runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-11-13:
Jeg synes, det er en god anledning til lige at få præciseret nogle ting her.
For det første vil jeg gerne sige: Vi vedstår os fuldstændig aftalen om satsregulering.
Og det næste, jeg vil sige, er, at det, der sker nu, er, at finansministeren fremsætter et lovforslag, som hvad angår alt det praktiske fuldstændig uændret viderefører satsreguleringsmekanismen.
Der er ingen ændringer.
De ændringer, der er i lovforslaget, går på noget andet.
Men jeg synes, hr. Lykketoft skulle hæfte sig ved, at det, finansministeren gør, er at fremsætte et forslag, der uændret viderefører mekanismen bag satsreguleringen. Derfor kan jeg bekræfte: Vi vedstår os den aftale, der er indgået, og lovforslaget tager ikke sigte på at ændre den aftale.
Mogens Lykketoft (S), 2002-11-13:
Når jeg rejser det, er det, fordi jeg mener, det er en meget principiel diskussion, og at det, der sker, er i frontal modstrid med, hvad statsministeren selv har sagt, og hvad vi har været enige om.
Jeg skal minde om, at da vi havde samtaler mellem statsministeren og Socialdemokratiet lige forud for regeringsdannelsen, vedkendte statsministeren sig uden nogen form for forbehold satsreguleringsaftalen.
I åbningsdebatten vedkendte statsministeren sig forlig inklusive satsreguleringsaftalen.
Så sent som den 17. april i
sagde statsministeren til hr. Aage Frandsen: Når man så har aftaler, der ikke har en automatisk udløbsdato, så må man forud for et valg tilkendegive, at man ønsker ændringer i dem. Så vil jeg stille et spørgsmål til statsministeren til sidst.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-11-13:
Jeg vil blot sige til hr. Keld Albrechtsen, at jeg aldeles ikke hidser mig op, men jeg svarer kontant igen på horrible påstande om, at vi ingenting foretager os.
Ikke mindst i lyset af at det faktisk er det danske formandskab, der med større styrke, end det er set i mange år, har ført Tjetjeniensagen frem på et topmøde mellem EU og Rusland.
Så synes jeg faktisk, det er ret stærk kost at skulle blive beskyldt for stiltiende at acceptere både det ene og det andet og have givet carte blanche til etniske udrensninger i Tjetjenien.
Der må også være en kant for, hvad man fuldstændig udokumenteret bare kan slynge om sig med af påstande i det danske Folketing.
Så vil jeg sige til hr. Keld Albrechtsen, at jeg tror faktisk, at den mest effektive vej til at finde en langsigtet, fredelig løsning på Tjetjenienproblemet er at fortsætte ad det spor, som EU har indledt, for der er jo også et stærkt russisk ønske om at udvikle et strategisk partnerskab mellem EU og Rusland.
Hvis det bliver truet eller sat over styr, fordi der fortsat er denne knast politisk mellem EU og Rusland, så tror jeg, at det for Rusland ville være så alvorligt, at det faktisk gør et ret stort indtryk, når vi vedholdende holder fast i, at russerne må finde en politisk løsning i Tjetjenien.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-11-13:
Jeg vil godt spørge statsministeren, hvilke konkrete initiativer Danmark og EU vil tage for at sikre en politisk løsning.
Vil man f.eks. fremsætte forslag om, at der skal være en fredsbevarende mission til at kontrollere overholdelsen af menneskerettighederne og til f.eks. at forhindre etniske udrensninger?
Vil man kræve af Rusland, at Rusland skal acceptere en FN-styrke eller en OSCE-styrke?
Det ville jo være relevant at bruge den europæiske samarbejdsorganisation på sikkerhedsområdet til det her formål.
Der er en lang række konkrete forslag, som kan stilles, og jeg synes, at statsministeren i stedet for at hidse sig op og komme med modbeskyldninger mod os, der forsøger på at rejse nogle konkrete spørgsmål, skulle beskrive mere præcist, hvad det er for initiativer, man vil tage, for at en politisk løsning kan få en gang på jorden.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-11-13:
Jeg må på det kraftigste tage afstand fra hr. Holger K. Nielsens påstand om, at vi skulle acceptere noget stiltiende.
Vi har sagt alle de ting.
Hvad vi siger udadtil, har vi også sagt indadtil med mindst samme styrke.
Så der er ikke noget at komme efter.
Jeg ved ikke, hvad det er, hr. Holger K. Nielsen vil man skal gøre mere end netop at føre en sådan dialog og gøre sine synspunkter gældende.
Jeg har ikke noget grundlag for at tage stilling til hr. Holger K. Nielsens påstande om krigsforbrydelser.
Jeg har slet ikke noget grundlag for det.
Jeg vil bare gentage, at EU's - såvel som den danske - holdning er, at der skal findes en politisk løsning på spørgsmålet om Tjetjenien.
Det, hr. Holger K. Nielsen giver udtryk for her, er altså udtryk for den rene naivitet.
Så ved jeg ikke, hvilken løsning der findes.
Altså hvis der er risiko for, at man får raketter i hovedet, så nytter det da ikke noget, man sætter sig ned i en rundkreds og sidder og snakker om, hvordan man kan undgå at få de raketter i hovedet.
Det, det handler om, er jo, at NATO vil igangsætte undersøgelser af, hvordan man kan lave sådan et missilskjold, så vi ikke får raketter i hovedet.
Jeg kan altså kun sige, at der kan nok ikke føjes meget mere nyt til.
Rent sikkerhedspolitisk og udenrigspolitisk
må man nok konstatere, at hr. Holger K. Nielsen stort set er gået i stå.
Verdensbilledet for hr. Holger K. Nielsen er i dag, ligesom det var i 80'erne, og jeg synes altså, hr. Holger K. Nielsen skulle erkende, at vi står i dag over for en ny tids alvorlige trusler, hvor terrorisme er én ting, og den skal bekæmpes, men hvor slyngelstaters muligheder for at sende missiler i hovedet på os altså er en anden ting, og det skal vi altså også beskytte os imod.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-11-13:
Jeg synes, at det her går for hurtigt i forhold til, hvordan man orienterer Folketinget og befolkningen.
Der er så at sige et demokratisk underskud i det her projekt ud over de sikkerhedspolitiske problemer.
Derfor vil jeg godt spørge statsministeren, om han vil give tilsagn om, at regeringens holdning til missilskjoldet ikke under nogen omstændigheder bliver lagt fast, før der har været en grundig debat her i Folketingssalen og i offentligheden, således at den endelige beslutning kan træffes af Folketinget, og at man ikke skal høre den en eller anden dag i medierne, inden Folketinget har haft lejlighed til grundigt at overveje, om man vil tilslutte sig et sådant meget, meget vidtgående projekt med meget store sikkerhedspolitiske konsekvenser.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-11-13:
Først og fremmest er slyngelstaters muligheder teknisk for at sende ting i hovedet på os altså blevet større, end de var tidligere.
Men det, der sådan set er meget mere afgørende her, er jo, at hvor man oprindelig talte om et projekt, der var rent amerikansk, så snakker vi nu om det i NATO-regi, hvis det overhovedet kan lade sig gøre. Ikke nok med, at vi taler om det i NATO-regi, vi taler også om det i samarbejde med Rusland, igen hvis det overhovedet kan lade sig gøre.
Jeg må altså vende tilbage til at sige, at det alligevel er ubegribeligt, at hr. Holger K. Nielsen og venstrefløjen end ikke vil være med til, at man undersøger mulighederne for det.
Det synes jeg altså er meget, meget mærkeligt.
Men jeg er da glad for, at hr. Holger K. Nielsen ser ud til at ville gå videre ad den vej, der hedder at bekæmpe terrorisme.
Det kan vi jo kun være fuldstændig enige om.
Men det, at vi er enige om at bekæmpe terrorisme i den mere klassiske form, bør da ikke udelukke, at man så samtidig udvikler metoder til at beskytte sig mod en meget alvorlig terrorisme, som hvis slyngelstater kommer i besiddelse af farlige våben, som de kan sende i hovedet på os med missiler. Hermed sluttede spørgsmålet.
Sandy Brinck (S), 2002-11-13:
Jeg tror, uenigheden ligger i, når statsministeren også tidligere har betegnet den her sag som en fuldstændig normal politimæssig sag. Jeg tror, det er der, uenigheden ligger, for denne her sag handler om en terrormistænkt, og i definitionen af terror kan man altså kun komme et vist stykke juridisk.
Resten er en politisk vurdering.
Det er det, svaret fra Justitsministeriet siger på spørgsmål 119, da vi behandlede antiterrorpakken.
Det svarede statsministeren overhovedet ikke på i sin besvarelse.
Det får ministeren nu en ny mulighed for.
Jeg er meget interesseret i det, for hvis netop man ikke vedkender sig den politiske afvejning, har den parlamentariske kontrol ingen muligheder.
Det er det eneste, der kan gøre, at vi kan håndtere den margen, der ligger i en politisk vurdering.
Jeppe Kofod (S), 2002-11-13:
Der er noget, der ikke hænger sammen i statsministerens besvarelse.
Det er det, der er så forunderligt i den her sag.
Så vil jeg gerne afvise enhver påstand om, at vi som socialdemokrater skulle ønske at intervenere politisk i det politi og retsvæsen, vi har.
Det er sludder, som statsministeren kommer med her.
De spørgsmål synes jeg altså man godt må give Folketinget et bedre svar på.
Men vi har desværre ikke fået nogen svar i dag.
Det må vi konstatere.
Men vi må også konstatere, at mystikken stadig væk er der.
Har regeringens sikkerhedsudvalg været inde over anholdelsen, eller har det ikke?
Tilsyneladende må de have givet grønt lys, ellers ville man jo ikke have ventet med at anholde ham, indtil efter politiet meddelte sikkerhedsudvalget, at man faktisk anholdt Sakajev.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-11-13:
Det her er virkelig meget, meget interessant, for det ene spørgsmål efter det andet fra socialdemokratisk side afslører, at der faktisk er en forskel.
Der er faktisk en politisk forskel i holdningen til, hvorledes man skal forvalte sit politiske ansvar.
Jeg kan mærke nu, at det, de socialdemokratiske spørgere mener, i virkeligheden er, at man skal bruge den politiske magt til at tilsidesætte politiets afgørelser.
Det er jeg dybt betænkelig ved.
Jeg synes virkelig, det afslører et syn på retssamfundet, som er dybt, dybt betænkeligt.
Derfor må jeg bare sige, at min grundholdning er den, at når politiet har truffet en sådan afgørelse, skal man ikke sidde politisk og tilsidesætte den.
Den er foretaget ud fra politimæssige vurderinger.
Jeg kan bare konstatere, at dér er vi så uenige.
Men det skal hr. Frank Jensen ikke bruge til en påstand om, at der synges en falsk melodi.
Jeg synger en fuldstændig ren melodi, nemlig min melodi: Man skal ikke sidde i sikkerhedsudvalget og tilsidesætte politiets afgørelser.
Det er jo også svar til hr. Klaus Hækkerup, som spørger, hvorfor jeg ikke vil vedkende mig mit ansvar.
Jeg vedkender mig fuldt ud mit ansvar, men min konklusion er bare meget klar, nemlig at når Københavns politi har truffet en beslutning om, at der er grundlag for anholdelse, skal man ikke sidde og tilsidesætte den.
Derfor vil jeg også svare hr. Keld Albrechtsen, som siger, at han først er rigtig betænkelig, hvis det reelt er sikkerhedsudvalget, der har truffet beslutningen.
Der kan jeg forsikre hr. Keld Albrechtsen, at sådan er det heller ikke, for til mødet forelå der oplysning om, at Københavns politi havde truffet den beslutning, og så en oplysning om, hvad grundlaget var.
Den blev bare taget til efterretning, punktum, det var dét.
Så bliver der spurgt om, hvilke overvejelser man så kan gøre sig i den forbindelse.
Som sagt kan jeg jo ikke ret godt referere fra et møde i regeringens sikkerhedsudvalg, men alene den efterfølgende debat har jo vist, at enhver da kunne forudse, at her kommer man til at gøre sig mange overvejelser over, hvordan det vil blive modtaget. Vi står jo med en sag, der giver kritik, uanset om man gør det ene eller det andet.
Hvis man anholdt, eller rettere, når man anholdt Sakajev, ville det give kritik, og det ville blive sagt, at man bøjer sig for Rusland.
Og hvis man ikke anholdt ham, ville man blive beskyldt for ikke at tage kampen mod terror alvorligt.
Den slags overvejelser er man da nødt til at gå igennem.
Det er man da.
Sandy Brinck (S), 2002-11-13:
Statsministeren gjorde sig nogle principielle betragtninger og anførte, at det skulle være i modstrid med, hvad vi mener fra socialdemokratisk side.
Der må jeg sige, at det i hvert fald umiddelbart afføder to spørgsmål.
Kan statsministeren for det første bekræfte, at politiet er under justitsministerens instruks, og i så fald, om det vil blive ændret ud fra de betragtninger, statsministeren gjorde?
Det andet er, at den her sag jo er på baggrund af terrormistanke, og der må jeg gøre statsministeren bekendt med, at Justitsministeriet i behandling af L 35, altså antiterrorpakken, faktisk har svaret på et sådant spørgsmål, og svarer på spørgsmål 119: Ved denne vurdering kan der blive tale om at inddrage omstændigheder af politisk karakter.
Det synes vi sådan set ikke fra socialdemokratisk side at der er noget underligt i, medmindre man ikke vedkender sig det ansvar.
For hvis man ikke vedkender sig det ansvar, kommer det heller ikke under parlamentarisk kontrol, vil jeg sige til statsministeren.
Det er det, der er sagens kerne.
Frank Jensen (S), 2002-11-13:
Min påstand er i øvrigt understøttet også af en, som er knyttet tæt - det står der i hvert fald ifølge pressen - til regeringens sikkerhedsudvalg.
Det fører altså til den modsatte konklusion i det, som statsministeren siger, hver gang han refererer til mit spørgsmål, nemlig at regeringen simpelt hen skal sige, at vi tilsidesætter de påstande, som kommer fra en fremmed magt til dansk politi, om, at man skal gribe til anholdelse og fremstilling med begæring om varetægtsfængsling af en person, der opholder sig i Danmark.
Hvorfor vedkender statsministeren sig
Statsministeren burde give også denne sag mere fyldestgørende oplysninger i sin besvarelse over for
Klaus Hækkerup (S), 2002-11-13:
I besvarelsen af spørgsmål nr. S 470 til hr. Keld Albrechtsen svarer statsministeren: På mødet her i regeringens sikkerhedsudvalg blev udvalget orienteret om grundlaget for anholdelsen af Sakajev, og udvalget fik forelagt forskellige overvejelser, man kunne gøre sig i forbindelse med beslutningen om anholdelse.
Så må man spørge sig selv: Hvad er det for forskellige overvejelser?
Det er selvfølgelig ikke overvejelser om, hvorvidt politiet skal køre ud på cykel eller i bil og anholde Sakajev.
Det kan jo kun meningsfyldt være overvejelser om, hvorvidt Sakajev overhovedet skal anholdes eller ej.
Hvorfor vil statsministeren ikke indrømme, at regeringens sikkerhedsudvalg traf beslutning om, at der skulle ske anholdelse af Sakajev?
Keld Albrechtsen (EL), 2002-11-13:
Nu siger statsministeren, at jeg jo kan spørge justitsministeren, hvad det var for nogle overvejelser, men det har jeg gjort på et møde i Retsudvalget.
Det må jeg ikke referere fra, men jeg røber ingen hemmeligheder ved at sige, at justitsministeren ikke var i stand til at forklare, hvad statsministeren mente med ordet overvejelser.
Derfor vil jeg tillade mig igen at stille statsministeren et spørgsmål.
Hvis det nu er sådan, at man i virkeligheden har været i en situation, hvor både politiet og sikkerhedsudvalget har været usikre på, hvordan man håndterer sådan et spørgsmål som det her,
Det er jeg glad for at statsministeren understreger så klart.
Der er vi helt enige.
Men det kunne jo godt være, at man har rodet lidt i det i den fase, der fandt sted mandag og tirsdag.
Og både politiet og sikkerhedsudvalget har været i tvivl om, hvem der egentlig traf beslutningen.
Hvis det er tilfældet, så sig det dog, som det er.
Vi kan alle sammen være i en vanskelig situation, hvor vi har svært ved helt at overskue det.
Hvis det er det, der er tilfældet, så sig det dog, og så skal statsministeren få syndsforladelse, hvis der har været en usikkerhed og man ikke rigtig har vidst, hvilket skrivebord tingene lå på.
Men det, jeg ikke bryder mig om, er, hvis det reelt er sikkerhedsudvalget, der har truffet beslutningen, og man efterfølgende ikke vil indrømme det.
Jeppe Kofod (S), 2002-11-13:
Men spørgsmålet er jo her, om der er truffet en sådan afgørelse af politiet.
Jeg vil gerne citere Hanne Bech Hansen, der i nyhederne onsdag aften - samme dag statsministeren har pressemøde - siger: Jeg kan sige, at fra det øjeblik, hvor vi fandt ud af, at den her sag var en sag, som skulle nyde fremme, der sikrede vi os, at han ikke stak af, om jeg så må sige.
Jeg har bare spørgsmålet: Hvad mener Hanne Bech Hansen med den kommentar om, at en sag skulle nyde fremme?
Der kan jo kun tænkes på den kontakt, man har haft til det politiske system, til regeringen, når man kommer med sådan en udtalelse i Nyhederne på TV 2.
Derfor synes jeg stadig væk, det er relevant at spørge, hvorfor man ventede til efter sikkerhedsudvalgets møde med at anholde Sakajev, hvis det var sådan, at sikkerhedsudvalget overhovedet ikke kunne give hverken grønt, gult eller rødt lys i den her sag.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-11-13:
Jeg må sige til både hr. Jeppe Kofod og hr. Keld Albrechtsen, at de drøftelser, der finder sted i regeringens sikkerhedsudvalg, i sagens natur er lukkede drøftelser, og derfor kan jeg heller ikke stå og referere dem her.
Med hensyn til den kommunikation, der måtte have fundet sted mellem Justitsministeriet og politiet, må jeg henvise til justitsministeren.
Det kender jeg ikke noget til.
Det må virkelig stå for hr. Frank Jensens egen regning.
Men det, jeg kan fastslå, er, at jeg i hvert fald synger en anden melodi end hr. Frank Jensen, og det er jeg glad for at jeg gør.
På det punkt er jeg faktisk enig med hr. Keld Albrechtsen, for det, hr. Frank Jensen i virkeligheden siger i dag, er, at regeringen skulle tilsidesætte politiets beslutning.
Jeg er dybt uenig med hr. Frank Jensen, men det er da ikke det samme, som at jeg synger en falsk melodi.
Jeg synger en fuldstændig ren melodi, for det er min opfattelse, at når politiet har truffet en afgørelse ud fra politimæssige vurderinger, skal vi ikke sidde som ministre og omgøre den beslutning.
Det er min opfattelse, og det er en ren principiel opfattelse.
Så kan hr. Frank Jensen være enig i den eller uenig i den, og han er tilsyneladende uenig i den.
Men hr. Frank Jensen skal ikke komme og påstå, at det er en falsk melodi.
Det er bare en melodi, der er anderledes end hr. Frank Jensens, men efter min smag lyder den bedre, for den er bedre i overensstemmelse med det, som jeg opfatter som kernen i et retssamfund.
Jeg ved godt, at en socialdemokrat måske vil have en anden opfattelse, nemlig at man politisk skal være inde over, men den opfattelse har jeg ikke.
Jeg mener, at dér bør det være sådan, at når der er truffet en sådan afgørelse af politiet, tager man den til efterretning og går ikke ind politisk og omgør den.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-11-13:
Statsministeren understregede efter min mening klogt, at det ikke er ministre, der skal træffe beslutning om, hvem der skal anholdes her i Danmark, det er politiet.
Men så er det overraskende, at jeg i et svar fra statsministeren får at vide, at der foregik nogle overvejelser på sikkerhedsudvalgets møde.
Spørgsmålet har også været stillet af hr. Jeppe Kofod, men statsministeren har ikke besvaret det.
Hvad var det for nogle overvejelser?
Var det politiske overvejelser?
Så vil jeg godt spørge statsministeren: Var det ikke en krystalklar fejl fra sikkerhedsudvalgets side, at man gav politiet en meddelelse om, at man havde taget politiets beslutning om anholdelse til efterretning?
For det kan jo kun efterlade det indtryk, at politiet afventede en godkendelse, altså en stillingtagen fra udvalget til spørgsmålet om anholdelse.
Jeg er enig med statsministeren i, at vi ikke skal have politiske anholdelser her i Danmark - det ville være noget frygteligt noget at komme ind på - men mistanken er jo, at der her reelt var tale om en politisk anholdelse.
Klaus Hækkerup (S), 2002-11-13:
Hvorfor skulle de afvente sikkerhedsudvalget, hvis det ikke var sikkerhedsudvalget, der havde den endelige kompetence, og det er politiets opfattelse?
Frank Jensen (S), 2002-11-13:
Jeg vil gerne knytte statsministerens svar på det tidligere spørgsmål til det svar, som statsministeren har givet på det her spørgsmål.
For det er åbenlyst sådan, at statsministeren vil synge en falsk melodi i forhold til, hvornår statsministeren vidste hvad, men også i forhold til hvad formålet er med sikkerhedsudvalgets møder.
Det er naturligvis i et demokrati som vores ikke politiet alene, der skal vurdere, hvorvidt man skal imødekomme fremmede staters anmodninger til politiet.
Det er naturligvis den siddende valgte regering, der i sidste instans skal træffe den slags beslutninger om, hvorvidt man skal gribe ind.
Sådan er det i et demokrati, hvor man ikke har et politi, der træffer den slags beslutninger alene.
Men man kan gøre det, som regeringen har gjort i det her tilfælde, nemlig vælge at tage politiets indstilling og sige, at den tager vi til efterretning.
Men idet regeringen tager den til efterretning, siger regeringen også, at man følger politiets indstilling.
Jeg vil gerne spørge statsministeren: Er statsministeren enig med den embedsmand, der er refereret i avisen, godt nok unavngiven, for at sige, at målet med sikkerhedsudvalgets møde naturligvis er at give regeringen en mulighed for at trække i nødbremsen? Er statsministeren enig i, at det er et formål, altså at regeringen i sidste instans vurderer den slags sager i regeringens sikkerhedsudvalg?
Jeppe Kofod (S), 2002-11-13:
Jeg håber også, jeg kan få svar på det ledsagende spørgsmål, der knytter sig til denne sag, nemlig statsministerens svar på spørgsmål nr. S 470 til hr. Keld Albrechtsen, hvor statsministeren siger - jeg nævnte det før:
På mødet blev udvalget orienteret om grundlaget for anholdelsen af Sakajev, og udvalget fik forelagt forskellige overvejelser, man kunne gøre sig i forbindelse med beslutningen om anholdelsen. Det er det sidste, jeg gerne vil have statsministeren til nærmere at redegøre for.
Hvad ligger der i det svar?
Så vil jeg bare have statsministeren til at bekræfte, at det, som statsministeren siger, er, at Københavns Politi ventede på at anholde Sakajev, indtil sikkerhedsudvalget havde behandlet sagen.
Og så vil jeg bare spørge statsministeren: Hvorfor ventede Københavns Politi med anholdelsen af Sakajev?
Hvad var årsagen til det
, hvis det var sådan, at sikkerhedsudvalget hverken kunne give grønt eller rødt lys for anholdelsen?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-11-13:
Justitsministeriet orienterede efterfølgende Københavns Politi om, at der ville blive afholdt møde i regeringens sikkerhedsudvalg.
Københavns Politi tilkendegav i den forbindelse, at man så vidt muligt ville udskyde anholdelsen til efter mødet, men at det ville være nødvendigt at anholde Sakajev, hvis der var tegn på, at han ville forlade landet.
Mødet i sikkerhedsudvalget blev på grund af statsministerens sene hjemkomst fra udlandet afholdt tirsdag
aften kort før midnat
Resultatet af drøftelsen blev, at udvalget tog til efterretning, at det med de nu foreliggende oplysninger var Københavns Politis opfattelse, at der var grundlag for at anholde Sakajev.
Justitsministeriet orienterede efter mødet Københavns Politi herom.
« Jeg kan henholde mig til det, Justitsministeriet her har oplyst.
Jeppe Kofod (S), 2002-11-13:
Det, spørgsmålet går på, er jo, hvad der lå til grund for, at Københavns Politi ventede med at anholde Sakajev til efter, at regeringens sikkerhedsudvalg havde holdt møde tirsdag midnat.
Jeg synes, det er utrolig vigtigt at få klarhed over det forløb.
Gav man på sikkerhedsudvalgsmødet i realiteten grønt lys
for den anholdelse
Jeg vil også lige i forbindelse med samme spørgsmål notere det svar, som statsministeren har givet på spørgsmål
nr. S 470 af hr. Keld Albrechtsen.
Her står om mødet i sikkerhedsudvalget: På mødet blev udvalget orienteret om grundlaget for anholdelsen af Sakajev, og udvalget fik forelagt forskellige overvejelser, man kunne gøre sig i forbindelse med beslutningen om anholdelsen.
Jeg kunne godt tænke mig at få uddybet, hvad der ligger i det.
»Vil ministeren redegøre for, hvad der lå til grund for Københavns Politis beslutning om at udskyde anholdelsen af Akhmed Sakajev til efter mødet i regeringens sikkerhedsudvalg?«