Elisabeth Arnold (RV), 2000-02-03:
Der er jo her tale om en samlet lovregulering af et meget stort og komplekst område, som i dag er reguleret dels i få bestemmelser i straffeloven og dels i mange administrative forskrifter.
Det er altså i meget høj grad et ordensmæssigt sigte, der er med denne lov.
Lovfæstelse sikrer rettigheder og pligter, skaber stabilitet og overblik og beskytter vel også til en vis grad mod tilfældige ændringer i praksis, som måske kan være forårsaget af enkeltsager, hvor man synes, man pludselig skal ændre på nogle ting.
Så vi synes, det er meget godt ud fra et ordensmæssigt synspunkt, at man lovfæster disse principper.
Der er nogle principielle ændringer i forslaget her, som jeg gerne vil give nogle enkelte bemærkninger med på vejen, for det første om en enklere adgang til domstolsprøvelse af afgørelser vedrørende de indsatte i forbindelse med ting, som har lighed med straffesager, men ikke, hvor det er opretholdelse af ro og sikkerhed i institutionerne, som er sigtet. Det vil altså sige, at det, der er kernen i det her, er, at det bliver lettere for institutionerne at foretage anbringelse af de indsatte i forbindelse med adskillelse af stærke og svage fanger.
Det har været et ønske fra kriminalforsorgen, og det er et ønske, vi støtter fra Det Radikale Venstres side.
Så er der afskaffelse af hæftestraffen, som vi mener er rent ud sagt en modernisering eller en konsekvens af, at forskellene mellem fængsel og hæfte efterhånden er blevet meget mindsket.
Der er nogle rettigheder, som hæfteindsatte har haft,
som efterhånden er blevet udbredt til også at gælde de fængslede, og det må være rimeligt på dette tidspunkt at sige, at nu er denne hæftestraf så afskaffet.
Så er der problemet med aktindsigt, som har været berørt af flere af de tidligere ordførere, og lovforslaget her beskriver jo ingen ændringer i de bestående tilstande.
Men derimod er det blevet lettere at isolere de såkaldt negativt stærke indsatte i særlige, lukkede afdelinger, og det betyder, at der er fundet en balance mellem på den ene side den grundlæggende ret til aktindsigt og på den anden side hensynet til svage indsattes og de ansatte i kriminalforsorgens sikkerhed.
Man kan selvfølgelig diskutere, om det er den rigtige balance, der er fundet.
Vi vil overhovedet ikke udelukke, at vi kan finde en anden balance mellem disse to hensyn, og vi går meget gerne ind i diskussionen om, hvordan reglerne så kan udformes, hvis ikke de skal være, som de er nu. Men vi synes bare, at når man faktisk har gjort det lettere at adskille fangerne i stærke og svage og på den måde kan mindske muligheden for pression over for forskellige grupper, ja, så er det også rimeligt at bevare en grundlæggende ret til aktindsigt, som jo alle erkender at der er.
Så vil jeg bruge et par enkelte ord om prøveløsladelse
af livstidsdømte
Nu kan det kun ske ved benådning, og det foreslås, at spørgsmålet skal kunne tages op efter et vist antal års afsoning.
Det synes vi i Det Radikale Venstre er et rigtigt princip, altså at der er en pligt til at tage spørgsmålet op.
Det er jo ikke det samme som at sige, at der skal foretages en prøveløsladelse, men der skal altså tages stilling til, om der skal ske en prøveløsladelse efter et vist antal år.
Min egen personlige holdning er, vil jeg gerne sige, at jeg synes, at livstidsstraffe er en uting.
Jeg så gerne, at man altid havde åremålsstraffe, så man vidste, hvor lang tid man maksimalt kunne sidde inde.
Det måtte også gerne for min skyld være meget lange straffe, men jeg synes, at livstid er en middelalderlig sanktion, især over for meget unge mennesker, som begår voldsomme forbrydelser, og som i løbet af mange år i fængsel kan få et helt andet liv foran sig. Men vi anerkender, at der nu er sket et skridt i retning af at sikre en anden måde at ordne tingene på end den, der nu er - ved benådning - nemlig at tage spørgsmålet op efter et vist antal år.
Vi er også villige til at diskutere, om det antal år, der er nævnt her, er det rigtige antal år.
Det kan vi godt diskutere i forbindelse med lovforslagets gennemgang i udvalget.
Afsluttende vil jeg sige, at vi tilsiger et grundigt udvalgsarbejde.
Det må for vores skyld gerne være så grundigt, at det også bliver langvarigt, og det er helt sikkert, at det bliver spændende, for der er mange ting, vi er uenige om, har vi jo kunnet høre på nogle af de tidligere ordførere. Men vi ønsker i hvert fald at fastholde, at det er et uomtvisteligt gode, at vi får lovfæstet et mylder af uoverskuelige regler.
Det er et gode, at vi lettere får hensyntagen til ro og orden i fængslerne, men også, at vi får taget hensyn til de indsattes rettigheder.
Frihedsberøvet er de jo altså, herunder også de livstidsdømte.
Vi giver os gerne god tid til gennemgangen og gennemarbejdningen af lovforslagene, og vi ser også gerne, at de bliver vedtaget med et bredt flertal i Folketinget.
Jamen netop definitionen af, hvordan en gruppering skal være, for at politiet skal skride ind, er jo så upræcis og så løs i fugerne, at politiet kan bruge den til hvad som helst.
Det er ikke nødvendigt, at gruppen er etableret skriftligt eller ved anden form for formalia.
Kendetegnet er, at gruppen er etableret uden nogen form for formalia.
Grupperinger anvendes derfor som betegnelse for alle løse, uformelle, ustrukturerede autonome samlinger af personer, der har et tilhørsforhold til den samme gruppering.
Jamen det er jo alt muligt: venskabsforeninger, naboskaber, vejforeninger, opgange, hvad som helst.
Mulighederne er legio.
Det kan vi ikke gå med til.