Thorkild B. Fransgaard (FRI), 2000-02-04:
Ministeren kom i sin tale ind på det ekstremistiske højre.
Nu ved jeg ikke, om ministeren hentydede til mig, det skal jeg ikke sige, men det hang lidt sammen med det, jeg har sagt, kunne jeg forstå.
Det er jo noget, ministeren må svare på: om det var mig, han mente i den forbindelse.
Men det, der bringer mig herop, er, at jeg vil godt spørge ministeren, om jeg helt har misforstået, hvad der står i bemærkningerne, for hvis jeg læser bemærkningerne rigtigt, er det sådan, at hvis eksempelvis 100 mennesker i København laver en forening med det hovedformål, at man vil tage hensyn til miljøet, ja, så kan de 100 mennesker klage over eksempelvis en miljøgodkendelse af en listevirksomhed i Nordjylland.
Sådan læser jeg bemærkningerne til lovforslaget, og det er dér, jeg mener vi er ude i, jeg kan godt bruge udtrykket det ekstreme inden for miljølovgivningen. Hvis det er tilfældet, må jeg spørge ministeren, om han ikke selv kan se, at så er vi ude på et skråplan.
Det lovforslag her er blandt sværvægterne inden for miljøet, udtalte den socialdemokratiske ordfører.
Hvis det her bliver til virkelighed, så bliver det sådan, at alle kan klage over alle.
Der står direkte i bemærkningerne til lovforslaget, at konventionen juridisk set er vanskeligt tilgængelig og giver anledning til en masse forskellige spørgsmål.
Videre står der, at lovforslaget således i et vist omfang bygger på en fortolkning af bestemmelserne, der ikke i sig selv er klare og utvetydige.
Sådan et grundlag vil man til at lovgive på; det finder jeg ikke man kan.
Man må uvilkårlig stille spørgsmålet: Hvordan i alverden skulle det kunne håndteres ikke alene af dem, der skal sørge for, at det bliver fulgt, men også af dem, der står med en sag og skal svare på de klager, der kommer?
Der er dog én ting, der er sikker, når man læser bemærkningerne til lovforslaget igennem: Som en rød tråd, der går hele vejen igennem, er det ikke til at tage fejl af, at hele miljøhysteriet får endnu større mulighed for at udfolde sig, og på den måde vil der blive endnu flere problemer.
Det bliver således muligt for så godt som alle at klage,
Bare den har særlige interesser for miljøet, har den ret til, at den kan stoppe ethvert initiativ.
Det gælder nybygning, tilbygning, udvidelser osv.
Det er det, alle virksomheder står over for lige i øjeblikket.
Det vil i sig selv give store vanskeligheder, men skal det så til at være sådan, at alle også skal klage over det, bliver det umuligt. Hvis vi går videre og læser i bemærkningerne, så står der jo også, at der overhovedet ikke skal tages hensyn til konkurrencesituationen, når man kan offentliggøre miljøoplysninger eller aktindsigt.
Hvad er det dog for noget?
Er det meningen, at vi skal have et helt rent kommunistisk samfund, hvor ingenting er hemmeligt for de forskellige virksomheder?
Hvis vi læser under planloven, så kan der nu også klages over, at en myndighed har givet lov til noget.
Efter lovgivningen bliver det sådan, at klageren kan gå ind og klage over dem, der har givet lov til noget, selv om man har fulgt loven.
Jamen hvad er det for noget?
Hvordan skal det dog administreres?
De, der skal give tilladelse til de forskellige ting, de, der skal ud at godkende forskellige ting, de myndigheder skal der nu være mulighed for at klage over, hvis de har fulgt lovgivningen.
jeg mener da, at lovgivningen bliver fastlagt herinde, og den kan man selvfølgelig klage over, når man sætter sit kryds, men man skal da ikke til klage over den i hvert enkelt tilfælde, så er vi ude på et skråplan.
Det bliver umuligt.
Alle vil jo gerne beskytte miljøet.
Det er jo politisk korrekt, at man siger det, og det tror jeg også alle vil.
Men der skal da også tænkes realistisk og tænkes på, hvordan det skal føres ud i livet, at vi vil gøre noget for miljøet.
Det her lægger op til endnu flere forkvaklinger og lægger op til, at miljøhysteriet får endnu en omdrejning.
Det er såmænd det eneste formål, jeg kan se med det, og det synes jeg ikke vi skal have mere af.