runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Søndergaard (EL), 1998-04-30:
Først vil jeg godt kvittere for, at Kristeligt Folkeparti vil arbejde for at kunne stille eller bare stemme for et ændringsforslag, som betyder, at man ikke bare kan udskyde retten til familiesammenføring for indvandrere. Hvad angår det problem, der kan opstå ved, at folk først skal være her 2 år, mens deres asylsag behandles, og at der derefter går yderligere 3-5 år, før de kan få varigt ophold, eksisterer der jo den mulighed at gøre som i Norge, hvor man regner fra det tidspunkt, hvor flygtningene ankommer, og det vil sige, at man ikke lægger flygtningene det til last, hvis deres asylsagsbehandling skulle trække ud.
Man kunne simpelt hen sige, at når folk har været et eller andet antal år i Danmark, kan de få varigt ophold.
Det var en mulighed, som Kristeligt Folkeparti eventuelt kunne arbejde videre med.
Til sidst vil jeg sige, at det dér med at ophæve retten til familiesammenføring med forældre over 60 år er noget, der rammer en meget lille gruppe.
I 1996 var det under 200 forældre over 60 år, der kom til Danmark
, i 1997 var det endda endnu mere under 200.
Hvad er grunden til, at man kaster sig over et så ligegyldigt problem, der rammer så få, men betyder så meget for de få, det rammer?
Jann Sjursen (KRF), 1998-04-30:
Til hr. Henrik Svane vil jeg gerne sige, at det da er helt klart, at der er grænser for, hvor længe man kan holde flygtninge hen i uvished, og at det så er en skønssag, hvornår man når den grænse.
Det er klart, at hvis en flygtning eller en familie har været igennem en sagsbehandlingstid på 2 år, der skal lægges oven i de nuværende 3 år eller 5 år, i hvert fald hvis det skal lægges oven i de 5 år, er det at forlange for meget.
Det vil sige, at i givet fald vil der så også for os at se være mulighed for, hvis man f.eks. sætter en 5-års-grænse, at lave en form for dispensation.
Vi synes, at den anstændige - og det kan man så definere, hvis man vil - grænse i denne sammenhæng går ved 5 år.
Men hvis den gennemsnitlige asylbehandlingstid er 6 måneder, synes vi, det er acceptabelt at sige, at der er en 5-års-grænse, og så må man eventuelt kunne dispensere, hvis man har flygtninge, hvor sagsbehandlingen er trukket ud så længe, som hr. Henrik Svane nævner eksempel på, f.eks. i 2 år.
Jeg skal medgive, at det er der jo desværre eksempler på, men så synes jeg også, der må kræves en dispensationsmulighed.
Til hr. Søren Søndergaard vil jeg svare konkret på spørgsmålet om, hvorvidt vi er tilhængere af en begrænsning
af muligheden for at få familiesammenføring med forældre over 60 år, at det er vi faktisk tilhængere af.
Vi synes, det er acceptabelt.
Selvfølgelig var det ønskeligt, at man kunne samle så stor en familie som overhovedet muligt her i Danmark, men vi synes ikke, at indvandrere skal have et retskrav på at kunne få forældre over 60 år til Danmark.
Det synes vi faktisk er okay at de ikke har, og hvis de gerne vil være sammen med deres forældre over 60 år, er der mulighed for, at de kan samles andetsteds.
Den samme mulighed har flygtninge ikke, og derfor er der i denne sammenhæng forskel på flygtninge og indvandrere.
Med hensyn til familiesammenføringsreglerne i øvrigt vil vi godt vil være med til at drøfte dem under en videre behandling også i udvalget, netop fordi familieaspektet er vigtigt for os, og vi synes, som jeg gav udtryk for i forhold til ægtefæller, at der må være helt klare og faste regler for, at man kan blive gift.
Arne Melchior (CD), 1998-04-30:
Det synes jeg der skal stå respekt om.
Og derfor må jeg sige til fru Frahm, at det ikke er noget at reklamere med, at der alligevel bliver uro.
Man kan jo aldrig tilfredsstille alle, og man hverken kan, bør eller skulle kunne lukke munden på nogen.
Debat vil altid fortsætte.
Hvis Venstre og De Konservative går ind i et kompromis, så kan man da ikke være mere nyvalgt, end de og vi andre er, for vi har lige haft valg den 11. marts, så man må nok sige, at det er en repræsentativ forsamling, som de to grupper udgør for deres to partier.
Jeg vil advare enhver mod at søge at skabe uro og true med uro.
Om ikke andet så kan fru Frahm og jeg sikkert blive enige om, at de menneskeskæbner, det drejer sig om, ikke fortjener, at der er uro, så de skal være kastebold for alskens sympati og antipati hele tiden, men kan blive behandlet anstændigt og kan stole på, at de ordninger, der nu indføres, har varighed og bestand, således at de bliver udført så godt som overhovedet muligt.
Jeg tror, vi kan enes om det.
Pernille Frahm (SF), 1998-04-30:
Jeg er ikke i tvivl om, at hvis hr. Arne Melchiors parti og mit parti satte os ned og diskuterede udlændingepolitikken igennem, var der meget, vi kunne finde ud af, som vi var enige om langt hen ad vejen, bl.a. at det her er mennesker, der kræver respekt og hurtigt vil have mere ro om området, end der er.
Det, jeg bare siger, er, at det her ikke er et forsøg på at gå mod midten i dansk politik på udlændingeområdet.
Det er et forsøg på at trække til højre, og jeg tror ikke, at man opnår den fred og ro ved at gøre det.
Tværtimod tror jeg, at man fodrer nogle menneskers mistanke om, at der nok er noget om snakken, og det synes jeg er et problem.
Aase D. Madsen (DF), 1998-04-30:
Jeg er da glad for at høre, at det ikke er Enhedslisten, som de svage grupper på f.eks. Sognegårdsvej henvender sig til, men det er Dansk Folkeparti.
Jeg har været på besigtigelse på bl.a. Sognegårdsvej, hvor ældre og psykisk syge bliver blandet sammen, og det giver meget store problemer for begge parter.
Jeg tror ikke, man kan sammenligne med et medlem af det høje Ting her, som med en god hyre sikkert bor et godt sted i Gentofte, selv om det hedder Vangede.
Jeg bor selv på den forkerte side af Lyngbyvejen.
Thorkild Simonsen (S), 1998-04-30:
Tak for det.
Jeg vil gerne sige til fru Pernille Frahm, at det, som fru Pernille Frahm sagde i sit første indlæg her efter mit, er jeg enig i.
Vi skal tage de individuelle hensyn.
Jeg er enig i den holdning, der ligger bag, også når vi skal fordele dem mellem kommunerne. Vi skal tage disse hensyn, så vi ikke sætter vildt fremmede sammen med nogle, som de slet ikke ønsker at være sammen med. Det hensyn er det overordnede. Jeg kan ikke kommentere alt og gør det heller ikke, men jeg vil gerne sige til hr. Søren Søndergaard, at når jeg rejste det spørgsmål, så var det måske for at få en anden vinkel på den tale om, hvor længe man skal være i landet.
Jeg har ikke dermed sagt, at det skal være tre år, fra man kommer, hvis der lå det i det, men jeg synes, at det er bedre at tage det som udgangspunkt for at se, hvor længe det reelt varer, inden man får lov at være i dette land.
Det vil jeg gerne gå videre med.
Så vil jeg gerne sige til fru Aase D. Madsen, at jeg synes, det er kedeligt, at man skal høre, hvad den nuværende måde at placere folk på koster.
Jeg er modstander af, at man skal betale de priser, som blev nævnt af fru Aase D. Madsen, men det har været Dansk Flygtningehjælps vurdering, forstår jeg, at man skulle gøre det.
Det, som vi lægger op til, er i al fald ikke noget, der ligner det, som fru Aase D. Madsen nævnte, slet, slet ikke.
Jeg har respekt for hr. Jann Sjursens bemærkninger om, at man selv skal have lov at bestemme, hvornår man skal giftes.
Det er klart.
Hvilken anden mening skulle man næsten have?
Men i dette tilfælde har det jo nogle konsekvenser på en lidt anden måde, og det er grundlaget for, at vi drøfter det og må drøfte det mere igennem.
Vi ved godt, hvad problemet er.
Det er jo ikke, at de ikke må blive gift, men at det har nogle andre konsekvenser.
Så siger fru Pernille Frahm
både i sit første og sit andet indlæg her, at jeg ikke får ro med de borgerlige eller højre.
Jeg håber, at det, der hedder integrationsforslaget, får vi ro med.
Jeg ved godt, at i særlig grad fru Birthe Rønn Hornbech, men måske også hr. Bendt Bendtsen, har sagt, at der er så store forskelle på holdningerne til udlændingeloven. Jeg har stadig væk svært ved at se, hvad det er, de borgerlige partier kan gennemføre på ordentlig vis, som er strammere end det, vi foreslår her, når man tænker på de internationale konventioner, vi har underskrevet og praktiseret også under en borgerlig regering.
Min vurdering i forhold til at fordele disse flygtninge er stadig væk den, som jeg er kommet med, og derfor appellerer jeg stadig væk til, at man stemmer for forslagene.
Pia Kjærsgaard (DF), 1998-04-30:
Det, at man ikke kan stramme den danske udlændingelov uden at overtræde internationale konventioner, holder altså ikke vand, må jeg sige til indenrigsministeren.
Men det, som jeg egentlig tog ordet for, var for at spørge indenrigsministeren, for det synes jeg, han kom for nemt om ved, hvor ministeren vil finde flertallet.
Jeg må nok sige, at hvis Venstre og De Konservative holder fast i det, de sagde her i dag som ordførere, og det håber jeg, er der for mig at se stillet en masse krav op, som ministeren ikke umiddelbart ser ud til at ville imødekomme.
SF ser heller ikke ud til at kunne komme ministeren i møde.
Hvad skal der ske nu?
Er forslagene nu bare henvist til Retsudvalget?
Det bliver de jo automatisk, men hvad skal der i øvrigt ske?
Hvordan forestiller ministeren sig, at han kan få disse lovforslag igennem?
Jeg håber meget, at Venstre og De Konservative holder fast i deres tilsyneladende afvisning i dag.
Dorte Bennedsen (S), 1998-04-30:
Det er en bemærkning først og fremmest til fru Pernille Frahm, som siger, at der skal tages individuelle hensyn - nu ved jeg ikke, om fru Pernille Frahm har forladt salen.
Jamen der står i lovforslaget, og det er blevet sagt i Socialdemokratiets ordførertale, at det er det, der vil ske, når flygtningene skal fordeles ud i landets kommuner.
Og så spørgsmålet om, at et nationalt kompromis ikke vil skabe ro.
Når man lytter til debatten i dag, må man sige, at regeringsforslaget har fået bank både fra den ene og fra den anden side.
Det tyder på, at det er et rimelig midtsøgende forslag, og hvis fru Pernille Frahm er så bekymret for, at højresiden i salen skal få indflydelse, kan man undre sig over, at hun maler sig op i et hjørne og simpelt hen ikke vil erkende, at der bortset fra to mindre punkter er positive ting i det her, så det er en lidt ejendommelig holdning.
Så en enkelt bemærkning til fru Aase D. Madsen om de 144.000 kr. i husleje i Gentofte Kommune.
Nu har jeg tilfældigvis gennem en årrække været valgt som folketingsmedlem for Gentofte Kommune og kender noget til forholdene dér.
Der findes unægtelig mange boliger, der ikke koster 12.000 kr. om måneden, f.eks. hele Vangedekvarteret.
Birthe Rønn Hornbech (V), 1998-04-30:
Jeg kan godt forstå, at ministeren er glad for sine egne forslag.
Men jeg vil alligevel godt spørge, når ministeren meget venligt, men alligevel, fornemmer jeg, bestemt, siger, at det kommer vi nok til at stemme for: Betyder det, at ministeren har den opfattelse, at det kun er os, der skal give afkald på alle vores principper, og så kan forslagene stå uændret, og så skal vi bare stemme for?
Eller er der nogle punkter, hvor ministeren vil give sig?
Pernille Frahm (SF), 1998-04-30:
Når man åbner sin skærm og, inden vi har haft en førstebehandling, kan læse en sådan udtalelse fra indenrigsministeren i forhold til denne debat og i forhold til denne lovpakke, synes jeg, det er lidt træls, for nu at sige det på jysk, at få besked om, at man har malet sig op i en krog.
Jeg synes, det er lidt svært at læse af det her Ritzautelegram, at vi har nogen jordisk chance for at få indflydelse på noget som helst.
Aase D. Madsen (DF), 1998-04-30:
Jeg er meget glad for, at de lejligheder, som fru Dorte Bennedsen mente fandtes i Vangedekvarteret, var til at leje.
Det er de, fru Dorte Bennedsen, hvis vi flytter vores egne svage grupper, der netop bor i Vangedekvarteret.
Jeg har været medlem af Gentofte Kommunalbestyrelse i fire år.
Jeg ved nøjagtig, hvad der foregår i det kvarter og har haft stor kontakt til de svage grupper dernede.
Hvis fru Dorte Bennedsen vil gå med til at flytte de svage til en bolig til en husleje på 144.000 kr. og sætte de fremmede ind i de boliger dér, så går Dansk Folkeparti med på den.
Søren Søndergaard (EL), 1998-04-30:
Som tidligere Vangedeborger tror jeg nok, jeg taler på manges vegne, når jeg vil have mig frabedt at blive kaldt for en svag gruppe.
Det tror jeg altså.
Men derudover er jeg lidt skuffet over fru Birthe Rønn Hornbech, for der er jo sket noget her i løbet af debatten, vil jeg sige til fru Birthe Rønn Hornbech.
Der er nemlig sket det, at indenrigsministeren, Kristeligt Folkeparti og Enhedslisten - og jeg er sikker på, at SF også er med - faktisk har snakket om, at det kunne være godt at finde ud af at beregne det tidspunkt, hvor man kan få varigt ophold i Danmark, fra det tidspunkt, hvor en flygtning ankommer.
Det er jo en spændende ændring, som der åbenbart måske - forhåbentlig - er et flertal for.
Hvad synes fru Birthe Rønn Hornbech og Venstre om det?
Ikke fordi vi dermed har lagt os fast på et bestemt åremål, og her er jeg fuldstændig enig med indenrigsministeren.
Man kan sige tre år, fra man er kommet, man kan sige fire år, fra man er kommet, man kan sige fem år, fra man er kommet, og man kan sågar sige syv år, fra man er kommet, før man kan få varigt ophold, hvis det er det, man vil.
Men der lægges op til, at det ikke er tilfældigheden i asylsagsbehandlingen, og hvor lang tid den trækker ud, der afgør, hvor lang tid det varer, før man kan få varigt ophold.
Det giver altså en lille smule retfærdighed i systemet.
Hvad synes Venstre, og hvad synes fru Birthe Rønn Hornbech om den strålende tanke, som indenrigsministeren her har fostret?
Dorte Bennedsen (S), 1998-04-30:
Jeg vil blot sige til fru Pernille Frahm, at hvis hun allerede i et Ritzautelegram kl. kl. 9.38 i morges har set en sådan åbensindethed hos ministeren, kan det undre, at fru Pernille Frahm ikke forsøgte at gøre sig gældende, men startede hele sit udgangspunkt for denne debat med at sige, at alt var noget skidt, bortset fra et enkelt eller to punkter.
Det havde jo været mere interessant at høre fru Pernille Frahm gå ind, når der nu var en åbensindet minister, og prøve at gøre sin indflydelse gældende.
Pernille Frahm (SF), 1998-04-30:
Hvis min oplevelse havde været, at indenrigsministeren havde et åbent sind i forhold til SF, havde sagerne måske stillet sig anderledes, men det er i forhold til Venstre og De Konservative, ministeren har et åbent sind.
Henrik Svane (RV), 1998-04-30:
Jeg er glad for Kristeligt Folkepartis tilslutning i store træk til de lovforslag, der behandles nu.
Det er rart.
Jeg vil gerne spørge om en enkelt ting i forhold til hr. Jann Sjursens bemærkning om at flytte grænsen for permanent opholdstilladelse fra 3 til 5 år.
Vi er alle vidende om, og vi er lykkelige over, at vi har fået nedbragt behandlingstiden i præasylfasen til noget, der ligner et gennemsnit på ca. 6 måneder, men hr. Jann Sjursen må dog også være opmærksom på, at 3-års-grænsen beregnes fra det tidspunkt, hvor man har fået asyl.
Når man dertil lægger den tid, de har været på flugt, før de overhovedet er nået hertil, og den tid, der er medgået for familien til at tage den store beslutning, det er at forlade sit fædreland og søge mod andre himmelstrøg for at få sikkerhed, synes hr. Jann Sjursen så ikke, at hvis man siger 5 år + eventuelt 2 års sagsbehandlingstid + den tid, der er gået, som jeg lige regnede sammen før, at det er en belastning for en familie?
Pernille Frahm (SF), 1998-04-30:
Jeg tror, jeg i min ordførertale gjorde rede for, på hvilke områder jeg mener det er en forringelse i forhold til det nuværende.
Jeg gjorde også opmærksom på det område, hvor jeg mener, det er en forbedring, nemlig at man udvider perioden til at omfatte tre år, og at man udvider det til at omfatte ikke bare flygtninge, men også indvandrere.
Det er fremskridtene. Meget, meget - desværre - af resten er tilbageskridt, for prisen for at få lavet dette projekt er åbenbart, at vi nu skal acceptere, at vi bryder med menneskerettighederne.
Det er muligt, at Det Danske Center for Menneskerettigheder synes, at det samlet set er godt nok.
Jeg mener ikke, at man kan opsummere summen af menneskerettigheder og sige: Skidt med, at vi bryder ét sted, bare vi andre steder gør det lidt bedre.
Hver eneste af konventionens bestemmelser skal overholdes, hver eneste.
Den danske befolkning tilhører den rigeste femtedel af denne klodes befolkninger.
Skal vi nøjes med bare at overholde dem?
Burde vi ikke kunne gå foran?
Jann Sjursen (KRF), 1998-04-30:
Jeg synes, at det, som hr. Søren Søndergaard på et tidspunkt var inde på, er interessant, det, som han kaldte nærmest en alliance mellem Enhedslisten, Kristeligt Folkeparti og regeringen.
Fint nok med det.
Jeg synes, vi her får lagt et forslag frem, som ikke bare regeringen, fornemmer jeg, men det kan indenrigsministeren måske bekræfte efterfølgende, er villig til at overveje, men hvor jeg også synes, det er vigtigt for mig at understrege over for og appellere til fru Birthe Rønn Hornbech fra Venstre og hr. Bendt Bendtsen fra Det Konservative Folkeparti om, at der her i virkeligheden er en mulighed for ikke bare at diskutere en grænse på et, to, tre, fire, fem, seks, syv år for, hvornår man kan få permanent opholdstilladelse, men at det i virkeligheden er et langt bedre forslag om, at man vælger en fast grænse.
Man kan så diskutere, hvor grænsen skal være.
Vi synes for Kristeligt Folkepartis vedkommende, at den skal være ved fem år, men at det så er alt inklusive, så man ikke får tre år plus en asylansøgningsbehandlingstid eller fem år plus måske op til to år eller syv år plus op til to år.
Jeg synes, at ikke mindst Venstre og De Konservative skal overveje det grundigt, for jeg fornemmer helt klart, at ministeren er villig til det, og her tror jeg, der ligger en god kompromismulighed.
Henrik Svane (RV), 1998-04-30:
Jeg hører nu SF's ordfører bløde lidt op på, om vi er ovre på den ene eller den anden side af, hvor grænsen går i forhold til menneskerettighederne.
Sådan hører jeg det.
Og i aftalen mellem de to regeringspartier ligger der helt klart den forudsætning, at hvis det dokumenteres, når lovene bliver vedtaget, at vi på noget tidspunkt overskrider grænserne, så ændrer vi på det, men vi har ikke fået beviset endnu.
Pernille Frahm (SF), 1998-04-30:
Nej, og hvis vi taler om FN's flygtningekonvention, så får hr. Henrik Svane heller aldrig noget bevis, for der er nemlig ikke nogen domstol, der dømmer efter FN's flygtningekonvention.
Hvis vi taler om den europæiske menneskerettighedskonvention, så kan han muligvis få det.
Jeg kan forstå, at Det Radikale Venstre på menneskerettighedsområdet nu er tilfredse med, at vi bare ikke kan bevise, at vi bryder med dem.
Det undrer mig.
Aase D. Madsen (DF), 1998-04-30:
Jeg kan ikke leve op til hr. Arne Melchiors lyriske udgydelser her; det kan jeg altså ikke, men måske kan jeg fortælle hr. Arne Melchior, hvad der i virkeligheden foregår i samfundet.
Hr. Arne Melchior føler, at venligheden over for det, han nu står for med hensyn til de fremmede, er 75-25 i stedet for fifty-fifty, og det kan jeg da godt forstå, for når man har mødt hr. Arne Melchior under valgkampen eller hørt og set, hvad hr. Arne Melchior har sagt, så skal man ikke have ørene i maskinen fra den side ved øje til øje med hr. Arne Melchior at begynde at diskutere udlændingeproblemer, for så ved man nok, hvad man får kastet i hovedet.
Så jeg tror, hr. Arne Melchior ingen chance har for overhovedet at vide, hvad der i virkeligheden foregår blandt de 50 pct. af den danske befolkning.
Arne Melchior (CD), 1998-04-30:
Det var en tom påstand. De lyriske udfoldelser var for øvrigt ikke mine.
Jeg læste bare op, hvad den kloge Benny Andersen har skrevet.
Men jeg tror nok, at min føling med, hvad der sker her i landet, kan måle sig med fru Skaarups, og jeg tror nok, at jeg får lige så mange breve og opringninger, som fru Skaarup, og bliver stoppet fem tusinde gange oftere på gaden og i bussen og i forretningerne, end fru Skaarup gør, og folk henvender sig ofte naturligt med kritik. Så jeg ved nøjagtig lige så godt som nogen anden her i salen, hvad der rører sig i befolkningen.
Vores bedømmelse og tydning af det kan være forskellig, og al ære det, men at jeg ikke skulle have kontakt med den store befolkning, må fruen længere ud på landet med.
Det ville da også være spild af alle forhandleres inklusive hr. Tom Behnkes egen tid, hvis han skulle være med til at forhandle om noget, som han overhovedet ikke er interesseret i at bidrage til.
Det har han da sikkert ret i.
Men så var hr. Tom Behnke inde på, at han ved, hvordan folk vil reagere, hvis de i deres hjemkommune, på deres hjemegn ser nogle flygtninge. Det vil de ifølge hr. Tom Behnke ikke bebrejde ministeren og ikke bebrejde Folketinget, men bebrejde flygtningene.
Det må vel være udtryk for hr. Behnkes egne tanker og for, at han omgås nogle underlige mennesker.
: Hvor er jeg stolt af at høre til et folk, som selvfølgelig gør sin pligt over for nødlidende mennesker.
Sådan siger de.
Heldigvis er den langt, langt bedre.
Hr. Behnke går minsandten rundt og ligner et menneske, og han skulle hellere fortælle dem i sin bekendtskabskreds, der tænker, som han her har givet udtryk for, at sådan bør de ikke tænke, men at de skal række en hjælpende hånd mod de mennesker, tale med dem og få dem til at føle sig hjemme.
Aase D. Madsen (DF), 1998-04-30:
Hvis jeg har taget fejl i mine synspunkter med hensyn til, hvad der foregår i den danske befolkning - og det kan da godt være - så kan vi jo lade det komme an på en prøve, en meget realistisk prøve: Lad os spørge den danske befolkning, lad os holde en folkeafstemning om disse to lovforslag.
Arne Melchior (CD), 1998-04-30:
Og for det første kan folkeafstemninger kun udskrives om lovforslag, for det andet kan de ikke besvare enkeltheder i synspunkter, men kun give et bart ja eller nej, og for det tredje er CD modstander af folkeafstemninger generelt, for som Erhard Jacobsen sagde engang, bliver det mere en stemningssag end en egentlig afstemnings- altså valgsag.
Pia Kjærsgaard (DF), 1998-04-30:
Ja, man kan godt sende lovforslag til folkeafstemning, og hvis nu f.eks. Venstre og De Konservative ville besinde sig og stemme nej til de her forslag, kunne man godt sende forslagene ud til folkeafstemning.
Det kunne man sagtens gøre efter grundloven.
Og så vil jeg godt spørge hr. Arne Melchior, om hr. Melchior mener, at hvis det nu skulle blive et ja ved den folkeafstemning, som vi skal have den 28. maj - det håber Dansk Folkeparti ikke på, Dansk Folkeparti anbefaler og håber på et nej, men hvis det nu skulle blive et ja - er det også et udtryk for en stemning.
Aase D. Madsen (DF), 1998-04-30:
Jeg mener modsat hr. Arne Melchior, at netop en folkeafstemning vil give anledning til en lødig debat om indholdet i disse to lovforslag, for så bliver den danske befolkning nødt til at sætte sig ind i indholdet.
Og den danske befolkning aner for 90 procents vedkommende - ja, jeg kan næsten sige for 95 procents vedkommende - ikke, hvad det er, vi er ved at vedtage i dette øjeblik.
Så det vil give en lødig debat, og det vil give indhold i debatten.