Hanne Severinsen (V), 2001-05-17:
Århundreders lidelser i en uendelig kæde fik sin foreløbige kulmination med Stalins deportationer, og i dag, 1½ år efter at den anden tjetjenske krig startede, står verden i realiteten magtesløs.
Offentligheden vænnes dag for dag til situationen, og billeder af død og ødelæggelse bliver dagligdag og glemt.
Jeg er derfor glad for, at udenrigsministeren i dag har givet tilsagn om at holde Tjetjenien-sagen på dagsordenen, både bilateralt og i alle de forskellige internationale fora. Udenrigsministeren talte om en konstruktiv, substantiel dialog direkte over for beslutningstagerne.
Det er der også brug for, og det sker for sjældent.
Det startede ellers ganske godt på EU-plan med aktionen i Helsinki, men den fadede noget hurtigt ud.
Den linje bør tages op igen, og Rusland bør holdes til ilden, så det overholder betingelserne i den samarbejdsaftale, det har med EU.
I Europarådet blev Rusland medlem i 1996
Ruslands medlemskab hviler på betingelser, som ikke er opfyldt, men Ministerkomiteen har på det nærmeste ignoreret, at Den Parlamentariske Forsamling sidste år foreslog en suspension, fordi Rusland ikke levede op til sine forpligtelser.
Russerne forsøger med et vist held over for deres ministerkollegaer at slå på, at der er tale om et internt anliggende.
Men det kan det aldrig være, når der er tale om forpligtelser over for Europarådet, bl.a. om at overholde menneskerettighederne.
Vesteuropa har tydeligvis et ambivalent forhold til Putin.
Der er ikke grund til at benægte, at der foregår terrorhandlinger fra tjetjensk side, men de ord om russernes fremfærd, som blev brugt i udenrigsministerens tale og også står i vores vedtagelse, nemlig »uforholdsmæssig magtanvendelse« - det er også dem, man hele tiden bruger på engelsk, »dispropotional force« - dækker altså over lidt af en eufemisme, må man sige.
De dækker jo over, at terrorisme mødes med krig.
Tænk, hvis Madrid bombede San Sebastian og drev baskerne i flygtningelejre.
Baskerlandet er Europa, men det er Rusland også, selv om både vi og de en gang imellem glemmer det.
Så sent som i går fik jeg tilsendt den rapport fra Human Rights Watch, som også er blevet beskrevet af andre.
Man har fundet en massegrav i Dachny, og man beskriver, hvordan russerne gør deres bedste for at ødelægge alle beviser.
Ødelæggelserne i Tjetjenien er enorme.
Som en af de første var jeg sidste år i det sønderskudte Grosnij sammen med lord Judd
, og man fik en fornemmelse af, hvordan det må have været at gå i Dresdens ruiner efter Anden Verdenskrig.
Vi besøgte også interneringslejre og fængsler med ubeskrivelige forhold og ubeskrivelige historier om vilkårlige fængslinger på absurde mistanker og uden mulighed for at tale med en sagfører, eller hvad der ellers hører til i et retssamfund som medlem af Europarådet.
Vi så, hvordan tjetjenerne blev behandlet som tredjerangsmennesker i de overfyldte flygtningelejre.
Det er disse mennesker, det vil blive meget svært at få til at forstå, at deres fremtid er at blive russiske borgere.
Udenrigsministeren nævnte de initiativer, som Europarådets Parlamentariske Forsamling har taget.
Et af de gode initiativer er oprettelsen af Karamanlovs kontor i Tjetjenien, hvor tre eksperter fra Europarådet er med til at få rejst sager om overgreb over for borgerne.
Det er sket i nogle få tilfælde, men det er kun en lille begyndelse.
Er der sket en holdningsændring i Rusland, som udenrigsministeren sagde?
Bare det var rigtigt.
Det er i hvert fald vigtigt, at der er en fri presse til at følge tingene op, og det er der desværre ikke.
Mine russiske kolleger i den liberale gruppe i Europarådet var meget pessimistiske på vores sidste møde i april.
Den manglende pressefrihed må vi også sætte på dagsordenen, bl.a. som led i monitoreringen af Rusland.
Det var opinionen, der stoppede
den første tjetjenske krig, men den opinion har desværre ikke mange chancer i Rusland. Det er rigtigt, at Dumaen har taget initiativ til høring om nedsættelse af et fælles parlamentarikerudvalg.
Det er et lille fremskridt, men vi må kraftigt opfordre russerne til at gå i gang med reelle forhandlinger.
I vedtagelsen understreger vi, at forhandlingerne skal foregå med den repræsentative del af den tjetjenske side.
Der må findes en politisk løsning, og det kan ikke nytte noget, at russerne kun vil tale med de tjetjenere, de selv piller ud.
Al erfaring viser, at fred får man først, hvis man forhandler direkte med sine modstandere.