Majbrit Berlau (EL), 2006-02-09:
Det glæder mig, at ministeren synes, at vi hele tiden skal blive bedre.
Så vil mit forslag til forbedringer være, at man ikke kun laver en miljøvurdering, men at man laver et arbejdsmiljø for børn og unge i det her samfund, der sikrer, at børn og unge i daginstitutionerne eller i skolen ikke bliver placeret i rammer, der gør, at de rent faktisk bliver syge af det.
Og det er jo det, vi oplever, når børnene bliver udsat for stress.
Og der er min og Enhedslistens store bekymring, at man begynder at markedsgøre daginstitutionsområdet på en måde, hvor forældrene kan købe sig til madordninger; hvor man kan lave profitbørnehaver; hvor man etablerer nogle ordninger, der hedder: Hvis du har penge, så kan du få, men har du ingen, så må du gå.
Det er en reelt ulighedsskabende faktor, hvor børn af fattige folk i det her land ikke har samme muligheder som riges børn.
Det er løsagtige påstande, der er grebet ud af luften.
Der er jo intet som helst hold i det.
Det må da være i orden.
Det har man i øvrigt altid kunnet, det er jo ikke noget nyt.
Vi har gennemført muligheden for, at forældre friere kan vælge mellem forskellige pasningsmuligheder, for at give dem mere indflydelse på, hvilken pasningssituation deres børn skal være i.
Det kan der vel heller ikke være noget galt i.
Vi skaber mere frihed for forældrene.
Vi vil meget gerne bidrage til, at flere forældre kan købe noget sund mad til deres børn i daginstitutionen.
Vi gør en masse for de udsatte børn.
Vi har indført pædagogiske læreplaner netop for at sikre, at der sker en læring.
Nu er det selvfølgelig vigtigt, at børnene har det godt og trives og har det sjovt i børnehaven, det skal jo ikke bare være læring alt sammen, men vi har lavet pædagogiske læreplaner, netop for at de udsatte børn skal kunne få noget læring, så de får de samme muligheder som andre børn i daginstitutionerne.
Men det vil Enhedslisten altså vende om til at være en forbrydelse.
Hvis det er korrekt, hvad ministeren siger, at der aldrig har været brugt så mange penge pr. barn, så må man jo bare konstatere, at pengene bliver brugt forkert.
For vi står i en situation i dag i de danske daginstitutioner, hvor pædagogerne aldrig har været så stressede, som de er nu.
Vi står i en situation, hvor børnene bliver mere og mere stressede for hver dag.
Vi står rent faktisk i en situation, hvor der har været målinger, der viser, at lydniveauet i daginstitutionerne er så højt, at børn og pædagoger i virkeligheden burde gå rundt med høreværn for at kunne holde ud at være der.
Det er altså situationen i de danske daginstitutioner.
Hvis vi skal skabe lighed mellem børnene, nytter det altså ikke noget, at man fra regeringens side vælger at indføre madordninger, man kan købe sig til.
Så burde der være gratis og vel at mærke også økologisk mad til alle.
Vi burde også stå i en situation, hvor alle børn fik lige muligheder for at kunne udfolde sig ikke bare på daginstitutionsområdet, men også på fritidshjemsområdet, og at de dermed også var gratis.
Det er den måde, man kan prøve at skabe lighed på, og så skal man i øvrigt sikre, at pædagogerne får en ordentlig uddannelse og efteruddannelse, der gør, at de kan være med til at sætte ind.
Så skal der altså også være nok.
Når BUPL går ud og siger, at der mangler 9.000 pædagoger, er det nok ikke, fordi de er dumme eller lyver, så er det nok, fordi de ved noget om det.
Og nu skal vi altså også høre på, at det er helt galt i daginstitutionerne.
Folk er faktisk meget glade for deres daginstitutioner.
Jeg synes egentlig, man skulle holde sig for god til at nedgøre den indsats, der gøres i daginstitutionerne for at skabe gode vilkår for vores børn.
Der gøres en kæmpeindsats fra pædagogernes side rundtomkring i danske daginstitutioner.
Og børnene trives godt, og forældrene er glade for det.
Men selvfølgelig skal vi da prøve at gøre tingene bedre.
Jeg skal ikke benægte, at der sikkert er nogle steder, hvor f.eks. lydniveauet er for højt.
Det er bl.a. derfor, regeringen nu vil fremsætte lovforslag om, at der skal laves børnemiljøvurderinger rundtomkring i kommunerne, sådan at der løbende er en vurdering af, om miljøet for børnene er i orden, eller om der er steder, hvor man kan gøre det bedre, for selvfølgelig er der da det.
Man kan sige, at det er noget, som alle burde vide, men når man ser på den førte politik i dag, er det nødvendigt at repetere det helt banale.
Ulighed er, når mennesker ikke er lige; det er, når mennesker ikke har lige chancer.
Det synes jeg er væsentligt lige at få repeteret.
Ulighed er, når det accepteres, at nogle mennesker har skyhøje indkomster og andre har indkomster, der gør, at de ikke kan leve et værdigt liv, og derfor rammes også deres børn.
Den mest skrigende ulighed er, når man tillader, at nogle familier lever med de indtægter, som man har på starthjælp og kontanthjælp, og at man tillader, at familier bliver sat på gaden.
Det er totalt vanvittigt, at en kommune sætter børn på gaden, når de samtidig har pligt til at genhuse dem.
Hvad er formålet?
Hvilke konsekvenser har det for disse børn?
Det er man begyndt at undersøge og belyse svagt, men vores ærinde med denne forespørgsel er jo, at disse menneskers liv ikke kun skal gøres til genstand for en undersøgelse.
Nej, der skal handling til her og nu.
Hvorfor iværksætter regeringen og dens støtteparti, Dansk Folkeparti, ikke straks tiltag, så ingen børn ender på gaden?
Hvorfor sikres det ikke, at der i stedet for boligløshed iværksættes støtteforanstaltninger til gavn for børnefamilierne i stedet for tiltag, der kun gør deres situation værre?
Hvorfor skabes der ikke sådanne vilkår for socialarbejderne, at de kan overholde lovgivningen og lave handleplaner for alle børn og unge, der anbringes uden for eget hjem?
Listen over muligheder, over tiltag, der kunne iværksættes lige her og nu uden problemer er uendelig lang – blot for at nævne nogle: større og lige SU til alle under uddannelse; ordentlig og relevant sprogundervisning til alle børn i alle aldre; gratis økologisk mad i skoletilbud og daginstitutioner og gratis fritidshjem og daginstitutioner.
Her kunne man starte med at øge fripladsmulighederne, og helt elementært skal der ansættes flere i den offentlige sektor: flere socialrådgivere, flere pædagoger og flere skolelærere, der har fokus på og kan se, hvilke børn der står i en udsat situation, og kan gribe ind og støtte familierne.
Hvis der var politisk vilje til det, kunne vi udligne uligheden nu.
Vi kunne beskatte de multinationale selskaber, så vi fik langt mere for nordsøolien, og vi kunne stoppe det helt vanvittige boligeventyr, hvor boligejerne sidder stille og tjener millioner uden at gøre noget.
Enhedslisten ønsker, at der skal være forskellighed, mangfoldighed og et reelt frit valg af livsbane inden for de fælles rammer.
Vi vil gøre chancerne lige for alle, men Dansk Folkeparti og regeringen ønsker ulighed, og de borgerlige argumenter er: Jamen vi er jo meget mere lige end de andre lande, vi plejer at sammenligne os med.
Lad os lige kigge bag facaden.
Regeringens og Dansk Folkepartis argumenter om ulighed er, at det nærmest er en naturlov.
De gemmer sig bag ord som opsving, globalisering og frie markedskræfter, men vi, der tænker os bare lidt om, ved godt, at de begreber er menneskeskabte og derfor også kan ændres af mennesker.
Jeg synes, det ville klæde regeringen og Dansk Folkeparti, hvis de som en lille start og som et bevis på vilje til at komme uligheden til livs stemte for det forslag til vedtagelse, som oppositionen har fremsat.
Det er en lille og forsigtig fælles udtalelse, men jeg opfatter det sådan, at hvis man ikke stemmer for den foreslåede vedtagelse, er man rent faktisk bange for at konkretisere tingene og vise, hvilken ulighed børn udsættes for i Danmark i dag.