Helge Sander (V), 2006-03-03:
I efteråret 2004 indgik regeringen og Dansk Folkeparti en aftale om finansloven for 2005.
Et element i den var, at der skulle tages stilling til behovet for yderligere forskning i Danmark under den kolde krig, når DIIS-rapporten forelå.
Ved forhandlinger om finansloven for 2006 blev det så vurderet, at der var behov for yderligere forskning på området.
Forskningen skal inddrage resultaterne i DIIS-rapporten og klarlægge yderligere aspekter af de militære trusler og Østblokkens indflydelse på danske beslutningstagere.
Et særligt fokus er periodens modsætninger inden for politik, medier og kultur.
Derfor indgik regeringen og Dansk Folkeparti en egentlig politisk aftale om et nyt uafhængigt center, og regeringen har fremlagt et aktstykke om dette center i Finansudvalget.
Alle øvrige partier i Folketinget har imidlertid stillet beslutningsforslag nr. B 78 om, at vi trækker dette aktstykke tilbage.
Det er lidt paradoksalt, for de samme partier skriver i begrundelsen for B 78, at de: »... finder det relevant, at der etableres et forskningscenter ...«.
Vi kan derfor konstatere, at der i Folketinget er enighed om målet, nemlig om at oprette et nyt center til forskning i Danmark under den kolde krig, men at der til gengæld er stor uenighed om midlerne.
Partierne bag B 78 har stillet et andet forslag, nemlig B 77.
Oppositionen har kritiseret det nye forskningscenter for adskillige ting.
Det er derfor, den stiller forslag om et andet center.
Kritikken er imidlertid skudt over målet.
Det danske center påstås at være udtryk for en politisk meget diskutabel prioritering.
Det skulle efter sigende virke besynderligt, at centeret skal samlokaliseres med Forsvarsakademiet, og det påstås også, at Forsvarsakademiet ikke er interesseret i at huse centeret.
Så er der stillet spørgsmål til mig, og spørgeren mener, at der er tale om en ufri og politisk styret forskning.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at korrigere disse indvendinger.
Lad mig kort opridse centerets formål og organisering, som vi tydeligt har fremlagt det i aktstykket.
For det første skal det gennemføre en fri og bred forsknings- og formidlingsindsats om emnet.
For det andet skal centeret være helt selvstændigt og uafhængigt og kun bemandet med fagkyndige.
Det får sine egne stillinger og en bestyrelse, som skal have kompetence med hensyn til hele bevillingen.
Alle i bestyrelsen skal have relevant forskningsfaglig baggrund, og bestyrelsen skal via åbent opslag ansætte en centerleder på professorniveau.
Centerlederen skal via åbne opslag ansætte de øvrige forskere.
Når bevillingen skal udmøntes som et center, skyldes det et ønske om, at opgaven bliver løst samlet og fokuseret.
Centeret skal samlokaliseres med Forsvarsakademiet, og det er begrundet i to ting.
For det første bliver det en mere attraktiv arbejdsplads for de ansatte forskere, end et helt fritstående center ville blive.
Der er også på akademiet beslægtede miljøer inden for historisk og politisk videnskab.
For det andet kan der spares lidt på de administrative udgifter.
Både forsvarsministeren og Forsvarsakademiets ledelse har sagt ja til at huse centeret, men centeret forbliver både ledelsesmæssigt og organisatorisk helt uafhængigt.
Hverken akademiet eller forsvarsministeren kan således blande sig i forskningsaktiviteterne.
Alle metoder og resultater er helt op til forskerne, de hverken kan eller må styres på nogen måde.
Der er heller ikke noget ualmindeligt i, at en regering placerer en specifik opgave på et særligt institut.
SR-regeringen placerede f.eks. koldkrigsudredningen på det tidligere Dansk Udenrigspolitisk Institut, i dag Dansk Institut for Internationale Studier.
Oppositionens forslag, B 77, om et nordisk forskningsinstitut omhandler stort set samme emne, men oppositionen er tilsyneladende mere ambitiøs end regeringen.
For det første skal man inddrage alle de nordiske lande.
Endelig er instituttets levetid dobbelt så lang som for det danske center, som vi foreslår, nemlig 6 år i stedet for 3 år.
Vi ved f.eks. ikke, hvordan de øvrige nordiske lande vil stille sig, og vi har heller ikke afsat det langt større beløb, der angives i forslaget, på finansloven.
Og vi er overbeviste om, at der kan opnås spændende resultater i løbet af de 3 år.
Det ser vi f.eks. i forbindelse med mange andre forskningsprogrammer, som igangsættes; de løber netop meget ofte over 3, ja, måske 4 år.
Hvis det om 3 år skulle vise sig, at der fortsat er behov for endnu mere forskning, jamen så kan vi jo tage sagen op i Folketinget igen.