runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henrik Sass Larsen (S), 2001-02-07:
I Socialdemokratiet står vi fortsat bag den lov, som vi vedtog for mindre end 10 måneder siden, en lov, som udsprang af et ekspertudvalgs arbejde og anbefalinger, hvor der blandt andet blev gennemført en generel forhøjelse af omkostningsgodtgørelsen til 50 pct., og hvor der ved principielle sager, som skattemyndigheden vil have prøvet ved en højere instans, blev fastsat en omkostningsgodtgørelse på 85 pct., og hvor det blev muligt at få afprøvet og få omkostningsgodtgørelse for en række nye sagsområder.
Vi mener således, at der var og er tale om en forbedring af forholdene ved den nylig vedtagne lov.
Forslagsstillerne peger på, at der ved sager, hvor den enkelte skatteyder får 100 pct. medhold, også skal ske en godtgørelse på 100 pct. For os er det vigtigt at slå fast, at der selvfølgelig skal være ordentlige vilkår for folk, der vil have afprøvet en sag.
Omvendt - og det er forslagsstillerne forhåbentlig enig i - vil det være meget uhensigtsmæssigt, hvis en 100 pct. kompensation blev anvendt til et misbrug med et uforholdsmæssigt stort antal søgsmål.
Og jeg skal bemærke, at netop den betænkelighed optog det udvalg, som udgav betænkning om omkostningsdækningsordningen.
Herudover kunne man jo, hvis man skulle følge forslagsstillerne, som også skatteministeren fremførte, komme i den ejendommelige situation, at en skatteyder, der får medhold i 99 pct. af sine søgsmål, ifølge forslagsstillerne kun vil få en 50 pct. godtgørelse. Og kunne det netop ikke medføre, at den enkelte skatteyder indskrænkede sine søgsmål, fordi der er fare for, at bare et enkelt forhold ville vælte den halve kompensation? Endvidere kunne man forestille sig, at friholdelsen fra egenfinansiering ville medføre stærkt stigende advokat- og revisorregninger, der uanset forslagsstillernes idé om et anfægtelsessystem ville udgøre en stor administrativ byrde både at vurdere og administrere.
Endelig er der også grund til at fremhæve, at der med de nuværende regler også ydes tilskud til sager, hvor skatteyderen taber denne.
Det er værd at bemærke, at skatteyderne taber omkring 60 pct. af sagerne ved det administrative klagesystem.
Ordningen understøtter således i meget fint omfang den enkelte skatteyders retssikkerhed.
Så vidt jeg kan forstå forslagsstillerne, ønsker man at afskaffe 85 pct. omkostningsgodtgørelsen i forbindelse med sager af principiel karakter, som myndighederne ønsker videreprøvet.
Såfremt den enkelte skatteyder taber sagen, vil det så medføre, at der kun kan udbetales 50 pct. omkostningsgodtgørelse. I forhold til beslutningsforslagets øvrige intentioner synes jeg, at det er ganske uforståeligt, at forslagsstillerne medbringer denne her forringelse.
Sager, der prøves ved højere instanser, er typisk også meget mere omkostningstunge for en mængde skatteydere, og netop derfor er kompensationen tilsigtet til 85 pct. i disse tilfælde, uanset om man nu får ret eller ej.
Lotte Bundsgaard (S), 2001-02-07:
Jeg vil godt starte med at sige, at jeg er overordentlig glad for, at også hr. Frank Dahlgaard har lagt mærke til regeringens ligelønskampagne.
Lad mig minde om, at vi i år for 25 år siden vedtog en lov om ligeløn, og at vi stadig ikke har ligeløn mellem mænd og kvinder.
Det er et problem, vi i regeringen tager alvorligt.
Hr. Frank Dahlgaard spørger så til den reelle lønforskel mellem kvinder og mænd i dagens Danmark.
Jeg kan oplyse, at der generelt er en lønforskel på ca. 10 pct. på det statslige og kommunale arbejdsmarked og ca. 18 pct. på det private arbejdsmarked.
De generelle tal viser noget om den samlede lønforskel mellem mænd og kvinder.
Ser vi nærmere på lønforskellen mellem mænd og kvinder for sammenlignelige job, viser tallene fra Socialforskningsinstituttet, at selv om der er taget højde for uddannelse, stilling, erhvervserfaring, arbejdstid, fravær og familieforhold, er der stadig en lønforskel på mellem 1,5 pct. og 2 pct. på det statslige og det kommunale arbejdsmarked og på 12 pct. på det private arbejdsmarked.
Der er altså en reel forskel på mænds og kvinders løn, en forskel, der ikke kan begrundes i relevante forhold.
Det er efter min opfattelse fuldstændig uacceptabelt, det skal der gøres noget ved.
Derfor har jeg sammen med arbejdsministeren igangsat en række initiativer.
Ud over helsidesannoncer i tre store dagblade, den særlige ligelønshjemmeside, og en konference, som vi netop har afholdt, har vi sat en kampagne i gang, der skal brede debatten om ligeløn så langt ud i samfundet som muligt.
Vi har taget initiativ til at oprette et ligelønsnetværk, og arbejdsministeren vil om kort tid fremsætte et forslag, der vil gøre det lettere for parterne på arbejdsmarkedet at skabe ligeløn.
Vi mener nemlig også, at vi har et ansvar for at sikre reel ligeløn i Danmark.
Jeg vil gerne have lov til at gentage, at Socialforskningsinstituttet har undersøgt det her, og jeg må indrømme, at jeg da også blev lidt overrasket over, at lønforskellen var så stor.
Socialforskningsinstituttet har undersøgt den reelle lønforskel mellem mænd og kvinder på det private arbejdsmarked.
Dér har de som sagt taget højde for uddannelse, for stilling, for erhvervserfaring, for arbejdstid, for fravær og for familieforhold.
Stadig væk har vi 12 pct.s uforklarede lønforskel.
Jeg glæder mig til at sende rapporten over til hr. Frank
Dahlgaard
og glæder mig til, at han forhåbentligvis sammen med mig og med resten af regeringen vil kæmpe imod den uretfærdighed, der er i, at mænd og kvinder stadig væk i år 2001 får forskellig løn for det samme arbejde.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Mariann Fischer Boel (V), 2001-02-07:
Hele diskussionen om omkostningsdækning er jo ikke af nyere dato, og forslagsstillerne giver også i bemærkningerne til beslutningsforslaget en oversigt over behandlingen i forbindelse med beslutningsforslag nr. B 35 tilbage i 1998.
Nu er det jo sådan, at kært barn har mange navne, og omkostningsdækning blev så i forløbet til omkostningsgodtgørelse, i hvert fald i forbindelse med det lovforslag, som regeringen fremsatte sidste forår med de bud, som man på det tidspunkt vurderede, at man kunne få igennem Folketinget, altså nogle nye regler, som retfærdigvis var et skridt i den rigtige retning.
Men der var 89 mandater her i Folketinget, der ikke var tilfredse med regeringens udspil, og derfor blev der stillet et ændringsforslag til L 267, der i et vist omfang giver udtryk for de samme holdninger, som Frihed 2000's beslutningsforslag i det her tilfælde: hvis man vinder en sag, skal man have 100 pct. i godtgørelse.
I forbindelse med finansloven for 2001 havde Venstre i sine ændringsforslag også et forslag om en 100 pct. godtgørelse for vundne skattesager, fordi vi finder de retssikkerhedsmæssige aspekter i den her sag af overordentlig stor betydning.
Og vi er også enige med forslagsstillerne i, at den 50 pct. godtgørelse, som ligger i den nugældende lovgivning, har social slagside.
Nu er der jo ikke nogen, der er i tvivl om, at det at rejse en sag mod skattevæsenet ikke er noget, man gør af lyst, ikke mindst på grund af alle de personlige omkostninger, der altid er forbundet med at rejse en sag mod skattevæsenet, også fordi sagen jo i langt de fleste tilfælde trækker ud i utrolig lang tid.
Når man så efter et opslidende forløb står tilbage med en vunden sag, altså en vunden sag, og så kan konstatere, at man må leve med, at man skal levere et meget stort beløb af egen lomme, så mener vi fra Venstres side, at retssikkerheden har trange kår. Forslagsstillerne rejser også spørgsmålet om, at fuld omkostningsdækning kunne føre til en ukritisk holdning til udgifterne til den sagkyndige bistand, altså et misbrugsspørgsmål.
Og så giver forslagsstillerne også en model for en eventuel løsning, hvor told- og skatteregionerne kan gå ind og anfægte de regninger, der bliver udskrevet.
Vi synes, at Frihed 2000's forslag har mange gode takter.
Intentionerne er rigtige.
Der kan være et par skønhedsfejl, som vi skal kigge på undervejs, men ud over det kan Venstre tilsige sin støtte til forslaget.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-02-07:
Jamen jeg vil da kæmpe for al uretfærdighed, men jeg er ikke blevet særlig meget mere bestyrket i, at der er en forskel.
Det er muligt, at der er en forskel den anden vej rundt, at det i virkeligheden er mændene, der tjener for lidt i forhold til kvinderne, når man tager alle forhold i betragtning.
Men jeg er glad for, at ministeren vil oversende mig rapporten.
Jeg går ud fra, at det hele står på hjemmesiden; jeg har læst det.
Ministerens påstand, regeringens påstand om en reel lønforskel mellem mænd og kvinder er ufuldstændig, den blafrer i den blå luft.
Sådan forekommer det mig.
Men skulle der være en forskel, skal den selvfølgelig bekæmpes.
Jeg har bare svært ved at se, hvordan den kan være der, når vi har en lov om ligeløn og kvinderne kan bruge den, lige så vel som mændene kan bruge den.
Er det ikke bare en påstand i den fri luft?
Tilbage er spørgsmålet: Kunne det ikke omkring annoncerne være gjort lidt billigere og lidt mere beskedent for statens penge?
Lotte Bundsgaard (S), 2001-02-07:
Først vil jeg sige, at jeg er overordentlig glad for hr. Frank Dahlgaards tilslutning til, at dette er dybt uretfærdigt.
Nu vil jeg gerne oversende rapporten fra SFI til hr. Frank Dahlgaard, og så glæder jeg mig til, at hr. Frank Dahlgaard også går på barrikaderne for at kæmpe for en reel ligeløn mellem mænd og kvinder; det tager jeg meget til efterretning.
Er det så nødvendigt med en hel side i de tre store dagblade,
spørger hr. Frank Dahlgaard.
Det, som jeg mener er nødvendigt, er, at vi får startet en debat om uligelønnen, at man på arbejdspladserne tager debatten, at vi herinde tager debatten, at arbejdsgiverne tager debatten, at lønmodtagerorganisationerne tager debatten, at vi får lavet lovforslag, så vi får denne uligeløn væk, så vi får en reel ligeløn mellem mænd og kvinder.
Og det synes jeg sådan set er vigtigere at diskutere, end hvorvidt en annonce skal fylde en halv side i dagbladet eller en hel side.
Det afgørende må være, at hr. Frank Dahlgaard og jeg forhåbentligvis nu står sammen i kampen mod den reelle uligeløn, der er både på det private og det offentlige arbejdsmarked.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-02-07:
Ja, tak for svaret.
Ministeren fastholder jo, at der er en forskel mellem mænds og kvinders løn på 12 pct., når man tager højde for alting.
Det er jo dybt uretfærdigt og egentlig også uforklarligt, hvis det er tilfældet.
Jeg har svært ved at tro det.
Jeg har jo set på den hjemmeside, hvor jeg går ud fra, at alle de forhold er taget med, som skulle korrigere for forskellige arbejdstider og andre ting, og så skulle der være en uforklarlig forskel på 12 pct. på det private arbejdsmarked og kun 2 pct. på det offentlige, men altså en forskel.
Men når man ser på tingene, er der ikke dokumentation
for, at man har fået alle tingene med, og derfor har jeg svært ved at tro andet, end at det her er en populær sag, hvor ministeren og ministerkollegaen fra Arbejdsministeriet skal profilere sig med dyre, kostbare helsidesannoncer i aviserne betalt af staten.
Helsidesannoncer!
Var det nødvendigt med en hel side til de mange, mange penge for at køre en sag, som måske overhovedet ikke findes og eksisterer? For hvis den er der - og det er det sidste tillægsspørgsmål - til trods for at man har haft en lov i ryggen i 25 år, hvorfor i alverden er der så ikke den ligeløn?
Er kvinder dummere end mænd, når de selv med en lov i ryggen ikke kan få den samme løn?
Jeg tror ikke på det.
Derfor tror jeg slet ikke, der er noget problem
overhovedet
Det er opfundet til lejligheden for at profilere sig.
Lotte Bundsgaard (S), 2001-02-07:
Jeg vil godt starte med at sige til hr. Frank Dahlgaard
, at desværre har vi et problem her, desværre er det ikke bare en populær sag, som ministeren gerne vil profilere sig på, desværre er det sådan, at selv om en lov, der blev vedtaget, da jeg var 3 år gammel, har virket i 25 år, har vi stadig væk 12 pct.s reel lønforskel mellem mænd og kvinder.
Det synes jeg er et alvorligt problem, og den reelle lønforskel er jo netop, som jeg sagde i mit første svar, når der er taget højde for uddannelse, stilling, erhvervserfaring, arbejdstid, fravær og familieforhold.
Der har vi stadig væk 12 pct.s lønforskel på det private arbejdsmarked.
Jeg oversender gerne rapporten fra SFI til hr. Frank Dahlgaard, hvis han vil dykke dybere ned i tallene.
I spørgsmålet fra hr. Frank Dahlgaard står der også noget om engagement.
Min opfattelse er ikke, at der sådan er kønsforskel på engagement på arbejdspladsen.
Jeg mener, at både mænd og kvinder - de fleste i hvert fald - er engagerede på deres arbejdsplads; det er ikke sådan et kønsaspekt, som kan gøre, at der ikke er ligeløn på det private arbejdsmarked.
Det er en sag, vi skal tage fat på.
Vi prøver på at starte en kampagne, hvor man hver især diskuterer det på arbejdspladsen for at få sat fokus på problemet, for forhåbentlig om nogle år at have et arbejdsmarked, hvor mænd og kvinder får det samme i løn for samme arbejde.
Margot Torp (S), 2001-02-07:
Er ministeren enig med spørgerens underforståede holdning, at kvinder generelt udgør en dummere, dovnere og mindre ansvarsfuld, i hvert fald mindre engageret, arbejdskraft, som gennem hele livet agerer, som om de er småbørnsforældre med ofte syge børn?
Frank Dahlgaard (UP), 2001-02-07:
Ministeren siger i sit svar, at der er en forskel.
Det er jo det, som jeg måske anfægter, når man tager alle forhold i betragtning.
Vi har haft en lov i 25 år, og hvis den lov ikke bliver fulgt, er det jo et strafbart forhold.
Og hvis kvinderne ikke med den lov i ryggen kan få ligeløn, er de så dummere end mændene? Det er ikke det, som jeg tror, og derfor har jeg svært ved at tro på, at der er en reel forskel.
Det hænger jo ikke sammen.
I disse beregninger, ministeren henviser til, fra Socialforskningsinstituttet er der dér taget hensyn også til forskel i fravær og sygefraværsrisiko, er der taget hensyn
til forskel i engagement, i produktivitet, i anciennitet, i uddannelse, i erfaring, i reel arbejdstid, ikke bare den, hvor man er henne på kontoret eller arbejdspladsen eller fabrikken, men også den, hvor man er derhjemme og forbereder sig?
Der findes jo undersøgelser for det.
Jeg har kendskab til en undersøgelse - den er godt nok 13 år gammel - som viser, at mændenes merarbejde omkring arbejdet er langt, langt større end kvindernes merarbejde i hjemmet, sådan at mændenes samlede antal arbejdstimer faktisk er større end kvindernes.
Den undersøgelse kender ligestillingsministeren sikkert også til.
Eller er det her udtryk for, at ministeren benytter en populær sag på at markedsføre sig selv og sine ministerkolleger, så man kan blive valgt eller genvalgt til Folketinget?
Frode Sørensen (S), 2001-02-07:
Repræsentanter for Frihed 2000 har fremsat det beslutningsforslag, som vi her skal behandle.
Forslaget går ud på at opfordre regeringen til i indeværende folketingssamling at fremsætte de nødvendige forslag og foretage de nødvendige administrative ændringer, således at der fremover ydes 100 pct. omkostningsgodtgørelse, når en skatteyder får fuld medhold i en skattesag mod skattemyndighederne, at der fortsat ydes 50 pct. omkostningsgodtgørelse i de tilfælde, hvor en skatteyder taber sagen, hæver sagen, kun får delvis medhold, eller hvor sagen forliges, at ophæve ordningen med at yde en godtgørelse på 85 pct., når sagen videreføres af skattemyndighederne, fordi sagen er principiel, og til sidst at indføre et anfægtelsessystem til erstatning af det gældende klagesystem på området. De gældende regler om omkostningsgodtgørelse blev gennemført for mindre end 10 måneder siden som et resultat af et meget grundigt udvalgsarbejde foretaget af et bredt sammensat ekspertudvalg, om hvis sammensætning der var bred politisk enighed. Forslagsstillerne synes ikke at tage højde for udvalgets indstillinger, men går på visse punkter direkte imod udvalget.
Hovedindvendingen fra udvalgets side imod en 100 pct. godtgørelse var, at en sådan ordning indebar, at myndighederne skulle træffe skønsmæssige afgørelser, som det gældende system ikke var baseret på, ligesom en 100 pct. godtgørelse kunne give anledning til misbrug.
Disse problemer er ikke løst ved det foreliggende beslutningsforslag.
Desuden synes jeg, at forslagsstillerne må have svært ved at begrunde, hvorfor der i godtgørelsesmæssig henseende skal være forskel på den skatteyder, der vinder sin sag 100 pct., og den skatteyder, der kun vinder sin sag 98 pct.
Endvidere forekommer det mig ikke klart, hvori det retssikkerhedsmæssige fremskridt ligger i indførelsen af et anfægtelsessystem til erstatning for det gældende klagesystem samt i afskaffelsen af 85 pct. godtgørelsen for den skatteyder, der ikke opnår fuldt medhold i sin skattesag.
I dag, mindre end 10 måneder efter lovens vedtagelse, er der intet, som tyder på, at reglerne ikke fungerer efter deres formål.
I forbindelse med Folketingets behandling af lovforslaget om omkostningsgodtgørelse sidste forår var der intense diskussioner om flere af de punkter, som forslagsstillerne nu problematiserer.
Jeg synes derfor, at det er svært at forstå såvel baggrunden for som anledningen til beslutningsforslaget.
På den baggrund kan regeringen ikke støtte det foreliggende beslutningsforslag.
Peter Skaarup (DF), 2001-02-07:
Jeg vil takke for ministerens svar og spørge, om ministeren ikke er enig i, at hvis de nye regler medfører, at der er børn, der ikke vil udtale sig, eller i hvert fald i første omgang ikke vil turde udtale sig og senere måske godt vil, så er det en eller to eller tre eller fire sager for meget, uanset hvor mange sager der er tale om.
Er det ikke rigtigt, at det er et problem, hvis der er børn, der ikke vil udtale sig på grund af, at der er lavet nye regler, fordi den sigtede så via de nye regler kan overhøre, hvad der bliver sagt?
Der er nedsat den her arbejdsgruppe, som skal følge op på de initiativer, der er i den netop afgivne rapport, og dér vil jeg godt høre justitsministeren, om det er fornuftigt, at vi nu igen skal vente næsten 1 år på at få en konklusion på de her nye afhøringsmetoder, når vi faktisk allerede har ventet næsten 1 år i forvejen på at få en konklusion.
Det vil sige, at der mindst går 2 år, måske 2½ år, inden ministeren kan komme med lovforslag, der ændrer ved de nuværende regler.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-02-07:
Ministeren har bragt nogle kostbare helsidesannoncer i de store dagblade fredag den 2. februar 2001, hvori det fastslås, at der er en forskel mellem aflønningen af mænd og kvinder på 12 pct.
Frank Jensen (S), 2001-02-07:
I det sidste, vi hørte fra spørgeren, var der vist ikke noget spørgsmål.
Så jeg vil gå videre til at besvare de to medspørgeres spørgsmål, der er rejst her i spørgetiden.
Hr. Peter Skaarup spurgte mig om, hvornår vi får den arbejdsgruppe, jeg har nedsat.
Det forholder sig jo sådan - som hr. Peter Skaarup heldigvis giver mig lejlighed til at svare - at vi her har at gøre med de mest vanskelige afhøringer, som dansk politi forestår.
Og anklagemyndigheden har de mest vanskelige sager, som skal rejses ved domstolene.
Det tror jeg hr. Skaarup har forstået, og derfor er jeg glad for, at hr. Skaarup siger det.
Vi kan ikke bare basere det på, at vi nu har fået de her kendelser fra Højesteret og Rigsadvokatens nye retningslinjer.
Derfor har jeg nedsat et stort udvalg, der ser på, ikke alene hvordan vi kan forbedre retssikkerheden, retsstillingen, for børn, men også i det hele taget måden, hvorpå de her afhøringer kan finde sted hos politiet.
Til gengæld ved vi også godt, at hvis vi skal ind og lave eventuel lovgivning på det område, kræver det, at vi har et virkelig gennemarbejdet grundlag.
Det vil jeg sørge for, det er det, der er seriøs forberedelse til ny lovgivning, som altså hører under regeringen og i dette tilfælde under Justitsministeriet.
Så skal jeg sige til fru Sandy Brinck: Det her er jo en sag, som er grundigt drøftet her i Folketinget både i form af åbne samråd, masser af spørgsmål her i onsdagsspørgetiden i Folketinget og et hav af skriftlige besvarelser.
Jeg har bedt Rigsadvokaten om løbende at undersøge de her forhold, der bliver indrapporteret fra politimestrene, dér, hvor der var anledning til problemer i forbindelse med afhøringer, som jo altså også forekom tidligere, før de nye retningslinjer.
Jeg tror, at enhver, der arbejder seriøst med det her felt, vil vide, at det er de vanskeligste sager.
De gav også før anledning til vanskeligheder for politiet og anklagemyndigheden i at have det tilstrækkelige bevisgrundlag, for at man kunne dømme ved domstolene.
Det er ikke blevet anderledes, men vi har fået indfriet
det ønske, som Højesteret sendte meget klare signaler om, at der er rettet op på en balance i retssikkerheden.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Eva Kjer Hansen (V), 2001-02-07:
Ministeren har da helt ret i, at Venstre ikke har foreslået, at vi skulle gribe ind eller lave reglerne om, for vi er foreløbig ved at undersøge, hvad konsekvenserne er af de nye retningslinjer.
Det er faktisk det, vi synes er seriøst politisk arbejde: at finde ud af, hvad konsekvenserne så er af det, der er sket.
I modsætning til justitsministeren synes jeg ikke, det er nok at henvise til, at Højesteret har truffet nogle nye afgørelser.
Jeg synes faktisk, at jeg som politiker har et ansvar for at gå ind og se på de begrundelser, der er blevet givet for de nye regler: Medfører de så også de konsekvenser, som vi synes er acceptable?
Og når jeg synes, det er vigtigt at stille spørgsmål her i onsdagens spørgetid, er det jo for at få justitsministerens synspunkter på sagen og ikke bare for at få en henvisning til, hvad diverse embedsmænd kan levere af oplysninger, for jeg synes, det er vigtigt, at der kommer en politisk stillingtagen til situationen.
Derfor må jeg endnu en gang sige til ministeren: Vi har ikke set nogen som helst dokumentation for, at de nye regler har betydet noget, hverken i forhold til den sigtedes retssikkerhed eller i forhold til at undgå genafhøring af børn, som også var den væsentlige argumentation.
For sagen er, siger justitsministeren i skriftlige svar til mig, at man ikke aner noget som helst om, hvor mange børn der er blevet genafhørt, og man har ingen tal fra de foregående år, man kan sammenligne med.
Det synes jeg at ministeren burde sørge for at tage fat i, sådan så vi kan få en reel politisk diskussion om, hvorvidt vi har de forhold, vi ønsker.