Rikke Hvilshøj (V), 1998-11-03:
Det, vi ser i dag, er en stor sektor på boligmarkedet, der bliver fastholdt og udbygget under en særlig lovgivning.
Dette lovforslag får en lang række spørgsmål til at melde sig.
Og selv om overskrifter som »Styrkelse af den almennyttige boligsektors selvfinansiering« og »En mere fleksibel finansiering« umiddelbart klinger positivt i Venstre-ører, så stiller Venstre sig kritisk over for dette lovforslag.
Den mere fleksible finansiering i retning af mere økonomisk fordelagtige finansieringsformer vil Venstre gerne gå positivt ind i drøftelser af, men der er behov for en nærmere analyse af konsekvenserne.
Hvor lang en sigt skal by- og boligministeren sammen med økonomiministeren og finansministeren lægge ind i vurderingen af, hvilke lån der er fordelagtige?
Man kunne jo sagtens forestille sig, at indekslånet fortsat ville blive anbefalet, i og med at det kan give en kortsigtet relativ gevinst for statsfinanserne, og så er vi jo lige langt.
Der lægges i lovforslaget op til en større statslig styring af prioriteringen af midlerne i Landsbyggefonden.
Ministeren skal sidde og styre disse midler, og dermed lægges Landsbyggefonden i realiteten ind under ministeriet.
Samtidig vil man så oprette en ny fond, en nybyggerifond.
Denne fond vil først om 25-30 år have kapital til at støtte nybyggeri i den almennyttige boligsektor og dermed kunne tage fat på den øgede selvfinansiering.
I lovforslaget lægges der op til, at by- og boligministeren kan træffe beslutning om, at midlerne i nybyggerifonden tilbageføres til staten.
Vi ser altså et lovforslag, hvor Landsbyggefonden mere eller mindre lægges under ministeren, og så giver man den almene sektor en ny fond, som der kan lægges penge i, indtil ministeren ønsker at tage disse penge til sig.
At Venstre så ikke er tilhænger af disse store fondsombyggelser, er en helt anden side af historien.
For at en nybyggerifond kan få et volumen, der kan sikre en selvfinansiering, må forudsætningen være, at den almene sektor i fremtiden vil have en udbygningstakt som hidtil, og at vi dermed fortsat udvider den almene boligsektor.
Det er endnu et aspekt, der gør, at vi i Venstre er skeptiske over for dette lovforslag.
Endnu et spørgsmål, der melder sig, er forslaget om, at eksisterende kommunale og amtskommunale almene boliger for fremtiden skal bidrage til Landsbyggefonden.
I forhold til kommunernes og amternes økonomiske planlægning må det have økonomiske konsekvenser for kommunernes og amternes økonomi, som ikke er belyst.
Lovforslaget indeholder også en fjernelse af 2-pct.-reglen med den begrundelse, at den ikke længere er nødvendig.
Det vil jeg gerne sætte spørgsmålstegn ved.
Dels mener jeg, at reglen har en god forebyggende og disciplinerende effekt, dels ved jeg, at der alligevel er boligafdelinger, der ikke kan overholde 2-pct.-reglen.
Og jeg vil derfor bl.a. gerne spørge ministeren, hvor mange dispensationer der årlig gives fra 2-pct.-reglen.
Ministeren ønsker i lovforslaget at få 30 mio. kr. af satspuljen til etablering af nye boligtyper for særligt udsatte grupper.
Det er noget, Venstre stiller sig positivt over for, men det er afgørende for Venstre, at disse særligt udsatte grupper defineres, og at vi ikke bare skal lave projekter for projektmagernes skyld, og at projekterne er rettet mod dem, vi sjældent når, når vi laver projekter, der på forhånd skal være sikret en succes.
Som sagt melder der sig mange spørgsmål i forbindelse med dette lovforslag, og Venstre vil derfor afvente en grundig udvalgsbehandling, før vi kan tage endelig stilling.