runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-05-06:
Med hensyn til alt det dér med Schengen og traktater og springen ind og springen ud og søjlespring, og jeg ved ikke hvad: Det er slet ikke så kompliceret; det er meget enkelt, og jeg kan godt forstå, at der i store dele af befolkningen af og til er en vis hovedrysten: Hvad er det dog, de taler om derinde?
Schengen og traktater og søjlespring.
Lad os nu komme ned på jorden og tale om, hvad det virkelig handler om: Det handler om, at der er en række kriminalitetsproblemer, som Danmark ikke kan bekæmpe alene, og som vi samarbejder med nogle andre lande om.
Og så spørger hr. Kristian Thulesen Dahl, om vi kan springe ud eller ikke kan springe ud af det, vi kalder Schengen - Schengen er jo en lille by nede i Europa, som har været plaget af en række krige, og som har lagt navn til den aftale, der jo i virkeligheden handler om, at vi får en udvidelse af den nordiske pasunion, som vi har haft i 40 år, så den også omfatter de andre lande, og det er jo meget fornuftigt - og svaret er: Danmark har en mellemstatslig aftale med 14 andre lande, og de 14 andre lande har valgt et fælleseuropæisk samarbejde som deres samarbejdsform, og vi har valgt et mellemstatsligt samarbejde som vores samarbejdsform, og det er derfor, vi her i Folketinget har tiltrådt en såkaldt konvention, for en konvention er mellemstatslig.
De andre lande har så valgt at flytte Schengenaftalen ind i traktaten, men det vedrører jo ikke os, for vi har vores undtagelser, og de undtagelser er befolkningens, og det er befolkningen i Danmark, der bestemmer over dem, også i fremtiden.
B. Spørgetiden
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-05-06:
Og da jeg synes, det er et utrolig interessant spørgsmål, hr. Frank Dahlgaard rejser, kunne jeg egentlig godt tænke mig, at statsministeren svarede utvetydigt på det i stedet for at snirkle sig ind i en masse bortforklaringer, nemlig om Danmark - uanset om samarbejdet er mellemstatsligt eller overstatsligt - på udvalgte områder i forhold til traktatgrundlaget kan vælge at springe ud af dette samarbejde.
Sagen er jo, at med Amsterdamtraktaten indskrives Schengenaftalen i EU's traktatgrundlag.
Men hvordan i alverden dét skulle foregå, kunne jeg godt tænke mig at høre fra statsministeren. For er sandheden ikke, at når Schengen er en del af EU's traktatgrundlag og Danmark både er medlem af Schengen og af EU, kan vi ikke uafhængigt af de andres holdning til det, altså uden en regeringskonference, melde os ud af Schengensamarbejdet igen og dermed genindføre grænsekontrollen?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-05-06:
Danmark har sine forbehold, også når det gælder det retlige og det indre samarbejde, og Danmark har en nordisk pasunion og et velfungerende samarbejde med Norge, Sverige, Finland og Island.
Og den danske regering har sagt fra starten, at vi i Danmark lægger meget stor vægt på, at den nordiske pasunion også i fremtiden, efterhånden som samarbejdet bliver udvidet, kan fungere, og jeg ville altså nødig ved at lytte for meget til hr. Frank Dahlgaard komme i den situation, at jeg måtte sige til fru Rasmussen: Beklager, du er altså nødt til at tage pas med til Sverige.
Det var måske mere til at leve med
For det er her jo, og så må vi virkelig lægge kræfterne sammen og bekæmpe det på effektiv vis, og det er det, det går ud på.
Frank Dahlgaard (KF), 1998-05-06:
Tak for svaret!
Det var interessant, for svaret var jo et ja
fra statsministerens side til, at Folketinget i fremtiden frit kan beslutte, at Danmark skal genindføre personkontrollen ved grænsen, altså varigt og ikke sådan, som der står i Amsterdamtraktaten: at i perioder med specielt pres kan man i op til 6 måneder efter tilladelse fra Kommissionen, og hvad der nu ellers står, men altså varigt genindføre personkontrollen ved grænsen, sådan som mit spørgsmål lød.
Derfor vil jeg gerne lige have præciseret, om statsministeren har svaret på det, som jeg i hvert fald gerne ville have spurgt om, nemlig om statsministeren - under forudsætning af, at der bliver stemt ja den 28. maj og vi kommer mere end 5 år frem i tiden, hvor man jo efter Amsterdamtraktaten skulle være nået til enighed om disse grænseregler og personkontrolregler - også til den tid kan sige ja til, at Folketinget derefter frit og mellemstatsligt kan beslutte, at Danmark varigt skal genindføre personkontrollen ved grænsen.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-05-06:
Det ligger fuldstændig klart, at Danmark med hensyn til det spørgsmål, der drejer sig om grænsen, har et mellemstatsligt samarbejdsforhold til de andre EU-lande.
Det er udtrykkeligt slået fast i protokollen til Amsterdamtraktaten, der jo - som jeg også har lovet hr. Frank Dahlgaard - indeholder de fire forbehold.
De fire forbehold står uændret før, under og efter konferencen om Amsterdamtraktaten - det ved hr. Frank Dahlgaard også godt - og det betyder, at allerede deri ligger svaret på hr. Frank Dahlgaards spørgsmål: Danmark har et mellemstatslig forhold til sine samarbejdspartnere også i det spørgsmål.
Det er den direkte konsekvens.
Og det er jo derfor, jeg er så glad for Amsterdamtraktaten, for den er jo et ærligt svar på det, der var befolkningens signal til os både ved folkeafstemningen i 1992 og ved folkeafstemningen i 1993.
Befolkningen sagde til os: Nu må det ikke gå stærkere, end at vi kan følge med; befolkningen sagde til os: Nu må I passe godt på de fire forbehold; og befolkningen sagde til os: Sørg for at koncentrere jer om at få løst de spørgsmål, vi har brug for at få løst: beskæftigelsen, miljøet, kriminalitetsbekæmpelsen og over tid et fornuftigt samarbejde om flygtningespørgsmål.
Så enkelt er det.
Amsterdamtraktaten er en utrolig fornuftig traktat, og som jeg sagde før, er den mere dansk og nordisk orienteret end sin forgænger. Og den er i virkeligheden det bedste svar på den sunde skepsis, som der jo er i visse dele af befolkningen, og også på den stærke skepsis, som der i dag er hos hr. Frank Dahlgaard.
Så hvis hr. Frank Dahlgaard virkelig vil have oplysning og have opfyldt sine hedeste ønsker, kan jeg kun sige: Læs Amsterdamtraktaten og stem ja!
Det er det bedste svar, der findes.
Jens Peter Vernersen (S), 1998-05-06:
Da Socialdemokratiets ordfører, hr. Bjarne Laustsen, ikke kan være til stede, skal jeg fremføre Socialdemokratiets synspunkter:
Lovforslaget er fremsat på baggrund af, at EF-Domstolen har afsagt en dom om leasing af biler i et andet EU-land.
Dommen indebærer, at danske virksomheder kan vælge at lease biler i et andet EU-land efter dette lands momsregler, og det diskriminerer danske leasingvirksomheder.
Momsreglerne skal naturligvis ændres, så der ikke længere diskrimineres mellem, at en dansk virksomhed selv køber en personbil til erhvervsformål eller leaser en sådan bil.
Ønsket om at fjerne den momsmæssige forskelsbehandling kan i sig selv begrunde lovforslaget; men formålet er naturligvis også at få reduceret incitamenterne til at lease via et udenlandsk selskab, der opstod som følge af dommen.
Det foreslås, at momsregistrede virksomheder skal kunne afløfte en del af momsen på leasingydelsen, der beregningsmæssigt kan henføres til registreringsafgiften.
Det medfører naturligvis et vist provenutab, som dog må holdes op mod det tab, man ellers ville lide ved en øget udlejning af biler fra andre lande til danske virksomheder.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-05-06:
Jeg stiller det her spørgsmål, fordi der i en artikel i Børsen den 30. april er oplysninger om, at den tyske regering til næste år ved denne tid vil indkalde til en ny regeringskonference, hvor der skal udarbejdes en ny unionstraktat, som vi altså så kunne kalde Amsterdam II-traktat.
Og jeg vil godt spørge statsministeren, hvad han mener om det tyske projekt, og om statsministeren mener, der skal være folkeafstemning i Danmark om en sådan
Amsterdam II-traktat?
Søren Kolstrup (EL), 1998-05-06:
Jeg takker for det sidste svar.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-05-06:
Der foreligger ikke et forslag fra Tyskland.
En regeringskonference kan man ikke indkalde, hvis man ikke har et flertal af lande.
Ingen af delene er til stede, derfor er spørgsmålet uaktuelt.
Man kan godt hygge sig med alle mulige avisartikler, alle mulige ideer, von hørensagen og planer, men der foreligger altså ikke en beslutning i den tyske regering, jeg er bekendt med.
Der foreligger ikke noget forslag fra den tyske regering om ny regeringskonference.
Det var det, jeg blev spurgt om.
Det er det, jeg har svaret på.
Når det gælder påstande om, at de store lande vil tage noget fra de små, skal sandheden jo også frem i det samarbejde, vi har, og i det samarbejde, vi vil få med Amsterdamtraktaten.
Sandheden er jo, at der til små lande som Danmark er tildelt forholdsvis flere stemmer, end der er til store lande.
Hvis vi alene skulle gøre det op i antal indbyggere i forhold til antal stemmer, jamen så skulle de store lande have langt flere stemmer, end de rent faktisk har i forhold til dem, vi har.
Vi har altså en form for solidarisk samarbejde, hvor man i virkeligheden tilgodeser de små lande meget, meget stærkere end de store.
Det princip er da et godt princip.
Det synes jeg da ikke vi skal ændre på.
Og jeg glæder mig da meget over, at både Dansk Folkeparti og Enhedslisten også ofte fortæller det.
Eller gør de?
Derfor kan man godt spørge om, hvorvidt det ene eller det andet eller det tredje engang vil blive til noget.
Men det interessante er jo at forholde sig til Amsterdamtraktaten, og den er altså bedre end den, vi har.
Og det er jo rigtigt, som hr. Kristian Thulesen Dahl siger det, at den giver basis for, at de nye lande, der har kæmpet så hårdt for det, kan blive medlem af den samme forening som os, og at vi dermed kan få en situation, hvor der ikke mere bliver krig i Europa.
Det er jeg enig i.
Margrete Auken (SF), 1998-05-06:
Hvis det er tilfældet, skal det jo ikke være et spørgsmål om afgifter eller ikke afgifter, så skal det bare fastslås, at sikkerhedsudstyret skal være i orden, for vi kan ikke have biler med dårlige bremser og sikkerhedsseler, der ikke virker.
Det siger sig selv, så vi skal lige være sikre på, at ministeren kan sige, at det sikkerhedsudstyr, der er påbudt i Danmark, er forsvarligt.
Nu ved jeg godt, at det ikke er økonomien, spørgsmålet går på.
Men hvis man ser på økonomien i det, kan ministeren så bekræfte, at den absolut dyreste måde overhovedet, vi kan skabe færdselssikkerhed på, er fradragsreglerne for sikkerhedsudstyr til biler, hvis vi ser på selve færdselssikkerhedsaspektet, og ikke støtte til nyindkøb af smarte biler?
Sonja Mikkelsen (S), 1998-05-06:
Den norske undersøgelse er refereret for at fastslå, at nye biler med tidssvarende sikkerhedsudstyr giver en langt bedre beskyttelse end ældre biler.
Alene på den baggrund er det ikke trafiksikkerhedsmæssigt tilrådeligt at ændre reglerne. Princippet i de sænkede afgifter på sikkerhedsudstyr i nye biler bygger på et ønske om at introducere nye sikkerhedstiltag hurtigt og undgå, at bilfabrikanterne på grund af de danske afgifter undlader at levere biler, der sikkerhedsmæssigt er af lavere standard end dem, andre landes borgere får stillet til rådighed, til det danske marked.
Nye biler bliver pr. definition ældre, så mere sikre nye biler bliver naturligvis også med tiden til mere sikre brugte biler.
Jeg ser gerne, at danskerne har biler med meget sikkerhedsudstyr, men jeg ser også gerne, at de bruger bilen
med dens sikkerhedsudstyr på en bedre måde.
At øge førernes usikkerhed med dårligere bremser, dårligere sikkerhedsseler osv. kan muligvis medvirke til at få sænket hastighederne, men det er ikke en strategi, jeg ønsker at lægge op til. Som jeg nævnte ved min besvarelse af det forrige spørgsmål, har den norske undersøgelse ikke fastslået årsagen til, at kørsel i nyere biler giver anledning til flere uheld og flere personskader i Norge.
Skyldes det mere sikkerhedsudstyr, skyldes det øget komfort, er nybilførernes adfærd af andre grunde speciel, eller er det noget helt fjerde?
Jeg finder således ikke, at den norske undersøgelse kan danne grundlag for en vurdering af den samfundsøkonomiske effekt af den danske afgiftslempelse på trafiksikkerhedsudstyr.
En vurdering heraf ville være overordentlig kompliceret og vanskelig at gennemføre, og de nuværende regler hviler da heller ikke på en så detaljeret effektberegning.
Søren Kolstrup (EL), 1998-05-06:
Spørgsmålet er velbegrundet - ud fra den erkendelse, at det er sådan, at der i dag gives såvel direkte som indirekte tilskud til finansiering af sikkerhedsudstyr.
Hvis man fastholder, at en af de hypoteser, som stilles op i den norske undersøgelse, og som man forhåbentlig også kommer ind på i de danske undersøgelser - nemlig at investering i bedre sikkerhedsudstyr kan friste til at køre hurtigere - skulle være rigtig, står vi jo over for en mere dybtgående overvejelse over, om det er formålstjenligt at give skattepenge til sådan noget, og det er det, jeg gerne vil høre ministerens kommentar til.
»Mener ministeren, at samfundet får tilstrækkelig nytte af den store subventionering, som skatteborgerne i dag finansierer over for bilisterne i form af sænkede afgifter på sikkerhedsudstyr i biler, såfremt det er korrekt, at nye biler med meget sikkerhedsudstyr er impliceret i flere ulykker end gamle biler, således som en nylig norsk undersøgelse afslører?«
Sonja Mikkelsen (S), 1998-05-06:
Vi er her lidt ude i teorien, men jeg kan ikke afvise på forhånd, at fru Margrete Auken kan have ret i, at der kan være noget om snakken.
Jeg er helt overbevist om, at det også er nogle af de overvejelser, man nu gør sig i dette projekt, fordi den sociologiske side af projektet faktisk er meget vigtig Hermed sluttede spørgsmålet.
Margrete Auken (SF), 1998-05-06:
Ja, når man nu taler om livsstil, er det, som om det er noget, der ligger fast.
Men jeg mener, man forholdsvis nemt kan føre bevis for, at mennesker med den samme livsstil ændrer adfærd, når de får en ny bil, så man i virkeligheden nogle gange - uden at det selvfølgelig er tilsigtet - fremmer en øget bilkørsel og dermed en øget miljøbelastning og samtidig en øget risiko for uheld ved at fremme køb af nye biler.
Sonja Mikkelsen (S), 1998-05-06:
For det første skal jeg lige understrege over for hr. Søren Kolstrup, at der på nuværende tidspunkt ikke findes danske undersøgelser, der underbygger de norske, og det var også den information, jeg gav i mit første svar.
For det andet skal jeg gøre opmærksom på, at af den norske undersøgelse fremgår det, sådan som den er refereret i Samferdsel, at man ikke har søgt årsagen til, at der er denne forskel.
Det kan der være behov for at følge op på, og i de to undersøgelser, jeg nævnte, der er besluttet i dansk sammenhæng, indgår det naturligvis - det er så et svar til fru Margrete Auken - hvor meget bilen blive anvendt.
Netop det er ikke tidligere indgået i nogen af de mere summariske undersøgelser, der er lavet i Danmark.
Det indgik i den norske undersøgelse, og det vil også blive en del af de to adfærdsundersøgelser, der laves nu.
I den undersøgelse, som skal laves af Rådet for Trafiksikkerhedsforskning, indgår netop sammenhængen mellem livsstil, transportmiddelvalg og trafikal adfærd.
Der er slet ingen tvivl om, at f.eks. de mennesker, der nærmest lever af at køre på landevejene, har nye biler, mens de, der ikke kører så meget og ikke har et særlig stort kørselsbehov, måske har ældre biler.
Der er slet ingen tvivl om, der kan være oplagte sammenhænge mellem livsstil og køreadfærd og også valg af transportmiddel, så det er noget af det, der indgår i den undersøgelse, som laves af Rådet for Trafiksikkerhedsforskning.
Margrete Auken (SF), 1998-05-06:
Jeg hørte ministeren sige, at vi ikke havde tilstrækkelige undersøgelser i Danmark, og jeg vil godt føje noget til det projekt, ministeren beskriver, nemlig en undersøgelse af brugen af bilen.
På et eller andet tidspunkt mener jeg vi fik noget om det fra Statens Bilinspektion i en eller anden sammenhæng.
De ældre biler var sikre og miljørigtige af én simpel grund: de blev brugt mindre.
Typisk var det sådan, at når folk købte en ny bil, kørte man på grund af den bedre komfort og alt det simpelt hen mere i den.
Jeg må bede ministeren om at sørge for, at det moment også indgår i undersøgelsen, altså det, at bilisten oplever: Jeg er i en sikker bil, jeg kan godt køre mere risikobetonet kørsel, og motorvejene giver også mulighed for mere risikokørsel.
Der er nogle, der tænker på den måde, og jeg synes, man skal inddrage brugen af bilen som en faktor, for jeg tror, det er en vigtig faktor.
Søren Kolstrup (EL), 1998-05-06:
Har jeg forstået trafikministeren korrekt?
Mener trafikministeren, at de eksisterende undersøgelser sådan set kan dække, hvad den norske undersøgelse gerne vil vise noget om, eller mener ministeren, at der måske godt kunne være behov for, at man i Danmark lavede en analog undersøgelse?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-05-06:
Det er den samme gamle sang, vi nu har hørt på i 25 år: hvis man ikke kan finde noget at sætte fingeren på i Amsterdamtraktaten, skal vi høre om en eller anden idé, der er opstået i et eller andet tysk kontor.
Men den går ikke længere.
Den holder ikke vand.
Det er en gammel melodi, der er blevet så træls at høre på, at vi snart ikke længere kan holde ud at høre den. Jeg har måttet høre i 25 år om, hvad en eller anden er kommet i tanke om i et eller andet tysk kontor, og jeg må sige, at katastrofen er altså ikke indtrådt endnu.
Vi har et dansk velfærdssamfund, som har udviklet sig fornuftigt og positivt, og jeg vil ikke henvende mig til den tyske regering og spørge, hvorvidt det, der står i et eller andet dansk dagblad, er korrekt, for så kunne jeg få nok at gøre. Nej, jeg vil bede om én ting, og jeg har et håb, et ydmygt håb: måtte den dag snart komme, hvor vi kunne diskutere det, det drejer sig om ved den kommende folkeafstemning, og ikke, hvad nogen nede i Berlin eller i Bonn går og tænker.
Lad os diskutere det, vi skal tage stilling til, nemlig hvad der står i Amsterdamtraktaten, og hvad den indebærer, nemlig at hvis vi siger ja til den Amsterdamtraktat, kan vore børnebørn her i Danmark og deres jævnaldrende i en masse andre lande i Europa se frem til, at der er alle - alle - muligheder for, at der ikke kommer krig mere i vores del af verden.
Det er det, sagen drejer sig om, og så kan tyske kontortanker for min skyld få lov at ligge for sig selv. Jeg vil meget appellere til, at vi nu får en rigtig god Amsterdamafstemningsdebat og koncentrerer os om det, befolkningen reelt skal tage stilling til, og ikke hvad der måtte være af tanker nede i Bonn eller andre steder.
Jeg kan påvise punkt for punkt for punkt, at Amsterdamtraktaten er bedre, når det gælder miljøet.
I Maastrichttraktaten står der ikke det, der står i Amsterdamtraktaten, nemlig at vi på alle væsentlige politiske områder skal tage hensyn til miljøet.
Jeg kan også påvise, at beskæftigelsessamarbejdet i Amsterdamtraktaten er bedre end i Maastricht.
Der står slet ikke noget om det i Maastricht, eller i hvert fald kun ganske lidt, men i Amsterdamtraktaten er der et helt kapitel, hvor der lægges op til en ny periode for det europæiske samarbejde.
Vi vil gøre op med alle de dårskaber og fejl, vi havde i gamle dage, da vi så to store oliekriser komme væltende ind over os i Europa i 1974 og 1979.
Prisen blev betalt dengang, tusindvis af mennesker blev arbejdsløse, og i hvert fald her i Danmark er det først nu lykkedes at få vendt billedet og knækket kurven.
Det er alt det, det drejer sig om, det er alt det, vi skal diskutere, og ikke nogle tanker i et tysk kontor
Det er Danmark, det er Amsterdam, det gælder.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-05-06:
Vi får jo ikke noget svar fra statsministeren i dag på de spørgsmål, vi stiller, så jeg forstår nu, at det kan vi godt opgive.
Det er en sag, statsministeren ikke ønsker at drøfte med Folketinget og vælgerne på denne side af folkeafstemningen, og det kan man vel nok også forstå, når man tager i betragtning, at det er en ubehagelig sag at skulle forsvare for tilhængerne i debatten.
Men ét spørgsmål vil jeg dog trygle og bede statsministeren om at besvare af rent praktiske grunde, og det er, om regeringen vil henvende sig til Tyskland for at få opklaret, hvad der helt præcist er de tyske planer, når nu regeringen ikke kender dem, selv om alle andre kender dem.
Og jeg kan sige til statsministeren, at hvis statsministeren ikke vil rette henvendelse til den tyske regering, skal jeg gøre arbejdet for ham, for jeg synes, de danske vælgere har krav på at kende disse planer.
Jeg vil skrive til kanslerkontoret og bede om at få de tyske planer tilsendt i skriftlig form, så de danske vælgere ved, hvad der er i vente.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-05-06:
Der var to spørgsmål.
Svaret er: Det er der ingen, der kan svare på, for det afhænger jo af: Hvornår bliver land nr. 5 medlem?
Det er der heller ingen, der kan svare på.
Det afhænger fuldstændigt af, hvorledes og hvor hurtigt de nye ansøgerlande, dvs. de fem første, kommer i gang med at leve op til de fælles ønsker, vi har, om et bedre miljø i de nye lande og om generelt bedre forhold i de nye lande, som vi selvfølgelig også skal hjælpe med at få en bedre fremgang.
Jeg mener, der er meget at gøre både i Polen, i Ungarn, i Tjekkiet og i de baltiske lande.
Der ligger en stor opgave foran os, som vi virkelig tager alvorligt.
Man kan jo se på vores indsats i Østersøområdet i forhold til de baltiske lande og på vores gode samarbejde med Polen.
Men selv Danmarks gode indsats taget i betragtning tror jeg ikke, at der er nogen, der seriøst kan sige, at det sker i år 2000 og et bestemt år, for det vil selvfølgelig helt afhænge af, hvornår man når til det miljøstadium, til de gode miljøvilkår, som Amsterdamtraktaten stiller krav om, og hvornår vi når dertil, at f.eks. den polske industri kan klare sig i konkurrencen med de andre lande inden for det nuværende EU.
Svaret på spørgsmålet er faktisk, at det er der ingen, der rigtig kan sige, men man kan sige én ting: det afhænger af, hvor gode er vi til at samarbejde med bl.a. Polen, og hvor gode man er i Polen til at gøre de fremskridt, den almindelige polske befolkning har krav på, og som vi selvfølgelig har en interesse i.
Vi skal nok leve op til vores del af ansvaret, for jeg er sikker på, at når Polen eller Ungarn eller Tjekkiet eller Baltikum er blevet medlemmer af vores forening, vil det være en kæmpefordel for os alle sammen og også for det danske samfund, både beskæftigelsesmæssigt og erhvervsmæssigt. Så står der i øvrigt ikke nogen steder i traktaten, at de store lande skal tage noget fra de små lande.
Traktaten indeholder klare stemmevægte, der, som jeg sagde før, tilgodeser de små lande forholdsmæssigt mere end de store.
Det er flertallet, der bestemmer.
Heldigvis.
Og der er vel også god grund til at sige, at der, hvor der måtte være et trafikbehov, der kan begrunde motorvejsstrækninger, må vi selvfølgelig løfte sådan en opgave, og andet har trafikministeren heller ikke givet udtryk for, sådan som jeg har opfattet hende.
Det er vel også i politik sådan, at når vi kigger på tingene i et perspektiv, må vi også fortælle, hvad for en hovedprioritering vi ser der er et stort behov for lige nu, og jeg tror, at man skal opfatte trafikministeren og regeringens signal derhen, at den hovedprioritering vi kan se - jf. også vores diskussion om den kollektive godstrafik - er, at vi skal hjælpe hinanden til at få tingene til at fungere bedre.
Dermed, vil jeg sige til hr. Arne Melchior, har jeg ikke hverken følelsesmæssigt eller reelt sagt noget negativt om vejtransporten; den har selvfølgelig sin berettigelse, præcis som den kollektive trafik har.
Hermed sluttede spørgsmålet.