runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lene Espersen (KF), 2003-05-28:
Jeg tror ikke, vi kommer det meget nærmere i dag.
Jeg har allerede besvaret spørgsmålene fra både fru Line Barfod og hr. Søren Søndergaard adskillige gange.
Den her sag startede som en almindelig politiklagenævnssag, som Statsadvokaten iværksatte på eget initiativ.
Der er kommet en masse påstande frem i medierne her i løbet af foråret om, hvordan andre myndigheder og andre personer skulle være inddraget i det her, og der var ligesom to scenarier.
Der var enten at tage konsekvensen af, at der var en undersøgelse i gang og sige, at så måtte den undersøgelse få udvidede beføjelser, så vi kan få undersøgt alting, eller også at sige: Jamen vil den undersøgelse komme hundrede procent til bunds i sagen, så den ene undersøgelse ikke bare bliver afløst af en ny?
Det fortjener ingen, synes jeg, og slet ikke borgerne i det danske samfund, altså at der kunne sættes spørgsmålstegn ved, hvorvidt en undersøgelse havde den rigtige substans, men også den troværdighed, som man forventer en undersøgelse skulle have.
Der synes jeg simpelt hen, at man kunne sige: Man kunne da også bare have ladet undersøgelsen køre og så udvide beføjelserne, men det fandt jeg simpelt hen ikke var formålstjenligt.
Selv om nogle måske synes, at det at nedsætte en undersøgelseskommission er et meget drastisk skridt at tage, så mente jeg ikke desto mindre, at det var i alles interesse, at der var så megen åbenhed, og at man kom så meget til bunds i den her sag, at en undersøgelseskommission var den bedste måde at få løst den problemstilling på, både for så vidt angår spørgsmål om inhabilitet, og naturligvis også for så vidt angår spørgsmålet om, hvordan man ellers kunne sikre sig, at der var tildelt de nødvendige beføjelser til de personer inden for Statsadvokaturen, som var i gang med undersøgelsen.
Line Barfod (EL), 2003-05-28:
Vi kan jo senere se på udskriften fra referatet, hvad ministeren sagde i sin første besvarelse.
Men så må ministeren kunne svare klart ja eller nej.
Da Statsadvokaten på eget initiativ havde iværksat sin undersøgelse sidste år, lavede Justitsministeriet en overvejelse om, hvorvidt den undersøgelse var fyldestgørende eller ej.
Eller havde man ikke en sådan overvejelse?
Hvis man havde en sådan overvejelse om, at Statsadvokatens undersøgelse ville sikre, at alt blev undersøgt, hvornår blev ministeren så opmærksom på, at Statsadvokatens undersøgelse ikke ville sikre, at alt blev undersøgt? Og hvad er det så for nye ting, der er sket siden da?
Søren Søndergaard (EL), 2003-05-28:
Ministeren har fuldstændig ret i, at Statsadvokaten lavede sin undersøgelse på eget initiativ.
Det, der er det interessante, er, hvordan ministeren reagerede på det, og ministeren reagerede altså overhovedet ikke før 1 år efter, hvor man så besluttede at lave en dommerundersøgelse.
Så er spørgsmålet: Hvorfor gik der 1 år?
Før en undersøgelseskommission går der 1 år, og så spørger man, hvorfor der går så lang tid.
Så siger ministeren: Jamen det er, fordi der er en række centrale personer, der er blevet inddraget.
Men de centrale personer har været inddraget hele tiden.
De har været inddraget fra første færd.
Det er derfor, jeg må spørge ministeren direkte: Er
virkeligheden den, at ministeren allerede i sommeren 2002 var fuldt bekendt med, at Politiets Efterretningstjeneste spillede en rolle og også var fuldt bekendt med, at Statsadvokaten ikke havde nogen mulighed for at undersøge Politiets Efterretningstjeneste, og at man derfor håbede, at sagen ville gå i sig selv ved, at Statsadvokaten lavede en undersøgelse, der ikke kunne omfatte Politiets Efterretningstjeneste, og at først da beviserne og ikke bare beskyldningerne kom på bordet i den seneste periode, fandt man ud af, at der ikke var nogen anden vej end at lave en egentlig kommissionsundersøgelse? Er det egentlig årsagen til, at ministeren ikke vil oplyse, i hvilket omfang eller hvornår hun blev vidende om PET's rolle i den her sag?
Lene Espersen (KF), 2003-05-28:
Nej, der må i hvert fald være et eller andet, som fru Line Barfod har misforstået.
Det, der er sagen, er, at Statsadvokaten for København sidste år, præcis den 23. maj 2002, af egen drift iværksatte en undersøgelse af Dan Lynge-sagen i medfør af reglerne om politiklagenævnsordningen i retsplejelovens kapitel 93 C. Den undersøgelse blev ikke iværksat på initiativ fra Justitsministeriet, og den gav ikke Justitsministeriet anledning til overvejelser om undersøgelsens form.
Det har jeg allerede svaret på én gang, og det gentager jeg selvfølgelig gerne igen. Det, der så er sket, og det, der er sket her i løbet af foråret, er jo, at der er kommet en lang række oplysninger frem, som i hvert fald gjorde, at man skulle have en sikkerhed for, at en sådan undersøgelse ikke blev begrænset af, at der var dele, som man i dag ikke havde kompetence til at undersøge.
Her har jeg allerede over for hr. Søren Søndergaard nævnt, at man selvfølgelig kunne have overdraget tilsynskompetence fra Rigsadvokaten til Statsadvokaten for Sjælland, i forhold til Statsadvokaten for Sjælland, og man kunne have overdraget kompetence fra Justitsministeriet i forhold til PET og Rigsadvokaten.
Det vil altså sige, at man skulle ud i en lang, kunstig øvelse for ligesom at sikre sig, at undersøgelsen kom grundigt og dybtgående ned i sagen, som det var i alles interesse.
Min holdning og regeringens holdning har været meget klar: Alt i Dan Lynge-sagen skal undersøges til bunds.
Det andet hensyn, der gjorde sig gældende, var jo, at der var en lang række ledende personer, som i dag sidder og har fremtrædende stillinger, som ville blive inddraget i de her undersøgelser.
Der fandt jeg altså, at det klogeste for at have det rene snit var at lave en undersøgelseskommission.
Men der er ingen grund til overhovedet at sætte spørgsmålstegn ved eller så tvivl om, hvem det var, der i sin tid indledte den her undersøgelse.
Det var ikke Justitsministeriet.
Det var Statsadvokaten, der på eget initiativ og i forhold til politiklagenævnsordningen iværksatte den her undersøgelse.
Derfor syntes jeg, at det rigtige var at skære igennem og sige: Jamen så laver vi en undersøgelseskommission, så alt bliver belyst én gang for alle.
Søren Søndergaard (EL), 2003-05-28:
Det forstår jeg ikke rigtig.
I sommeren 2002, hvor Statsadvokaten igangsætter sin undersøgelse, går jeg ud fra, at justitsministeren har undersøgt sagen, og så vidt jeg kan forstå, er alle de ting, der kom frem i forsommeren 2002, nøjagtig de samme ting, som nu senere er blevet gentaget; der er altså ikke kommet noget nyt frem. Og ministeren giver i sin besvarelse, da jeg spørger ministeren, hvad det er for noget nyt, der er kommet frem, heller ikke noget nyt.
Derfor undrer det mig meget, at man ikke i sommeren 2002 besluttede at lave den store undersøgelse og nedsætte en undersøgelseskommission.
Der må være en eller anden grund til, at man ikke besluttede det dengang, når man så beslutter det nu.
Ministeren siger: Jamen der er jo en hel masse fremtrædende personer, der er blevet inddraget.
Men de var også inddraget dengang, og PET var også inddraget dengang.
Det stod i alle aviserne.
Den tidligere statsadvokat var inddraget.
Der var ingen af dem, der er kommet med senere, som ikke var inddraget på det oprindelige tidspunkt, da sagen kom frem.
Så hvad er grunden til, at der skulle gå 1 år, før ministeren tager beslutningen om at lave en egentlig undersøgelseskommission?
Hvorfor skulle der gå så lang tid?
Carsten Hansen (S), 2003-05-28:
»Vil ministeren redegøre for, hvordan midler, der på finansloven 2003 er bevilget til genopretning af tilskud til handicappedes aftenskoleundervisning, er endt i Socialministeriet og ikke Undervisningsministeriet?« Skriftlig begrundelse
Der henvises til begrundelsen for spørgsmål nr. S 3349.
Nicolai Wammen (S), 2003-05-28:
Der er ingen tvivl om, at det er en opgave at få folk tilbage i beskæftigelse, og derfor har vi også tidligere i dag prøvet at få et svar fra statsministeren om, hvorvidt han vil stoppe fyringerne inden for staten, hvor finansministeren jo også har et hovedansvar.
Det kunne vi ikke få noget særlig klart svar på, og man må derfor formode, at man vil fortsætte med at sende endnu flere ud i den arbejdsløshed, som finansministeren ellers lige talte så smukt om at man skulle bekæmpe.
Men finansministeren har nu tre gange ikke svaret på mit spørgsmål: Hvad er det, der gør, at finansministeren har så optimistisk en prognose, når alle andre siger, at den ikke holder?
Hvem har finansministeren, der kan bakke op bag de her tal andre end finansministeren selv?
Endelig må jeg spørge finansministeren: De 85.000, kan finansministeren forestille sig et lavere tal end det?
Jeg kan forstå, at finansministeren ikke synes, de 85.000 var ambitiøst nok, selv om finansministeren tidligere har sagt, at det ville være en kæmpe opgave.
Så må jeg bare spørge finansministeren: Kan han leve med et lavere tal end 85.000?
Carsten Hansen (S), 2003-05-28:
»Vil ministeren redegøre for formålet med og brugen af de 26 mio. kr., der i finansloven 2003 er bevilget til styrkelse af fysisk og rummelig tilgængelighed for handicappede i forbindelse med folkeoplysningen?«
Thor Pedersen (V), 2003-05-28:
Jamen jeg vil sige, at det er et mål.
Nu er det ikke 85.000, der mangler; hvis man skal nå målsætningen, er det 55.000.
Men ligesom meget andet misforstår hr. Wammen meget af det, der siges, for jeg sagde udtrykkelig, at tallet helst skulle være større, at jeg synes ikke, det er ambitiøst, jeg så helst, at det var endnu større.
Men det er jo ikke 85.000, der mangler, niveauet er 50.000; 85.000 er for at nå det teoretiske mål.
Men det synes jeg ikke er ambitiøst nok, det var det, der var mit svar.
Det er et fagøkonomisk tal, der gøres op.
Men ser vi på, hvor mange der skal ud på arbejdsmarkedet, er det ikke 85.000, så er det flere hundrede tusinde, og det var det, der burde være opgaven.
Nicolai Wammen (S), 2003-05-28:
Det var en interessant svarrække fra finansministeren.
Her får vi åbenbart at vide, at 85.000 ikke nødvendigvis er tallet længere; der kan ske produktionsforbedringer osv. Så vil jeg gerne høre: Har finansministeren hermed forladt 85.000 som det antal, man skal have flere i arbejde?
For så synes jeg da, det vil være interessant for Folketinget at få det at vide.
Så vil jeg også gerne spørge finansministeren: Hvad er det, der gør, at finansministeren i modsætning til både vismænd og bankøkonomer og alle andre har så stor en optimisme i forhold til væksten i arbejdsstyrken?
Hvem bakker op bag finansministerens prognose andre end finansministeren selv?
Thor Pedersen (V), 2003-05-28:
Jeg vil sige, at både journalister, der skriver det ene og det andet, og institutioner og politikere kan have mange meninger.
Jeg ved, hvad det er for nogle mål, vi forfølger.
Alle er klar over, at det at øge arbejdsstyrken og styrke beskæftigelsen er en stor og alvorlig opgave at tage på sig.
og derfor er jeg glad for, at det er den opgave, regeringen har påtaget sig.
Vi tror på det, vi vil arbejde for det, vi har også magten til at gøre det, og så må andre følge efter, som de har gjort tidligere, og anerkende, at sådan ser det nu engang ud.
Jeg ved ikke, hvad det er for nogle optimistiske skøn, der er tale om; det må eftertiden vise.
Jeg mener overhovedet ikke, det er et optimistisk skøn at få 85.000 flere i beskæftigelse over en periode på 10 år, vil jeg gerne sige.
Men som folkevalgt ville det være for ambitiøst og optimistisk at sige, at hver eneste af dem, der ikke er i arbejde i dag, rent faktisk kunne komme ud på arbejdsmarkedet
over årene.
Vi har fastsat et tal, der er beregnet efter, at under givne forudsætninger kræver en vis økonomisk vækst et vist antal hænder i arbejde, men de forudsætninger kan jo reguleres over årene.
Der indgår mange elementer i arbejdet med at nå målet, når det drejer sig om at nedbringe den offentlige gæld, men det mål er fuldstændig uantastet.
Det ændres overhovedet ikke af nogen som helst redegørelse, for målet er udtryk for en vilje, og redegørelser og prognoser er redskaber til at regulere den måde, man når sit mål på.
Jacob Buksti (S), 2003-05-28:
Jeg skal ikke lægge skjul på, at jeg altid har været en stor beundrer af finansministerens salgstalent.
Jeg er ret overbevist om, at han kunne sælge badebukser i Antarktis.
slet ikke sammen, når den økonomiske vækst er nede på 1,6 pct. af BNP.«
Og senere står der: »Vanskelighederne viser sig tydeligt i tallene fra Finansministeriet.
Arbejdsstyrken er stort set uændret siden 2000, overskuddet på de offentlige finanser er faldet, og gældsafviklingen er langt mindre end planlagt ...
man forsøger at opretholde billedet af, at det kan lade sig gøre med skattelettelser, velfærdsforbedringer og afvikling af gælden på én gang.
Men det Kinder-æg er knækket med de nye tal fra Thor Pedersen.«
Er Børsen fuldstændig galt afmarcheret?
Nicolai Wammen (S), 2003-05-28:
Finansministeren gav i sit svar udtryk for den kovending, man har set fra regeringens side med hensyn til at fremrykke offentlige investeringer.
Efter at have skældt Socialdemokratiet ud ved utallige lejligheder har regeringen nu måttet erkende, at det måske ikke var nogen dårlig idé, men hvad vi til gengæld ikke kan få at vide af regeringen er, hvor mange penge man vil sætte ind.
Men det får vi nok ikke et klart svar på.
Derimod vil jeg godt have et klart svar på det, jeg spurgte finansministeren om angående væksten i arbejdsstyrken.
Jeg vil gerne bede finansministeren forholde sig til, hvorfor regeringen er meget mere optimistisk end både vismænd og førende bankøkonomer.
Hvad er det, der betinger denne store optimisme hos regeringen?
Er det ikke sådan, at det er en nødvendig forudsætning for, at tingene kan se bare nogenlunde ud for regeringen, at man har dette meget optimistiske skøn?
Ellers havde det jo været endnu vanskeligere for finansministeren at prøve at forklare danskerne, at han har tjek på tingene.
Thor Pedersen (V), 2003-05-28:
Hvis man tager den økonomiske redegørelse, er der i virkeligheden to nyheder i den - en, der var forventet, og en, der var knapt så forventet.
Den, der var mest forventet, er, at virkningen på den danske økonomi ville betyde, at man kom til at nedjustere væksten for BNP fra 1,8 pct. til 1,6 pct.
Det var sådan set forventningen, men i virkeligheden vidste man ikke, hvor man havnede, før analysen var færdig. Den anden er, at væksten i 2004 egentlig er større end forventet, og derfor er det rigtigt, at der ikke er tale om ufinansierede skattelettelser.
Stigningen i væksten er årsagen til, at selv efter skattelettelser har vi et større overskud her i 2003, end den tidligere regering nogen sinde har præsteret. Der er altså tale om en større vækst end forventet, og så må vi finde balancepunktet og se, hvor stor en aktivitetstilvækst vi kan tåle med den kapacitet, vi har.
Det er et spørgsmål om klog omtanke, om man kan fjerne lidt af det tryk, der bliver større end forventet i 2004, og måske bruge det til at bekæmpe ledigheden i 2003.
Hvis der er projekter, der er gået i stå af den ene eller den anden grund, men som er forudsat finansieret, må vi sikre, at de alligevel gennemføres.
Det skal vurderes, hvad vi kan hjælpe med her og nu af ting, som ikke berører finansloven, og hvad der er plads til for at glatte ud mellem 2004 og 2003.
Jacob Buksti (S), 2003-05-28:
Hvorvidt det var en lempelse, var måske et spørgsmål om sproglig definition, sagde statsministeren.
Jeg forstår på finansministeren, at sådan set er alting godt med de offentlige finanser.
Nicolai Wammen (S), 2003-05-28:
Forvirringen breder sig, når finansministeren har ordet, men jeg vil bare sige, at jeg håber, finansministeren er enig i, at en afgørende forudsætning for, at vi også fremover kan have sunde finanser - også med de store skattelettelser, regeringen har givet, selv om den ikke har pengene til dem, men håber at få dem - er, at vi får flere personer i arbejdsstyrken.
Jeg vil godt høre finansministerens reaktion på, at senioranalytiker Jes Asmussen fra Nordea har sagt: Regeringen er set med vore øjne alt for optimistisk med et skøn for væksten i arbejdsstyrken på i alt 24.000 personer i 2003 og 2004.
Vi venter, at arbejdsstyrken vil kunne stige med 8.000 personer, præcis som vismændene.
Jeg vil gerne bede finansministeren om at forklare, hvordan det hænger sammen med de sunde finanser, han netop har udtalt sig så nydeligt om.
Thomas Adelskov (S), 2003-05-28:
Nu kan jeg forstå, at finansministeren ikke mener, det er ambitiøst nok med et tal på 85.000 flere, der skal ind på arbejdsmarkedet, men at ambitionen burde være flere hundrede tusinde.
Så vil jeg da egentlig godt give finansministeren tilsagn om, at det vil Socialdemokraterne gerne medvirke til.
Kunne finansministeren her i dag løfte sløret lidt for, hvilke initiativer finansministeren agter at tage i den anledning, så vi kan gå tilbage og forberede os på de initiativer, der skal til for at få de flere hundrede tusinde tilbage på arbejdsmarkedet?
Man kan jo i hvert fald konstatere, at den økonomiske politik, der er ført indtil nu, har haft den modsatte virkning.
Thor Pedersen (V), 2003-05-28:
Når man siger, det går godt i Danmark, er det set i forhold
Det, der påvirker dansk økonomi, er det konjunkturforløb, vi ser i landene omkring os; det er det, der præger dansk økonomi.
Vi har i virkeligheden været så heldige, at vi har haft det, der hedder sunde offentlige finanser, og det vil sige, at vi er i stand til at leve med, at indtægtsgrundlaget viger som følge af konjunkturerne, og i øvrigt også kan leve med, at udgifterne til forsørgelse kan stige som følge af konjunkturerne.
Det skyldes de sunde offentlige finanser.
Jeg forstår godt spørgeren, for det reelle overskud på statens saldo for 2002, altså regeringens første år, er det største nogen sinde.
Det er aldrig overgået i danmarkshistorien.
Men det overskud, der tegner sig for 2003, er større end noget overskud, den tidligere regering på noget tidspunkt har oplevet, når vi taler om det, der hedder den strukturelle saldo, som er renset for engangsforbedringer.
Det er det største nogen sinde, det er ca. 14,8 mia. kr.,
når det er renset for engangsindtægter.
Jeg forstår godt problemet, når man taler om, at der mangler penge.
Sandheden er den, at der er flere penge, end den tidligere regering nogen sinde har haft, men når tallet kunne være større dengang, var det, fordi man fremrykkede indbetalinger fra moms og fra afgifter og skat, så man kunne have 13 måneders indtægter og 12 måneders udgifter.
Men de fiflerier benytter denne regering sig ikke af. Derfor må jeg sige, at de udsving, der forekommer, er fuldstændig indeholdt i det, der hedder den langsigtede trend, altså sunde offentlige finanser.
Sådan er det bygget op, så der er ikke tale om, at man foretager særlige foranstaltninger af hensyn til udviklingen på dagsaldoen eller den offentlige sektors saldo.
Der er brug for, at de automatiske stabilisatorer, som det hedder i fagsproget, kan arbejde, og det kan de med en sund offentlig økonomi som grundlag.
Nicolai Wammen (S), 2003-05-28:
»Hvad vil regeringen gøre for at rette op på det faldende overskud på statens finanser?«
Skriftlig begrundelse
Der henvises til begrundelsen for spørgsmål nr. S 3426.
Thor Pedersen (V), 2003-05-28:
Jeg har jo sagt det: Der er ikke noget bestemt ønske.
Der er tale om, at de faglige personer, der er ansat for at løse en opgave, arbejder, og der er ikke noget bestemt ønske, der er ikke nogen direktiver, og der er ikke nogen informationer fra ministeren eller andre.
De arbejder, og det første, jeg ser, er et færdigt produkt.
Sådan er det.
Jeg blander mig ikke i den, og jeg kunne ikke drømme om at blande mig i den.
Jens Peter Vernersen (S), 2003-05-28:
Det, der sådan set er helt afgørende, er at få oplyst af finansministeren, om der - efter at der har foreligget et skøn - i den sidste ende er foretaget den nedjustering, der spørges til, fordi man har ønsket at give et andet billede, og det synes jeg egentlig finansministeren bare skulle svare stille og roligt på.
Der er jo ikke nogen grund til at køre det højt op, og hvis vi ikke får et ordentligt svar på, om der er sket den nedjustering i forløbets sidste fase, må vi jo arbejde videre med sagen.
Men vi kan jo lige så godt få det afklaret her på dette tidspunkt.
Thor Pedersen (V), 2003-05-28:
For det første må jeg sige, at der er ingen, der overhovedet kan genkende et sådant forløb.
For det andet skal man helst tale sammen, og der er ikke nogen adskillelse mellem dem, der kaldes topfolk og embedsmænd.
Det er deres fælles ansvar, og det er klart, at jo større erfaring de, der er ansat på et specifikt område, har, jo større er deres ansvar for, at de bruger deres viden rigtigt. Sådan vil det være.
Det er jo et fletværk, et netværk af informationer og erfaring, der ender i et færdigt resultat, og det er en proces, hvor tallene hele tiden ændres på grund af de informationer, der kommer.
Det er derfor, det tager ca. 2 måneder.
Og det er derfor, der kommer en ny analyse i december måned, for så er tallene ændret endnu en gang.
Jeg mener, at realiteten i analysearbejdet i Finansministeriet er fuldstændig på linje med det, der gælder for andre institutter, og det er det, vi belyser i decemberredegørelsen.
Nicolai Wammen (S), 2003-05-28:
Jeg er altså nødt til at spørge finansministeren, og det er jo sidste anledning, for det er mit sidste spørgsmål: Er det en usand fremstilling, Berlingske Tidende giver?
Jeg har spurgt om det tre gange, og jeg har fået adskillige: Jamen på den ene side og på den anden side.
Er det, der stod i Berlingske Tidende i torsdags, usandt, hr. finansminister?
Ja eller nej?
Thor Pedersen (V), 2003-05-28:
Jeg må sige, at den artikel gør ikke Berlingske Tidende ære ud fra det almindelige og hæderlige synspunkt, at det, man skriver, skal være korrekt.
Der foretages ikke kreative tilpasninger i forbindelse med strukturanalyser eller udarbejdelse af skøn, og hvem der taler med hvem, skal ministeren ikke nødvendigvis godkende forinden. Jeg vil sige igen, at der er ikke tale om topfolk og embedsmænd.
Der er tale om embedsmænd, der er ansat på forskellige niveauer til at løse hver deres del af en opgave i forbindelse med en strukturanalyse, og sådan skal det være.
Jeg håber sandelig, man taler sammen, jeg håber, at både top og bund taler sammen på de områder, hvor der er et arbejde at udføre.
Så vil jeg bare sige igen, at det er jo ikke den yngste fuldmægtig, der i virkeligheden har ansvaret for det endelige resultat.
Det er den samlede kompetence og erfaring i systemet, og sådan skal det være.
Det er jo det, der giver troværdigheden.
Karen J. Klint (S), 2003-05-28:
»Agter regeringen, da handleplanen for handicapområdet ikke omfatter en særlig mærkning af fødevarer, så folk med allergi bedre kan foretage indkøb, gå på restaurant m.v. og dermed undgå at købe eller spise noget, som udløser deres allergi, ved siden af handlingsplanen at arbejde for en sådan mærkning?« Skriftlig begrundelse
Spørgeren er bekendt med, at der f.eks. i England er en mærkning på menukort med symboler for de mest udbredte fødevareallergier, så gæster let kan orientere sig om indholdet, før de bestiller en ret, og da flere og flere borgere rammes af fødevareallergi og astma, vil en sådan mærkning være en god hjælp for at undgå anfald provokeret af fødevarer, som allergikere ikke kan tåle.