Troels Lund Poulsen (V), 2004-03-31:
Folketinget havde i november måned mulighed for på det tidspunkt i form af en forespørgselsdebat at diskutere Irak, og så sent som i sidste uge fandt Folketingets Irakhøring sted, hvor en række eksperter hver på deres måde fortalte om deres syn på Irak før og efter Saddam Husseins fald. Som jeg også nævnte i forbindelse med den tidligere debat og de mange tidligere debatter, vi har haft, og bl.a. under den sidste debat i november var der efter Venstres opfattelse en klar bemyndigelse fra FN's Sikkerhedsråd i resolution 678 og senere resolutioner til at anvende magt for at gennemtvinge Sikkerhedsrådets krav og betingelser over for Irak.
Det var der bred enighed om i Folketinget tilbage i 1998.
Denne bemyndigelse stod stadig ved magt, da den væbnede aktion fandt sted i 2003.
Resolution 1441 udgjorde alene en styrkelse og præcisering af grundlaget for anvendelse af militære forholdsregler mod Irak, der allerede forelå i tidligere resolutioner.
Med resolution 1441 forelå der et betydeligt og klart og et meget opdateret juridisk grundlag for en iværksættelse af militære forholdsregler over for Irak - mere tydeligt, end tilfældet var, da den daværende regering i 1998 fremsatte beslutningsforslag nr. B 114.
Men lad mig bare for en god ordens skyld gennemgå argumenterne.
For det første: Irak fik med resolution 1441 en sidste chance for at opfylde Sikkerhedsrådets krav, men Irak overholdt ifølge våbeninspektørerne ikke kravene i resolutionen om omgående og betingelsesløst aktivt samarbejde.
Dermed forpassede Irak sin sidste chance.
Den sidste udvej for Irak til at efterleve FN's krav og betingelser var netop, at man skulle efterleve 1441, ellers var alternativet anvendelse af militær magt.
Sikkerhedsrådet gav nemlig med resolution 678 og 687 bemyndigelse til at anvende alle nødvendige midler, herunder militære magtmidler, over for Irak med henblik på at genoprette international fred og sikkerhed i området.
Disse bemyndigelser stod uforandret ved magt.
Sikkerhedsrådet tilbagekaldte eller ophævede aldrig bemyndigelsen, tværtimod både opdaterede og bekræftede et enigt Sikkerhedsråd resolution 1441's bemyndigelse.
Lad mig også for god ordens skyld nævne Venstres holdning til B 118, som jo var det beslutningsgrundlag, der blev lagt åbent frem her i Folketingssalen, og hvor man gennem 13 punkter meget klart redegør for, hvorfor Danmark synes, det er en bydende nødvendighed at være med til den militære afvæbning af Saddam Hussein.
Det fremgår meget klart og meget åbent af det beslutningsforslag.
Lad mig så også sige, at det selvfølgelig er en ærlig sag i en politisk debat at have forskellige holdninger og selvfølgelig også til, hvilken konklusion man skal komme frem til.
Men nogle gange er det, synes jeg, meget fundamentalt at stille sig selv spørgsmålet: Hvad er alternativet?
Og jeg må sige, at der ikke var noget alternativ.
Jeg mener, vi havde nået grænsen for, hvor meget man kunne tillade, at Saddam Hussein blev ved med at overtræde internationale regler.
Lad mig også til sidst så blot konstatere, at jeg havde glæden og muligheden for i sidste uge at kunne høre den irakiske udenrigsminister.
Det var selvfølgelig ærgerligt, at der var en lang række partier, der var optaget af andre vigtige gøremål end at kunne høre den irakiske udenrigsminister.
Det var meget interessant at høre, hvad den irakiske udenrigsminister havde at sige til det grundlag, som man havde lavet aktionen mod Saddam Hussein på baggrund af, men også for det Irak, der tegner sig i dag.
Nogle gange, når man hører debatten fra SF og Enhedslisten, får man jo nærmest det indtryk, at alt er blevet dårligere i Irak, siden Saddam Hussein blev fjernet.
Jeg synes blot, det er vigtigt at understrege, at det irakiske samfund har bevæget sig og fortsat vil bevæge sig i en positiv retning, hvor både mange fundamentale fornødenheder som skolegang, medicin og sundhedsklinikker bliver genoprettet og bliver genopbygget i et tempo, som vi ikke har set hidtil.
Og det er for mig at se en afgørende forudsætning for, at debatten nu skal dreje sig om, at vi også må kigge fremad.
Men konklusionen fra Venstres side er klar: Den danske beslutning var meget klar og var i klar overensstemmelse med den forpligtelse, vi havde for at handle.
Lad mig så på vegne af Venstre, Dansk Folkeparti og Det Konservative Folkeparti læse følgende:
Forslag til vedtagelse »Folketinget noterer sig vedtagelse nr. V 26 fra november
Folketinget noterer sig undertegnelsen af den midlertidige irakiske grundlov og hilser overdragelsen af regeringsmagten pr. 30. juni 2004 til det irakiske folk velkommen.
Folketinget konstaterer endvidere, at FN's generalsekretær Kofi Annan har nedsat et ekspertpanel, der skal belyse nye globale sikkerhedstrusler, og hvordan FN skal håndtere disse, ligesom DIIS' rapport om humanitær intervention vil blive udbygget i lyset af de nye erfaringer«.