runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Det ligger der sådan set også i det svar, hr. Bjarne Laustsen har fået.
Til spørgsmålet kan jeg svare, at udlændingemyndighederne i alle sager, hvor en herboende udlænding oplyser, at samlivet med ægtefællen er ophørt på grund af vold, vil behandle sagen i henhold til udlændingelovens § 19, stk. 8.
Det er en forudsætning for anvendelse af bestemmelsen, at udlændingen dokumenterer, at der har været tale om voldsudøvelse, og at volden er årsag til, at samlivet er ophævet.
Dokumentationen kan eksempelvis være en politirapport, udtalelser fra læger, fra krisecentre el.lign. Når volden kan anses for godtgjort, så vurderer udlændingemyndighederne ud fra udlændingens samlede forhold, om en inddragelse af opholdstilladelsen må antages at virke særlig belastende for den pågældende.
I denne vurdering indgår navnlig udlændinges tilknytning til det danske samfund, alder, helbred, tilknytning til herboende personer m.v., og der tages særligt hensyn til, at samlivsophøret skyldes volden.
Til spørgsmålet om selve omfanget kan jeg sige, at Udlændingestyrelsen på baggrund af et særtræk fra Udlændingeregisteret har oplyst, at der siden 1. januar 2003 har været 93 sager, som Udlændingestyrelsen har vurderet i henhold til den her bestemmelse, og i 36 af disse sager har styrelsen givet udlændinge lov til at blive her i landet.
Integrationsministeriet fungerer som ankeinstans, og der har man haft 68 sager til vurdering inden for den her bestemmelse, og i 6 af disse sager har Integrationsministeriet omgjort Udlændingestyrelsens afgørelse og givet udlændinge ret til fortsat ophold.
Med hensyn til den konkrete sag håber jeg ikke, at hr. Bjarne Laustsen mener, at vi her i salen foran kameraet skal diskutere en enkelt persons meget, meget personlige forhold og noget, som hun ulykkeligvis er blevet udsat for.
Hvis hr. Bjarne Laustsen bekymrer sig om det, er det nogle andre kanaler, der skal bruges.
Jens Peter Vernersen (S), 2006-04-26:
Nu var det sådan i den konkrete situation, at det var fødevarekontrollen, som fandt de problemer dels vedrørende rullepølsen, dels vedrørende de røde pølser.
Det var jo den kontrollant, der var derude dagligt, der opdagede det her, og som han selv sagde på fjernsynet: Der er stor risiko for, at det ikke bliver opdaget, det øjeblik jeg er væk.
Man indkøbte åbenbart disse rullepølseslag fra Polen, og de var længe undervejs.
Vi har givetvis også en række af de her problemer, fordi vi nu importerer mange fødevarer udefra i forhold til tidligere, og så ser man de der skandaløse tilfælde, som bliver rullet op dag efter dag.
På en eller anden måde må ministeren altså give et svar på, hvordan vi sikrer, at der er ordentlige fødevarer både til os selv og til eksport.
Men det går ikke, hvis vi pludselig siger, at det behøver virksomheden ikke selv at tage ansvar for.
Det offentlige skal tage ansvaret for det.
Det må være sådan, at udgangspunktet er, at virksomhederne selv tager ansvar for deres egen produktion.
Dette spørgsmål og for så vidt også det før har sikkert udspring i den skandale, der blev rullet op på tv, hvor en af vores meget, meget store forædlingsvirksomheder inden for slagteribranchen blev taget i at have produceret rullepølser, hvor kødet var surt, og røde pølser med stålsplinter i osv.
Der havde man hidtil haft en daglig kontrol af fødevarekontrollens repræsentanter, og det bliver så skåret ned til de der syv kontroller om året, og så skal egenkontrollen tage over.
Der siger fødevarekontrollen, at man finder de der sure rullepølser og pølser, der ikke var i orden osv., netop fordi man havde den daglige kontrol; virksomhedens egen kontrol havde ikke fanget det.
Det må ministeren vel trods alt have nogle overvejelser om, for hvis det bliver sendt på BBC, den store engelske kanal, er der ikke nogen som helst tvivl om, at det vil give kæmpe problemer for vores eksport, og dermed får det helt andre perspektiver end det, vi hidtil har talt om.
Så er det vores egen fødevaresundhed, så er det vores eksport, og så går det hele galt.
Så tror jeg faktisk måske, ministeren kan forstå det, når det også får det perspektiv, for det plejer jo gerne at hjælpe.
Det er jo fuldstændig uacceptabelt, og der må sådan en virksomhed være i stand til at løfte det ansvar selv og købe sig til den kompetence, der skal til for at sikre, at rullepølsen ikke smager surt og ikke indeholder fremmedlegemer.
Fødevarekontrollen skal så selvfølgelig sørge for at holde øje med, at den også lever op til de krav.
Poul Henrik Hedeboe (SF), 2006-04-26:
Vi er kommet frem til, hvor ministeren også erkender, at der er nogle aktører på banen, som er uforholdsmæssig, skal vi sige ukontrollable og har snydt mere, end vi havde regnet med.
Ministeren vil så på den baggrund ikke være med til at sige, at vi skal placere en fast person derude, men lægger det op til virksomhederne; det må virksomhederne være voksne nok til.
Men virksomhederne har også været voksne nok til egenkontrollen, men ikke levet op til den. Altså, er det ikke bare en fortsættelse af det forhold, at vi ikke kan være sikre på kontrollen?
Vi kan være mere sikre på kontrollen, hvis vi giver dem lov til at bruge den gamle løsning og sikrer, at personen er der.
Det sikrer vi jo ikke, hvis vi siger, at det er op til virksomhederne selv; så er det en fortsættelse af den situation, vi har.
Vi siger, at virksomhederne selv skal tage ansvar, og at de må sørge for at løfte det ansvar, men at vi holder øje med, om de gør det.
Det ligger i øvrigt i nultolerancehandlingsplanen, at vi derudover siger, at hvis der er nogle, som tilsyneladende ikke kan leve op til kravene, og hvor der er behov for mere kontrol, end man normalt skulle forvente i forbindelse med en sådan virksomhed, så kan vi pålægge virksomheden at betale for ekstra kontrol.
Men det må de selv betale for, og det synes jeg er rimeligt.
Det skal ikke være sådan, at virksomhederne ukritisk bare kan rekvirere, jeg havde nær sagt gratis offentlig assistance til at drive deres virksomhed.
De må selv løfte ansvaret.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Bjarne Laustsen (S), 2006-04-26:
Nu sker der det med integrationsministeren, at hun bruger en retorik, som hun må have lov at bruge her.
Integrationsministeren ved udmærket, at jeg har fuldmagt i sagen.
Jeg har rykket adskillige gange for svar.
Det er først kommet nu, det er først kommet, efter at man har effektueret udvisningen.
Det er det, jeg mener er en total mangel på respekt.
Det er vel også tilladt at stille holdningsmæssige spørgsmål om, hvorvidt man synes, det er rimeligt, at den voldelige mand bliver her, og at man sender den voldsramte kvinde ud.
Det er et holdningsmæssigt spørgsmål for mig.
Det berører ministeren overhovedet ikke i brevet, men siger, at det er sikkert nok for den pågældende at tage hjem.
Hvad er sikkert nok?
Jens Peter Vernersen (S), 2006-04-26:
Det er jo svært at påstå, at man kommer meget længere med de svar, der bliver givet, men jeg synes – og det håber jeg da at ministeren er enig med os i – at det er dybt betænkeligt, at ministeren præsenterede en plan i Fødevareudvalget om nultolerance, uden at der var økonomi hæftet på.
Det vil da for enhver politiker være en given forudsætning, at regningen skal betales.
Det var det så åbenbart ikke.
Hvad angår spørgsmålet om det der bagmandspoliti: Indtil nu er det jo oplyst af ministeren, at det måske er noget med en fire-seks stykker, men det ved man i øvrigt ikke rigtig, og meget mere kan det vel heller ikke bliver til.
Altså, en fire-seks stykker til hele landet i forhold til de problemer – synes ministeren virkelig, det er tilstrækkeligt?
Det har jo overhovedet ikke noget med fødevarekontrollen at gøre.
Det er jo en helt anden sag.
Det troede jeg at der var sådan nogenlunde klarhed over.
Jeg synes, ministeren skulle tage helt anderledes fat på det her.
8 mio. kr. gør jo hverken fra eller til i forhold til de skandaler, vi har set, og som dagligt rulles op for os, fordi fødevarekontrollen helt åbenbart ikke har tilstrækkelige ressourcer til at lave en ordentlig kontrol.
Og jeg synes egentlig, det var det udgangspunkt, ministeren skulle tage i sit svar til os.
Jeg blev sådan set spurgt om, hvilke elementer der var i aftalen, som ikke allerede var bebudet eller aftalt, og der er de 18 mio. kr. til kompensation for udgifter i forbindelse med fugleinfluenza altså et element i aftalen.
Så undskyld, jeg nævner det, men det er jo det, jeg blev bedt om at redegøre for.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Bjarne Laustsen (S), 2006-04-26:
Jeg tror også, ministeren måske har konstateret, at SR-regeringen har fremlagt forslag, der kan løse det her problem for voldsramte kvinder.
Og derfor har jeg selvfølgelig mere forståelse for, at det jo er en meget ulykkelig situation, uanset om det er et konkret tilfælde.
Jeg synes, vi er derhenne, hvor en kvinde aldrig nogen sinde skal acceptere vold.
Hvis hun går hen og anmelder vold, så ved hun nu, at så bliver hun bare udvist.
Det er konsekvensen.
Det, der er problemet, som ministeren heller ikke svarer på i brevet, er jo, at med den religion og kultur, de kommer med derovrefra, så kan de ikke vende tilbage til deres land og leve et almindeligt liv, når de har været gift og været skilt.
Det svarer ministeren ikke på i det her.
Og det er derfor, jeg siger ud fra en samlet vurdering: Brug dog det, tag det med ind i overvejelserne.
Det bliver meget, meget svært.
Selv om hun har nogle vanvittige gode kvalifikationer og har tilegnet sig dansk og har haft arbejde her i Danmark, så er det jo ikke sikkert, at det kan lade sig gøre, fordi hun nu har været i den situation, at hun har været udsat for en dansk voldsmand.
Det er jo hendes problem, og det forholder ministeren sig slet ikke til.
Og det er det, vi mangler at få et svar på.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Det tror jeg ikke der findes et simpelt svar på, så det tror jeg også jeg skal afholde mig fra at svare på.
Men jeg vil sige, at vi jo gør meget for faktisk også at give tilbud af økonomisk art, af rådgivningsart, af undervisnings- og aktiveringsart, der kan være med til at styrke dem i den beslutning og i det at starte en tilværelse i hjemlandet igen.
Det gør vi faktisk meget aktivt – meget mere aktivt, end det er blevet gjort før, og det er jo et område, som der er sat meget mere fokus på i dag under den her regering end under den tidligere regering.
Vi har allerede fået flere succesfulde resultater ud af det: et Afghanistan med afviste asylansøgere, der engang var et problem, men som ikke er et problem længere, og omkring 400 irakere, som er rejst frivilligt hjem gennem forskellige ordninger med hjælp og støtte.
Det er den vej, som vi fortsætter ad.
Troels Ravn (S), 2006-04-26:
Integrationsministeren udtrykker omsorg og bekymring for børnene.
Vi ser familier, der går i stykker, og vi ser borgerlige politikere, der hykler og udtrykker forfærdelse.
Jeg kunne egentlig i al sin enkelthed godt tænke mig at spørge integrationsministeren, hvorfor de her familier efter integrationsministeren opfattelse egentlig ikke rejser hjem.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Det er ikke mig, der har nævnt noget om fodboldstøvler.
Men fodboldstøvler kan måske være med til at give nogle af børnene en aktiv fritid med deltagelse i en fodboldklub.
Derfor tror jeg også, fru Karen Hækkerup skal lade være med at nedgøre det alt for meget, for det er faktisk en af de ting, der er blevet efterspurgt: hjælp til fritidsaktiviteter, bl.a. det udstyr, der skal til for at deltage i sportsaktiviteter.
Så det synes jeg omvendt fru Karen Hækkerup skal lade være med at nedgøre for meget.
Med hensyn til det, jeg har talt om, er jeg nået dertil, at jeg ikke helt kan forstå, at man bliver ved med at sige, at jeg ikke har forklaret, hvad det er, for nu har jeg endda igennem flere spørgsmål, ved samrådet i går og i andre sammenhænge sagt det: Jeg vil drøfte modersmålsundervisningen med Dansk Røde Kors, jeg vil drøfte specialundervisning med Dansk Røde Kors, jeg vil drøfte de fritidsaktiviteter og de rammer, der er for børnenes fritidsaktiviteter.
Det står selvfølgelig ikke alene, for det skal ses i forlængelse af det lovforslag, som vi lige har vedtaget, og som primært er rettet imod de voksne og forældrene med hensyn til de aktiviteter og tilbud, som vi giver dem, og som forhåbentlig giver dem et bedre overskud til at tage beslutninger om at starte en tilværelse i deres hjemland, når de har fået afslag på asyl.
Så de her forslag og de her ting hænger altså sammen.
Karen Hækkerup (S), 2006-04-26:
Ministeren nævner hele tiden justeringer.
Jamen hvad er det for nogen justeringer?
Det, der kom frem i den aftale, der er lavet mellem Venstre og De Konservative, var i øvrigt det største hykleriske skuespil for åben skærm, man har set længe, hvor borgerlige politikere blev forargede over, at børn bliver ødelagt på asylcentre – men hvem er det, der har ansvaret for, at de børn har det så skidt?
Det er altså dem i den borgerlige lejr, der har ansvaret det.
Det var det.
Det er hyklerisk, det er, hvad det er.
Jo, den indeholder, at man vil overveje at give tilbud om deltagelse i SFO-tilbud eller lokale klubtilbud eller tilbud om eksempelvis at betale deres fodboldstøvler.
Tror man, at børn, der er nedbrudt, som bor med psykisk syge forældre, der har det elendigt, får et godt børneliv, hvis de får et par fodboldstøvler?
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Spørgsmålet om specialundervisning er noget, som Dansk Røde Kors har rejst over for mig.
Og jeg har sagt, at jeg gerne vil drøfte det mere indgående med dem, ligesom jeg har sagt, at jeg gerne vil se på modersmålsundervisningen og de øvrige aktiviteter.
Når jeg formulerer det, som jeg gør, også fordi der har kørt den debat, der i øvrigt har, er det, fordi jeg har sagt, at jeg sådan set gerne vil inddrage de aktører og så dem, der driver asylcentrene, for at drøfte, hvad det så præcis er, det er værd at gøre og prioritere, inden vi politikere lige får en fiks idé om, at det er det ene eller det andet.
Det synes jeg sådan set er ret relevant at gøre.
Jeg har sådan set forpligtet mig til at tage vare på det her, og det vil der også komme resultater ud af.
Men helt konkret vil jeg gerne afvente, at jeg har drøftet det her grundigt med operatørerne på området, for det er det, jeg synes er mest seriøst.
Karen Hækkerup (S), 2006-04-26:
Kan ministeren ikke selv høre, hvor hult det klinger?
Ministeren vil overveje at tage hensyn til børnenes behov.
Nu vælger man jo som barn ikke selv, hvem det er, man bliver født af, og det er altså bare pokkers uheldigt, hvis man som barn er blevet født af nogle forældre, der bor på et asylcenter.
De børn vælger ikke selv, og det er vores ansvar at sørge for, at de ikke bare har tålelige forhold, men at de får en opvækst, der sikrer, at de kan være hele mennesker, der lever et aktivt liv, hvor de både er uddannede og kan udfolde sig med alle de talenter, de nu engang er født med.
Lige nu accepterer vi, at børn fødes og sidder i centre, der burde hedde lejre, fordi man åbenbart prioriterer det højere at bruge penge på at sætte hegn op uden om end at sørge for, at de børn, der bor derinde, har det ordentligt.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Den bedste løsning ville jo være, at de afviste asylansøgere respekterede det afslag, de havde fået på asyl, og forberedte sig på en tilværelse i hjemlandet.
Når vi ser så stor en andel af de indkvarterede, der har opholdt sig i flere år på asylcentrene, skyldes det altså ikke, at de venter på en afgørelse.
En stor del af de indkvarterede asylansøgere har efter endeligt afslag på asyl valgt ikke at respektere det endelige afslag og rejse ud.
Jeg er samtidig meget opmærksom på, at den stigende opholdstid for afviste asylansøgere stiller udlændingemyndighederne og Dansk Røde Kors over for nogle nye udfordringer, som ikke bare handler om indkvarteringsproblemerne, men som i lige så høj grad handler om at motivere afviste asylansøgere og forberede dem til at vende frivilligt hjem.
Med en ændring af udlændingeloven gennemført i denne samling – og nu efterhånden omtalt en del gange –
er der givet mulighed for at tilbyde undervisning og aktivering også til afviste asylansøgere, såfremt de medvirker til udrejsen.
Undervisning og aktivering må generelt antages at virke befordrende på asylansøgernes helbred og livskvalitet og må forventes at give de afviste asylansøgere større mod på at vende tilbage til hjemlandet og starte en ny tilværelse dér.
Som det fremgår af lovforslaget, vil jeg i forbindelse med disse initiativer overveje tillige at justere tilbuddene til børn, således at der tages særlige hensyn til børnenes behov.
Jeg har meget fokus på børnenes vilkår, og jeg har tidligere besøgt asylcentre for ved selvsyn at konstatere, hvilke vilkår vi tilbyder børn.
Børnene tilbydes i dag undervisning, de tilbydes deltagelse i elevråd, som inddrages i beslutninger vedrørende skolens daglige virke, og alle asylansøgere tilbydes sundhedsbehandling.
Der er på centrene bl.a. legestuer for de 3-6-årige.
Legestuerne svarer til en dansk børnehave og skal selvfølgelig leve op til de fysiske krav og rammer, der gælder herfor.
For de ældre børn findes der ungdomsklubber på centrene, og jeg vil overveje at tilbyde modersmålsundervisning, så børnene bliver bedre rustet til en eventuel tilværelse i hjemlandet.
Jeg vil endvidere overveje at give flere tilbud om fritidsaktiviteter og specialundervisning.
Men jeg mener generelt ikke, at løsningen er at belønne udlændinge, der gennem længere tid nægter at respektere et afslag på asyl, med bedre vilkår eller midlertidige opholdstilladelser, som det også har været fremme i debatten at man kunne.
Karen Hækkerup (S), 2006-04-26:
Spørgsmålet drejer sig om, hvad det er for nogle aktiviteter, der skal sættes i gang.
Vi har hørt debatten, den har allerede varet lang tid, men ministeren bliver ved med at snakke om de familier, der gerne vil medvirke til at rejse hjem, og vil ikke snakke så meget om de børn, der bliver klemt, fordi de tilfældigvis er født af forældre, der nu har fået afslag på asyl, men som ikke vurderer, de har mulighed for at rejse hjem på trods af deres afslag.
Hvis de har fået afslag på asyl, men skal rejse hjem til et sted, hvor der ikke er fred, så er de da som forældre sat i et dilemma.
Der er også et dilemma for os som politikere, fordi vi faktisk har et ansvar.
Hvis de her børn havde levet i almindelige danske familier, så havde vi grebet ind og for længst fjernet mange af dem, fordi deres trivsel ikke er i orden.
Vi tillader, at børn bliver ødelagt.
Derfor vil jeg gerne spørge: Mener ministeren, at den aftale, som er blevet indgået med Venstre og De Konservative, virkelig er nok til at rette op på det?
Da ministeren efter et møde med ordførere fra Venstre og De Konservative torsdag den 20. april 2006 offentligt har tilkendegivet, at »nu sætter vi en proces i gang for at sikre, at der er lidt flere aktiviteter for børnene i deres dagligdag«, er ministeren så virkelig af den opfattelse, at »lidt flere aktiviteter for børnene« er løsningen på problemerne med forholdene for børnene på de danske asylcentre?«
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Det passer åbenbart fru Mette Gjerskov bedst at konkludere noget uden at have lyttet til, hvad der er blevet svaret.
Hvis fru Mette Gjerskov bare kalder et eksempel – det seneste lovforslag, der er blevet vedtaget – for en lappeløsning, så var det ikke det, jeg hørte, da lovforslaget blev behandlet her i Folketinget.
Det viderefører vi nu til de afviste, så de får tilbudt undervisning og aktivering, fordi det er nogle af de ting, der kan få folk til at rejse sig op og dermed også få et bedre overblik over deres situation.
Men ja, der er forskel på de forhold, vi tilbyder dem, der får asyl – det er dem, der bliver sluset ud til en kommune i Danmark og bliver integreret i Danmark – og de afviste asylansøgere, som også vil medvirke til deres hjemsendelse, og så dem, der bare siger: Det kan godt være, at Danmark har givet mig en afgørelse om, at der ikke er grundlag for asyl, men nu læner jeg mig tilbage, og så vil jeg ikke gøre noget ved det.
Ja, der er forskel på de tilbud, der er til de folk.
Jeg appellerer bare til de afviste asylansøgere om, at de samarbejder om deres hjemsendelse.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Mette Gjerskov (S), 2006-04-26:
Jeg har jo det afsluttende spørgsmål i denne runde, og jeg må konstatere, at regeringen med vilje – og det er det, vi skal holde fast i: med vilje – gør, hvad den kan for at gøre livet surt for de mennesker, så man kan få dem til at skrubbe ud af landet.
Men resultatet er, at de rent faktisk ikke skrubber ud af landet, og hvad gør vi så?
Det er den situation, vi er nødt til at forholde os til.
Vi ved, at de bliver syge af de forhold, vi byder dem.
Vi ved, at de voksne bliver syge, og vi ved, at børnene lider under det, hvis de ikke også selv bliver syge.
Ministeren siger, at de jo kan få sundhedshjælp, når de først er blevet syge.
Jamen, åh, tak, det er de sikkert også glade for, men i min verden, svarer det altså til at sætte plaster på et åbent benbrud.
Det er da ikke en løsning, at vi så bare giver dem sundhedshjælp efterfølgende, når de først er blevet syge.
De sidder i årevis og rådner op på asylcentrene, og vi lader dem sidde der med vilje i Danmark.
Den danske regering gør det med vilje, og jeg har ikke hørt ministeren komme med et eneste forslag til et tiltag, der ikke bare er en eller anden lappeløsning med hensyn til de her asylansøgeres børns tarv.
Det synes jeg er skammeligt, og jeg synes, at ministeren burde tage og bruge den her debat til at gå hjem og overveje, hvad det er for nogle muligheder, hun kan give de her børn.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Vi tvangshjemsender ikke, uden at der er indgået en aftale med hjemlandets myndigheder.
Bjørn Medom Nielsen (S), 2006-04-26:
Så er mit spørgsmål til ministeren meget enkelt: Kan ministeren garantere, at der kun finder hjemsendelser sted under de forhold, ministeren lige har redegjort for, så der altså ikke bliver sendt nogen hjem i det, ministeren selv omtaler som nattens mulm og mørke, eller de blot skal sættes i et fly og sendes hjem, som Dansk Folkepartis ordfører siger?
Kan ministeren garantere, at noget sådant ikke vil ske?
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Jeg synes, at den måde, vi gør det på, er den rigtige måde at gøre det på, selv om den er omkostningskrævende, og vi har faktisk også haft succes med den i flere tilfælde.
Da jeg tiltrådte som minister for lidt over et år siden, kom der for alvor gang i en aftale, vi har indgået med det afghanske styre, og vi må sige, at den faktisk har fungeret ret succesfyldt.
Vi har enten fået folk sendt hjem i kombination med en tvangshjemsendelse, eller vi er endt med en frivillig hjemsendelse med rådgivning og støtte, inden de pågældende tog af sted, og med modtagelse i hjemlandet.
Det har faktisk fungeret rigtig godt, og det er den model, vi arbejder efter, også når vi taler om andre lande, især Irak og Kosovo, og det er sådan set ad det spor, jeg har tænkt mig at fortsætte.
Bjørn Medom Nielsen (S), 2006-04-26:
Det er meget tilfredsstillende at høre ministeren fortælle, at hvis der sker en tvangshjemsendelse, vil det være således, at man har sikret sig, at der er ordentlige forhold, når folk tager af sted, at det er kontrolleret, at tingene er o.k., at hjemsendelsen kan være ledsaget – det oplyste ministeren os i øvrigt også om i går – og at der er ordentlige forhold det sted, den afviste asylansøger vender hjem til.
Jeg vil gerne bede om ministerens kommentar til, at Dansk Folkepartis ordfører i Danmarks Radios P1 har udtalt offentligt, at netop for at hjælpe deres børn skulle de afviste asylansøgere blot sættes i en flyvemaskine og sendes hjem.
Hvad er ministerens kommentar til den udtalelse, som Dansk Folkepartis ordfører har fremsat offentligt?