Sophie Hæstorp Andersen (S), 2003-04-01:
Socialdemokraterne kæmper for lige muligheder og lige ret for alle uanset social status, køn, race, etnisk oprindelse, tro, handicap, alder eller seksuel orientering.
Alle disse områder fortjener vores indsats, men i dag diskuterer vi de uligheder, der stadig findes mellem kønnene, fordi dette område også fortjener en koncentreret indsats og debat.
Det er Socialdemokraternes holdning, at ligestillingsarbejdet er med til at skabe mangfoldighed på arbejdsmarkedet og sikre, at den enkelte kan leve et liv, hvor der er plads til både arbejde, familie og fritid.
For Socialdemokratiet handler ligestillingsarbejdet om at sætte fokus på køn og forskellighed som en ressource for vores samfund, så på den måde kan vi godt tilslutte os princippet i regeringens ligestillingspolitiske målsætning om at arbejde for, at kvinder og mænd opfattes som ligeværdige, og at ligestillingsarbejdet skal være med til at give rammer for det gode liv.
Det er vel egentlig det, politik handler om.
For at disse mål kan nås og kan føres ud i livet, er det vigtigt, at der løbende sættes en dagsorden for en kvalificeret og saglig ligestillingsdebat i Danmark, der bygger på konkret viden.
Det er også vigtigt, at ligestillingsdebatten ikke står alene og isoleret i et enkelt ministerium, men indopereres i forskellige politikområder.
Vi har noteret os, at ligestillingsministeren - på trods af nogle ofte meget modstræbende, jeg var også lige ved at sige mandlige kolleger i regeringen - har fået enkelte gode tiltag igennem som f.eks. permanentgørelsen af Ligestillingsnævnet, mens andre tiltag om f.eks. en barselfond på arbejdsmarkedet mere er blevet til enkeltstående udtalelser i pressen.
Nationalt har der været sat fokus på vold mod kvinder og handel med kvinder, bl.a. på retsområdet, hvor strafferammen er blevet hævet på flere områder.
Det er initiativer, som Socialdemokraterne har støttet.
Krisecentre og andre initiativer, der skal støtte kvinders frigørelse fra voldelige mænd eller, når det gælder handel med kvinder, frigørelse fra alfonser eller bagmænd til organiseret kriminalitet, har også været støttet gennem det årlige forlig om satspuljen på socialområdet.
Desværre tegner der sig her også nogle modsatrettede tendenser, idet der mod satspuljeforligspartiers ønske faktisk er blevet skåret ned på en lang række krisecentre i landet på grund af kommunernes og amternes stramme økonomi.
Det er trist at se, hvordan regeringens politik på et område således kan komme i strid med en ønskelig politik på et andet område.
Det er egentlig også Socialdemokraternes egentlige anke mod flere af de initiativer, som vi mener skader ligestillingen unødigt i disse år. Efter en periode, hvor ligestillingen måske ikke har fyldt så meget i den politiske debat omkring kaffebordet hjemme hos os, der er os selv, hr. og fru Danmark, så oplever jeg i hvert fald nu personlig, at der er en gryende forståelse blandt mange yngre kvinder og mænd for, at de ligestillingsmæssige konsekvenser af den nuværende borgerlige politik faktisk kan være ganske negative.
Tager man et område som lige løn for lige arbejde, så har tidligere undersøgelser jo allerede vist, at der er et behov for at overvåge løndannelsen blandt mænd og kvinder i både offentligt og privat regi for at fremme ligeløn.
Den tidligere regering bestående af De Radikale og Socialdemokraterne fremsatte før valget i 2001 et forslag til en kønsopdelt lønstatistik, men som det også blev pointeret under sidste års debat om ligestillingsredegørelsen, så har denne VK-regering altså besluttet, at virksomhederne alligevel ikke skal tvinges til at indberette deres lønstatistik fordelt efter køn.
Begrundelsen har indtil nu været, at det ville belaste virksomhederne administrativt.
I ligestillingsredegørelsen kan man imidlertid læse, at den danske regering nu vil indgå i et projekt, der skal undersøge mulighederne for at udarbejde en fælles nordisk ligelønsstatistik og andre redskaber til at fremme lige løn
, og det er jo glædeligt og kan måske betyde, at regeringen så alligevel ender med at indse, at et instrument som kønsopdelt lønstatistik er vejen frem på det danske arbejdsmarked. Der skal i hvert fald i dag lyde en kraftig opfordring fra Socialdemokraterne til at få sat gang i diskussionen med beskæftigelsesministeren om at genfremsætte det socialdemokratiske og radikale forslag fra 2001 snarest.
Det er stadig vores opfattelse, at kønsopdelt lønstatistik sort på hvidt vil afsløre en ulige løn for lige arbejde.
Det bakker vi meget op om hos Socialdemokraterne.
Vi mener helt naturligt, at det må betyde en vurdering af de konsekvenser, som den nye barselorlov har fået for ligestillingen hos både mødre og fædre, særlig kvinders mulighed for at spare op til alderdommen. Regeringens politik om at give penge for at passe børn hjemme i en periode på op til 1 år, besparelser på kommunernes pasningsgaranti og den fleksible barselorlov på op til 12 måneder har nemlig medført, at retten til børneorlov og muligheden for at komme tilbage på arbejdsmarkedet før efter 12 måneder er blevet forringet for en lang række kvinder. Mange kvinder på arbejdsmarkedet har ikke ret til fuld løn under deres barselorlov.
Andre igen har kun delvis ret
til løn i en periode.
Det betyder, at mange kvinder på barsel i stedet modtager dagpenge og ofte mister retten til pensionsopsparing.
Dette får betydning for alderdommen, hvor kvinder generelt har mindre opsparet til pension, end mænd har.
Denne ulighed er i disse år voksende, bl.a. på grund af den forlængede barselorlov og fordi længere barsel også sætter kvinderne længere tilbage i deres karriere.
Afskaffelsen af Den Særlige Pensionsopsparing medfører samtidig, at den ulighed, der er mellem kvinders og mænds pensionsopsparing, ikke længere udlignes.
Det er en katastrofe særligt for de mindrebemidlede kvindelige pensionister.
Det er ikke kun kvindernes eller familiernes eget problem, som ligestillingsministeren flere gange har antydet i form af kampagner til de nye børneforældre, der skal oplyse om konsekvenserne af at lade moderen gå derhjemme på barsel.
Det er også et økonomisk og samfundsmæssigt problem, for det er ikke bare kvindernes valg om at blive mødre og gå hjemme og passe børn, men også et spørgsmål om fædrenes manglende deltagelse i det at få børn, der skal sættes fokus på.
Den nye barselorlov har måske nok givet fædrene mulighed for at forhandle med deres arbejdsgivere om at tage 32 ugers barselorlov og givet ret til fuld dagpengesats.
Men der er stadig barrierer, der gør, at mor bliver hjemme, og at far tager på arbejde igen og ikke vender hjem senere, hverken når barnet er blevet lidt flere måneder ældre, eller når barnets første sygedage skal tages senere hen.
Derfor støtter Socialdemokraterne stadig et arbejde, hvor ideen om at reservere op til 3 måneder af barselorloven til mændene overvejes.
Det er sket i de øvrige nordiske lande, og der er tendensen, at mænd og kvinder også stilles mere lige med hensyn til barsel.
Der er tendensen faktisk en helt anden, end den er i Danmark. Mange kommuner har også hævet eller overvejer i disse måneder at hæve pladsgarantien til daginstitutioner fra 6 til 12 måneder, dels på grund af den forlængede barsel, dels fordi kommunerne ved den sidste nye barselorlovs indførelse blev bedt om at spare 150 mio. kr. på daginstitutionspladser. Alle disse faktorer betyder, at kvinder er endnu mere i risikozonen i dag for at blive udsat for et fravalg på arbejdsmarkedet, alternativt vælger at lade sig ansætte i det offentlige, som Ugebrevet A4 har påpeget tidligere.
En lille virksomhed med to medarbejdere har næppe råd til at ansætte en ekstra medarbejder i den tid, hvor en kvinde er på barsel.
Det vil sige, at det er blevet ekstra risikabelt at ansætte en ny kvindelig medarbejder i den fødedygtige alder.
Det har derfor været et behageligt gensyn med en meget central debat, at Det Radikale Venstre nu har fremsat beslutningsforslaget om en barselfond.
En manglende solidaritet mellem de mandsdominerede og kvindedominerede fag har indtil nu betydet, at der ikke har kunnet skabes en holdbar løsning ad frivillighedens vej.
Det er derfor afgørende, at der fra politisk hold nu tages nogle initiativer, der sikrer mod de skævvridninger fra arbejdsmarkedet, som barselordningerne skaber.
Til sidst vil jeg lige vende blikket udad.
Store dele af det forgangne år har jo stået i lyset af det danske EU-formandskabs ånd.
Der har ligestillingsministeren jo faktisk sat fokus på en række gode ideer til implementering af kønsmainstreaming i de enkelte medlemslande, som EU med Amsterdamtraktaten pålagde de enkelte medlemslande at arbejde for.
Dette blev gjort ved eksemplets magt, ved at hele socialområdet blev mainstreamet under det danske fokus eller under det danske formandskab.
Hermed blev der også sat fokus
på marginalisering og køn, bl.a. ved en stor konference i København.
Derudover har den danske ligestillingsminister bakket op om det fokusfelt, der handler om vold mod kvinder, som det spanske formandskab satte i gang.
Det skal vel ligestillingsministeren afslutningsvis i hvert fald have ros for.