Margrete Auken (SF), 2003-11-07:
Mens vi var der, brød i bogstaveligste forstand helvede løs, jeg ved ikke for hvilken gang, og satte atter en hård bremse på fredsprocessen, hvis man efterhånden orker at bruge det ord om det, som det foregår i Mellemøsten.
Men ud over det fik vi et frygteligt syn for sagn om konfliktens omfang.
Vi fik også set, nogle af os fik genset, hvor slemt det går for sig på Vestbredden.
Jeg kender faktisk ingen med hjerte i livet, der har besøgt de besatte områder uden at blive lamslået over, med hvilken menneskeforagt palæstinenserne behandles.
At israelerne lever under konstant angst for selvmordsbomber, som hele verden fordømmer, kan selvfølgelig aldrig blive en undskyldning for den ødelæggelse af palæstinensernes livsvilkår, som sker på Vestbredden.
Det er svært at forestille sig, at der nogen sinde kan blive fred i området, før Israel begynder at behandle palæstinenserne som ligeværdige mennesker, hvad der understreges igen og igen af FN's resolutioner, sidst jo i vores vedtagelse her fra den 23. oktober, som fremhæver nødvendigheden af, at Israel respekterer fjerde Genèvekonvention.
Sandheden er, at der foregår så uhyrlige ting i området, at var det et hvilket som helst andet land, der gjorde det, ville vi ikke engang være i stue med dets officielle repræsentanter.
Men Israel behandles med en nænsomhed, så man ikke skulle tro, det var voksne, ansvarlige folk, vi havde med at gøre.
Ud over chokket over det, der foregår, er det altså også rystende at se, hvad den konflikt gør ved os selv.
Israelerne slipper af sted med at krænke alt det, som hos andre lande medfører drastiske sanktioner.
Noget af det, f.eks. mistanke om ulovlig besiddelse af masseødelæggelsesvåben, sendte os jo ligefrem i krig.
Var det ikke også en anden af begrundelserne for krigen i Irak, at de tilsidesatte FN's Sikkerhedsråds resolutioner?
Prøv lige at se, hvor mange FN-resolutioner Israel har siddet overhørig. Når det gælder Israel, kan man ikke engang bekvemme sig til, og det er så det, vi har diskuteret nu om man kan, opsige den begunstigede handelsaftale, skønt dens vilkår er groft tilsidesat og har været det længe.
Så kan man jo i øvrigt nærmest få kvalme af at høre regeringen true med alverdens sanktioner over for de lande, der ikke vil tage flygtninge retur, mens stemmen aldrig hæves mod Israel.
Hvor længe mon man tåler så meget dobbeltmoral uden selv at tage skade på sin menneskelighed?
Situationen for vores eget vedkommende her i Danmark har dog her på det sidste, skal det så siges, været en lille smule opmuntrende.
Det var dejligt, at Danmark sammen med de øvrige EU-lande stemte for resolutionen forleden, og nu håber vi jo så også og måske med rette, at der bliver sat handling bag ordene, sådan at vi kan begynde at øje nogle lyspunkter.
Jeg synes ikke, det er blevet tydeligt i debatten i dag, i hvor høj grad regeringen vil bruge de klare mål i Genèveplanen.
Jeg vil godt igen understrege, at det, som er vigtigt, hvis der skal være en vis chance overhovedet, bare det mindste håb om, at vi kommer videre, er, at man bruger andre midler end dem, der blev brugt til Osloprocessen.
Jeg vil godt her spørge udenrigsministeren - jeg ved ikke rigtig, om han har tid til at høre det -
om han eventuelt vil opfordre til og arbejde for, at EU deltager i den konference, der skal holdes i Schweiz som opfølgning på Genèveaftalen.
Vi skal passe på, vi holder ordene ude fra hinanden, det er ikke den fjerde Genèvekonvention, jeg taler om nu, men den såkaldte Genèveaftale, som bl.a. jo ligger meget tæt op ad det, vi kalder Louisiana-initiativet.
Er man villig til at gå ind og være med i processen?
Det er et af de steder, hvor EU vil kunne gøre en forskel.
Jeg vil også gerne spørge regeringen, om man i det her forløb, hvis man får gang i road map'en igen, vil arbejde mere for, at der kommer en tilstedeværelse, en monitorering af processen.
Det har jo også været et andet problem, at der ikke har været en international tilstedeværelse i området, som kunne følge, hvad der foregik.
Israel har modsat sig det, men har jo alligevel tiltrådt fredsplanen så meget, at man anerkendte, at der skulle en monitorering på.
Man skal prøve, om man kan få EU-samarbejdet til at spille en aktiv rolle, selv om vi alle sammen erkender, at
hvis ikke vi også får USA til at gå ordentligt ind i det her, så ser det sort ud.