Ole Sohn (SF), 2002-03-19:
Jeg vil gerne starte med at kritisere nogle af mine kollegaer i oppositionen, som ved forskellige lejligheder her i løbet af dagen har kritiseret regeringen for forløbet af finanslovforhandlingerne. Der vil jeg sige for SF's vedkommende, at vi ingen kritik har af regeringens måde at håndtere forhandlingerne på
overhovedet.
Alt er faktisk gået som forventet.
Det, som regeringen gik til valg på, har man forsøgt på en eller anden måde at få igennem.
En af de ting, som man ikke har sagt åbent i valgkampen, men som har været krystalklart fra dag ét, har været, at ethvert tiltag, der har været foretaget under den forrige regering, hvor SF har haft et afgørende fingeraftryk, har skullet væk.
Uanset hvad.
Det har de gjort helt åbent, så der er rene linjer, og selve forløbet under forhandlingerne er da også foregået, sådan som det plejer.
Den ny finansminister har overhovedet ikke foretaget nogen som helst forandring i forhold til den forrige.
Det er den samme kaffe.
Det er de samme stykker chokolade, og selv den sunde frugt er den samme, så heller ikke her kan der gives kritik.
Jeg vil da også sige, at regeringen var usædvanlig klar i meldingen.
Det mener jeg sådan set også at SF var, da vi havde den her audiens.
Regeringen meldte meget klart ud, hvad det var, de ville have igennem, og hvem de ville have det igennem med, og vi meldte meget klart ud, at det stod vi ikke model til, så det var åben snak.
Det var som nogle mandfolk, der diskuterede.
Vi vidste godt, hvem der ville hvad og hvorfor, og derfor var der ingen grund til, at vi skulle slæbes rundt til flere møder, når resultatet var givet på forhånd.
Til gengæld vil jeg også sige, at i de forhandlinger omkring UMTS-forliget, omkring satspuljen, hvor SF har været med, har det været sådan, for at tage det sidste først, at med hensyn til satspuljen tilkendegav vi fra starten med hensyn til regeringens oplæg - det gjorde vi i øvrigt også under den forrige regering - at det at man sneg en udgift på 90 mio. kr. ind til finansiering af en grundtakstmodel, som SF ikke har lod eller del i, måtte pilles ud af satspuljen, hvis der skulle blive et forlig, for SF ville hellere bruge de 90 mio. kr. yderligere til at imødekomme nogle af de behov, der er hos de socialt udsatte grupper.
Jeg ved ikke, hvordan det er foregået bag kulisserne, men jeg konstaterede med tilfredshed, at da vi kom til de endelige forhandlinger, ja, der blev det pillet ud, sådan at SF fik mulighed for at bibringe finansloven 90 mio. kr. ekstra til de socialt udsatte.
Så det er vi selvfølgelig også tilfredse med. Omkring UMTS-forliget stiller det sig nok lidt anderledes.
Vi fik bibragt det indtryk, at Dansk Folkeparti
var de onde i denne her sammenhæng, at på trods af, at UMTS-forligskredsen havde bragt adskillige milliarder kroner til huse til brug primært for forskning og it, så havde regeringen ikke mulighed for at kunne bruge mere end 400 mio. kr. til indsatsen, fordi Dansk Folkeparti havde sagt, at der kun måtte bruges 400 mio. kr. Nu forstår jeg så i dag, at det ikke er tilfældet.
Så vi er selvfølgelig lidt utilfredse med, at man kan deltage i forhandlinger, og så at en part, som ikke deltager, får skudt i skoene, at vedkommende skulle være årsag til, at regeringen ikke kunne gå videre.
Jeg forstår slet ikke ræsonnementet, i og med at jeg husker fra før valget, at Venstre og De Konservative til SF's ikke irritation, men sådan i den gode kammeratlige kappestrid hele tiden overgik SF.
Når vi kom med bud på, hvad der skulle bruges til forskningsindsatsen, ja, så lå Venstre lidt højere, og så blev de overtrumfet meget kontant af Det Konservative Folkeparti med hensyn til, hvad der skulle bruges, sådan at vi følte, at vi var i sådan en rolle, hvor vi kunne sige: Arh, slap nu lige lidt af!
Økonomien skal også hænge sammen.
Og der skal jeg da nok love for, at der blev strammet noget op, da regeringskasketterne skiftede.
Så derfor er vi altså i den situation, hvor det forlig, der er indgået omkring UMTS, er en bunden opgave.
Det var 400 mio. kr.
Regeringen ønskede ikke at lave en regulær flerårig strategi, sådan at universitetsverdenen kunne se, hvad der er i de kommende år til forskningen.
Det lykkedes os kun at få nogle formuleringer ind om, at der skal være en stigende profil, og det går jeg naturligvis ud fra også bliver overholdt, selv om vi erkender, at sådan som forligsteksten er skruet sammen, så har vi nok en pistol i hånden, men der er ikke meget krudt i selve patronen, så det må jo bero på et tillidsspørgsmål.
Det håber vi selvfølgelig står ved magt.
Men når det er sagt omkring forløbet af forhandlingerne, så vil jeg gerne sige om finansloven som sådan, at med hensyn til nogle af de valgløfter, som er kommet ind - vi har været inde på det lidt tidligere i dag omkring specielt gaven til kommunerne på de 500 mio. kr. - er det jo efterhånden slået fast rimelig klart, at der ikke er tale om en reel gave i forhold til de budgetter, som kommunerne har vedtaget, og de har ikke fået kritik fra nogen her i Folketinget af den prioritering, de har foretaget i forhold til den borgernære service, som målretter sig til folkeskoleområdet, de socialt udsatte og ældreområdet.
Nu er de så i den situation, at de alt efter temperament skal spare, skære ned, friholde for forbrug, udskyde, og hvad man nu ellers kan bruge af ord, i al fald skal serviceniveauet bringes ned med 650 mio. kr. for til gengæld så kun at få 500 mio. kr. den anden vej.
Og det må jeg nok sige at jeg synes er en meget, meget dyr pris, kommunerne og borgerne skal betale, for at Venstre kan fremstå som et parti, som overholder et valgløfte. Det er et meget dyrt betalt valgløfte, og det tror jeg såmænd også at kommunerne og borgerne vil erkende, når man kommer til vejs ende, det vil sige, når dette år løber ud, og man må konstatere, at kommunerne har været nødt til at stramme og stramme og stramme, og at den værdi, der ligger i gaven, er til at overse.
Jeg synes også, der er en anden ting, som ligger i finanslovforliget - det er mere rettet til Dansk Folkeparti - og det er spørgsmålet om den sociale pension, som jo også er blevet draget ind i det, fordi den skulle konteres fra at være et skatteelement til at være et pensionselement, men hvor Dansk Folkeparti i hvert fald for mig at se i skarp modsætning til, hvad de løbende har ønsket at give udtryk for, nemlig at varetage den lille mands interesse, har accepteret, jeg ved ikke, om det har været med åben pande, at der foretages væsentlige forringelser af de dårligst stilledes pensionsopsparingsmuligheder, hvorimod de højtlønnede, de velbjærgede, får en endnu større gevinst.
Det er noget af en omvendt Robin Hood-model, som ikke svarer til, hvad Dansk Folkeparti normalt giver udtryk for i andre sammenhænge.
Også det finder jeg meget underligt.
To ting mere omkring regeringens finanslovudspil i dag: Det er det, der ligger som følge af det finanslovforlig, som regeringen har indgået med Dansk Folkeparti.
Der har man opbrugt alle reserverne.
Jeg er meget opmærksom på, at finansministeren er af den opfattelse, at en reserve er noget, en vis person har skabt, det hører ikke hjemme i et ordentligt budget.
Det må være sådan, at alt er tilrettelagt fra ende til anden, og at man ikke kan forestille sig noget uforudset.
Nu kan jeg ikke forestille mig, hvilken privat virksomhed der kunne finde på at have et sådant budget.
Et ordentligt husholdningsbudget vil for den sags skyld også altid indeholde en vis form for reserver, hvis det er lagt ordentligt til rette.
Nu har vi altså en finanslov, hvor der ingen reserver er, og derfor vil jeg gerne spørge finansministeren, hvad man forestiller sig der kan ske, ikke hvis et ressortministerium
pludselig får nogle ekstraudgifter, for så vil man altid kunne sige: Jamen det må de kunne finde ud af inden for området eller skære et andet sted for at kunne leve op til de ekstraordinære udgifter, der er kommet, men hvis nu samfundet som sådan kommer i en situation, hvor der bliver behov for nogle ekstra omkostninger.
Hvordan ville regeringen i givet fald finansiere, hvis noget sådant skulle indtræffe?
Ville man tage af overskuddet, eller ville man tære?
Hvor ville man tage pengene fra?
Det synes jeg vi savner svar på.
En melding, som jo også får betydning for kommunerne, som jo er den primære varetager af den borgernære service, er den melding, regeringen er kommet med meget kontant på KL's årsmøde omkring skattestoppet om, at det skal forstås bogstaveligt, og at der ikke gives ved dørene.
Enhver krone, der bliver brugt ud over skattestoppet, bliver indkradset igen.
Derfor finder jeg det stadig væk uafklaret, og jeg håber også, at finansministeren vil give et svar i dag.
Jeg har forsøgt ved tidligere lejligheder at få et svar på det, nemlig hvad der sker, hvis man kommer i en situation, hvor kommunerne generelt overholder skattestoppet, men at der er enkelte kommuner, der ikke er i stand til det.
Nu har jeg nævnt Farum som eksempel.
Det er nok, fordi det er et meget realistisk eksempel, men lad os bare tage det tænkte eksempel, at der foretages relativt store skatteforhøjelser i enkelte kommuner, som så ikke kan modsvares af skattelettelser i andre kommuner, så er det da vel rimeligt, at borgerne får at vide, at hvis en kommune hæver skatten, så bliver det borgerne i andre kommuner, som kommer til at bøde
for denne handling.
Det har vi ikke fået et svar på endnu, men så længe et svar ikke er givet, må vi jo tolke det sådan, at skattestoppet skal forstås bogstaveligt, og at regeringen har den opfattelse, at andre kommuners borgere så skal pålægges de byrder.
Til ændringsforslagene som sådan vil jeg sige, at vores ændringsforslag er tilrettelagt ud fra, at vi naturligvis har set på finanslovforslaget og de ændringer, der er sket undervejs med de forlig, der er lavet omkring finansloven, og ud fra det har vi så spurgt: Jamen hvad er det overordnede billede af finansloven?
Og det er for os at se, at finansloven faktisk er dybt uansvarlig, fordi den ikke tager højde for de problemer, Danmark og for den sags skyld verden står over for.
Det er problemer med miljøet, det er problemerne med marginaliseringen, med udstødningen og så igen med udsynet i forhold til de mange fattige, der er i verden.
Det forholder finansloven sig ikke til overhovedet, tværtimod.
Der, hvor finansloven forholder sig til det, er det med modsat fortegn, nemlig ved at man stopper en lang række tiltag, der trækker i den rigtige retning, og så i øvrigt skærer ned uden at sætte andre ting i stedet.
Det er uansvarligt over for de reelle problemer, som samfundet står midt i. Regeringen har meldt ud, at det er nødvendigt af hensyn til at finde de tilstrækkelige midler til løsningen af de kerneydelsesopgaver, som regeringen har sat sig for: sygehuse, hjemmehjælp og barsel, men hvad er sandheden?
Den er jo, at på de nævnte områder bruges der mindre end 3 mia. kr., men regeringen skærer jo 7 mia. kr. i finansloven.
Hvad bliver der så af de sidste penge?
Størstedelen tilfalder erhvervslivet, overvejende endda det etablerede erhvervsliv, som, hvis man ser statistikkerne, klarer sig ganske udmærket.
Så i virkeligheden er der altså tale om, at regeringen kunne have gennemført sine egne ønsker og drømme om kerneydelserne, uden at det havde været nødvendigt at foretage de massive nedskæringer i ulandsbistanden, i miljøstøtten til øst og syd og miljø- og naturindsatsen i Danmark.
Men når man har foretaget de massive nedskæringer dér, så er det jo netop for at kunne imødekomme skattelettelserne til det erhvervsliv, som fungerer på rimelig gode vilkår i samfundet, så det er hertil, pengene er gået.
Det er jo ikke til kerneydelserne, for så havde det slet ikke været nødvendigt at foretage de massive nedskæringer i finansloven, som har ramt så utrolig hårdt på en række områder.
Hvis man eksempelvis tager spørgsmålet om sygehusene, skal der nu bruges 1,5 mia. kr. minus det, som amterne så også skal tvinges til at holde igen med, og så skal man i øvrigt også lige være opmærksom på, at det er et engangsbeløb, som så selvfølgelig ikke er noget, som er blivende.
Og dermed kan man sige, at den stigningstakt, der var under den forrige regering, er der ingen garanti for fortsætter inden for hospitalsvæsenet eller sygehussektoren.
Men det, der er det helt store problem, er at for at holde de potentielle kunder væk fra hospitalerne, er det jo nødvendigt med en effektiv, overordentlig forebyggende indsats på en række områder, og hvad gør regeringen her?
Man skærer.
Der er jo ingen sammenhæng her.
Man skærer i trafiksikkerhedspuljen, ja, nu kan jeg forstå, at der er i hvert fald et midlertidigt motorstop, hvad angår hævningen af hastigheden på motorvejene, men det finder man givetvis en løsning på.
Men her skal hastigheden hæves, og trafiksikkerhedsinvesteringerne skal sænkes.
Så derfor er den politik, som regeringen fører, med til at skaffe flere kunder i butikken til hospitalsvæsenet
, så de 1½ mia. kr. forslår ikke længe.
For slet ikke at tale om de nedskæringer, der i øvrigt sker, som også har med det forebyggende arbejde at gøre, hele børnekostpuljen.
Siden vi havde førstebehandlingen, har der jo næsten ikke været en eneste dag, hvor der ikke i næsten alle landets aviser og æterbårne kanaler har været det ene eksempel fremme efter det andet om, hvor vigtigt det er, at vi tilrettelægger en ordentlig kostpolitik specielt for vore børn og unge.
Men også - med et hastigt blik ud over forsamlingen - for den voksne del af befolkningen er det væsentligt, at vi hele tiden holder os for øje, hvad det er
for en kost, vi spiser
Og også her bliver der skåret ned på en forebyggende indsats.
Venstres ordfører, ikke hr. Jens Kristian, men hr. Kristian Jensen, var inde på Forbrugerrådets muligheder for at kunne deltage i arbejdet med henvisning til en række undersøgelser, der er offentliggjort i forbrugerbladet Tænk + Test.
Jamen hvad er det, der sker konkret i finansloven?
Det er, at der bliver skåret i Forbrugerrådets indsats og dermed deres muligheder for at kunne gå ind at påpege nogle af de problemer, der er, som er med til også at skabe potentielle kunder til hospitalssektoren.
Så derfor mener jeg, at man må konstatere, at det valgløfte, man har givet om flere midler til hospitalsområdet, til sygehussektoren, i den grad bliver finansieret af hele den forebyggende indsats, som gør, at presset på sygehussektoren vil vokse væsentligt mere i tiden, der kommer.
Så det hænger ikke sammen.
Spørgsmålet omkring indsatsen for at få flere i job:
Hvad har regeringen gjort dér?
Ja, man har taget fat i at sige
, at der, hvor kommunerne kan gøre en ekstraordinær indsats for at styrke den borgernære service primært over for ældre med servicejobbene, skal det skæres væk.
Det er en udgift for samfundet; det er en udgift for kommunerne; det er en menneskelig udgift for de pågældende, som ikke får jobbene, og det er en direkte økonomisk udgift for statskassen, som i stedet nu skal bruge flere midler på at betale arbejdsløshedsdagpenge.
Har man gjort noget for at stoppe de bevidstløse aktiveringstilbud, der findes?
Næ, det har man ikke.
Det er også derfor, SF har stillet forslag om, at servicejobordningen selvfølgelig fortsætter, og at man giver mulighed for, at arbejdsløse kan uddanne sig til social- og sundhedshjælpere i aktiveringstilbud, fordi der er et skrigende behov for netop denne arbejdskraft.
Hele integrationsindsatsen er der heller ikke gjort noget ved.
Og sådan kan man nævne det ene eksempel efter det andet.
Så de ændringsforslag, SF har stillet, er et forsøg på at rette op på nogle af de skævheder og problemer, som regeringen med sit finanslovforslag lægger op til, men selvfølgelig også et signal om, hvor det er, vi mener, at der skal satses.
Og vi mener faktisk, at dér, hvor samfundet skal skaffe økonomi til at løse en række af de velfærdsopgaver, er dér, hvor pengene er.
Og de er eksempelvis i de multinationale selskaber, som burde underlægges en skrappere form for ligning.
Her gør regeringen det modsatte.
Det er det samme omkring kulbrintebeskatningen i Nordsøen. Og så er der hele kulturområdet, som ikke har været nævnt særlig meget her i dagens debat.
Men her foretager man noget, jeg mener er utrolig ulykkeligt for samfundet.
På trods af at regeringen har sagt, at man ønsker at styrke de produktive kunstneres muligheder for at kunne fungere, ja, så sker der simpelt hen en decideret nedskæring af støtten hertil.
Så på den måde er der så mange ting, regeringen siger, hvor handlingerne desværre går i den modsatte retning.
Så burde og kunne man sige meget omkring indsatsen på miljøområdet ud over det, jeg har sagt indledningsvis.
Så derfor er det blot en tilkendegivelse om, at vi gerne vil bidrage til, hvor det er, vi skal ændre samfundsudviklingen.