Tom Behnke (FRI), 2000-02-24:
Det svirrer med forkortelser, KVU og MVU og CVU og DPU, og man kunne nævne stribevis af forkortelser.
Nu er der ikke nødvendigvis noget ondt i forkortelser, hvis de vel at mærke får lov til ligesom at bide sig fast, så alle kan være med
på, hvad det er, de betyder
F.eks. er der nok ikke nogen, der er i tvivl om, hvad DSB er, og hvad det beskæftiger sig med.
Problemet på undervisningsområdet synes at være, at man
hele tiden finder på noget nyt, og hver gang man så ligesom har vænnet sig til, hvad det hedder, så laver man en ny omstrukturering, og så kalder man det noget andet, og så skal vi til at starte forfra.
Det er ikke nemt.
Da jeg sad og kiggede på de her forslag og lagde mærke til, at det, ministeren ønsker, er at lave nogle rammelove, der ligesom lægger rammerne for, hvordan fremtiden skal se ud, tænkte jeg: Fint, det er der jo ikke noget ondt i.
Det vil være godt, at vi får rammerne for, hvordan det skal se ud i fremtiden.
Men så kom jeg til at læse ned i forslagene, og så kom
For det, man gør, som det blev sagt, er, at man har lavet nogle forslag, som er meget komplicerede.
Det er meget kompliceret lovgivning.
Og så kan man stille sig selv spørgsmålet: Hvorfor skal det være det? Er det et mål i sig selv, at det skal være kompliceret, for det behøver det jo ikke at være?
Man kunne have lavet disse rammelove, uden at de var komplicerede, men det har man ikke valgt at gøre.
Man har valgt at fremsætte tre lovforslag, som er meget komplicerede.
Det kan man undre sig over.
Det andet, man har glemt, er, at i sin iver efter at få skabt rammerne har man fuldstændig glemt at se på: Hvad er konsekvenserne af at lave de her rammer?
Hvad er konsekvenserne for de forskellige uddannelser?
Det har man ikke set på endnu.
Det kommer.
Nu lægger vi først rammerne på plads, og bagefter ser vi så på, hvad konsekvenserne er for de forskellige uddannelser.
Det betyder med andre ord, at vi kommer til at lovgive i blinde.
Reelt ved vi ikke, hvad det, vi lovgiver om i øjeblikket, kommer til at betyde, og det er jo noget problematisk.
Altså man kunne jo fristes til at anbefale ministeren og ministerens embedsmænd, hvis DPU bliver oprettet, at man så tager på DPU, gerne i nogle måneder, og så lærer at fremlægge tingene på en pædagogisk måde, sådan at alt og alle, der skal beskæftige sig med de love, er i stand til at forstå, hvad det er, man vil, og forstå, hvad indholdet er, hvad målet er med det, man ønsker at lovgive om, for det fremgår ikke særlig tydeligt på nuværende tidspunkt i hvert fald.
Så man har glemt at se på konsekvenserne, og det, vi kommer til, er at lovgive i blinde.
Og Socialdemokratiets ordfører sagde det jo ganske præcist her i en kort bemærkning til Kristeligt Folkepartis ordfører: I dag diskuterer vi ikke indholdet, nu diskuterer vi kun rammerne. Men jeg er fuldstændig enig med hr. Søren Kolstrup i, at det ville være mere logisk, hvis vi havde gjort det omvendt: Først diskuterer vi, hvad det er, vi ønsker at opnå, og bagefter finder vi ud af, hvordan rammerne så skal se ud, for at vi når det mål.
Men det har man ikke valgt at gøre.
Man vil gøre det i den anden rækkefølge.
Og det har jo så også ført til, at mange af, må jeg kalde dem, eksperterne har advaret imod de her love, advaret imod, at vi gennemfører de tre lovforslag, som er lagt på bordet.
Det er både for så vidt angår de studerende, de uddannede og deres organisationer og de ansatte; de advarer imod, at vi gør det her, og det synes jeg er noget, man bør sådan lytte bare en anelse til.
Det har jeg i hvert fald valgt at gøre.
Det må siges at være de mennesker, som har det
inde under huden, og ved, hvad det er, de taler om, og når de advarer imod det, bliver jeg meget skeptisk. Vi har i Frihed 2000 også lagt mærke til, at det, man egentlig ønsker at gøre, er at lave nogle kasser, nogle meget solide og faste kasser med nogle solide rammer, og så vil man sådan set tvinge alt og alle ned i kasserne.
Men problemet er vel, at mange uddannelser ikke lige passer ned i kasserne, og hvis ikke de lige passer ned i kasserne, hvad sker der så? Ja, så sker der det, at man er nødt til at give dispensation, og man er nødt til at se stort på nogle ting og sådan noget, men alt i alt vil det jo betyde, at de meget stramme og snævre rammer, der så vil blive, alt andet lige vil få indflydelse på kvaliteten. Og det er ikke hensigtsmæssigt.
Det er f.eks. problematisk, at man blander den akademisk eller forskningsbaserede uddannelse sammen med den mere praktisk orienterede uddannelse.
Det giver nogle problemer også i forhold til titlerne.
Det er jo sådan set noget vrøvl.
Tværtimod har nogle af de, der har forstand på det her område, jo fortalt, at tværtimod så vil det være nogle af de nye uddannelser, hvor det vil være ganske problematisk at forklare omverdenen, hvad de egentlig betyder, fordi man ikke kender den slags ord på andre sprog.
Noget af det, jeg har savnet, er f.eks. noget om brobygningen.
Jeg kan så forstå på den socialdemokratiske ordfører, at det er, fordi det ikke er det, vi skal diskutere i dag, men det kunne have været skønt, hvis der havde været et par linjer om, hvordan man havde forestillet sig, at f.eks. brobygningen skulle have været på det område.
Hvad nu, når alle disse prægtige unge mennesker har taget deres uddannelse?
Hvordan kommer de så videre?
der kommer alt andet lige til at blive skabt nogle blindgyder.
Der bliver skabt nogle forhindringer i at gå videre.
egentlig ikke.
Det kan også være, vi heller ikke skal vide det.
Det kan være, at man ikke ønsker at fortælle os om det.
Så er der det ved det, at man så ønsker, at uddannelsesinstitutionerne skal tvinges ind i CVU'er; det gør man jo.
Ganske vist bliver der lagt op til, at det selvfølgelig er frivilligt, men frivilligheden stopper jo allerede derved, at ministeren jo har bestemt, at hvis ikke man er med i CVU, så får det betydning for de tilskud, man får.
Og dermed er det jo ikke frivilligt længere.
Og det er synd, for det, at man tvinger nogen ind, gør, at mange siger: Så kan det også være lige meget.
Og så kaster man ansvaret fra sig og siger: Så må ministeren overtage ansvaret herfra, for hvis ministeren så gerne vil have lov til at bestemme, så lad ministeren bestemme, så passer vi vores arbejde, og så lægger vi ansvaret fra os.
Det betyder jo også, at nogle institutioner jo alt andet lige økonomisk så også vil blive, udsultet er måske så stærkt et udtryk, men alligevel.
Og det, der så ligger i det, er jo, at i stedet for at det bliver frivillighed og at det bliver på den mest praktiske måde, man kommer til at gøre det, så bliver det diktatorisk.
Frivillighed, som vi allerede har set det, er langt bedre, for der sidder de mennesker, som har med tingene at gøre til daglig, og siger: Kunne vi gøre det bedre?
Og det kan man selvfølgelig i nogle situationer, og det gør man så, og der får man rent faktisk styrket ansvaret og kvaliteten.
I forhold til DPU, som jeg jo vil anbefale til ministeren og ministerens embedsmænd, synes jeg, at det er noget af en dyr løsning, man har fundet frem til.
Og vi har også den opfattelse, at det er en misforståelse, hvis man tror, at alt og alle derefter så kan proppes ind på DPU, og så skal det være sådan altomfattende, omfavnende, i forhold til det pædagogiske.
Det tror vi ikke på.
Vi tror på, at det er hensigtsmæssigt, at man deler det pædagogiske værktøj op, alt efter hvad man skal bruge de pædagogiske værktøjer til bagefter, og ikke at man prøver på at mase det sammen.
Det er jo sådan, at lærere fra forskellige uddannelser har brug for forskellig efteruddannelse og ikke nødvendigvis den samme.
Så altså det, der for Frihed 2000 står tilbage, er, at man med disse lovforslag laver en forfladigelse af uddannelserne.
Man laver en systematisering af noget, som ikke kan systematiseres.
Konsekvenserne af lovgivningen er ukendte.
Vi kommer til at lovgive i blinde.
Og lovforslagene er langt mere komplicerede, end de havde behøvet at være.
Men det kan jo være - jeg ved det jo ikke, men det kan være, ministeren kan bekræfte det - at ministeren har en kongstanke om, hvordan verden skal se ud, og når ministeren så har tænkt sin tanke, har ministeren sagt: Det nemmeste er, at vi laver en revolution, og bagefter kigger vi så på, hvordan vi så får ryddet op efter revolutionen.
Men det er ikke en god måde at gøre det på.
Vi må fra Frihed 2000 sige nej tak.
Skulle der være enkelte problemer på uddannelsesområdet, så lad os se på dem
først.