Peter Duetoft (CD), 2001-05-09:
Jeg vil gerne starte med at sige tak til statsministeren for redegørelsen i dag og derefter sige, at ligegyldigt hvad der sker, er noget af det væsentligste vel, at det sker værdigt; at det sker på en måde, så vi efter en løsning har både venskab og samarbejde og gode fælles følelser, hvad enten det ender med en situation uden for rigsfællesskabet, eller det ender med en situation inden for rigsfællesskabet.
Jeg er enig i det, hr. Óli Breckmann har sagt om, at der naturligvis skal være afspænding og der skal være en speciel stemning.
Det betyder, at Danmark og den danske regering naturligvis skal vise sig villig til at forhandle, og det har den danske regering jo også gjort.
Men det betyder på den anden side også, at den færøske ledelse ikke bare kan komme trillende til København og derefter tro, at man kan diktere en løsning, eller at man over en weekend skal lave en hel traktat færdig.
Det kræver, at begge sider forstår, at der skal være en dialog, og at dialogen ikke bare kan overstås i løbet af nogle få timer.
Jeg tillader mig at bruge et farligt ord, som kan misforstås voldsomt,
men jeg vil gøre det alligevel, fordi jeg også synes, det er nødvendigt at skære tingene i et lidt historisk perspektiv.
Jeg er helstatsmand.
Jeg ved godt, det var noget helt andet i forrige århundrede, men jeg er tilhænger af, at rigsfællesskabet mellem Danmark, Grønland og Færøerne fastholdes, for jeg synes, Danmark har mistet nok gennem de sidste flere hundrede års historie.
At vi i 1953 fik Færøerne og Grønland med som ligestillede dele af rigsfællesskabet var et vigtigt skridt.
Men vi holdt jo netop fast ved, at der var et fællesskab at stå sammen om, et historisk fællesskab, hvor man respekterer hinanden.
Disse historiske bånd tror jeg stadig er vigtige, og dem vil vi i hvert fald gerne være med til at bevare. Naturligvis kan man diskutere - og det bliver jo også diskuteret på Færøerne - om det overhovedet er økonomisk muligt for Færøerne.
Det var lidt fascinerende at læse betænkningen fra Lagtinget.
Partierne er jo mildest talt
Jeg vil nu nok sige, at hvis jeg var valgt deroppe, ville jeg tænke en lille smule over, om argumentet om højkonjunktur lige i øjeblikket og høje fiskepriser, og hvad ved jeg, er noget, man kan tage udgangspunkt i, om det er noget stationært. Men det bliver jo færingernes sag. Vi kan dog lære noget af dem, for det er dog en forbløffende sprogbrug, der er i den beretning.
Jeg kan blandt andet huske Sambandspartiets indlæg: om det var suverænitetsørnen, der nu var blevet til en hjemmestyrehøne.
Den poesi synes jeg godt nok var fantastisk, det kunne vi godt lære lidt af her.
Vi skal selvfølgelig holde fast i, at hvis Færøerne ønsker uafhængighed, er det o.k.
Men vi er ét hundrede procent enige med regeringen i, at der er to linjer: at der enten er uafhængigheden eller ændringer inden for rigsfællesskabet.
I den første situation er det klart, at der er nogle voldsomt store problemer, der skal løses.
Der bor vel adskillige tusinde færinger i Danmark, og hvad bliver deres situation med en selvstændig færøsk stat?
Jeg ved ikke, hvordan man vil skaffe dommere og embedsmænd og ambassadører, og hvad man ellers skal have på Færøerne efter at have fået selvstændighed, men det må de vel også tage stilling til.
Jeg er også enig i, at det må få økonomiske konsekvenser, hvis man gør det, og derfor er vi tilhængere af grænsen på 4 år for bloktilskuddet, som statsministeren flere gange har understreget.
Vi må også indrømme, at vi ikke er vildt betaget af denne økonomifond, fordi vi egentlig ikke er sikre på, at der ikke indirekte anvendes bloktilskudspenge for at hjælpe frem til suveræniteten.
Hvis situationen derimod er sådan, at færingerne ønsker hjemmestyret udbygget, synes vi, det er helt i orden, at man forhandler om overtagelse af flere områder.
Men det er stadig rigtigt, at for at få en afklaring skal bloktilskudsforhandlingerne i år kun gælde for 1 år. Færingerne skal selv bestemme, men man skal vel også være realistiske.
Det kan godt være, at følelserne kommer til at diktere den afgørelse, der træffes på Færøerne, og det bliver så et færøsk ansvar.
Men omvendt er det da rigtigt, at det vil være trist, hvis man kun bliver i rigsfællesskabet af økonomiske grunde.
De økonomiske grunde må ikke være afgørende.
Jeg tror stadig, at synspunktet om et samlet kongerige er smukt.
Ønsker man at være sig selv, kan vi andre måske blive triste til mode over det, men det må aldrig ende med det, fordi man har været i en ordkrig, der gejler folk op til at træffe de forkerte beslutninger.
Jeg vil sige til hr. Eidesgaard, at jeg mener, det er en meget fornuftig og realistisk holdning, hr. Eidesgaard giver udtryk for.
Vi ser jo i Danmark, at når et amt eller en kommune bygger på en enkelt virksomhed eller en enkelt sektor, og det pludselig går galt, får vi en voldsom arbejdsløshed, og hvad ved jeg.
Det er klart, at et samfund som det færøske, der i den grad bygger på fiskeriet, vil få problemer, så jeg synes, det er meget klogt at få det med ind i overvejelserne.
Tak til hr. Óli Breckmann for de pæne ord.
Jeg håber, vi får en afspænding, og efter hr. Breckmanns indlæg ved jeg ikke, om jeg skal overveje at stille op på Færøerne i stedet for i Danmark.
Det kan være, det er mere populært.