Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-02-22:
Efter regeringens opfattelse er der en række principielle betænkeligheder ved det lovforslag, der nu er sat til behandling.
Regeringen kan derfor ikke støtte lovforslaget.
For det første forslagets virkning, for det andet forslagets betingelser, for det tredje nogle overvejelser omkring forslagets nødvendighed, og for det fjerde nogle overvejelser om baggrunden for forslaget. For det første vil jeg gerne tilkendegive, at den måde, man har gjort det på i lovforslaget, er betænkelig, nemlig at man giver en minister adgang til at suspendere og afsætte en borgmester.
En borgmester er valgt for 4 år af kommunalbestyrelsen, som har et folkeligt mandat fra kommunens vælgere.
Der skal derfor tungtvejende grunde til, før man giver en statslig myndighed adgang til at gribe ind i det kommunale selvstyre og suspendere eller afsætte en borgmester.
Tilmed ligger det i forslaget, at jeg som minister kan gøre det helt uden om kommunalbestyrelsen i de første 3 måneder af suspensionsperioden.
Det er et ganske vidtgående indgreb i kommunernes ret til at styre deres egne anliggender, som regeringen ikke kan støtte.
For det andet mener jeg, at det er dybt betænkeligt at give mig som minister ret til at foretage dette meget vidtgående indgreb i det kommunale selvstyre alene på baggrund af en mistanke om straffelovsovertrædelser.
Der skal ganske vist være en rimelig grund til mistanke, fremgår det, men alligevel.
Det ændrer jo ikke på, at den borgmester, som jeg kan suspendere eller afsætte efter forslaget, slet ikke er dømt endnu, end ikke en tiltale eller en sigtelse eller noget andet kvalificerende kræves der.
Hvad nu, hvis den borgmester, jeg har afsat eller suspenderet, efterfølgende bliver frifundet?
Det rejser da en række retssikkerhedsmæssige spørgsmål.
Hvad værre er, hvad nu hvis borgmesteren først frifindes efter 3 måneder?
I den situation risikerer borgmesteren jo at være løbet ind i den situation, at vedkommende i mellemtiden er blevet afsat og erstattet af en anden borgmester, som efter lovforslaget så er valgt for resten af funktionsperioden.
Er det rimeligt?
Er det virkelig sådan, et retssamfund skal fungere? Hvis vi bliver ved det retssikkerhedsmæssige: Jeg må sige, at det forekommer mig noget malplaceret, at det er mig som indenrigs- og sundhedsminister, der skal vurdere, om der er en rimelig grund til mistanke.
Det har jeg absolut ingen forudsætninger for, eftersom det jo ikke er mig, der foretager den strafferetlige efterforskning.
Skal jeg så indhente en udtalelse fra politiet?
For det tredje må jeg sætte spørgsmålstegn ved, om det foreslåede vidtgående indgreb, som skal ske efter en procedure, der er retssikkerhedsmæssigt betænkelig, overhovedet er nødvendigt.
Lovforslaget lider af den afgørende svaghed, at det ikke forholder sig til de muligheder, der allerede efter gældende ret er for at forhindre, at en borgmester lægger hindringer i vejen for en undersøgelse.
For jeg deler naturligvis, fuldt ud kan man sige, den grundtanke, som forslaget så i øvrigt hviler på, at man ikke skal kunne nære mistillid til undersøgelser, der foretages.
Gør man det, vil man kunne se, at både kommunalbestyrelsen, tilsynsrådene og politiet har forskellige beføjelser med henblik på at sikre, at der ikke lægges hindringer i vejen for at få de oplysninger, myndighederne skal bruge.
Kommunalbestyrelsen kan til enhver tid forlange de oplysninger fra borgmesteren, som kommunalbestyrelsen ønsker, og dem kan borgmesteren ikke nægte at udlevere.
Kommunalbestyrelsen kan også give borgmesteren instruktioner
om, hvordan borgmesteren skal udøve sit hverv.
Kommunalbestyrelsen kan således fastlægge retningslinjer for borgmesterens øverste daglige ledelse af kommunens administration, som borgmesteren skal rette sig efter.
Med andre ord og lidt populært sagt: Kommunalbestyrelsen kan sætte borgmesteren under administration.
Det er kommunalbestyrelsens opgave at gøre brug af denne mulighed, hvis kommunalbestyrelsen skønner, at det er nødvendigt, for at man kan sikre tilstrækkelig uvildighed, og for at man ikke kan sætte spørgsmålstegn ved habilitet. Vægrer borgmesteren sig ved at udføre en opgave, kommunalbestyrelsen har pålagt ham eller hende at udføre, har kommunalbestyrelsen det magtmiddel, at kommunalbestyrelsen kan udpege en anden til at udføre den pågældende opgave, og i grove eller gentagne tilfælde kan kommunalbestyrelsen til og med suspendere borgmesteren og udpege en fungerende borgmester indtil videre.
Så kommunalbestyrelsen har faktisk efter gældende lov ret vidtgående muligheder, har ret meget værktøj i værktøjskassen så at sige.
De tilsynsråd, som fører tilsynet med de enkelte kommuner, kan efter den kommunale styrelseslov forlange de oplysninger fra kommunen, som tilsynsrådet ønsker, og en sådan anmodning kan kommunalbestyrelsen ikke sidde overhørig.
Tilsynsrådene har nemlig også ret meget værktøj i værktøjskassen: De kan pålægge de ansvarlige medlemmer af kommunalbestyrelsen tvangsbøder, hvis kommunalbestyrelsen undlader at udføre en foranstaltning, som kommunalbestyrelsen er forpligtet til.
Det gælder også, hvis en kommune ikke udleverer de oplysninger, tilsynsrådet ønsker.
Jeg skal så for en god ordens skyld gøre opmærksom på, at det ikke er tilsynsrådets opgave at undersøge spørgsmålet om overtrædelse af straffeloven.
Det er politiets opgave, og politiet råder jo over de straffeprocessuelle beføjelser, der kan anvendes under politiets efterforskning efter retsplejeloven.
Politiet kan f.eks. ransage private og offentlige myndigheders bygninger og beslaglægge dokumenter af betydning for efterforskningen.
Det er en rimelig effektiv foranstaltning for at hindre indgreb i efterforskningen
, og hvis det endelig er, kan en sigtet, der lægger hindringer i vejen for efterforskning af alvorlige forbrydelser, jo varetægtsfængsles efter reglerne i retsplejeloven. Jeg peger altså her på, at når man skal vurdere behovet for at lave ny lovgivning, må man først kaste et blik på den eksisterende og ikke lade sig nøje med en vurdering af, hvordan den eksisterende lov anvendes, men gøre sig nogle overvejelser også om, hvordan den eksisterende lovgivning kunne anvendes, herunder altså rækkevidden af de beføjelser, som kommunalbestyrelsen faktisk har. Og så synes jeg, at der er grund til at slå koldt vand i blodet.
Hvor store muligheder har en borgmester egentlig for at obstruere en undersøgelse?
Efter den kommunale styrelseslov har borgmesteren ikke nogen som helst beføjelser til at give en ansat instruktioner om behandlingen af en konkret sag.
Borgmesteren har som øverste daglige leder af forvaltningen alene ansvaret for, at de formelle forhold omkring sagsekspeditionen er i orden.
Jeg synes også, at der er grund til at pege på, at en borgmester efter forvaltningsloven samt uskrevne retsgrundsætninger ikke må deltage i behandlingen af en sag,
hvis borgmesteren har en særlig personlig eller økonomisk interesse i sagens udfald, eller der i øvrigt foreligger omstændigheder, der er egnede til at vække tvivl om borgmesterens partiskhed.
Jeg er naturligvis godt klar over, at en borgmester kan bryde disse spilleregler og alligevel påvirke kommunens forvaltning i uheldig retning, men så må jeg bare minde om, hvad jeg også har sagt ved tidligere lejligheder, at det i høj grad er kommunalbestyrelsens opgave at sikre, at borgmesteren overholder disse spilleregler.
Det er kommunalbestyrelsens ansvar, og det er i øvrigt et ansvar, der hviler tungt på hvert enkelt kommunalbestyrelsesmedlems skuldre, og kommunalbestyrelsen har beføjelser og magtmidler hertil.
De findes i den kommunale styrelseslov, og jeg har allerede antydet rækkevidden af de beføjelser tidligere i min tale.
Det fjerde punkt, hvor jeg har betænkeligheder, vedrører anledningen til forslaget.
Grunden til, at dette forslag nu fremsættes, er jo det verserende hændelsesforløb i Farum Kommune, og jeg vil gerne understrege, at der efter regeringens opfattelse må udvises betydelig varsomhed med på baggrund af et begivenhedsforløb i en enkelt dansk kommune at foretage et så vidtgående indgreb i det kommunale selvstyre, som forslaget her er udtryk for.
Lovforslaget er i sin udformning præget af et være en hastelov, hvis generelle betingelser ikke er ordentligt gennemtænkt.
For at tage nogle enkelte eksempler: Hvorfor skal en minister kunne suspendere en borgmester i præcis 3 måneder, hvorfor ikke 4 måneder eller hvorfor ikke kun 2 måneder?
Et andet eksempel: Hvorfor er det kun de forbrydelser, der nævnes i forslaget, der skal give anledning til suspension, det vil sige berigelseskriminalitet og forbrydelser som led i udøvelse af offentligt hverv?
Hvad med dokumentfalsk, brandstiftelse?
Det skulle vel ikke lige være, fordi det netop er de forbrydelsestyper, vi har hørt i dagspressen vedrørende Farum Kommune?
Jeg spørger bare.
En tredje uklarhed i forslaget knytter sig til begrebet undersøgelse, som jo i forslaget får ganske vidtgående rækkevidde for borgmesteren.
Hvornår er der indledt en undersøgelse mod en borgmester i dette lovforslags forstand?
Er det tilfældet i alle situationer, hvor en statslig eller kommunal myndighed overvejer politianmeldelse lige fra den første spæde tanke, til undersøgelsen begynder at tage form?
På hvilket stadie i sagen begynder det at blive en undersøgelse?
Det kunne jeg faktisk godt tænke mig at høre
forslagsstillernes mening om.
Sådan kunne man blive ved, og bundlinjen er jo, at lovforslaget i realiteten er en lex Farum.
Regeringen er naturligvis tilhænger af, at vi tager ved lære af Farumsagen, det siger sig selv, og som det er blevet sagt så mange gange før: Det er regeringens holdning, at der skal foretages de undersøgelser, der skal til, for at alle forhold bliver klarlagt, og hver en sten bliver vendt, ingen tvivl om dét.
Men derfor skal vi ikke hælde barnet - det kommunale selvstyre - ud med badevandet og lave en lex Farum.
Et spørgsmål, som jeg synes er betydelig mere interessant at drøfte, er i virkeligheden dette: Har kommunalbestyrelsen de magtbeføjelser, der skal til over for en genstridig borgmester?
Det er de centrale spørgsmål, og jeg vil gerne her fra talerstolen erklære mig parat til at gå ind i en konstruktiv drøftelse med alle partier om, hvorvidt styrelseslovens regelsæt skal trimmes en ekstra gang for at sikre, at uvildige undersøgelser til enhver tid kan gennemføres uden hindringer.
Jeg forventer, som jeg også har oplyst det tidligere, i næste folketingssamling at fremsætte et lovforslag om ændring
af tilsynets struktur og beføjelser.
Det sker som opfølgning på Klagereformudvalgets betænkning.
De erfaringer, vi har indhøstet og er i færd med at indhøste fra Farumsagen, vil meget passende kunne indgå i dette lovforslag.