Frank Jensen (S), 2000-01-25:
Som statsministeren var inde på, forsøges der fra nogles side at tegne et billede af, at vi lever i et land, der er præget af vold og kriminalitet.
Det billede er ikke retvisende; det er et forvrænget og forkert billede, som kun er egnet til at fremkalde en ubegrundet angst og utryghed i befolkningen.
Når det er sagt, skal vi også fastslå, at vi naturligvis skal forholde os til den vold og kriminalitet, der er i samfundet.
Vi skal ikke lukke øjnene for de problemer, der
er, og vi skal ikke acceptere vold eller anden kriminalitet, hvad enten den begås af enkeltpersoner eller af bander.
Det siger sig selv.
Derfor er vi i regeringen meget opmærksomme på, at der til stadighed sættes kraftigt og effektivt ind mod vold og anden kriminalitet.
Der må sættes ind på flere fronter.
Kriminalitetsproblemet og volden kan ikke, uanset hvor gerne vi ville det, løses efter én opskrift eller i ét snuptag.
Der skal gøres en målrettet indsats og ikke blot skydes tilfældigt med spredehagl.
Hvordan ser det reelle kriminalitetsbillede så ud i Danmark?
Kriminaliteten som sådan er således ikke steget i de senere år.
Helt den samme positive udvikling kan der desværre ikke siges at være, når det drejer sig om volden i vores samfund.
Her har vi igennem 1990'erne frem til 1994 set først en stigende tendens og derefter et fald i den anmeldte vold.
De seneste foreløbige tal for 1999 peger på, at vi vil se en mindre stigning, 6 pct. i forhold til 1998, i antallet af anmeldelser, men fortsat er tallet lavere, end det var i 1994, hvor statistikken toppede.
Langt hovedparten af volden i vores samfund, næsten 90 pct., er fortsat det, som normalt betegnes som simpel vold, typisk f.eks. skub, lussinger eller knytnæveslag uden alvorlige skader, selv om det selvfølgelig er en uacceptabel optræden.
Den særlig grove og alvorlige vold, den, der i normal tale karakteriseres som den vold, der begås efter straffelovens § 246, udgør stadig under 1 pct. af volden i vores samfund.
Og hvor stor en del af voldskriminaliteten i vores samfund tegner personer af anden etnisk oprindelse sig så for?
Det er jo i høj grad noget, der optager forespørgerne her i dag.
En ny rapport om kriminalitet og national oprindelse, der netop er kommet her i går, tegner et billede af forholdene.
Undersøgelsen er bygget op på tilsvarende tidligere undersøgelser og gør det muligt at sammenligne kriminaliteten blandt personer af dansk afstamning med kriminaliteten begået af andre end personer med dansk personnummer, dvs. indvandrere samt efterkommere af indvandrere og andre med opholdstilladelse i Danmark.
Turister og asylansøgere og personer uden lovligt ophold er således ikke omfattet af undersøgelsen.
Derimod omfatter undersøgelsen under begrebet indvandrere også herboende nordiske statsborgere og EU-statsborgere samt personer, der har fået opholdstilladelse her i landet som flygtninge.
Denne undersøgelse, der er baseret på tal fra 1998 og omfatter personer i alderen 15-64 år, viser, at personer af dansk afstamning tegner sig for 83 pct. af de strafferetlige afgørelser, der relaterer sig til voldsforbrydelser.
De resterende 17 pct. kan altså til henføres til gruppen af indvandrere og efterkommere af indvandrere.
Set i forhold til befolkningen som helhed, hvoraf gruppen af indvandrere og efterkommere udgør 7 pct., er der altså tale om en overrepræsentation blandt personer, der ikke er af dansk afstamning.
Opgjort i antal voldsforbrydelser forholder det sig således, at ca. 850 ud af knap 5.000 personer, der er blevet fundet skyldige ved strafferetlig afgørelse i 1998, tilhørte gruppen af indvandrere eller efterkommere af indvandrere.
Denne overrepræsentation af voldsforhold i gruppen af indvandrere og efterkommere af indvandrere, som fremgår af undersøgelsen, er ikke korrigeret for alderssammensætning eller livsvilkår, herunder for bopæls-, arbejds- og sociale forhold.
Ikke desto mindre understreger tallene i undersøgelsen, at der er et klart behov for en fortsat indsats over for denne målgruppe, en indsats, der er konsekvent, målrettet og bred.
Regeringen har som bekendt taget en lang række initiativer for at bekæmpe vold og kriminalitet.
Initiativerne retter sig mod vold og kriminalitet, uanset hvilken befolkningsgruppe der begår kriminaliteten, og uanset hvilke livsforhold og omstændigheder der måtte ligge til grund.
Hvad enten man er af dansk oprindelse eller ej, udspringer voldskriminaltitet som bekendt af mange forhold; ikke to voldsmænd er ens.
Derfor må indsatsen mod vold og indsatsen over for voldsmændene være differentieret og bygge på den virkelighed, som både vi, voldens ofre og gerningsmændene lever i.
Det er det, der er baggrunden for regeringens indsats.
Det er derfor også en indsats, som er omfattende, mangesidet og afbalanceret, og som ikke har set sin lige under nogen tidligere regering.
Taler vi om de hårde kriminelle unge eller dem, der, som vi siger, er uden for pædagogisk rækkevidde, er vores svar mandsopdækning.
Indsatsen mod gadebander er et eksempel på en sådan mandsopdækning.
Er grundlaget til stede, skal de konsekvent søges anholdt, fremstillet for domstolene og frihedsberøvet.
På den måde begrænser vi først og fremmest deres mulighed for at udøve kriminalitet, men vi fjerner også deres mulighed for at påvirke de øvrige bandemedlemmer og medløbere.
Og vi får skabt nogle tålelige forudsætninger for en målrettet indsats, for at kunne iværksætte en massiv politimæssig og kriminalpræventiv indsats i bredere forstand over for de unge, som stadig er inden for pædagogisk rækkevidde, som er rodløse unge, og som er unge, der har behov for at få noget at stå op til om morgenen.
Mandsopdækning er imidlertid også kodeordet for regeringens indsats mod vold i bred forstand.
Det handler nemlig om en tidlig mandsopdækning for at sikre sig, at der skrides hurtigt ind og skabes sammenhæng i indsatsen, både over for den enkelte og over for grupper.
Det handler også om rettigheder og pligter, som statsministeren var inde på.
Det er overskriften for en lang række initiativer, som regeringen har taget og vil tage i fremtiden for at bekæmpe voldskriminaliteten.
Jeg har på grund af min begrænsede taletid ikke mulighed for at komme nærmere ind på alle disse initiativer, men jeg kan henvise Tingets medlemmer til den redegørelse om regeringens indsats mod vold, som alle medlemmer har fået udleveret ved åbningen af Folketinget den 5. oktober sidste år.
Jeg kan også henvise til den handlingsplan, som statsministeren omtalte i sin tale, og som regeringens integrationsudvalg afleverede den 24. november sidste år.
Den persongruppe, der er omtalt i forespørgslen her i dag, er nemlig sammenfaldende med den målgruppe, som handlingsplanen omhandler.
Jeg skal ikke her gennemgå handlingsplanen, men blot nævne, at der som opfølgning på handlingsplanen nu er iværksat initiativer på to overordnede områder.
Det første område drejer sig om en akut indsats.
Her er der iværksat fem initiativer, der har til formål at genoprette ro og tryghed i de lokalområder, der er berørt af utilpassede børns og unges kriminalitet.
Det andet område drejer sig om mod en mere langsigtet kriminalitetsforebyggende og social indsats.
Her er der iværksat ti konkrete initiativer, hvor fællesnævneren er, at vi tager fat om problemets rod.
Som statsministeren også understregede, er det afgørende for den samlede indsats, at alle - herunder kommunerne, amterne, arbejdsmarkedet, de frivillige organisationer, foreningslivet - medvirker til at løfte opgaven.
Selv om vi således er mange, der skal spille sammen om at løse problemerne, skal der samtidig ikke herske tvivl om, at politiet også fremover kommer til at spille en helt central rolle på dette område.
Det er en aftale, der som bekendt betyder, at dansk politi over de kommende år får tilført næsten 2,5 mia. kr. ekstra i forligsperioden. Lad nu initiativerne i integrationshandlingsplanen og politiaftalen få lov at virke.
Lad dem virke sammen med de øvrige initiativer, der allerede er taget, og lad os udvikle nye initiativer i samme ånd.
Lad os forholde os til de reelle problemer, og lad os møde de utilpassede unge, som det jo drejer sig om i dag, med den konsekvens og de krav og de udfordringer i både arbejds- og fritidsliv, som vi skylder både dem og os selv.
Så er jeg sikker på, at den værdi, vi har i at holde Danmark som et samfund med lav kriminalitet, også er en, der kan føres ind i det næste årtusind.
Forhandling
Da jeg kan forstå på ordføreren for forespørgerne, at Rigspolitichefens rapport om gadebander fra september 1999 skal være et vigtigt dokument i dagens forhandlinger, så synes jeg, at det skal oplyses over for Folketinget, at i den rapport, som Rigspolitichefen har udarbejdet på min foranledning, da jeg i eftersommeren bad ham om at lave en ny status, sådan som han havde gjort det på min foranledning i 1997-98, kunne Rigspolitichefen oplyse følgende - det fremgik ikke så meget af fru Pia Kjærsgaards indlæg her: Situationen er den samme, som den var i 1997-98. Der er ikke en ny vækst.
Det er ikke, som fru Pia Kjærsgaard her fik beskrevet det, som om der er sket en eksplosion i udviklingen af gadebander siden den første redegørelse fra Rigspolitichefen.
Og man skal også huske på, at det ikke er et dansk politi, der står hjælpeløst og er opgivende over for gadebandeproblemet.
Tværtimod illustrerer redegørelsen fra Rigspolitichefen, at dansk politi faktisk vurderer, at den indsats, man satte i gang på baggrund af den første redegørelse fra Rigspolitichefen, virker.
Den mandsopdækning, den målrettede indsats over for kernemedlemmerne, det, der gør, at man får dem væk fra gaden, ved at de bliver fremstillet for retten og bliver fængslet, gør, at man kan komme i gang med den store, brede og målrettede indsats for arbejde og uddannelse, alt det, som ligger i SSP-aktiviteterne, og at det virker.
Derfor er jeg glad for, at et ansvarligt flertal i Folketinget gav politiet mulighed for over den næste fireårige periode at holde fast i den linje, den målrettede indsats med mandsopdækning, der giver mulighed for, at politiet sammen med de sociale myndigheder, sammen med foreningerne, sammen med alle de positive kræfter, som er i det danske samfund, kan sikre, at gadebandeproblemet er noget, vi kommer til livs i fællesskab.