runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bodil Kornbek (KRF), 2002-05-07:
Kristeligt Folkeparti kan overordnet set godt støtte lovforslagets intentioner, nemlig det at skabe den størst mulige åbenhed, når det gælder adgangen til de offentlige arkivalier.
Forslaget indeholder jo en større grad af ligestilling mellem de statslige og kommunale arkivalier med hensyn til afleveringspligt og tilgængelighed, og det finder vi jo særdeles hensigtsmæssigt.
Vi finder også, at det er et skridt i den rigtige retning, at forslaget indeholder nedsættelse af den generelle tilgængelighedsfrist for offentlige arkivalier, nemlig fra 30 til 20 år.
lovforslaget opretholder jo også, at de statslige myndigheder, så vidt det er muligt, skal aflevere deres arkivalier, inden de er 30 år gamle.
Det synes vi også virker meget fornuftigt og positivt, men nu kommer så det andet men.
Forslaget giver ikke brugerne forbedrede ankemuligheder
vedrørende afslag på arkivadgang
, og der finder vi i Kristeligt Folkeparti, at det er et område, vi gerne vil have, at der bliver sat fokus på under udvalgsarbejdet, hvis det er muligt selvfølgelig.
Vi ser gerne mulighed for et uafhængigt ankenævn, eller, hvis der er forslag fremover i arbejdet her, muligheder, som i hvert fald tilgodeser brugerne på det her område.
Hvad enten det så er få eller mange, der har brug for det, så synes vi, at det er vigtigt at se på den retssikkerhed.
Vi er positive, men vi ønsker også nogle ændringer.
Naser Khader (RV), 2002-05-07:
Det Radikale Venstre er meget enig i de intentioner, som ligger til grund for den revision af arkivloven, vi behandler i dag.
Vi hæfter os positivt ved de hensigter om liberalisering, øget åbenhed og gennemsigtighed, og vi hæfter os ved de reelle tiltag, som regeringen er kommet med i denne sammenhæng, nemlig at tilgængelighedskriteriet er sat ned til 20 år, at 80-års-tilgængelighedsfristen er nedsat til 75 år, at der indføres tidsfrister for behandling af ansøgninger, og at der indføres parallelle regler for de kommunale og statslige arkivalier.
Her tænker jeg bl.a. på, at tilgængeligheds- og afleveringsfristen ikke er synkroniseret, så man kan frygte et efterslæb, og jeg tænker på de upræcise undtagelsesbestemmelser, der potentielt kan medføre, at nedsættelsen af tilgængelighedskriteriet ikke bliver reelt.
Desuden undrer det os, at ministeren i Politiken den 19. april 2002 kan udtale, at døren til arkiver sparkes op, når man samtidig fastholder den nuværende ordning i forbindelse med oplysninger om enkeltpersoners private forhold.
En sådan ændring vil selvfølgelig kræve flere ressourcer, det er der nok ingen tvivl om, men det ville have været et betydeligt fremskridt.
Desuden må vi også fremhæve den anke, som kommer fra brugerne, nemlig at der med dette lovforslag ikke er taget initiativ til at indføre en uafhængig klageinstans, og at man end ikke har fulgt både brugerrepræsentanterne og tilgængelighedsudvalgets ønske om at udvide tilgængelighedsudvalgets virke i den retning, så vi dermed sikrer en større brugerkontrol.
Hvis der ikke er grund til at klage, og det hævder ministeren der ikke er, så undrer det naturligvis, at brugernes erfaringer siger det modsatte.
Alt i alt er det et forslag til en tiltrængt ny arkivlov, vi er blevet præsenteret for, og på den baggrund vil Det Radikale Venstre gerne støtte forslaget, men lovforslaget er ikke så liberalt, som vi kunne ønske det af en liberal regering.
Lene Garsdal (SF), 2002-05-07:
Da vores kulturpolitiske ordfører, hr. Ole Sohn, ikke kan være til stede, skal jeg her redegøre for SF's holdning til forslaget:
Kulturministeren har sagt, at den nye arkivlov vil sparke døren op til de offentlige arkiver.
Det er en lige lovlig flot bemærkning.
Forslaget indeholder rigtig nok flere fremskridt i retning af øget åbenhed, som SF længe har talt for, og det er glædeligt.
Vi mener imidlertid, at lovforslaget kunne og burde have forbedret mulighederne for tilgængelighed yderligere.
Især anser vi det for en alvorlig svaghed, at lovforslaget ikke rummer væsentlige skridt i retning af øget gennemsigtighed i myndighedernes behandling af ansøgninger om arkivadgang og forbedret retssikkerhed for brugerne.
Det er et skridt i den rigtige retning, at der fastsættes en overgrænse på 60 år for fristforlængelser for statslige arkivalier med mulighed for at tage hensyn til en parts eller individuelle interesser, når der ansøges om adgang til ikke umiddelbart tilgængelige arkivalier.
Det er også godt, at tilgængelighedsfristen for offentlige myndigheders arkivalier nedsættes fra 30 til 20 år.
Men det kan vise sig i praksis ikke at få nogen betydning, eftersom der i lovteksten står, at myndighederne kun skal tilstræbe at aflevere deres arkivalier til Statens Arkiver, inden de er 30 år gamle.
Herved opstår en klar risiko for et afleveringsefterslæb på op til 10 år, hvilket i praksis vil kunne mindske værdien af den foreslåede fristnedsættelse.
Afleveringsfristen skal selvfølgelig være identisk med tilgængelighedsfristen. Nedsættelsen af 80-års-fristen for adgang til arkivalier indeholdende enkeltpersoners private og økonomiske forhold til 75 år er for lille.
Den bør længere ned, således at det alene er enkeltoplysninger om enkeltpersoners private forhold, der bør omfattes af en længere tilgængelighedsfrist.
Personoplysninger kan så, som man gør det f.eks. i USA og mange andre lande, maskeres eller overstreges ved forhåndsscreening af akterne.
Hvis statsmagtens repræsentanter forholder borgerne væsentlig viden, herunder om den nære fortid,
er det ensbetydende med en forøgelse af statens magt på bekostning af borgernes magt og indflydelse.
Gøres det besværligt for borgerne at kigge landets beslutningstagere og embedsmænd i kortene, mindskes muligheden for, at borgerne kan deltage kritisk og informeret i den offentlige debat og dermed udvikle og konsolidere de demokratiske processer.
Set i dette lys er det foreliggende forslag til en ny arkivlov alene et beskedent fremskridt i retning af den øgede åbenhed, hvilket må siges at være noget uliberalt.
Da der er tale om en mindre forbedring, vil vi se positivt på forslaget, men vi vil under udvalgsarbejdet søge at sparke døren lidt mere op.
Louise Frevert (DF), 2002-05-07:
Ja, det kan godt være, at det var nogenlunde korrekt citeret.
Jeg vil sige det på den måde: Der har været nogle uoverensstemmelser, som ordføreren for Socialdemokratiet også har kunnet observere i bemærkningerne til lovforslaget, og man er kommet overens med det.
Når jeg siger det på denne måde, er det, fordi det f.eks. er i klagenævnet, at vi giver ministeren en beføjelse til at kunne gå ind som sidste ankeinstans.
Poul Qvist Jørgensen (S), 2002-05-07:
Jeg skulle lige være helt sikker på, om det virkelig er ordføreren for Dansk Folkepartis opfattelse, og at det skulle være en generel opfattelse, at tvistigheder klares ved at give ministeren en bemyndigelse.
Jeg tror, jeg citerede nogenlunde ordret.
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-07:
Først vil jeg selvfølgelig takke ministeren for det, jeg forstod som et tilsagn om at gå positivt ind i etableringen af et ændringsforslag, som betyder nedsættelse af afleveringsfristen til 20 år.
Men derudover er grunden til, at jeg tager ordet her, at jeg godt kunne tænke mig at høre, hvad ministeren egentlig mener med at fastholde det politiske ansvar.
Jeg synes måske netop, at det, der er hele kernen i denne her diskussion, er, at der netop kan være politiske myndigheder, som har en politisk interesse i at holde nogle oplysninger tilbage, og derfor er det måske lige præcis et område, hvor det politiske ansvar ikke burde præciseres så meget, som ministeren gør.
Hvad er ministerens begrundelse for så præcist her at understrege det politiske ansvar, f.eks. at en regering i dag skal have det politiske ansvar på den måde, som ministeren understreger?
Bendt Bendtsen (KF), 2002-05-07:
Det er jo sådan, at jeg kan forstå, at fru Lissa Mathiasen kan støtte et af de tre forslag, der ligger i den her pulje.
Det kunne så være spændende at høre, hvilket et det er denne gang.
Vi har ment, at det her er besparelsesforslag.
Det lægger en linje, den har vi valgt.
Jeg er ikke enig med forslagsstilleren i, at det skal skæres op i tre dele.
Man må så erkende, at sådan er livet.
Jens Peter Vernersen (S), 2002-05-07:
Jeg vil godt sige til skatteministeren, at det jo ikke er et spørgsmål om sure bemærkninger; det siger man, når argumentationen er svag.
Det er et spørgsmål om, at vi har påpeget en række urimeligheder, unøjagtigheder og uretfærdigheder i det, skatteministeren har lagt frem.
Det er sådan set det, det drejer sig om.
Det skal ikke opfattes som sure bemærkninger; det er en del af den parlamentariske debat, at vi fremfører det.
Svend Erik Hovmand (V), 2002-05-07:
Må jeg først svare på det allersidste spørgsmål.
Jeg står selvfølgelig altid til rådighed for udvalget og besvarer gerne de spørgsmål, som måtte komme, og jeg tror godt, at vi kan finde en praktisk løsning.
Dog er jeg lidt tvivlende over for det med medhold, altså i hvor stor en procent der har været medhold.
Jeg har forstået på systemet, at det har man vist ikke nogen statistik over, selv ikke efter det nuværende.
Men jeg synes, vi skal vende tilbage til i udvalget, hvordan den praktiske form skal være.
Så skal jeg lige gøre opmærksom på én faktuel ting.
Jeg henholder mig helt til det skriftlige svar, som er givet på spørgsmål 114, hvoraf det fremgår, at de kommunale vurderingssekretariater skal svare på spørgsmål og svare på henvendelser.
De skal være med til at besvare almindeligt forekommende vurderingsspørgsmål og telefoniske henvendelser og forklare, hvorledes vurderingen er fremkommet, og hvad der ligger til grund for den.
De kommunale vurderingssekretariater vil ikke kunne ændre beslutninger, som er truffet af vurderingsrådene, for i fremtiden er det jo Told og Skat, der har bemyndigelse til at træffe beslutningerne.
Men de kan forberede sager, og de kan være med til at fjerne oplagt forkerte ting, nøjagtig som man hidtil har kunnet gøre det fra sekretariatsside.
Må jeg afslutningsvis sige: Nu har vi igen haft en debat om et stort og et vigtigt emne.
For mig har det ikke været en positiv debat, og det er jeg sådan set lidt ked af at måtte sige.
Hr. Stavad var meget optaget af den demokratiske proces, men jeg synes altså, der har været mange sure bemærkninger fra Socialdemokratiets side, og jeg kan altså ikke finde nogen anden forklaring på det end den rent politiske, som vi nu har været inde på nogle gange, og som jeg ikke skal træde i mere.
Efter vores opfattelse skal man ikke bruge flere ressourcer end højst nødvendigt.
Vi skal være husholderiske i vort samfund
, og hvis vi laver et helt nyt system, der er enklere, som vi gør nu, mener vi altså, det er hensigtsmæssigt, at ressourcerne også tilpasses til systemet.
Det kan godt være, at der er nogle, der har en helt anden dagsorden og derfor er kede af, at vi laver om på systemet,
men det skal jeg ikke fordybe mig mere i.
Jeg har bare endnu en gang villet understrege vores motiv for at gennemføre denne forenkling, som vi her lægger op til.
Ole Stavad (S), 2002-05-07:
Jeg vil godt her ved afslutningen af den her debat stille et spørgsmål til skatteministeren, om han vil give et tilsagn om, at vi hver måned fra den 1. juli får oversendt til Folketingets Skatteudvalg oplysninger om antallet af klager og udviklingen i de klager, der ikke er færdigbehandlet, sådan at vi sammen med offentligheden har en mulighed for løbende at følge med i, hvordan det går.
Jeg vil også godt bede om, at ministeren oplyser, i hvor mange af de klager, der så bliver færdigbehandlet, borgerne
har fået helt eller delvis medhold, og i hvor mange borgerne ikke har fået medhold.
For man sidder jo tilbage med en frygt for, at man ved bare at give folk ret, uanset at de ikke har det, ekspederer tingene, uden at der sker den saglige behandling, der er nødvendig.
Det er et svar, som jeg mener skatteministeren bør kunne give os her i dag, og et tilsagn, som skatteministeren bør kunne give os her i dag, sådan at vi, offentligheden, alle, der har fulgt den her debat, også har en chance for at følge, hvordan det udvikler sig.
Jens Peter Vernersen (S), 2002-05-07:
Skatteministeren sluttede sit indlæg med at sige, at ministeren havde modtaget mange henvendelser, der gik i en anden retning end det, vi argumenterede for her.
Nu er det jo sådan, at alle de henvendelser, vi får i Skatteudvalget, dem, jeg får som formand for udvalget, sender jeg over til ministeren til kommentarer.
Jeg vil da godt sige, at hvis der ligger en række henvendelser, der på den måde kunne give et helt andet billede af det, end det, vi siger, havde det da sådan set været nyttigt nok, at Skatteudvalget havde været bekendt med det.
Det er ikke noget, ministeren er forpligtet til, men på den anden side, hvis der ligger så meget, som kunne give et helt andet billede, ville det da have været interessant at have set det.
Det kan jo ikke være sådan, at vi skal bede om aktindsigt for at få disse materialer frem.
Nu må jeg ikke referere fra deputationen, hvor vi havde KL, Kommunernes Landsforening, på besøg, men jeg vil godt sige, at jeg ikke er sikker på, at ministeren ville være så skråsikker i sit synspunkt med hensyn til, hvordan det her kan overtages, hvis ministeren havde hørt KL's argumentation i Skatteudvalget.
Så er jeg faktisk mere sikker på, at ministeren ville være aldeles usikker, også fordi man taler om vilkårlighed, når man taler om, hvem der skulle løse opgaverne fremover.
Så vil jeg også lige sige til slut: Det er da fuldstændig ubegribeligt, at ministeren, der trods alt burde have indsigt, gang på gang kan sige, at Socialdemokraterne vil hæve skatterne.
Sagen er jo, at i de 9 år, vi havde en socialdemokratisk ledet regering, var skatterne holdt i ro.
Jeg har godt nok hørt noget om, at skatteministeren har været ude med noget om et følelsesmæssigt skattetryk.
Det bliver interessant at se, når embedsmændene i Skatteministeriet skal til at finde ud af, hvordan det defineres.
Men sagen er jo, at det ikke var tilfældet.
Og da vi havde en borgerlig regering tidligere, så man præcis det samme billede.
Så derfor er det mig ufatteligt, når vi diskuterer så alvorlige ting som den her ejendomsvurdering, at skatteministeren ikke kan lade være med at komme med sin Venstrepropaganda heroppefra.
Lad os holde os til sagen i stedet for.
Det er faktisk det, der er brug for.
Ole Stavad (S), 2002-05-07:
Måtte jeg sige til skatteministeren, at jeg simpelt hen ikke kan få det, han siger, til at hænge sammen, for ministeren siger nu, at de kommunale vurderingssekretariater kan tage sig af en hel masse ting, som ministeren i sine skriftlige besvarelser til udvalget klart har givet udtryk for, at de ikke skulle tage sig af.
Svaret er, at de kommunale vurderingsorganisationer, jf. svaret på spørgsmål nr. 113, skal udføre de samme opgaver i forbindelse med klagebehandling som tidligere, og det indebærer en række registreringsopgaver, besvarelse af almindeligt forekommende vurderingsspørgsmål, herunder at ekspedere personlige og telefoniske henvendelser.
Ministeren fortsætter i svaret med at sige, at sekretariaterne selvfølgelig kan gå i dialog, når folk ringer, og dermed besvare almindeligt forekommende vurderingsspørgsmål på telefoniske henvendelser, og så slutter det: De kommunale vurderingssekretariater vil ikke kunne ændre beslutninger truffet af vurderingsrådene, undtagen hvor det drejer sig om rene registreringsproblemer, jf. svaret på spørgsmål nr. 113.
Og nu hørte jeg ministeren nærmest give udtryk for det modsatte.
Dertil kommer, at ministeren siger, at vi ikke ved, hvor mange klager der kommer, og det er jeg helt enig med ministeren i.
Men vi bør vel i fællesskab sørge for, at der er folk til at tage sig af et klageantal, der ikke er usandsynligt, nemlig et klageantal, der er på samme niveau som sidste år.
Vi ved, at i de kommunale sekretariater kan de rette registerfejl, og vi ved, at der i den anden ende kommer klagenævn, som har de skyldrådssekretariater, der hidtil har betjent de hidtidige skyldråd, men hvem skal erstatte dem, der fjernede størsteparten af de 26.000 klager fra sidste år; hvem skal tage sig af dem?
Ministeren har ikke på noget tidspunkt, hverken som skriftlig besvarelse, i det åbne samråd eller her i salen, givet nogen som helst begrundet forklaring på, hvad der skal ske.
De forsvinder - om det er i et sort hul eller et andet sted, ved jeg ikke, men der er i hvert fald ikke givet nogen forklaring på, hvem der skal tage sig af det.
De 22 andre områder, som ministeren selv har oplyst om, omfatter det jo ikke.
Dernæst siger ministeren, at det stadig væk skal være rigtige vurderinger.
Ministeren modsiger hele tiden sig selv i sin argumentation, og derfor er det meget svært at tage debatten og forholde sig til ministeren.
Jeg synes faktisk, at det er meget værre, at man bevidst vedtager en uacceptabel lovgivning, hvor man med åbne øjne ser bort fra borgernes retssikkerhed.
Jeg synes selvfølgelig, at det er dårligt, hvis der er ting, der bliver hastet igennem og dermed kan bære betegnelsen lovsjusk.
Men jeg synes egentlig, at det politisk set er mere alvorligt, at en regering sammen med et flertal er parat til at vedtage en lovgivning, hvor det så nøgternt og sagligt er veldokumenteret, at man begår brud på den retssikkerhed, som danskerne har krav på, når vi vedtager lovgivning herinde i Folketinget.
Det synes jeg sådan set er værre end lovsjusk.
Jens Rohde (V), 2002-05-07:
Jeg tror, der er et par herrer dernede på bænkene, der skal være glade for, at de ikke taler under ministeransvarlighedsloven i dag - meget!
Til hr. Jacob Buksti: Det er jo ikke korrekt, at ejendomsværdiskatterne under den tidligere regering kun steg på grund af vurderingerne.
Hvad var det, der skete i forbindelse med indførelse af pinsepakken?
Gik den ikke fra 0,8 til 1,0?
Kan hr. Buksti bekræfte det og dermed tage de ord tilbage, som han har fremført her fra talerstolen?
Det er misinformation.
Det er jo ganske enkelt ikke korrekt.
Hr. Stavad ved udmærket, at tingene kommer til at ligge i kommunernes skatteforvaltning.
Og kan man så ikke blive enig om vurderingerne dér, ja, så er der den mulighed, at tingene kan gå til vurderingsankenævnet.
Det er ganske enkelt ikke korrekt, sagt til hr. Stavad.
Anders Samuelsen (RV), 2002-05-07:
Det, der bringer mig op, er, at Venstres ordfører tager hele diskussionen omkring skattestoppet og det velsignede i skattestoppet på ejendomsvurderingerne ind.
Jeg medgiver gerne, at det bliver vanskeligt at forestille sig ret mange partier, som går til valg på at genindføre den almindelige ejendomsværdiskat ud fra, hvad ejendommen reelt er vurderet til.
Det er simpelt hen, fordi det kan blive meget, meget vanskeligt at forklare vælgerne, hvorfor det er en god idé, på trods af at alle økonomer, alle med saglig indsigt på det her område vil sige, at det selvfølgelig er det eneste rigtige.
Man kunne vende det om og sige: Hvad er egentlig
pointen?
Vil man ikke fortsætte det her princip?
Vil Venstre ikke fortsætte det her princip med sådan et stop også på personbeskatning, sådan at man i kroner og øre fastlåser, hvor meget man maksimalt kan komme til at betale i skat, uanset hvor meget man kommer til at tjene ekstra, fordi man bliver dygtigere osv., osv.?
Det princip kan man vel ikke forestille sig, eller kunne man godt det fra Venstres side?
Jeg vil godt have Socialdemokratiets ordfører til at bekræfte, at det bl.a. er derfor, vi har den diskussion, som vi har i dag.
Jacob Buksti (S), 2002-05-07:
Jamen det bliver jo efterhånden mere og mere surrealistisk.
Altså hr. Kristian Jensen står heroppe og konkluderer, at i en kommende socialdemokratisk regering vil skattestoppet blive fjernet.
Men det har vi jo allerede fået at vide af økonomi- og erhvervsministeren at det vil det også blive under den nuværende regering, vi har fået at vide af statsministeren, at det vil det også blive under den nuværende regering, og selv hr. Peter Christensen har været fremme i pressen og sige, at det må vi vistnok gøre mere fleksibelt.
Jeg forstår sådan set overhovedet ikke det der med, at det drejer sig om, at ejendomsskatterne stiger og stiger og stiger.
Det må man da have belæg for.
Jeg vil gerne have at vide, hvor man egentlig har det fra, for ejendomsskatterne afhænger jo af, hvordan og hvorledes huspriserne udvikler sig og dermed vurderingerne, og de har det jo med at gå op og ned.
Lige for tiden stiger de faktisk ikke så meget, som de har gjort, og det er jo også derfor, at der ikke er så mange, der slår mod det loft, som regeringen lægger ind.
Så til hr. Jens Rohde
: Jamen jeg bliver mere og mere fascineret af hr. Jens Rohdes form for valgkampoptik heroppefra, hvor det er sådan, at han mener, det er et faktum, at Socialdemokratiet hev pengene op af folks lommer. Nu ved jeg godt, at det er noget, vi kommer til at diskutere i spørgetiden i morgen, men helt tilfældigt har jeg altså her de mange forskellige skattetryksmål fra Skatteministeriets hjemmeside, og hr. Jens Rohde bliver altså nødt til at acceptere og anerkende, at skattetrykket, uanset hvordan man har regnet det ud, er steget med ca. 10 pct. under Schlüterregeringen fra 42,9 pct. i 1982 til 48,8 pct. i 1993, mens det er holdt konstant svagt faldende under den socialdemokratiske regering, nemlig fra 48,8 pct. til 48,0 pct. Og så er der ikke engang indregnet, at der undervejs er sket en bruttoficering og en indregning af den særlige pensionsopsparing.
Så jeg tror, hr. Jens Rohde får meget, meget svært ved at føre historisk dokumentation for det.
Faktisk er det lettere at føre dokumentation for, at skatterne er røget i vejret, når vi har haft borgerlig regering.
Glistrup kom jo frem, fordi VKR-regeringen fra 1968 til 1971 satte danmarksrekord i stigning i skattetrykket.
Ole Stavad (S), 2002-05-07:
Jeg kan forstå, at formanden har fraveget sin beslutning fra tidligere om, at man ikke kan diskutere det foregående forslag, så jeg går ud fra, at det også er i orden, at jeg kommenterer det, der er blevet sagt.
Det er jo fuldstændig utroligt at høre hr. Kristian Jensen og hr. Jens Rohde tale om vurderinger, som om rigtige vurderinger er grundlaget for at udskrive høje skatter, samtidig med at de siger, at vurderingerne fortsat skal udføres, og de skal være rigtige.
Det er så grotesk, at alle, der sidder og følger denne her debat må forstå, at Venstre har en så dårlig sag med den her vurdering, at Venstre simpelt hen med vold og magt vil undgå at diskutere den.
Venstre vil overhovedet ikke svare på, at 32.000 klager
fra borgerne, hvis der kommer tilsvarende i år som sidste år, er der ingen til at tage sig af, at borgernes retssikkerhed i forhold til at få en ensartet behandling afskaffer man, at der er lokale forskelle på, hvilken vurdering man skal have i storbyen og ude i den lille landsby, og at man laver gennemsnit, sådan at hvis det inde i Hasseris i Aalborg stiger, og det ude i Tranum falder, så får man en gennemsnitlig ens udvikling. Det giver selvfølgelig forkerte priser, og da man får forkerte priser, er der også en stor risiko for mange klager, og derfor fratager man borgerne adgangen til at klage.
Man udskriver dermed skatter på et grundlag, som er objektivt forkert, men borgerne har ikke ret til at få det rettet.
Er det det, Venstre vil?
Det er det, det her forslag går ud på, men det er jeg ikke sikker på at hr. Jens Rohde har forstået.
Jens Rohde (V), 2002-05-07:
Hr. Jacob Buksti står her fra Folketingets talerstol og siger, at Venstre tror bare, at Socialdemokratiets ærinde er at hive penge op af folks lommer.
Ja, det gør vi, og det er jo en historisk kendsgerning at sådan er det.
Så det er ikke noget, vi behøver at tro - tro kan vi ordne om søndagen i kirken - det er et historisk faktum, vi kan forholde os til.
Hr. Buksti taler om et statsligt, centralistisk system.
Ja, hvis det er et statsligt, centralistisk system, at skatten ikke skal stige, og at ejendomsværdiskatterne ikke skal stige, så er jeg på det her punkt tilhænger af den centralisme.
Hvad er det, der er hensynet til borgeren?
Det er det spørgsmål, jeg får her fra hr. Stavad.
Mit svar er klart: I min terminologi er det bedste hensyn, man kan tage til borgeren, at de kan disponere i tryghed, fordi ejendomsværdiskatterne ikke længere stiger.
Hvad er hr. Stavads hensyn til borgerne, og hvad har vi set, bl.a. under hr. Stavads ledelse, der har været af tryghed og hensyn til boligejerne igennem de sidste 9 år?