Keld Albrechtsen (EL), 2000-03-30:
Man kan godt hævde, at det er meget vanskeligt at gennemføre sådan et forslag som det her.
På den anden side kan man jo også vælge, jeg tror, det var hr. Knud Erik Hansen, der var inde på det, at man siger, det her problem putter vi ind under gulvtæppet.
Så venter vi og ser, indtil udvidelsesforhandlingerne bryder sammen, og så bliver vi jo nok nødt til at finde på et eller andet.
Det synes vi i Enhedslisten ikke er nogen særlig konstruktiv fremgangsmåde.
Det er jo en kendsgerning, at med Dagsorden 2000 videreførte man stort set uden begrænsninger de landbrugsstøtteordninger og strukturordninger, som var i forvejen.
Den snak, der var om, at nu skulle disse ordninger nedtrappes, nu skulle man nærme sig markedet på landbrugsområdet osv.,
blev jo i realiteten til stort set ingenting, og her i år blev der jo stort set heller ikke afsat midler af betydning til ansøgerlandene i Øst.
Det er rigtigt, så kommer der, som ministeren sagde, en lille smule flere penge i den sidste del af perioden, men det er for lidt og for sent til at kunne løse det helt fundamentale gab, der opstår i EU's økonomi
, hvis man virkelig forestiller sig, at udvidelsen skal foregå i det tempo, som man forestillede sig på det sidste EU-topmøde i december.
Hvad bliver situationen?
Situationen bliver, at ligningen kun kan gå op, hvis de østeuropæiske landbrugslande i en lang, lang årrække holdes uden for landbrugsordninger, og hvis man siger, at det forslag, Enhedslisten har fremsat, er komplet urealistisk, så siger man altså samtidig, at de østeuropæiske lande ganske vist muligvis godt kan få lov til sådan på papiret at være medlem af EU, men de ordninger, som der er penge i, får de ikke lov til at være medlem af.
Det vil være konsekvensen af det, og jeg synes ikke, man tjener nogen ved at skubbe det problem foran sig i stedet for at begynde virkelig at gøre noget alvorligt ved det.
Så kan man sige som hr. Thulesen Dahl, at det må Østeuropa selv finansiere.
Det er så et politisk valg, men så skulle man jo fortælle dem det på nuværende tidspunkt.
Det gør man jo heller ikke.
Man skubber det bare foran sig, og der er forventninger - var i hvert fald, de er nok for nedadgående - i Østeuropa, i Polen f.eks. om, at medlemskabet af EU skulle være noget, som kunne løfte situationen for befolkningerne i de pågældende lande.
Når entusiasmen omkring EU-medlemskabet falder dag for dag i de baltiske lande, i Polen, i Ungarn osv., så er det jo, fordi det begynder at gå op for befolkningen i disse lande, at de ganske vist får et formelt unionsmedlemskab, men at de fordele i form af støtteordninger og lignende, der er knyttet til at være med i Unionen, for ulemperne har de allerede påtaget sig, kan de godt skyde en hvid pind efter. Dem kommer man først ind i en dag, når de engang er blevet afviklet om 10 eller 20 år.
Det synes jeg simpelt hen ikke er anstændigt og holdbart, og alle de, der har sagt, at nu var det et fredens projekt, og nu skulle det være et helt Europa, og nu skulle det være for alle, og nu skulle der ikke være skillelinjer, synes jeg bliver nødt til at kigge på, at det budget, man har lagt, ganske enkelt ikke lever op til de flotte ord.
Så på den måde er jeg skuffet over regeringens reaktion på det her forslag.
Jeg ved godt, at fru Mimi Jakobsen utvivlsomt har ret i, at det vil vække irritation, hvis man fra dansk side nu kom og sagde: Vi vil have en genåbning af Dagsorden 2000.
Men det er, fordi ministeren ellers på et senere tidspunkt vil komme til at fortryde, at han ikke gjorde det, mens tid var.
Så hvis ministeren har opfattet det sådan, at det var for at genere ham, så er det i hvert fald forkert opfattet.
Det var snarere for at hjælpe ham og støtte ham i en meget vanskelig opgave, for jeg erkender blankt, at det er vanskeligt.
Men man bliver jo nødt til på et eller andet tidspunkt at diskutere det her.
Vi vil blive ved fra Enhedslistens side at presse på over for regeringen angående det her spørgsmål.
til at stille de østeuropæiske lande over for urimelige og uantagelige optagelsesbetingelser, som jo kan medføre, at en regering i f.eks. Polen ikke vil kunne gå til den polske befolkning og anbefale en ansøgning om optagelse.
Vel, det kan også være, at det er bedre for Polen ikke at være medlem af EU, men i stedet for have en aftale med EU om samarbejde på de punkter, EU vil gå med til.
Det kan da godt være.
Men det har jo ikke været regeringens ambition.
Jeg synes, situationen er alvorlig, og længere når vi ikke i denne her sag i dag, men vi vil i hvert fald blive ved med at følge den.