Thor Pedersen (V), 2004-04-30:
Jeg vil sige til ordføreren for forespørgerne: Jeg skrev ikke tal ned.
Jeg noterede blot, at en kan spørge om mere end osv.
Kommuneforhandlingerne er jo som bekendt ikke startet endnu, men det kan være ganske nyttigt her at debattere de udfordringer og muligheder, som kommunerne står over for.
Fra regeringens side lægger vi afgørende vægt på, at dialogen med det kommunale selvstyre er med til at sikre stabile økonomiske rammer og tilstrækkelige frihedsgrader for kommunerne til, at de kan løse deres opgaver i overensstemmelse med lokale behov og ønsker.
De politiske drøftelser indledes her i slutningen af maj måned, og derfor er det endnu for tidligt at give konkrete bud på indholdet af forhandlingerne.
Men regeringen lægger vægt på, at vi ved de kommende kommuneforhandlinger opnår en aftale, der er med til at understøtte den omstillingsproces, vores velfærdssamfund nu er inde i.
I de kommende årtier udfordres det danske velfærdssamfund ligesom i de fleste andre vestlige lande af den ændrede alderssammensætning i befolkningen.
Aftalerne skal derfor sikre en forsvarlig økonomisk politik og fastlægge rammer for udgifterne til service i det kommende år, som balancerer mellem hensynet til så god en offentlig service som muligt og det, der er bæredygtigt.
Af hensyn til den overordnede økonomiske politik er det glædeligt, at vi nu kan konstatere, at kommuner og amter i budgetterne for 2003 og 2004 har levet op til de aftaler, der er indgået med regeringen.
Samtidig med forhandlingerne om amternes og kommunernes økonomi i 2005 vil regeringen forhandle med Folketingets partier om en ny fremtidig kommunal struktur.
Men - og det er også et svar til hr. Villy Søvndal - strukturforhandlingerne vedrører ikke kommunernes og amternes økonomi i 2005 og vil derfor selvsagt ikke indgå i kommuneaftalerne, det er to helt separate forhandlingsforløb, og selv for så vidt angår året 2006, vil der være tale om et procesår, idet opgaveændringerne først træder i kraft fra den 1. januar 2007. Men det er forår, og så er tiden jo også inde til at gentage nogle faste ritualer, og det er bl.a., at SF stiller denne her forespørgsel og også dér på en dyster baggrund om de her drastiske nedskæringer i den offentlige sektor.
Det ser vi hvert eneste år, og det er lige forkert hver gang.
Regeringens aftaler med kommuner og amter om økonomien i de senere år har ikke været aftaler om nedskæringer, tværtimod har det været aftaler om sikring af vækst.
Det forventes her i 2004, at der vil være en vækst på ca. 3.000 i antallet af ansatte i kommuner og amter.
Stort set hele periodens vækst har været målrettet de borgernære serviceområder som sundhed, socialområdet og undervisning.
På sundhedsområdet har der været en realvækst på 3,7 mia. kr.
En betydelig del af de nye midler er gået til øget behandlingskapacitet og til nedbringelse af ventelisterne.
Det har haft effekt, patienterne har fået kortere ventetider, bedre service og flere valgmuligheder.
Ventetiderne er reduceret med ikke mindre end 20 pct. for 18 vigtige operationer, og alene i 2002 blev 60.000 flere patienter behandlet på vores sygehuse.
På det sociale område er der i perioden fra budget 2002 til budget 2004
tilført yderligere 1,8 mia. kr. Indsatsen for de mest udsatte grupper er blevet styrket betydeligt, udgifterne til de vanskeligt stillede børn og unge er årligt steget med 2,7 pct. svarende til en samlet stigning på ca. 0,5 mia. kr.
Herudover har regeringen iværksat en række initiativer
for at nedbryde den negative sociale arv, bl.a. det vedtagne forlig om en anbringelsesreform.
På handicapområdet er de budgetterede udgifter steget med 700 mio. kr. fra budget 2003 til budget 2004, og der kan konstateres vækst i forhold til både pleje og omsorg, beskyttet beskæftigelse, aktivitets- og samværstilbud, kontaktperson- og ledsageordningen og på hjælpemiddelområdet.
Indsatsen for udsatte voksne har en tilsvarende høj prioritet.
Fra 2003 til i år er der budgetteret med en vækst
Servicen for de ældre er også blevet løftet siden regeringens tiltræden.
Først gennemførte vi fra og med finansloven for 2002 et generelt løft af ældreområdet med 0,5 mia. kr., og i 2003 indførte vi den supplerende pensionsydelse, som betyder et yderligere løft på knap 0,5 mia. kr.
I forbindelse med forårspakken har vi nu næsten fordoblet den supplerende pensionsydelse, hvilket bl.a. betyder, at 170.000 ældre nu får glæde af pensionsydelsen; med forårspakken styrker vi samtidig indsatsen for behandling på hospice og for ældre medicinske patienter på sygehusene.
Det markante løft på ældre- og handicapområdet afspejles i, at antallet af beskæftigede inden for pleje af ældre og handicappede steg med mere end 3.000 alene i året 2002, hvilket svarer til næsten en tredjedel af den samlede stigning i beskæftigelsen.
Jeg vil gerne fremhæve, at vi ikke blot har givet kommuner og amter de overordnede økonomiske rammer, som gør det muligt at prioritere den borgernære service, vi har også udbygget det frie valg for borgerne: frit valg af hjemmehjælp, frit valg af plejehjem og daginstitutioner på tværs af kommunegrænser og udvidet frit sygehusvalg efter 2 måneders ventetid eller ved en forventet ventetid på mere end 2 måneder.
Der er allerede indgået aftale med mere end 150.000 private sygehuse og klinikker i Danmark og udland om behandling af patienter, som amtet ikke kan tilbyde behandling inden for en forventet ventetid på 2 måneder.
Til næste år vil der yderligere være et samlet råderum
til forbedring af den offentlige service i stat, amt og kommune svarende til en stigning på ca. 0,5 pct. i forhold til 2004.
Det er væsentlig mere end det udgiftstræk, som de befolkningsmæssige ændringer kan give anledning til, altså det, der ligger i den demografiske sammensætning.
Ikke bare i 2005, men også i årene fremover bliver det vigtigt at nyttiggøre de økonomiske vækstrammer.
Selv om der er flere midler til reelle forbedringer, så er der også mange ønsker om mere og bedre service.
Der er derfor behov for at gøre op med den myte, at den eneste måde, man kan få en større kvalitet på, er gennem større udgifter.
Bedre anvendelse af de offentlige ressourcer og øgede valgmuligheder kan give betydelige serviceforbedringer inden for de økonomiske rammer.
En vigtig forudsætning for bedre anvendelse af ressourcerne og for udbredelsen af et reelt frit valg er en bedre indsigt i den offentlige opgavevaretagelse.
Ved at lære af de bedste kommuner kan vi opnå mere service og velfærd
for pengene.
Og potentialet for at frigøre ressourcer er betydeligt, f.eks. vil 2 pct.s vækst i produktiviteten i amter og kommuner kunne frigøre ca. 5 mia. kr. årligt til mulige serviceforbedringer på andre områder.
En af hovedopgaverne i de kommende år bliver derfor at fokusere på, hvordan vi kan løse opgaverne, så vi giver borgerne mest mulig service for deres skattekroner.
Men jeg vil gerne slå fast, at når regeringen indgår aftaler med kommuner og amter om deres økonomi, så sikrer regeringen fuld finansiering til det aftalte udgiftsniveau.
Hverken skattestoppet eller nedsættelsen af personskatterne fra 2004 påvirker kommunernes indtægter.
Staten betaler virkningen af skattenedsættelsen og skattestoppet krone for krone.
I den forbindelse vil jeg godt fremhæve ét element, som er noget overset og måske også misforstået i debatten på området her, nemlig det såkaldte balancetilskud.
Forud for hvert års forhandlinger med kommuner og amter udarbejder regeringen og de kommunale organisationer i samarbejde en vurdering af balancen i den kommunale økonomi ved de eksisterende aktivitets- og udgiftsniveauer.
Hvis vi nu først betragter kommunernes indtægter, så ligger der inde i balanceregnestykket en række helt faste og lovbestemte afregningsmekanismer, der giver den enkelte kommune sikkerhed for, at det indtægtsskøn, der indgår i det fælles udarbejdede balanceregnestykke, kan bruges i de kommunale budgetter, fordi staten går ind og garanterer for, at dette skøn holder.
F.eks. i forhold til provenuet for indkomstskat, ejendomsskat og udligning er der etableret en statslig garanti til alle kommuner og amter for, at udviklingen i skattegrundlaget også ender med at svare til det skøn, der så indgår i balanceregnestykket.
Når vi ser på de kommunale udgifter, så gælder det, at konjunkturernes indvirkning på overførselsudgifter ikke påvirker kommunernes samlede forbrugsmuligheder.
Alle konjunkturfølsomme overførsler er budgetgaranterede, og det betyder, at staten hvert år krone for krone kompenserer kommunerne under et for merudgifter ud over det, der er forudsat i det pågældende års kommuneaftale.
Jeg nævner det her blot for god ordens skyld, hvis der skulle være nogen i salen, som er i tvivl om dette.
Når udgifterne til førtidspension, kontanthjælp eller lignende stiger, så betaler staten krone for krone denne stigning.
Så gælder det for de indkomstoverførsler, der ikke er konjunkturafhængige - det drejer sig f.eks. om sygedagpenge og boligydelser - at her indgår et skøn i balanceregnestykket.
Der indgår selvsagt også den realvækst i udgifterne, som regeringen og de kommunale organisationer aftaler.
Og det betyder også, hvis nogen skulle være i tvivl, at regeringen krone for krone finansierer den realvækst, der er aftalt i kommuner og amter.
Jeg kan oplyse, at i kommuneaftalen for 2004 indgik der et balancetilskud til kommunerne på 4,9 mia. kr. Og hvad angår amterne, var der et balancetilskud på 1,3 mia. kr.
Jeg vil også her for god ordens skyld nævne, at der grundlæggende har været enighed mellem de kommunale organisationer og staten om disse regnestykker, altså hvad det egentlig er, man skal tilføre kommuner og amter, for at der er balance. Men jeg vil godt her slå fast, at regeringen respekterer det kommunale selvstyre og giver plads til, at kommuner og amter lokalt kan finde de bedste løsninger.
Og her er der selvfølgelig tale om, at det er frihed under ansvar.
Det er borgernes penge, vi forvalter. Men med en ansvarlig og målrettet prioritering vil der også i 2005 være plads til serviceforbedringer på højt prioriterede områder, og det er regeringens udgangspunkt for de forhandlinger, som udestår, og den udfordring, vi står over for i de kommende måneder. Forhandling