Lone Møller (S), 2006-02-10:
Da jeg ikke havde mulighed for at stille flere spørgsmål til fru Charlotte Antonsen, skal jeg starte med at sige, at Socialdemokratiet ingen intentioner har om, at vi nu skal til at brandskatte virksomhederne.
Jeg spurgte ganske enkelt om, hvordan Venstre forholdt sig til en model, som gik ud på, at det ligesom i princippet var forureneren, der betalte.
Det synes jeg i sig selv er et ganske godt princip, og der har vi jo bilsynet, hvor der er et system.
Så det var bestemt ikke noget med hverken brandskatning eller ej, men vi kan jo ikke nægte, at virksomheder i dag producerer folk til førtidspension og til sygdom.
Jeg synes, at der i regeringens redegørelse om fremtidens arbejdsmiljø er enkelte punkter, som er løfterige, men jeg synes også, at den giver grund til bekymringer.
For at starte med det gode er vi enige med regeringen og Arbejdsmiljørådet i deres anbefalinger af prioriteringerne.
Det er nogle af de store, alvorlige arbejdsmiljøproblemer.
Derudover er der også nogle fornuftige tilkendegivelser i redegørelsen.
Regeringen erkender, at et godt arbejdsmiljø er et særdeles vigtigt redskab i forbindelse med at have en tilpas stor arbejdsstyrke i de kommende år.
Det er jo meget godt, for det nytter ikke, at man bliver ved med at bede danskerne om at blive længere på arbejdsmarkedet, hvis man ikke samtidig sørger for, at det er muligt at skabe et ordentligt arbejdsmiljø.
Vi ser da også en række problemer i redegørelsen.
Det drejer sig for det første om arbejdsulykker.
Regeringen giver i sin redegørelse ikke udtryk for, at de anerkender, at 2005 har været et ualmindelig farligt år at arbejde i byggebranchen i.
De foreløbige tal siger, at hele 19 dødsulykker i 2005 er relateret til byggebranchen.
Hvis vi ser på perioden fra 2001 til 2004, var der mellem syv og ni dødsulykker, altså ser vi mere end en fordobling af de foregående års tendenser.
Betyder regeringens tavshed om de ulykker, at man er villig til at acceptere, at antallet af dødsulykker i byggebranchen er eksploderet?
24 pct. blev udsat for en arbejdsulykke i 2004, og det er folk, som kun har været ansat i ca. 1 år på den pågældende virksomhed.
Det er vel at mærke ikke kun nyansatte, det gælder, men også rutinerede folk, der skifter arbejde.
Det tyder jo i al almindelighed på, at virksomhederne bestemt ikke lever op til deres ansvar med hensyn til at introducere nyansatte, sådan at de kan udføre deres arbejde sikkert.
Her vil det være åbenlyst med et indgreb fra regeringens side, så vi kan sikre, at der sker en ordentlig introduktion af nye medarbejdere.
Alt i alt ser vi med meget stor bekymring på, at regeringen ikke sætter hårdere ind over for de mange dødsulykker.
Det er fuldstændig uacceptabelt, at folk dør og kommer alvorligt til skade på deres arbejdsplads.
Der mangler visioner vedrørende en forbedring af det psykiske arbejdsmiljø.
Det er ikke mere end et par måneder siden, at vi her i Folketingssalen diskuterede den manglende sammenhæng, der er mellem arbejdsliv og andre områder af livet.
Og situationen har altså ikke forandret sig markant siden.
Fakta er stadig, at det dårlige psykiske arbejdsmiljø udgør en stor udgift både for den enkelte og for samfundet.
Undersøgelser for alle sektorer peger på massive problemer med stress og det psykiske arbejdsmiljø.
Psykiatrifonden har opgjort, at hver femte danske allerede nu er så stresset, at det går ud over livskvaliteten.
I forbindelse med samfundsøkonomien er det allerede nævnt, at det koster det danske samfund op mod 10 mia. kr. om året.
Arbejdstilsynet har i dag nogle kompetencer til at gribe ind over for virksomheder, der har dårlige arbejdsforhold.
Men hidtil, og det er da bemærkelsesværdigt, er der aldrig givet en bøde for svigt af det psykiske arbejdsmiljø.
Det peger på, at der er nogle alvorlige problemer med de metoder, Arbejdstilsynet bruger ved screening og tilpasset syn.
Det påpeger Arbejdsmiljørådet også, og de anbefaler også, at metoderne skal udvikles.
Det er også utrolig vigtigt, at vi får sparket ekstra liv i virksomhedernes egenindsats.
Vi ved fra overvågning af arbejdsmiljøindsatsen, at næsten ingen virksomhed formår at få det psykiske arbejdsmiljø med ind i APV'en.
Det er et stort problem, for på den måde fastholder vi det psykiske arbejdsmiljø som en diffus størrelse, som der snakkes lidt løst om.
Det nytter simpelt hen ikke, at ministeren accepterer stress, mobning og manglende indflydelse på egen arbejdssituation som en del af hverdagen på danske arbejdspladser.
Sundhedsfremme er nævnt i redegørelsen, men på et meget løst grundlag.
Ministeren beskriver ingen initiativer for, hvordan vi kan udbrede det.
Ministeren nævnte i sin tale, at man nu også på arbejdsmiljøområdet havde tilsluttet sig regeringens sundhedspolitik.
Man må sige, at hvis man går ind og kigger på forebyggelsen i den, så er det ikke det mest epokegørende.
Det kan jo bekymre lidt.
Et andet eksempel, som er meget svært at røre ved i hvert fald i Danmark, er den passive rygning.
Det er jo virkelig noget, der kan få folk op på mærkerne.
Den er nævnt med ét ord i redegørelsen, men hvis vi mener noget med at sørge for at kigge på fremtidens arbejdsmiljø, så ligger der nu solid dokumentation for, hvor farlig passiv rygning er.
Derfor er vi nødt til også i arbejdsmiljøet at få det sat på en større dagsorden og få det anerkendt, og det ville jo være dejligt, hvis regeringen ville gå foran.
Endnu et betydeligt problem, som også bliver beskrevet meget lidt i redegørelsen, er, at flere undersøgelser har vist, at kvinder, der er ansat i den offentlige sektor, har et væsentligt højere sygefravær end mænd og en markant større risiko for at komme på førtidspension.
Og det er på tide, at ministeren anerkender, at når arbejdsmiljøet svigter på den måde, skaber det også et alvorligt ligestillingsproblem.
Det er selvfølgelig bekymrende, at kun 4 pct. af kvinderne er direktører.
Hvad nytter det med ligestillingen, hvis den offentlige sektor systematisk er med til at nedslide kvinderne, inden de nogen sinde bliver direktører?
Det største problem ved redegørelsen er, at der ikke er virkemidler.
Hele diskussionen om virkemidler er sendt til hjørnespark.
Man giver ingen beskrivelse af, hvordan man vil nå de mål, man har opstillet, og det er jo det, der egentlig er det mest interessante: Hvad er det for udspil, som regeringen har?
Jeg lyttede ligesom hr. Jørgen Arbo-Bæhr også meget efter at få nogle meldinger.
Arbejdsmiljørådet har allerede vist en række virkemidler i sit oplæg til en ny national handlingsplan.
Det samme gælder Arbejdstilsynet, Arbejdsmiljøinstituttet og Arbejdsskadestyrelsen i rapporten »Fremtidens arbejdsmiljø«.
De mange dygtige og kloge folk, der virkelig ved noget om det her, har altså tænkt og talt.
Jeg mener, at nu må det i første omgang være op til regeringen at komme på banen, men også op til vi andre politikere, hvis vi vil sikre et godt arbejdsmiljø i årene fremover.