Arne Toft (S), 2002-04-02:
Det er ikke sandt, som det er fremført i lovforslag L 157's indledende bemærkninger, at lov nr. 337 indeholder en pligtmæssig etablering af solvarmeanlæg.
Lov nr. 337 indeholder derimod en pligt til at forholde sig til brugerøkonomien i solvarmeanlæg.
Viser brugerøkonomien et negativt resultat, skal solvarmeanlæg ikke etableres, er brugerøkonomien positiv, skal solvarmeanlæg etableres.
Hvem kan noget imod det ud over regeringen?
Pligtmæssig etablering af solvarmeanlæg ved nybyggeri var pålagt kommunale og selvejende institutioner, erhvervsbyggeri og visse større sommerhuse beliggende uden for fjernvarmeområderne.
Baggrunden for lov nr. 337 har netop været at imødegå konsekvenserne af manglende kendskab til solvarme samt i en række tilfælde manglende sammenhæng mellem anlægs- og driftsmæssige betragtninger.
Socialdemokratiet tror, at det er nødvendigt i visse tilfælde at lovgive for at starte en positiv spiral.
I forbindelse med en stor andel af de byggerier, der her var tale om at pålægge pligt til solvarmeanlæg, f.eks. almennyttige boliger, er bygherrer og brugere ikke identiske.
En bygherre, der typisk vil have en legitim interesse i så lave anlægsudgifter som muligt, ville blive - og det er netop det fornuftige ved loven - pålagt en positiv virkning for den kommende bruger, som ikke selvstændigt har mulighed for at agere hensigtsmæssigt i forhold til driftsomkostningerne, som ville kunne finansiere investeringerne i solvarmeanlægget.
Det er derfor, det er nødvendigt at lovgive på området.
Ministerens lovforslag viser klart regeringens modvilje
mod vedvarende energi.
L 157 har intet med besparelser at gøre.
Ministeriets beregninger for ca. 1.200 nye anlæg om året viser, at staten vil spare ca. 3,5 mio. kr. og kommunerne 1,7 mio. kr., men disse beregninger er lavet, før den nye lov om støttet boligbyggeri blev vedtaget, så besparelserne bliver endnu mindre.
Regeringen fastholder, at Danmark skal leve op til sit mål om lavere CO2-udslip i årene 2008-2012, og så siger den med sit lovforslag nej til over en 20-årig periode, som solvarmeanlægs levetid mindst er beregnet til, en CO2-reduktion på mindst 160.000 t.
Desuden vil der være en reduktion af NOx på 240 t og af SO2 på 140 t.
Tallene er regeringens egne.
Herudover vil solvarmeanlæg i denne størrelsesorden give en driftsbesparelse på mindst 2.900.000 kWh hvert år.
De økonomiske konsekvenser for solvarmefabrikanterne og de langt flere smede og VVS-installatører, som har uddannet sig til at kunne opsætte de ca. 1.200 nye anlæg om året, som regeringen mener ville være konsekvensen af lov nr. 337, bliver fyringer og måske økonomisk ruin.
De kan så trøste sig med, at økonomi- og erhvervsminister Bendt Bendtsen ikke har noget imod vedvarende energi, han vil bare ikke gøre noget for at fremme den. Hvorfor kunne regeringen ikke lade loven virke i 2002, så solvarmefabrikanterne og installatørerne havde 1 år til at indstille sig på nye tider?
Lovforslaget er et tilbageskridt for den regionale udvikling, som regeringen så ofte giver udtryk for at ville varetage, da solvarmefabrikanterne og installatørerne ofte bor i landområderne.
Regeringens energipolitik er et knæfald for storindustrien.
Den er et spark til de mange iværksættere på energiområdet, der ved hårdt arbejde har fået skabt sig et fundament, de havde håbet på at kunne udbygge i de kommende år.
Regeringen er godt i gang med på 100 dage at ødelægge 25 års positiv forskning og arbejde med vedvarende energi.