Søren Søndergaard (EL), 1998-12-10:
Som debatten har vist, er der i hvert fald to områder i dansk politik, hvor det er lidt vanskeligt at diskutere nogenlunde sagligt.
Det ene er udlændingepolitikken, og det andet er straf og vold.
Og når man så, som vi har set det i dag i denne her forespørgsel, kombinerer de to områder i en pærevælling, så bliver resultatet jo lidt derefter.
Vi synes, at den kampagne, som Dansk Folkeparti har afsat 1 mio. kr. statsbetalte partistøttekroner til at gennemføre, er usaglig.
Partiet har været fremme med forskellige udtalelser om formålet med kampagnen.
Vi har hørt en del af dem i dag, og vi har kunnet læse dem i pressen.
»Volden ud af Danmark - tryghed nu« lyder sloganet.
Hvem kan ikke blive enige om, at volden skal stoppes?
Ingen formentlig.
Og derfor må man jo spørge: Hvorfor skal vi diskutere vold og tryghed?
Vi synes ikke, at man skal diskutere det for at tilfredsstille forespørgerne, så de kan fortælle deres partimedlemmer, at de har fået noget ud af millionen.
Vold er noget skidt.
Det er noget skidt for ofrene først og fremmest, og det er noget skidt for samfundet.
Det er såmænd også noget skidt for voldsforbryderne.
Men det er endnu mere skidt, at politikere forsøger at slå plat på et alvorligt problem, især når de løsninger, som de lægger frem, ikke hjælper, men udelukkende skaber øget frygt. Et citat fra kampagnen lyder: »Vi vil ikke finde os i, at ældre mennesker og andre borgere ikke kan gå på gaderne om aftenen uden at være nervøse for at blive slået ned, truet eller forulempet på anden måde«, hedder det i et indlæg, fru Pia Kjærsgaard havde i Søndagsavisen.
Stillet over for det udsagn må man selvfølgelig spørge: Hvordan tror Dansk Folkeparti, at de forskellige indgreb og stramninger, som partiet mener skal gennemføres, vil gøre det mere trygt for ældre at gå en aftentur?
Selvfølgelig vil hverken øget straf, anonyme vidner eller opdragelsesanstalter til unge gøre det mere trygt.
Det vil heller ikke være mere trygt for de ældre i Danmark at vide, at hvis de bliver ofre for et eller andet ubehageligt, så står der psykologer parat, som de kan få støtte fra, og som de kan gøre brug af.
Det nytter heller ikke noget at fortælle de ældre, at faren for at blive overfaldet rent statistisk set er minimal.
For så længe frygten for overfaldet eksisterer hos den enkelte, så kan nok så mange love og statistikker ikke fjerne den.
Derfor handler det i lige så høj grad om at fjerne frygten.
En del af det er den debat, vi har i dag, en del af det er at arbejde for mindre vold, og en del af det er at sætte ind i forhold til de situationer, hvor folk føler frygten.
Ja, et sted, hvor folk føler frygten tydeligt, er på S-togs-stationer og i S-tog.
Det er jo ikke tilfældigt.
Vi har set en afmanding af S-togs-stationerne.
Der er ikke længere folk, der sidder og sælger billetter om aftenen.
Der er ikke folk, der billetterer.
Vi har også i en overgang, det er heldigvis ændret lidt nu, set manglende kontrol i S-togene.
Resultatet af det har selvfølgelig været mere frygt, som igen har ført til, at færre bruger S-togene om aftenen, især ældre mennesker, hvilket så igen fører til mere frygt, fordi ældre mennesker, der så af den ene eller anden grund behøver at bruge S-togene, føler sig fuldstændig alene blandt fortrinsvis unge mennesker, hvis det er sent på aftenen, og det er måske unge mennesker, der er højrøstede, fordi de har været i byen og more sig. Hvad er løsningen på det her?
Nej, løsningen er at ændre den udvikling og skabe en situation, hvor der i en række af de situationer, hvor folk føler frygten, er omgivelser, der gør, at de ikke behøver at føle frygten.
Det handler for eksempel om, at vi ved hjælp af nogle af Enhedslistens forslag får ansat nogle flere i den offentlige sektor til f.eks. at være på stationerne, billettere, holde kontorerne åbne på S-togs-stationerne og være i S-togene.
Det er det, det handler om.
Det vil være med til at modvirke frygten.
Jeg ved ikke, om det vil fjerne de ganske få overfald, der foregår, fordi der foregår jo kun ganske få overfald, men det er i virkeligheden måske heller ikke det allervigtigste.
Det allervigtigste, som vi kan gøre noget ved, er at få fjernet den frygt, som ikke alene rammer nogle få, men rammer
utrolig mange
I Enhedslisten og i SF synes vi, at en af de vigtigste ting at få gjort noget ved er i forhold til dem, der bliver udsat for vold.
Derfor vil vi også godt markere det ved at fremsætte et forslag til vedtagelse, så jeg skal på vegne af fru Anne Baastrup fra SF og mig selv fra Enhedslisten stille følgende: Forslag til vedtagelse
»Idet Folketinget konstaterer, at antallet af voldstilfælde igennem en årrække har været faldende, opfordrer Folketinget regeringen til i folketingsåret 1999-2000 at fremlægge en redegørelse om voldsofres retsstilling og forslag til forbedringer heraf.«