Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-01-19:
Det med renten: Der er ikke tvivl om, at forskellen mellem det danske grundlagsrenteniveau og den fælles valutas rente, hvis vi går ind i den fælles valutas område, vil betyde en lavere grundlagsrente i Danmark, den såkaldte rentemarginal. Det tror jeg ikke der er tvivl om.
Jeg siger ikke, det skal være udslaggivende for vores holdning på nogen måde, men jeg siger bare, at det er også en virkning, vi skal tage med, når det nu bliver nævnt af en af spørgerne.
Det andet spørgsmål, om det med den mindste fællesnævner: Jeg er stadig væk af den opfattelse, at hvis vi ser på Danmarks interesser, må jeg sige til hr. Kristian Thulesen Dahl, så vil Danmark være bedre i stand til at gøre mere for arbejderne i Danmark, for den enlige mor, for folk på bistandshjælp, fordi vores økonomi alt andet lige, alt andet taget i betragtning, som det ser ud i dag, bedre vil kunne sikre en stabil udvikling i Danmark inden for en fælles valuta end udenfor, fordi vi ikke behøver at frygte international spekulation, fordi vi ved mere om, hvad de andre gør, og vi kan samarbejde bedre med de andre om, at de også fremmer beskæftigelsen på en god, offensiv måde.
Når hr. Frank Dahlgaard derfor taler om arbejdsløshedstal i Europa, skylder hr. Frank Dahlgaard måske at gå den anden vej rundt, som siger mere om virkeligheden:
Spanien og Portugal, som har været medlemmer af den fælles valuta fra starten og også i årene før, har jo oplevet en fantastisk god udvikling i beskæftigelsen, og det er det, der trods alt betyder ganske, ganske meget i de lande, hvor f.eks. kvinderne endnu slet ikke er ude på arbejdsmarkedet i så stor udstrækning, som både mænd og kvinder heldigvis er det i Danmark.
Så det er nok beskæftigelsesudviklingen i de sydeuropæiske lande, vi især skal se på, for arbejdsløshedstallene dér er alligevel meget mere påvirkelige over for mønstrene i, om man er inden for eller uden for arbejdsmarkedet, end de er herhjemme.
Til den sidste spørger må jeg sige: Selv om jeg tænker mig overordentlig godt om og synes, jeg kan huske ganske mange debatter, må jeg sige nej.
Jeg mener ikke, jeg kan komme i tanker om ét eneste konstruktivt forslag fra Dansk Folkeparti, som kunne bidrage til at få folk i arbejde, at få folk lært dansk, at få skabt tryghed i boligkvartererne og at sikre, at dette samfund ikke bliver splittet, hvad det heldigvis heller ikke er.
Jeg må sige, at sådan som jeg ser det og erindrer det, kan jeg ikke komme i tanker om ét eneste forslag.
Til den anden spørger, som var inde på, hvad der ville ske, hvis det danske Folketing rent faktisk gennemførte det, Dansk Folkeparti gerne vil have, nemlig at vi smed en hel familie ud af landet, hvis barnebarnet havde begået to kriminelle handlinger: Jeg har ikke vurderet det i alle detaljer endnu, men jeg antydede lidt i mit svar før, hvad der ville ske.
Jeg vurderer, at Danmark ville blive sat på et sidespor i Europarådet - det ville også være fuldt berettiget - at vi ville blive sat på venteliste i det europæiske samarbejde, og at vi ville blive sat uden for det selskab, vi hører til i.
Og dertil kommer, at det ville være i modstrid med alt det, vi står for i det danske samfund.
Vi må ikke give Danmark et omdømme i udlandet, som vil være ensbetydende med, at vort land, Danmark, ikke respekterer den internationale gensidige forståelse, vi har set efter Anden Verdenskrig.
Vi må være en del af det internationale samfunds arbejde og det samarbejde på tværs af grænserne, som også er til enorm stor gavn for os selv.
Spørgeren har jo meget ret i, at der kunne komme en dag, hvor også vi har brug for en håndsrækning fra andre lande.
Vi har kun, som vi altid har haft det, gavn af at være en del af det internationale samfund i gensidig respekt, og gjorde vi det, som Dansk Folkeparti ønsker - altså smed en hel familie ud - ville vi blive isoleret.
Ja, vi ville blev endnu mere isoleret, end nogen her i Tinget egentlig kunne ønske sig. Hermed sluttede spørgsmålet.
Lad mig afrunde med at sige til hr. Frank Dahlgaard, at det, der står i det nordiske samarbejde, er faktisk meget klogt.
Der står, at kun ved at deltage i et forpligtende samarbejde kraftfuldt på tværs af grænserne kan vi være med til at sikre en økonomisk politik, som tager hensyn til sociale og politiske mål.
Det er klogt, og det er rigtigt.
Den økonomiske politik, vi er i færd med at udforme i disse år inden for Europa, er jo ikke en politik, der alene tager hensyn til markedskræfterne.
Det er jo en politik, der sætter sig nogle klare politiske mål som at fremme beskæftigelsen mest muligt og derigennem også fremme hvert lands værdi, de særegne træk, vi har, og de forskelle, vi har - sociale mål.
Når vi tager det andet afsnit, hvor hr. Frank Dahlgaard henviser til, at medlemslandene i ØMU-området tegner til at blive den eneste region i verden, hvor man kombinerer en fælles valuta med en indsats for beskæftigelse og miljø, er det jo fuldstændig rigtigt.
Der er jo ikke noget andet fælles valutaområde i verden, hvor man forpligter sig så meget til at tage beskæftigelseshensyn i fællesskab og miljøhensyn i fællesskab, hverken i USA, i Japan, i Asien eller i noget som helst andet område.
Vi har sagt, at vi altså ikke overlader det hele til de rå markedskræfter.
De er der også, men vi lægger nogle rammer, hvor vi tager nogle hensyn til beskæftigelsen og til miljøspørgsmål, og det synes jeg da er rigtige mål, vi kan tilslutte os.
For min part vil jeg runde min svarrunde af med den konstatering.