runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Aase D. Madsen (DF), 2001-01-10:
Nu var ministeren lidt inde på, hvad danskerne har ret til.
Der er jo ingen danskere, der kan det eller har ret til det.
Derfor vil jeg da gerne spørge ministeren, om ministeren f.eks. vil arbejde for, at danskere, der ikke kan lide at bo i den ene kommune, får de samme rettigheder som dem, en udlænding har om at kunne blive boligplaceret efter 3 måneder. Hvad enten det er en kommune, man kan lide eller ej, så synes vi altså i Dansk Folkeparti, at det er fuldstændig horribelt, at man kan komme til et land og så kritisere, at man bliver tilbudt boliger i en kommune over en periode.
Det er fuldstændig vanvittigt.
Det er en diskrimination over for de danskere, der ikke kan skaffe sig en bolig.
Jeg fik ikke noget svar før, men det kan være, hvad det være vil.
Men derfor vil jeg godt bede ministeren om at definere: Hvad mener ministeren er en passende bolig, som man efter 3 måneder skal skaffe?
Nu sagde ministeren noget med en helhedsvurdering af udlændingenes forhold, men efter lovgivningen har de jo krav på en passende bolig.
Knud Erik Hansen (SF), 2001-01-10:
Vi har for nylig inden for det sidste år fået to rapporter
fra FN's komiteer, der henholdsvis varetager racediskrimination og menneskerettigheder
Så de angiver, at det er en yderst problematisk praksis, vi har, og at vi skal følge den meget nøje i forhold til konventionerne.
Jeg synes egentlig, det rejser et spørgsmål om, hvorvidt det princip, vi har, er korrekt; om den antagelse er korrekt, at flygtninge bliver bedst integreret, ved at vi placerer dem forskellige steder i stedet for måske at give flygtninge den ret, de har i henhold til konventionen, nemlig ret til selv frit at vælge.
Pia Christmas-Møller (KF), 2001-01-10:
Lovforslaget demonstrerer jo meget tydeligt, hvor meget Folketinget detailregulerer i forhold til kommunerne, ikke mindst når det drejer sig om børnepasningsområdet.
Men forslaget er et skridt i den rigtige retning.
Det giver større fleksibilitet, og derfor kan jeg give tilslutning på Det Konservative Folkepartis vegne.
Det samme gælder Venstre.
Venstres ordfører er blevet syg, og derfor skal jeg på fru Eva Kjer Hansens vegne give tilslutning til forslaget med samme begrundelse, som jeg netop er kommet med på Det Konservative Folkepartis vegne.
Knud Erik Hansen (SF), 2001-01-10:
Jeg synes ikke, det er en helt korrekt tolkning af det, der står i udtalelserne fra de to komiteer.
Det, de to komiteer siger, er faktisk, at man skal sørge for, at praksis er i overensstemmelse med konventionen, og det, vi har vedtaget, kan faktisk meget let betyde en praksis, som ikke er i overensstemmelse med konventionen.
Dér er vi så tilbage ved: Hvad er så vores praksis?
Vores praksis er således, at kommunerne faktisk er så restriktive, at man ikke kan få lov til at flytte, hvis man er utilfreds, og så er det, vil jeg sige, klart, at det ikke er i overensstemmelse med konventionen.
Dér er vi jo tilbage ved den praksis, som vi har berørt ved det foregående spørgsmål.
Jeg synes også, det rejser, og det vil jeg godt have ministerens kommentar til, spørgsmålet om, om det princip, som det her bygger på, at man skal sprede flygtningene, er et rigtigt princip, for rapporterne siger rent faktisk også, at flygtninge gerne vil bo steder, hvor der er andre af deres landsmænd, men så sandelig også, hvor der er danskere.
De vil gerne have, at der er et miks, og jeg kan egentlig godt forstå, at det kan være et godt valg for dem.
Begge dele er jo netop udtryk for, at de faktisk ønsker et sted at bo, hvor de kan blive integreret i det danske samfund, og jeg mener ikke, at vi behøver at tvinge dem til at bo bestemte steder.
Aase D. Madsen (DF), 2001-01-10:
Nu lader det til, at konventionsteksten er blevet genstand for det helt store juridiske slagsmål, men det kan jo være, hvad det være vil.
Det, som Dansk Folkeparti mener er problemet, er jo, at hvad enten nu menneskerettighedskonventionen siger, at den praksis, Danmark har, er racisme eller ej, må vi jo se i øjnene, at problemerne bliver større og større, vi får jo en større og større tilgang af udlændinge hertil. Er ministeren enig i, at problemerne kun kan blive større, og at vi ikke har boliger i Danmark til den indstrømning, der sker?
Karen Jespersen (S), 2001-01-10:
Til hr. Knud Erik Hansen vil jeg sige, at jeg mener, at hele ideen med spredning, at sikre en fordeling ud over landet, er fuldstændig rigtig, for hvis man ser på alternativet, ville der være en meget høj koncentration nogle steder.
Jeg tror, at 75 pct. af mennesker med en anden etnisk baggrund bor i 33 kommuner.
Det betyder jo f.eks., at der er et stort antal børn, der har svært ved at tale dansk i folkeskolerne, og det ser ud til at smitte af, således at flere sætter deres børn i privatskoler, og det betyder også en høj koncentration i boligområderne. Dem med en anden etnisk baggrund er vel at mærke heller ikke selv interesserede i det.
De vil gerne bo, hvor der er danskere.
De vil helst have, at deres børn går i skole med overvejende danskere, fordi de jo også ved, at det er det, der er den sikreste adgang til en ordentlig integration i det danske samfund.
Det synes jeg er fuldstændig rigtigt, og det mener jeg at vi fint kan forsvare, og det ligger også inden for konventionerne.
Men selvfølgelig følger vi praksis, og selvfølgelig er alle interesserede i, at det her skal fungere så godt som muligt, for det er jo kun, hvis man er glad og tilfreds, man også er motiveret for at blive integreret,
det er jeg da helt med på. Hvis man føler sig uretfærdigt og dårligt behandlet, går det da også ud over motivationen; så det er da en balancegang. Til fru Aase D. Madsen med hensyn til, om problemet bliver større, vil jeg sige, at det jo afhænger af vores evne og de menneskers vilje, der kommer til landet, til at lade sig integrere.
Knud Erik Hansen (SF), 2001-01-10:
Det glæder mig, at vi er enige om, at det, at man er motiveret, det, at man føler sig veltilpas og føler, at man kan bruge sine ressourcer det sted, hvor man er, også har stor betydning for, om man bliver integreret.
Men jeg synes, det er forkert at sige, at det så også betyder, at man ikke kan bo, hvor man nu godt vil bo, for det er jo rigtigt - det er vi enige om, og det siger rapporten også - at hvis man er flygtning, har man ikke umiddelbart et ønske om at bo, hvor der er en høj koncentration af flygtninge.
Det, rapporten faktisk siger, er, at man har lyst til at bo, hvor der er nogle meningsfæller, som man kan snakke med - det kender vi jo alle sammen godt, det er jo meget naturligt - men så sandelig også et sted, hvor der er mange danskere, så man kan blive integreret; det går jo igen i rapporten.
Derfor synes jeg ikke, man behøver at være så bange for at give flygtningene et valg, for jeg tror, de vil vælge meget fornuftigt i forhold til vores ønske om integration.
At de så placerer sig bestemte steder, skyldes jo det problem, vi har med vores boligpolitik.
Den kunne vi åbne op på anden måde, og kommunerne kunne jo åbne op, således at flygtningene faktisk ikke behøver at blive placeret i de ganske få bebyggelser i kommunerne, hvor der er høj koncentration.
Det er jo vores egen selvskabte plage.
Det er jo ikke flygtningene, der gør det.
Aase D. Madsen (DF), 2001-01-10:
Jeg vil gerne takke for svaret.
Jeg vil bare lige spørge ministeren, om viljen til at lade sig integrere i sig selv fremskaffer flere boliger.
Den sammenhæng har jeg meget svært ved at se. Hermed sluttede spørgsmålet.
René Skau Björnsson (S), 2001-01-10:
Med lov om social service besluttede Folketinget i sin tid, at visiteringen af dagtilbud skal ske efter anciennitet.
Det skete blandt andet med den begrundelse, at især børn af arbejdsløse blev forfordelt, fordi de lokale visitører kunne skønne, at barnet ikke havde behov for en daginstitutionsplads.
Folketinget ville stoppe den diskriminering.
Børn af arbejdsløse har et lige så stort behov for at gå i institution sammen med andre børn, som alle andre børn har.
Men lovens nuværende ordlyd omkring anciennitetsprincippet har haft utilsigtede konsekvenser.
Det er blevet for firkantet og bureaukratisk, fordi kommunerne ingen særlige hensyn kan tage.
Med det her lovforslag får kommuner, der lever op til servicelovens krav om pasningsgaranti, mulighed for at tage særlige lokale hensyn, og det gør planlægningen og visitationen til en daginstitutionsplads mere fleksibel.
Det er vigtigt, at vi fra Folketinget gør det nemmere for kommunerne at tage de lokale hensyn og træffe de mest fornuftige valg sammen med borgerne, og det er vigtigt, at vi fra Folketinget sikrer, at alle borgere behandles lige af kommunerne.
Begge intentioner sikres også med det her lovforslag, fordi kommunen kun kan foretage den lokale planlægning, når den har pasningsgaranti.
Lovforslag nr. L 120 giver derved også kommunerne incitament til at opnå pasningsgaranti, fordi de med garantien i hånden kan levere en langt større og bedre service til borgerne.
F.eks. kan de sikre, at søskende kan komme i samme daginstitution, hvilket både forældre og børn vil sætte stor pris på.
Vi kender vist alle til eksempler med forældre med flere børn, som har fået anvist plads i forskellige institutioner, så forældrene tvinges til at køre fra den ene til den anden institution morgen og eftermiddag.
Det får kommunerne nu bedre mulighed for at sætte en stopper for.
Kommunerne har ønsket større fleksibilitet, så man kunne tilgodese flerbørnsfamilierne.
Den får de nu.
Præciseringen af § 12 i lov om social service giver den mest retfærdige anvisning af pladser i daginstitutionerne.
Socialdemokratiet støtter lovforslaget, fordi det holder fast i, at anciennitetsprincippet er mere retfærdigt end behovsprincippet, når kommunen ikke har sørget for daginstitutionspladser til alle børn, mens det skal være op til den enkelte kommune at bestemme, hvordan pladser tildeles, hvis de har pasningsgaranti.
Villy Søvndal (SF), 2001-01-10:
Det her er en af de markante indrømmelser, SF fik i forbindelse med vedtagelsen af den ny servicelov, nemlig at børn skulle optages i daginstitution efter anciennitet.
Vores ønske med forslaget var - lidt i modsætning til De Konservatives opfattelse - sådan set ikke at detailregulere, for man kan sige, at hvis kommunerne havde opført sig ordentligt, havde vi slet ikke behøvet den her anstrengelse.
Problemet var, at der var opstået den de facto-situation, at børn af arbejdsløse, børn af studerende og børn af andre ikke kom ind i daginstitutionerne i de kommuner, der havde alenlange ventelister, og det betød, at vi i virkeligheden fik lavet en opdeling af børn i førskolealderen i et samfund, der i øvrigt altid har bestræbt sig på at holde børnene samlet i lange forløb.
Det havde også den virkning, at store dele af flygtninge- og indvandrerbørnene blev holdt ude af vores daginstitutioner, fordi deres forældre bar en relativt stor del af arbejdsløsheden.
Der er jo dem, der hævder, at det er vigtigt, at børnene kan dansk, når de starter i 1. klasse, og konsekvensen var altså, at de børn bliver holdt ude af den integrationsmulighed, der lå i daginstitutionerne.
Derfor lavede vi det her.
Det har jo så virket på den måde, at ventelisterne i dag er væsentlig lavere, end da vi i sin tid indførte det her, og derfor kommer socialministeren så med forslaget om, at man ophæver bestemmelsen, for så vidt angår de kommuner, der har gennemført en pasningsgaranti for førskolebørn, men at ordningen til gengæld bevares i kommuner, der ikke har en pladsgaranti.
Vi vil under udvalgsarbejdet være optaget af nogle præciseringer, men vi støtter forslaget, fordi det giver
større fleksibilitet.
Aase D. Madsen (DF), 2001-01-10:
Dette forslag er et led i aftalen for 2001 mellem regeringen og Kommunernes Landsforening om, at de kommuner, der har en pasningsgaranti for børn i alderen op til 5 år, efter § 15 a ikke mere er omfattet af anciennitetsprincippet.
Det finder Dansk Folkeparti helt naturligt, da alle børn ved visitationen af pladserne stilles lige i forbindelse med, at kommunerne skal overholde tidsfristerne, og det må jo i sig selv være en tilstrækkelig retsgaranti over for de forældre, der står først på ventelisten.
Anciennitetsprincippet er af kommunerne blevet opfattet som tungt og stift, og derfor finder Dansk Folkeparti det positivt, at lovforslaget medfører den efterlyste fleksibilitet, der bl.a. gør det lettere at visitere søskende til samme daginstitution, og at forslaget samlet set medfører en mere hensigtsmæssig fordeling af børn i kommunernes institutioner.
Men hvis forslaget om bortfald af anciennitetsprincippet skal ses som et led i ministerens tanker om at ville specialisere børnehaverne og målrette dem mod f.eks. sport, musik, naturoplevelser osv., således at det bliver nemmere at oprette specialbørnehaver så at sige efter talenter, må jeg sige, at det finder vi i Dansk Folkeparti ikke ligefrem ønskværdigt.
Det minder alt for meget om de ensretningsmetoder, man bruger i landene østpå.
Det er jo børn i alderen fra 0 til 5 år, som vi her har med at gøre. Ligeledes har vi jo fulgt den debat, der er i øjeblikket om kvaliteten af institutionerne, og det er da også en meget alvorlig diskussion, som vi må tage op her, og det sker jo også, kan jeg se, for Kommunernes Landsforening og forældreorganisationen FOLA er i gang med at kulegrave omsorgen og kvaliteten i børnehaverne. Det skal jo ikke være en stor diskussion her i dag, men jeg vil bare lige høre, om det, hvis man går væk fra anciennitetsprincippet, så gør det nemmere at oprette disse specialbørnehaver.
I Dansk Folkeparti er vi positive over for lovforslaget, men der er lige et par af høringssvarene, som jeg vil høre lidt om: Københavns Kommune har fortsat anciennitetsprincippet, de har ikke pladsgaranti.
Derfor skriver de bl.a. om de tosprogede børn, og jeg vil gerne høre, hvordan man generelt fordeler de tosprogede børn, og hvilke problemer der opstår.
Hvad er problemet i det, som Københavns Kommune har skitseret i sit høringssvar?
For der er jo regler for, at de tosprogede elever oven i købet kan springe over på ventelisten, så jeg vil godt lige høre, om der er noget specielt problem dér. Så har FOLA gjort opmærksom på, at der er nogle problemer med hensyn til adoptivbørn fra udlandet, som i visse tilfælde kan komme i klemme på ventelisten i de kommuner, der har anciennitetsprincippet, men det må vi jo se på under udvalgsarbejdet.
Men som jeg sagde før: Alt i alt er Dansk Folkeparti positivt over for forslaget.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2001-01-10:
Fra CD's side synes vi, det er et lille lovforslag, kan man sige, et lille lovforslag, der giver kommunerne noget af deres selvstyre tilbage, hvad de sikkert heller ikke er utilfredse med, men det gælder kun for den gruppe, som har opfyldt pladsgarantien.
Det, som jeg ikke kan lade være med at tilføje her, er så, at de forældre, der bor i kommuner, som ikke har opfyldt den - det er jo ikke forældrenes skyld, at de ikke har det - sådan set bliver, synes jeg, noget klemt her og bliver brugt.
Det har vel også været den oprindelige hensigt med ændringen at skubbe til kommunen, så der også er mulighed for fleksibilitet i den, hvis og såfremt de opfylder garantien.
Vi kan ikke have noget imod, at man ændrer på det, for det har virket forkert mange steder og også uhensigtsmæssigt.
Vi er heller ikke nødvendigvis enige i princippet om, at det kun var ancienniteten, altså spørgsmålet om, hvornår man blev skrevet op, der skulle have betydning.
Der er
så mange andre hensyn, man kan tage, og det ser man bedst det enkelte sted.
Så vi vil gerne være med til at ændre loven.
Karen Jespersen (S), 2001-01-10:
Jeg er ikke enig i det negative billede, hr. Knud Erik Hansen tegner.
Det er rigtigt, at hvis man ser på tallene i den undersøgelse, der er kommet fra Cowi Consult, hvor man har spurgt et antal af de mennesker, der skulle ind under integrationsloven, så er der 40 pct., der siger, at de er tilfredse med den kommune, de har boet i.
26 pct. siger, at de gerne vil bo i en anden kommune, og 34 pct. siger, at det ved de ikke rigtig.
Det tidspunkt, man har spurgt de mennesker på, er, da de kun har boet ganske få måneder i kommunen.
Jeg tror da også, hvis man spurgte nogle danskere, om de ville bo i en anden kommune, at så ville der også være nogle, der ville sige: Jamen det ville de gerne.
Men mulighederne er ikke lige til det.
Men det er jo sådan, at når man tager stilling til, hvor de udlændinge, der skal boligplaceres, skal bo henne, så fremgår det jo tydeligt af loven, at det er en samlet vurdering af kvotesystemet: Altså hvor mange skal bo hvor?
Hvad er det for en kommune, man bor i, og hvad er det for personlige forhold, der gør sig gældende for den enkelte flygtning eller indvandrer?
Og så laver man en samlet vurdering.
Det er jo klart, at Udlændingestyrelsen - og det bygger jo på et interview med den enkelte - er meget opmærksom på, at man skal bruge den uddannelse, man måtte have med sig.
Men det er jo desværre ikke så frygtelig mange, der har en uddannelse, når man ser på dem, der bliver boligplaceret. Så hvis man går ind og ser på det konkrete resultat, så er den placering, der sker, faktisk meget fornuftig, når man skal tage hensyn til de faktorer.
Jeg har heller ikke en oplevelse af, at der i pressen er mange enkeltsager.
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2001-01-10:
Da den radikale ordfører på området, hr. Anders Samuelsen, ikke kan være til stede, skal jeg på hans vegne udtale følgende: Lovforslaget vil gøre anciennitetsprincippet mere fleksibelt at håndtere for kommunerne for børn under skolealderen. Det gældende anciennitetsprincip betyder, at børn på venteliste til en daginstitution får plads i den rækkefølge, de er skrevet op uafhængigt af behov.
Dette sker for at ikkebeskæftigedes børn skal blive sat bagest i køen.
Efterlevelse af loven har bl.a. betydet, at søskende ikke altid har kunnet få plads i samme institution.
Lovforslaget ophæver anciennitetskravet for børn i de kommuner, som opfylder pasningsgarantien, hvilket vil gøre det muligt for kommunerne at tage hensyn til særlige behov ved tildeling af institutionspladser, når blot de yder alle borgerne en service, som minimum svarer til lovgivningen vedrørende pasningsgaranti.
Muligheden for at tage hensyn til særlige behov finder Det Radikale Venstre vigtigere end stive ensartede regler, når blot alle modtager en god offentlig service. Jeg skal på den baggrund meddele, at Det Radikale Venstre støtter lovforslaget.
Karen Jespersen (S), 2001-01-10:
Den mest vidtgående vending, jeg synes, jeg har kunnet finde, er, at man taler om, at man kan være bekymret for, om der er en vilkårlighed i placeringen.
Men der står ikke på noget sted, at konventionerne bliver overtrådt, for det ligger inden for rammerne af konventionen.
Der bliver efterlyst nogle retningslinjer, hvor der jo netop er nogle retningslinjer i lovgivningen med hensyn til de personlige forhold, altså vilkårene i kommunen og det kvotesystem, der er.
På den måde mener jeg, at det, vi gør, ligger inden for de anbefalinger, som de to rapporter fra FN lægger op til, altså at vi selvfølgelig følger det meget nøje.
Det er jo et system, der eksisterer, hvor der er det, der hedder eksaminationer, hvor vi skal gøre rede for, hvordan det fungerer i Danmark, og hvordan de regler er.
Knud Erik Hansen (SF), 2001-01-10:
Der har gennem flere måneder været forskellige eksempler i pressen på åbenlyse forkerte placeringer af flygtninge.
Jeg har tidligere rejst sagen og også fra den tidligere indenrigsminister fået tilsagn om, at man godt ville se på det og prøve at bløde reglerne op. Så har vi her for nylig fået en rapport, der markant siger, at flygtninge har et problem med deres bosætning.
De er generelt tilfredse med mange ting, men dér, hvor utilfredsheden virkelig markerer sig hos flygtninge, er med hensyn til bosætningen.
De føler sig forkert placeret, og i rapporten er der et citat, som man siger er ganske dækkende for, hvad mange oplever.
En flygtning siger: Jeg bryder mig ikke om at være tvunget til at bo det samme sted i 3 år.
Sprogskolen er dårlig.
Jeg er utilfreds, men det har ikke noget at gøre med, hvor jeg bor, men hvad mulighederne er. Mange føler altså, at de ikke får mulighed for at bruge de ressourcer, de har, og de føler sig ensomme.
Jeg synes, det er et problem, vi skal tage alvorligt, og som i sidste ende kan betyde, at vi kommer til at skade integrationen.
Arne Rolighed (S), 2001-01-10:
Det forslag, som jeg har lagt frem på regeringens vegne, om, at der skal gives behandlingsgaranti på de livstruende sygdomme, omfatter behandlingstilbud, der kan være helbredende, livsforlængende og kan være noget, der tilfører kvalitet til restlivet.
Hvis de danske sygehuse ikke kan levere behandlingen inden for de mål, der er sat op, så skal der åbnes op for et behandlingstilbud i ind- og udland på private og offentlige sygehuse.
Til hr. Jørgen Winther: Det er rigtigt, at jeg har været i dialog med og forsøgt at få et samarbejde i gang med Karolinska i mit tidligere erhverv.
Jeg har aldrig kritiseret hr. Blomberg.
Jeg har kritiseret, at man laver eksperimentel behandling i stribevis uden at stille sig det spørgsmål: Virker det, virker det ikke? Jeg tror, at en af grundene til, at så mange patienter vælger at gå over grænserne, formentlig er, at vi i dansk sundhedsvæsen arbejder for lidt med eksperimentel behandling.
Måske er der blevet presset for meget luft ud af budgetterne, således at vi måske i højere grad skulle kigge på årsagerne til, at man tager til udlandet, og åbne op for lidt mere eksperimentel behandling på de danske sygehuse, men på et videnskabeligt grundlag, altså det, man i videnskaben kalder fase 1-, fase 2- eksperimenterne, hvor man plejer at tage 1-3-5-behandlingerne, og hvis den eksperimentelle behandling, der laves efter fase 1, fase 2 - efter godkendelse i videnskabsetiske komiteer - stadig væk er i orden, går man jo videre med den store protokol.
Det, jeg har kritiseret Blomgren for, er at fortsætte eksperimentel behandling med stribevis af patienter.
Det er ikke i overensstemmelse med god dansk sundhedsetik, hvor vi lægger vægt på, at der skal være faglig dokumentation for behandling.
Er der ikke det, så skal et forskningsprogram stilles op.
Også den sag, hvor ytringsfrihedsaspektet kan være bundet ind, vil jeg tage med i den analyse, jeg laver: om der kan være nogle ting omkring ytringsforhold, som har været underlagt en debat, som er uhensigtsmæssig.
Mange andre spørgsmål, som er kommet, også spørgsmålet
om regelværkets hensigtsmæssighed,
har jeg selvfølgelig også nogle holdninger til.
Jeg vil sige til fru Tove Fergo, at jeg gerne vil have lov til at komme med mine holdninger og vende tilbage med en konklusion, når jeg har været nede at lave analysen, og når jeg kender de konkrete forhold.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jette Gottlieb (EL), 2001-01-10:
Enhedslisten støtter også lovforslaget.
Vi har det jo sådan, at vi helst ville have, at der slet ikke var behov for regler om anciennitet, for det ville jo betyde, at alle kommuner tilbød plads til børn efter udløbet af barselorloven.
Vi er enige i, at det er en fordel, hvis kommuner, som har pladsgaranti, har mulighed for at tage andre hensyn.
Alle børn er jo sikret et pædagogisk dagtilbud, og så er det udmærket, at man f.eks. kan imødekomme ønsker om søskende i samme institution og sådan nogle ting.
Så vi synes, det er en god fleksibilitet, der bliver genindført og støtter forslaget.
Tove Fergo (V), 2001-01-10:
Jeg hørte ministeren sige, at regional kemoterapi, som den bliver gennemført på Carl von Hess Hospital, er godkendt, eller at den behandling er dokumenteret.
Og det vil sige, at danske patienter, som kan få et behandlingskoncept bestående af regional kemoterapi på dette sygehus, altså kan forvente, at de kan lov til at tage derned og få forlænget deres liv eller måske oven i købet blive helbredt.
Det vil jeg godt bede ministeren om at svare på.
Så sagde ministeren før, at hvis der er dokumenteret behandling i udlandet, så kan patienten få behandling i udlandet, hvis der ikke findes behandling i Danmark, men patienten må selv finde stedet.
Jeg tror, jeg hørte galt.
Jeg kan ikke forestille mig, at man fra en socialdemokratisk sundhedsminister kunne tænke sig at pålægge dødssyge mennesker selv at finde en behandling et eller andet sted i udlandet.
Jeg håber, jeg hørte galt, og jeg vil godt høre, hvad ministeren siger til det.