Holger K. Nielsen (SF), 2003-10-09:
Jeg synes jo, det var en interessant tale, vi hørte fra statsministeren her til sidst.
Det var sådan nærmest en vennesæl og mild statsminister, vi hørte, og når man nu sådan tænker på, hvordan han startede den her kultur- og værdidebat, er det jo ikke uinteressant, hvad det var for et tonefald her i dag.
Den blev jo startet på Venstres sommerstævne i Fredericia i starten af august.
Jeg var selv med sammen med fru Pia Kjærsgaard og hr. Mogens Lykketoft, og det kan jo nok være, der var andre boller på suppen dengang.
Da fik vi jo virkelig et oplæg, der gik på et frådende angreb på P. Munchs udenrigspolitik, på samarbejdspolitikken, på kulturradikalismen og hele den bevægelse, der lå i det, og så var clouet: Dette var nu blevet stoppet af den nuværende borgerlige regering, fordi man var gået med i Irakkrigen.
Det var et frådende angreb på alt det der; det var noget andet, må man sige.
Da jeg så tillod mig at sige, om man ikke skulle se fremad i stedet for måske at kigge tilbage, kan det nok være, jeg fik et gok i hovedet.
Jeg turde jo ikke diskutere historien, fordi venstrefløjen virkelig havde dårlig samvittighed, så det turde vi jo ikke.
Ja, det var virkelig grove løjer der på Venstres sommerstævne, må jeg sige.
Så sker der jo efterfølgende det, at det her løber helt ud af kontrol for partiet Venstre.
Kulturministeren tager over og giver sin særlige version af kulturkampen.
Den er jo interessant.
Vi, der så ham i Profilen i sidste uge, kunne jo bevidne, hvordan den blev fortolket af kulturministeren.
Vi kunne høre Ulla Dahlerup give sin version af kulturkampen
også meget interessant i forlængelse af statsministerens tale
i Fredericia.
Så kom der en række meningsmålinger, som viste, at man har taget fuldstændig fejl der.
Man har taget fuldstændig fejl.
Befolkningen er fuldstændig ligeglad med P. Munchs udenrigspolitik.
De er fuldstændig ligeglade med det der kæmpe opgør med kulturradikalisme, og jeg ved ikke hvad.
Det siger ikke så meget, men det kunne man i hvert fald konstatere i den meningsmåling.
Vi er alle sammen enige, der er ikke noget med opgør med kulturen, fordi vi på venstrefløjen jo alle sammen er enige.
Det er jo dejligt, siger statsministeren.
Jeg må sige, at det virkelig er nye toner, vi hører fra statsministeren om det her, og jeg vil da godt høre, om det er udtryk for, at han ligesom har fortrudt det frådende angreb, han startede i sin tid.
Har Venstre fortrudt det?
Vil man nu sige: Nu glemmer vi alle de her angreb på P. Munch, på samarbejdspolitik, på venstrefløjen, på kulturradikalismen, på Klaus Rifbjerg, på Gyldendal, på Danmarks Radio og siger, at det var en fejltagelse?
Nu ser vi fremad, nu skal vi have noget for noget, og som jeg ganske rigtigt sagde: Det er vi da enige om.
Så siger statsministeren, at det da er dejligt, at jeg nu mener det.
Jamen det har jeg ment altid, må jeg sige til statsministeren.
Det var en del af min opdragelse.
Det har jeg opdraget mine børn med, og jeg tror da, det er almindeligt i danske familier, at man opdrager sine børn med noget for noget.
Hvordan det kan være politisk kontroversielt, forstår jeg simpelt hen ikke.
Jeg forstår det helt ærligt ikke, og derfor vil jeg da opfordre til, at hvis vi skal fortsætte denne her kulturdebat, så må vi gå ud over banaliteterne, for så er det ligesom sjovere at diskutere kulturradikalismen og diskutere venstrefløjen
, selv om det ikke var så fremadrettet, men der var dog nogle spændinger der.
Men det der konsensushalløj, nej, det synes jeg altså ikke vi kan bruge til ret meget, må jeg sige.
Der skal andre boller på suppen, må jeg sige til statsministeren.
Så nævner statsministeren noget med, at jeg havde sagt, at vi prioriterer mennesker højere end svin.
Det er sådan set en korrekt beskrivelse af vores menneskesyn og sådan set også af vores svinesyn, vil jeg da sige.
Så siger statsministeren, at det har han ikke sagt noget om i sin tale.
Nu er det tit, at når man bliver statsminister, bliver man sådan lidt ophøjet ligesom Napoleon osv., man tror alt handler om statsministeren selv.
Jamen der foregår da meget ude i samfundet, som ikke har noget at gøre med statsministerens tale i tirsdags.
Man kan da godt omtale andre ting.
Det synes jeg da.
Der vil jeg så nævne, at jeg var på Fyn her for nylig, og der har man jo det problem med, at svinefarmene breder sig, så jeg ved ikke hvad.
Det er forfærdeligt, som svinefarmene breder sig, ikke mindst fordi Venstre jo ligesom giver mulighed for det.
Det er jo en del af Venstres politik, at svinefarmene skal brede sig overalt i landet.
Så var det, at jeg hørte det derovre, fordi det var et problem, at en havde sagt, at nu måtte fynboerne vælge, om de helst ville have københavnere eller svin til Fyn.
Jeg tror egentlig, det er anderledes i Venstre.
Jeg tror egentlig, at svinene har en højere prioritet, hvis jeg skal være helt ærlig, og derfor var det vigtigt for mig at få understreget, at når vi taler om miljø, så mener vi det alvorligt modsat Venstre, der jo hele tiden lader erhvervsinteresser komme ind; det være sig skove, der skal ejes af private, det være sig strandområder, det være sig planlægningslovgivning, det være sig svinefarme.
Hver gang man kommer til konkrete ting omkring miljø, så varetager partiet Venstre erhvervsinteresser, herunder også svinefarmernes interesse.
Så det var såmænd bare det.
Så var der en ting, som jeg slet ikke hørte en kommentar til, og det var Irakkrigen.
Det forstår jeg egentlig godt, for der har regeringen jo et problem.
Vi har i USA og i Storbritannien kunnet se en voldsom debat om hele grundlaget
for Irakkrigen.
Vi har her i Danmark på det seneste fået dokumenteret, hvordan den danske regering konsekvent har brugt fejlagtige argumenter, da man gik i krig i sin tid.
Der var en radioudsendelse - jeg tør ikke sige, hvor den var henne, det var på Danmarks Radio, det er dér, jeg tænder radioen, så det var på DR den var - og for mig var den uhyre veldokumenteret om grundlaget for krigsdeltagelsen.
Ekstra Bladet havde en hvidbog her i søndags.
Jeg vil anbefale alle her i Folketinget at læse den hvidbog.
Det var en fremragende beskrivelse af, hvordan der var fusket og løjet også her i Danmark omkring krigsdeltagelsen.
Så spørger vi: Er det ikke noget, som skal diskuteres?
Jeg mener, når et land går i krig for første gang i flere hundrede år, og det så viser sig, at der er fusket med grundlaget for krigsdeltagelsen, bør det så ikke diskuteres på en ordentlig måde, så vi kan undgå det fremover, så vi får et mere klart grundlag for den danske udenrigspolitik også med hensyn til de her ting?
Der er svaret fra regeringen: Nej, vi vil ikke diskutere noget som helst.
Det var vel også derfor, at statsministeren ikke ville kommentere Irakspørgsmålet overhovedet.
Vi kunne i går konstatere, hvordan et lille bitte flertal i dette Folketing bestående af Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti nægter at tage enhver diskussion om Irakkrigen.
De kortslutter demokratiet, de giver ikke mulighed for, at vi kan få en ordentlig debat om det.
Jeg synes, det er beskæmmende, at vi ikke har en demokratisk kultur som i USA, som i Storbritannien, som i Australien, som i andre civiliserede lande, hvor en så alvorlig beslutning kan blive underlagt en demokratisk samtale på et ordentligt grundlag.
Man ville ikke nogen høring.
Man vil kvæle debatten, og statsministerens tavshed her i dag er udtryk for det samme.
Regeringen ønsker at kvæle debatten om det fuskede grundlag for den danske krigsdeltagelse.
Det er beskæmmende, og jeg garanterer, at vi fortsætter presset på at få de her ting frem i lyset.