Yvonne Herløv Andersen (CD), 2000-01-19:
Selv om alle tilsyneladende synes, det er rigtigt, at forebyggelse er at foretrække for helbredelse, er det stadig sådan, at behandling af sygdom har en helt anden placering i folks bevidsthed.
Hvis man taler om, at det er nødvendigt at satse noget mere på forebyggelse, støder man meget ofte på den reaktion fra folk, at de tvivler på usikre gevinster.
De siger, at det sker jo først på længere sigt, og så vil de hellere prioritere nogle løsninger på dagsaktuelle problemer.
Og der er også nogle, der frygter, at interessen for sygdomsbehandling måske vil blive svækket, og nogle føler sig i sandhed gået for nær i deres ret til selv at bestemme, hvordan de vil leve og definere deres egen livskvalitet - hvad de vil spise, om de vil ryge, osv. osv.
Og hvis man ser på, hvad aviser og andre medier bringer af sundhedsstof, er det i hvert fald ikke forebyggelse, der fylder mest - desværre! Derfor er det hårdt tiltrængt, at forebyggelsen bliver bedre placeret i sundhedsdebatten, og det er ikke mindre tiltrængt, at det også bliver til at få øje på forebyggelsen i de offentlige budgetter og specielt på finansloven.
I forhandlingerne om finansloven for i år forsøgte CD sig med et ret omfattende materiale, som vi var med til at forhandle om, og som havde mange aspekter med inden for forebyggelse.
En af tingene var sådan set, at vi gerne ville have en egentlig forebyggelsesstyrelse etableret, men vi mødte nu ikke megen forståelse for nødvendigheden af det.
I stedet fik vi nogle tilsagn om, at man i Sundhedsstyrelsen ville styrke dette område, men vi tror ikke rigtig på den løsning i CD.
En forebyggelsesstyrelse mener vi skulle have til formål at samle den relevante faglige og administrative ekspertise og koordinere den statslige indsats, der i dag er opsplittet i Sundhedsstyrelsen, Tobaksskaderådet, Fødevaredirektoratet og Alkoholpolitisk Kontaktudvalg.
En koordinering af indsatsen nødvendiggøres yderligere af, at programmet bygger på et samarbejde mellem den kommunale og den amtslige sektor med tilsammen ca. 300 administrative enheder, og oven i det kommer så private organisationer, arbejdspladser og forskningsinstitutioner.
Men CD vandt altså ikke meget gehør
for det, og bl.a. derfor har jeg den opfattelse, at regeringen måske ikke tager forebyggelse helt så alvorligt, som den giver udtryk for. Forebyggelse koster selvfølgelig også penge, og der er afsat 20 mio. kr. til folkesundhedsprogrammet.
Det er ca. en femmer pr. næse til at blive sundere for, og det er for lidt.
Jeg tror, CD satsede på 90 mio. kr., og jeg kan se, jeg er blevet overtrumfet af SF.
Men det førte jo ikke til meget, kan man desværre sige.
Det ville regeringen åbenbart ikke, og det bestyrker os igen i den opfattelse, at regeringen ikke tager forebyggelse helt så alvorligt, som den gerne vil lade som om.
Det ville jo have styrket hele processen, hvis der f.eks. havde været afsat puljer, hvor amter og kommuner kunne have søgt om støtte til forebyggelsesaktiviteter, pilotprojekter, forskningsprojekter osv.
Det kunne have bidraget til den evaluering og videnopsamling, som jeg synes vi mangler i dag.
Når det desværre forholder sig sådan, er en af årsagerne vel netop, at der mangler viden om værdien af forebyggelse, viden om, at god sundhedspolitik ikke udelukkende går ud på at halse efter ventelistestatistikkerne.
Derfor er det så meget desto mere ærgerligt, at mangel på midler selvfølgelig rammer de mål i programmet, som efter CD's opfattelse er helt fundamentale.
Det er opgradering af uddannelserne og opgradering af forskningen, dvs. hele den professionalisering, der skal til for at gøre forebyggelse til noget, der blot tilnærmelsesvis respekteres på linje med behandling. Ganske vist løber programmet jo over en 10-årig periode, og Rom blev jo heller ikke bygget på én dag.
Det forrige forebyggelsesprogram fra 1989, som den tidligere regering kom frem med, havde jo ikke rigtig nogen stor succes, og derfor kunne man have håbet på en kraftigere satsning på nuværende tidspunkt.
Når CD så har uddelt disse kritiske bemærkninger, som nødvendigvis må komme om det økonomiske og om svagheden på det administrative plan, ligger det næsten implicit, at vi faktisk ikke er spor utilfredse med folkesundhedsprogrammet som sådan, tværtimod.
Nej, det gør den ikke, og slet ikke når man kigger på middellevetidsproblemerne, som vi har kendt meget længe.
Mit synspunkt er, at jeg synes, der er langt igen, og derfor må vi gøre noget andet end det, vi har været vant til, og der er brug for det sundhedspolitiske skifte, som regeringen nu foreslår, med større vægt på at forebygge.
Det er helt rigtigt set.
Vi er også enige i den placering, som programmet giver de særdeles væsentlige livsstilsfaktorer som tobak, alkohol, kost og motion, og det er en rigtig erkendelse i programmet, at oplysning som middel er utilstrækkeligt og har svært ved at nå den gruppe, der netop har allermest brug for en indsats.
Det er rigtigt at sætte sundhedssektoren langt mere i fokus i den forebyggende indsats.
Men det betyder selvfølgelig ikke, at man kan nedprioritere forebyggelse andre steder, for vi ved udmærket, at for mange bliver for tidligt nedslidte og bliver syge på grund af bl.a. dårligt arbejdsmiljø.
Et par af punkterne vil jeg godt tage frem og give et par ekstra ord med på vejen, først forholdet mellem livskvalitet og middellevetid.
altså hellere kvalitet end kvantitet, og de siger også, at de ikke er særlig interesserede i at få et længere liv.
Det synes jeg er en forkert opfattelse, for det går jo ud på at forebygge, og alt for mange dør alt for tidligt, f.eks. som vi har talt om i dag på grund af tobaksrygning.
Jeg ved godt, hvor svært det er at røre ved det punkt, men vi ved - og det er jo ikke bare løse påstande fra en flok tilfældige sundhedsfanatikere, det er dokumenteret - at der årligt dør 12.000-13.000 mennesker af rygerelaterede sygdomme.
Vi ved også, at danske kvinder er de suverænt mest rygende i verden, så er jeg altså skuffet over, at det ikke er lykkedes sundhedsministeren - det er rigtig synd for ham - at komme igennem i regeringen med langt skrappere tiltag på tobaksområdet.
Er det, fordi han alligevel ikke mener, det er særlig vigtigt?
Hvorfor vil ministeren ikke give netværket af forebyggende hospitaler, hvor vi nu har 38 med Bispebjerg Holspital som en god model, den støtte, der ligger i en lovgivning på området?
Og hvorfor vil ministeren ikke give røgfrie skoler en chance for at bremse op for nytilgangen af unge rygere?
Gode leveår har vi talt en hel del om, vi har også talt en hel del om mistet livskvalitet.
Her vil jeg i øvrigt godt nævne, at mange mennesker siger som regel, når man taler med dem: Jamen jeg er da ligeglad med, om jeg bliver 80 eller 85 år.
Men det er altså en misopfattelse, for det er jo ikke dér, problemet ligger.
Det er jo, når man står i sin ungdoms blomst, var jeg lige ved at sige, at problemet optræder -
altså om man dør, når man bliver 40, 50 eller 60 år
Det er jo ikke 80 eller 85 år, det drejer sig om
Hiv og aids er her stadig, og en bedre behandling har bevirket, at mennesker, der er smittet, i mange tilfælde har fået forlænget livet.
Men der er ingen, der bliver raske af behandlingen, og den giver væsentlige bivirkninger, som ikke tåles af alle.
Det betyder, at der er flere potentielle smittebærere, og med den viden er det svært at forstå, at ministeren har nedprioriteret oplysning i miljøet i en tid, hvor de gode behandlingsmuligheder hos nogle har ført til en afslappet holdning over for muligheden for at blive smittet med hiv.
I den forbindelse er der spørgsmålet om kommunelægeordningen.
Jeg kan se, det går meget dårligt med at få den implementeret, men den ville i hvert fald være en god ting til forebyggelse af problemet med truede børn og unge, og jeg vil gerne spørge ministeren, hvordan sagen er fulgt op.
Der mangler på nuværende tidspunkt 40 kommunelæger, så her er der noget at komme efter, hvis ministeren gerne vil gøre en indsats for folkesundheden. Vi synes, der er meget godt på tegnebrættet, og vil gerne samarbejde om det.
Men det er primært for dårligt med økonomien, og jeg synes, det er stærkt bekymrende, at der også mangler en plan for det organisatoriske, der klart placerer ansvaret for gennemførelsen af de forebyggende tiltag.
Det skæmmer projektet, og det synes jeg er ærgerligt.