Knud Erik Hansen (SF), 2000-03-22:
Samfundet ændrer sig.
Planlægning er ikke længere udelukkende fysisk planlægning og har ikke været det længe.
Der er mange ting, der har ændret sig.
Vi har forladt de traditionelle hierarkier.
Centre er ikke længere centre i normal forstand, men områder med koncentrationer af bestemte funktioner, og byerne indgår i et samspil med hver deres forskellige roller, uden at nogen behøver at have et overordnet eller underordnet forhold til hinanden.
Dengang var planlægning i høj grad planlægning af de fysiske forhold, men i dag er planlægning i langt højere grad proces og forhandlinger, og det er det, der er udgangspunktet.
Planlægning er altså blevet til forhandling og proces og i langt mindre omfang regulering af de fysiske forhold.
Når vi taler om den internationale udvikling, er forholdene også vendt på hovedet.
Tidligere var det i høj grad et spørgsmål om, hvorledes den internationale udvikling påvirkede byudviklingen, og hvordan vi overhovedet kunne følge med.
Nu er det faktisk en søgen efter kvaliteter for at give regionerne en væsentlig funktion, ikke kun i Danmark, men også i international sammenhæng.
Vi har et netværkssamfund i stedet for hierarkier, vi har forhandling og proces i stedet for mål og plan, og vi tager det lokale som udgangspunkt i stedet for det internationale.
Det synes vi i SF er rigtigt, det er nogle rigtige iagttagelser, som landsplanredegørelsen også er udtryk for.
Den indeholder imidlertid også et paradoks, for hvor landsplanlægningen lægger og også bør lægge vægt på de fysiske forhold, ser vi nu en redegørelse, hvor det tema er ganske neddæmpet, og det efterlader også nogle huller i redegørelsen.
Mange forhold har bragt Danmark ud i en eksplosiv udvikling af biltrafikken, mange erhvervsbebyggelser placeres, så de genererer megen biltrafik, og konsekvenserne af Storebæltsbroen som bilbro er overvældende og foruroligende.
Hvad sker der ikke, når også bilbroen over Øresund åbner?
Prisforholdet mellem kollektiv trafik og individuel transport har over de sidste 10-20 år udviklet sig katastrofalt til skade for den kollektive trafik.
Bompenge, kilometerpenge, eller hvad vi nu skal kalde betaling i trafikfølsomme byområder, mangler totalt i redegørelsen.
Det er ikke noget nyt, at den fysiske planlægning gennem kommuneplanlægningen egner sig dårligt til at påvirke lokaliseringen af erhverv, og når vi ser i redegørelsen, at de nye udlægninger til erhvervsbyggeri stort set svarer til det, der allerede har været bebygget gennem mange, mange, mange år, er det klart, at det er svært at bruge den fysiske planlægning til at prioritere udviklingen.
Det er heller ikke givet, at det altid er relevant at gøre det, men det er ikke uvæsentligt, hvis man ønsker at genanvende ældre erhvervsområder og også i visse områder kan have et ønske om at samle bestemte funktioner bestemte steder.
Nu kan man jo ikke kræve, at en landsplansredegørelse skal omfatte alt, men der mangler noget, som vi egentlig synes er meget rart ikke omtales, og det er spørgsmålet om detailhandelen.
Det tager vi som udtryk for, at man har fået sat en proces igang, som kan være med til at sikre, at detailhandelen udvikler sig blødt ud over landet med skyldig hensyntagen til, at alle områder bliver dækket af detailhandelen.
Vi synes til gengæld, det er bemærkelsesværdigt, at redegørelsen konsekvent ikke har noget med om boliger.
Boligen er et grundlæggende livsvilkår, og det er jo ikke, fordi der ikke er problemer i forbindelse med boligerne.
Der er en meget voldsom udvikling på boligmarkedet, som ofte skaber problemer, og det gælder i både store og små byer og også i landområderne.
Udviklingen er selvfølgelig meget påvirket af, at der bygges meget lidt alment boligbyggeri, men man kunne også formode, at forholdet mellem boligbehov og boligudvikling er forskelligt i forskellige områder i Danmark, og det kunne være nyttigt, at man også gjorde sig sådanne overvejelser i landsplansammenhæng.
Det kunne også være relevant at se på, hvad det er for livskvaliteter, der reelt tilbydes, når man bor forskellige steder, og om der er skævheder, der bør rettes op på, selv om vi godt ved, at når man bor forskellige steder, må der være forskelle.
Selv om redegørelsen angiver, at der er klare forskelle i regionerne, men at disse forskelle måske ikke er så store, som de tidligere har været, betyder det ikke, at der ikke er grund til at rette op på skævheder i udviklingen.
Vi synes, der er noget, der tyder på, at erhvervsudviklingen nogle steder er gået så meget tilbage, at det giver ganske store problemer, så man bør kigge på det.
Det gælder f.eks. på Lolland-Falster.
Selv om vi synes, det er en ganske god redegørelse, som ganske godt beskriver erhvervsudviklingen, efterlader den altså for os at se nogle spørgsmål, især om trafikudviklingen og boligudviklingen på landsplan.