Søren Søndergaard (EL), 2000-05-11:
Et af de steder, hvor den teknologiske udvikling går allerstærkest og har direkte konsekvenser for hr. og fru Jensen, er på medieområdet.
Men alligevel er der ikke i en årrække blevet ført mediepolitiske diskussioner her i Folketingssalen, og resultatet har været et demokratisk underskud, hvor f.eks. beslutningen om de kæmpemæssige investeringer i DR's udflytning til Ørestaden reelt skete uden debat.
Resultatet har også været, at dette Folketing ikke har bragt sig selv på omgangshøjde med den internationalisering og kommercialisering, som foregår inden for hele medie- og kommunikationsområdet.
Medieforliget var en enestående mulighed for at ændre på forholdene og tage nogle strategiske skridt, som kunne sikre dansk public service en plads i en fremtid, hvor der vil være en benhård konkurrence fra udenlandske mediegiganter, som kun har det formål at tjene penge.
Men i dag må vi stille spørgsmålet
: Er det et sådant visionært og strategisk medieforlig, vi har fået?
Lad os se på fire områder.
For det første: Mandag den 1. maj lukkede kabeltv-giganten Time Warner Cable for signalet til USA's populære tv-station ABC med det resultat, at 3,5 millioner husstande i bl.a. New York og Los Angeles i 36 timer ikke kunne se stationen, som i øvrigt ejes af Disneykoncernen.
Dette eksempel viser, at ytringsfriheden er truet af de enorme mediefusioner, der ikke bare ejer aviser, tv-stationer, radiokanaler og filmselskaber, men også ejer sendefaciliteterne.
Ved salget af Tele Danmark til SBC er det blevet en afgørende opgave at sikre et offentligt ejet sendenet, som er uafhængigt af multinationale koncerner, men medieforliget forholder sig ikke til denne opgave.
For det andet: Danmark har verdensrekord i brugerbetaling for tv og radio.
Der er tale om en kopskat, der vender den tunge ende nedad, og samtidig går udviklingen på tv-området i retning af mere pay per view, video on demand og køb af selectorbokse - alt sammen udgifter, som før eller senere vil føre til et oprør mod licensbetalingen og dermed lægge en bombe under den offentlige public service-virksomhed.
Derfor er det afgørende at påbegynde en omstilling fra asocial licens- til solidarisk skattefinansiering, men medieforliget går den stik modsatte vej og indeholder en stor licensforhøjelse.
Derfor er det ikke bare en mediepolitisk, men også en kulturpolitisk fejltagelse, at medieforliget sender de to landsdækkende radiokanaler i udbud.
Uanset hvordan man vender og drejer det, betyder det tab af indflydelse til de store, multinationale mediekoncerner, og det betyder mindre sikkerhed for brug af danskproduceret kunst og kultur.
For det fjerde: Medier er ikke bare radio og tv.
Ikke mindst på nyhedsområdet er dagbladene utrolig vigtige som det første led i den journalistiske fødekæde.
Hvor tit sker det ikke, at korte radio- og tv-indslag baserer sig på historier, som avisjournalister har brugt timer eller dage på at researche?
Samtidig er aviserne trængt, bl.a. fordi de elektroniske medier udfordrer dem på annoncemarkedet, og derfor er det helt afgørende at finde veje til at sikre, at et alsidigt udbud af aviser kan få mulighed for at klare sig i den skærpede konkurrence.
Men medieforliget forholder sig overhovedet ikke til avisernes centrale rolle, ud over at tilbyde dem at konkurrere med multinationale mediegiganter om, hvem der kan betale mest for den såkaldte femte radiokanal.
Derfor havde Danmark fortjent et bedre medieforlig, og det samme havde
seerne og lytterne!