runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Helge Adam Møller (KF), 2000-12-07:
Det er jo et spændende og interessant forslag, Frihed 2000 har fremsat, og jeg har læst det med interesse.
Jeg har også lært nogle nye ord, modereret kumulation, altså rabatprincippet.
Det kendte jeg ikke.
Men jeg må alligevel konstatere, at det lægger op til en revolution, i hvert fald en lille revolution af straffeloven, og det er nok lidt meget i et enkelt lille beslutningsforslag.
Der skal måske trods alt laves et stykke forarbejde, og jeg synes også, det er lidt for firkantet.
Lad mig tage et eksempel: Vi har to tyveknægte - det har vi jo ikke, vi har mange tusinde, men nu tager jeg bare to af dem - og de får besked via en hæler om, at nu skal hver af dem ud og stjæle et B&O-anlæg.
Den ene går ud, og første gang han bryder ind i en villa, er der søreme et B&O-anlæg; han tager det, og så behøver han ikke at lave mere den aften, fortjenesten er hjemme.
Den anden bryder også ind, men det første sted er der ikke noget B&O-anlæg; han tager et par cd'er, han bryder ind det andet, det tredje og det fjerde sted, men først det tolvte sted, han når den aften, for det er en flittig tyveknægt, er der et B&O-anlæg, og han stjæler det.
Den første skal måske have 1 måneds fængsel, men skal den anden så have 12 måneders fængsel?
Det skal han ifølge forslaget, men er han 12 gange så kriminel, fordi han i gåseøjne var lidt uheldig?
Det er han vel trods alt ikke.
Jeg synes i hvert fald ikke, han er 12 gange så kriminel, og derfor synes jeg heller ikke, at man bare kan lægge sammen.
Når det er sagt, vil jeg også godt sige, at mange af intentionerne i forslaget er rigtige, og de er ikke alene rigtige, de er jo også tiltrængte.
Den konservative folketingsgruppe og jeg selv synes også, at mængderabatten er for stor, og jeg synes, det er et rigtigt eksempel, hr. Tom Behnke nævner, med de tre biler kontra de 30. Kan det virkelig være rigtigt, at det skal give det samme?
Det synes jeg ikke, uden at jeg derfor siger, at det automatisk skal give 10 gange så meget, men jeg synes, mængderabatten er for stor.
Der tales i forslaget om, hvad der skal ske, hvis man er prøveløsladt eller har en betinget dom, og man i forbindelse med prøveløsladelsen, eller mens den betingede dom stadig løber, begår ny kriminalitet.
Efter konservativ opfattelse skal den absolutte hovedregel være, at så skal man dømmes for den nye kriminalitet, og det, man mangler at afsone af den gamle dom eller den betingede dom, skal selvfølgelig udløses.
Ellers er retssystemet og retssamfundet jo til grin, som det er tilfældet i et stort antal sager i øjeblikket, så her er vi helt enige.
I § 81 i straffeloven, som jeg også tror justitsministeren var inde på, er der jo en lille mulighed for, at hvis man begår rigtig mange forbrydelser inden for det samme område, så kan straffen i særlige tilfælde, hvis der er særdeles skærpende omstændigheder, øges med 50 pct., og jeg så da i hvert fald meget gerne, at man afskaffede ordet »særdeles«, så der bare stod skærpende omstændigheder. Konklusionen er, at vi synes, der er mange rigtige tanker og intentioner.
Men så firkantet og så automatisk?
Det synes vi ikke er rigtigt.
Anne Baastrup (SF), 2000-12-07:
Jeg er da ikke i tvivl om, at fru Birthe Rønn Hornbech somme tider har været ret træt af at have en lang række sager, hvor man ikke får tilståelse i det hele, og også er træt af, at hun ikke har kunnet løfte bevisbyrden, men det er ikke min opfattelse, at det er en videnskabelig undersøgelse, der kan føre os alle sammen frem til en fælles forståelse af, at når man har stjålet 3 biler, og når man har stjålet 30 biler, så får man samme straf.
Der mener jeg, at der skal lidt andet til end fru Birthe Rønn Hornbechs årelange erfaring som anklager
- det respekterer jeg, men alligevel.
Og så kvitterer jeg for hr. Tom Behnkes præcisering af bemærkningerne.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2000-12-07:
Hvis Socialdemokratiet og De Radikale mener, at uenighed er lig med skænderi, må de jo afgøre det med sig selv, men vi siger altså, hvad vi mener.
Jeg skal slå fast med syvtommersøm: Venstre har tilsluttet sig politiforliget, og det render vi ikke fra, medmindre forudsætningerne skulle blive helt ekstraordinært ændret. Vi har tværtimod sagt nej til at rende fra det, når andre har været inde på det i dagspressen, men vi vil sandelig have lov at sige, at det ville være blevet et bedre politiforlig, hvis vi havde haft flertal, og det bliver vi ved med at sige.
Politiforliget blev ikke, som vi ønskede.
Vi ville have flere penge til politiet, mere til udvikling af IT i politiet, hvor man er håbløst bagefter.
Jeg kan godt se, og det kan jeg godt forstå, at nu bliver der givet besked om, at det her skal vi lade være med at diskutere mere.
Men jeg siger bare det samme her, som jeg sagde under forligsforhandlingerne ovre hos justitsministeren, hvor fru Lotte Bundsgaard ikke var med.
Lotte Bundsgaard (S), 2000-12-07:
Jeg synes altså ikke, hr. Tom Behnke skal slippe om ved at sige det her med, at det gælder om at begå så meget kriminalitet som muligt.
Hvordan skulle det hænge sammen?
Skulle det så være billigere at stjæle 20 biler end at stjæle 3 biler?
Hvis man først har begået noget kriminelt, er det så smart at skynde sig at begå noget mere?
Får man så en lavere straf?
Sådan er det jo ikke.
Det er ren retorik, og det holder
Når der bliver idømt en straf, tager dommeren hensyn til helheden, og det mener vi at dommeren skal blive ved med at gøre.
Så siger hr. Tom Behnke, at i det her samfund er der mangel på konsekvens.
Man skal bare begå kriminalitet.
Det er endnu en ting, som heller ikke holder i byretten, om man så må sige. Når man ser på vores retssystem, når man laver sammenligninger med andre lande, så ligger Danmark som nummer tre, med hensyn til hvor hårdt vi straffer voldskriminalitet; overgået af Rusland og Grækenland.
Men de lande, vi altså overgår, hvor vi straffer hårdere, er England, Frankrig, og hvad ved jeg.
Så derfor holder det ikke, når hr. Tom Behnke og andre siger, at vi har et retssystem, som bare giver lov til at begå kriminalitet.
Sandy Brinck (S), 2000-12-07:
Nu vil man heldigvis af Folketingets forhandlinger efterfølgende kunne se, at hr. Peter Skaarup netop på spørgsmålet om minimumsstraffe henviste til venstrefløjen.
Derfor står mit spørgsmål sådan set stadig og flagrer.
Men når nu hr. Peter Skaarup er blevet budbringer for Venstre, kunne det jo være, at hr. Peter Skaarup kunne løfte sløret for, hvor høj en strafferamme vi skal op på, hvis ulykken skulle ske, at vi fik en borgerligt ledet regering.
Så kunne vi få en hilsen omkring det også?
Søren Søndergaard (EL), 2000-12-07:
Det er domstolene, der afgør det.
Kan vi påvirke det?
Ja, det kan vi selvfølgelig godt.
Det kan vi bl.a. påvirke gennem at føre en diskussion, hvor vi fra politisk hold i forhold til den debat, der foregår i samfundet, er med til at præge samfundet i retning af at opfatte voldtægt som en meget alvorlig forbrydelse.
Og derfor er forskellen mellem os og ham, at vi nægter at gå ind i konkrete enkeltsager.
Anne Baastrup (SF), 2000-12-07:
Hr. Peter Skaarup kvitterede dog i det mindste så meget, at han godt kunne se, at der var nogle problemer.
Men jeg synes overhovedet ikke, at hr. Peter Skaarup forholdt sig til problemerne.
Det drejer sig om helt unge piger, som oplever, at de er kommet i en situation, hvor de har gjort det, som far og mor havde sagt at de ikke måtte.
Og hvad så, hvis de kommer over alle de hurdler og der bliver anlagt en sag ved domstolen, og så dommeren siger, at dette her ikke var voldtægt?
Og det vil han sige, fordi der er en minimumsstraf og han mener, at den type af overtrædelser af straffelovens § 216 ikke i de her situationer skal give en straf på 1 år.
De kvinder, jeg kender, der har været udsat for voldtægt, har ét ønske.
Det er - når de først har truffet beslutningen om, at sagen skal rejses - at få medhold.
Vi kommer til at se alt for mange sager, der bliver afvist, ligesom man gjorde i midten af 1970'erne.
Peter Skaarup (DF), 2000-12-07:
Jeg kan godt høre, at det er ligesom at slå i en dyne i forhold til SF og Enhedslisten og i øvrigt også Socialdemokraterne.
Der er alle mulige gode argumenter for, at vi lige netop ikke i dette tilfælde kan stramme håndhævelsen i forhold til de kriminelle, altså i det her tilfælde voldtægtsforbrydere.
Så er der det ene i vejen, så er der det andet i vejen, så er der det tredje i vejen.
Det kan bare ikke lade sig gøre.
Og det er problemet, hver gang vi diskuterer det her.
Til hr. Søren Søndergaard vil jeg sige: Der er jo i forslagets bemærkninger meget klart gjort opmærksom på, at den gennemsnitlige strafmængde er faldet fra 20,7 måneders ubetinget fængsel i 1981 til 13,4 i 1998 ifølge de seneste tal, man har.
I den periode, vi taler om, er gennemsnitsstraffeniveauet altså faldet, og det kan ikke være tilfældige sager, der afgør det her.
Det er en klar linje, der er i, at man giver lavere straffe.
Og så kan det være nok så høje strafferammer, man har, men hvis strafudmålingen i den sidste ende går så langt ned, er det et problem, og det er selvfølgelig det, som forslagsstillerne og vi herinde prøver på at gøre opmærksom på og råbe op om, men uden at vinde gehør hos Enhedslisten.
Så vil jeg sige til fru Anne Baastrup med hensyn til de her problemstillinger: Jeg kan godt se, at der er de problemstillinger, som bliver nævnt, og sådan er det mange gange.
Der er altid nogle problemstillinger, som ligger på kanten, og det må man prøve at tage hensyn til.
Men derfor kan SF jo godt være med til at give et signal om, at dette
her skal straffes hårdere.
SF kan vel heller ikke være interesseret i, at det gennemsnitlige straffeniveau falder med næsten 1 år i denne her 17-års periode, man taler om; det kan da ikke være rigtigt. Og endelig i forhold til det, fru Sandy Brinck sagde, har jeg forstået på fru Birthe Rønn Hornbech, at fru Birthe Rønn Hornbech og Venstre ikke afviser forslaget, det skulle jeg faktisk hilse og sige, at det gør Venstre ikke.
Men det er rigtigt, at fru Birthe Rønn Hornbech i nogle tilfælde har været lidt kritisk over for spørgsmålet omkring minimumsstraffe.
Men signalet om, at dette her skal straffes hårdere, og de pinde, der er nævnt i forslaget, har jeg forstået på Venstre at man støtter, og der er det, at jeg siger, at det store problem er venstrefløjen, der ikke vil støtte dette her.
Søren Søndergaard (EL), 2000-12-07:
I straffelovens § 216 står der: »Den, der tiltvinger sig samleje ved vold eller trussel om vold, straffes for voldtægt med fængsel indtil 6 år.«
Og umiddelbart derefter står der: »Straffen kan stige til fængsel i 10 år, hvis voldtægten har haft en særlig farlig karakter eller der i øvrigt foreligger særligt skærpende omstændigheder.«
10 års fængsel for voldtægt.
Er det det, hr. Peter Skaarup mener er alt for slapt?
Og lad os så få et bud på, som vi før fik efterlyst af Venstre, hvad det så skal være.
Er det 20 år, er det 30 år, er det livstid, er det kastrering?
Hvad er det, man mener, når man åbenbart mener, at 10 år er alt for slapt?
For det kan ikke være de konkrete domme, man nu begynder at klandre venstrefløjen i Folketinget for, for det er domstolene, der dømmer.
Og vi har i hvert fald den opfattelse, at vi ikke kan stå her i Folketinget og dømme for domstolene.
Det ved jeg godt at hr. Peter Skaarup ikke har
noget problem med.
Derfor er hr. Peter Skaarup også i stand til at tage konkrete sager op, hvor han ikke har været til stede i retssalen, hvor han ikke har hørt vidnerne, hvor han ikke ved, hvad der er foregået, og afsige en skråsikker dom i de sager.
Det får han ikke Enhedslisten til.
Anne Baastrup (SF), 2000-12-07:
Nu beskrev jeg i min ordførertale den nye, ganske faretruende udvikling, der er ved at ske omkring den såkaldte date rape, det vil sige, at den helt unge kvinde møder en fyr på diskotek og har en meget tæt kontakt med ham.
På et tidspunkt går den kontakt ud over det, hun selv ville sige ja til.
For hende er der tre ting, der så skal gøres.
For det første skal hun af veninderne overbevises om, at der skal rejses en sag.
Og så skal hun til sidst stå i en situation, hvor hun over for en domstol, der altså i øvrigt i parentes bemærket også består af lægdommere, almindelige mennesker, skal overbevise dem om, at det handlede om voldtægt, og at det ikke handlede om en kontakt, som førte til samleje.
Og dér kunne man godt forestille sig, hvis der var en minimumsstraf, at det for dommeren ville være et meget mere tungtvejende argument, der skulle til, for at domstolen som sådan kunne blive overbevist om, at der forelå en voldtægt.
De resultater, som jeg mener man kan læse ud af tidligere praksis, er, at så går de over til noget andet, alternativt frikender de den pågældende.
Og hvordan tror hr. Peter Skaarup så, at den unge kvinde har det?
Sandy Brinck (S), 2000-12-07:
Jeg erkender, at jeg ikke har siddet i Folketinget så længe som hr. Peter Skaarup.
Men hr. Peter Skaarup bruger meget tid på at sige, at det er venstrefløjen, der ikke ønsker minimumsstraffe.
Nu hørte jeg fru Birthe Rønn Hornbech afvise beslutningsforslaget netop på baggrund af minimumsstraffe.
Vil hr. Peter Skaarup karakterisere fru Birthe Rønn Hornbech som en del af venstrefløjen i dansk politik?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2000-12-07:
Jamen hvis fru Sandy Brinck er interesseret i en forhøjelse af strafferammerne, så fremsætter vi meget gerne et egentligt lovforslag om det.
Sandy Brinck (S), 2000-12-07:
Jeg skal starte med at erkende, at argumentationen med, at det er mere krænkende i dag end tidligere, kan jeg slet ikke følge.
Det er rigtigt, at det er helt legitimt at sige, at man vil have nogle højere strafferammer.
Kunne vi så ikke få et bud på, hvad de skal være?
Vil fru Birthe Rønn Hornbech ikke fortælle os, hvor mange år det så er, der skal oven i det, der er i dag?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2000-12-07:
Forslaget er jo udtryk for et ønske fra Det Konservative Folkeparti om at få sat straffene op for voldtægtsforbrydelser.
Det ønske deler vi.
Vi har den opfattelse, at jo større friheden bliver i et samfund, jo større friheden bliver mellem mennesker, jo større er den krænkelse også, som en voldtægtsforbrydelse er udtryk for, og det er noget, samfundet må lægge meget stor afstand til.
Det kan altid være gavnligt at vide, hvor retspraksis ligger, men det er jo helt politisk legitimt at have den opfattelse, at voldtægtsforbrydelsers strafferamme skal ligge et andet sted, end de ligger, navnlig når man sammenligner med f.eks. formueforbrydelser.
Da hjælper en kortlægning af praksis ikke, og den kan man i øvrigt forvisse sig om ved at læse Ugeskrift for Retsvæsen.
Jeg tror, det var under den sidste debat, at justitsministeren skældte os ud for at være ideologer i Venstre, og det er jo faktisk det, vi er vant til, så man kan udmærket have den opfattelse, og vi støtter de intentioner, som det forslag her er udtryk for.
Der, hvor i hvert fald nogle af os i Venstre er noget tvivlende, er, om minimumsstraffe er den rette fremgangsmåde.
Vi har egentlig aldrig, i hvert fald ikke i nogle år, haft en grundlæggende debat om, hvordan man egentlig får domstolene til at udmåle en strengere praksis over en bank.
Vi mener som udgangspunkt, at forhøjelse af strafferammerne må være det rigtige.
Med hensyn til minimumsstraffe har jeg i hvert fald personligt den erfaring, at det kan medføre det stik modsatte af det, man vil opnå, nemlig frifindelser, når man står med almindelige borgere, som skal være nævninge.
Så fremgangsmåderne er i høj grad en diskussion værd i Retsudvalget, og det vil vi i hvert fald lægge op til. Det er meget defensivt, når både justitsministeren og den socialdemokratiske ordfører siger, at man aldrig har ønsket en mildere praksis, men vi tør godt sige, at vi ønsker en strengere praksis, fordi opfattelsen af voldtægt i dag er en anden end for 50 år siden.
Det er mere krænkende i dag, det er et indgreb i friheden uden lige.
I og med som sagt at omgangsformerne er blevet friere, så er tvangen altså også blevet mere krænkende, og det synes vi skal afspejle sig i straffeloven.
Derfor er vi altså meget positive over for dette forslag, men vi vil godt diskutere, om midlerne er de bedste.
Frank Jensen (S), 2000-12-07:
Beslutningsforslaget fra De Konservative går ud på, at regeringen i dette folketingsår skal fremsætte de nødvendige lovforslag og foretage de nødvendige ændringer i administrative foreskrifter for at hæve det generelle straffeniveau for voldtægt og for at indføre minimumsstraffe for voldtægt af personer under 18 år.
Vi havde lejlighed til at drøfte både straffeniveauet i voldtægtssager og indførelse af minimumsstraffe her i salen den 15. november i år i forbindelse med første behandling af et beslutningsforslag fra CD, B 10.
Jeg skal ikke gentage mit indlæg fra dengang, men blot fremhæve, at jeg er enig med Det Konservative Folkeparti, med forslagsstillerne i, at voldtægt er en særdeles alvorlig forbrydelse, og at straffen for voldtægt må udtrykke en klar og markant fordømmelse af forbrydelsen, at det aldrig har været mit eller regeringens ønske, at der skulle ske en sænkning af straffen i voldtægtssager - vi anser stadig voldtægt for at være en særdeles alvorlig forbrydelse - at jeg har bedt Rigsadvokaten om at undersøge, om der er sket en generel ændring af straffeniveauet på voldtægtsområdet.
Når resultatet af undersøgelsen foreligger her sidst på året, det vil sige omkring årsskiftet, vil jeg tage stilling til, om der er behov for ændringer.
Beslutningsforslaget lægger op til, at der skal indføres minimumsstraffe for voldtægt af personer under 18 år.
Spørgsmålet om minimumsstraffe var, som jeg nævnte, også oppe under førstebehandlingen af B 10, og jeg tror stadig ikke, at minimumsstraffe er vejen frem, heller ikke i sager om voldtægt, hvor offeret er under 18 år.
Igen skal jeg ikke gentage mig selv, men blot nævne, at udviklingen hidtil er gået i retning af at afskaffe minimumsstrafferammer, at en forhøjet minimumsstraf i voldtægtssager ikke indebærer, at der altid vil blive dømt en frihedsstraf af den længde, der angives som minimumsstraf, idet der fortsat vil kunne ske strafnedsættelse eller bortfald efter straffelovens § 84 og § 85, og at vi i yderste konsekvens risikerer, at domstolene i videre omfang vil idømme bl.a. betingede domme, hvis der bliver for stor disharmoni mellem de forskellige straffebestemmelser.
I øvrigt kan jeg nævne, at Straffelovrådets generelle overvejelser om strafferammer i straffeloven vil omfatte en vurdering af spørgsmålet om minimumsstrafferammer.
Sammenfattende kan regeringen altså ikke støtte beslutningsforslaget.
Jeg mener, at vi skylder os selv ikke at foretage de foreslåede, vidtgående, principielle ændringer af voldtægtsbestemmelserne, før vi har et ordentligt beslutningsgrundlag.
Når Rigsadvokatens redegørelse om udviklingen i straffeniveauet foreligger, bliver der som nævnt lejlighed til at stilling til, om der er behov for initiativer på området.
Dette vil regeringen afvente.
Anne Baastrup (SF), 2000-12-07:
Den beskrivelse af retstilstanden er en beskrivelse, der er en 5-6 år gammel, og som stammer fra den retstilstand, som bl.a. også rådede under den borgerlige regering.
Jeg har lige et enkelt spørgsmål til hr. Tom Behnke
: Er det sådan, at vi nu kan forvente, at hr. Tom Behnke kommer
med et forslag til ændring af retsplejeloven, hvorefter rettergangsfejl, der er begået til skade for tiltalte, ikke skal komme tiltalte tilgode, således at vi nu fremover kan se en total omlægning af dansk retspleje?
Jeg ser frem til, at hr. Tom Behnke udformer en sådan ændring af retsplejeloven; men jeg er også lidt beskæmmet.
Tom Behnke (FRI), 2000-12-07:
Rettergangsfejl kan ske.
Vi kan alle lave fejl, men hvis ikke man lærer af sine fejl, er der noget, der er rivende galt, og så skal man ikke fortsætte ad den forkerte sti, man er kommet ind på.
Hvis systemet er sådan indrettet, at man er tvunget til at fortsætte en forkert linje, så er der noget galt i systemet, og så skal systemet laves om.
Se til fru Lotte Bundsgaard er jeg nødt til at sige det, som det er: Det er jo rigtigt, det er fuldstændig korrekt, at hvis man begår tre indbrud eller stjæler tre biler, versus man laver 20 indbrud eller stjæler 20 biler, så er det ikke billigere samlet set at lave de 20 forhold end at lave de tre forhold. Nej!
Men straffen for det enkelte forhold, altså fra forhold nr. 4 til forhold nr. 20, er stort set gratis.
Det er så lidt marginalt mere, man får i straf, så det alligevel ikke kan ses. Så skal vi huske på - og det er lidt, ligesom man glemmer det - at det er jo ikke alle forhold, der bliver opdaget.
Det er det jo ikke.
Indbrud er typisk i berigelsesøjemed, det vil sige, at man kan gå ud og berige sig.
Ikke alle forhold bliver opdaget, nogle bliver opdaget, men alligevel overstiger den gevinst, man kan få ud af at fortsætte sin økonomiske kriminalitet, langt den ene eller de to dage, man får ekstra i skyggen, og det er dér, gratisprincippet kommer ind.
Det er altså ikke det, at straffen går ned, jo flere forhold man laver samlet set, men straffen for de efterfølgende forhold er stort set nul.
Det er det, der er problemet, og det er der, man bør slå langt hårdere igennem.
Både fru Lotte Bundsgaard, fru Anne Baastrup og flere andre var inde på, at i Danmark fængsler vi mest, længst osv.
Det lyder næsten, som om de, der jo altså har flertallet her i Folketinget, er stolte af den situation.
Det er jeg ikke, det synes jeg ikke er særlig stolt.
Jeg synes ikke, det er fint, at vi har rekord på det område.
Jeg synes i virkeligheden, at det er helt forkert, at der er nogen, der sidder i fængsel.
Ikke dermed sagt, at man ikke skal straffe folk med fængsel, hvis de har gjort sig fortjent til det, men det, man skal gøre, er selvfølgelig at gribe ind første gang, der er en, der begår en kriminel handling.
Det gør man ikke.
Man lader unge mennesker køre for fulde gardiner i femte gear ud ad den kriminelle løbebane i stedet for at gribe ind første gang, og det er dér, det går galt.
Når de så runder 18 år, så slår låsen til.
Anne Baastrup (SF), 2000-12-07:
Jeg kvitterer for, at hr. Tom Behnke er enig med mig i, at vi mangler konkret viden om det her område.
Men så synes jeg, det var noget overraskende, at et af hr. Tom Behnkes eksempler var en situation, hvor der var begået en rettergangsfejl i byret nr. 2, hvorefter byret nr. 3 ikke kunne reparere på den rettergangsfejl.
Dér synes jeg, at hr. Tom Behnke i højere grad skulle prøve at holde sig til om ikke sandhedens smalle sti, så i hvert fald sådan en moralsk følelse af, hvad man rent faktisk kan få sig til at påstå heroppe.
Eller er det sådan, at hr. Tom Behnke mener, at vi skal have et forbud mod rettergangsfejl i retsplejeloven?
Eller hvordan vil hr. Tom Behnke gennemføre det, således at hr. Tom Behnkes ven, der er domsmand, ikke fremover kan løbe ind i en sag af denne her karakter?
Sandy Brinck (S), 2000-12-07:
Jeg kan forstå, at man hører, hvad man vil høre.
Jeg har ikke sagt, at jeg ønsker en forhøjelse af strafferammen.
Fru Birthe Rønn Hornbech sagde, at fru Birthe Rønn Hornbech og Venstre ønsker en forhøjelse af strafferammen.
Og så er det bare, at jeg stiller det helt relevante spørgsmål: Hvor højt?
Fru Birthe Rønn Hornbech skal altså ikke komme godt af sted med at stå her og ikke tage et ansvar for et forlig, som Venstre er med i, og fru Birthe Rønn Hornbech kan såmænd sagtens gå ud og tage æren, for der er masser at tage æren for.
Politiet har aldrig, aldrig, aldrig, heller ikke under tidligere borgerlige regeringer, haft flere ressourcer.
Der blev afsat 2,4 mia. kr., og når man indgår i et forlig, forventer jeg, at man ikke står og skælder ud bagefter uden at tage ansvar for det.
Tom Behnke (FRI), 2000-12-07:
Det bliver ved med at gå igen og igen, og også fru Birthe Rønn Hornbech var inde på, at man ikke bare kunne lave simpel matematik.
Men det er heller ikke det, der står i forslaget, og må jeg bede de ærede medlemmer af Folketinget om at læse, hvad der står.
Der står, at for hvert enkelt forhold skal straffen udmåles særskilt.
Så foretager dommeren en vurdering af forholdet, gerningsmanden og gerningsindholdet og udmåler straffen.
Det signal, man med den eksisterende lovgivning sender til den kriminelle verden,
er, at jo mere kriminalitet man begår, jo større rabat får man, og det er det, vi skal forholde os til: Ønsker Folketinget, at jo mere kriminalitet man begår, jo større rabat får man?
Det er det forhold, forslaget går ud på at få fjernet.