runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-01-19:
Først til spørgsmålet om fleksibilitet, som hr. Frank Dahlgaard var inde på, og som jo er et meget interessant spørgsmål.
Der er jo ingen tvivl om, at de lande, der klarer sig bedst i den hårde og barske internationale konkurrence som f.eks. Danmark, givetvis er de lande, hvis virksomhedsmedarbejdere har den bedste uddannelse, hvor virksomheder og medarbejdere arbejder bedst sammen, og hvor medarbejderne hurtigt kan skifte job og komme over i et nyt job, når forholdene ændrer sig, så de ikke parkeres i alt, alt for lang tid i en udsigtsløs arbejdsløshed.
Evnen til hele tiden at skabe nye job og følge med i udviklingen, så danske virksomheder kan konkurrere,
Jeg havde nær sagt, at uanset om jeg nu var enig med hr. Frank Dahlgaard om det spørgsmål - men det er jeg nok ikke - er det jo ikke virkeligheden.
Problemet i hr. Frank Dahlgaards argumentation er, at hr. Frank Dahlgaard argumenterer, som om den fælles valuta ikke var der.
Men den er der jo.
Den omfatter 11 lande og snart 12, og de 11-12 lande aftager mere end halvdelen af den danske eksport.
Man må ikke argumentere, som om virkeligheden ikke er der, for det er den.
Vi har ikke længere en situation, hvor der er 11 forskellige valutaer sammen med Danmarks plus nogle andre landes.
Vi har en helt anden situation, en situation, hvor et stort, afgørende område har en fælles valuta, og hvor nogle andre lande skal beslutte med sig selv, om de vil være med i det fælles arbejde og den beskyttelse og den tryghed, der ligger deri - også for det danske samfund og ikke mindst for de svage og for de ældre mennesker i vort land - eller de ikke vil være med.
Det er dét, der er spørgsmålet, det er det, vi skal forholde os til, og det er også det, jeg forholder mig til.
Hr. Keld Albrechtsen og hr. Kristian Thulesen Dahl havde nogle spørgsmål om tidspunkterne.
Det skal jeg nok gøre.
Jeg tager det op.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-01-19:
Jeg siger da tak for svaret, men jeg undres jo over, at statsministeren valgte den formulering, at man aldrig skulle overlade vigtige beslutninger til andre lande, og så prøver at snakke uden om, at det er det, man gør, når man afskaffer kronen og lægger den fælles rentepolitik, kreditpolitik og valutapolitik nede i Frankfurt, hvor man har én stemme ud af 11 - eller hvor mange det nu bliver - hvor den filialchef, vores nationalbankdiretør bliver omdannet til, ikke må tage nationale hensyn, og hvor stemmeafgivningen, hvis der skal stemmes i EU-banken, ikke må offentliggøres før 80 år senere.
Er det ikke situationen?
Og så kan vi jo ikke handle på egen kraft.
Vil statsministeren ikke medgive mig det?
I Ecofinrådet, Rådet af økonomi- og finansministre, har Danmark 3 stemmer ud af 87 eller sådan noget, og det er jo ikke meget i forhold til den betydelige indflydelse, vi har på vilkårene herhjemme i lille Danmark, hvis vi beholder vores krone og vores nationalbank og vores nationalbankdiretør som en rigtig direktør og ikke en filialchef.
Er det ikke rigtigt?
Henrik Svane (RV), 2000-01-19:
Kan statsministeren erindre blot et enkelt forslag fra Dansk Folkeparti, der søger at gøre noget ved en for stor koncentration af indvandrere og flygtninge i visse boligkvarterer i større byer; ét forslag til, hvordan vi sikrer, at børn i førskolealderen lettere og bedre og hurtigere lærer dansk; ét forslag til, hvordan vi bedre får de folk af fremmed herkomst, som måske har boet her i flere generationer, ind på arbejdsmarkedet, så de bliver gjort duelige, får et større selvværd og får mulighed for at betale skat til det danske samfund for at forbedre vort samfunds videre færd i demokratisk retning? Kan statsministeren erindre, at der nogen sinde er fremsat blot et enkelt forslag her i Folketinget fra Dansk Folkeparti, bortset fra forslaget om bare at lukke grænserne?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-01-19:
Til hr. Kristian Thulesen Dahl: Jeg tror, man fra hr. Thulesen Dahls side forveksler en folketingssamling med en valgperiode.
Det er to forskellige ting, og det, jeg har tænkt på, er valgperioden - altså at vi under forudsætning af, at vi taler om en normal valgperiode, skal gå efter en folkeafstemning inden næste folketingsvalg.
Det er fortsat min opfattelse. Men hvornår det eksakte tidspunkt så bliver, har vi ikke lagt os fast på endnu.
Vi skal stadig diskutere tingene frit og ubundet, som vi jo er i fuldt sving med også i dag, og jeg synes, det skal være en rigtig god diskussion, som på nuanceret vis bidrager til, at den danske befolkning kan få et godt billede af, hvad det er, den skal tage stilling til.
Jeg er fuldt og fast overbevist om, at det bliver en god periode, før vi beslutter os for, hvornår folkeafstemningen skal finde sted.
En god periode, hvor vi debatterer som i dag, er absolut en fordel, og derfor synes jeg ikke - det er til hr. Keld Albrechtsen - at tiden er inde til, at vi lægger os fast på det eksakte tidspunkt i dag.
Vi skal fortsætte debatten, vi skal udbrede informationerne, og vi skal have alle nuancerne frem.
Til hr. Frank Dahlgaard: Jeg synes, hr. Frank Dahlgaard også skal inddrage i sine overvejelser, at når Danmarks Nationalbank i dag fastlægger renten, altså det, man kalder grundlagsrenten, så bliver den jo også fastlagt efter, hvad de store lande i Europa har af renteniveau.
Det ved hr. Frank Dahlgaard, det er jeg sikker på.
Når Tyskland har ændret sit renteniveau, så går der ikke ret lang tid, før Danmark ændrer sit renteniveau, naturligvis for at varetage vores interesser.
Tilsvarende gælder i dag med den fælles valuta.
Når Den Europæiske Centralbank i stedet for Bundesbank ændrer renteniveauet, jamen så følger vi da med.
Og hvis vi ikke fulgte med, hvis vi lukkede øjnene og sagde, vi vil ikke, så ville vi jo forringe danske virksomheders situation, og så ville det ramme hele det danske samfund. Det understreger jo netop, at vores reelle valg i virkeligheden er at læse på en telefax, som det vist hedder i dag, eller en fotokopieringsmaskine, hvad de andre har besluttet, og indrette os efter det eller selv være med dér, hvor beslutningerne træffes, plus at få større tryghed i vores land mod international spekulation.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-01-19:
Det er jo sådan, at Enhedslisten ikke ønsker en folkeafstemning, men vi frygter den heller ikke, og hvis statsministeren vil have den, så skal han naturligvis også få den.
Men så ville vi gerne, at vi kunne blive enige her i Folketinget om, at vi skal gøre det på en sådan måde, at både tilhængere og modstandere kan gå ud til befolkningen og sige: Vi er dybt uenige, om vi skal ind i den euro eller ej, men vi er enige om én ting, nemlig at det her går ordentligt, rigtigt og demokratisk til.
Derfor er jeg glad for, at statsministeren præciserer, at det naturligvis ikke er i den her folketingssamling, afstemningen kan komme.
Sådan tolker jeg nærmest statsministerens svar - hr. Thulesen Dahl var også inde på det - for statsministeren sagde, at der skal være en god periode indtil det tidspunkt, hvor vi lægger datoen fast.
Men fra det tidspunkt, hvor vi lægger datoen fast, og så til folkeafstemningsdatoen rent faktisk sker, bør der også være en rimelig debatfase, f.eks. 6 måneder.
Er det også statsministerens opfattelse?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-01-19:
Tak for svaret!
Nej, jeg troede heller ikke, at statsministeren ville fraskrive sig muligheden for at udskrive folketingsvalg, hvis der lige pludselig opstod en gunstig situation, og derfor er det naturligvis den ordinære valgperiode, vi taler om.
Statsministeren siger vel så, at uanset meningsmålingerne kommer der en folkeafstemning om Danmarks forhold til euroen i indeværende ordinære valgperiode, hvis den løber sin tid ud.
Det var det, statsministeren sagde.
Det, der så var mit spørgsmål før, og som jeg gerne vil bede statsministeren forholde sig til her og nu, er altså lidt i lighed med det, hr. Keld Albrechtsen er inde på, om statsministeren vil fraskrive sig risikoen - ja, risikoen er det, som jeg ser det - muligheden for en lynafstemning, altså at man siger: Nu er der tre meningsmålinger, og de ser gode ud, så tager vi en afstemning om 3 uger om Danmarks forhold til euroen.
Kan vi være enige om, at der skal gå et passende antal måneder, fra en afstemning udskrives, og til den afholdes, eksempelvis som et minimum 6 måneder?
Så synes jeg, at vi taler om mere fair spilleregler, i stedet for at statsministeren forbeholder sig muligheden for at lave en lynafstemning.
Egil Møller (DF), 2000-01-19:
Når jeg nu har hørt på debatten, så har jeg lyttet mig til, at statsministeren er utrolig glad for, at der formentlig bliver mulighed for at indføre euroen i Danmark, og at man afskaffer den danske krone.
Jeg synes egentlig, at statsministeren her spiller på frygten for, hvad der vil ske med Danmarks økonomi, hvis ikke vi afskaffer den danske krone.
Her spiller statsministeren virkelig på en frygt for, at vi overhovedet ikke kan klare os i den internationale konkurrence.
Hvis det nu viser sig, at en uvildig rapport fra uvildige økonomer viser, at det kan Danmark sagtens ved, at det bevarer sin selvstændighed også på det økonomiske område, er det så sådan, at statsministeren lader sig påvirke af en sådan rapport?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-01-19:
Til hr. Frank Dahlgaards spørgsmål vil jeg sige, at i vores rentepolitik i Danmark som i andre lande er det jo ikke sådan, at der kun er én rente.
Der er et betydeligt spillerum i hvert enkelt land.
I Danmark har vi en rentestruktur, som det hedder, altså svingninger i renterne afhængigt af, om det er lange lån eller korte lån, om det er byggelån eller det er korte forretningslån.
Renterne på det er tilsammen udtryk for den danske rentestruktur, og den er meget forskellig fra den rentestruktur, man har i Italien, Spanien eller Tyskland.
Det er vigtigt at huske, at rentestrukturen i de forskellige lande naturligvis tilgodeser det spillerum, som der er behov for i landene inden for en fælles valutas område.
Så det er i og for sig ikke noget, vi fraskriver os i den forstand, at vi ikke fortsat her i landet kan have en fornuftig betjening af hinanden, når det gælder rentepolitik, i forhold til de forskellige behov der er.
Til hr. Kristian Thulesen Dahl og hr. Keld Albrechtsen, som spurgte om debatfaser,
har jeg egentlig ikke noget nyt at tilføje ud over det, vi har talt om i dag, og det, jeg også har sagt igennem et års tid: Vi skal have en debatfase.
Den er i fuldt sving også her i dag, og det er godt.
Så skal vi have en debat, når folkeafstemningen er udskrevet, og det får vi. Og mere er der i og for sig ikke at sige om det.
Jeg synes, at vi er kommet godt i gang.
Jeg synes faktisk, vi har en god debat, og jeg synes, at vi har nået det, jeg frygtelig gerne ville, nemlig at vi bruger tiden fornuftigt og klogt til at få en nuanceret debat, før vi går i gang med den hårde debat, når der først er udskrevet folkeafstemning.
Endelig til det sidste spørgsmål, om at afskaffe den danske krone og spille på frygt: Det har sådan set ikke noget med det at gøre, må jeg sige til spørgeren.
Så sent som for halvandet år siden, i 1998, blev Danmark rent faktisk ramt på valutakassen af international spekulation.
Og spørgeren og jeg ved jo godt, hvem det er, der bliver ramt, når først det begynder at gå den forkerte vej i Danmark.
Det er jo ikke spørgeren og mig.
Det er arbejderne på Nørrebro, det er arbejderne i Herlev, det er lønmodtagerfamilierne rundtomkring i landet, det er de arbejdsløse mennesker, det er den enlige mor på bistandshjælp.
Derfor skal vi være i det fælles valutaområde.
Det tror jeg Danmark er bedst tjent med.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-01-19:
»Med hvilken begrundelse mener statsministeren, at Danmark kun ved at udskifte kronen med euroen kan sikre en økonomisk politik, som tager hensyn til sociale forhold og til beskæftigelsen?« Skriftlig begrundelse
I det danske Socialdemokratis forslag til »Manifest SAMAK år 2000« om »Norden i Europa og vores globale ansvar«, som netop er blevet drøftet i klubben af nordiske socialdemokrater på et møde 13.-14. januar i Stockholm, skriver statsministeren bl.a.: »Kun ved at deltage i et kraftfuldt og forpligtende samarbejde på tværs af grænserne kan vi være med til at sikre en økonomisk politik, som tager hensyn til sociale og politiske mål.« Statsministeren skriver også i SAMAK-manifestet: »Medlemslandene i ØMU'en tegner til at blive den eneste region i verden, hvor man kombinerer en fælles valuta med en stærk indsats for beskæftigelsen og miljøet«.
Samtidig er den sociale sikring i Danmark meget høj og den indkomstmæssige fordeling større end i noget andet EU-land.
På den baggrund er der behov for en uddybning af statsministerens synspunkter på dette område.
Så vidt jeg har forstået, har statsministeren været oppe at drøfte med sine socialdemokratiske kolleger fra de andre nordiske lande i klubben, der hedder SAMAK, det oplæg, som den danske socialdemokratiske statsminister kom med om socialpolitik og økonomisk politik og Norden i Europa og vores globale ansvar.
I det oplæg hedder det, og det går jeg ud fra er med statsministerens pen: »Kun ved at deltage i et kraftfuldt og forpligtende samarbejde på tværs af grænserne kan vi være med til at sikre en økonomisk politik, som tager hensyn til sociale og politiske mål.«
Er de bedre i euroområdet?
Hvad mener statsministeren?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-01-19:
Jeg forstår helt den fælles interesse, og jeg deler den med hr. Frank Dahlgaard, i, hvordan vi i de kommende år kan tilrettelægge tingene sådan, at Danmark kommer bedst muligt af sted, først og fremmest hvordan vi får den bedst mulige beskæftigelsesudvikling.
Det er præcis det, der driver også mig og hele regeringen.
Jeg er fuldstændig overbevist om - og det er også den politik, vi har ført i alle årene - at Danmark kommer bedst af sted ved at samarbejde med de andre nabolande godt, effektivt og sådan, at vi bevæger os i samme retning, for hvis de andre ikke prioriterer beskæftigelsen højt og bruger hinanden på en klog måde, men modarbejder hinanden, så går det jo galt.
Vi så, det gik galt i oliekriseårene i 1974 og 1979, vi så, det gik galt i 1993, da det europæiske valutasamarbejde gik i stykker, vi så, det gik galt i 1998, da Danmark blev ramt på valutabeholdningen, og det kan også godt gå galt igen.
Vi har en bomstærk økonomi nu, og i en ret overskuelig fremtid kan vi fastholde den, men vi kan jo ikke sige til hinanden med garanti, at der aldrig nogen sinde mere kommer en international finanskrise.
Den kan være inspireret af Asien, den kan komme alle steder fra.
Det kan vi jo ikke sige til hinanden.
Og vi har set så sent som for halvandet år siden, at Danmark altså ikke er et land, der, uanset hvor stærke vi er, bare flyver hen over virkeligheden.
Det handler ikke om at fraskrive sig kronen.
Det handler om at være i et fællesskab, hvor vi netop ved at stå sammen kan beskytte os mod internationalt pres, for hvis der først spekuleres mod et lands valuta og et lands valuta drives i knæ, så er det jo hele samfundet, der drives i knæ, og så ved vi jo godt, hvem det er, der bliver ramt.
Så er det de bageste i samfundet, de svageste i vores land.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-01-19:
Statsministeren sagde, hvis jeg hørte rigtigt: Det drejer sig ikke om at fraskrive sig kronen.
Jo, det er vist da lige præcis det, det gør, medmindre regeringen har skiftet politik inden for de sidst 20 sekunder.
Statsministeren vil jo fraskrive sig kronen.
Og derefter, når vi har fået euroen, er kronen forbudt for tid og evighed
, går jeg ud fra.
Vi kan ikke vende tilbage til vores egen valuta.
Vi har en statsminister og en regering, som har været ved magten i de sidste 7 år, og med egen valuta og stort set egne instrumenter - i et samarbejde med de andre, men dog ikke mere, end at vi stadig væk kan lukke døren og være os selv, vi stadig væk uden at spørge nogen steder kan føre vores egen økonomiske politik - har vi fået en beskæftigelsesfremgang, som er flot, en arbejdsløshed, som også reelt er faldet, sådan at der nu er så meget mangel på arbejdskraft, at det begynder at være et problem med inflationen, men det er det, jeg og andre vil kalde et positivt problem.
Vi har jo vist, statsministeren har selv vist, at det går fint.
Det går faktisk bedre end for de andre, når vi kører vores egen økonomiske politik med vores egen mønt.
Hvorfor skal der så ændres på det?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-01-19:
Statsministeren må jo på et eller andet tidspunkt erkende, at hvis man har en fælles valuta, så indretter man sig også med laveste fællesnævner.
Den laveste fællesnævner, som vil blive kendetegnet for eurozoneområdet, vil være til ulempe for den svageste dansker.
Den stærkeste dansker som statsministeren selv skal nok klare sig i den globaliserede verden, skal nok rejse derud og bruge alle mulighederne og også få en masse nye muligheder, men den svageste dansker er lige præcis den person, der bliver ramt af statsministerens kurs om at fjerne kronen og lade Danmark indrullere i det fælles valutaprojekt.
Nu er det sagt mange gange her i spørgetiden, at vi skal forpligte os, vi skal samarbejde og vi skal stå op imod den internationale spekulation.
Ja, det skal vi, og er det ikke lige præcis det, Folketinget har gjort ved at tiltræde aftalen om ERM II, hvor vi har et valutasamarbejde med eurolandene, som ikke er uigenkaldeligt, som vi kan opsige, hvis vi finder, det vil være godt om 15, 20 år, men som vi har, og som netop sikrer os imod international spekulation.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-01-19:
I dag kender vi jo alle sammen et menneske, der er kommet i arbejde.
Jeg er glad for, at det er på det rene, og det er, som det skal være. Men i de 7 år, regeringen har ført den politik, som vi her taler om, har Danmark forandret sig til det bedre, ja, men verden om os har jo også forandret sig.
Verden omkring os har også forandret sig, og verden ude i Europa har heller ikke stået stille, heldigvis. Et par eksempler: Nu har vi i dag en Amsterdamtraktat. Det havde vi ikke i 1992, da hed det, vi skulle tage stilling til, en Maastrichttraktat.
Amsterdamtraktaten er nu det grundlag, hvorpå vi samarbejder, og der er en helt ny beskæftigelsesstrategi, som vi selv har arbejdet for og afgørende sat aftryk på.
Derfor varetager vi bedst Danmarks fremtid ved at være inden for det fælles valutaområde.
Fordi vi står over for en ny situation.
Det nye er, at 11 lande er gået sammen i et fælles valutaområde, som aftager over halvdelen af vores eksport, og som, uanset om vi er der eller ej, kommer til at træffe en masse beslutninger, der påvirker vores vilkår.
Dér er det, jeg siger, at for at beskytte os mod international spekulation og for at være med til at træffe de beslutninger, der også påvirker os, uanset om vi nu er med eller ej, skal vi være inden for den fælles valuta. Til spørgeren, der siger, at fælles valuta rammer de svageste, må jeg sige: Det forholder sig helt omvendt.
Udenfor vil den økonomiske vækst og erhvervslivets arbejdsvilkår dermed alt andet lige være lidt ringere end indenfor.
Udenfor vil risikoen for at blive tvunget i knæ af internationale spekulanter være meget, meget større end indenfor, hvor der ikke er en sådan risiko.
Og hr. Kristian Thulesen Dahl ved jo godt, hvem det er, der bliver ramt, når et land for alvor kommer i krise, og det er det, der hele tiden driver os.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-01-19:
Statsministeren sagde, at udenfor er renten en lille smule højere.
Ja, den nominelle rente, men statsministeren ved jo som cand.polit. godt, at det ikke er den, der er bestemmende for produktion, investeringer, beskæftigelse og arbejdspladser; det er realrenten.
Og vil statsministeren bekræfte, at realrenten i Danmark i dag er klart lavere end i eurolande, herunder Tyskland og Frankrig, og sådan har det været de seneste år.
Så siger statsministeren: Verden har jo også forandret sig.
Det er jo ikke bare i Danmark, det er gået bedre, verden har også forandret sig.
Ja, den del af verden, vi snakker om, er jo Europa, og den har jo de sidste 6-7 år forandret sig til det værre.
Hvad er der sket med arbejdsløsheden i Euroland?
Den er steget, idet der har været en lav økonomisk vækst.
Den er vokset, den er tocifret, og arbejdsløshedsprocenten i Euroland er mere end dobbelt så høj som i Danmark.
Derfor er det så frustrerende og besynderligt, at vi har en regering, som med et solidt flertal bag sig i Folketinget har gjort det utrolig godt i den økonomiske politik, men som nu vil kaste instrumenterne fra sig og så køre ind under en arbejdsløshedsskabende fælles valuta.
Det er jo ikke sådan, at vi skal se på en telefax eller en e-mail fra Frankfurt, at nu skal vi sætte renten op eller ned. Renten blev jo sat op - jeg tror det var i november - fra Den Europæiske Centralbanks side, jeg tror det var med ½ pct., og Danmarks Nationalbank besluttede at følge med, men med noget mindre.
Vi har altså et vist spillerum i rentepolitikken, og den mulighed valgte man fra Nationalbankens side af hensyn til dansk økonomi at benytte sig af.
Vil statsministeren ikke medgive, at den har man ikke, hvis man afskaffer kronen, nedlægger Nationalbanken og underkaster sig fællesbeslutninger fra Frankfurt? Så den anden del: Når man afskaffer kronen, som statsministeren vil, så har man overhovedet ikke muligheden fremover for at ændre på kronens kurs over for den halvdel af vores samhandelspartnere, som i øjeblikket udgøres af euro-området, og derved fraskriver man sig også nogle muligheder for at handle på egne vilkår, sådan som statsministeren i sin nytårstale sagde at vi sandelig skulle gøre.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-01-19:
Jeg synes, det er dybt beklageligt, at der er folketingsmedlemmer, som helt bevidst forsøger på at vildlede Folketinget og offentligheden med oplysninger om, hvad deres partis leder har sagt, sådan som vi nu oplever det med hr. Thulesen Dahl.
Det er ikke noget godt debatniveau at få ind i Folketinget.
Men jeg vil godt spørge statsministeren: Hvis nu hr. Thulesen Dahls synspunkter og hans partis synspunkter vandt almindelig tilslutning, ville det så ikke være sådan, at vi faktisk ville komme i den situation, at Danmark internationalt set ville ende i skammekrogen? Vi er jo allerede et land, der sammenlignet med mange andre europæiske lande faktisk ikke modtager ret mange mennesker fra udlandet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-01-19:
Jeg hørte statsministeren sige på et møde på Roskilde
Højskole her forleden
, at statsministeren både var statsminister i Danmark og i udlandet.
Jeg ved ikke, i hvilket udland statsministeren eventuelt er statsminister, men uanset om det virkelig er tilfældet eller det er, fordi han opholder sig meget i udlandet, er det, han siger nu, i hvert fald udtryk for, at han ikke tager rundt blandt befolkningen og ser, hvad der egentlig rører sig.
Den frygt, som statsministeren påstår at Dansk Folkeparti skaber, er jo netop ikke en frygt, Dansk Folkeparti skaber, men en frygt, der er til stede i den danske befolkning, og som vi forsøger at gøre os til talsmænd
Det gør vi, fordi vi mener, det er vigtigt at bringe folks mening herind og få diskuteret tingene, så vi netop kan forholde os til, hvordan vi kan løse tingene.
Det er nemlig løsninger, der er det interessante. En af løsningerne må da være, at hvis man ikke kan nå at integrere de fremmede, der kommer ind i landet, begrænser man tilstrømningen af fremmede, så man kan nå at integrere dem, der er kommet, så både de og vi andre har ordentlige forhold. Men så længe statsministeren ikke vil forholde sig til den kendsgerning, at vi bliver nødt til at diskutere, hvor mange fremmede der kan komme ind i det danske samfund hvert år, er det statsministeren, der ikke forholder sig til løsninger, og ikke Dansk Folkeparti.