runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Sandy Brinck (S), 2003-04-02:
Det vil sige, at vi ikke kan få så meget som bare et lille fy fra statsministeren.
Det er utilfredsstillende, men statsministeren har ikke tænkt sig at gøre noget ved det. Så vil jeg godt sige, at ja, det er krænkende, at den irakiske hærchef har gået frit rundt, men det er jo helt korrekt, som hr. Søren Søndergaard siger, at det var, fordi vi ikke anede, at han var her.
Det er dobbelt krænkende, at manden går frit rundt og løber ud over statens grænser
, når man ved, at han er her, når man burde have fat i kraven på ham.
Nu går statsministeren i gang med at belære os om, hvad vi burde og ikke burde som folketingsmedlemmer i denne her sag.
Så skal jeg blot erindre om, at da man opdagede, at hærchefen var på dansk jord, krævede oppositionen, de nuværende regeringspartier, at justitsministeren omgående skulle gå af.
Vi beder bare om, at statsministeren følger op på sin egen erkendelse af, at der ikke har været udvist rettidig omhu, og så fortælle, hvem det er, der skulle have udvist den og pådraget sig et ansvar.
Det er da det mindste, man kan forvente af en leder.
Søren Søndergaard (EL), 2003-04-02:
Det er jo så statsministerens stil, som jeg ikke er imponeret af.
Jeg vil bare bede statsministeren om at bekræfte, at når den irakiske hærchef gik frit omkring et godt stykke tid under den tidligere regering, skyldtes det, at der var kredse i den danske efterretningstjeneste, som var vidende om, at de havde at gøre med en person, som man kunne mistænke for mord på tusindvis af mennesker, men undlod at informere den daværende justitsminister om det, de undlod at informere den daværende regering om det, og de undlod endda at informere den daværende chef for Politiets Efterretningstjeneste om det.
Vil statsministeren bekræfte, at når han kunne gå frit omkring, skyldes det, at vi har den slags folk i den danske efterretningstjeneste?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-04-02:
Min konklusion er præcis den modsatte, nemlig at ved at deltage aktivt i denne internationale koalition på basis af eksisterende FN-resolutioner, er vi med til at håndhæve de beslutninger, FN's Sikkerhedsråd for længst har truffet om afvæbning af Saddam Hussein. Ved at der er nogle, der sætter magt bag ordene, er man med til at sikre, at når FN's Sikkerhedsråd har truffet en beslutning, så står der også respekt om den, og så er der autoritet bagved. Hermed sluttede spørgsmålet.
Jeg har aldeles ikke set redegørelsen, så jeg ved ikke, hvor fru Sandy Brinck har den oplysning fra.
Jeg har ikke set redegørelsen.
Men jeg siger, at jeg synes, det er rimeligt over for alle, at vi nu ser den redegørelse, før man drager forhastede konklusioner.
Jeg kan da kun glæde mig over den interesse, som fru Sandy Brinck på sit partis vegne giver udtryk for, når det gælder den irakiske hærchef, i betragtning af hvordan han gik frit rundt i lang tid, da vi havde en socialdemokratisk ledet regering.
Det er jo, må man sige, en ganske nyopstået interesse fra Socialdemokratiets side.
Jeg har udtalt, at det er klart utilfredsstillende, at hærchefen kunne forsvinde.
Men det ændrer jo ikke ved, at når fru Sandy Brinck taler om sjusk og lalleværk, vil det være karakteristisk for - i hvert fald ordet lalleværk - hvad der foregik under den tidligere regering, hvor der rent ud sagt var tale om en slap retspolitik, og hvor hærchefen gik fuldstændig frit omkring. Så jeg tror ikke, der er noget at komme efter dér.
Jeg vil blot sige, at det selvfølgelig er utilfredsstillende, at hærchefen kan forsvinde.
Det er også utilfredsstillende, at der går 5 timer, fra man bliver klar over, at der er noget galt, og til han bliver efterlyst, og det skal der naturligvis hankes op i.
Men jeg vil ikke sidde her i Folketingssalen og gøre mig til domsmand over, hvem der skulle have gjort hvad, og hvem der eventuelt ikke har gjort, hvad de skulle.
Jeg vil afvente en samlet redegørelse fra justitsministeren, og det tror jeg egentlig også at fru Sandy Brinck og hr. Morten Bødskov vil være bedst tjent med.
Holger K. Nielsen (SF), 2003-04-02:
Statsministeren taler uden om det centrale spørgsmål her, nemlig at der ikke var flertal for at starte en krig på det tidspunkt, hvor krigen startede.
Der er selvfølgelig enighed om, at man skal gøre noget i forhold til Saddam Hussein: Han skal afvæbnes.
Der var en proces i gang omkring afvæbning af Saddam Hussein.
Så sker der det på et tidspunkt, at USA og Storbritannien insisterer på en krig.
Denne insisteren på en krig fra amerikansk-britisk side var der et flertal imod i FN's Sikkerhedsråd på det tidspunkt, da man gik i gang med krigen.
Det er det, der er det afgørende her, og det bliver ikke besvaret af statsministeren.
Den danske regering er alligevel gået med i krigen, og det betyder, at man er med til at svække FN-systemet ganske, ganske gevaldigt.
»Har statsministeren forståelse for den irakiske befolknings modvilje imod at lade USA stå for administrationen af Irak efter Saddam Husseins fald, og hvordan vil statsministeren sikre, at FN får denne opgave?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-04-02:
Nu kan jeg jo høre, at vi er kommet ind til kernen af noget, der virkelig betyder noget.
Skal man lade dem leve deres eget liv, fordi man synes, det er for farligt at gøre noget, og derved svigte de systemkritikere, der lever under forfærdelige forhold under disse tyranniske regimer, eller skal man have modet til at gøre noget for at fjerne disse regimer og befri folk?
Den historiske lære, bl.a. fra den kolde krig, er, at man skal gøre noget for at fjerne regimerne, for at befri befolkningen, og det er det samme med Irak.
Det, der er konsekvensen af venstrefløjens passive holdning, er, at en type som Saddam Hussein kan blive ved med at drive sit spil, uden at nogen gør noget, fordi man synes, det er for farligt at gøre noget ved Saddam Hussein.
Jeg kan slet ikke forlige mig med den holdning, at vi skulle svigte de systemkritikere i Irak, som brændende ønsker dette forfærdelige regime væk.
Vi må da gøre et eller andet; vi kan da ikke bare blive med at lade stå til.
Det er her, jeg synes, at venstrefløjen fuldstændig savner et alternativ.
Krig er forfærdelig, og krig skal altid være den absolut sidste udvej, men der er altså situationer, hvor man er nødt til at iværksætte det militære svar for at sikre frihed og fred i verden, og har man ikke viljen og modet til det, er det tyranner og terrorister, der får lov at dominere denne verden.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Søren Søndergaard (EL), 2003-04-02:
Statsministeren har den opfattelse, at det bedste forsvar er et angreb, og så slår statsministeren ud til alle sider.
Det er så o.k., og det kan vi godt bruge lidt tid på.
Hvad er grunden til, at statsministeren var så begejstret i sin tid for en regering, som på Helsingør Skibsværft lod bygge krigsskibe til Saddam Hussein, som afviste venstrefløjens krav om at få stoppet krigsskibsproduktionen til Saddam Hussein?
Hvad var grunden til, at statsministeren var så begejstret for den regering og oven i købet indgik i den regering som minister?
Hvis der er nogen, der har et forklaringsproblem her, er det statsministeren.
Det er pinligt.
Villy Søvndal (SF), 2003-04-02:
Det er ganske enkelt noget ufatteligt vrøvl.
Det er noget ufatteligt, uforklarligt vrøvl, statsministeren står og siger lige nu, som intet har med virkeligheden at gøre, og hvis statsministeren ikke er opmærksom på det, er det statsministeren, der har et problem.
Hvem var det, der havde de tætte forhold til oppositionsfolkene i den gamle Østblok?
Hvem var det, der leverede et helt nyt trykkeri til Solidarinosc i Polen?
Næh, det var SF.
Hvem havde de tætte forhold til Listy-folkene i Tjekkoslovakiet, som var datidens oppositionsfolk?
Var det Venstre?
Næh, det var SF.
Hvem havde de tætte forhold til ANC-grupperne i det sydlige Afrika?
Som nogle af de borgerlige rundt om statsministeren sagde, så behandlede de der de sorte bedre end andre steder i Afrika.
Det var de borgerlige.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-04-02:
Alt, hvad hr. Villy Søvndal siger og gør i denne her sag, har én konklusion, nemlig at man intet som helst må, kan og skal foretage sig for at fjerne Saddam Hussein og hans tyranniske regime.
Alt, hvad hr. Villy Søvndal gør, har det ene sigte at konkludere: Vi må intet gøre.
Nu taler hr. Villy Søvndal meget om, at man også skal erkende, hvis man tager fejl.
Nu er det jo i reglen noget, man først kan konstatere efterfølgende, men det er da en god egenskab at ville og kunne gøre det, hvis man kan se af historiens forløb, at man har foretaget nogle fejlvurderinger.
Jeg kunne ønske, at hr. Villy Søvndal var i stand til det samme.
Systemkritikere i Irak kan meget vel føle sig svigtet, fordi der er nogle venstrefløjsfolk uden for Irak, som mener, at man endelig ingenting må gøre, fordi det er for farligt at røre ved Saddam Hussein.
Disse systemkritikere i Irak føler sig svigtet af hr. Villy Søvndal og andre.
Det er der jo en historisk parallel til.
Det er nøjagtig som under den kolde krig, hvor venstrefløjen i Vesteuropa svigtede systemkritikerne i de østeuropæiske kommunistdiktaturer, for også dengang var venstrefløjens argument, at man intet måtte gøre, fordi det var for farligt.
Venstrefløjen i Danmark tvang den daværende borgerlige regering til fodnoter i NATO.
Man måtte endelig intet foretage sig over for sovjetsystemet og Warszawapagten og undertrykkerne.
Og da blev systemkritikerne i Østeuropa svigtet.
Jeg vil da håbe, at hr. Villy Søvndal i historiens lys vil se, at der tog man fejl, akkurat som det vil være en fejl at svigte systemkritikerne i Irak ved intet som helst at foretage sig nu, fordi man synes, det er for farligt. Men det er typisk for venstrefløjens holdning.
Villy Søvndal (SF), 2003-04-02:
Det, der kendetegner meget vise analyser, er, at de kommer, inden tingene sker, om jeg så må sige.
Jeg må sige, at det undrer mig, at statsministeren ikke sagde de her kloge ord, inden krigen blev sat i værk, om, at nu skulle man jo ikke regne med, at irakerne ville opleve dem, der kom, som befriere, man skulle tværtimod være lidt forsigtig med dem.
Argumentationen var den stik modsatte for 14 dage siden, nemlig at folk ville blive modtaget som befriere.
Hvad så, hvis de heller ikke gør det efter det?
Hvis nu summen af deres erfaringer fra tidligere at have været besat af englænderne som kolonimagt, at være blevet svigtet efter den første Golfkrig i Basra og i de kurdiske områder, hvis kombinationen af de ting er, at de siger, vi ønsker ikke at have jer her, som kalder jer befriere, drag væk, og hvis man endvidere får en hel arabisk verdens modstand imod sig, vil statsministeren så vise det sjældne træk at erkende, at her tog han gruelig fejl?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-04-02:
Jamen det er faktisk alt sammen noget, som vi har tænkt meget over, samt mange andre vanskelige aspekter i det her, for det er en utrolig vanskelig situation, og derfor er det også en vanskelig beslutning at være med til at træffe at skulle indlede en krig for at afvæbne Saddam Hussein og det irakiske regime og befri den irakiske befolkning, for vi ved på forhånd, at det ikke kan undgå at give tab, og vi ved, at der er en risiko for, at der kan opstå et modsætningsforhold mellem den muslimske verden og den vestlige verden.
Men hvad er alternativet?
Er alternativet, at man bare skal lade Saddam Husseins regime fortsætte?
At man bare skal lade hundred tusinder af irakere forsvinde hvert år i Saddam Husseins fangekældre?
At han skal blive ved med at udvikle sine masseødelæggelsesvåben og måske en dag sidde med atomvåben, som han kan bruge mod verdenssamfundet?
Er alternativet, at man bare skal lade fem og syv være lige og lade en person som Saddam Hussein drive sit spil?
Det er der vel ingen der i ramme alvor mener kan være alternativet.
Og derfor er man på et tidspunkt nødt til at sige: Nu er tiden altså kommet til at sætte en grænse.
Den følte vi nu var kommet efter mere end 12 år, hvor han har trukket verdenssamfundet rundt ved næsen.
Derfor kan jeg godt forstå, at den irakiske befolkning er klog af skade og venter med at række hænderne i vejret og juble af begejstring, indtil de er helt sikre på, at den internationale koalition har vundet og Saddam Hussein er afvæbnet og væk.
Holger K. Nielsen (SF), 2003-04-02:
Det er lidt bekymrende, at der ikke bliver svaret på spørgsmål omkring den diskussion, der har været i den arabiske verden om det her, for det er jo helt afgørende.
Det, der jo sker, er, at koalitionen fører sig frem som moderne korsfarere og vil befri Irak.
Den irakiske befolkning er efter alt at dømme mindst lige så skeptisk over for disse befriere, som den er over for Saddam Hussein
Det er jo en debat, der foregår i den arabiske verden i øjeblikket, og derfor synes jeg, at den danske regering må reflektere langt mere seriøst over de konsekvenser, det får på det felt.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-04-02:
Jeg vil godt spørge statsministeren, når vi er enige om, at der ikke må være en situation, hvor de amerikansk-britiske styrker kan opfattes som en besættelsesmagt, hvad statsministeren så vil gøre for at forhindre, at det sker.
Statsministeren ved jo godt, at den amerikanske viceforsvarsminister har orienteret offentligheden om planer
for en amerikansk militærregering, et militært styre i Irak, som skal regere.
Og det er jo klart, at det naturligvis bliver opfattet som en besættelsesmagt.
Der er statsministeren vel enig i, at anderledes kan det ikke være.
Når man også tager i betragtning, hvilken mangel på konkrete svar på det her spørgsmål, der har været fra forsvarsministeren og fra udenrigsministeren i Det Udenrigspolitiske Nævn, hvad er det så konkret, som den danske regering mener?
Eller hvad er det? For ellers går det jo nøjagtig sådan, som vi alle sammen frygter, og som jeg forstår, at statsministeren også frygter.
Villy Søvndal (SF), 2003-04-02:
Man kan jo sige, at det er et erfarent folk, man besøger.
Nu er der så kommet nogle igen.
Jeg tror, statsministeren tager grundlæggende fejl.
Den arabiske vrede, vi oplever i de andre arabiske lande, Syrien, Jordan, Ægypten, alle mellemøstlige lande, er vel ikke noget, Saddam Hussein også styrer?
Eller er hans magt så stor, at han også er i stand til det?
Det er jo den grundlæggende fejlanalyse, som den amerikanske forsvarsminister Rumsfeld og den amerikanske vicepræsident Cheney også lavede, hvor jeg bare synes, at man intet har lært af fejlanalyserne.
Jeg er enig i, at folk i Irak synes, at Saddam Hussein har leveret en masse ulykker, det er jeg ikke i tvivl om, og netop derfor er det jo så ulykkeligt, at man ved at optræde så fantastisk kluntet, så magtmæssigt arrogant, får etableret det modsætningsforhold, som kan være fantastisk svært at udrydde igen og bringe forsoning over.
Og det er statsministerens ansvar som den, der har bragt os i den her misere.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-04-02:
Det er utrolig vigtigt. Det er utrolig vigtigt, at genopbygningen af Irak kommer til at ske på det irakiske folks præmisser.
Deri er vi enige, så vidt jeg kan høre.
Men det ændrer ikke på, at jeg er fuldstændig overbevist om, at den irakiske befolkning vil opfatte det som en stor befrielse at slippe for Saddam Hussein og det tyranniske regime, som han repræsenterer.
Når vi tænker på, hvilken frygt hver eneste iraker lever i i det daglige, fordi Saddam Husseins sikkerhedsstyrker kan komme efter dem, som de bare mistænker for at have den mindste mangel på sympati for Saddam Hussein og hans regime, vil det naturligvis blive oplevet som en kolossal lettelse og en befrielse at slippe af med det regime.
Men jeg synes, vi alle sammen må have forståelse for, at det er der ingen irakere der tør give udtryk for, før man er helt sikker på, at operationen er ført helt til ende og Saddam Hussein og hans regime er endegyldigt færdigt.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-04-02:
Jeg vil godt spørge statsministeren, om der ikke er grundlag for, at den fuldstændige fejlbedømmelse af holdningerne i den arabiske verden, som statsministeren og præsident Bush i deres telefonsamtaler med hinanden har gjort sig skyldige i, giver anledning til, at vi nu må prøve for alvor at finde ud af, hvad det er for en diskussion, som foregår i den arabiske verden.
Kan statsministeren sætte sig ind i, at sådan som briterne har optrådt som besættelsesmagt, sådan som amerikanerne svigtede dem, der sidste gang gjorde oprør mod Saddam Hussein, er tilliden til, at der så skulle komme et britisk-amerikansk militærstyre, og at det skulle blive en løsning for Irak, meget lille?
Kan statsministeren sætte sig ind i den tankegang?
For hvis statsministeren ikke kan sætte sig ind i den tankegang - og præsident Bush kan jo helt åbenlyst overhovedet ikke - ligger der en tragedie foran os, for så er situationen den, at så forstår man ganske enkelt ikke, hvad det er, der foregår i det land, man lige har angrebet.
Villy Søvndal (SF), 2003-04-02:
Jeg tror, at en af statsministerens store svagheder - jeg mener, han har flere - er ikke at være i stand til at erkende, når han tager grundlæggende fejl.
Jeg tror, det er noget, statsministeren skal arbejde lidt med, for jeg tror, det er nyttigt at kunne det, altså når man tager helt fejl, så også at kunne erkende det.
På det her punkt skiftes der forklaringer hver uge.
Det tror jeg godt statsministeren kan huske, det er kun 14 dage siden.
Det skete så ikke.
Så kom der en ny forklaring, der hed, at de ikke tør juble, fordi de er bange for Saddam Hussein.
Jeg sad og så BBC World i aftes og så en engelsk journalist besøge en irakisk familie.
Irakeren var chauffør og havde tidligere kørt for journalisten.
Og det var et helt andet billede, han gav, nemlig et billede, der hedder: Vi kan ikke lide Saddam Hussein, men vi bryder os endnu mindre om at blive besat af Bush og Blair og den danske statsminister.
Tror statsministeren ikke, at han kan have taget fejl?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-04-02:
Det er der en meget naturlig forklaring på.
Hvis jeg var iraker, ville jeg bestemt heller ikke turde række hænderne i vejret og juble af begejstring over noget som helst
, før jeg var fuldstændig sikker på, at Saddam Hussein var langt væk og borte.
Den irakiske befolkning ved af bitter erfaring, at hvis man på et for tidligt tidspunkt kommer til at udtrykke sin sympati for nogen anden end Saddam Hussein, så kommer Saddam Husseins bødler og sørger for, at man ikke har chancen længere, så bliver man dræbt, eller man bliver tortureret, forfulgt.
Det er jo situationen.
Derfor er der selvfølgelig ikke en eneste iraker, der tør vise nogen som helst sympati over for den internationale koalition, før de er fuldstændig sikre på, at Saddam Hussein er væk, at det irakiske regime er væk, og at afvæbningen er gennemført.
Villy Søvndal (SF), 2003-04-02:
Det er jo ganske genialt af statsministeren at strø en stribe spørgsmål ud på et tidspunkt, hvor statsministeren ved, at man ikke har mulighed for at svare, fordi spørgsmålet er slut.
Men det svarer vel til statsministerens ønske om aldrig nogen sinde i den her sag at deltage i en åben diskussion med nogen, der kan sige ham imod.
Men nok om det.
Det sidste spørgsmål drejer sig om, hvordan den irakiske befolkning opfatter invasionen.
Jeg tror, at den irakiske befolkning er fantastisk træt af Saddam Hussein, for han har ført dem ud i så mange ulykker.
Det er mit udgangspunkt.
Derfor synes jeg i virkeligheden, det er utroligt, hvordan en kluntet alliance bestående af statsministeren, Blair og et par stykker flere, der leverer den aktive krigsdeltagelse, er i stand til at få en sådan situation til at ende et sted, hvor man ikke alene gør en martyr ud af Saddam Hussein i en række år på grund af den førte politik, men hvor man oven i købet får lavet et voldsomt kulturelt sammenstød mellem de arabiske lande og den vestlige verden i form af at have indledt den ulovlige angrebskrig. Spørgsmålet til statsministeren er: Hvordan kan det være, at den irakiske befolkning reagerer, som den gør, helt i modstrid med, hvad forventningerne var, inden krigen blev startet?
»Vil statsministeren, da statsministeren som bekendt har været den drivende kraft bag dansk deltagelse i den ulovlige krig mod Irak, oplyse, hvorvidt den irakiske befolkning opfatter invasionen som en befrielse?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-04-02:
Hr. Villy Søvndal er virkelig ude på den tynde is, når han siger, at der var et alternativ, nemlig våbeninspektørernes fredelige afvæbning af Saddam Hussein.
Der er to ting at sige til det.
Når der til allersidst skete meget lidt, var det jo kun, fordi en massiv amerikansk-britisk hær var marcheret op lige ude foran Saddam Husseins dør, i øvrigt en hær, som hr. Villy Søvndal slet ikke ville have stillet op uden for Saddam Husseins dør.
Men det næste spørgsmål, man må stille og har lyst til at stille, hvis jeg var i stand til at stille spørgsmål her, er: Hvor længe skulle våbeninspektørerne så arbejde?
Og ville hr. Villy Søvndal en dag være parat til at sige: Nu er det nok, nu må en militær aktion være den sidste og yderste udvej for at gennemtvinge FN's krav, hvis våbeninspektørerne ikke kunne komme igennem med det over for Saddam Hussein?
Men det spørgsmål har hr. Villy Søvndal og andre aldrig nogen sinde besvaret: Om de var parate til i alleryderste fald at sætte magt bag ordene?
For hvis man ikke er det, så er det hele bare luft og tomme ord uden indhold, og Saddam Hussein kunne blive ved med at drive sit spil.
Det er det, der er hr. Villy Søvndals svaghed.
Han har ikke noget alternativ andet end dette ene, at Saddam Hussein kunne fortsætte sit tyranniske og brutale regime med undertrykkelse af befolkningen og være en trussel over for verdensfreden.
Villy Søvndal (SF), 2003-04-02:
Jeg må sige, at jeg slet ikke forstår statsministerens argumentation i øjeblikket.
Jeg synes, det er underligt, at man, hvis man har den analyse af Saddam Hussein, som statsministeren har, at her har vi ondskaben selv personificeret på Jorden, så bliver overrasket over, at sådan er han også i virkeligheden, specielt i en krig, hvor det drejer sig om hans liv.
Det burde man da have forudset, specielt når man mener, at alt går efter planen.
Jeg forstår slet ikke det argument, at det kan komme som en overraskelse.
Så synes jeg, at statsministeren sætter en helt forkert modsætning op, nemlig at enten laver man den nu ulovlige angrebskrig, som Danmark deltager i, eller også var alternativet ikke at gøre noget som helst.
Det ved statsministeren jo godt.
Grunden til, at et flertal af verdens lande er imod det, der sker lige nu, og ikke ønskede, at den her krig skulle starte, er jo, at der var et alternativ, ikke kun et teoretisk alternativ.
Der var et alternativ, der var i gang med at blive virkeliggjort, nemlig våbeninspektørernes afvæbning af Saddam Hussein.
Det ved statsministeren jo godt.
Derfor er det statsministeren sammen med andre statsledere, der har rodet verden ud i en helt uoverskuelig situation.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-04-02:
Jeg påtager mig fuldt ud, og den danske regering påtager sig fuldt ud ansvaret for den beslutning, der er truffet om aktiv deltagelse i den internationale koalition, for det synes vi er en rigtig beslutning.
Der står værdier på spil her, som betyder meget.
Der skal Danmark også yde et bidrag.
Selvfølgelig har vi et ansvar i den situation.
Jeg kan bare ikke komme det nærmere end at sige, at vi har fuld tillid til, at de soldater, der i praksis er dem, der står og skal gennemføre en militær aktion omkring eller i Bagdad, gør deres yderste for at sikre, at den kan føre til et vellykket resultat med så få og så små tab som overhovedet muligt. Det vil jeg gerne sige at vi har fuld tillid til vel vidende, at under krigshandlinger kan der ske de mest forfærdelige ulykker.
Men vi har tillid til, at amerikanere
og briter og andre vil gøre alt, hvad de kan for at minimere tabene.
Men det, vi også ved, er, at det bestialske regime, som Saddam Hussein er leder af, gør alt for at vanskeliggøre det, gør alt for at skubbe uskyldige civile foran sig, og det øger derved risikoen for, at ulykkelige hændelser kan ske.
Så gør hr. Villy Søvndal meget ud af, at han er et følsomt menneske.
Jeg skal nu med det samme sige, at når jeg brugte udtrykket, var det, fordi hr. Villy Søvndal helt tydeligt ikke kan tåle modsigelse hernede i Folketingssalen.
Men det er hr. Villy Søvndals eget problem.
Der mærker jeg ikke noget til hr. Villy Søvndals følsomhed.
Hr. Villy Søvndal mener tilsyneladende, at Saddam Hussein bare skal fortsætte sit spil, uden at nogen gør noget.