Yvonne Herløv Andersen (CD), 2000-10-26:
Vi står og diskuterer det her forslag, og der er sket meget, siden vi sidst diskuterede røg.
Ting udvikler sig hele tiden.
Der har været retssager om røg.
Det begyndte i USA.
Nordmændene har skrevet en hel rapport, hvor de har været nede at se på noget, som også burde interessere os i Danmark, nemlig om danske forskere, danske sundhedspersoner på en negativ måde har været involveret i den påvirkning, som tobaksindustrien udøver.
Når man kigger på de penge, der er blevet brugt igennem årene - der var en ganske glimrende udsendelse i DR 2 i øvrigt om den udvikling, der havde været, og om den virkning, reklamerne egentlig havde haft på befolkningen for at få dem til at ryge - kan jeg altid ærgre mig over, at vi har så få penge til at gøre opmærksom på, at det faktisk er farligt at ryge, så folk kan træffe et reelt valg, og også penge nok til at hjælpe folk, når de er begyndt at ryge, for en meget stor gruppe, 43 pct., vil jo gerne holde op, så vi får begyndt på det også.
Det her forslag, der ligger her i dag, synes jeg er et godt forslag.
Der er sat en lang række punkter op: andelen af børn, der i daginstitutioner udsættes for passiv rygning, nedsættes til 0 pct. i 2001.
Sådan et forslag som dette her er jo også udtryk for, at man har prøvet med det andet forslag, der ligger: at få folk til at gennemføre politikken ude i amter og kommuner.
Og det har været utrolig svært, og det ser meget forskelligt ud, når man kigger på landets amter og kommuner.
Jeg er efterhånden også selv af den overbevisning, at det ikke nytter at tro på, at det nok skal gå, at det nok skal blive gennemført.
Det er ganske enkelt for svært at komme igennem med.
Tænk bare på den polemik, der har været i folketingsgrupperne i dag på baggrund af dette her forslag.
Vi kender det jo alle sammen.
Så lad os indrømme, at det er svært.
Det er noget af det sværeste, men samtidig også noget af det mest nødvendige, og derfor vil dette her forslag være et flot rygstød til de mennesker, der arbejder med det i det daglige, særlig rygeinstruktørerne, og for dem, der gerne vil det i amter og kommuner og i sundhedsudvalgene særligt.
Det er utrolig vigtigt at give et sådant klart signal. Jeg fremsatte i 1999 B 107 om ensartede regler for røgfri miljøer inden for stat, amter og kommuner og Hovedstadens Sygehusfællesskab.
Jeg må sige, at de fleste af de punkter, der var i det, er imødekommet med dette her.
Der er kun ét punkt tilbage, og der har jeg stor fortrøstning.
Det drejer sig om hospitalerne, og der er blevet lavet forebyggende hospitaler, som arbejder specielt med det, og det er min overbevisning, at man også kommer igennem dér på et tidspunkt.
Jeg er klar over, at der er visse forbehold, som må tages med svært syge, bl.a. har overlæge Kamma Bertelsen fra Kræftstyregruppen jo også har været inde på det.
Men ellers vil jeg da synes, at når vi så også når det, så er vi kommet langt. Og det har været svært.
Jeg synes, at vi næsten skulle ønske hinanden tillykke, hvis det kunne lykkes at få dette her igennem.
Så skylder jeg at sige, hvad jeg har sagt før, at der på dette her punkt, som jo er meget ømtåligt, og hvor der er en hel del hensynsbetændelse, også er et par stykker i CD's gruppe som tager dissens.