runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Samuelsen (RV), 2004-03-26:
Nej, vi er ikke villige til at ændre holdning.
Nu er det faktisk sådan, at på selve skattedelen vil vi, som det ligger nu, hverken stemme for eller imod den del, for vi anerkender
sådan set, at der skal gøres noget omkring mellemskatteområdet, og det er også noget af det, man tager fat på.
Men den anden del af det, og det er den del, vi beskæftiger os med på nuværende tidspunkt, er SP.
I forhold til den del er vi imod at gøre det, som regeringen lægger op til her.
Derfor stemmer vi imod det.
Men det er ikke det samme som at sige, at vi ikke anerkender, at man forsøger det - det var også noget af det, jeg lagde op til i min forrige ordførertale - og nu begynder at fokusere på et af de vigtige redskaber for at gøre noget ved beskæftigelsen, nemlig skattepolitikken. Derfor blev fru Marianne Jelved og undertegnede enige om, sammen med resten af den radikale gruppe, at det signal, vi gerne ville sende efter at have set den første fremlæggelse, var, at vi anerkender, at det er et lille skridt i den rigtige retning.
Men samlet set er den del her forkert, og den anden del vil vi undlade at støtte og stemme imod.
Vi vil bare anerkende, at man gør noget med mellemskatten.
Det er et godt skridt.
Flemming Oppfeldt (V), 2004-03-26:
Den radikale leder siger den 16. marts: Regeringens udspil er et lille skridt i den rigtige retning, men slet ikke tilstrækkeligt.
I politik plejer det jo for nogle partier at være sådan, at hvis man går et lille skridt i den rigtige retning, så plejer de nogle gange at støtte det.
Så kan jeg forstå, at der er nogle reservationer hos Det Radikale Venstre, f.eks. det her med at man siger, at forudsætningerne ikke holder: hvis folk sparer op, så er det ikke indregnet. Jeg vil spørge: Hvis det under udvalgsarbejdet viser sig, at der er indregnet en vis opsparing i beregningerne her, er Det Radikale Venstre så villig til at ændre holdning til pakken og vedtage den?
Ole Sohn (SF), 2004-03-26:
Når SF kritiserer pakken her, er det ikke, fordi vi ikke ønsker flere job.
Det gør samtlige partier i Folketinget.
Vi kritiserer, at man misbruger offentlige midler til at skabe de dyrest mulige job, som det ligger i den pakke.
Vi kommer i næste uge med en alternativ jobpakke, som viser, hvordan man kunne investere pengene på en meget mere effektiv måde.
Så det er sådan set en kritik af, at regeringen ikke gør nok.
Det er sådan set det, der ligger i det.
Det er en ideologisk uenighed, der er mellem Venstre og SF, hvor vi mener, at det er de dårligt stillede i samfundet, der har de største behov for at få lettet deres hverdag, hvor Venstre tilsyneladende sammen med Det Konservative Folkeparti og Dansk Folkeparti mener, at det er de velstillede, der skal have endnu bedre forhold, så de kan rejse endnu mere rundtomkring i verden.
Det er vi bare fundamentalt uenige i, men omkring jobdelen har regeringen under ingen omstændigheder udvist rettidig omhu.
Det er det, vi anklager den for.
Lars Barfoed (KF), 2004-03-26:
Nu synes jeg, vi skal prøve at sætte de her ting i det rette perspektiv.
Lad os nu antage - jeg ved ikke, hvor mange opsparingsmuligheder der er; investeringsforeninger og pengeinstitutter og pensionsopsparingsinstitutter - at det er 300 muligheder, man har at vælge imellem, det er der i hvert fald.
Så har vi sagt: Ved at give folk mulighed for at sætte deres sparepenge ind andre steder end i SP, udvider vi altså valgmulighederne fra 1 til 301.
Det vil vi godt betale noget for.
Hvis vi nu skulle betale nogle penge for, at man kunne vælge at sætte sine penge ind i SP, skulle vi betale en masse
penge nu
, for at man i stedet for at have 300 så havde 1 valgmulighed mere.
Der er forskel på at anvende pengene på at få 300 flere valgmuligheder end at anvende pengene på at få 1 valgmulighed mere ud over de 300, man har i forvejen, og derfor er det ikke fornuftigt at bruge pengene på den måde.
Flemming Oppfeldt (V), 2004-03-26:
Nu forstår jeg meget bedre den her retorik.
Det vil sige, at hr. Ole Sohn bare har kigget på et lille hjørne af pakken.
Vi andre har jo kigget på de samlede skattelettelser og den uddannelsesaktivering, der dækker det hele, og som giver 22.000 i år og 22.000 næste år, altså et fald i ledigheden begge år på 22.000.
Er SF modstander af det?
Er det ikke et pænt bidrag i en arbejdsløshedstid, at så mange mennesker kan komme i beskæftigelse?
Hvordan kan man stemme imod det her i Folketinget?
Det er det ene spørgsmål.
Det andet spørgsmål, jeg har, er: Hvorfor taler SF kun om valgfrihed, når det drejer sig om at melde sig ind i en eller anden fondsdannelse?
Hvorfor er SF altid modstander af, at man kan vælge sig ud af sådan et system her?
Så kigger SF kun på SP og siger, at det vil vi have valgfrihed til.
Men når vi ellers diskuterer SP, LD og dem alle sammen, nægter SF hårdnakket borgeren ret til at kunne vælge sig ud.
Jeg synes, at SF's ordfører jonglerer meget med nogle tal.
For de her beregninger, der er fremlagt fra Finansministeriet og Beskæftigelsesministeriet - det må jo være fra de samme økonomer som dem, hr. Ole Sohn henholder sig til - viser, at ledigheden falder med 22.000 i år og 22.000 næste år.
Det kan jeg ikke få til at hænge sammen med det tal, som hr. Ole Sohn nævnte, altså at 1 mia. kr. i skattelettelse giver 200 i beskæftigelse.
Et eller andet sted må der være noget, der er forkert.
Det andet er regnet igennem.
Det er timet og tilrettelagt.
Kan jeg ikke få en kommentar fra SF's ordfører til det?
Ole Sohn (SF), 2004-03-26:
Det er fuldstændig korrekt.
Det er ikke os, der har foreslået, at man skal suspendere Den Særlige Pensionslopsparing.
Vi mener faktisk, at den skulle gøres solidarisk, så de lavest lønnede får en bedre dækning.
For det, der er det helt fundamentale problem, er jo, at med den måde samfundet udvikler sig på, bliver forskellen i pensionsalderen større og større og større. Med den her øvelse, regeringen er i gang med, vil der ske det, at specielt de lavest lønnede, som jo har størst behov for et bedre forbrug, selvfølgelig vil bruge pengene frem for at spare dem op.
Sandsynligvis vil det gå sådan.
Men så skal man sige til borgerne: Det betyder til gengæld, at så får I en endnu dårligere pension til sin tid.
Vi mener faktisk, at der er behov for, at de dårligst stillede pensionister får væsentlig bedre vilkår, end tilfældet er i dag.
Det, regeringen er i gang med her, er at lave den stik modsatte øvelse, og det værste er, at man ikke engang vil sige det til borgerne.
Det er hykleri.
Lars Barfoed (KF), 2004-03-26:
Nu synes jeg, at hr. Ole Sohn blander tingene lidt sammen.
Er vi ikke enige om, at de penge, der bliver brugt til Den Særlige Pensionsopsparing, som er det, vi drøfter her, jo ikke er noget, der går til offentlig omsorg?
Men derimod kan der blive en beskæftigelseseffekt af, at folk nu får mulighed for at disponere de penge til forbrug og dermed til at skabe aktivitet i samfundet.
Ole Sohn (SF), 2004-03-26:
Det er klart, at hvis vi laver en offentlig investering, er det i en begrænset periode, den har effekt.
Hvis man derimod løser nogle af de uløste opgaver i velfærdssamfundet i form af at sikre en bedre ældrepleje, altså det, man kalder det offentlige forbrug, som kommer os alle sammen til gavn, bedre daginstitutioner, bedre skoler, så genererer det flere beskæftigede i job på sigt, hvilket derved også giver større skatteindtægter, som kan være med til at give en afledt positiv effekt på den private beskæftigelse.
Så det har et dobbeltformål.
Hvorimod der jo, hvis man udelukkende fremmer det private forbrug, er sandsynlighed for, at en del vil bruge dem til forbrug, som gavner beskæftigelsen i udlandet.
Det skal da være fuldt legitimt.
Det er klart, at man skal bruge sine penge til det, man har lyst til, men det er bare konsekvensen nationaløkonomisk, at mange vil bruge dem til rejser og til køb af biler.
I Jyllands-Posten i dag siger de, at for halvdelen af dem, der vil bruge pengene til forbrug, går pengene til udenlandske arbejdspladser.
Det er på den måde , og det er også derfor, Finansministeriet selv erkender, at skattelettelser ubetinget er den dårligste måde at skaffe job på.
Det er alle enige om.
Lars Barfoed (KF), 2004-03-26:
Jeg har to bemærkninger til hr. Ole Sohn.
For det første vil jeg gerne spørge hr. Ole Sohn, om vi ikke kan være enige om, at det er en meget alvorlig beslutning, at man politisk bestemmer, at nogle af de penge, folk tjener, skal de spare op til pension, dem kan de ikke selv disponere over.
Når man gør det, fordi det nationaløkonomisk set er nødvendigt, må man også træffe den modsatte beslutning, når det ikke længere er nødvendigt, at vi bestemmer, hvad folk skal bruge deres penge til, sådan som vi gør nu ved at ophæve Den Særlige Pensionsopsparing.
Den anden bemærkning - den behøver hr. Ole Sohn ikke at svare på - går på det med jobskabelsen.
Man kan jo diskutere meget, hvad der er det mest effektive.
Er det offentlige anlægsinvesteringer, som jo i øvrigt også er en del af forårspakken?
Offentlige anlægsinvesteringer skaber jo også direkte job, men når man ser på effekterne, giver det kun effekt én gang, men en varig skattenedsættelse eller ophævelse af en pensionsopsparing giver jo penge i forbrug år for år, og dermed er det en blivende beskæftigelseseffekt.
Den nuance skal man altså være opmærksom på, vil jeg sige til hr. Ole Sohn.
Ole Sohn (SF), 2004-03-26:
En ting kan man sige med sikkerhed, nemlig at regeringen, hvad angår panikpakkens beskæftigelseseffekt, under ingen omstændigheder har udvist rettidig omhu.
Det er en kendsgerning, som Finansministeriet har bekendtgjort i et svar til mig, at den dårligst tænkelige måde at skabe beskæftigelse på, det er ved at give skattelettelser.
For 1 mia. kr. brugt til skattelettelser udløser 200 nye job.
Hvis man derimod bruger 1 mia. kr. til at løse nogle af de velfærdsopgaver, vi alle sammen er enige om skal løses - ældrepleje, offentlig service i kommunerne - vil det give 1.700 nye job.
Det vil flytte 1.700 personer fra arbejdsløshedsdagpenge over til beskæftigelse, hvilket giver større skatteindtægter, som kan gå til det private forbrug og dermed også generere beskæftigelse i den private sektor.
Men regeringen har valgt en anden vej.
Det er jo fuldstændig legitimt, men så fraskriver man sig retten til at kalde det en jobpakke.
Så kan man kalde det et vælgertækkeincitament i et forsøg på at få lidt glæde af det.
Om Den Særlige Pensionsopsparing må man jo sige, at hvis Den Særlige Pensionsopsparing ikke erstattes fuldt ud af en individuel opsparing, er virkeligheden jo den, at befolkningen betaler for en fremgang i rådighedsbeløbet i dag med en lavere pension i fremtiden.
Jeg vil gerne bede ministeren svare på, om man så ikke er indstillet på i det mindste at lave en massiv oplysningskampagne til borgerne, så man gør opmærksom på, at hvis de vælger at bruge SP-pengene til forbrug frem for til henlæggelse til pension, får de en lavere pension i fremtiden.
På den måde ved borgerne i hvert fald, hvad konsekvensen er af den her jonglering med værdierne, som regeringen er i gang med.
Så den information håber og tror jeg og bilder mig ind, at regeringen vil være med til at sikre.
Det andet er, at når man suspenderer Den Særlige Pensionsopsparing, gør man faktisk også det, at man fratager 16 mia. kr. fra ATP, som de ellers ville kunne have investeret i dansk beskæftigelse i den private sektor.
Den konsekvens er heller ikke regnet ind i regeringens forslag.
På den måde er der altså en lang række områder, som regeringen slet ikke har taget ind.
Vi har altså at gøre med en ordning, altså Den Særlige Pensionsopsparing, som af alle er anerkendt som værende den ubetinget billigste kapitalforvalter, der ubetinget giver den bedste forrentning til den enkelte.
Lige nøjagtig den allerbedste ordning skal borgerne fratrages muligheden for at vælge sig ind i.
Jeg fatter simpelt hen ikke, at det kan være en borgerlig regerings opgave at hindre borgeren i at få den bedst mulige forrentning af sine penge til pensionen siden hen.
Derfor vil SF stille et ændringsforslag under udvalgsbehandlingen, som sikrer, at man giver borgerne den mulighed, at de kan vælge den absolut bedste ordning for forvaltning, Den Særlige Pensionsordning.
Lars Barfoed (KF), 2004-03-26:
Nu skal hr. Anders Samuelsen ikke blive så skræmt af en artikel i Jyllands-Posten, hvor man har fundet ud af, at der er nogle, som siger, at de gerne vil spare nogle af pengene op.
Vi har robuste offentlige overskud.
I et hvilket som helst statsbudget er der den usikkerhed, at vi ikke ved, hvor meget folk i virkeligheden sparer op.
Vi ved f.eks. heller ikke, hvordan det går med aktiekurserne.
Tænk, hvis vi hvert år sagde, at vi må regne ind, at hvis nu kursudviklingen er negativ, så kommer vil til at miste en masse skatteindtægter. Og hvis ikke vi har regnet det ind og tænkt over, hvordan vi vil finde de penge, når året er gået, for ellers er det fuldstændig hamrende uansvarligt, jamen så kunne vi jo aldrig disponere noget som helst.
Der er, det ved hr. Anders Samuelsen jo udmærket godt, især når han ikke er i drillehjørnet, så mange usikkerheder forbudet med et statsbudget, så den lille usikkerhed, der er forbundet med, at vi ikke helt præcis ved, hvor meget folk sparer op, ingenting er i sammenligning med alle de mange andre usikkerheder, der er i sådan et budget.
Så der er ingen grund til at blive skræmt, vil jeg sige til hr. Anders Samuelsen.
Man skal bare tage det roligt, det skal nok gå alt sammen.
Vi skal nok komme ud af året med et klækkeligt offentligt overskud og dermed nedbringelse af den offentlige gæld.
Langt mere end den regering, som hr. Anders Samuelsen repræsenterede.
Anders Samuelsen (RV), 2004-03-26:
Nej, så nonchalant mener jeg altså ikke, man kan være med statens finanser, at man bare lige slår ud med armene og siger, at det går nok endda.
Hvis der er en tredjedel, som det står i Jyllands-Posten i dag, der vælger at bruge de ekstra penge, de får mellem hænderne, til at spare op og dermed opnår et fradrag, så har man ikke længere en indtægt på 3,9 mia. kr. Så har man en indtægt på 3,9 mia. kr. minus en tredjedel af det.
Det vil sige, at det her koster over en milliard kroner, det er det nummer, som vil ske her.
Det har man overhovedet ikke regnet ind.
Hr. Lars Barfoed siger, at Finansministeriet har gjort sig umage, men jeg ved, at den mulighed, at folk kunne finde på at spare pengene op, ikke er regnet ind.
Hvad vil hr. Lars Barfoed gøre ved det, når det hul opstår?
Man kan da ikke bare sige, at nu må vi se, hvordan det går.
Er man så useriøs i sin fremlægning af tingene, at man bare siger, at man slår ud med armene og ser, hvordan det går.
Det kan da ikke være rigtigt. Er det konservativ politik?
Lars Barfoed (KF), 2004-03-26:
Må jeg sige til det første sådan mere tekniske, at jeg beklager, hvis jeg har udtrykt mig forkert, for jeg er fuldstændig enig i det, hr. Anders Samuelsen siger.
Nu kan vi jo se, når vi ser det trykt op, hvad der er blevet sagt, men jeg er fuldstændig enig i, at der står, at satsen er 0 i 2004 og 2005, og det vil sige, at så er den ikke længere 0, når vi er fremme i 2006, medmindre vi træffer en beslutning i løbet af 2005 om, at den skal fjernes helt, eller at den skal være 0 igen i 2006.
Så det er vi fuldstændig enige om.
Om man kommer til at få et mindre provenu skattemæssigt, fordi nogle vælger at spare op, svarer til, at vi jo heller ikke, når vi lægger et budget for et finansår, kan vurdere, hvor mange penge folk vil spare op på deres ratepensioner.
Hvis nu det var sådan, at der var et år, hvor folk sparede mere op på deres ratepensioner eller andre pensionsordninger, end vi havde forventet, så er der altså et større fradrag og dermed et lidt mindre skatteprovenu.
Sådan er det jo altid med budgetterne, at der kan være nogle millioner til og fra, når finansåret er gået.
Det kan man jo aldrig vide.
Det kan vi heller ikke vide med nogen sikkerhed her.
Man har altså i Finansministeriet gjort sig umage med at regne på det ud fra de muligheder, man nu har for at skønne.
Men det kan selvfølgelig bevæge sig lidt i den ene og den anden retning.
Der kan hr. Anders Samuelsen og jeg jo så i fællesskab glæde os over, at der i den her regeringsperiode er så robuste offentlige overskud, at vi godt kan tåle det, hvis fradragene bliver lidt større og dermed provenuet fra skatteindtægterne lidt mindre, når året er gået.
Det går nok alt sammen alligevel, vil jeg sige til hr. Anders Samuelsen.
Anders Samuelsen (RV), 2004-03-26:
Først bliver jeg nødt til at rette en misforståelse fra den konservative ordførers side, for hr. Lars Barfoed siger, at teknikken er den, at hvis man ikke gør noget, så fortsætte det med at være på 0 pct. fremover.
Det passer ikke.
I lovforslaget står der helt klart, at man i § 17, stk. 1, efter første punktum indsætter følgende: For 2004 og 2005 er satsen dog 0,0 pct.
Det betyder altså, at hvis man ingenting foretager sig, kommer den automatisk tilbage i 2006.
Det må vi være enige om. Så kunne jeg godt tænke mig at vide, hvordan den konservative ordfører har tænkt sig at finansiere den manglende indtægt, der vil opstå, når folk gør det, som de siger i Jyllands-Posten i dag, nemlig at en tredjedel vil fortsætte med at spare op på andre ordninger - nogle af 300 ordninger, eller hvor meget det nu er - men de kan i hvert fald fortsætte med at spare op med skattefradrag.
Så er der ikke 3,9 mia. kr. i indtægter, som man har lagt op til her.
Så er der mindre end 3,9 mia. kr. Så har man et hul i kassen.
Der er overhovedet ikke indregnet i det her forslag, at der er nogle, der kunne finde på at spare op, altså bruge pengene til at spare op et andet sted.
Det er ikke indregnet i forslaget.
Hvad med det hul?
Hvordan vil man finansiere det?
Eller skal man bare fortsætte med at lade pengene fosse ud af statskassen?
Ole Sohn (SF), 2004-03-26:
For det første skal vi jo være enige om, at den her pakke maksimalt giver 6.000 nye job under forudsætning af, at alle pengene går ud til forbrug.
Hvis folk vælger at spare op i stedet for, giver den jo ikke så meget beskæftigelse.
Så det er altså 6.000, denne pakke giver.
Når jeg hele tiden går tilbage til Finansministeriets besvarelse til mig i forbindelse med efterårets finanslovforhandlinger,
er det simpelt hen, fordi vi har spurgt, hvor mange job man kan få, hvis man investerer 1 mia. kr. i skattelettelser, i offentligt forbrug, altså offentlig velfærd, offentlige investeringer, øget boligbyggeri.
Så har Finansministeriet sagt, at 1 mia. kr. til skattelettelser giver 200 job.
1 mia. kr. til at forbedre velfærden ude i kommunerne med giver 1.700 job.
Det er jo simple tal.
Jeg vil da gerne sende dem frem, for de er fremsendt officielt gennem Finansudvalget.
Så det er fuldstændig legitime tal, som finansministeren selvfølgelig også kender, men han har ikke taget dem med i de her forhandlinger, for de her forhandlinger i regeringen om panikpakken har jo intet at gøre med at skabe job, men har at gøre med at skabe et bedre fundament hos vælgerne.
Jeg anklager sådan set kun regeringen for at kalde det en jobpakke, når det ikke er en jobpakke.
Hvorfor må jeg ikke få den frihed?
Hvorfor vil Venstre fratage borgerne friheden til at placere deres egne penge det sted, hvor de får den højeste forrentning til den laveste administrationsomkostning?
Det er bare et spørgsmål om at sende et brev ud, man kan krydse af, og det kan da gøres i løbet af en uge.
Det har ingen betydning med hensyn til at udsætte loven.
Jeg er helt med på, at det skal det ikke.
Det er bare et spørgsmål om at give borgerne den ultimative frihed til at placere pengene der, hvor det giver den største forrentning, hvis man ønsker at spare op, og jeg tror, vi er enige om, at det er SP-ordningen.
Det er det ene.
Det andet er, og det håber jeg hr. Flemming Oppfeldt vil bekræfte, at Finansministeriet har beregnet, at skattelettelser ubetinget, ubetinget, er den dårligste måde at skaffe nye job på.
Anders Samuelsen (RV), 2004-03-26:
Jeg synes, det er et forholdsvis indholdsløst spørgsmål, for allerede, da vi gik til valg i 2001, stillede vi det krav, at skatten på arbejde skulle ned, hvis vi kom i regering igen, og det krav har vi også, når vi går til valg næste gang, så det er der ikke meget hokuspokus i.
Der er stadig masser af partier i Folketinget efter næste valg, nogle er for at gøre det på den ene måde, og nogle er for at gøre det på en anden måde, og det tager man så en forhandling om.
En forhandling behøver ikke føre til, at man kommer til at gå i modsat retning.
Det gør den altså ikke.
En forhandling kan meget vel betyde, at man mødes og bliver enig om, i hvilken retning man skal gå.
Men en forhandling er en dynamisk situation, selvfølgelig er den det. Men vi har et klart udgangspunkt i Det Radikale Venstre med hensyn til, hvad vi vil: maksimalt en skat på 40-42 pct. op til en indkomst på omkring 500.000 kr. og derefter en topskat.
Det er det, vi går efter, og så må vi se, hvor langt vi kan komme med det.
Foreløbig ser det i meningsmålingerne ud til, at vi har fået en fordobling af den opbakning, vi havde ved sidste valg.
For Venstre er det gået stik modsat.
Peter Christensen (V), 2004-03-26:
Det er jo den rene gavebod, men det undrer mig nu alligevel, at Det Radikale Venstre har den tiltro til, at det nok skal gå, for når man ser på den parlamentariske situation, der skal bære en socialdemokratisk-radikal regering, er det eneste, der sådan set er at se, det modsatte af det, som Det Radikale Venstre vil.
Når to partier, der vil danne en familie, er så langt fra hinanden, kræver det jo, at man trækker en streg i sandet
og siger, at de og de krav ikke er til forhandling, fordi en forhandling vil give det modsatte resultat.
Det synes jeg er klar snak fra Det Radikale Venstres side, men hvorfor vil man ikke være parat til at stille det samme krav på skatteområdet?
Anders Samuelsen (RV), 2004-03-26:
Det Radikale Venstre har sådan set sat sig en hel del spor i skattepolitikken sammen med Socialdemokraterne op gennem 1990'erne.
Vi fik sænket marginalskatten fra over 70 pct. til omkring 60 pct.
Den borgerlige regering efterlod jo en marginalskat på over 70 pct., men den fik vi banket kraftigt ned, og det var da et godt skridt på vejen.
Det Radikale Venstre gik bl.a. til valg på et skatteudspil, som blev fremlagt i april 2001.
Det er det, der blev refereret til af hr. Jens Rohde, og det gik vi altså til valg på i efteråret 2001, hvor Det Radikale Venstre gik frem, men regeringen faldt.
Vi tager det bl.a. som et tegn på, at der var nogle, der var interesseret i den form for skattepolitik, så vi har arbejdet videre på den, og man kan jo se af meningsmålingerne, at siden da er vi omtrent blevet fordoblet.
Men hvordan er det gået med Venstre i den periode ifølge meningsmålingerne?
Det er gået lige nøjagtig i den stik modsatte retning, og det tager vi endnu en gang som et tegn på, at der er god ræson i den skattepolitik, som vi lægger frem.
Der er god ræson i at sætte ind over for topskatten, men også i helt at fjerne mellemskatten og bundskatten, og alle tre dele er med i Det Radikale Venstres udspil.
Peter Christensen (V), 2004-03-26:
Jeg vil gerne følge lidt op på de spørgsmål, hr. Jens Rohde kom med.
Men der er alligevel den parallel, at jeg har forstået på Det Radikale Venstre, at et uomtvisteligt krav for at indgå i en socialdemokratisk ledet regering er, at man bløder op på de stramninger, der er gennemført på udlændingeområdet, og det er jo helt fair at stille det krav og sige: Sådan er det.
Vi går ikke med, medmindre vi får lavet om på de stramninger.
Helt fint.
Det, jeg så spørger om, er: Har man den samme stålfasthed angående topskattelettelserne?
Vil man sige til de socialdemokratiske venner, at fra De Radikales side er det et krav, at alt det, man har sagt om topskat, skal gennemføres?
Jeg spørger, om det er et krav, fordi hr. Anders Samuelsen aldrig fik støtte fra den gamle regering til sine skattepolitiske holdninger og det efterhånden må være ved at være tiltrængt, at De Radikale sætter nogle spor i skattepolitikken og gør det til et krav.