runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-12-05:
Det er da muligt, at man kan anvende de samme ord, men man kan altså ikke anføre dem med samme styrke. For det er sådan, at der er meget, meget stor forskel på at være optaget af et tungt parlamentarisk arbejde i Strassbourg og Bruxelles og samtidig passe et tilsvarende tungt parlamentarisk område og tunge opgaver her i København og så det forhold f.eks. at være folketingsmedlem og borgmester i en københavnsk forstadskommune.
Det tror jeg at enhver kan regne ud, når vi snakker fysikkens love og transporttider og mulighed for at være på den samme arbejdsplads samme dag eller på begge arbejdspladser samme dag.
Det er to forskellige, meget forskellige, regimer.
Må jeg så ikke sige til hr. Arne Toft, at styrelseslovens § 16 omhandler spørgsmålet om byrådsmedlemmers mulighed for at få fri fra deres arbejde, ikke som byrådsmedlemmer, men det arbejde de har i deres civile liv.
Det er altså en bestemmelse, der regulerer det forhold, at når man er blevet valgt til et byråd, så har man krav på at få fri fra sit arbejde for at kunne passe sit byrådsarbejde, og den ret omfatter ikke borgmestre.
Så man kan altså ikke være skolelærer i kommune et og borgmester i kommune to og så få fri fra sin lærergerning dag ud og dag ind i kommune et med henvisning til, at man er borgmester.
Det er jo selvfølgelig med henvisning til, at det
at være borgmester er at betragte som en hovedbeskæftigelse.
Så det er altså ikke et spørgsmål eller en bestemmelse, der regulerer, hvor meget borgmesteren skal være på sit rådhus, sådan som hr. Arne Toft fremlagde det.
Det er ikke en regel, der siger, at borgmesteren ikke må få fri fra sit arbejde som borgmester.
Det er i høj grad borgmesteren selv, der fastlægger sin borgmestergerning, og derfor ser man da også masser af landets borgmestre, som jo dagligt, og heldigvis for det, befinder sig uden for rådhuset og deltager på møder rundtomkring i landet.
En del har arbejde ved siden af, og nogle ganske få gennem tiderne har så også haft et sæde i Folketinget.
Poul Qvist Jørgensen (S), 2003-12-05:
Jeg vil starte med at takke SF for fremsættelsen af dette forslag.
Det er jo en sag, som vi allerede nu har hørt har været drøftet i mange forskellige kredse, også fra de behandlende institutioners side.
Desværre har der jo været en vis tilbageholdenhed med at gå videre end det, som blev opnået i satspuljeforhandlingerne.
Jeg tror, tilbageholdenheden mest er af økonomisk årsag.
Faktisk er vi en anelse forundrede over, at vi ikke kan finde noget mere konkret, specielt i den redegørelse, vi har fået fra ministeren som oplæg til debatten i næste uge om samme emne, og især, når man henser til debatten, vi havde den 27. februar i år.
Sagen er jo, at den direkte og målbare udgift ved en gennemførelse af behandlingsgarantien utvivlsomt vil blive stor, men det er lige så utvivlsomt, at besparelsen såvel i penge som i menneskelige omkostninger langt vil overskygge udgifterne.
Må jeg minde om den lidt gamle undersøgelse, der viste, at den samfundsmæssige nettoudgift ved at have alkohol som et udbredt rusmiddel i samfundet opgjordes til 10 mia. kr.
Så der er noget at tage af, kan man sige.
Vores forventning var egentlig, at man i dag fra regeringens side ville bakke SF-forslaget op med et forslag til en ændring af lov om social service og selvfølgelig også de andre nødvendige lovgivningsinitiativer, på samme måde som regeringen gjorde det med behandlingsgarantien for stofmisbrug, og det synes at være en fremkommelig vej frem undervejs i det satspuljeforløb, der er aftalt. Jeg må indrømme, at jeg faktisk har forberedt at sige noget om et par mere tekniske detaljer.
Vi vil få nogle vanskeligheder med at sikre os en rigtig rådgivning af de folk, der søger en behandling, og der er jeg jo nok nødt til at sige om SF's forslag, at det måske nok kommer til at lyde lidt voldsomt, hvis hvert enkelt menneske med et alkoholproblem selv skal bestemme omfanget af og hvilken behandling, der skal finde sted.
Man skal jo nok passe lidt på med forskellige modefænomener, gurudyrkelse, og hvad der ellers kan opstå. Det andet, som også allerede er nævnt, er, at vi vil få
et kolossalt behov for mere, bedre og relevant uddannelse af det personale, der får lov til at beskæftige sig inden for det her område.
Sammen med narkobehandlingsområdet er det et af de steder, hvor der råder den mindst kvalificerede uddannelse i forhold til, at man får lov til at grave dybt inde i andre menneskers indre.
Forslagene omkring behandlingskapaciteten ligger der også, de ligger jo i Kornumrapporten.
Lad os da bare komme i gang med det i stedet for at henskyde det til fornyede undersøgelser og nye erfaringsindvindelser osv.
Vi behøver ikke mere viden for at komme i gang, hverken på den uddannelsesmæssige side eller i forhold til at få etableret en fri adgang til behandling - ikke begrænset af høje mure rundt om de enkelte amtskommuner, eller hvad der nu måtte være af forskellige årsager til, at folk med et relevant behov for en behandling ikke får den.
Så vi bakker i det hele SF's forslag op og synes, at det er helt rigtigt at få det med ind i den samlede drøftelse, som vi jo bl.a. skal have i næste uge om dette væsentlige område.
Arne Toft (S), 2003-12-05:
Det, fru Gudrun Laub siger fra talerstolen her, er jo ikke noget, der har noget som helst at gøre med det forslag, der ligger.
Vi har jo ikke fremsat forslag om, at vi ikke kan sidde i Folketinget og i en amtskommune, at vi ikke kan sidde i Folketinget og i en kommune, at vi ikke kan sidde i en kommune og i et amt.
Det har vi ikke fremsat forslag om.
Vi har fremsat forslag om, at man ikke kan sidde som borgmester i en kommune og være medlem af Folketinget.
Nu er det vedtaget, at man ikke kan sidde i Folketinget og i Europa-Parlamentet.
Synes fru Gudrun Laub, at man som borgmester godt kan sidde som borgmester og i parlamentet?
Jeg har meget svært ved at forstå, at man bøjer sig for EU, hvis man er imod, at de kan sidde to steder.
Villy Søvndal (SF), 2003-12-05:
Fru Gudrun Laub sagde, at jeg skulle lade være med at inddrage almindelige byrådsmedlemmer i debatten, men jeg gjorde det jo i forlængelse af en argumentation, der hed, at vi gerne ville gå videre og tidligere har fremsat forslag om at gå videre.
Det bygger på et grundlæggende synspunkt, som man kan være uenig i, nemlig at man skal passe sit arbejde, og at det, hvis man kender omfanget af arbejdet, er svært at gøre det tilstrækkeligt, når man har forskellige offentlige hverv samtidig.
Så derfor den udmelding.
Det, jeg så refererede til, var sådan set bare, at jeg i den offentlige debat kan se, at der jo er en voldsom debat om de medlemmer, der ikke formår at forene det. Jeg har fuld respekt for, at fru Gudrun Laub evner det.
Jeg kan bare se fra den offentlige debat, at der er eksempler - Viborg Byråd og Københavns Borgerrepræsentation - hvor man diskuterer det utilfredsstillende i, at det ikke lykkes at forene de to job.
Derfor kommer såmænd bare den stilfærdige påpegning af, at jeg synes, man skulle anerkende, at der i nogle tilfælde er et problem, i stedet for at holde den store frihedstale.
For jeg tror, der er en bred folkelig opfattelse af, at folk skal passe det, de melder sig til.
Gudrun Laub (V), 2003-12-05:
Det var sådan set det, jeg sagde: Det bør nok klargøres fra socialdemokratisk side, hvad det egentlig er, man er ude efter med det her lovforslag.
For når man kører det op med, at det er borgmester kontra folketingsmedlem, og hr. Arne Toft i sit tidligere indlæg var inde på, at der kunne blive inhabilitetsspørgsmål, hvis en borgmester også er lovgiver, så mener jeg faktisk, man komplet har misforstået det hele, for det er jo ikke det, det handler om.
Det man måske vil have, hvis man skal gå ind på tankegangen,
er jo, at borgmestre overhovedet ikke skal lave andet end at passe deres borgmesterhverv.
Jamen så fremsæt da et forslag om det, det er da udmærket.
Men der er altså ingen grund til at blande det sammen med spørgsmålet om at være folketingsmedlem.
Når man er stillet op som folketingsmedlem og valgt som folketingsmedlem, er der ingen, der kan pille ved det, heller ikke Socialdemokraterne kan hindre de enkelte medlemmer i at fastholde det hverv, ligegyldigt hvad der ellers sker, og ikke engang, hvis man bliver valgt til Europa-Parlamentet.
Der er jo nogle her, som er medlemmer af Folketinget, og som stiller op til valget til Europa-Parlamentet den 13. juni, og det kan de jo fint gøre.
Og så kan de blive siddende i Folketinget.
Det er kun Europa-Parlamentet, der kræver, at de skal træde ud, hvis de vil træde ind i Europa-Parlamentet.
Det er et EU-anliggende, som faktisk ikke berører Folketinget.
Folketinget skal ikke tage stilling til det.
Nu er hensigten med lovforslaget altså ikke så tydelig, som den burde være.
Når hr. Arne Toft derefter begynder at sammenligne et borgmesterjob med en udøvende magt, er det i hvert fald i grundlovens forstand fuldstændig malplaceret.
Den udøvende magt i grundlovens § 3 er statsmagten og absolut ikke en borgmesters magt i en kommune.
Så det er ikke samme niveau, og derfor er der ikke nogen problemer.
En borgmester skal overholde lovgivningen, og der er jo ingen her, der kan lave lovgivning alene.
Arne Toft (S), 2003-12-05:
Fru Gudrun Laub står på talerstolen og mener, at når vi fremsætter forslag, er det måske en fordel, at vi sender dem igennem hende, så fru Gudrun Laub kan afgøre, om de forslag, vi sender frem, er efter reglerne. Men til sidst vil jeg sige, at det jo er rigtigt, at en borgmester skal overholde reglerne.
Men det er jo ikke altid, at en borgmester gør det.
Gudrun Laub (V), 2003-12-05:
Nej, desværre er der jo nogle borgmestre, der ikke overholder reglerne, men det kommer sådan set heller ikke det her generelle lovforslag ved.
Hr. Ole Stavad nævnte før folketingsmedlem hr. Peter Brixtofte, som jo stadig væk er medlem af Folketinget, for det kan ingen tage fra ham før en eventuel dom og en eventuel mistet valgbarhed, og det må man jo bare tage til efterretning, for sådan er reglerne. Hr. Arne Toft siger, at jeg taler, som om jeg foreslår, at forslaget går gennem mig: Ja, jeg skal da gerne hjælpe med gode råd, for så kunne det da være, at vi kunne lade være med at spilde nogen tid og få nogle udmærkede diskussioner.
Poul Nødgaard (DF), 2003-12-05:
Det er et synspunkt, som Dansk Folkeparti til fulde respekterer, men bestemt ikke helt forstår, for det er ikke så enkelt, som Socialdemokratiet fremstiller det i det her forslag.
At der langt ind i Socialdemokratiets rækker er modstand mod partiets konsekvente linje, synes at stå lysende klart i sagen omkring Freddy Blak, der i al sin beskedenhed ønskede at være både medlem af Europa-Parlamentet og byrådet i Næstved.
indeholder som bekendt kun forbud mod, at borgmestre og også visse udvalgsformænd samtidig kan være medlemmer af Folketinget.
Men omvendt er det heller ikke anderledes, som det også kom frem, da indenrigsministeren havde ordet, at vi også har den situation, at der er mange folketingsmedlemmer - måske også i den socialdemokratiske gruppe, det ved jeg ikke, men det kunne jeg tænke mig - der har job af forskellig art ud over folketingshvervet.
Så hvis vi vil til at gå ind på det her, skulle det nærmest være en form for lovgivning, der satsede på, at hvis man var folketingsmedlem, måtte man have dét og intet andet.
Man måtte måske heller ikke have lov til at drive sin egen gård, eller hvad ved jeg.
Der er det så, jeg kommer ind på det, der for mig er det helt centrale i det her indlæg, jeg vil holde i dag, nemlig hvad vælgerne mener.
Det synes jeg er kommet for lidt frem i debatten indtil nu.
Det skal være det centrale budskab, jeg i dag sender fra Dansk Folkeparti.
Vi havde for mig bekendt første gang i danmarkshistorien et tredobbelt valg sidste gang: et byrådsvalg, et amtsrådsvalg og et folketingsvalg.
Folk stod med tre stemmesedler i hænderne, og i to situationer sendte vælgerne i henholdsvis Roskilde Amt og Ribe Amt et folketingsmedlem ind i både Folketinget og i en kommunalbestyrelse.
Men så kommer det næste skridt i demokratiet.
Det var, at der i de to kommunalbestyrelser var tale om, at et flertal pegede på, at to personer, som også var valgt til Folketinget, skulle være borgmestre.
De pågældende flertalsgrupper i byrådene vidste præcis, at de pågældende ville fortsætte med det job, som vælgerne også havde givet dem på selv samme valgdag.
Der synes jeg, vi kommer ind i et enormt problem, såfremt vi ville gå ind og negligere de beslutninger, der er truffet af både vælgerne og de respektive flertal i de to kommuner.
Det kunne også være andre, der kommer til at tales om efter næste valg.
Så jeg synes, at man fra Socialdemokratiets side skulle tage og sige, at man også må tage hensyn til vælgerne og til de demokratiske afgørelser, der er truffet. Men det være bestemt ikke sagt sådan, at vi afviser forslaget.
Det gør vi her i dag, men der skal ikke herske tvivl om, at jeg synes, at man må se med kritiske øjne på de her ting, og de kritiske øjne skal specielt komme fra vælgerne, og det er vælgerne, der må afgøre de her ting, og ikke det danske Folketing.
Arne Toft (S), 2003-12-05:
Der bliver jo tit sagt fra talerstolen her, at det er ved valgene, vi står til ansvar over for vores vælgere.
Det er også rigtigt nok.
Men der er jo også i perioden fra det ene valg til det andet valg, og vælgerne ved jo ikke, hvilken indsats man er i stand til at lægge i det arbejde, man bliver valgt til, og vælgerne ved heller ikke, hvilken post man får.
Det er da rigtigt, at vælgerne kan se, at man er opstillet til flere forskellige ting.
Jeg havde egentlig regnet med, at hr. Nødgaard var lidt mere venligt stemt over for vores forslag.
Da man talte om Folketingets vederlag i 1999, gentog han det.
Det har ikke været vores hovedsynspunkt, men det kunne være en indgangsvinkel for hr. Poul Nødgaard til at sige: Det er da ikke rimeligt, at man reelt har én arbejdsindsats og får løn fra to steder.
Poul Nødgaard (DF), 2003-12-05:
Det var godt, at det med indsatsen mellem valgene kom frem.
Lad os så sige, at når der bliver valg næste gang - vi ved jo, at der bliver kommunalvalg i 2005, og der bliver også et folketingsvalg i 2005 - er det op til vælgerne at afgøre, om de dispositioner, vælgerne traf ved sidste valg, har været rigtige.
Så har vælgerne netop mulighed for at vælge nogle andre, der eventuelt ikke vil have det såkaldte dobbeltmandat.
Så er der spørgsmålet om vederlag.
Nu mener jeg ikke, der skal være nogen stor vederlagsdiskussion i dag.
Vi syntes, at de daværende lønninger var meget passende.
Men hvad vi vendte os endnu mere imod, vil jeg sige til hr. Arne Toft, var de omkostningstillæg, som folketingsmedlemmerne får, ca. 4.000 kr. om måneden skattefrit.
Det vendte vi os kraftigt imod, det lægger jeg ikke skjul på, og det gør vi den dag i dag.
Vi synes, det er helt urimeligt, at det kan lade sig gøre.
Jeg sagde også dengang, da vi debatterede det, at jeg godt kan skrive under på, at jeg ikke har udgifter for 4.000 kr. om måneden til disse ting.
Det har jeg ikke, og derfor synes jeg, det er helt urimeligt, at sådan en ordning kan fortsætte, når nu hr. Arne Toft bringer det ind i debatten.
Jeg havde egentlig ikke regnet med, at vi skulle diskutere løn og vederlag, men mere principper i det, vi taler om med hensyn til dobbeltmandat, og så kunne vi lade det lønmæssige ligge lidt udenfor i dag.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2003-12-05:
Som det er fremgået af debatten, er dette lovforslag en genganger fra sidste samling, hvor vi også havde diskussionen her i Folketingssalen, og hvor jeg på Det Konservative Folkepartis vegne afviste forslaget, og det gør jeg stadig væk.
Jeg kan henvise til den argumentation, som indenrigs- og sundhedsministeren er kommet med, og som jeg til fulde kan tilslutte mig.
Jeg kan i øvrigt sige, at hvis der er et parti, der ikke ønsker muligheden for, at man kan have dobbeltmandater, altså som borgmester og medlem af Folketinget eller medlem af Europa-Parlamentet, så står det jo partierne fuldstændig frit for at lave nogle interne regler, der betyder, at dette er umuligt.
Så vidt jeg har forstået, har Socialdemokratiet rent faktisk også selv lavet sådan nogle regler, der endda er strammere end de regler, vi taler om i dag.
Men det står altså partierne fuldstændig frit for.
Ønsker partierne ikke den type dobbeltmandater, kan man lave interne spilleregler, der forhindrer det.
Så er der vælgerne, og der er det også sådan, at en vælger har mulighed for at vurdere den person, som han stemmer på: Er der mulighed eller risiko for, at vedkommende vil forsøge at varetage to job samtidig, f.eks. posten som borgmester og posten som medlem af Folketinget?
Hvis vælgeren ikke bryder sig om det, kan vælgeren jo undlade at stemme på den pågældende person.
Det vil sige, at vælgeren har en mulighed for, hvis vælgeren ikke ønsker at medvirke til dobbeltmandater, at stemme på en sådan måde, at det i hvert fald ikke er vedkommendes stemmeafgivning, der er medvirkende til, at der kommer dobbeltmandater.
Så partierne er dækket ind, vælgerne er dækket ind, og på den baggrund mener jeg, at det ville være forkert, at vi herinde lavede generelle regler, som skulle dække alle partier.
Derfor afviser vi forslaget.
Villy Søvndal (SF), 2003-12-05:
Da SF's ordfører på kommunalområet, hr. Kristen Touborg, er forhindret, skal jeg på SF's vegne fremføre: Lovforslagets formål er at sikre, at formænd for kommunalbestyrelsen og borgmestre ikke samtidig må være medlem af Folketinget eller Europa-Parlamentet. Der er jo tale om et synspunkt, der som bekendt har været SF-politik gennem mange år.
Vi ønsker faktisk at gå endnu videre, så dobbeltmandater mellem Folketing, Europa-Parlament, amtsråd og byråd afskaffes.
For os bygger det på et grundlæggende synspunkt om, at man skal passe sit arbejde.
Hvis man kigger på den standende debat om medlemmer, der har dobbeltmandater, kan man se, at der i forholdet mellem Viborg Byråd og Folketinget er visse problemer, som diskuteres i offentligheden.
Man kan se, at Dansk Folkeparti har et medlem af Københavns Borgerrepræsentation, hvis manglende tilstedeværelse også ofte diskuteres i den offentlige debat.
Derfor synes jeg sådan set, man skal anerkende, at der er et reelt problem. Det argument, man fremfører, er, at så kan man jo skifte ud om 4 år.
Jeg synes egentlig, at 4 år er lang tid at gå rundt og have et medlem, der ikke passer sit arbejde.
Det ville vi normalt ikke anerkende i den offentlige debat.
Så jeg synes, man skulle anerkende i regeringspartierne - også i det tredje regeringsparti, Dansk Folkeparti - at der er et problem.
Fra SF's side støtter vi forslaget.
Gudrun Laub (V), 2003-12-05:
Hr. Villy Søvndal nævner et byrådsmedlem i Viborg.
Nu er det jo ikke en borgmester.
Vi har i Folketinget to borgmestre, som er medlem af Venstres folketingsgruppe, og det er borgmester i Lejre, hr. Jens Hald Madsen, og borgmester i Ribe, hr. Preben Rudiengaard.
Har Villy Søvndal noget som helst belæg for at kritisere deres arbejdsindsats og vælgernes tilfredshed med deres indsats begge steder?
Jeg synes, det er fuldstændig urimeligt at køre det over på det.
Hvis vi ser på folketingsmedlemmer, som i øvrigt er valgt til flere steder - dem er der jo mange af - så er der folk fra De Konservative, Venstre og Dansk Folkeparti.
Jeg er selv medlem af Hjørring byråd, men har ikke hørt nogen kritisere min indsats dér.
Arne Toft (S), 2003-12-05:
Jeg sagde i mit tidligere indlæg, at jeg kunne se et problem i, at en borgmester, der har den udøvende magt, kommer ind og sidder som folketingsmedlem og får den lovgivende magt.
Der sammenlignede jeg så situationen med læreren.
At indenrigsministeren siger, at man ikke kan være borgmester i en kommune og lærer i en anden kommune,
det er jo fuldstændig forfejlet.
Det kan man netop godt være.
Men man kan bare ikke være det i sin egen kommune.
Så vil jeg sige til fru Gudrun Laub: Jeg forstår ikke, at fru Gudrun Laub fra talerstolen kan stå og sige, at vores forslag er i strid med grundloven.
Jeg går da ud fra, at det, hvis det var i strid med grundloven, var blevet stoppet.
Det er jo det, vi har embedsværket til.
Så jeg er da helt sikker på, at det forslag selvfølgelig kan vedtages, hvis der bliver et flertal for det.
Line Barfod (EL), 2003-12-05:
Ministeren sluttede jo sine svar på mine korte bemærkninger med nærmest at sige, at når noget er forbudt, så skal det være forbudt.
Det kan man selvfølgelig godt sige er lidt logik, men man kunne også overveje, om man måske kunne ændre forbuddet, ophæve det.
Jeg prøvede også at rejse det her under åbningsdebatten, hvor Venstres ordfører, hr. Jens Rohde, sagde: »Jeg kan kun sige, at det jo altid har været forbudt.
Det må vi så have en diskussion om.
Diskussionen om, hvorvidt visse stoffer bør være forbudt eller ikke forbudt, er sådan set meget interessant.
når noget er forbudt, så er det jo forbudt.
... der skal være konsekvens i, at man har et forbud.
Længere er den ikke.«
Jeg kan sådan set godt forstå Venstres holdning, at når man har et forbud, så er det forbudt - det er jeg sådan set enig i -
men kunne man så ikke overveje i stedet at ophæve det forbud, så man ikke skulle bruge en masse politiressourcer på at håndhæve et forbud?
Line Barfod (EL), 2003-12-05:
Hr. Hans Andersen siger, at vi ikke har brug for flere rusmidler, men kan hr. Hans Andersen ikke bekræfte, at brugen af cannabis i dag er ganske udbredt i Danmark, og at man kan købe cannabis overalt i Danmark, det er ikke længere sådan, at vi kan begrænse udbredelsen, det er udbredt over hele Danmark, selv i den mindste flække kan man købe det?
Kan hr. Hans Andersen også bekræfte, at man ofte risikerer, at dér, hvor man køber cannabis i det kriminelle miljø, bliver man også tilbudt andre, hårdere narkotiske stoffer, som kan være langt mere farlige, og de unge måske ikke er i stand til at kende forskel, for det hele er jo forbudt, så hvad er forskellen på, om man køber cannabis eller køber de piller eller andet, man bliver tilbudt, og at det faktisk udgør et meget stort problem, når vi prøver at undgå, at de unge kommer ud i et misbrug?
Kan hr. Hans Andersen bekræfte, at det er sådan, situationen er i dag?
Naser Khader (RV), 2003-12-05:
Hvor skulle man få fat i det?
Der var fru Line Barfods svar: Via dyrkning.
Kan dyrkning i Danmark klare hele efterspørgslen?
Hvad nu, hvis man vil have andre sorter?
Skal man tillade det?
I bemærkningerne skriver Enhedslisten, at man ikke ønsker, at en legalisering af hash skal få forbruget til at stige.
Hvordan vil man sikre det?
Hans Andersen (V), 2003-12-05:
Jeg vil spørge til Enhedslistens sådan globale solidaritet, for når man nu ønsker at legalisere hash, så synes jeg, man glemmer et vigtigt spørgsmål.
Hvordan forholder Enhedslisten sig til, at man med en legalisering i hvert fald gør det særdeles vanskeligt for disse lande fortsat at fastholde en indsats for at bekæmpe producenter af hash?
Hvor er solidariteten henne?
Tove Videbæk (KD), 2003-12-05:
Fru Line Barfod taler om, at salget af hash skal i statsautoriserede rammer.
Mener fru Line Barfod, at rusmidlet bliver mindre skadeligt for den socialt dårligt stillede psykisk, fysisk, socialt osv., hvis det er apotekerne eller staten, der sælger det til dem, i stedet for at det er kriminelle grupper, altså hvis det kommer i statsautoriserede rammer? Sætter fru Line Barfod ikke her autoriteterne, systemet, salget, profitten i højsædet, på førstepladsen og så lader hensynet til de svage, de socialt udsatte, de arbejdsløse komme i anden række, siger, at det gør ikke noget, at de bliver skadet, bare det er staten, der sælger det til dem?