Charlotte Fischer (RV), 2006-05-05:
Vi vil gerne gøre noget for de mange danskere, der lider af paradentose, specielt de næsten 300.000 danskere, der lider af aggressiv paradentose, og derfor deler vi sådan set intentionerne bag de to beslutningsforslag, som er til debat i dag.
Men spørgsmålet er: Hvordan skal vi komme de mennesker til hjælp?
Den lette vej over plankeværket er jo at sige: Vi finder nogle penge og giver dem i tilskud til behandlingen, så de pågældende ikke skal betale så meget selv.
Men vi synes, den model er lidt for let.
Vi synes, den stryger på overfladen, og at tale om en modernisering af systemet, som Socialdemokraternes forslag gør, mener vi er næsten vildledende, for modernisering består jo i at se på strukturerne i hele systemet og se på, om man ikke kan lave dem bedre.
Det er ikke modernisering bare at hælde flere penge i et dårligt system.
Vi vil gerne være med til at hjælpe de folk, men det er afgørende for os, at der ikke bare bevidstløst hældes flere penge i et system, som vi grundlæggende mener er skidt, skævt og forældet.
Nu har jeg været valgt til Folketinget i lidt mere end 1 år, og jeg har ikke hørt nogen sundhedsordfører stå frem og sige, at det system, vi har i dag, er særlig fantastisk.
Men alligevel er det svært at få nogen til for alvor at tage fat på hele systemet med sygesikringstilskud og brugerbetaling.
Hvad er problemerne?
I dag er det største problem, at vi betaler mere til de raske end til de syge, når det gælder tandlægebehandling.
Vi brugte i 2005 mere end 1 mia. kr. til offentligt sygesikringstilskud til tandlægeydelser, men halvdelen heraf gik til kliniske undersøgelser og tandrensninger, og hvor klogt er det nu?
Kjeld Møller Pedersen skriver i sit store værk om sundhedspolitik, at man kan sætte spørgsmålstegn ved den sundhedsmæssige værdi af at anvende næsten en tredjedel af sygesikringstilskuddet til tandrensning.
Der er en kæmpestor debat, også i tandlægekredse, om, hvorvidt tandrensninger overhovedet har den værdi, som man tror de har.
I en svensk MTV-rapport er man i hvert fald nået frem til den konklusion, at der ikke er nogen dokumentation for værdien af al den forebyggelse og behandling af paradentose, og at det også handler om, at forskningen på området er utilstrækkelig.
Alt dette giver os anledning til at spørge, om der i dag er den rigtige balance mellem det, vi yder i tilskud til tandrensninger og to årlige tjek hos tandlægen, og hvad vi yder til behandling af de syge, og med det, man ved i dag, mener vi, at balancen er forkert.
Meget tyder på, at vi hellere skulle gøre noget ud af at hjælpe dem, der er alvorligt syge.
Folk med aggressiv paradentose er en sådan gruppe, men der kan også være andre grupper, der har behov for hjælp, og det var måske bedre at hjælpe dem end at betale bredt til f.eks. tandrensninger.
Det er i hvert fald en debat værd.
Et andet problem er det sociale problem.
Som det er i dag, kan man sige: Vis mig dine tænder, så skal jeg fortælle dig, hvor rig eller hvor fattig eller hvor højt eller hvor lavt uddannet du er.
Sådan er det stort set i Danmark, og det lever vi så med, men det må man da sige er meget mærkeligt i et land, der faktisk gør meget ud af lighed og velfærd.
Ministeren har erkendt problemet og skriver i et svar, at grupper med høj socioøkonomisk status har bedre tandstatus end dårligere stillede grupper.
Det lyder jo meget pænt, når det udtrykkes sådan, men det betyder bare, at han er enig i, at der er et stort socialt problem.
Tandlægernes nye landsforening har påvist den samme sammenhæng, så alle er enige om, at der er et massivt problem.
Vi har en hel masse ordninger, men de har åbenbart ikke været tilstrækkelige til at afbøde det problem, så vi synes, der er noget at dykke ned i her.
Kigger man over Sundet til Sverige, så ved vi, at når det gælder tænder, er uligheden der meget mindre.
Svenskerne har f.eks. flere bevarede tænder, og de har i langt højere grad erstattet mistede tænder med fastsiddende broer, end vi har her i Danmark.
Det hænger måske også sammen med, at de ikke har så meget brugerbetaling på tandpleje i Sverige, som vi har her i Danmark.
Vi synes, det giver anledning til at kigge alt det igennem.
I Danmark er brugerbetalingen f.eks. ikke indkomstafhængig.
Det kan man jo godt spørge sig selv om hvorfor, når nu vi er et land, der gør meget ud af det sociale.
Direktøren betaler nøjagtig det samme i tandlægeregning som kassedamen.
Det synes jeg er mærkeligt, og umiddelbart synes jeg ikke, det er rimeligt.
Velfærdskommissionen havde faktisk med i sit forslag, at man skulle have en indkomstafhængig brugerbetaling, men det hele druknede jo i den sædvanlige rygmarvsdiskussion om læger og brugerbetaling.
Så det blev aldrig til noget med at diskutere, om vi skal have en indkomstafhængig brugerbetaling.
Man risikerer at skulle betale 300 kr., for at ens læge kan søge om enkelttilskud til et lægemiddel, som man har brug for.
Alt sammen afslører bare for mig, at der er brug for at kigge meget mere omfattende på hele brugerbetalingssystemet, som jo hænger sammen med sygesikringstilskuddene, og på, hvor vi har sygesikringstilskud.
Vi synes, det hele skal op på bordet.
Lad os få en diskussion om det hele.
Det ved vi godt har svære vilkår i det her Folketing, og derfor har vi også lyttet til bl.a. Dansk Folkeparti, og jeg tror også, at andre partier vil være lige så åbne over for at sige: Lad os da i det mindste gå ind på tandlægeområdet og se på, om vi ikke kan lave en lidt bedre fordeling end den, der er i dag.
Når vi er lidt forsigtige med bare at sige, at vi skal have flere penge ind i området – hvis det bare er 50 mio. kr., så kunne vi måske finde dem – er det, fordi sundhedsvæsenet måske er det offentlige udgiftsområde, som bliver udsat for det største pres over de kommende år.
Læser man Velfærdskommissionens rapport, så siger den jo, at over de næste årtier får vi en ekstra udfordring på de offentlige udgifter på 48 mia. kr., og 32 mia. kr. af de 48 mia. kr. er på sundhedsområdet.
Det betyder, at presset på sundhedsudgifterne bliver enormt over de kommende år.
Med lad os gå ind og se på det.
En minimumsløsning er da at gå ind og se på tandlægeområdet, så vi omsider kan komme de her syge folk til hjælp.
Vi så også meget gerne, at man tog den sociale dimension med, så vi får en bedre social profil på hele det her område.