Holger K. Nielsen (SF), 2004-11-24:
»Er regeringen enig med Debatgruppen for Børns Udvikling i, at kvaliteten af børnepasningen i daginstitutionerne er for ringe, og hvad agter regeringen i givet fald at gøre ved problemet?«
Jeg må sige, at jeg er forundret over den arrogance og den negative attitude, som ministeren har til denne her debatgruppe, for det er jo en gruppe, der består af meget velanskrevne mennesker, en Danfoss-direktør, en direktør for Gyldendal, en rektor fra DTU og en række andre mennesker, som faktisk tager samfundsudviklingen alvorligt.
De skriver følgende i deres rapport: »Konsekvensen er, at Danmark i disse år er i fuld færd med at forspilde en enestående mulighed: I stedet for at udvide livsmulighederne og kompetencer for de kommende generationer lægger vi måske i disse år kimen til større sociale problemer.
Taberne er ikke bare børnene, men på længere sigt hele det danske samfund.«
Det er jo med udgangspunkt i en kritik af kvaliteten af den børnepasning, vi har.
Der er jo ikke tale om, at man kritiserer ministeren personligt eller nogle specifikke kommuner; der er tale om en kritik af en samfundsmæssig prioritering, og der synes jeg, at en regering, der hævder at tage fremtiden alvorligt, også skulle tage denne her kritik langt mere alvorligt, end ministeren gør.
Det er jo fire stykker papir, vi får præsenteret, og jeg ved ikke, hvilket materiale de har haft som baggrund eller haft for at sætte sig ind i området, så de har kunnet ende med at komme ud med de her forskellige anbefalinger, som jeg i øvrigt også synes er ret luftige.
Det er klart, at hvis debatgruppen var kommet med noget, vi virkelig kunne bruge, noget, der var nyt for os herinde, så ville jeg tage imod det med kyshånd.
Det ville faktisk være rart med nogle anbefalinger, som var konstruktive.
Men debatgruppen siger jo også, og nu citerer jeg fra deres oplæg: »Ingen af landets toppolitikere, erhvervspersoner, kulturpersoner, økonomer eller andre opinionsdannere har hidtil fundet det nødvendigt – eller opportunt – at sætte kvaliteten og rammerne for samfundets yngste på dagsordenen.
Det vil vi gerne lave om på.«
Der vil jeg henvise til SF’s egen hr. Villy Søvndal, som ofte har rejst det her spørgsmål, og vi har debatteret det masser af gange.
Der er masser af fokus på dagtilbudsområdet, også her i denne sal.
Problemet er jo, at der ikke sker noget, at der ikke er nogen form for ambition, heller ikke hos denne her regering.
Med hensyn til dokumentation er sandheden jo den, at normeringerne i daginstitutionerne er faldet ganske betragteligt de sidste 15 år.
Der er langt flere børn pr. voksen.
Det er beregnet, at hvis vi skulle have en normering i dag som i 1990, så var der 70.000 børn, der ikke ville blive passet overhovedet.
Der bliver skåret ned i kommunerne, der er for dårlige rammer for børnenes fysiske udfoldelser, der er for dårlige efteruddannelsesmuligheder for pædagogerne.
Der er med andre ord en række ting, som en regering burde tage langt, langt mere alvorligt end med den arrogance, ministeren udviser i forhold til denne her rapport.
Jeg hæfter mig ved, at de pointerer, at den negative sociale arv ikke er brudt.
Det har de fuldstændig ret i, og derfor har denne her regering sat det spørgsmål på dagsordenen.
De refererer så også – igen i deres eget papir – til, at der af Socialministeriet er iværksat en vidensopsamling om social arv.
Ja, for vi er fuldstændig klar over det her, og derfor har vi sat et stort arbejde i gang.
Og så synes jeg, at det er sådan at komme lidt efter, og det er det, jeg siger: Havde det været noget nyt, noget, vi virkelig kunne bruge, så ville jeg tage imod det med kyshånd, men det her, gruppen foreslår, er jo noget, vi er i fuld gang med.
Vi er i fuld gang med at se på, hvordan man kan tage bedre hånd om særlig de udsatte børn, der går i dagtilbud, og hvad der skal til for at nå dem og give dem en bedre start på livet, så de også kan klare sig godt i folkeskolen osv.
Jeg bliver så nødt til at tilbagevise den påstand, hr. Holger K. Nielsen kommer med, om, at der er skåret ned i kommunerne.
Det er der ikke.
Enhedsudgifterne pr. barn i dagtilbud er svagt stigende.
Vil ministeren benægte, at der er en dårligere normering forstået som antallet af voksne pr. barn i forhold til i 1990?
Det er dokumenteret sort på hvidt, at der er sket et fald i normeringen i daginstitutionerne, samtidig med at mange pædagoger må bruge tid på andet end det at tage sig af børnene.
Det vil sige, at der er sket et fald, et markant fald i den kvalitet, børnene må opleve i deres hverdag i daginstitutionerne, på grund af dette fald i normeringerne.
Vil ministeren erkende, at med de kommuneaftaler og med den politik, regeringen fører i forhold til det her område, så er der ikke tegn i sol og måne på, at der sker en forbedring af den situation?
Der er selvfølgelig også mindre ressourcestærke forældre, der har børn gående i dagtilbud, men langt de fleste er jo velfungerende mennesker, og de råber højt, og de ved godt, hvordan de skal få deres synspunkter igennem.
Derfor er jeg også uenig i, at det her er et område, der ikke får fokus.
Jeg er ikke enig i de beregninger, BUPL har lavet om, at der er kommet 70.000 flere børn til det samme antal pædagoger.
Jeg kan ikke genkende de tal, der er i deres beregninger.
Det er den ene ting.
Den anden ting er, at der selvfølgelig er flyttet nogle penge fra dagtilbudsområdet over i skolerne, og det er der, fordi børnene bliver større, og de nye årgange, de, der nu går i vuggestue og børnehave, er mindre end før, og derfor er der sund fornuft i at lade pengene følge med børnene.
Hermed sluttede spørgsmålet.