runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Peter Vernersen (S), 2002-05-29:
Jeg vil godt sige til skatteministeren, at det ikke er socialdemokraterne, der er i dårligt humør.
Men hvis skatteministeren bare kunne give et enkelt lille bitte eksempel på, hvordan skattestoppet havde bevirket, at skat på arbejde var sat ned, så ville jeg synes, at det ville være en meget, meget flot indsats. Så vil jeg godt spørge skatteministeren, om ikke det havde været muligt at starte med at sænke skatten på arbejde.
Man kunne have brugt disse 2 mia. kr., som man nu om året bruger på skattestop, til at sænke skatten på arbejde i stedet for.
Så havde man jo i langt højere grad været i overensstemmelse med det, som man ønsker ude i virksomhederne.
Jeg går ud fra, at når skatteministeren begynder at henvise til undersøgelser, har skatteministeren også læst Berlingske Tidende i dag, hvor man netop skriver, at 66 pct. mener, det største problem er, at regeringen ikke tager fat på at sænke skatten på arbejde.
Det sidder man i regeringen åbenbart fuldstændig overhørig.
De ting, man tager fat på i regeringen, er slet ikke det, der er problemet ude i virksomhederne.
Skatteministeren skyder fuldstændig ved siden
Det er jo virkeligheden.
Nu er det jo spørgsmål nr. S 2259, vi behandler: Vil ministeren oplyse, i hvilket omfang skattestoppet reducerer skat på arbejde?
Jeg ved ikke, om det er et forsøg på at snakke udenom, men ministeren kan vel bekræfte, at skattestoppet ikke har reduceret skat på arbejde.
Så kan jeg ikke lade være med at kommentere det synspunkt, som skatteministeren fremfører om, at i princippet koster det ikke noget at holde skatten i ro.
Jeg går ud fra, at ministeren mener, det er skattestoppet, der ikke koster noget, og her vil jeg gerne henvise ministeren til at læse de svar, der i øvrigt er givet fra regeringen, hvor det bekræftes, at skattestoppet udhuler indtægterne, og det bekræftes, at dermed koster det skattestop, regeringen har indført, noget i retning af mellem 1,5 og 2 mia. kr.
Der ligger meget præcise svar om det, også fra finansministeren, så derfor går jeg ud fra, at det var en fortalelse, når ministeren sagde, at skattestoppet ikke koster noget som helst.
Svend Erik Hovmand (V), 2002-05-29:
Til det vil jeg sige, at i princippet koster det jo ikke noget i sig selv at holde skatten i ro.
Det siger sig selv.
Rent logisk kan det ikke koste penge at holde en skat i ro, og når spørgeren overhovedet kan få den opfattelse, må det være ud fra en forestilling om, at skatten ellers skulle have været steget.
Forudsættes det, at man ville have fået 1 eller 2 mia. kr. mere i kassen, hvis skatten havde fået lov til at stige, er det selvfølgelig klart, at det koster penge at holde skatten i ro.
Jeg tror, det er denne socialdemokratiske tankegang, som er baggrunden for, at vi overhovedet har denne diskussion,
man har været vænnet til, at skatterne skulle stige og stige.
Nu har vi standset skuden, nu vender vi skuden, nu begynder vi at sejle den anden vej, og i det øjeblik, vi får det nødvendige råderum til nedsættelse af skat på arbejde, vil det ske.
Det forventer vi vil ske, og vi forventer, det vil ske fra den 1. januar 2004.
Vi er i fuld gang med planen.
Vi er i gang, og det synes jeg i virkeligheden man skal glæde sig over, også som socialdemokrat.
Svend Aage Jensby (V), 2002-05-29:
At forsvarschefen ved sin pensionering den 31. juli i år skulle have en afskedsparade,
har, som det også fremgår af min besvarelse, som hr. Nicolai Wammen nævner, stået klart.
Det er en lang tradition, som har været kendt.
Det er, som hvis en oberst eller en kommandør afgår fra forsvaret. Som det fremgår af redegørelsen, blev ministeriet, som det rigtigt blev sagt, første gang orienteret om arrangementet i brede termer den 20 februar 2002.
Det foregik ved et rutinemæssigt møde mellem departementschefen og chefen for Forsvarsstaben.
Det har også fundet udtryk - det er ikke så afgørende - i Berlinske Tidende den 28. maj i år, som hr. Nicolai Wammen sikkert også kender, hvor departementschefen redegør for det.
Forud for et officielt besøg, jeg havde i Kina fra den 14. til den 19. april 2002, blev jeg orienteret om, at der den 9. april 2002 var begæret aktindsigt vedrørende afskedsarrangementet, men at ministeriet ved skrivelse af 11. april 2002 havde meddelt, at man ingen akter havde om sagen.
Det hører jeg om i ministeriet omkring det tidspunkt.
Det kan være omkring den 11.-12. april.
Jeg havde omkring samme tidspunkt hørt forlydender om, at der skulle være tale om et større afskedsarrangement, som ville blive bekosteligt.
Og som politisk ansvarlig fandt jeg det rigtigt at få vurderet de økonomiske konsekvenser af arrangementet.
Derfor bad jeg ved afslutningen på besøget i Kina, som altså sluttede den 19. april, om, at sådanne oplysninger måtte blive tilvejebragt.
På den baggrund blev Forsvarskommandoen den 22. april 2002 telefonisk orienteret om, at vi ønskede en sådan redegørelse om arrangements omfang og økonomiske aspekter.
Og den blev, som det også står i svaret på spørgsmål 42, sendt skriftligt til Forsvarskommandoen den 25. april.
Ole Stavad (S), 2002-05-29:
Jeg vil godt supplere hr. Jens Peter Vernersens spørgsmål og prøve at være så præcis som muligt.
Kan skatteministeren ikke bekræfte, at den tekniske måde, regeringen har valgt at definere sit skattestop på, har som konsekvens, at det ikke indebærer nogen former for lettelser på lige nøjagtig det område, som vi kan sige, at vi har været ret enige om, nemlig at det var hensigtsmæssigt at lette skatten på arbejde?
Hvis vi kigger på de mange forslag, som skatteministeren på baggrund af bl.a. skattestoppet har præsenteret Folketinget for i den samling, som nu er ved at slutte - i hvert fald her i salen - er der vel ikke ét eneste af dem, der har som konsekvens, at man som følge af skattestoppet slipper billigere med skat på arbejdsindkomst?
Svend Erik Hovmand (V), 2002-05-29:
Jeg lyttede interesseret efter spørgerens begrundelse for spørgsmålet.
Eller sagt på en anden måde: Kursen er meget klar.
Først standser vi skuden, så vender vi den, og så sejler vi den anden vej.
Hvis man skal tage den teoretiske besvarelse af spørgsmålet, må man jo sige, at arbejdskraften beskattes i virkeligheden på to måder: dels via en direkte beskatning, arbejdsmarkedsbidraget og indkomstskatten, og dels via den indirekte beskatning, nemlig moms og afgifter.
Hvor den direkte beskatning reducerer lønnen direkte, reducerer den indirekte beskatning lønnens købekraft, dvs. det kvantum varer, som den enkelte kan få for sin løn.
Den direkte og indirekte beskatning er således to sider af samme sag.
De reducerer begge den enkeltes gevinst af arbejdet, men en lempelse af den direkte beskatning er indtil nu blevet opvejet af en stigning i de indirekte skatter, og det bliver gevinsten ikke større af.
Denne form for omlægning har vi set mange gange tidligere, i 1993, i 1996 og i 1998, og jeg tror, at skatteyderne har fået nok af at blive fodret med deres egen hale.
Dette afværger skattestoppet, og når der kommer en indkomstskattelettelse, bliver det reelle skattelettelser.
Jens Peter Vernersen (S), 2002-05-29:
Når jeg har stillet spørgsmålet, er det, fordi regeringen næsten som standard skriver, at betingelsen for at få flere i arbejde er, og det er også regeringens mål, at nedbringe skatten på arbejde.
Og så skriver man videre, at regeringen i første omgang har indført skattestop.
Derfor har jeg stillet spørgsmålet: Hvordan har det skattestop, man har indført, bidraget til at nedbringe skatten på arbejde?
Det synes jeg egentlig er lidt væsentligt, også fordi jeg faktisk synes, at når regeringen beskriver det på den måde, som den gør, hænger det sådan set ikke sammen.
Men det kan være, skatteministeren kan give et svar på det.
Skriftlig begrundelse
Spørgsmålet stilles, da regeringen gentagne gange har tilkendegivet, at skattestoppet er første skridt til lavere skat på arbejde.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-05-29:
Det, der skærper min appetit på at undersøge dette spørgsmål, er, at der tilsyneladende sker noget, når man bliver 25 år: når man kommer op i den gruppe, er ledigheden betydelig større.
Det virker lidt uforklarligt for mig, at der sker noget på ens 25-års-fødselsdag, som gør, at man kommer i en gruppe, der er mere udsat for ledighed end den gruppe, der er under 25 år.
Jeg mener, det er en af de ting, som vi må analysere i dette projekt, og så må vi drage vore politiske konklusioner.
Det vil regeringen gøre, når vi har drøftet det med arbejdsmarkedets parter, og det er klart, at det er en sag, der i første omgang skal fremlægges til drøftelse med forligspartierne bag arbejdsmarkedspolitikken og selvfølgelig også her i Folketingssalen.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Bjarne Laustsen (S), 2002-05-29:
Vi er meget med på at lave en fremadrettet indsats, en generel fremrykning af aktiveringstilbuddene, hvor det handler om at give de ledige, som ikke har fået de fornødne kompetencer, et løft.
Vi tror, det handler meget mere om det end om ydelsesstrukturen.
Ministeren refererede tidligere i debatten til arbejdsmarkedets parter.
Jeg oplever det sådan, at i det udspil, der ligger, er der mangel på konkrete initiativer over for arbejdsgiverne, der kan løse problemet.
Problemet er jo, at hvis vi har nogle unge mennesker, der bliver uddannet i skolepraktik - det er vi jo enige om at de skal, men det er formodentlig kun den næstbedste løsning, det er i hvert fald min opfattelse, og jeg tror også ministeren deler den, fordi de ikke får den bedste uddannelse, når de ikke kommer ud til den enkelte arbejdsgiver - ja, så står arbejdsgiveren bagefter og vil ikke have dem, fordi de har været i skolepraktik. Så er vi inde i en ond spiral, og derfor drejer det sig altså om, at der bliver stillet nogle krav til arbejdsgiverne, og at de arbejdsgivere, vi har i Danmark, er sig deres ansvar bevidst med henblik på at løse situationen, ikke mindst set i lyset af den demografiske udvikling, som kommer i de kommende år.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-05-29:
De betragtninger er jeg meget enig i, og der er ikke kun ét virkemiddel, der gælder her.
Nu har jeg ikke tal, der dokumenterer det, men hvis man i en helt ung alder ikke lærer at stå op hver morgen for at passe et arbejde, tror jeg, det er noget, der får konsekvenser langt senere i livet.
Det er måske lidt stort at sige det sådan, men af moralske grunde er vi nødt til at sætte os ned og spørge: Hvordan kan det være rigtigt, at den gruppe har så stor ledighed?
I den forbindelse vil jeg sige, at der er sådan set ikke noget, der er helligt for mig i de undersøgelser, for jeg synes, at det vigtigste, vi kan gøre, simpelt hen er at få de mennesker i arbejde.
Det kan jo ikke være rigtigt, at de skal være henvist til dagpengesystemet, for det tror jeg ikke der kommer noget godt ud af på lang sigt.
Men der er ingen tryllemidler her.
Spørgeren har peget på nogle virkemidler, men det afholder mig ikke fra at sige, at vi har en forpligtelse til at analysere problemet til bunds.
Er vi enige om analysen, og er vi enige om, at der er noget, der bør laves om, så synes jeg, vi skal lave det om.
Bjarne Laustsen (S), 2002-05-29:
Hvis man gør forholdene ringe nok for en bestemt gruppe, kommer der bare lige uden videre en hel masse arbejdspladser til den gruppe.
Det er da interessant. Tallene taler jo deres tydelige sprog, men jeg synes, det er meget forhastet at drage den konklusion, at det udelukkende er et spørgsmål om ydelsesstrukturen.
Jeg vil meget hellere se på det, som ministeren var inde på tidligere, altså spørgsmålet om at skaffe nogle relevante tilbud.
Vi oplever jo på arbejdspladserne og i praktikpladssituationen, at der er en række områder, hvor der bliver uddannet utrolig mange, f.eks. automekanikere.
De kan simpelt hen ikke finde arbejde som automekanikere den dag, de er udlært, medmindre de bliver omskolet til noget andet, og derfor handler det selvfølgelig om, at når der ikke er job at få som automekaniker, må man over i et andet job.
Det er vigtigt, at vi finder løsninger på, hvordan man kan få de to ting til at matche sammen.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-05-29:
Jeg tror, vi er enige om, at vi her står med et alvorligt problem.
Jeg vil godt henvise til side 19.
Nu kan alle desværre ikke se det, men så vil jeg sige, at den gennemsnitlige arbejdsløshed for alle er 5,2 pct.
For unge under 25 år er ledigheden 2,9 pct., men når vi tager gruppen af 25-29-årige, er ledigheden 6 pct., altså højere end gennemsnittet for hele befolkningen.
Når jeg kigger på de tal, tænker jeg, at lige præcis den gruppe bør være den stærkeste, vi har på arbejdsmarkedet - de, der kan gå ud og give den en ordentlig skalle og præstere et arbejde.
Nu er jeg jo relativt ny i jobbet her, men når jeg så ser, at for unge, raske mennesker i deres allerbedste alder, mellem 25 og 29 år, er ledigheden større end gennemsnittet for hele befolkningen, synes jeg, at så er vi bare nødt til at sige, at det punkt vil vi altså arbejde med. Vi må prøve at analysere, hvad der er baggrunden for det, for det kan jo ikke være rigtigt, at ledigheden skal være højere for de 25-29-årige.
Den er 2,9 pct. for dem op til 25 år, den er 5,2 pct. for hele befolkningen, og så kan det ikke være rigtigt, at den er 6 pct. for de 25-29-årige.
Bjarne Laustsen (S), 2002-05-29:
Jeg har tidligere i dag hørt statsministeren sige det samme:
Vi vil kigge på nogle hjørner, og hvis der er nogle forskellige forhold, der gør sig gældende, så vil vi kigge på det.
Et af det hjørner var så ikke de 36.000, der var på revalidering.
Jeg skal takke meget for det svar, hvis svaret skal forstås sådan, at det, man tidligere har sagt om ungeindsatsen, nemlig at man vil sætte de unge mennesker ned på halve dagpenge efter 6 måneder, ikke indgår i regeringens overvejelser mere, men nu handler det udelukkende om, at man vil give nogle tilbud til de mennesker.
Det deltager vi meget gerne i en åben drøftelse af, men jeg synes, det er meget forkert, når ministeren kæder det her sammen med spørgsmålet om og reguleringen af de 18-24-årige, for det var udelukkende en ordning, der var lavet for ikke at konkurrere med de lave SU-satser og de lærlingelønninger, der er.
Det er jo slet ikke det, der er problemet for den gruppe her.
Jeg håber, at vi kan være enige om, at det er to vidt forskellige grupper, vi her taler om.
Jens Peter Vernersen (S), 2002-05-29:
Spørgsmålet er altså stillet for ligesom at få afklaret, om dette skattestop har haft nogen betydning for lønbeskatningen. Jeg kan godt forstå skatteministerens lange forklaring om, at man har en lønbeskatning, og så har man moms og andre afgifter.
Men jeg går ud fra, at skatteministeren her i dagens løb, i hvert fald siden klokken 12, også har haft mulighed for at læse de råd, der er kommet fra vismændene, og de peger jo netop på det, som alle er optaget af, nemlig at det er lønbeskatningen, der skal ned, og de peger også på, at når man vælger et skattestop, bringer man sig længere væk fra målet.
Igen vil jeg sige, at mit udgangspunkt var det, regeringen bruger som standardbeskrivelse, nemlig at det første skridt mod at sætte lønskatten ned er at indføre et skattestop.
Det går jeg da ud fra at skatteministeren har skabt sig klarhed over.
Bendt Bendtsen (KF), 2002-05-29:
Jeg kan bekræfte over for hr. Jan Trøjborg, at vi vil følge sagen nøje, og at det er vigtigt, at der er konkurrence på området.
Jeg kan sige til fru Ritt Bjerregaard, at nu er det ikke sådan, at ministeren har gået rundt og været meget bekymret.
Jeg kunne få nok at bekymre mig om, hvis det var sådan, at jeg skulle bekymre mig om hver en sag.
Men det er en sag, vi følger nøje, fordi vi har tilkendegivet vores klare holdning til de spørgsmål, jeg har besvaret i dag.
Vi følger sagen nøje.
Jeg kan ikke i dag sige, hvornår vi forventer afgørelsen, jeg kan blot love, at lige så snart afgørelsen er truffet, vil den blive oversendt til Erhvervsudvalget. Hermed sluttede spørgsmålet.
Ritt Bjerregaard (S), 2002-05-29:
Ja, jeg må jo sige, at jeg er lettere skuffet over ministerens svar.
Jeg synes, det ville være helt naturligt for en fødevareminister at have nogle betragtninger om de ernæringsmæssige perspektiver i en sag som den, der har været kørt frem her.
Jeg forstår, at det har ministeren ikke.
Ministeren må åbenbart ikke betragte det som en del af ministerens ressortansvar at være engageret i ernæringsspørgsmål og dermed heller ikke i spørgsmålet om, hvad forbrugerne overhovedet er i stand til købe.
Det undrer mig, men det må jeg jo tage til efterretning.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-05-29:
Svaret er kort og godt: Nej.
I øvrigt kan jeg sige til hr. Villy Søvndal, at jeg ikke har kendskab til nogen amerikanske planer om angreb på Irak.
Villy Søvndal (SF), 2002-05-29:
Spørgsmålet begrunder sig i nogle udtalelser fra forsvarsministeren den 16. maj 2002, hvor forsvarsministeren kom med nogle meget uheldige bemærkninger i retning af, at Danmark vil få svært ved at sige nej til at deltage i et eventuelt amerikansk angreb på Irak, hvis USA fremlægger beviser for, at Saddam Hussein har været inddraget i terror og sådan nogle ting.
Også på det her punkt synes jeg det er afgørende at få at vide: Hvem tegner egentlig regeringen?
Er det sådan, at løsgående ministre kan gå rundt og udlove Danmark i krig,
oven i købet i en situation, hvor der mig bekendt ikke foreligger nogen som helst beviser, og hvor jeg vil tro, at der er ekstrem europæisk skepsis og ekstrem dansk skepsis over for at deltage i et krigseventyr i Irak?
Jeg håber oprigtig meget, at statsministeren allerede her i dag vil sætte forsvarsministeren eftertrykkeligt på plads, så den type trusler ikke rumsterer.
Det gælder over for Irak, men da også over for den danske befolkning.
Vil statsministeren kommentere forsvarsministerens udtalelser i Berlingske Tidende den 16. maj 2002 om, at »Danmark vil få svært ved at sige nej til at deltage i et eventuelt amerikansk angreb på Irak, hvis USA kan fremlægge sikre beviser på, at Saddam Hussein støtter international terror ... Kommer der uomstødelige beviser, vil det kræve betydeligt politisk mod fra dansk side at afvise hjælp til USA«, og i forlængelse af dette redegøre for, om den danske regering i almindelighed føler sig presset af USA?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-05-29:
Jeg er nødt til at gentage, hvad jeg nu flere gange har svaret.
Jeg synes, det fremgår meget klart, hvad der er regeringens linje i den her sag, nemlig at der ikke er sat nogen dato på mulige kommende folkeafstemninger, der er ikke lagt nogen tidsplan for dem.
Efter min mening er det vigtigere at snakke indhold end at snakke datoer.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Klaus Hækkerup (S), 2002-05-29:
Jeg synes, statsministeren snakker udenom.
Er statsministeren enig med europaministeren i, at vi skal have en ny traktat, før vi afholder folkeafstemningerne, og bruge den tid til den debat, som statsministeren har efterlyst, eller har europaministeren bare udtalt sig på egne vegne og ikke som minister i denne her sag?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-05-29:
Jeg synes, jeg har svaret meget, meget klart og tydeligt, og det fremgår også af regeringsprogrammet, at regeringen ikke har sat nogen dato på, hvornår en folkeafstemning skal afholdes. Men deri ligger jo også, at regeringen ikke på nuværende tidspunkt har planlagt nogen folkeafstemning.
Klaus Hækkerup (S), 2002-05-29:
Jeg må bede statsministeren om at forholde sig til det, europaministeren har sagt.
Europaministeren har sagt, og det står også i det skriftlige spørgsmål: Vi kan ikke gennemføre en folkeafstemning, før vi ved, hvordan den nye traktat ser ud.
Er statsministeren enig med europaministeren, eller er han ikke enig med europaministeren?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-05-29:
Jeg kan kun sige til hr. Klaus Hækkerup, at hr. Klaus Hækkerups konklusioner må stå fuldstændig for hans egen regning og bestemt ikke på nogen måde er dækkende for, hvad jeg har svaret her i Folketingssalen.
Lad mig derfor gentage: Det, der er regeringens meget klare holdning, er, at vi skal af med forbeholdene.
Det kræver en eller flere folkeafstemninger, men der er ikke lagt nogen datoer fast for, hvornår sådanne skal afholdes.
Klaus Hækkerup (S), 2002-05-29:
Jeg kan kun forstå statsministerens besvarelse af spørgsmålet
sådan, at der reelt er tale om, at statsministeren nu desavouerer europaministeren og siger, at den udtalelse, europaministeren kom med, altså ikke står til troende. Jeg vil godt sige, at det håber jeg ikke præger den øvrige del af regeringens europapolitik.
Vi har erfaret, at ikke nok med at det er fuldkommen uafklaret, hvad regeringen ønsker ved at bruge udtrykket »en rum tid«, vi har også kunnet erfare, at regeringen er på vej til at opgive det kompetencekatalog, der ellers var en stor del af regeringens aktive europapolitik. Jeg vil godt spørge: Er der overhovedet noget tilbage af regeringens europapolitik?
»En rum tid,« siger statsministeren.
Det kan man jo sige om alting.
Er det virkelig indholdet af denne her regerings europapolitik, en rum tid?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-05-29:
Jeg kan ikke føje mere til det, jeg allerede har svaret.
Regeringen har ikke lagt sig fast på en dato for en folkeafstemning.
Der skal gå en rum tid, før der kommer en folkeafstemning.
Klaus Hækkerup (S), 2002-05-29:
Jeg synes ikke, statsministeren svarer på mit spørgsmål.
Europaministeren siger: Vi kan ikke gennemføre en folkeafstemning, før vi ved, hvordan en ny traktat ser ud. Det vil sige, at der vil gå en fire års tid, førend der kan gennemføres en folkeafstemning.
Dermed er der jo ikke sagt noget om en dato; der er bare sagt noget om den tidligste dato.
Statsministeren siger så: Vi har ikke lagt os fast på en dato.
Det er jo ikke at svare på spørgsmålet.
Spørgsmålet er: Er regeringen enig med europaministeren i, at der tidligst kan komme en folkeafstemning, når vi ved, hvordan den ny traktat ser ud?
Ja eller nej?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-05-29:
Med al respekt for spørgeren kan det ikke stilles op på den måde, for det er ikke et enten-eller.
Der er ingen uenighed i regeringen.
Det fremgår også af regeringsprogrammet.
Regeringen har ikke lagt sig fast på nogen dato for en folkeafstemning.
Jeg kan sådan set kun føje til, hvad jeg tidligere har sagt, at jeg jo flere gange har understreget, at der skal gå en rum tid, før der kan afholdes en folkeafstemning.
Det er et meget præcist udtryk, som til gengæld heller ikke indeholder nogen bestemt dato for, hvornår en folkeafstemning eller flere folkeafstemninger med rimelighed kan ventes.
Klaus Hækkerup (S), 2002-05-29:
Jeg vil gerne spørge statsministeren, hvordan europaministerens udtalelse så skal forstås.
Hvis der ikke er brug for en datodebat, men en substansdebat, hvorfor melder regeringen så ud gennem sin europaminister og siger, at der ikke kan gennemføres en folkeafstemning, før vi ved, hvordan den nye traktat ser ud?
Er det europaministeren, der tegner regeringens politik, eller er det statsministeren, der tegner regeringens politik?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-05-29:
Svaret er meget klart.
Regeringen har ikke lagt sig fast på nogen tidsplan for afholdelse af folkeafstemninger.
Som alle ved, er det regeringens klare ønske, at forbeholdene skal væk, men det nytter ikke noget, at man kommer rendende fra politisk side med et krav om folkeafstemninger i tide og utide.
Det skaber ikke forståelse, men udvider afstanden
mellem politikere og befolkning
Her og nu er der ikke brug
for en datodebat, men for en substansdebat.
Klaus Hækkerup (S), 2002-05-29:
Giver europaminister Bertel Haarder udtryk for regeringens opfattelse, når han til EU-internetnyhedsbrevet EU-Observer om de fire forbehold udtaler, at »Vi kan ikke gennemføre en folkeafstemning, før vi ved, hvordan en ny traktat ser ud«, og dermed afviser, at der bliver en folkeafstemning inden for de næste fire år?«
Pia Kristensen (DF), 2002-05-29:
Jamen jeg slutter nu.
Jeg vil blot sige, at det lyder positivt, at regeringen nu tager forslaget tilbage til en videre udvalgsbehandling, og vi vil da sige fra Dansk Folkepartis side, at vi stadig væk støtter det forslag, der ligger på nuværende tidspunkt.