runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Kolstrup (EL), 1998-12-04:
I januar 1995 oplevede vi, at den socialdemokratiske ordfører, hr. Søren Hansen, udtalte, at de 25 pct. af aktierne i de to selskaber, rederiet og busdivisionen, der
kan sælges,
ikke er nogen udpræget socialdemokratisk idé, og derfor er den heller ikke rigtig god.
Det sagde hr. Søren
Hansen i 1995.
Hvorfor er vi kommet i den nuværende situation?
Tja, der er jo ikke stor profit i busdrift.
Derfor må man næsten med logisk nødvendighed opleve jungleloven: enkelte vinder, mange taber, og derfor vil vi opleve og har oplevet, at chaufførerne bliver presset.
Der er ikke andre steder, hvor man kan stramme skruen. Hvad er så det for et perspektiv, vi står over for?
Trafikøkonomer og til dels Landsforeningen Danmarks Bilruter er enige om, at udviklingen netop på dette område vil føre til internationalisering, konkurrence og monopolisering, og at enkelte store bamser vinder over de mange.
Tilbage står så diskussionen om, på hvilke måder frasalget skal ske.
Jeg vil gerne spørge ministeren, om ministeren vil sikre, som ordførerne fra Dansk Folkeparti og Kristeligt Folkeparti har været inde på, at salget finder sted på en sådan måde, at en lang række lokale vognmænd kan komme på banen, og også at en række offentlige, f.eks. kommunale, foretagender kan komme på banen.
Hvordan sikrer vi, at der kommer så mange interessenter som muligt, som er rundet af lokale forhold, herunder selvfølgelig offentlige foretagender?
Det sidste, jeg vil spørge ministeren om, er: Hvad er det egentlig for et samfund, som ministeren og Socialdemokratiet vil kæmpe for?
Nu har vi til dels fået en privatisering af trafiksektoren.
Er det, at vi skal gå videre med hospitalerne, med vejvæsenet, med fængslerne?
Vil man som New Labour, at vi skyndsomt skal have gang i privatisering af veje og fængsler?
Hvorfor egentlig ikke?
Nu har de borgerlige vundet.
De sad her med frydefulde smil om munden.
Hvad er så næste step?
Hvad er det for et samfund, vi skal kæmpe for?
Hr. Heiselberg er i godt humør i dag.
Men hvordan har ministeren det?
Skal vi videre ad privatiseringens vej, og hvorfor egentlig ikke?
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1998-12-04:
Forslaget om at sælge samtlige aktier i DSB og dermed det statsejede busselskab Combus hilser Fremskridtspartiet velkommen.
Det kunne lige så godt have været vores forslag, men vi vil i hvert fald støtte det ét hundrede procent, selv om det ikke er vores.
Som det fremgår af bemærkningerne til forslaget, er det trafikministeren, der skal indstille til Finansudvalget, hvordan salgsvilkårene skal være.
Det er et stort område, når man vil skille et stort selskab ad, men jeg vil anmode ministeren om at komme med en god idé på det område, måske i samarbejde med Finansudvalget. På den måde er der mulighed for, at mange af de små busselskaber her i Danmark, som er blevet udkonkurreret af RiBus, kan komme tilbage og komme ind igen ved at købe sig ind i nogle af disse licitationer.
Men det er et stort område.
Jeg vil gerne, hvis trafikministeren ville tænke på det her sammen med Finansudvalget,
men vi støtter forslaget.
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-12-04:
Min hovedkommentar til dette lovforslag, som handler om statens salg af Combus, det tidligere DSB Busser, er, at det er på høje tid.
Mange penge kunne have være sparet og nogle mindre, private rutebilselskaber bevaret, hvis man havde ladet være med at udvikle det selskab.
Selskabet blev bl.a. udviklet ved, at man opkøbte mindre selskaber og så gik ud og konkurrerede andre mindre selskaber ihjel, naturligvis ikke alene, men sammen med nogle udenlandske selskaber.
For 4-5 år siden, da Aalborg Kommune var blevet træt af af drive sit bybusselskab, var det meget vigtigt for Aalborg Kommune og for DSB Busser, at DSB Busser fik lov at købe
Aalborg Kommunes bybusselskab, på trods af at der var en kvalificeret lokal, privat køber, der både kunne og ville løfte opgaven.
Men salg til en privat køber kunne de lokale og nationale socialdemokrater desværre ikke acceptere, og efter en masse skrig og skrål fik vi lavet en arrangement, hvor en lokal busentreprenør fik lov til at komme med i bybusselskabet i Aalborg sammen med DSB Busser og Combus og med 20 pct. af selskabet.
Det har heller ikke været nogen særlig lykkelig sag. DSB Busser og Combus er et skoleeksempel på, hvor tåbelig statslig erhvervsvirksomhed på markedsøkonomiske betingelser kan være.
Det er lidt ærgerligt for en som mig, som ikke er superliberalist og ikke er særlig overfølsom over for statslig virksomhed og slet ikke over for samarbejdet imellem privat og statslig virksomhed, men at drive statslig virksomhed på markedsøkonomiske betingelser, viser mange erfaringer desværre, duer ikke.
Combus' ledelse har åbenbart lidt af volumensyge og magtsyge, og man er stadig væk nu, hvor man er på konkursens rand, ude at underbyde andre selskaber med ganske store beløb.
Det er fuldstændig tåbeligt af en ineffektiv virksomhed at gøre den slags ting.
Det er godt, at vi skal have Combus solgt, og for mig er der ingen religion i, om det bliver solgt på den ene eller den anden måde.
Jeg synes bare, det er fuldstændig tåbeligt at udelukke nogle måder at sælge det på, og det er jo ikke sikkert, at de absolut fleste klejner i kassen er det, der er mest fornuftigt.
Hvis man kunne finde en kombination, hvor én eller flere danske entreprenører kunne købe selskabet til en pris, som
var i nærheden af det, som et eventuelt udenlandsk selskab ville give, kunne det da godt ske, at det var fornuftigt for udviklingen i Danmark, ikke fordi jeg tror, at de mange små private busselskaber opstår igen, men vi kunne måske undgå, at yderligere bliver nedlagt.
Ole Stavad (S), 1998-12-04:
Jeg mener heller ikke, at jeg brugte det ord, at hr. Frank Aaen havde sagt, at det var forligsbrud.
Men som jeg gjorde opmærksom på, blev der allerede i juni måned gjort opmærksom
på, at det her var ikke holdbart, og at vi ville se på ordningen.
Og så vil jeg gerne tage stærkt afstand fra hr. Frank
Aaens udlægning af, hvad det her går ud på
Det er ikke noget med, at man trækker et beløb fra to gange, hr. Frank Aaen.
Det handler om, at etableringskontoordningen har et fradrag som ligningsmæssigt fradrag, det vil sige på den laveste skatteprocent, og når vi når frem til år 2002, er det kun de kommunale, amtskommunale og kirkelige skatter på i øjeblikket gennemsnitlig ca. 32 pct., man får i fradragsværdi.
I det øjeblik man etablerer sig og forlodsafskriver, så forlodsafskriver man med den konsekvens, at man mister et fradrag, som man ellers ville få i form af en omkostning, som man frasiger sig på toppen af indkomsten.
Derfor stiller jeg mig gerne til rådighed for en lille eksercits eller forsøger at uddybe det for hr. Frank Aaen eller Skatteudvalget under udvalgsbehandlingen.
Jeg tror ikke på, hr. Frank Aaen, at vi to kan blive ret meget uenige om, at der er sammenhæng, at der er fornuft og der er ordentlighed i det her, når vi lige får set hinanden i øjnene og forstår, hvad det her går ud på.
Frank Aaen (EL), 1998-12-04:
Jeg brugte bevidst ikke ordet forligsbrud; jeg siger bare, det er et underligt mønster, der tegner sig, hvor man på område efter område æder ind på de penge, vi gav på områder, hvor vi syntes, de var fornuftigt givet ud.
Her går man den modsatte vej.
Her tog vi nogle penge, som regeringen så synes at folk skal have tilbage igen.
Men jeg siger bare, at det er et ondt mønster, som vi ikke bryder os om, og det vil vi huske næste gang, vi skal lave aftale med regeringen, at det er på den måde, det vil gå .
Det her er selvfølgelig en lillebitte ting i sammenligning med de andre ting, jeg nævnte tidligere. Så vil jeg sige, at en ordning, der siger: Hold nu godt øje med, at hvis du bruger pengene i år 1999, 2000 og 2001, så må du have lov til at trække 20 pct. af pengene fra to gange, men hvis du venter til år 2002, kan du trække 30 pct. af pengene fra to gange, synes jeg er et mærkeligt system.
Jeg synes ikke, at det er ubureaukratisk.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1998-12-04:
Det er et godt, erhvervsvenligt forslag, regeringen er kommet med; det støtter vi helhjertet.
Flere har gennemgået detaljerne, så dem skal jeg ikke gennemgå, men tilslutning
fra vor side.
Kim Behnke (FP), 1998-12-04:
Da vi for et par år siden fik liberaliseret reglerne for, hvad man må bruge pengene, der står på etableringskonti, til, sådan at det også er tilladt at have pengene investeret i obligationer frem for på en lavt forrentet almindelig bankkonto, støttede vi forslaget.
På det tidspunkt efterlyste vi muligheden for, at man kunne gavne erhvervslivet to gange, nemlig at man i opsparingsperioden kan bruge pengene til at investere i aktier og dermed fremme andre virksomheder, og den dag, man skal etablere egen virksomhed, ja, så kan man trække pengene ud af aktiemarkedet og starte for sig selv. Vi havde håbet på, at regeringen havde taget den mulighed med, sådan at vi gør pengene så aktive som overhovedet muligt.
Men bortset fra den skønhedsfejl støtter vi resten af indholdet.
Frank Aaen (EL), 1998-12-04:
Ja, det her er jo så et af en stribe forslag, der alle sammen har til formål at putte en masse penge ned i det private erhvervsliv.
Her drejer det sig om 35 mio. kr.
Det er ikke noget stort beløb; det svarer alligevel til nettolønudgiften ved at ansætte 2.000-3.000 hjemmehjælpere, når man modregner det, der spares i dagpenge og kommer retur i skat.
Så valget er altså her: 2.000-3.000 hjemmehjælpere til de ældre eller denne her lille skattefidus. I konstruktionen er der jo en underlighed.
Man kan trække de samme penge fra to gange: først i indkomsten og bagefter i virksomhedsregnskabet.
Regelforenkling - det har vi haft en lille runde om - er det selvfølgelig ikke.
Det her er igen et bidrag til at sikre beskæftigelse og høje lønninger inden for revisorerhvervet; det synes vi også er noget mærkeligt noget.
Men det er jo det sædvanlige med V og K. Det er sådan, at man ikke kan lide tilskud til erhvervslivet, og derfor skal det hele puttes ind i den ene mærkværdige skatteordning efter den anden, og så kommer man næste år og brokker sig over, at skattereglerne er blevet så komplicerede.
Jeg mener, det er jo bare hykleri.
Man har ikke noget imod, at skattereglerne er komplicerede, bare det er nogle, der kan generere lidt penge til erhvervslivet.
Så vil jeg til sidst sige til skatteministeren: Vi synes, det er en underlighed, som er i strid med normal aftalepraksis her i Folketinget, at når der er lavet en aftale, så tager man område efter område og omgør aftalen.
Man har omgjort den på en stribe områder, hvor vi med pinsepakken møjsommeligt gav penge til pensionister, til dem med lave indkomster, til de arbejdsløse - ikke de store summer, men lidt.
Nu tager man alle pengene tilbage igen ved at sænke boligstøtten, ved at fjerne fradraget til pensionister i kommuner med høj skat og ved at hæve kontingentet for dem, der er medlem af en arbejdsløshedskasse og vil have efterløn fremover.
Her tager man så et af de steder, hvor vi tog lidt penge fra private erhvervsdrivende, en lille sum; så synes man
straks, der skal kompenseres over for de stakkels erhvervsdrivende, der kom til at betale lidt i pinsepakken.
Morten Helveg Petersen (RV), 1998-12-04:
Det Radikale Venstre er positivt over for lovforslaget, der gør det nemmere eller i hvert tilfælde mere attraktivt at spare op til etablering af egen virksomhed, og de tre komponenter i lovforslaget er vi alle sammen positivt indstillet over for, så fuld støtte.
Sonja Albrink (CD), 1998-12-04:
Som tidligere ordførere allerede har sagt, skal lovforslaget gøre det mere attraktivt for folk at spare op på en etableringskonto.
Forslaget forhøjer både aldersgrænse og indskud, og endvidere sker der en forbedring af afskrivningsadgangen.
Vi støtter som sagt forslaget, der også er indeholdt i finanslovaftalen, som CD står bag.
Klaus Kjær (DF), 1998-12-04:
Lad mig indledningsvis fastslå, at Dansk Folkeparti, der ikke er med i finanslovaftalen, naturligvis heller ikke er bundet af aftalen.
Dette skattelovforslag og de efterfølgende fire forslag er alle en del af aftalen om finansloven.
Nogle af forslagene er Dansk Folkeparti ubetinget positiv over for, mens vi er ubetinget imod andre.
L 120 er et af de forslag, som Dansk Folkeparti kan støtte.
Forslaget forbedrer og øger muligheden for at indskyde på etableringskonti, hvorved lønmodtagere tilskyndes til i øget omfang at spare op til etablering af selvstændig erhvervsvirksomhed.
Forslaget indeholder tre elementer, som alle er forbedringer af de eksisterende betingelser for indskud på etableringskonto.
For det første kan der efter forslaget foretages indskud på etableringskonto allerede fra det 40. år mod nu det 46. år.
Samtidig medfører forslaget en forlængelse
, indtil kontohaveren fylder 55 år.
Størrelsen af det årlige mulige indskud forhøjes fra 50.000 kr. til 100.000 kr., og samtidig sker der forbedringer af afskrivningsadgangen for de investerede kontomidler.
Dansk Folkeparti kan som nævnt støtte dette forslag.
Aage Frandsen (SF), 1998-12-04:
Dette forslag indebærer, som det fremgår af bemærkningerne, at skatteministeren synes, det er en god idé at forære
erhvervslivet 35 mio. kr. på årsbasis, i 1999 godt nok kun 10 mio. kr.
Jeg ved ikke, om skatteministeren synes,
det er en rigtig god idé, eller om det er
Vi mener ikke, at den godgørenhed, som skatteministeren her udviser over for dansk erhvervsliv, er det, vi har brug for i øjeblikket, hvor man trækker penge fra andre mennesker.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1998-12-04:
Den Konservative skattepolitiske ordfører, hr. Flemming Hansen,
kan desværre ikke være til stede, og derfor skal jeg på hans vegne fremføre De Konservatives synspunkter, og det gælder i øvrigt de resterende skatteforslag, som er på dagsordenen for i dag.
Dette lovforslag, L 120, er en del af finanslovaftalen for 1999, og forslaget er en forbedring af mulighederne for at indskyde på etableringskonto.
Det er glædeligt at konstatere, at der i det danske samfund er stadig flere, der ønsker at være selvstændige, efter at man i mange år har hørt det modsatte, og derfor støtter vi forslaget.
Frank Aaen (EL), 1998-12-04:
Det er bare for at få det skåret helt ud i pap: Venstre går ind for regelforenkling, når det giver penge til de selvstændige erhvervsdrivende.
Når der er penge i det, gør det ikke noget, at reglerne bliver mere bøvlede.
Preben Rudiengaard (V), 1998-12-04:
Men vores vigtigste mål med det er, at vi nu prøver at være med til at sikre en opsparing til egen virksomhed, og det står højt for os på dagsordenen, for det er immervæk vores erhvervsliv, som skal prioriteres, således at vi har råd til den ekstravagance, som vi ser her i landet i mange andre sammenhænge.
Frank Aaen (EL), 1998-12-04:
Fra denne talerstol hører vi flere gange om måneden Venstre snakke om regelforenkling, regelforenkling, regelforenkling.
Hvis nu Venstres ordfører lige hørte sin egen tale igennem, lød det så, som om det var en skattelov, der indebærer regelforenkling?
Man skal holde regnskab med, at man først trækker pengene fra det ene sted, og nogle år efter skal man trække 70 pct. af dem fra et andet sted.
Det er da vist bøvlet, er det ikke?
Preben Rudiengaard (V), 1998-12-04:
Jeg er ordfører aktuelt i stedet for fru Mariann Fischer Boel, og jeg skal udtrykke, at vi fra Venstres side med tilfredshed ser, at de negative konsekvenser, som pinsepakken havde på incitamenterne til at spare op på etableringskonto, nu fjernes med dette lovforslag.
Aldersgrænsen forhøjes fra 40 år til 46 år, når det drejer sig om indskud på kontoen, ligesom tidspunktet for anvendelse af midlerne skydes til det år, hvor kontohaver fylder 55 år.
Herefter er satserne 70:30.
Der er vel generelt en holdning til, at det er vigtigt at sikre opsparing i egen virksomhed, og incitamentet skulle med dette forslag være genetableret.
Jeg skal meddele, at Venstre støtter forslaget.
Bjarne Laustsen (S), 1998-12-04:
Forslaget er en del af finanslovaftalen for 1999, og det retter sig mod at få flere til at starte egen virksomhed i Danmark.
Vores selvstændighedskultur er alt for svag, og alt for mange unge drømmer om at være lønmodtagere uden økonomisk ansvar for en virksomhed.
Vi må søge at gøre det attraktivt at etablere
egen virksomhed, og en måde at mindske den økonomiske risiko på er at give folk bedre råd til at etablere sig.
Derfor dette forslag, hvor vi gør det mere attraktivt at spare op til etablering af egen virksomhed.
Aldersgrænsen for indskud forhøjes fra 40 år til 46 år, og det opsparede beløb skal blot anvendes senest i det år, hvor man fylder 55.
Det bliver muligt at spare dobbelt så meget op som hidtil, nemlig 100.000 kr.
Desuden forbedres adgangen til afskrivninger.
Poul Andersen (S), 1998-12-04:
Jeg skal ikke stå og gentage mig selv i forhold til det, som jeg sagde tidligere om busselskabet Combus, og også til det, som ministeren har været inde på om den regionale drift, men der fremkom et spørgsmål om, hvorvidt privatisering er den eneste løsning, og om det er det, Socialdemokratiet vil i årene fremover.
Jeg skal gøre hr. Søren Kolstrup opmærksom på, at i andre offentlige selskabskonstruktioner har vi peget meget på kontraktstyring.
f.eks. med Odense-Svendborg-linjen, hvor man i DSB får belyst, hvad det er for et serviceniveau, hvad er det for et antal passagerafgange osv., og hvor vi så som politikere siger i udmeldingen, når vi beder nogle om at varetage et område: Det er det, vi forventer.
Jeg tror, der er mange områder, der kan håndteres som det konkrete tilfælde, jeg har fortalt om, men kontraktstyring er også en udmærket foreteelse for igen at få den service, som vi som politikere forventer, og også til en fornuftig pris, der er aftalt på forhånd.
Så der er sammenhæng i tingene.
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-12-04:
Det er meget sjovt at komme til at rode lidt op i, hvordan den historiske baggrund for det her er.
Det er jo ikke helt rigtigt, som ministeren siger, at vi nu er tilbage ved det gamle private system.
Det gamle private system var jo private busselskaber, som kørte i koncessioner, og det var faktisk et ganske fornuftigt samarbejde mellem en offentlig styring og privat virksomhed.
At man måske dengang gjorde for lidt ud af at holde øje med prisudviklingen blandt de små private busselskaber, var det uheldige.
Koncessioner må vi ikke bruge mere.
Nu skal alt udbydes, og det er også helt fint, hvis det er private penge, der deltager i konkurrencen om at få de busser og de ruter kørt.
De er nedlagt, og de opstår desværre aldrig ingen, uanset hvordan vi indretter det.
Det er den kedelige historiske baggrund for den situation, vi er i nu, og den linje behøver vi i hvert fald ikke at fortsætte.
Søren Kolstrup (EL), 1998-12-04:
Jeg er enig med trafikministeren i, at der er megen logik i denne sag.
Går man først ind på EU's udliciteringsregler, er det ganske klart, at man havner i denne situation.
Deri er der ikke noget mærkeligt.
Jeg er ganske enig med trafikministeren i denne beskrivelse.
Men det springende punkt er, om man opfatter udliciteringen og privatiseringen og liberaliseringen som verdens endestation, eller om man vil undgå disse regler ved at lægge busdrift direkte ind under det offentlige, direkte ind under demokratisk styring og måske finde nye, mere selvorganiserende former for offentlig drift, som overhovedet ikke er til diskussion i dag.
Det er dér, vi står ved et vadested.
Det er, som om man i dag siger, at der kun er ét skud i bøssen.
Nej, der er flere skud i bøssen.
Sonja Mikkelsen (S), 1998-12-04:
Det kan jeg godt forstå, at hr. Søren Hansen gjorde i 1995, for da var Combus for det første overhovedet ikke klar til at blive solgt, og for det andet var busmarkedet anderledes på det tidspunkt.
Da havde man ikke gennemført det, man har nu, hvor stort set al trafik har været i udbud og derfor er kommet over i markedskræfternes boldgade.
Det er en udvikling, som er en følge af, at vi har et udbudsdirektiv, der skal følges.
Vi er simpelt hen pisket til at lave disse udbudsforretninger, og det hænger jo sammen
med, at busdrift fra tidernes morgen har været i privat regi. Det er ikke noget nyt fænomen.
Det er jo ikke sådan, at vi her har en situation, hvor det altid har været offentligt, og at vi pludselig er begyndt at privatisere.
Det er et område, der altid har været privat og baseret på privat entreprenørskab, når det drejer sig om den lokale og regionale trafik.
Kun den landsdækkende og mere overordnede regionale trafik var en del af DSB's naturlige aktiviteter som følge af, at man ikke havde jernbaneskinner alle steder.
Da vi lavede loven om den regionale kollektive trafik, besluttede vi her i Folketinget, at vi skulle lave en anden struktur på det her, og i den sammenhæng traf vi faktisk den beslutning, der indebar den udvikling, vi senere har set på dette område.
Men i virkeligheden vender vi jo bare tilbage til den situation, der var, eller jeg vil sige, at vi fastholder den situation, der var.
Den eneste forskel er, at vi nu siger, at med den ansvarsændring, der er sket, hvor vi har lagt ansvaret for den kollektive trafik på regionalt og lokalt plan ud til amterne, er der ikke længere noget argument for, at vi skal drive et statsligt busselskab, fordi det er nu amterne, der bærer ansvaret for busdriften i dette land, medens staten bærer ansvaret for statens jernbaner.
Dermed er det for mig at se og for regeringen at se en helt naturlig konsekvens af, at vi har lavet den ændrede og mere klare ansvarsdeling, som vi gennemførte med loven om den regionale kollektive trafik.
Så der er her ikke tale om et ideologisk opgør, men alene om en konstatering af, at vi har skabt en større klarhed på dette område, og vi har adskilt, hvad der er det privates opgave, og hvad der er det offentliges opgave.
Jeg vil sige til hr. Søren Kolstrup, at det offentliges opgave her er at sørge for et serviceniveau og sørge for, at der er en ordentlig betjening i de lokale yderområder osv.
Det er det offentliges opgave, det er det, amterne har fået som deres ansvarsområde, og som vi forventer, at de lever op til, men vi har ikke givet dem det ansvar, at de skal drive busserne.
Her har vi sagt til dem, at de skal bruge de private busoperatører, og det er fortsat meningen.
Søren Kolstrup (EL), 1998-12-04:
Jeg skal blot høre, om det er korrekt opfattet, at trafikministeren med dette lovforslag og Socialdemokratiet med dette lovforslag ønsker at falde sammen med Venstre på dette punkt og ønsker, at nu skal vi altså én gang for alle have en meget grundlæggende privatisering.
Eller skulle det være sådan, at man ønsker, at f.eks. andre offentlige selskaber kunne komme ind, og at man kunne genvitalisere
offentlig drift på en ny og bedre måde?
Mit spørgsmål går altså på: Står vi nu her ved et vadested, der hedder, at vi én gang for alle siger farvel til offentlig drift på busområdet, og er det korrekt opfattet, at Socialdemokratiet her er ét hundrede procent enig med hr. Heiselberg, der står dernede, og smelter helt sammen med hr. Heiselberg i dette spørgsmål?
Mit spørgsmål er foranlediget af, at hr. Søren Hansen den 27. januar 1995 tog afstand fra, at man blot solgte 25 pct.
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-12-04:
Det er selvfølgelig et offentligt monopol, men vi står ikke og skal vælge mellem et offentligt og et privat monopol, selvfølgelig gør vi ikke det.
Men vi taler bare om, hvilken retning vi kører i, og her synes jeg, vi kører i retning af nogle store, offentlige selskaber, danske og udenlandske, som udkonkurrerer al national og mindre virksomhed i Danmark, og det synes jeg ikke, at staten skal medvirke til.
Det er på mange måder statens opgave også igennem sin politik at modvirke, at markedsøkonomien ødelægger det samfund, som vi ønsker.
Søren Kolstrup (EL), 1998-12-04:
Det er lige et spørgsmål til politisk afklaring.
Hr. Ole M. Nielsen, sådan forstod jeg det, vil gerne sikre, at i hvert fald så mange mindre vognmænd som muligt kan komme på banen, og han havde mange kritiske bemærkninger om Combus.
Mit spørgsmål til hr. Ole M. Nielsen lyder: Hvad anser hr. Ole M. Nielsen for mest demokratisk, et privat monopol eller et offentligt monopol, hvor han og jeg og hele den danske befolkning kan få indflydelse?
Er perspektivet et privat monopol eller et offentligt monopol, hvis vi nu antager, at det er valget?
Hvad er mest demokratisk?