runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-03-16:
Nu har vi her på det sidste hørt statsministeren udtale sig om, at de problemer, vi har med misbrug af billig arbejdskraft fra Østeuropa, skulle være ude af proportioner, når vi diskuterer det her i Folketinget.
Så er det bare sådan, at det i virkeligheden er udlændingeloven, som omfatter østaftalen, og det er Udlændingestyrelsen, der administrerer de her regler.
Derfor kunne det være nok så interessant at vide, hvordan integrationsministeren egentlig mener, det går med den aftale i forhold til de misbrugsmuligheder, som vi har set er blevet brugt, først og fremmest af karl smart-arbejdsgivere, som bruger udstationering som begrundelse, når de antager folk til at arbejde i deres virksomhed.
»Vil ministeren redegøre for, hvordan myndighederne har tacklet den omgåelse af aftalen om østeuropæiske arbejderes arbejde i Danmark i overgangsperioden, som består i, at danskere etablerer et firma i Østeuropa med henblik på at udstationere østeuropæere til at arbejde i Danmark, herunder om der er rejst sager på baggrund af bestemmelsen om, at udstationerende virksomheder skal have hovedparten af deres virke i hjemlandet?«
Søren Gade (V), 2005-03-16:
Som udgangspunkt kan jeg sige til fru Elsebeth Gerner Nielsen, at jeg står hundrede procent bag den udlændingelovgivning, vi har i Danmark i øjeblikket.
Jeg vil også sige, at det faktisk er et meget, meget begrænset omfang.
Som jeg startede med at sige, har jeg nu kontaktet Forsvarskommandoen og fået det svar, at man ikke har været stillet over for den her problemstilling.
Det er ikke sager, der er blevet rejst over for Forsvarskommandoen eller underordnede myndigheder.
Derfor er det et problem af et så begrænset omfang, at jeg ikke mener, man skal ændre lovgivningen om, at en udstationeret soldat som udgangspunkt har bopæl i Danmark.
Men jeg kan give fru Elsebeth Gerner Nielsen det tilsagn, at jeg gerne vil spørge igen, hvorvidt man har kendskab til en lang række sager, eller om det her er et enkeltstående eksempel.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2005-03-16:
Jeg er glad for, at ministeren er klar over, at udlændingereglerne rammer rigtig, rigtig mange danske statsborgere, og jeg vil så gøre ministeren opmærksom på, at man som minister jo er i den heldige situation, at man rent faktisk kan gå ind og forandre det, i modsætning til når man er i opposition.
Så det vil sige, at ministeren sidder sådan set på en meget god stol lige nu, hvis han vil gå ind og ændre på reglerne.
Et konkret spørgsmål: Vil ministeren sikre, at det bliver sådan, at danske soldater godt kan have deres bopæl uden for Danmark og så alligevel være i forsvaret?
Ellers er der simpelt hen nogle familier, der kommer i den klemme, at det ikke er muligt for dem at være familie, for de får nej til at få lov til at være familie i Danmark, altså må de have deres familieliv uden for Danmarks grænser.
Vil ministeren være med til at lave de regler om?
Søren Gade (V), 2005-03-16:
Jamen jeg må jo bare sige igen, at udlændingelovgivningen gælder for alle, herunder soldater og folk udsendt af Udenrigsministeriet, i øvrigt også for folk, som gør tjeneste for danske virksomheder i udlandet.
Derfor er problemstillingen ikke speciel for de soldater, som har været udsendt.
De folk, virksomheder udsender, er også folk, som gør en stor indsats for Danmark ved at tjene valuta hjem.
Så det forholder sig ikke anderledes med mine udsendte soldater, end det gør med andre danske statsborgere, som bosætter sig i udlandet, hvad enten de ønsker at tjene Danmark direkte udsendt af den danske stat eller ønsker at tjene danske virksomheder og bosætter sig i udlandet.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-03-16:
Så der er og bliver gjort en aktiv indsats også fra myndighedernes side på det her område.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Morten Østergaard (RV), 2005-03-16:
Det er vel så netop, fordi de danske soldater lever op til den kodeks, at de ligesom i det konkrete eksempel her tager på orlov så langt væk, som det nu kan lade sig gøre, fra det sted, hvor de er udstationeret.
Det bringer mig så frem til ministerens konklusion: Synes ministeren, at det er rimeligt, at vi har en udlændingelov, som gør, at hvis man skulle være så lykkelig og heldig, at Amors pile rammer en under en ganske kort orlov i forbindelse med en udstationering, selv om man er af sted i landets tjeneste, så bliver man faktisk fanget ind af reglerne og kan ikke få lov at stifte familie her, selv om man har været så lykkelig at blive forelsket ved første øjekast under en kort orlov?
Søren Gade (V), 2005-03-16:
Jeg må sige, at udlændingelovgivningen gælder som udgangspunkt for alle danske statsborgere, herunder også soldater udsendt af Forsvarsministeriet til en mission i udlandet.
Jeg må også igen sige, at det i den kodeks, der er, er således, at udsendte danske soldater ikke må – hvad skal vi sige, det hedder med et andet ord fraternisere – komme sammen, have samkvem med civilbefolkningen, fordi det kan drage deres partiskhed i tvivl.
Derfor har vi ikke oplevet mange af den slags sager, men når de så rammer, er det klart, at det for den enkelte kan være et problem, lige så vel som det i øvrigt kan være for andre danske statsborgere, som kommer i den samme situation.
Så må jeg henvise de specifikke spørgsmål til integrationsministeren, men jeg kan jo se, at fru Elsebeth Gerner Nielsen har stillet et spørgsmål, S 271, hvor det også er beskrevet, hvilke regler som er gældende for personel udsendt af den danske stat.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2005-03-16:
Finder ministeren det rimeligt, at unge mænd, som vi sender ud for at tjene vores land, og som indgår i det danske forsvar, fordi de er udstationeret og forelsker sig i en udlænding altså kommer i en aldeles anden situation, end hvis de var blevet derhjemme?
For hvis de var blevet derhjemme, var der en rimelig stor sandsynlighed for, at den, de havde forelsket sig i, var en pæredansker.
Så er der ingen problemer.
Med andre ord: Er det her rimeligt?
Er det ikke forkert, at vi sender danske soldater ud i verden for at forsvare menneskerettigheder osv., men hvis de ikke lader hjertet blive hjemme, ender i hvert fald en del af dem med at få nogle ret store problemer?
Jeg vil lige gøre opmærksom på, at jeg selvfølgelig er opmærksom på den udmærkede kodeks, vi har for, hvordan soldater skal opføre sig, når de er i tjeneste, men soldater har også ferie, og det er ofte, vil jeg tro, under ferierne, at hjertet får frit spil.
Søren Gade (V), 2005-03-16:
Jeg kan sige til fru Elsebeth Gerner Nielsen, at der, når danske soldater udsendes, bliver der lavet en adfærdskodeks, som fortæller, hvordan man som soldat skal og bør opføre sig i de enkelte missionsområder.
Om udlændingelovgivningen kan siges, at den er gældende for alle danske statsborgere, men jeg kan give fru Elsebeth Gerner Nielsen det tilsagn, at hvis der skulle være et behov for eller nogen efterspørger information om udlændingelovgivningen og konsekvenserne af at blive gift, og hvis det ikke står tilstrækkelig klart for den enkelte borger, herunder også en soldat, vil der også i forsvaret være mulighed for at orientere om de bestemmelser, som er gældende, hvis en person forelsker sig i en udlænding.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2005-03-16:
Jeg kan godt forstå, at Forsvarskommandoen ikke har hørt om de her problemer, for man kan sige, at det først og fremmest er et anliggende, som Udlændingestyrelsen hører om.
Ikke desto mindre er det jo sådan, at vi alle sammen har hørt om soldater, der har fået det her problem, så det er ikke et enkeltstående eksempel, der er i Vinderup.
Med andre ord kunne jeg godt tænke mig at vide, om forsvarsministeren agter at rådgive hærens personale om, hvilke konsekvenser det kan gå hen og få, hvis man under et ophold i udlandet forelsker sig i en udlænding.
Så skal man altså vide, at det har nogle konsekvenser, nemlig at man enten må forlade forsvaret for at få familiesammenføring et andet sted, eller at man simpelt hen bare må leve med, at man ikke kan være sammen med sin familie.
Ville det med andre ord ikke være på sin plads at lave noget informationsmateriale om de danske udlændingeregler til den del af statens personale, som meget ofte opholder sig i udlandet?
Søren Gade (V), 2005-03-16:
Jeg kan sige til fru Elsebeth Gerner Nielsen, at der over for Forsvarskommandoen ikke har været rejst sager i relation til udlændingelovgivningens betydning for rekruttering til forsvaret og medarbejdernes psykiske velbefindende i øvrigt.
Forsvarskommandoen har heller ikke kendskab til, at der skulle være rejst sådanne sager for myndigheder underlagt Forsvarskommandoen.
Så det er ikke konstateret i forsvaret, at udlændingelovgivningen har medført en vigende interesse for at blive rekrutteret til forsvaret.
Det skal i den forbindelse også bemærkes, at der gør sig særlige forhold gældende, når danske soldater udsendes i internationale missioner, og det kan også være en del af forklaringen på, at forsvaret netop ikke har haft sådanne sager.
For det er således, at soldater, når de er udsendt, ikke må have privat samkvem med lokalbefolkningen i operationsområdet.
Under udsendelser har soldaterne således kun mulighed for at indlede mere personlige relationer til udlændinge, når de afholder de her meget korte orlovsperioder på 60 timer fra tjenesten i det område, hvor de gør tjeneste, og så i et område i nærheden af missionsområdet.
Det betyder altså, at hvis en soldat bliver forelsket og eventuelt senere indgår ægteskab med en udlænding, som soldaten har mødt på en kort orlov, hvad det nødvendigvis må være, så må det være at sammenligne med enhver anden danskers ægteskab med en udlænding.
Dette har som sagt ikke hidtil givet problemer for rekrutteringen eller for den sags skyld for den psykiske stabilitet hos forsvarets ansatte.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2005-03-16:
Ved udstationering er der en vis sandsynlighed for, at danske soldater forelsker sig i en udlænding.
I disse tilfælde kan soldaterne komme i den situation, at de ikke kan få den udenlandske ægtefælle med hjem, og baggrunden for det kan være enten 24-års-reglen eller tilknytningskravet.
Jeg har et eksempel på, at det er sket, som jeg ikke beder ministeren om at forholde sig til, fordi man ikke kan forholde sig til konkrete sager her i salen, men bare nævner for at illustrere, hvad det handler om.
I Vinderup har vi en konstabel af reserven, som under en udstationering forelskede sig i en ungarsk kvinde.
De har nu et barn sammen, der er 2½ år gammelt, men de to mennesker, som altså har været gift ret længe, kan ikke få familiesammenføring i Danmark, fordi kvinden er under 24 år.
Hvad betyder det i den sammenhæng – og der tænker jeg altså på den generelle vurdering – for muligheden for at tiltrække kvalificeret personale til det danske forsvar, at vi har de her familiesammenføringsregler?
Kan vi på et tidspunkt gå hen og få problemer med, at vi simpelt hen ikke kan få den nødvendige arbejdskraft?
»Vil ministeren redegøre for, hvilke konsekvenser udlændingelovgivningen har for forsvarets mulighed for at rekruttere medarbejdere og for de enkelte medarbejderes psykiske velbefindende?
Skriftlig begrundelse
Ved udstationering er der en vis sandsynlighed for, at danske soldater forelsker sig i en udlænding.
I disse tilfælde kan soldaterne få problemer med at få den udenlandske kæreste/ægtefælle med hjem.
Det er f.eks. tilfældet for en konstabel af reserven, bosiddende i Vinderup.
Under udstationering forelskede han sig i en ungarsk kvinde, som han nu er gift med.
Sammen har parret et barn på 2½ år.
Da kvinden er under 24 år, kan parret ikke få familiesammenføring i Danmark.
Spørgsmålet stilles for at få ministerens stillingtagen til, hvad det ikke at kunne tage ansvar for sin familie kan få af betydning for en soldats psykiske tilstand og på sigt for forsvarets mulighed for at få og fastholde kvalificerede medarbejdere.
Hans Christian Schmidt (V), 2005-03-16:
Nu er spørgerens interesse for fiskere jo velkendt, og den vil jeg gerne kvittere for og også sige, at jeg synes, det er nyttigt, at vi står sammen her.
Det er helt afgørende, at vi informerer.
Det gør vi også med Kommissionen og Parlamentet, men man kan selvfølgelig altid bestræbe sig på at gøre det endnu bedre.
Det er nu alligevel min oplevelse, at de fleste godt ved, hvad det går ud på, og derfor kan det overraske mig endnu mere, at man har indført de her mindstepriser.
Men jeg vil godt sige, at fiskerikommissær Joe Borg har tilkendegivet, at han gerne vil besøge Danmark den 18. og 19. april, og da vil der blive mulighed for, at vi bl.a. også kommer til Nordjylland, hvor vi jo kan se nogle af tingene.
Vi kommer også andre steder.
Jeg vil da kun sige til spørgeren, at jeg synes, vi sammen skal prøve også dér at bruge vores kræfter på at forklare, at det er en helt speciel situation Danmark er i, og at den ikke er holdbar, ikke fordi vi ikke kan klare os, altså at vi ikke har dygtige ansatte, at vi ikke har dygtige virksomheder, men at det simpelt hen skævvrides på grund af mindsteprisen.
Så det vil jeg gerne kvittere for.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Bjarne Laustsen (S), 2005-03-16:
Jeg vil godt takke for svaret, men jeg tror, vi er meget enige om linjen.
Men hvordan spiller Europa-Parlamentet og Kommissionen ind her?
Godt nok siger ministeren, at det er Kommissionen, der har initiativretten.
Det er jo godt nok, men derfor mener jeg jo, at man godt kan fodre både Europa-Parlamentet og Kommissionen med faktuelle oplysninger om, at det, de tror er en fordel for EU-systemet, faktisk virker som en bagdel, hvis man kan sige det i den her sammenhæng, fordi det, der ikke tidligere var rentabelt at producere af laks i Norge, er pludselig rentabelt, fordi man indfører en mindstepris på laks.
Det, jeg synes der er godt ved EU-systemet, er, at vi sikrer, at nogle konkurrencemæssige priser faktisk fører til, at slutproduktet bliver meget bedre for den europæiske forbruger, og det må da være synspunkter i et indre frit marked, der vækker genklang.
Det haster altså mere, end det jager.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-03-16:
»Er ministeren uenig i, at hvis asylansøgere risikerer livet eller bliver udsat for overgreb ved en tilbagevenden på grund af danske udlændingemyndigheders fejl, har de ansvarlige myndigheder påtaget sig et stort ansvar for de afvistes skæbne, og hvordan vil ministeren sikre sig mod, at noget sådant sker?«
Rikke Hvilshøj (V), 2005-03-16:
Jeg har ikke mulighed for inden for de rammer, der gælder for mundtlige svar på § 20-spørgsmål her i salen, at gå ind i den konkrete sag.
Det kan jeg simpelt hen ikke gøre.
Men jeg vil godt svare helt generelt på det spørgsmål, der er stillet, for jeg er enig med spørgeren i, at det er et stort ansvar at behandle asylsager.
Det er derfor efter min opfattelse helt rigtigt, at asylsagsbehandlingen sker hos asylmyndighederne, dvs. første instans: Udlændingestyrelsen, anden instans: Flygtningenævnet, der reelt fungerer som en domstol i disse sager.
Hermed er det sikret, at behandlingen af asylansøgningerne, der jo har så stor betydning for den enkelte asylansøger, sker uafhængigt af regeringen og Folketinget, nøjagtig som det er tilfældet, når sager behandles af domstolene.
Jeg har derfor ingen kompetence i asylsager.
Asylsager er undergivet en meget grundig sagsbehandling.
Proceduren omfatter bl.a. flere asylsamtaler med asylansøgeren.
Flygtningenævnet træffer afgørelser om asyl i en domstolslignende procedure.
Asylansøgeren får en advokat.
Flygtningenævnets formand er dommer, og nævnet består også af to andre medlemmer, der sammen vurderer sagen.
En asylansøger gives asyl, hvis han risikerer forfølgelse af de i flygtningekonventionens nævnte grunde.
En asylansøger gives også asyl, hvis han risikerer dødsstraf, at blive underkastet tortur eller umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf, eller hvis han ikke er beskyttet mod videresendelse til et sådant land.
Jeg finder, at asylmyndighedernes procedure og grundlag for behandling af asylsager er ganske betryggende.
Thor Pedersen (V), 2005-03-16:
De beror jo på nogle misforståelser.
De to lande, der klarer sig bedst, er Danmark og Finland.
Vi ligger side om side, nummer et og to på skamlen.
Det ene land er med i eurogruppen, det andet land er ikke med i eurogruppen.
Forklaringen er, at placeringen på skamlen alene er en følge af den økonomiske politik, man fører.
De er ikke med i eurogruppen – der er ikke et bødesystem – men de er omfattet af stabilitets- og vækstpagten, ligesom Danmark er.
Vi er altså omfattet af nøjagtig samme regler for tilrettelæggelse af den offentlige økonomi, som man er i Finland, der er med i eurogruppen.
Vi er med i nøjagtig den samme del af stabilitetsog vækstpagten, og årsagen til, at det går godt i Danmark og i Finland, er for så vidt, at vi har fulgt intentionerne i stabilitets- og vækstpagten.
Vi følger egentlig det, der er hensigten, nemlig at nedbringe den samlede offentlige gæld, at tage højde for aldring, at have et overskud på den offentlige sektor og i øvrigt at have det, der hedder finanspolitisk holdbarhed.
Så vi følger, om jeg så må sige, hele ånden og indholdet i stabilitets- og vækstpagten, og det gør man også i Finland.
Så det har ikke noget at gøre med, om man har euro eller ikke har euro.
Det har noget at gøre med, om man fører en fornuftig finanspolitik, og det gør vi i Danmark.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-03-16:
Det har jeg meget svært ved at forstå finansministerens holdning til, for sagen er jo den, at de lande, som er bastet og bundet af stabilitets- og vækstpagten, da har utrolig svært ved at få nogle positive økonomiske resultater.
Det skyldes naturligvis, at de lande ikke længere har en mulighed for at føre en selvstændig finanspolitik, en selvstændig strukturpolitik, valutapolitik osv., hvad vi i Danmark har, og hvad andre lande har.
Det overvejes f.eks. i øjeblikket, om Ungarn, som faktisk har en langt mere fornuftig udvikling i beskæftigelsen og i den økonomiske vækst, skal have bøder fra EU's side, fordi de ikke overholder stabilitets- og vækstpagten, på trods af at det, der foregår, faktisk er til gavn for den ungarske befolkning.
Man kunne også tænke på USA.
USA har jo en fremragende økonomisk vækst, men hvis USA skulle være omfattet af stabilitets- og vækstpagten, ville de blive ramt af bøder og alle mulige andre sanktioner fra Eurolands side, og det er da en uholdbar situation.
Vi skal da glæde os over, at Danmark er uden for denne valuta, som altså har skabt økonomiske forringelser i både Frankrig og Tyskland, de to bærende økonomier i Euroland, og en lang række andre lande.
Er finansministeren ikke enig i det?
Thor Pedersen (V), 2005-03-16:
Tak for spørgsmålet.
Som spørgeren udmærket godt ved, går det godt for dansk økonomi, den er jo robust og sund.
Det er en følge af den økonomiske politik, vi fører bl.a. sammen med Dansk Folkeparti, der gør, at vi har den position i EU-kredsen, som vi deler med Finland, som jo er et euroland.
Derfor er svaret, at det afgørende jo er, om man fører en rigtig økonomisk politik, og ikke, om man har en betalingsenhed, der hedder euro, krone eller guld.
Det er jo ikke problemet i Tyskland, at man har euro.
Problemet er, at man bruger for mange euro i den offentlige politik, og det skal man jo ikke klandre valutaenheden for.
Så svaret er, at det er den økonomiske politik.
Men når jeg beklager, at vi ikke er med i eurogruppen, skyldes det for det første, at vi ikke er med til at beslutte pengepolitikken i Europa.
Der er omkostninger forbundet med det, at vi skal omregne fra én valuta til en anden.
Det er en belastning for erhvervsvirksomhederne, det er også til gene for borgerne i al almindelighed, at man skal veksle, og at man skal betale vekselgebyr.
Endelig er det også sådan, at der er et rentespænd, der er en pris at betale.
Det, der jo forhåbentlig aldrig sker, er, at man i forbindelse med en krise vil opleve et endnu større rentespænd.
Så for at komme alle usikkerheder til livs, for at gøre det billigst muligt og for at gøre det synligt er det kun en fordel, at vi er med i eurogruppen.
Vi kommer det på et tidspunkt, hvor den danske befolkning ønsker at vi skal tage del i det, og heller ikke før.
Men indtil da beklager jeg for så vidt, at vi ikke er med.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-03-16:
Det her handler ikke om mandatgivning, det handler om noget lidt historisk, nemlig om, at for en 4 år siden oplevede vi en stor valgkamp, hvor danskerne skulle tage stilling til, om de ønskede at fastholde den danske krone, eller om de ønskede euroen som ny valuta.
Jeg har en klar erindring om, hvordan den samlede daværende opposition, men nuværende regering, sammen med den daværende regering malede en vis herre på væggen og erklærede, hvordan den danske økonomi ville udvikle sig, hvis vi fastholdt kronen.
Nu er det sådan, at det rent faktisk er gået lige omvendt.
Det går faktisk rigtig godt i dansk økonomi, mens det går rigtig skidt i euroøkonomien.
I Tyskland har man store problemer med væksten.
I 2003 havde man faktisk negativ vækst, og forventningerne for næste år er nedjusteret.
Det samme kan siges om Frankrig og de andre bærende økonomier i Euroland.
»Finder ministeren under hensyn til EU's økonomi ikke grund til at glæde sig over, at Danmark fortsat har kronen?«
Skriftlig begrundelse
Ved en gennemgang af økonomien i EU, er det slående at se, hvor godt Danmark klarer sig i forhold til de store lande, som har opgivet deres egne valutaer til fordel for euroen.
I 2002 oplevede for eksempel Tyskland, der tidligere betragtedes som Europas vækstdynamo, en vækst på kun 0,1 pct. af BNP.
I 2003 var det endnu værre, idet der var negativ vækst på -0,1 pct. Og de nyeste prognoser for 2005 fra IMF tegner til, at man siden september sidste har nedjusteret forventningerne fra 1,8 til 0,8 pct. I Frankrig, hvor arbejdsløsheden nu – i lighed med Tyskland – for tredje år i træk ligger på næsten 10 pct., er økonomien tilsvarende dårlig.
Det nationale statistiske kontor har netop opjusteret tallene, som viser, at underskuddet i 2003 endte på 4,2 pct.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-03-16:
Nu er det ikke mig, der skal stille spørgsmål, men jeg kan undre mig lidt over, at et medlem af Det Radikale Venstre overhovedet ikke i den her sammenhæng vil anerkende, at der er en sammenhæng mellem den støtte, man får, og incitamentet til at tage et arbejde.
Det er skam også en politik, som vi har, og det er der, hvor vi kan se, at starthjælpen virker.
Den vigtigste indsats for integration er at få de udlændinge, der kommer til Danmark, ind på arbejdsmarkedet, og her har vi faktisk fundet et rigtig godt redskab.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Morten Østergaard (RV), 2005-03-16:
Selv om man muligvis kan blive en lille smule forvirret af integrationsministerens svar, så vil jeg sige, at jeg forstår stadig væk regeringens politik sådan, at boligplacering er vigtig, og at regeringens politik er, at der skal ske en spredning af nytilkomne flygtninge i modtagerkommunens boligmasse.
Så synes jeg, det er helt paradoksalt, at ministeren ikke vil tage konsekvensen af den politik.
Altså, 60 pct. af landets integrationschefer siger, at det her er et problem, og det er, fordi det er et ideologisk skoleridt, hvor starthjælpen, som UNHCR har sagt er konventionsstridig, og som integrationscheferne har sagt er en barriere for integrationen, skal bevares for at tilfredsstille en eller anden bizar trang til, at Danmark skal være et kastesamfund, hvor de svageste grupper, der af samfundet skal sikres et eksistensminimum, opdeles efter, hvor de kommer fra.
Er der andet tilbage end ideologi?
Mælken koster det samme, cornflakes koster det samme, og boligen, ja, den koster altså også det samme, og den er for dyr til at lave en hensigtsmæssig boligplacering.
Er der andet tilbage end en ideologisk forståelse af, at nytilkomne flygtninge bør klare sig for færre midler end det, som danskere i en tilsvarende situation udsættes for?