Jacob Buksti (S), 1998-06-04:
For Socialdemokratiet og regeringen er det helt afgørende, at de sidste 5 års positive økonomiske udvikling her i landet fastholdes.
Det er naturligvis vigtigt i sig selv, men det er også en nødvendig betingelse for, at de mål, regeringen har sat sig med den ambitiøse plan »Danmark år 2005«, kan fastholdes.
Det gælder fortsat fremgang i beskæftigelsen, lav inflation og rente, stabil opsparing og overskud på de offentlige finanser og betalingsbalancen.
Der skal derfor være orden i økonomien, og en stram finans- og udgiftspolitik er derfor selve forudsætningen for, at vi kan fastholde og udvikle velfærdssamfundet, at vi kan skabe mere velfærd for pengene.
Dansk økonomi har siden 1993 været inde i en stærk fremgang, men nu er kapacitetsgrænsen ved at være nået.
Det går lige vel stærkt nok, og der er derfor risiko for, at opsvinget sættes over styr, hvis ikke farten sættes ned.
Der skal sikres en bedre balance i den økonomiske udvikling, og derfor er det nu, der skal gennemføres de nødvendige justeringer, hvis en total opbremsning skal undgås. Regeringens pinsepakke er ikke bare en traditionel finanspolitisk stramning.
Sporene fra midtfirserne skræmmer nemlig.
Den daværende borgerlige regering ventede for lang tid med at gribe ind over for et accelererende privatforbrug for lånte penge.
Konsekvensen blev en kartoffelkur, der satte dansk økonomi på vågeblus i mange år.
Den situation er vi slet ikke i nu.
Regeringens pinsepakke er også et fremadrettet udspil, der tager fat på en række yderligere strukturforbedringer i dansk økonomi, først og fremmest på skatteområdet.
Regeringen lægger således op til en klar stramning af den økonomiske politik, så der sikres en bedre balance, men samtidig lægges der op til en indfrielse af vore løfter fra valgkampen om skattelettelser til de laveste indkomster, om at det skal kunne betale sig at arbejde.
Der skal mere gang i den private opsparing.
Der sikres et bedre miljø med øget skat på ressourceforbrug og mindre på arbejde, og endelig sikres et mere internationalt konkurrencedygtigt skattesystem.
Selv om regeringens udspil måske kan virke omfattende for nogle, så er der primært tale om en videreførelse og justering af den nuværende skattereform fra 1993, men således, at den sociale fordelingsprofil bliver tydeligere.
Trækprocenterne nedsættes, hvilket i sig selv nødvendigvis medfører en nedsættelse af rentefradragets skattemæssige værdi.
Samtidig bredes skattegrundlaget ud.
Skatteværdien af rentefradraget reduceres således fra de nuværende 46,4 pct. til 32,4 pct. i år 2001, hvilket gør det mindre attraktivt at stifte gæld og derfor også fremmer den private opsparing, som alle er enige om er for lav.
Med nedsættelsen vil Danmark stadig ligge over niveauet i de fleste andre lande.
Siden 1993 er priserne på ejerboliger faktisk steget med ikke mindre end 60 pct., en værdistigning, mange har benyttet til belåning af friværdi og dermed som mulighed for ekstra privatforbrug.
Og før man går helt i koma over dette indgreb, må man gøre sig klart, at alene rentefaldet siden efteråret har forbedret boligejernes økonomi svarende til en forøgelse af rentefradragets skattemæssige værdi på ca. 10 pct.
Med indgrebet kommer vi altså blot tilbage til en situation, der var gældende for 1-2 år siden, og jeg kan tilføje, at en yderligere rentenedsættelse synes at være i kikkerten.
Den nuværende skattereform har på grund af udviklingen i de kommunale skatter givet de forholdsvis største lettelser til de højerelønnede grupper.
Derfor er det nu de laveste indkomster, der skal lettes.
Derfor lettes bundskatten, og samtidig hæves bundfradraget på mellemskatten over de næste 4 år.
Der indføres samtidig et slags socialt skatteloft
, idet aftrapningsintervallet for daginstitutionsrabatten fordobles. Derudover gennemføres for de lavest lønnede en forhøjelse af befordringsfradraget for at kompensere for den reducerede fradragsværdi. Lejeværdibeskatningen erstattes af en kommunal ejendomsværdibeskatning, som i realiteten blot klargør det nuværende system og samtidig som noget logisk flytter beskatningen fra indkomsten til ejendommen, men således at de eksisterende rabatordninger og knæk fastholdes. Gennem nedsættelse af virksomheds- og selskabsskatten fra de nuværende 34 pct. til 26 pct. over de næste 2 år bringes den danske selskabs- og erhvervsbeskatning på niveau med landene omkring os.
Samtidig sikres en forenkling og modernisering af det danske system, afskrivningsreglerne gøres fremtidsrettede, og investeringer i danske virksomheder og aktier gøres mere attraktive i forhold til investeringer i udenlandske aktier.
Endelig sker der en forhøjelse af en række grønne afgifter på fyringsolie, naturgas, elvarme, el, kul og benzin.
Forhøjelsen modvirker stort set de lavere energipriser på verdensmarkedet og dæmper dermed et øget miljøbelastende forbrug af disse ressourcer.
Skattejusteringen er lavet, så det er de bredeste skuldre, der kommer til at bære mest.
Men det er vigtigt at understrege, at der er altså tale
Sådan er det.
Det er derfor heller ikke særlig overraskende, at alle mulige særinteresser og partier, der står disse nær, eller som i særlig grad mener at skulle tage hensyn til disse, hyler op. Men hvor er hensynet til helheden?
Hvor er den megen snak fra valgkampen om sikring af de laveste indkomster
, når ingen tilsyneladende må rammes?
Det hænger ikke sammen.
For Socialdemokratiet er det afgørende, at den sociale balance i justeringen fastholdes.
Socialdemokratiet føler ansvar for, at dansk økonomi udvikler sig positivt også fremover.
Det er også kun herigennem, vi kan få mulighed for at løse problemerne på f.eks. sygehusområdet, i ældreforsorgen og folkeskolen.
Det sikrer regeringens forslag
til bedre balance.
Alternativet til den finanspolitiske stramning, der lægges op til, vil være massive offentlige besparelser i størrelsesordenen 15 mia. kr. over perioden, besparelser, som helt vil ødelægge velfærdssamfundet og have urimelige og socialt uretfærdige virkninger på alle danskere. Danmark og danskerne vil med regeringens forslag kunne se frem til fortsat fremgang i beskæftigelsen og fald i ledigheden.
Endnu flere kan komme i arbejde.
Den positive økonomiske kurs kan fastholdes.
I disse Titanictider handler det om at justere kursen i tide, så man ikke trods katastrofeopbremsning sejler på et isbjerg, og selv om Titanic var synkefri, gik det altså galt, fordi man ikke ændrede kursen i tiden.
Sådan er det også med dansk økonomi.
Selv om den er stærk, så går det galt, hvis vi ikke justerer kursen i tide.
Det er det, det handler om.
Socialdemokratiet bærer i høj grad ansvaret for det nuværende samfund og den nuværende positive udvikling.
Vi ser derfor frem til, at de mange positive signaler om samarbejde fra mange sider her i Folketinget giver sig udslag i, at ansvarlige partier går ind i arbejdet og tager deres del af ansvaret, men således, at målet sikres, nemlig en fortsat positiv udvikling i dansk økonomi til sikring af fremtidens Danmark på et socialt retfærdigt, økonomisk ansvarligt og miljømæssigt bæredygtigt grundlag.