Jann Sjursen (KRF), 1999-11-11:
I sidste folketingssamling fremsatte Kristeligt Folkeparti forslag nr. B 69 om forbud mod provokeret abort på levedygtige fostre.
I forbindelse med førstebehandlingen tilkendegav ministeren, at regeringen ville komme med sit eget forslag, og det er så det, vi behandler i dag. Jeg vil gerne fastslå, at vi fra Kristeligt Folkepartis side er glade for, at regeringen efter lang tids grundig debat, ikke mindst takket være de to sønderjyske jordemødre Kirsten Lyck og Bente Torp og en udtalelse fra Det Etiske Råd, endelig har fremsat sit eget forslag vedrørende sene aborter.
Lovforslaget er et skridt i den rigtige retning; men jeg vil gerne understrege, at det ikke er et uproblematisk forslag.
Tværtimod åbner det for nogle nye problemstillinger, som vi ser det fra Kristeligt Folkepartis side.
Regeringen vælger, som vi også gjorde det fra Kristeligt Folkepartis side i forbindelse med vort beslutningsforslag sidste år, at tage udgangspunkt i et levedygtighedskriterium og at give det levedygtige foster en retsbeskyttelse, som det ikke har i dag.
Det er et udgangspunkt, som vi også kender fra den norske og den svenske lovgivning; men hverken i Norge eller i Sverige har man mulighed for dispensation til provokeret abort, når fosteret er levedygtigt
Justitsministeren skriver ellers på side 6 i bemærkningerne til lovforslaget: »En lovmæssig markering vil også svare til, hvad der bl.a. gælder i Norge og Sverige.«
Det er altså efter vores opfattelse ikke helt rigtigt, men desværre er der også mange høringssvar, der lægger til grund, at vi nu i Norden får ensartede regler på området.
Regeringen har på trods af, at den knæsætter princippet om levedygtighed i sit lovforslag, valgt at give de amtslige abortsamråd mulighed for at give tilladelse til provokeret abort på levedygtige fostre i de tilfælde, hvor fosteret har invaliderende misdannelser med videre.
Denne dispensationsadgang er vi bestemt ikke enige i fra Kristeligt Folkepartis side.
Hvorfor skal syge og handicappede, men vel at mærke levedygtige, fostre ikke være beskyttet af loven?
Er levedygtige fostre med Downs eller Turners eller Klinefelters syndrom ikke livet værd?
Selv om vi har en meget liberal abortlovgivning i Danmark, er det trods alt en gængs opfattelse, at der må være en grænse for, hvornår provokeret abort skal være tilladt,
hvornår grænsen for hensynet til andre end lige netop fosteret er nået.
Den grænse, som regeringen sætter, er ved fosterets levedygtighed, men altså blot ikke for fostre med handicap.
Her overlades beslutningen til forældrene og de amtslige abortsamråd.
Hvis forslaget vedtages, åbner Folketinget dermed for en fortsat frasortering også ud over 12. svangerskabsuge, men overlader altså beslutningen derom til andre.
Det er uholdbart, sådan som det også er blevet påpeget i flere høringssvar.
Lad mig her blot nævne høringssvarene fra Embedslægeforeningen, Det Sygeplejeetiske Råd og Bente Torp.
Kristeligt Folkeparti vil i forbindelse med udvalgsarbejdet bore i det spørgsmål, og jeg forventer, at vi stiller ændringsforslag herom i forbindelse med andenbehandlingen, da vi ikke er tilfredse med lovforslagets formuleringer om undtagelser fra princippet om levedygtighed.
Et andet spørgsmål, som er vigtigt for Kristeligt Folkeparti, er spørgsmålet om rådgivning og støtte til de abortsøgende kvinder og til dem, der har fået foretaget provokeret abort.
Det Etiske Råd siger i sit høringssvar, at der bør sikres en lovhjemmel med ret for kvinden og familien til information forud for stillingtagen til abort.
Rådet henviser endvidere til Sverige, hvor man giver kvinden støttesamtaler både før og efter en abort.
Også det spørgsmål synes jeg vi skal se nærmere på i forbindelse med udvalgsbehandlingen, og det har jeg også forstået at flere af de øvrige partier er villige til, og det glæder mig.
Afslutningsvis synes jeg, det er på sin plads at understrege, at selv om de sene provokerede aborter udgør en særlig problemstilling på abortområdet, udgør de dog kun en mindre del af den samlede problemstilling.
Op imod 17.000 menneskeliv bliver hvert år frasorteret før 12. svangerskabsuge uden særlig tilladelse.
Det rejser efter Kristeligt Folkepartis opfattelse langt større etiske problemer, end de sene aborter gør, selv om disse problemer selvfølgelig er væsentlige nok i sig selv. Konkluderende vil jeg altså sige, at vi på trods af de kritiske bemærkninger, som jeg her og under debatten har givet udtryk for, ser frem til udvalgsbehandlingen, også i håb om, at vi får forbedret regeringens lovforslag.