Anne Baastrup (SF), 1998-10-20:
Det er et tiltrængt lovforslag, der her behandles.
Der lægges nu op til en ny praksis, som skal indebære, at voksne mennesker, der træffer beslutning om, at de gerne vil adoptere et barn, ikke længere skal udsættes for den ydmygende behandling, der af og til sker i nogle amter.
Formålet er, som det fremgår flere steder i bemærkningerne, at man - og det er altså også Folketinget - fremover vil gå ud fra, at når et ægtepar eller en enlig beslutter sig for adoption, er det en ansvarlig og alvorlig beslutning, der ligger bag, når de beslutter sig for at bruge de utrolig mange penge, der skal til for at gennemføre en sådan.
Men ser man på selve lovteksten og sammenligner den med de fyldige bemærkninger, der angiver hensigten, kan man godt blive bekymret.
Vil praksis i samrådene reelt ændre sig?
Derfor må vi i udvalget naturligvis have sikkerhed for, hvordan ministeren vil få denne ændrede holdning til at afspejle sig.
Adoptionsnævnet får nu en helt central betydning i den fremtidige kontrol med samrådssekretariaterne og samrådets forvaltning af lovændringernes intentioner.
Det bliver reelt Adoptionsnævnet, der skal sørge for, at afgørelser af principiel betydning formidles til amterne.
Jeg troede egentlig, det hidtil havde været Adoptionsnævnets arbejdsopgave.
Jeg troede i min naivitet, at der var et system, hvorefter den centrale klageinstans naturligt havde forpligtelse til at sikre ensartethed i afgørelsespraksis i første instans, men ser vi på praksis hidtil, har der været et vist svigt.
Spørgsmålet er derfor, om Adoptionsnævnet fremover vil være i stand til at løfte denne opgave.
Når vi så ser på, hvad Adoptionsnævnet yderligere skal lave, skal nævnet også stå for indsamling, bearbejdning og formidling af viden om adoption, indsamling og formidling af statistiske oplysninger, igangsætning af forskningsprojekter, evaluering af gældende regler og iværksættelse af nye initiativer.
Det stilfærdige spørgsmål må være: Er det den rigtige arbejdsfordeling?
Hvem kan vi så kritisere?
Justitsministeren?
Som det også fremgår af bemærkningerne, er der samråd i amtskommunerne, der ikke er omfattet af Indenrigsministeriets tilsynsmyndighed, og der lægges nu op til, at vi får et uafhængigt nævn, som heller ikke er under politisk tilsyn, og som skal varetage en lang række af de fremtidige arbejdsopgaver på området.
Det virker som en dårlig idé.
Efter SF's opfattelse burde vi fra Folketingets side sikre mere politisk indflydelse, og vi vil derfor bruge udvalgsarbejdet til at få afklaret fornuften af denne arbejdsfordeling.
Var det i stedet Civilretsdirektoratet, der havde ansvaret for de af Adoptionsnævnets arbejdsopgaver, der ikke handler om enkeltafgørelser, kunne vi jo netop drage justitsministeren til ansvar, hvis alting går i stå.
Bemærkningerne til lovforslaget lægger endvidere op til en lang række ændringer af gældende praksis.
Det drejer sig om godkendelse af handicappede adoptanter, ændrede aldersbetingelser, knap så indgående krav til adoptanternes økonomi, matchning af barn og forældre osv.
Det er en lang række fornuftige ændringer, som SF støtter, men flytter de noget, og er de præcise nok?
Vi lægger ikke op til, at der skal detailreguleres i selve loven; men på den anden side har vi gennem tiderne ikke fået alt for muntre tilbagemeldinger, når adoptivforældre skal fortælle om de oplevelser, de bliver udsat for under forundersøgelsen.
Er man bare en lille smule skæv i forhold til sagsbehandlerens opfattelse af, hvordan en rigtig familie skal se ud, kan det gå gruelig galt, og ingen tør sige noget, for de vil jo også gerne have barn nr. to eller have ændret afgørelsen i Adoptionsnævnet.
Giver man i sin klage udtryk for vrede eller andet, er man bange for, at det kan betyde endnu et afslag - eller sagt på en anden måde: At være adoptionsansøger er at overlade hele sin fremtid i hænderne på det offentlige, og så handler det om at være helt normal, hvad det så ellers betyder.
Forberedelseskurset i fase 2 er en god idé, men som det tydeligt fremgik af førstebehandlingen i forrige samling, er der nogle partier, der synes, at 5.000 kr. for et kursus er mange penge, et stort beløb, der skal lægges oven i de mange penge, man i øvrigt skal betale for at få sit barn.
Som det fremgår, er der en lang række spørgsmål, vi skal have afklaret under udvalgsarbejdet.
Justitsministeren har valgt ganske loyalt at fremsætte et lovforslag, der afspejler Adoptionsudvalgets flertals opfattelse på langt de fleste områder.
Spørgsmålet er imidlertid, om vi ikke skal bruge lidt tid for at få kigget på, om det er helt fornuftigt, at vi fra Folketingets side helt overlader den fremtidige udvikling på dette område til et politisk uafhængigt system.
Det er godt med et grundigt forarbejde til lovgivningen
, men det skal ikke forhindre os andre i at træffe politiske afgørelser.