runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Marianne Jelved (RV), 2003-02-27:
Jeg er altså meget optaget af hf-sagen.
Vi siger alle sammen, og det står også i redegørelsen, at vi har fire gymnasiale uddannelser, de tre af dem er 3-årige, og så har vi hf, og den er altså også en gymnasial uddannelse.
Og det må betyde, at den i virkeligheden kompetencemæssigt skal være fuldstændig parallel med de tre andre.
Den skal ikke være en slags ny realeksamen, hvis man kan sige det med det billede.
Derfor er vi altså i Det Radikale Venstre meget optaget af at fastholde, at hf har den funktion, og derfor mener vi, det er galt at lade den starte med 9. klasse som en reel vej, der kan betrædes, uanset at det kræver vejledning.
Derfor vil vi gerne annoncere - jeg behøver ikke at få flere svar af ministeren, hvis ministeren ikke synes, der er noget nyt at tilføje - at jeg synes, det er et problem, hvis vi får tre gymnasiale uddannelser og en til, som kaldes det samme, men som i realiteten ikke er det.
Ulla Tørnæs (V), 2003-02-27:
Jeg vil sige til hr. Carsten Hansen, at jeg er lige i øjeblikket så optaget af den - synes jeg selv - rimelig store reform, som jeg har lavet hovedlinjerne til i redegørelsen
her, så jeg har faktisk ikke selv overvejet muligheden for at lave et forsøgs- og udviklingsprogram, når vi engang når til målstregen.
Jeg vil ikke afvise, at det kunne være en idé, men jeg synes, det må afhænge af, hvad vi drøfter undervejs, og om der er nogle ting, som vi synes ville være relevante og have med i et sådant forsøgs- og udviklingsprogram.
Det må i hvert fald være forudsætningen for, at jeg umiddelbart vil sige ja til det.
Jeg synes ikke, vi skal sige, at vi skal have et forsøgs- og udviklingsprogram, bare for at have det.
Der skal også være et reelt indhold i det.
Så er jeg helt enig i, at implementeringen af sådan en ny reform selvfølgelig er kolossalt vigtig.
Jeg lægger under inden omstændigheder op til, at reformen blot skal samles i X antal ringbind på rektors kontor.
Det er selvfølgelig meningen, at det her skal implementeres ude i klasserne, sådan at det også får en reel effekt.
Her tænker jeg i særdeleshed på undervisningstilrettelæggelsen.
Derfor er efteruddannelse selvfølgelig vigtig, også på det her punkt.
Jeg har ikke noget konkret bud på, og jeg har
heller ikke noget konkret kendskab til, hvad der eventuelt vil være af behov, men det er selvfølgelig noget, vi må se på.
Så vil jeg sige til hr. Aage Frandsen: Vi skruer absolut ikke ambitionsniveauet ned for hf-uddannelsen; tværtimod skruer vi det faktisk op.
Hf-uddannelsen bliver styrket, kvaliteten i hf-uddannelsen bliver styrket med henblik på også at styrke fagligheden i hf-uddannelsen.
Vi har drøftet timerne, og vi har drøftet de nye muligheder, der bliver for fagkombinationer, og også i det hele taget undervisningens tilrettelæggelse.
Så jeg er ikke enig, når hr. Aage Frandsen konkluderer, at vi skruer ambitionsniveauet ned for hf-uddannelsen, faktisk tværtimod.
Hr. Aage Frandsen spørger: Hvad er så formålet med, at man skal kunne have adgang fra 9. klasse?
Jamen formålet er at sikre, at den modne og afklarede elev, som vi i dag beder om at vente et år mere i uddannelsessystemet, skal have mulighed for den lige vej fra 9. klasse via en hf og til en videregående uddannelse.
Hvis man er helt afklaret om, at man gerne vil en specifik uddannelse, synes jeg også, man skal have mulighed for det, så synes jeg ikke, det er rimeligt, at vi af forskellige grunde og med forskellige barrierer forlænger et uddannelsesforløb for en ung, der som sagt er afklaret i sit valg af studium.
Carsten Hansen (S), 2003-02-27:
Jeg vil høre, om ministeren er indstillet på, ligesom vi gjorde på folkeskoleområdet, at fortsætte, for det kunne jo godt være, at vi, selv om vi, der er valgt ind i det danske parlament, er kloge, ikke tænkte alle de kloge tanker.
Det kunne også være, at man udeomkring inden for nogle rammer, som vi udstikker, kunne lave et forsøgs- og udviklingsprogram.
Jeg mener i øvrigt, det er en særlig forpligtelse, vi har, hver gang vi laver en så omfattende ny reform, at vi evaluerer den, men også sikrer os, at der kommer proportion og udvikling i nogle af de tanker, vi har tænkt.
Så jeg vil høre ministerens kommentar til det.
Dernæst vil jeg sige, at noget, der har været et ret centralt emne i debatten her, har været lærernes efter- og videreuddannelse, altså transformationen fra lovgivningsprocessen over og ud i virkeligheden.
Vi ved, at en lang række af vores gymnasielærere i dag er over 50 år; jeg tror, tallet er omkring 50 pct., måske lidt mindre.
Men det er vel væsentligt, at vi får implementeret reformen rigtigt.
Da man implementerede den sidste reform i 1987, var der faktisk sat ganske mange midler af til efter- og videreuddannelse.
Jeg vil spørge om ministerens holdning til det område.
Aage Frandsen (SF), 2003-02-27:
Så er det det tredje tema, jeg vil berøre i mine korte bemærkninger.
Det er også det, fru Marianne Jelved var inde på, nemlig hf.
For ét er, hvordan praksis er, nemlig at forholdsvis mange unge, der vælger hf, vælger en mellemlang og ikke så mange en lang videregående uddannelse.
Men det betyder jo ikke, at man skal indrette uddannelsen derefter, og det vil sige skrue ambitionsniveauet ned.
Det er jo dér, problemet er i forhold til at sige, at unge fra 9. klasse kan gå ind.
Er det 1 pct., man forestiller sig, eller er det 10 pct.?
I dag er der vel stadig væk den dér dispensationsbestemmelse, som kom ind i 1990, at man rent faktisk kan gøre det i nogle særlige situationer.
Men det benyttes ikke, og det er jo igen det: Hvad er formålet med det, hvad er tanken med det?
Det er det, som vi i øvrigt nok er nogle, der har en eller anden frygt for, nemlig at det ikke er meningen, at det bliver et lillebitte hjørne af de unge, der vælger det, men at det efterhånden bliver mange. Det er også det, der er sigtet.
Så er der også det med enkeltfagsundervisning.
Problemet er jo bare, at det koster penge.
Og hvis vi skal se på det her i en sammenhæng, er vi altså også nødt til at se på, at man ikke bare kan sige, at man kan vende tilbage og tage det
som enkeltfag, når det koster noget.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-02-27:
Jeg vil afslutningsvis i diskussionen om disciplin sige, at jeg ikke mener, man kan tale om en dialog, hvis den ene har sanktionsmuligheder, og den anden ikke har, og det ville jo være realiteten, hvis det er sådan, at en rektor kan dumpe en elev.
Så er der ikke tale om en dialog, så vil eleven konstant og hele tiden, uanset hvor menneskelig rektoren er, for jeg tror heller ikke, at landets rektorer er umenneskelige, sidde med en viden om, at det er rektor, der i sidste ende afgør vedkommendes fremtid, og det mener jeg ikke er fremmende for en dialog.
Man kunne ikke forestille sig, at eleven skulle have mulighed for at fyre rektor, hvis rektor giver dårlige råd.
Så for at ligestille dem var det nok en god idé at fjerne rektors mulighed for at dumpe en elev.
Lene Jensen (S), 2003-02-27:
Jeg vil sådan set også bare for min del afslutte disciplindiskussionen med at glæde mig til at snakke dokumentation og i den forbindelse også høre, hvad der findes af oversigter over, hvordan man bruger de piskemuligheder, der allerede er, for det må man jo vide noget om, før man eventuelt vil give mulighed for mere pisk.
Min fornemmelse er nemlig også, at der ikke piskes i det omfang, det rent faktisk kunne forekomme efter de nugældende regler.
I forhold til strukturdiskussionen omkring grundforløb og andet er noget af det, der har fascineret mig lidt i debatten, vurderinger af, hvad det er, der vil spille ind, når man så vælger den retning, man vil gå i, hvis man nu forudsætter, at der kommer et grundforløb.
Jeg vil gerne høre ministerens vurdering af det.
Er det pigen med det lange, lyse hår foran, altså de sociale ting, som kommer til at spille ind, eller vil det være rent fagligt?
I den forbindelse kunne jeg godt tænke mig at høre
ministerens vurdering af, hvor meget stamklasser egentlig betyder, altså det dér med at indgå i sociale forpligtende fællesskaber ved siden af det faglige, og hvilken rolle ministeren mener det bør spille, når vi har vores strukturdiskussioner.
Aage Frandsen (SF), 2003-02-27:
Jeg vil godt lige tage en runde med det dér med disciplinen.
Det konstateres, kan jeg forstå ved besøg på landets
gymnasier - nogle af dem i hvert fald - at der er for stort fravær, og at der sidder nogle, som i virkeligheden ikke skulle sidde der, og så skal metoden så være, at nu skal der være mere faste håndtag til, at de kan komme ud, og det kan rektor finde ud af.
Dér er det allerede sådan i dag, kan jeg forstå på ministeren, at op mod 30 pct. er over de 10 pct.
Jamen hvorfor gør man ikke noget ved det?
Der har man rent faktisk nogle håndtag, for hvis man brugte de eksisterende håndtag, skulle de op i et andet pensum.
Hvorfor bruger rektorerne ikke det håndtag?
Hvorfor klager de til ministeren?
Når der er nogle elever, der ikke kommer til timerne, kan det selvfølgelig skyldes, at eleverne ikke er klar over, at det er enormt vigtigt, at de kommer til timerne.
På samme måde som vi deltager i Folketingssalen her som ordførere, fordi vi jo ved, at debatten ikke kunne foregå, uden at vi var her, sådan skal eleverne jo føle i forhold til timerne. Det er noget, lærerne skal bidrage til, og det er en ansvarlighed, som man skal indgydes via rektor, via lærerne, og eleverne skal vise den.
Ulla Tørnæs (V), 2003-02-27:
Det er jo lidt forunderligt, for jeg har lyttet mig til, at partierne her i Folketinget ikke finder diskussionen omkring disciplin som den allervigtigste.
Men ikke desto mindre må jeg konstatere, at fru Pernille Rosenkrantz-Theil har brugt sine tre korte bemærkninger på at rejse den her problemstilling. Og det samme har fru Lene Jensen, og nu har også hr. Aage Frandsen kastet sig ud i diskussionen om disciplin.
Men hr. Aage Frandsen har endnu to skud i bøssen, har jeg forstået, for det var vist den første korte bemærkning, hr. Aage Frandsen har bedt om.
Til det vil jeg blot sige, at jeg er helt enig i det, som hr. Aage Frandsen var inde på, nemlig at vi også skal appellere til elevernes ansvar.
Det er sådan set også det, der er pointen med det, som jeg lægger op til med gymnasiereformen, hvor vi lægger op til at se på arbejds- og undervisningsformerne, som netop betyder, at eleverne skal tage et større medansvar for deres egen uddannelse.
Så jeg er helt ening med hr. Aage Frandsen i, at vi selvfølgelig også skal appellere til elevernes ansvar, da det i sidste ende er dem, der selv afgør, hvorvidt de ønsker at deltage aktivt i undervisningen. Fru Lene Jensen spørger om, hvad jeg forventer der spiller ind ved valg af studieretning.
Jeg forventer da bestemt, at de unge er parate til at tage et seriøst valg ud fra interesser, ud fra en viden om de forskellige fags indhold og også ud fra, hvad de ønsker af videre studiemuligheder.
Om det skulle være sammenfaldende med hende den lækre, lyse pige med de lange fletninger, skal jeg ikke kunne sige, men det ville jo være dejligt, hvis det var sådan, og sådan tror jeg også det vil være nogle steder.
Jeg forestiller mig, at efter det halve års grundforløb, hvor jeg har lagt op til, at man vælger studieretning, vil man være i den samme stamklasse i fællesfagene og i studieretningsfagene.
Det er bl.a. derfor, jeg lægger op til, at det valg skal træffes allerede efter et halvt år.
Jeg tror, det var fru Pernille Rosenkrantz-Theil, der på et tidligere tidspunkt var inde på, at man jo skaber sociale netværk, når man starter på gymnasiet.
Så vil jeg bare til slut sige, at jeg ikke forestiller mig, at fru Pernille Rosenkrantz-Theil og jeg bliver helt enige om, hvordan vi ser på disciplinen i gymnasiet.
Jeg har i hvert fald klart og tydeligt lyttet mig til her i dag, at det er der ikke nogen mulighed for.
Så da fru Pernille Rosenkrantz-Theil heller ikke har flere korte bemærkninger, skal jeg ikke yderligere kommentere det.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2003-02-28:
Jeg er bare nødt til at sige, at hvis man vil lovgive efter hjertevarme følelser lige præcis for de asylsøgere, man tilfældigvis selv har talt med, så ender man i den dybeste uretfærdighed, og det er det, jeg vender mig meget, meget stærkt imod.
Lad mig så sige om den myte med den store forskel i Flygtningenævnets praksis, at lad os sammen se på sagerne.
Det er rigtigt, at der var en afgørelse, hvor der var en, der fik en opholdstilladelse, han efter den praksis, der senere blev fastlagt, ikke skulle have haft.
Men jeg går ud fra, at hr. Ole Sohn ikke ønsker det ændret.
Men der blev så fastlagt en praksis, og den har man fulgt.
Hvis hr. Ole Sohn læser Flygtningenævnets afgørelser, som vi får i Integrationsudvalget, vil hr. Ole Sohn også kunne se, at det er meget forskellige momenter, der er i de meget forskellige sager, og forklaringerne er meget forskellige.
Så vil jeg sige til fru Anne Baastrup: Jeg er ikke enig i, at det skal give midlertidig opholdstilladelse, at man er afvist, og at der måske bliver krig.
Og til fru Elsebeth Gerner Nielsen: Nej, jeg ville hellere have en regel i udlændingeloven, om at massetilstrømning ikke kan medføre asyl.
Det var jo, hvad en meget, meget tidligere justitsminister foreslog i 1983, men det kom jo aldrig igennem.
Vi har hørt integrationsministeren gøre rede for, at det er klart, at man har en form for humanitært beredskab sammen med politiet og andre, som naturligvis følger med ude i verden med hensyn til, hvor skal Danmark gøre en indsats.
Og man begynder ikke at sende mennesker hjem til en individuel forfølgelse eller den visse død.
Men der er altså meget langt fra det forslag her og så til det, som vi mener i Venstre og det, som integrationsministeren har gjort rede for.
Ole Sohn (SF), 2003-02-28:
Jeg vil gerne komme med en indrømmelse over for Venstres ordfører: Jeg kender ikke udlændingeloven særlig grundigt, jeg arbejder ikke med den til hverdag.
Til gengæld kender jeg asylansøgere og ved, hvordan de bliver behandlet, og hvordan de føler.
Og det gør mig faktisk ret indigneret, når man oplever, at en irakisk kurder - altså fra det folk, som Saddam Hussein dræber med giftgas - som er medlem af et illegalt parti, som har bekæmpet Saddam Hussein, kommer her til Danmark og søger asyl og ikke får det.
Det skyldes, at der sidder én dommer for enden af bordet i Flygtningenævnet, mens der i en tilsvarende sag, hvor en anden dommer sidder for bordenden i Flygtningenævnet, tildeles asyl.
Den form for manglende konsekvens i afgørelserne gør mig faktisk meget indigneret.
Når vi så står over for, at Danmark skal støtte USA i en krig, og man efter min opfattelse fra regeringspartiernes side tager så fuldstændig umenneskeligt på situationen, så gør det, at jeg blander mig. Måske skulle Venstres ordfører i stedet for kun at kigge i paragrafferne og bekendtgørelserne prøve at bevæge sig ud og tage en snak med nogle af de folk og de skæbner, som vi jonglerer rundt med via paragraffer.
Anne Baastrup (SF), 2003-02-28:
Fru Birthe Rønn Hornbech ved eller burde vide, at vi tidligere har anvendt § 9, stk. 2, nr. 4, den nuværende 9 c, over for en gruppe af srilankanerne og irakere, som vi ikke kunne sende hjem.
Det vil sige, at man rent faktisk kan se i praksis omkring udlændingelovgivningen, at man har anvendt denne her bestemmelse til en større gruppe, hvor man ikke har kunnet sende dem hjem på grund af krig eller krigstrussel.
Det er det ene.
Det næste er, at fru Birthe Rønn Hornbech jo også kan gå ind og fortolke 9 c på en sådan måde, at man godt kan give dem et midlertidigt grundlag for ophold, fordi man ikke kan sende dem hjem.
Så fru Birthe Rønn Hornbech ved eller burde vide, at man godt i udlændingelovgivningen kan fortolke sig frem til at give dem en midlertidig opholdstilladelse
, fordi man ikke kan sende dem hjem.
Fru Birthe Rønn Hornbech og jeg er enige om, at vi ikke skal have en særlovgivning rettet mod irakere, men fru Birthe Rønn Hornbech er også med i et parti, der rent faktisk aktivt støtter, at der kommer en krig i Irak, at Danmark deltager i en krig i Irak, og der synes jeg så, at fru Birthe Rønn Hornbech i langt højere grad må påtage sig det ansvar, at der er afviste asylansøgere, der kommer fra Irak, man så i virkeligheden ønsker at sende hjem til et sted, hvor Danmark måske går i krig.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-02-28:
Med andre ord må man gøre, hvad man kan for at undgå dem.
Derfor vil jeg da gerne vide, om Venstres ordfører ikke er parat til at tage konsekvensen af sine egne holdninger, nemlig at vi i stedet for at lave særlov får lavet et særligt kapitel i udlændingeloven, der sikrer, at vi altid er i stand til at tage højde for de situationer, vi nu muligvis er på vej ind i, nemlig en situation med massetilstrømning af flygtninge.
Så med andre ord: Er fru Birthe Rønne Hornbech parat til, at vi nu fik lavet en generel bestemmelse i udlændingeloven, så vi kunne blive fri for disse særlove?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2003-02-28:
Hvis der er nogen, der taler med flere tunger her, så synes jeg, det er fru Anne Baastrup, for hvad er det for en situation, vi er i i dag?
Vi er i den samme situation, som vi var med palæstinenserloven.
Der er nogle her i Folketinget, der har fået særlig sympati for en særlig gruppe udlændinge i Danmark, og nu skal de altså have en særlig begunstigende behandling, et særligt opholdsgrundlag som ikke eksisterer i den gældende lovgivning, altså en særlov.
Det vender vi os meget kraftigt imod i Venstre af fuldkommen samme grund som alle de andre gange, man har forsøgt sig med at ville lovgive for særlige grupper af udlændinge.
Det er uretfærdigt, det nytter ikke noget, at man, fordi der er en situation ude i verden, så vil omkalfatre hele vores system og en bloc på grund af generelle trusler give generelle opholdstilladelser.
Det er jo det, der står i forslaget.
Man opfordrer regeringen
til, at der skal gives en midlertidig opholdstilladelse oven i købet tilsyneladende med alle mulige rettigheder.
Så siger man godt nok et andet sted, at man ikke vil ændre på systemet, jamen det er virkelig en tvetunget tale.
For man kan altså ikke sige, at man ikke vil ændre systemet og så samtidig sige, at nu indfører vi et helt nyt opholdsgrundlag.
Så er der nogen, der taler med to tunger, er det så sandelig forslagsstillerne. Denne regering og regeringspartierne har sagt, at vi overholder alle konventioner.
Vi formulerer et flygtningebegreb, der betyder, at de, der er individuelt forfulgt af forskellige grunde, kan få asyl i Danmark.
Her er ikke tale om individuelle grunde.
Jeg hørte også hr. Kamal Qureshi, tror jeg det var, bruge ordene »generel trussel«.
Nu skal hr. Kamal Qureshi ikke hænge på forslaget, men jeg mener, det var hr. Kamal Qureshi, der brugte ordene »generel trussel«, og det er altså ikke asylgrundlag i Danmark.
Vi har jo så mærket os, at ministeren naturligvis giver udtryk for, at man ikke hjemsender mennesker til den visse død.
Jeg ved ikke, hvor godt hr. Ole Sohn er inde i udlændingelovgivningen, men det kunne godt lyde, som om han blander det temmelig meget sammen.
Én ting er altså, om der kan give opholdsgrundlag, noget andet er tvangshjemsendelse.
Der har ministeren altså her forsikret, at man ikke sender mennesker hjem til den visse død og ikke hjem til individuel forfølgelse.
Det kan vi jo ikke, men det er faktisk det, der er konsekvenserne af det forslag, som man kommer med
Endelig er det Venstres grundopfattelse, at når der er krig i verden, skal det ikke løses over asylpolitikken, som den gamle Stoltenberg sagde, da han var flygtningehøjkommissær.
Nej, det skal løses ved humanitær bistand i nærområderne, og det går jeg ud fra at andre partier end regeringspartierne står bag.
Vi kan altså ikke støtte dette beslutningsforslag.
Anne Baastrup (SF), 2003-02-28:
Ministeren taler altså stadig væk med tredobbelt tunge.
De bliver ikke sendt tvangsmæssigt hjem, men de kan måske muligvis blive sendt tvangsmæssigt hjem.
Ministeren er usikker på, om man skal standse asylsagsbehandlingen, men dette beslutningsforslag handler i virkeligheden om, at ministeren skal meddele de forskellige flygtninge, der har fået afvist deres asylansøgning, at ministeren ikke agter at sende dem hjem med tvang, og at ministeren mener, at den krig eller krigstrussel i Irak skal betyde, at de ikke skal sendes hjem.
Derfor forstår jeg ikke, hvorfor ministeren siger tre forskellige ting.
Når ministeren læser op, så er der hele tiden det forbehold, at ministeren vil forbeholde sig retten til at sende dem hjem med tvang samtidig med, at når ministeren så i øvrigt taler uden manuskript, så mener ministeren ikke, at de sendes hjem med tvang.
Kan ministeren ikke sige her fra talerstolen: De bliver ikke sendt hjem med tvang, før krigen i Irak er slut.
Bertel Haarder (V), 2003-02-28:
Jeg skal da gerne, hvis det ønskes, sende min meget klare tale til asylcentrene, så irakere kan læse, hvad det var, jeg sagde. Men der var intet nyt i det, jeg sagde.
Det var nøjagtig det, jeg sagde i udvalget forleden.
Det var et åbent udvalgsmøde, og det, jeg sagde, blev refereret i alle landets aviser, så der var ikke noget som helst nyt i det.
Der er etableret, som jeg også oplyste i udvalget, et permanent alarmberedskab mellem Udlændingestyrelsen, Flygtningenævnet og rigspolitiet.
Dette alarmberedskab - og det er et, som hele tiden er der, det er ikke etableret som noget nyt, det er et permanent alarmberedskab - er etableret for at undgå, at udlændinge udsendes til et land, hvor de risikerer dødsstraf eller bliver underkastet tortur eller umenneskelig eller nedværdigende behandling eller straf.
Dette alarmberedskab træder ind, hvis der indtræffer pludselige hændelser, det kan være krig eller revolution et sted i verden, hvis disse hændelser kan få relevante konsekvenser for afviste asylansøgere, som står foran hjemsendelse.
I den slags situationer tager alarmberedskabet stilling til, om de indtrufne omstændigheder medfører, at de tvangsmæssige udsendelser af afviste asylansøgere skal stilles i bero.
Selvfølgelig er både Flygtningenævnet, Udlændingestyrelsen og rigspolitiet, som sidder i dette alarmberedskab, forberedt på, at situationen i Irak kan udvikle sig på en sådan måde, at alarmberedskabet må iværksættes med kort varsel, med den mulige konsekvens at både behandlingen af asylansøgninger og arbejdet med at gennemføre tvangsmæssige udsendelser bliver stillet i bero
Men det er jo altså ikke særlig aktuelt, eftersom de har været stillet i bero.
Dette var bare for, at alle kan være sikre på, at hvis der, efter et afslag er givet, pludselig opstår en ny situation, så er der en mekanisme, som tager hensyn til dette, før man eventuelt skrider til hjemsendelse.
Ole Sohn (SF), 2003-02-28:
Hr. Kamal Qureshi behøver ikke at frygte, at ministeren lukker munden på mig.
Det skal der altså mere til.
Jeg undrer mig meget over, ikke at ministeren bliver ophidset, for det gør folk, der har en svag, dårlig sag ofte, men at han hele tiden går uden om det reelle problem, nemlig at man faktisk ingen viden har om, hvad der sker med folk, som rejser hjem fra vestlige lande.
Det har FN også tilkendegivet.
Men man ved faktisk ikke, hvad der sker eller er sket med nogen af de irakiske asylsøgere, som frivilligt er vendt tilbage fra vestlige lande.
Man ved, at FN fraråder det.
Vi ved, at vi står over for en krig, hvor den danske regering ønsker at give USA al den support, de kan, for at den skal blive hård og brutal, med de konsekvenser det medfører i form af død og ødelæggelse, som det fremgår af hemmeligstemplede FN-rapporter.
Derfor forstår jeg ikke, at ministeren ikke bare lige så stille og roligt kan sige: Vi er enige.
Naturligvis skal de afviste irakiske asylansøgere, som er i Danmark, have et værdigt liv, de skal ikke bo i et asylcenter.