runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Aaen (EL), 1998-11-12:
Jeg skal også tilslutte mig, at man tager en historisk dimension med ind sammen med den anden undersøgelse, f.eks. om der var konkrete angrebstrusler fra Sovjetunionen mod Danmark.
Det blev også brugt her i debatten som argument for at registrere mig.
Mig bekendt var der det ikke.
Mig bekendt var der planer for, hvad man ville gøre, hvis NATO angreb.
Men har der også været en anden slags planer om, at Sovjetunionen ville angribe først, så ville jeg da gerne have det at vide, for så ville jeg, og det sagde jeg også tidligere, selvfølgelig være imod det
Men jeg vil gerne have vished om det.
Alt skal frem, også hvad der er sket på vores side af grænsen eller på vores side af holdningsforskellene.
Men når man nu kan læse i Jyllands-Posten i dag, at PET ikke alene har registreret DKP'ere op gennem tiden, men også lavet lister for, hvordan vi skulle interneres i en given situation, og sådanne interneringsplaner har formentlig eksisteret helt op til starten af 1990'erne, kan hr. Peter Duetoft så ikke forstå, at det vil jeg gerne have vished om? Det vil jeg sådan set gerne vide lidt om, og det kan vi jo kun få ordentligt at vide, hvis der kommer en undersøgelse.
Søren Søndergaard (EL), 1998-11-12:
Jeg synes, der er mange gode ting i det, hr. Duetoft siger, bl.a. den klare kendsgerning, at den historiske tid var en anden.
Når jeg f.eks. bliver præsenteret for nogle af de ting, som jeg selv har skrevet lige efter kuppet mod Allende, den socialistiske præsident i Chile, er det klart, at der var mange overvejelser om, hvordan et befolkningsflertal, som på demokratisk vis havde fået magten, men blev udsat for et reaktionært militært kup støttet fra udlandet, i den situation skulle forholde sig.
Jeg må blankt erkende, at jeg dengang havde den opfattelse, at det var berettiget for et befolkningsflertal
at forsvare deres demokrati med magt
Jeg vil så tilføje
: Det er i øvrigt også min opfattelse i dag, det er præcis min opfattelse i dag.
Men det er klart, at den måde, man udtrykker sig på i en situation, lige efter at der har været et kup i Chile, hvor tusinder af mennesker blev dræbt og den lovligt valgte præsident blev smidt af, gør selvfølgelig, at man udtrykker sig på en speciel måde.
Så derfor tak til hr. Duetoft, fordi han også her gjorde opmærksom på det historiske perspektiv, som er vigtigt at have med.
Elisabeth Arnold (RV), 1998-11-12:
Hr. Peter Duetoft er en fremragende taler, og det har han også lige netop demonstreret.
Hårdt presset siger hr. Peter Duetoft, at der måske dybest set er en demokratidiskussion i det her.
Ja, det er der.
Og når hr. Peter Duetoft så i næste sætning siger: Selvfølgelig skal der være nogle regler, og hvis reglerne ikke bliver overholdt, så må vi gøre det bedre fremover.
Jamen når vi ikke ved, hvor det er, reglerne har svigtet, og når vi ikke ved, hvad det er for led i kæden, der har svigtet, kan vi jo ikke vide, hvordan vi kan tilrettelægge fremtidens regler. Bordet fanger!
Hvis først der er konstateret ting, der ikke er i orden selv efter regeringserklæringen fra 1968, så må vi da også undersøge, hvorfor det ikke var i orden.
Hr. Peter Duetoft siger: Tiden var en anden dér i 1968. Ja, det var den da, men der er ikke senere hen kommet andre regeringserklæringer, der siger, at vi nu har skiftet holdning og nu er der en anden type tilkendegivelser, der siger, hvordan vi nu skal opføre os.
Det er den seneste tilgængelige regeringserklæring, vi har.
Den er fra 1968, og de principper, der står om, at ingen må registreres alene på grundlag af lovlig politisk virksomhed, synes jeg er nogle smukke, demokratiske principper.
Line Barfod (EL), 1998-11-12:
Hr. Peter Duetoft sagde, at en registrering kun er interessant, hvis den også er blevet brugt til noget.
Nu har der jo været et eksempel fra Forsvarets Efterretningstjeneste, hvor der var en ung mand, der ikke kunne blive sergent, formentlig fordi han havde været medlem af ungdomsorganisationen Rebel.
Derudover er der kommet en masse ting frem i pressen om, hvad der er blevet registreret.
Det er jo derfor, vi skal have den undersøgelse og have
nogle klare regler for, hvad efterretningstjenesten må, for ellers får vi et samfund, hvor folk ikke tør drive politisk virksomhed, fordi de er bange for at blive registreret og bange for, at den registrering kan bruges imod dem.
Arne Melchior (CD), 1998-11-12:
Det er jo en spændende og næsten festlig dag i dag.
Dels er der jo sat ny danmarksrekord eller ny folketingsrekord i, hvor længe et lovforslag med den begrænsede taletid, ordførerne dér har, har kunnet trække debatten ud om PET, som var i formiddag og i eftermiddag. Men nu i de to efterfølgende ting ser vi også et særsyn.
Vi oplever, at i et spørgsmål om flygtninge og udlændinge skal Dansk Folkeparti og Fremskridtspartiet åbenbart stemme sammen med sådan et parti som CD og så i øvrigt flertallet af andre partier.
Det er jo ikke helt sædvanligt.
Og nu har vi her til behandling et forslag om værnepligten, hvor minsandten CD skal stemme sammen med SF, og muligvis kommer der også andre overraskelser i resten af ordførerrækken.
Ja, det er meget sjovt og meget glædeligt på en måde.
Jeg kan oplyse, at CD kan støtte forslaget.
Jeg har som forberedelse læst debatten, som var ved førstebehandlingen ved den tidligere fremsættelse i februar i år.
Dér var langtfra alle partier repræsenteret.
Jeg hæftede mig selvfølgelig ikke mindst ved, at hele to konservative talere ved denne lejlighed var oppe med forslag om, at kompagnicheferne skal kunne få oplysninger om tidligere straffede personer i deres kompagni.
Og det vækker bestemt CD's store interesse.
Jeg vil gerne være med til at dyrke sagen og høre ministerens holdning til det.
Jeg har endnu ikke kunnet finde på, at der kunne være noget i vejen med det, men at det snarere vil have positive konsekvenser.
Men altså det vil vi godt dyrke med positivt fortegn.
Vi kan tilsige støtte og en hurtig færdiggørelse af dette forslag.
Søren Søndergaard (EL), 1998-11-12:
Da Enhedslistens ordfører på området er til stede, skal jeg sige, at vi generelt stiller os positivt over for det her forslag, men vi vil også komme med en kommentar til det aspekt, der omhandler spørgsmålet om straffede.
Efter vores opfattelse skal man have en straf, og når den straf er udstået, så skal det ikke forfølge én længere, medmindre der selvfølgelig er grunde til det - selvfølgelig i gentagelsestilfælde, der kan også være andre grunde, en særlig opførsel, der gør, at det skal have en konsekvens for militærtjenesten, men vi er meget bange for den situation, hvor man permanent eller automatisk udelukker en gruppe af folk.
Fordi netop nogle af de folk, som løber ind i problemer med at blive straffet, er jo måske folk, som har vanskeligheder i normale uddannelsesforløb, folk, som har behov for at komme i nogle rammer, hvor der dels er overskuelige regler, og dels mulighed for at bruge nogle af de kræfter, man besidder.
Når vi læser bemærkningerne, så står der f.eks.: »Endvidere anfører arbejdsgruppen, at undersøgelser i forsvaret har vist, at chefen for en værnepligtsenhed bruger en stor del af sin tid til administration på gruppen af tidligere straffede.«
Det er jo en meget bred formulering, men omfatter undersøgelsen også en opdeling af, hvad folk er straffet for, eller hvor lange de straffe er?
Jeg synes jo, der er stor forskel på, om det er folk, der er idømt en længere straf for gentagende kriminalitet, eller det er folk, der har fået en éngangsdom for et eller andet.
Det gør en forskel.
der ikke afklarer det problem.
Det gælder også et andet sted i bemærkningerne, hvor det hedder, at efter arbejdsgruppens opfattelse tegner statistikken et billede af en gruppe personer, der har tilpasningsvanskeligheder i et sådant omfang, at rejsning af en udelukkelsessag for et flertals vedkommende vil være relevant for at undgå en forventelig besværliggørelse af tjenesten i tilfælde af de pågældendes indkaldelse.
Hvad er det præcis for en gruppe, man beskriver?
Hvor grænsen så præcis skal gå, kan vi diskutere under udvalgsarbejdet.
Flemming Hansen (KF), 1998-11-12:
Der er mange skønne sider ved Folketingets Erhvervsudvalg, bl.a. den, at det går stærkt.
Jeg kan gøre det lige så kort som fru Mariann Fischer Boel og sige, at vi var meget positive over for forslaget sidst.
Det er vi også denne gang.
Jeg skal samtidig sige, at de betænkeligheder, som vores ordfører dengang, fru Pernille Sams, gav udtryk for, har vi stadig væk.
Der er ingen grund til at gentage dem her, ministeren kender dem naturligvis.
Men overordnet er vi tilfreds med forslaget, og vi vil under udvalgsarbejdet arbejde på at få afklaret de ting, vi stillede spørgsmål ved sidst.
Mariann Fischer Boel (V), 1998-11-12:
L 63 er jo en genfremsættelse af bogføringsloven, og Venstre vil igen udtrykke sin sympati for forslaget, som er en modernisering af loven, og som lægger op til regelforenkling, og i den anledning skorter det aldrig på Venstres støtte. Der er dog en lille ændring i forhold til det tidligere forslag, nemlig en sidestilling af euroen med danske kroner til det, vi måske kunne kalde en bogføringsvaluta.
Det er jo en fremsynet indstilling, som vi fra Venstres side bestemt støtter. I øvrigt vil jeg henvise til det, der blev sagt af Venstres ordfører, da man førstebehandlede L 145 i januar i år.
Men det skal ikke skorte på Venstres positive indstilling
under udvalgsarbejdet.
Henrik Dam Kristensen (S), 1998-11-12:
Jeg vil først sige til fru Lene Espersen, at jeg ved ikke, om det kan fortolkes så præcist og stramt, som det blev fortolket her.
Det tror jeg i hvert fald ikke at det kan i den virkelige verden, vil jeg gerne understrege.
Men det, der jo sker her, er jo, at uanset hvordan og hvorledes vi end fortolker det her, så vil Kommissionen få nogle stærkere midler nu.
Det vil forstærke Kommissionens muligheder for også at kræve, at der er miljøordninger i de forskellige lande.
Det vil give Kommissionen nogle instrumenter, som den jo rent faktisk ikke har i dag.
Og endelig så synes jeg da, at man kan glæde sig over, at vi har set, at Kommissionen blandt andet i forhold til nitratdirektivet jo har sendt åbne skrivelser ud til 14 ud af de 15 lande, så vidt jeg husker.
Om man kan lave den meget skrappe fortolkning, som fru Lene Espersen gav, er jeg nu ikke helt sikker på, men at der her vil gives nogle instrumenter, er jeg ret sikker på.
I forhold til hr. Kristen Touborgs spørgsmål: Hvis økologerne trådte ud af Landbrugsrådet, om jeg så automatisk ville synes, at de skulle være med, vil jeg sige nej; sådan hænger tingene ikke sammen, for jeg synes ikke, at man skal animere nogen til at gå ud ad et fællesskab.
Det synes jeg egentlig er et dårligt signal at sende afsted.
Punkt 2: Hvis nu det skulle gøre sig gældende, så var der måske mange andre, der skulle melde sig ud.
Der er også noget, der hedder Landsforeningen af Danske Svineproducenter f.eks. Så kunne der være mange, som med den samme argumentation også skulle med.
Det betyder, at jeg mener, at tingene ville blive lidt uoverskuelige.
Jeg mener det lidt principielt, at det som hovedregel er generelle organisationer, der bør være repræsenteret i udvalg som § 2-udvalgene og lignende.
Til hr. Jørn Jespersen: Jeg vil også være optaget af, at økologernes tilkendegivelser i forhold til spørgsmål, som har økologisk karakter, kommer både mig og § 2-udvalgene til kunskab.
Og det vil sige, at jeg vil meget gerne være med til, at man kan sikre, at LØJ på en eller anden måde kan give deres mening til kende i disse sager.
Jeg ville ikke have noget imod, at man på en eller anden måde sagde, at her har man en specialorganisation, som så kan tilkendegive deres mening.
Det synes jeg godt at der kan kigges på.
Om promillefondene osv. vil jeg sige, at det igen er lidt det samme forhold.
Jeg har rent faktisk af nogle omgange skrevet brev til promilleafgiftsfondene
, fordi jeg har oplevet, at viljen til at støtte økologiske projekter ikke har været så stor, som jeg synes var ønskværdig.
Jeg vil gerne endnu en gang klart og tydeligt opfordre promilleafgiftsfondene til at være lydhøre over for ordentlige, lødige økologiske projekter.
Det tror jeg ville være fornuftigt af dem at gøre.
Og jeg har på fornemmelsen efter den sidste omgang, vi havde om det, at det har bedret sig.
Er det ikke korrekt, er det faktisk en af de ting, som jeg synes vi bør kigge på en gang til.
Jørn Jespersen (SF), 1998-11-12:
Det drejer sig også om økologernes repræsentation både i § 2-udvalgene og i bestyrelsen for promilleafgiftsfondene.
Jeg forstår ministerens argumentation sådan, når vi snakker § 2-udvalgene, at han siger, at der er et princip om, at det er de generelle organisationer, der er repræsenteret her, og hvis vi begynder at tage nogle af underorganisationerne med, så bliver der skabt en præcedens, som det kan være svært at styre på andre områder.
Det er et hensyn, som jeg anerkender.
Det er en relevant betragtning.
Men er der ikke også et andet hensyn, der skal tages, og som måske kunne veje tungere, nemlig at vi får den bedste sagsbehandling, at vi får den mest kompetente rådgivning, og kunne det i virkeligheden ikke tale for, at vi enten henviser EU-spørgsmål, som vedrører økologisk jordbrug, til Det Økologiske Fødevareråd i stedet for til § 2-udvalgene eller, hvis det ikke kan lade sig gøre, så i stedet for som en slags kompromisløsning giver økologerne en plads i § 2-udvalgene?
Jeg vil også godt spørge om ministerens indstilling til promilleafgiftfondene.
Ville det ikke være rimeligt, at økologerne, som jo bidrager med stadig flere midler, og som har været forfordelt, fik en repræsentation her?
Kristen Touborg (SF), 1998-11-12:
Jeg kunne forstå på ministeren, at indvendingen imod, at man fik økologerne med i udvalgene, først og fremmest går på, at man kun kan have de generelle organisationer, og at LØJ efter ministerens opfattelse vist er repræsenteret gennem Landbrugsraadet.
Jeg mener, det er rigtigt, at de er i Landbrugsraadet, så mit spørgsmål til ministeren går på, om jeg skal forstå det sådan, at ministeren giver et løfte til økologerne om, at de kan komme ind i de forskellige udvalg, forudsat at de går ud af Landbrugsraadet, så de ikke længere er i den paraplyorganisation.
Lene Espersen (KF), 1998-11-12:
Jeg synes sådan set, at jeg blev lidt mere beroliget ved at høre ministerens fortolkning af reglerne.
Det er i hvert fald meget vigtigt, at vi får præciseret, hvad det er, der kommer til at gælde, og hvor meget der skal til, før støtten bliver fjernet. Jeg har bare et overordnet spørgsmål, som jeg håber ministeren kan besvare på nuværende tidspunkt.
Det gælder de lidt mere generelle principper omkring »Agenda 2000« og cost compliance, som det jo hedder på udenlandsk, og det drejer sig altså om, at hvis nu et land overhovedet ikke har gennemført det miljødirektiv, f.eks. nitratdirektivet, altså hvis man overhovedet ikke har fået godkendt implementeringen af Kommissionen, så må jeg jo ud fra den udlægning, som ministeren kom med, drage den konklusion, at så kan det land ikke få EU-støtte efter de her regler.
Hvis der er gældende miljødirektiver, altså ret vidtgående miljøregler, som man slet ikke har vedtaget i et land, så får det som konsekvens, at bønderne i det land ikke kan få udbetalt støtte.
En af de ting, vi skal dyrke under udvalgsbehandlingen, er i hvert fald, hvad der sker i de tilfælde.
Ellers er det jo alt for nemt, for så kan de jo bare blive ved med at svindle og så stadig væk få midler, selv om reglerne ikke gælder i landet.
Mogens Nørgård Pedersen (KRF), 1998-11-12:
For Kristeligt Folkeparti er det væsentligt at beskytte og bevare de ressourcer, der er til rådighed, og vi finder det positivt, at Kommissionen nu har et forslag om at indføre bestemmelser, der forpligter alle EU-lande til at fastholde miljøkrav som en forudsætning for støtteordninger, og vi lægger derfor vægt på, at regeringen i det videre reformarbejde støtter Kommissionens forslag.
Men det er også vigtigt, at der skabes ens konkurrencevilkår for landbruget i EU, og at der derfor i reformarbejdet arbejdes for, at der gennemføres en forordning, der stiller ensartede objektive miljøkrav som betingelse for at udbetale støtteordninger.
Indtil da vil der være en stor konkurrenceulighed i EU, hvor det er op til de enkelte medlemslande at udmønte miljøkravene.
Det foreslås i lovforslaget, at ministeren gives bemyndigelse til at fastsætte betingelser for udbetaling af præmier og støtte og til at fastsætte regler om reduktion eller bortfald ved manglende overholdelse af supplerende betingelser, såsom overholdelse af nationale regler om natur og miljø og overholdelse af landbrugsloven.
Kristeligt Folkeparti finder det svært at tage stilling til dette forslag, da vi ikke nærmere ved, efter hvilke kriterier disse regler skal fastsættes.
Selv om Kristeligt Folkeparti ønsker, at der i videst muligt omfang tages hensyn til miljøet, bl.a. gennem en miljøbevidst lovgivning, så må det ikke ske ved tilsidesættelse af principper om proportionalitet, ligebehandling og retssikkerhed.
Der er allerede fastsat sanktioner for overtrædelse af de gældende miljøregler, og selv om et krav om, at miljøreglerne skal overholdes som betingelse for støtteudbetaling, måske ikke teknisk anses for at være en sanktion, så vil det helt klart føles som en sanktion af modtagerne.
Det må sikres, at det beløb, som støtten afkortes med, ikke står i misforhold til graden af den overtrædelse af miljøkravene, som giver anledning til afkortningen.
Og det må sikres, at reglerne er gennemsigtige, og at modtagerne klart kender konsekvensen af deres handlinger.
For at gøre reglerne gennemsigtige og sikre, at der er tilstrækkelig proportionalitet mellem overtrædelse af miljøkrav og landbrugsloven og konsekvenserne deraf, bør det fremgå så detaljeret som muligt i det mindste af bemærkningerne, hvilke helt klare kriterier der skal lægges til grund for, hvilke konsekvenser en overtrædelse eller manglende opfyldelse af regler medfører.
Kristeligt Folkeparti kan derfor ikke gå ind for bemyndigelsen til ministeren, som den er beskrevet i det foreliggende forslag.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1998-11-12:
Lovforslaget om ændret beføjelse til den kontrollerende myndighed kan Fremskridtspartiet ikke støtte.
Den kontrollerende myndighed får nu adgang til at gå ind på den private ejendom uden nogen form for retskendelse.
Den kontrollerende myndighed kan til enhver tid, som det står, uanmeldt gå ind på en privat gård; man går altså ind og krænker den private ejendomsret - om nødvendigt med politiets hjælp.
Man skulle tro, at det var i de tidligere Østlande, sådan noget som det her skulle kunne foregå.
Men det er i Danmark, man prøver at lovgive på det her område i den retning.
Vi mener, det er en meget stor krænkelse af, hvad folk har krav på i et retssamfund, så det kan vi ikke gå ind for.
En anden ting er, at så bliver følgerne også nu, ligesom det også var i de tidligere Østlande, at er der nogen, der får skyld for noget, ja, så skal de selv bevise, at de ikke har gjort det, de bliver beskyldt for.
Det hører heller ikke hjemme i et samfund som vores.
Vi kan ikke støtte lovforslaget, som det foreligger.
Jeg tvivler meget på, det kan ændres så meget, at vi kan støtte det.
En anden ting: Når man ser videre i lovforslaget, ja, så skal miljømyndighederne, dvs. i det her tilfælde Danmarks Naturfredningsforening og Friluftsrådet, nu ind i det rådgivende § 2-udvalg.
Vi mener ikke, at de to myndigheder har noget med den sag her at gøre.
Vi er faktisk af den opfattelse, at miljømyndighederne her i Danmark allerede på nuværende tidspunkt har haft alt for meget at sige, når vi taler om vores landbrugslovgivning her i landet.
Så kunne vi rykke i den anden retning, så ville vi være med, men det er der ikke flertal for.
Jeg vil gerne opfordre til her, at man får fremskaffet oplysninger om, hvor mange kontrollanter der er ansat i de øvrige EU-lande, så kunne vi sammenligne det med, hvor mange kontrollanter vi har ansat her i Danmark, og så tror jeg, de fleste ville blive noget forbavset.
Ligeledes kunne vi jo få fremskaffet fra hvert enkelt EU-land, hvordan deres lovgivning er med hensyn til kontrol af landbruget, så tror jeg også, at mange herinde ville blive forbavset.
Nu er vi medlem af EU, og derfor kan vi ikke stille vort landbrug ringere, end man gør i de øvrige EU-lande.
Det må vi til at indse, for hvis vi ikke indser det, ja, så ender det
Jeg synes, det lovforslag her er et stort skridt i den forkerte retning.
Jeg kan meddele, at vi på ingen måde kan medvirke.
Søren Kolstrup (EL), 1998-11-12:
På landbrugsområdet er der en række fonde, som er fastlagt i lovgivningen, men hvor administrationen og fordelingen af midlerne i høj grad foretages af landbruget selv.
Det har så betydet, at det indtil nu stort set kun er det kemibaserede landbrug, der er på sprøjten og på støtten, som har fået glæde af pengene.
Og selv om den økologiske del af landbruget er stigende, har det ikke afspejlet sig i fordelingen af midlerne fra fondene.
Det er på tide, at der sker en ligestilling, der kan starte med, at økologerne får plads i fondenes bestyrelser, og på længere sigt kan det forhåbentlig føre til, at det økologiske jordbrug så også får en andel af pengene, der svarer til deres forholdsvise andel af landbruget.
Enhedslisten finder det derfor nødvendigt, at Økologisk Landscenter repræsenteres i samtlige bestyrelser for promille- og produktionsafgiftsfondene.
Jeg måtte jo også konstatere, at repræsentanten for Det Konservative Folkeparti og repræsentanten for Socialistisk Folkeparti var lydhøre over for en sådan tanke. Vi finder det ligeledes naturligt, at Det Økologiske Fødevareråd skal høres i alle sager vedrørende økologi.
Der er god brug for pengene - særlig til forskning.
På Fødevareudvalgets salmonellahøring i går kunne man høre den ene forsker efter den anden oplyse, at der ikke bliver forsket i sammenhænge mellem dyrevelfærd og sygdom.
Målet er altså, at fondene kan bruges til støtte for dyrevelfærd, økologi og overhovedet de målsætninger, som samfundet stiller op for en bæredygtig udvikling.
Dette her lovforslag vurderer Enhedslisten samlet set som et overkommeligt fremskridt, men det er afgørende for os, at de økologiske interesser bliver repræsenteret, og derfor er vi selvfølgelig meget interesseret i at høre, hvordan ministeren stiller sig dertil.
Anders Samuelsen (RV), 1998-11-12:
Da det Radikale Venstres ordfører ikke kan være til stede, skal jeg fremføre følgende: Det foreliggende lovforslag har som sit primære sigte at begrænse snyd med EU-midler.
Det vil hovedsagelig kunne realiseres i kraft af to af forslagets bestemmelser, dels via bemyndigelsen af fødevareministeren til at gøre udbetalingen af EU-præmier på de vegetabilske og animalske områder afhængig af, at den nationale lovgivning på miljøområdet bliver overholdt, og dels via bestemmelsen om, at forældelsesfristen for strafansvar udvides fra 2 til 5 år, hvis det kan påvises, at nogen uberettiget har modtaget støtteudbetalinger eller uberettiget er blevet fritaget fra at betale afgifter.
Vi betragter det snyd, der finder sted med EU-midler, som en af de mest skadelige og undergravende dynamikker for legitimiteten i EU-samarbejdet, og det er grunden til, at Det Radikale Venstre kan støtte lovforslaget.