forhold, at der med Schengen sker en ophævelse af personkontrollen ved de indre grænser, er ensbetydende med, at Schengenstatsborgere kan rejse i de øvrige Schengenlande uden at medbringe legitimation. Schengenkonventionens artikel 45 kræver netop, at hotelværter og andre kan sørge for, at udenlandske gæster identificerer sig ved forevisning af gyldig legitimation, og det gælder også gæster fra EU og andre nordiske lande.
Det har så fået nogle til at tro, at det ændrer ved den nordiske pasunion, men det er ikke tilfældet.
Der bliver ikke ændret ved den nordiske pasunion, der jo betyder, at nordiske statsborgere kan rejse i hinandens lande uden at medbringe pas og skulle forevise pas.
Hvordan hænger det så sammen?
Og det forhold er hverken i modstrid med eller hæmmer anvendelsen af Schengenreglerne og kan derfor fortsætte uantastet.
Schengenkonventionen definerer jo heller ikke, hvad der skal forstås ved gyldig legitimation.
Det er de enkelte Schengenlandes regeringer, der afgør, hvilken form for legitimation der vil kunne finde anvendelse ved overnatning på hoteller osv. Indenrigsministeriet har jo været i tæt kontakt under hele det her forløb med de andre nordiske lande også om det her vigtige spørgsmål, og der er helt enighed om, at Schengenreglerne ikke ændrer ved det forhold, at nordiske statsborgere er berettigede til at rejse i de nordiske lande uden pas.
Man kan så spørge om, hvilken anden form for legitimation der vil kunne blive stillet krav om over for nordiske statsborgere ved rejse inden for Norden.
Nordiske statsborgere vil ved rejse i de øvrige nordiske lande kunne legitimere sig ved forevisning af andre former for personlige dokumenter som f.eks. kørekort, bankkort og lignende.
Det adskiller sig ikke fra situationen, som den er i dag, når nordiske statsborgere rejser rundt i de øvrige nordiske lande.
Man kan sige, at det ligger fast, at den praktiske gennemførelse af Schengenreglerne i de nordiske lande ikke vil have nogen konsekvenser for den pasfrihed, der gælder for nordiske statsborgere ved overnatning på hotel og campingpladser i de øvrige nordiske lande.
Det er en lidt anden situation, når nordiske statsborgere efter den 25. marts, hvor vi tiltræder i Schengenaftalen i praksis, rejser rundt i de øvrige Schengenlande.
Det er nemlig sådan, at det enkelte Schengenland ifølge national lovgivning eller praksis skal stille krav om, at Schengenstatsborgere, der opholder sig på deres område, skal være i besiddelse af legitimation, hvilket ofte betyder, at statsborgere i et Schengenland skal kunne bevise deres statsborgerskab.
Jeg kan f.eks. oplyse, at Tyskland efter de regler, der gælder i dag, vil kræve, at en dansk statsborger skal forevise pas.
Men selv om en dansk statsborger under rejse i de ikkenordiske Schengenlande kan blive mødt med et krav om forevisning af pas, har den danske regering ingen planer om at indføre statslige id-kort som følge af Danmarks indtræden i Schengenarbejdet.
Regeringen i Norge har heller ingen overvejelser om at indføre statslige id-kort.
I Sverige har man taget spørgsmålet om at indføre et sådant statsligt id-kort op, men der er endnu ikke forelagt Riksdagen et egentligt forslag, og man har på nuværende tidspunkt bl.a. overvejelser om de økonomiske konsekvenser og har altså ikke lagt sig fast.
I Sverige har man allerede for nogle år siden indført statslige id-kort med angivelse af statsborgerskab.
Jeg håber hermed at have givet en bedre forståelse for legitimationskravet for nordiske statsborgere ved rejse i henholdsvis de nordiske lande og i de øvrige Schengenlande.
En konsekvens af Schengenreglernes gennemførelse i Norge er, at udlændinge, der er fastboende i nordiske lande og som har gyldig opholdstilladelse, ikke længere vil skulle ansøge om visum forud for indrejse i de øvrige Schengenlande.
Det fremgår således af Schengenkonventionen, at en udlænding, der er visumpligtig, og som er i besiddelse af en opholdstilladelse udstedt af et Schengenland samt et gyldigt rejsedokument, har ret til at færdes frit i de øvrige Schengenlande i op til 3 måneder. En udlænding, som ønsker at opholde sig i et andet Schengenland end bopælslandet ud over 3 måneder, og som eventuelt ønsker arbejde i landet, skal dog på helt almindelig vis ansøge herom hos landets myndigheder.
Schengenreglernes gennemførelse i Norden medfører desuden, at visumfrie udlændinge vil have mulighed for at færdes i Schengenlandene i en periode på indtil 3 måneder.
Et visum vil herudover for fremtiden blive udstedt med gyldighed for både alle de nordiske lande og for de øvrige Schengenlande.
Det betyder altså, at visum efter den 25. marts i år ikke som i dag vil blive udstedt med gyldighed for enten Danmark eller Finland eller Norge eller Sverige, men at et visum vil gælde for alle Schengenlandene.
Et visum vil som udgangspunkt give ret til sammenlagt 3 måneders ophold på Schengenlandenes område som helhed.
Schengensamarbejdet indebærer ikke en harmonisering af betingelserne for udstedelse af visum i Schengenlandene, og Danmarks nugældende praksis for udstedelse af visum vil således ikke blive ændret, herunder praksis for udstedelse af visum på baggrund af et ønske om f.eks. familiebesøg som følge af Schengen.
Schengenreglerne indeholder visse betingelser for udstedelse af Schengenvisum.
Ansøgerne skal bl.a. være i besiddelse af et gyldigt rejsedokument, og han eller hun skal have de nødvendige midler til sit underhold.
Disse betingelser stiller vi allerede i visumpraksis i dag.
Og som en ny betingelse for udstedelse af visum vil det gælde, at ansøgeren ikke må være indberettet som uønsket til det såkaldte Schengen Information System, det såkaldte SIS-system. En konsekvens af Schengenreglernes gennemførelse i Norden er således, at en udlænding, der er indberettet som uønsket til Schengen Information Systemet, som udgangspunkt skal nægtes indrejse.
Schengenkonventionen bygger som nævnt på et princip om ophævelse af personkontrollen ved de indre grænser, som modsvares af grundprincippet om effektiv kontrol af de ydre grænser.
Det betyder, at alle Schengenlande skal sikre, at udlændinge, der passerer en af de ydre grænser, opfylder betingelserne for at kunne indrejse i Schengenlandene.
En af disse betingelser er, at visumpligtige såvel som visumfri udlændinge som udgangspunkt ikke må være indberettet som uønskede af et andet Schengenland.
Et tilsvarende system kendes som nævnt fra den nordiske paskontroloverenskomst.
Allerede efter den udlændingelov, der gælder i dag, er det sådan, at en ikkenordisk udlænding med indrejseforbud til et af de andre nordiske lande skal afvises ved indrejsen til Danmark, medmindre de har opnået særlig tilladelse til indrejse.
Bl.a. for at sikre gennemførelse af dette princip har man oprettet Schengen Information System, der som en konsekvens af Schengenreglernes gennemførelse i Norden vil erstatte det fælles nordiske indrejseforbudsregister.
De udlændinge, der er uønsket i et Schengenland, kan efter nærmere regler indberettes til informationssystemet, og Schengenkonventionen indeholder bestemmelser om, hvornår det kan ske.
Indberetning af udlændinge skal ske ud fra det overordnede synspunkt, at pågældende må formodes at udgøre en trussel mod den offentlige orden eller sikkerhed eller mod statens sikkerhed.
Det gælder bl.a., når en udlænding er blevet idømt en frihedsstraf af mindst 1 års varighed på grund af en strafbar handling, eller når der er begrundet mistanke om, at en udlænding har begået eller har til hensigt at begå alvorlige strafbare handlinger, eller når udlændinge tidligere er blevet udsendt med indrejseforbud.
Men uanset at en udlænding er indberettet som uønsket af et andet Schengenland, giver Schengenkonventionen mulighed
for, at landene alligevel kan tillade pågældende at indrejse. Det kan Danmark for det første gøre, såfremt det følger af internationale forpligtelser.
Flygtningekonventionens forbud mod at sende personer tilbage til lande, hvor de pågældende risikerer en af konventionen omfattet forfølgelse, gælder naturligvis fuldt ud.
Udgangspunktet er som nævnt, at der ikke kan udstedes visum med gyldighed for alle Schengenlandenes områder til en udlænding, som er indberettet som uønsket, medmindre der foreligger særlige omstændigheder.
Der vil herefter undtagelsesvis kunne udstedes et visum, der begrænses til kun at gælde indrejse i Danmark.
Med udgangspunkt i temaet for forespørgslen vil jeg gerne slutte med at bemærke, at det tætte samarbejde, der er foregået mellem de nordiske lande omkring forberedelserne til gennemførelsen af Schengenreglerne, vil fortsætte også efter de nordiske landes indtræden i Schengen.
Det er efter min opfattelse vigtigt, at vi i de nordiske lande kan støtte hinanden med de erfaringer, vi hver især gør under administrationen af Schengenreglerne i praksis efter vores indtræden.
Forhandling