runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-05-26:
Som fremhævet sidst vi diskuterede denne sag i slutningen af april, vil Det Radikale Venstre ikke stille sig hindrende i vejen for en opgradering af Thuleradaren, hvis der opnås enighed mellem Danmark og Grønland, og hvis der på den baggrund opnås en efterfølgende enighed med USA.
Derfor kan vi også støtte det forslag til vedtagelse, som er fremsat. Jeg vil dog godt i den sammenhæng fremhæve, at der i Det Radikale Venstre er betydelig modstand imod hele ideen om missilskjoldet som sådan.
Personlig er jeg meget skeptisk over for, om et sådant missilskjold kan bringes til at fungere.
Jeg tror, der er grund til at nære en betydelig teknologisk skepsis over for hele projektet, hvortil så kommer, at det jo er et kostbart projekt, og at ressourcerne kunne bruges bedre til andre formål.
Det er jo især spørgsmål som langsigtede sikkerhedsproblemer knyttet til bekæmpelse af fattigdom og fremme af demokrati og menneskerettigheder, som man burde bruge ressourcer til.
Den virkelige bekymring med hensyn til oprustning er nu imidlertid ikke alene de ca. 8 mia. dollar, som der ifølge det oplyste bruges på missilforsvar om året i USA, men i det hele taget, at USA har en totalt dominerende teknologisk og militær kapacitet, og at afstanden mellem USA og andre ser ud til at blive større og større.
Det er det samlede budget på 400 mia. dollar på USA's side, der i mine øjne er det virkelige grundlag for bekymring, ikke enkeltdele af det.
Der har været en debat om, hvad vedtagelsen betyder.
For mig at se er det et helt ukompliceret problem.
Vi skal selvfølgelig se på og vurdere, hvilket forhandlingsresultat der til sin tid foreligger. Det Radikale Venstre fraskriver sig da i hvert fald ikke retten til at kunne rejse spørgsmål her i Folketinget, hvis vi finder, at der ikke er opnået en tilfredsstillende enighed.
Det giver fuldstændig sig selv.
Om dette siger grundlovens § 53 jo også så malende, at man kan bringe et spørgsmål til forhandling og æske ministrenes forklaring.
Det betyder altså ikke, at man kan lægge låg på det, som man skulle tro, men det betyder, at man tværtimod kan få sat lys på det.
Det er et af grundlovens helt festlige udtryk.
Jeg vil godt til sidst rejse et spørgsmål, som ikke har været berørt før.
I fællesprinciperklæringen med Grønland taler man om modernisering af forsvarsaftalen.
I vedtagelsen har forslagsstillerne skrevet en fornyelse af forsvarsaftalen, og derfor vil jeg da gerne bede ministeren, når han får ordet, om at udtale sig om, om der her er tilstræbt en fornyelse.
Er det med vilje, at man her vælger et andet udtryk, end man gør i principerklæringen med Grønland?
Det synes jeg kunne have en vis saglig interesse.
Peter Skaarup (DF), 2003-05-26:
Nu forestiller vi os så, at de her terrorister eller den banditstat med sit eneste missil begiver sig den lange vej over indlandsisen og vil forsøge på at ramme den her radar, som er på Thulebasen.
Har hr. Søren Søndergaard virkelig en idé om, at det vil være det eneste sted, man vil bruge sit missil?
Det vil da være forholdsvis urealistisk, når man har et eller få missiler til rådighed, at man vil forsøge at ramme lige præcis dér.
: Når man siger: Jamen vi skal bruge nogle internationale aftaler til at befri verden fra nogle af de her våben, hvad så, hvis der er lande, der ikke overholder sådanne aftaler?
Hvis man indgår fine aftaler med Rusland, Kina og USA og en masse lande, men der stadig væk er nogle banditstater, som føler, at de gerne vil stå uden for alt det og stadig væk vil have de her trusler, hvad skal man så gøre?
Er det så ikke meget fornuftigt, at der er nogle lande, der forsøger at købe en forsikring, en tryghed til landenes fredelige befolkninger imod den slags våben?
Dér er det, jeg synes, at Enhedslisten kommer med mange spændende angreb, som vi svarer på fra folketingspolitikeres side her under debatter, men man mangler ofte, når man kritiserer, at komme med et bud på, hvad man selv vil.
Søren Søndergaard (EL), 2003-05-26:
Jeg må indrømme, at jeg ikke er særlig imponeret af hr. Skaarups evne til at vurdere en konkret situation.
Hvis der er et land, som har et eller nogle ganske få missiler, de ønsker at sende mod f.eks. en amerikansk storby - nu går vi ind på den tankegang - så kan de selvfølgelig ikke bruge dem til at ødelægge en radar på Grønland, det er klart.
De vil f.eks. sende en ubåd op med nogle kortrækkende missiler og forsøge at ødelægge radaren eller prøve at sende nogle folk af sted, der kan sabotere den eller på anden måde få sat den radar ud af spillet.
Naturligvis vil de da det.
Der er da ikke nogen mennesker, der ved deres fulde fem vil sende deres eneste raket tværs hen over jorden med stor sandsynlighed for, at den bliver opfanget på grund af radaren på Thule, og derefter vil de så selv blive udslettet.
Det er der ingen mennesker, der vil gøre.
Derfor vil de selvfølgelig forsøge at fjerne de forhindringer, der kan forhindre deres missil i at nå det mål, det måtte have.
Og hvis der et ræsonnement bag hele det her, så er det åbenlyst, at så vil Grønland blive et bombemål.
Helt oplagt.
Så vil jeg så sige til hr. Skaarup: Jamen den største forhindring for internationale aftaler er USA.
Indien og Pakistan blev udsat for sanktioner på grund af deres udvikling af deres atomare programmer.
Lige præcis efter den 11. september ophævede USA de sanktioner mod de to lande.
Det var meget uklogt gjort.
Peter Skaarup (DF), 2003-05-26:
Lad os nu sige, at det er rigtigt, Enhedslisten har ret, Thuleradaren vil fremover være et bombemål.
Jamen vil det så ikke være sådan allerede i dag, at Thuleradaren er et bombemål?
Hr. Søren Søndergaard ved jo godt, hvad der foregår deroppe.
Man har dér en overvågning af eventuelle missiler, eventuelle angrebsvåben, som man bruger i den samlede overvågning fra amerikansk og fra NATO's side,
så det er jo allerede i dag en vigtig installation, som man selvfølgelig ikke kan undvære, ellers havde man den ikke.
Så derfor synes jeg ikke, at ræsonnementet, hvor man siger, at nu er det lige pludselig et bombemål, og så har det vel været et bombemål hele tiden, er rimeligt at komme med, fordi der foregår vigtige operationer deroppe allerede nu, inden den her opgradering, som vi taler om.
Og så vil jeg godt lige sige til hr. Søren Søndergaard omkring de aftaler, at det jo ikke er noget svar at give, at USA er den vigtigste forhindring for, at aftaler overholdes, når jeg spørger om, hvordan vi skal beskytte os, hvis nu aftalerne ikke overholdes, uanset hvem der ellers bryder dem.
Hvordan mener Enhedslisten, at vi skal beskytte os mod den slags våben, som vi vel er enige om måske kommer?
Det kommer der ikke noget svar på.
Og derfor synes jeg, at det er en hul argumentation, Enhedslisten kommer med, fordi man angriber noget, men man sætter ikke noget andet i stedet.
Man sikrer ikke, at vi kan blive beskyttet mod den slags trusler fra banditstater, terrorister, eller hvem det måtte være.
Søren Søndergaard (EL), 2003-05-26:
Nej, Thule er naturligvis ikke i dag et bombemål for slyngelstater, som ikke kunne drømme om at angribe Thule
, fordi der ikke eksisterer noget raketskjold, og derfor: Hvorfor skulle de dog angribe Thule?
Det ville da være absurd.
Så for dem er Thule ikke noget bombemål i dag, og det er jo dem, man siger, at missilskjoldet skal beskytte os imod.
Så jeg må sige, at hr. Peter Skaarup altså forsøger at give befolkningen et billede - og det er jo også det, USA gør - af bin Laden, der render rundt med et interkontinentalt missil på ryggen, klar til at fyre det af.
Det er jo fuldstændig latterligt. Jeg synes, at hr. Skaarup i sit andet ordførerindlæg skal gå herop og sige, hvem det præcis er, der udgør truslen i forbindelse med at sende den type af missiler over og ramme amerikanske storbyer.
Hvem er det?
Det er det, det handler om.
Og virkeligheden er jo, at selv hvis man får etableret sådan et system, så vil det ikke være hundrede procent, og derfor er argumentationen om internationale aftaler en god argumentation.
Desværre er der et land, som meget er imod internationale aftaler i øjeblikket, og det land hedder USA, og de skal ikke belønnes ved at kunne opbygge et missilskjold.
Jann Sjursen (KRF), 2003-05-26:
Folketinget havde senest den 29. april en debat om det amerikanske missilskjold og den amerikanske anmodning om opgradering af Thuleradaren.
Jeg havde ved den lejlighed mulighed for at redegøre for Kristeligt Folkepartis synspunkter på sagen, og de har såmænd ikke ændret sig stort siden da.
Vi er fortsat betænkelige ved de mange penge, som amerikanerne vil være villige til at bruge på missilskjoldsprojektet, og vi sætter spørgsmålstegn ved de teknologiske muligheder, der er for at opnå det, som amerikanerne vil, men det er jo dybest set for os at se en sag, som amerikanerne må afgøre med sig selv.
Derimod er det ikke alene en amerikansk sag, hvilken påvirkning et missilskjoldsprojekt vil have for verdenssamfundet i øvrigt.
Vi har, især efter at amerikanerne ensidigt valgte at opsige ABM-traktaten, været bekymrede for, at missilskjoldsprojektet kunne give anledning til ny oprustning.
Den bekymring har vi ikke længere, i hvert fald ikke på samme måde.
Amerikanerne har for det første indledt et meget nært og tæt samarbejde med Rusland, og de bekymringer, som bliver ytret fra kinesisk side, blev også ytret på den høring, som bl.a. Det Udenrigspolitiske Nævn var vært for for nylig.
Men ikke desto mindre er det vores vurdering i Kristeligt Folkeparti, at der ikke er grund til den store bekymring for fornyet oprustning som følge af missilskjoldsprojektet.
Derfor var det også, at jeg i forbindelse med forespørgselsdebatten i april måned gav udtryk for, at vi fra Kristeligt Folkepartis side var parate til at give amerikanerne et positivt svar på anmodningen om at få lov til at opgradere Thuleradaren, hvis, såfremt og ifald at Grønland, det grønlandske landsstyre, i øvrigt vil give sit samtykke.
Vi har altså fra Kristeligt Folkepartis side valgt at give Grønland, kunne man godt sige, det afgørende ord i denne her sammenhæng, en de facto vetoret over for projektet.
Det er overhovedet ikke i strid med grundloven eller noget som helst andet at ville komme med en sådan politisk tilkendegivelse, og det er altså, hvad vi har gjort fra Kristeligt Folkepartis side, og det vil vi fortsat gøre.
Men vi glæder os selvfølgelig over, at det er lykkedes
den danske regering at opnå en forståelse med landsstyret om et forhandlingsudspil over for USA, som altså også omfatter en fornyelse af forsvarsaftalen af 1951.
Det sidste har været vigtigt for Grønland, og det har det også været for Kristeligt Folkeparti.
Forsvarsaftalen af 1951 afspejler overhovedet ikke virkeligheden, som den er i dag, og da slet ikke rigsfællesskabet, sådan som det fungerer, nemlig som et samarbejde mellem ligeværdige partnere, i denne her forbindelse også Danmark og Grønland imellem.
Det er altså også baggrunden for, at Kristeligt Folkeparti er medforslagsstiller til det forslag til vedtagelse, som hr. Jens Hald Madsen tidligere i debatten fremlagde på en række partiers vegne.
Peter Skaarup (DF), 2003-05-26:
Der var lige et par spørgsmål til hr. Søren Søndergaard.
Hr. Søren Søndergaard er inde på, at hvis man siger ja til opgradering af Thuleradaren, som vi diskuterer her i dag, så kommer Grønland og Thule i risiko for angreb fra - jeg ved ikke hvem.
Det vil jeg godt spørge hr. Søren Søndergaard om:
Hvem er det, der vil angribe i påkommende tilfælde?
Og vil disse lande, nationer, banditstater, terrorister, og hvem det er, ikke også allerede i dag føle, at Thuleradaren, hvis man forudsætter, at det, som Enhedslisten siger, er korrekt, at der er tale om et mål, som man gerne vil angribe?
Er den risiko så ikke allerede til stede i dag?
Så vil jeg godt prøve at høre Enhedslisten: Nu afviser man så det missilskjold, det gør man et stort nummer ud af her under debatten.
Men hvis man afviser det, så må man vel have en holdning til, hvad man så vil have.
Hvad er det, Enhedslisten vurderer, der så skal til
, når de lande om rum tid er interesserede i og har mulighed for at bruge sådanne våben?
Hvad vil Enhedslisten gøre, for at vi kan beskytte os mod sådanne våben?
Det gælder også Danmark.
Det ville være rimeligt at få at vide.
Når man siger nej til noget, så må man også kunne sige ja til noget andet.
Hvad er beskyttelsen?
Jens Hald Madsen (V), 2003-05-26:
Jeg må sige, at personlig er jeg temmelig forundret over, at man ikke bare havde trukket det tilbage i anerkendelse af de forhandlinger, der har været, og i tiltro til, at der nu sker en modernisering af den forsvarsaftale, som allerede er. Jeg synes da, det burde være glædeligt, at man er nået så langt i stedet for at gøre modstand.
Jeg må ærlig talt indrømme, at noget af den her proces forstår jeg virkelig ikke.
Man er nået så langt, og man har mulighed for at få lavet tillægsaftaler til forsvarsaftalen af 1951 og få skabt en modernisering.
Alligevel så skal vi sidde med sådan noget her.
Det forstår jeg ikke.
Men som sagt vi kan ikke støtte beslutningsforslaget.
Søren Søndergaard (EL), 2003-05-26:
Ja netop.
At udvikle interkontinentale ballistiske missiler er en meget besværlig og en meget dyr vej.
Og det er ganske få lande, som i dag har kapacitet til det, og det er ganske få lande, som man kan forudse inden for en periode vil få kapacitet til det. Hvis vi tager to lande, som man måske kan sige tilstræber at udvikle sig på de områder i dag, så er det Iran, og så er det Pakistan.
Er det at opbygge et missilforsvar, der på et eller andet tidspunkt vil fungere?
Ja, det er selvfølgelig en prioritering, men man kan ikke lade være med at undre sig over, hvordan det er, man prioriterer.
Der vil jo være andre meget mere oplagte opgaver at tage sig til, netop når vi snakker Pakistan, og når vi snakker Iran, end at opbygge et missilforsvarssystem.
F.eks. for Pakistans vedkommende at være med til at sikre, at det land ikke bryder sammen og eventuelt bliver overtaget af fundamentalistiske kræfter.
Alligevel, da det gjaldt om at bekæmpe Al-Qaeda i Afghanistan, hvad gjorde man så?
Så ophævede man sanktionerne
mod Pakistan fra Amerikas side.
Derfor bliver vi ved med at insistere på, at det er en central opgave at gå efter at få håndhævet internationale konventioner.
Vi synes stadig væk, det mangler alt for meget i denne her debat.
Lars-Emil Johansen (SIU), 2003-05-26:
Atomvåbendeponering, tvangsflytning af befolkning, styrt af B-52 fly, usikkerhed om lossepladsers indhold.
Undskyld, udenrigsminister, men det har gjort mig meget skeptisk over for, om Danmark overhovedet formår at varetage grønlandske interesser i Thulesammenhæng.
Nu betegner udenrigsministeren mit indlæg som en uværdig tale, der undervurderer de grønlandske politikere.
Det er absolut ikke min holdning.
Jeg beklager meget, at udenrigsministeren føler sig dybt deprimeret på grund af disse forhold.
Det er også en deprimerende oplevelse.
Men til trøst for regeringen vil jeg gerne sige, at jeg betegnede principerklæringen som et lille fremskridt, men dog et fremskridt.
Jeppe Kofod (S), 2003-05-26:
Jeg skal sige fra Socialdemokratiets side, at vi synes, der har været en god proces i gang.
Man har nået en god aftale
mellem det grønlandske hjemmestyre og den danske regering om et forhandlingsudspil til den amerikanske regering.
Vi synes derfor, at det her beslutningsforslag i den sammenhæng kommer til at virke lidt overflødigt.
Derfor kan vi ikke støtte det.
Vi vil dog meget gerne understrege, at det er vigtigt for os fortsat at inddrage Grønland både landsstyret og Landstinget aktivt, lige så vel som Folketinget jo er inddraget aktivt her i Danmark, når processen skrider fremad.
Det synes jeg vil være meget fornemt.
Villy Søvndal (SF), 2003-05-26:
To korte bemærkninger til ministeren, for jeg synes, kæden hopper af, undskyld mig.
Det ene sted er, at jeg forstår, at ministeren nu anerkender det argument, at terrorbevægelser ikke lister rundt med ballistiske missiler på ryggen.
Det synes jeg betegner et betydeligt erkendelsesmæssigt fremskridt.
Når den så ikke holder længere, hvad er så det nye argument? Det nye argument er så, at de der folk kan overtage stater og bruge de svage staters kapacitet.
Må jeg ikke godt høre udenrigsministerens bud på: Hvem er de stater, som har en ballistisk kapacitet, som er i færd med sådan inden for en overskuelig tid at blive overtaget af den type terrorbevægelser?
Det er det ene.
Det andet er, at udenrigsministeren fuldstændig afviste Kinavinklen.
Det er faktisk interessant.
Hvis man læser selve redegørelsen side 26, 2. afsnit, 4. linje, står der følgende: »Det er ikke forventningen, at et missilforsvar vil bidrage til et globalt våbenkapløb og en global oprustning. Det kan ikke afvises, at stater, der er i færd med at udvikle langtrækkende missiler, vil søge at intensivere disse bestræbelser som følge af et missilforsvar.«
De der intensiverede bestræbelser på at få gang i missilerne er det ikke det, som vi i gamle dage kaldte oprustning?
Undskyld mig.
Else Theill Sørensen (KF), 2003-05-27:
Det, hr. Kim Sejr antyder, er lidt nyt for mig, at der sådan skulle stå en større flok læger parat til at lade sig uddanne
som speciallæger i børnepsykiatri
Det er stik modsat den opfattelse, jeg har fået, ikke ved at lytte til signaler herindefra, men ved at tale med folk rundtomkring.
Derfor vil jeg da gerne bede hr. Kim Sejr, hvis han har den, komme med en dokumentation for, at det er systemet, så at sige, der forhindrer, at vi får uddannet et tilstrækkeligt antal speciallæger i børnepsykiatri.
Hans Andersen (V), 2003-05-27:
Jeg fik ikke helt svar på mit spørgsmål til hr. Kim Sejr.
Ønsker hr. Kim Sejr, at det skal være sådan, at tilbuddet reelt bliver det, at man som ungt menneske bliver sendt til Tyskland, fordi det er en del af en behandlingsgaranti?
Det vil jeg gerne bede om et svar på.
For vi er jo enige, og jeg synes, det er vigtigt at være ærlig og sige, at vi skal videre i den her proces.
Det har vi været enige om de forgangne år, og man har øget kapaciteten væsentligt. Jeg synes bare, at det er det lange, seje træk, der skal til nu, for at vi får sammenhæng mellem efterspørgsel og kapacitet, og det har vi sådan set også senest bevist ved en indgået aftale her i efteråret.
Jeg finder, at det er mærkværdigt, at det nu skal være en behandlingsgaranti, der skal være det eviggyldige svar på løsningen af alverdens problemer.
Kim Sejr (RV), 2003-05-27:
Jamen den nuværende regering har jo ikke manglet kreativitet, når det gælder om at tilbyde behandlingsgaranti på andre områder.
Der har man tilsyneladende følt det som et pres at få stillet den nødvendige kapacitet til rådighed, når man har tilbudt en garanti, bl.a. med overtidsbetaling.
En betalingsgaranti i sig selv siger jo ikke noget om, hvor meget man vil udbygge kapaciteten.
Jeg siger bare, at den ville give et pres på at være kreativ og konstruktiv på det her område, og det er derfor, at vi gerne vil have den med.
Når der bliver spurgt, om der skulle stå læger eller personer i kø for at blive børnepsykiatere, så må jeg sige, at modsat voksenpsykiatrien er der ikke problemer med at få introduktionsstillinger besat til børne- og ungdomspsykiatrien.
Det er indgangen til videreuddannelsen, og det er inden for specialet, at der er et problem.
Jeg ved ikke, om jeg skal forstå Venstres ordfører på den måde, at man, når man inden for et område har den nødvendige kapacitet, så kan udstede en behandlingsgaranti.
Er det forudsætningen for at udstede behandlingsgaranti, at man har kapaciteten?
Eller er det sådan, at når man ikke har en kapacitet, så forpligter man sig selv politisk ved at udstede en behandlingsgaranti, og så gør man alt, hvad man kan for at opfylde det behov?
Hvis man fra starten var begyndt at snakke om behandlingsgaranti i de sidste 5 år,
så var man måske kommet lidt længere på det her område. Et bud på økonomien i det her kan jeg naturligvis ikke give.
Jeg har jo ikke adgang til de økonomiske redskaber, som regeringen har.
Men det, jeg kan sige, er, at det tal, jeg har fået oplyst om behovet for speciallæger på området, skulle være omkring 250, og så kan man begynde at regne lidt ud og budgettere med, hvad sådan en læge koster.
Så vil man givetvis få nogle tal ud af det.
Når der bliver spurgt, om jeg tror, at der er mange, der gerne vil uddannes som speciallæge, så må jeg svare ja.
De tilbagemeldinger, jeg har fået, har været, at vi jo ikke står med et rekrutteringsproblem som sådan.
Der er sådan set mange, der gerne vil være speciallæger på det her område.
Det, der har været problemet, er jo, at amterne har været for lang tid om at komme i gang med at tilbyde den nødvendige videreuddannelse på området.
Birthe Skaarup (DF), 2003-05-27:
Jeg synes, at det, hr. Kim Sejr siger om behandlingsgaranti, lyder meget fint.
Jeg må da indrømme, at Dansk Folkeparti selvfølgelig også gerne så, at der var en behandlingsgaranti, men jeg vil høre, om hr. Kim Sejr har nogle bud på, hvad økonomien i det her handler om.
For det er jo ret væsentligt i de her tider, at vi også lige kigger på økonomien, og ligeledes skal vi kigge på det, sundhedsministeren var inde på i sit indlæg omkring uddannelsen af psykiatere.
Ved hr. Kim Sejr noget om, hvorvidt der står et antal psykiatere på en række og gerne vil uddannes inden for det her område?
Man kan også, som sundhedsministeren var inde på, - jeg ved ikke, om det er det, hr. Kim Sejr mener - uddanne andre faggrupper. Jeg ved, at man eksempelvis ved et psykiatrisk hospital i Århus har prøvet at lave en ny uddannelse, en 1-årig-uddannelse, omkring tidligere brugere inden for psykiatrien.
Er det sådan noget, hr. Kim Sejr tænker på?
Hans Andersen (V), 2003-05-27:
Jeg er meget enig med hr. Kim Sejr i, at det er vigtigt at sende et signal, men det må også være et ærligt signal, vi skal sende.
At sende et signal om behandlingsgaranti, hvor det reelle alternativ ikke er til stede, synes jeg ikke om.
Det kan godt være, at hr. Kim Sejr er af en anden mening, men at sende et barn med psykiske problemer til en behandler i Tyskland, er det det tilbud, vi nu skal til at give, fordi vi skal have en behandlingsgaranti?
Det mener jeg ikke er vejen frem.
Jeg synes, vi skal fortsætte den kraftige indsats, vi har gjort i enighed herinde, og som nu begynder at vise resultater.
Det er den vej, vi skal.
Kim Sejr (RV), 2003-05-27:
Som jeg sagde i mit indlæg, mener jeg, at værdien ved at tilbyde en behandlingsgaranti er, at det er et politisk forpligtende signal, vi sender til de mange forældre, der har børn, der mangler et tilbud.
Vi har jo kunnet fastslå, at lige siden midten af 1990'erne er de følgegrupper, som Sundhedsstyrelsen har nedsat, kommet med anbefalinger og helt konkret sagt, hvor mange procent antallet af tilbud skulle stige pr. år for at holde trit med behovet, og vi har kunnet konstatere, at år efter år har behovet ikke kunnet indfries trods alle politiske løfter.
Hvis vi skal kunne holde hinanden fast på noget, hvis vi skal kunne holde regeringen fast på noget, synes jeg, det kunne være en god idé at sige til de folk, der har mærket problemerne på deres krop, at der går vi altså ind og vil arbejde for, vil garantere, at der sker noget på det område, og vil garantere, at deres børn kan få et tilbud.
Hans Andersen (V), 2003-05-27:
En kort bemærkning til hr. Kim Sejr.
Vi har så sent som i efteråret i satspuljeregi siddet og aftalt en fireårig plan for vores øgede indsats på dette område.
Så har vi en forespørgselsdebat i dag, og jeg synes, at det er rigtig godt, at vi kan få sat yderliggere fokus på det område, for en vigtig del af det er, at vi får debatteret med hinanden og får udvekslet holdninger.
Det fører så til det om en behandlingsgaranti.
Der er ikke indført nogen behandlingsgaranti.
Vi har et udvidet behandlingstilbud i Danmark.
Mit spørgsmål er: Hvad skulle det ændre, at vi indfører en behandlingsgaranti?
Er det vejen frem?