runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Margrethe Vestager (RV), 2004-04-29:
Jeg tror, der er utrolig mange anledninger til, at et forløb kan tabes på gulvet, og fru Jette Bautrups eksempel kan være et af dem.
Men der kan også være andre eksempler, hvor den gravide mister tilliden til støttepersonen, fordi man oplever, at støttepersonen kun støtter et foster, som den gravide måske ikke rigtig har noget forhold til.
Derfor tror jeg, at man skal holde, hvad skal man sige, sit sind meget meget åbent over for den her gruppe, fordi misbrugere er i en så udsat og kompliceret, konfliktfyldt situation, også hvad angår hele det psykologiske forløb, at selv om jeg da godt kan have den nervøsitet, som fru Jette Bautrup lægger op til, og være i tvivl om, om det er det rigtige, så tror jeg, at man skal løbe risikoen for at komme dertil, hvor man kan få et barn født, som er uden et afhængighedsproblem og uden en hjerneskade eller andre skader, når det fødes.
For os at se
er det afgørende, at den gravide har tillid til støttepersonen, og at der er et tillidsforhold og et åbenhedsforhold mellem de to, og at den gravide har tillid til, at støttepersonen faktisk er der for hendes skyld, varetager hendes interesser, taler hendes sag, er villig til at sige til og fra i forbindelse med hendes behov og ønsker.
Det tror vi kan opnås på forskellig måde, både ved at den gravide selv vælger, og også ved at nogen, som har kontakt til hende i øvrigt, stiller sig til rådighed for hende.
Jeg vil tro, at gravide misbrugere er i mange forskellige situationer.
For nogle kan der godt være en familie, som har ressourcerne til det, andre har ikke noget netværk, som vil kunne varetage funktionen. Derfor tror jeg ikke, det så meget er, hvordan man finder folk, men at man finder et menneske, som er villig til at påtage sig opgaven.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2004-04-29:
Jeg vil gerne spørge fru Margrethe Vestager, om ikke fru Margrethe Vestager kunne blive lidt nervøs for, at det var en, som overinvolverede sig i misbrugerens dagligdag, sådan at man ikke tænkte så meget på fosteret, men mere på de behov, som den gravide misbruger nu har.
Vi er ganske enige i mange af de, kan man sige, synspunkter, som fru Margrethe Vestager har fremført for Det Radikale Venstre, dem er vi ganske enige i.
Men min betænkelighed går på, om det er sådan, at man ligesom kan komme til at tilsidesætte fosteret eller barnet i forhold til moderens behov. Det har man dog nogle eksempler på.
Jan Kristiansen (V), 2004-04-29:
Da Venstres ordfører ikke kan være til stede i dag, skal jeg fremføre følgende: Med forslaget lægger SF op til at etablere et obligatorisk tilbud om uvildige støttepersoner til gravide stofmisbrugere. Dette sker med henblik på at sikre en adækvat og relevant indsats for den gravide og for det ufødte barn.
Der skal ikke være nogen tvivl om, at det ligger Venstre meget på sinde at hjælpe de udsatte grupper, der har brug for hjælp.
Gravide stofmisbrugere er en særlig udsat gruppe, og derfor er vi for så vidt enige i intentionerne i SF's forslag.
Men det er samtidig Venstres indtryk, at der allerede i dag i serviceloven er indarbejdet muligheder for, at kommunen kan tilknytte støttepersoner.
Dermed ikke være sagt, at vi ikke kan gøre det bedre.
Der pågår allerede en række forsøg i kommuner og amter med støtte- og kontaktpersonsordningen, og som ministeren netop har redegjort for, er Videns- og Formidlingscentret for Socialt Udsatte i færd med at færdiggøre en rapport på netop dette område.
Vi mener derfor, at det vil være bedre at vente med at tage yderligere initiativer, til denne rapport foreligger.
I øvrigt skal støtte- og kontaktpersonsordningen revideres i næste samling, og på den baggrund kan Venstre ikke støtte forslaget.
Anne Baastrup (SF), 2004-04-29:
Det, vi kan erfare på nettet fra de folk, der beskæftiger sig med gravide stofmisbrugere,
er, at hver gang der rejses en debat om tvangsfjernelse af barnet eller tvangsabort, undlader de at gå til den praktiserende læge, og derfor vil jeg godt spørge fru Pia Kristensen: Ville fru Pia Kristensen selv gå til egen læge, hvis fru Pia Kristensen havde en sygdom, som hun vidste ville medføre en tvangsforanstaltning? Meningen med disse foranstaltninger er jo at udsætte et andet menneske for tvang, hvor der ikke er nogen mulighed for at slippe fri, men vores forslag går jo ud på at støtte disse mennesker, så de rent faktisk fastholdes i en stoffri periode i deres graviditet.
Fru Pia Kristensen burde vende spørgsmålet og se på, hvordan hun selv ville reagere, også set i lyset af, at vi kan se på nettet, at der simpelt hen er
langt, langt færre kvinder, der henvender sig, når debatten handler om tvangsbehandling af stofmisbrugere.
Anne Baastrup (SF), 2004-04-29:
Fru Pia Kristensen anerkender altså, at antallet af misbrugere, der henvender sig til praktiserende læge, sundhedsplejerske og andre, falder drastisk, hver gang debatten handler om tvang over for disse mennesker.
Mange af disse mennesker bor på gaden.
De har ikke nogen kontakt til praktiserende læge, de aner dårligt nok, at der findes sundhedsplejersker, og de tænker slet ikke på jordemoderen, før maven bliver så stor, at de ved, at nu skal de føde.
Det er den type mennesker, vi ønsker at hjælpe med vores forslag, så de kan komme i en situation, hvor de rent faktisk får den støtte, der betyder, at de kan føde et barn, der ikke er stofmisbruger fra fødslen.
Jeg er meget ked af, at fru Pia Kristensen, som jo ellers meget gerne vil hjælpe disse mennesker, ikke kan se, at det er en konflikt, som er fuldstændig uløselig.
Hvis vi bliver ved med at snakke om tvang over for disse mennesker, forsvinder de, og så vil vi se børn, som fødes med alvorlige abstinenser.
Pia Kristensen (DF), 2004-04-29:
Det er klart, at der skal også noget forebyggelse til,
der skal noget opsøgende arbejde til.
Vi har gudskelov også socialarbejdere og frivillige, der går rundt ude på gader og stræder og får fat i de gravide narkomaner.
Det er én ting.
og vi har altså den holdning, at der skal være tvang i behandlingen.
På en eller anden måde må der være tvang, fordi vi ser på det ufødte barns ret til at blive født sundt og rask.
Jeg kan egentlig ikke forstå, at SF ikke også synes, man skal gå ind og sikre, at et lille barn bliver født rask og uden skader.
Vi kan blive ved med at diskutere, om der skal være tvang eller ej, for vi er bare ikke enige med SF.
Margrethe Vestager (RV), 2004-04-29:
For Det Radikale Venstre ligger forslaget, som vi behandler i dag, i logisk forlængelse af Det Radikale Venstres forslag om udvidet fødselsforberedelse til misbrugere.
Der er meget gode erfaringer med at tilrettelægge en udvidet fødselsforberedelse, og der er givetvis behov for, at en gravid misbruger oplever at få menneskelig støtte over for de hvidkitlede, fordi der jo desværre ofte opleves et modsætningsforhold til de mennesker, der identificerer systemet.
Der er allerede under behandlingen i dag sagt mange både indlevede og gode ord om den situation, som en misbruger er i, og den situation, som hendes foster er i.
Det Radikale Venstre vil støtte forslaget, sådan som det er fremlagt her.
Vi kan ikke føje mere til de indlevede ord og håber, at vi kan etablere et sammenhængende forsøgsprogram i forbindelse
med satspuljeforhandlingerne.
Hvis socialministeren tog dette forslag og vores forslag om udvidet fødselsforberedelse og lavede et grundlag for en fælles forhandling, så tror jeg faktisk, vi kunne komme ganske langt med hensyn til at gøre en udvidet indsats både for misbrugere og i særdeleshed for deres børn for at sikre, at de bliver født i en helt anden situation, end den vi ser og hører rapporteret en gang imellem.
Vi tror også, det ville være overordentlig positivt, fordi det ville give mulighed for at afvise den forestilling om tvangens nødvendighed i forhold til at holde en positiv og motiverende kontakt for misbrugerne.
Det er ikke, fordi der er noget som helst godt at sige om det her område, men der er dog det entydige at sige om det, at så vidt erfaringerne rækker, så fører tvangen til, at de misbrugende trækker sig væk fra systemet, frem for at de holder kontakten med det til fordel for deres fostres overlevelses- og levechancer.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2004-04-29:
Jeg vil gerne spørge fru Margrethe Vestager, om fru Margrethe Vestager mener, at det skal være den gravide misbruger, der selv skal have lov at udpege den støtteperson, eller skal det være en, man kan finde frem til?
Det kan enten være via et projekt, som man allerede har, f.eks. Reden eller Familieambulatoriet eller på anden vis, hvor man kan være støttende.
Eller mener De Radikale, at det skal være en bekendt af misbrugeren eller et familiemedlem, der kan gå ind som støtteperson?
Pia Kristensen (DF), 2004-04-29:
Jeg er enig med fru Anne Baastrup i, at en støtte- eller kontaktperson er en fin ting, men vi mener blot, at det ikke kan stå alene. Vi ser gerne, at der sker en opstramning af loven, så den gravide får at vide: Hvis du vil have dit barn, skal du også behandle det ufødte barn anstændigt.
Det er meget højt prioriteret hos os, at det er det ufødte barns ret til at blive født sundt og frisk, og at moderen ikke må påføre sit bar store skader. På et eller andet tidspunkt kommer de gravide jo i kontakt med både læger og sundhedsplejersker, som selvfølgelig har indberetningspligt, og ad den vej kunne man jo sende narkomanen videre til behandling.
Vi ser jo også, at hvis en kvindelig narkoman bliver tvangsanbragt i et behandlingsforløb, får hun mulighed for at komme ud af sit stofmisbrug og får måske også mulighed for at kunne beholde sit barn efterfølgende.
Derfor går vi ind for, at der skal være tvang i behandlingssystemet, præcis som May Olofsson og John Halse siger.
Colette L. Brix (DF), 2004-04-30:
Forslaget går i det store og hele ud på at gennemføre servicejobordningen.
Da vi afskaffede servicejobordningen, var det jo, fordi det ikke var blevet den succes, som man forventede.
Det skal jo heller ikke være en løsning på arbejdsløsheden, at alle skal have et servicejob.
Jeg kan forstå, at forslagsstillerne var meget tilfredse med ordningen, der gav 3.600 servicejob og dermed skulle være en stor succes.
Forventningerne var, at der kom 10.000 i servicejob.
Er det så en succes?
Nej, det er det faktisk ikke.
Forslaget går ud på at skabe 10.000 servicejob med 110.000 kr. i tilskud i 17 år.
Forslagsstillerne mener, at kommunerne hermed forbedrer velfærdsservicen til den halve pris.
Så kan man jo tænke på, hvad der sker, hvis det skulle vinde indpas, for forslaget drejer sig jo om ansættelse i varige stillinger på ordinære løn- og ansættelsesvilkår.
Tænk, hvis nogen så fik den idé kun at ansætte folk i servicejob.
Vi må også huske på, at der ikke er andre til at betale for sådan en ordning end det private arbejdsmarked.
Lene Jensen (S), 2004-04-30:
Jo, det er lige præcis det, der står i forslaget, og meningen med det er altså, som det jo er sagt, ikke, at man, fordi man bliver 48 år, så skal tvinges til at tage imod tilskud.
Hvis man har nået en vis alder, og hvis man ikke kan komme ind på arbejdsmarkedet og få sig et ordinært job, men jo selvfølgelig gerne vil yde en indsats, for det vil de allerfleste mennesker, så er det, at man skal have en særlig håndsrækning for at få den samme mulighed som alle andre. Somme tider tænker jeg meget over det der med Venstre og de lige muligheder, og hvad det egentlig går ud på.
Det går i hvert fald ikke ud på at levere hjælpen der, hvor der er behov for den, og jeg tror som sagt, at for en 54-årig nedslidt rengøringsassistent er det en ret akademisk diskussion, at man sådan set bare skulle tage og vælge sig et job på det private arbejdsmarked, for i så fald skulle man vælge noget, der ikke er til rådighed.
Flemming Oppfeldt (V), 2004-04-30:
Vil den socialdemokratiske ordfører ikke bekræfte, at det netop er alderskriteriet, det at være ældre, i det her tilfælde defineret som det, at man er fyldt 48 år, dette at være den ældre del af arbejdsmarkedet, der er betingelsen for at kunne få et servicejob.
Er det ikke det, der står i
forslaget
Lene Jensen (S), 2004-04-30:
Jeg var faktisk lige ved at sige noget om hr. Lars Barfoed, da jeg startede, men jeg kan jo ikke tillade mig at tale på hans vegne; jeg tænkte nok, at det var noget, man havde glemt. Men det synes jeg faktisk er en rigtig god diskussion, for i Socialdemokratiet går vi jo ind for lige muligheder.
Det bliver jo ofte til, specielt når en af Venstres chefideologer - hvilket hr. Flemming Oppfeldt vel efterhånden må betegnes som - kaster sig ud i de store ideologiske diskussioner, at vi vil gøre alle ens, og at vi vil standardisere. Jeg synes sådan set bare, at man åbner muligheden for, at mennesker, der har et særligt problem, kan få en særlig hjælp; at man understreger, at hvis folk skal have lige muligheder, skal de jo netop behandles forskelligt.
Det kan godt være, at hr. Flemming Oppfeldt har opfattet det sådan, at man simpelt hen skal tvangsindlægges til at have et tilskud stoppet i halsen, i det øjeblik man er fyldt 48 år, men sådan er det ikke.
Det er en mulighed, man kan få i en moden alder - så kan man diskutere, om 48 år er en moden alder, men hvis man har været på arbejdsmarkedet og knoklet sin sjæl ud, siden man var 13 år, så er man ret moden, når man er 48 år.
Det er et tilbud, man kan få, og det kan være med til at give en den mulighed at få et fodfæste på arbejdsmarkedet, et fodfæste, som man måske ellers ikke ville få.
Flemming Oppfeldt (V), 2004-04-30:
Jeg skal bare spørge den socialdemokratiske ordfører sådan mere principielt: Hvordan ser Socialdemokratiet på at mærke forskellige befolkningsgrupper af og give dem hver deres støtteordning?
Er det sådan rent principielt noget bæredygtigt, eller er det noget midlertidigt?
Det skete jo også under den socialdemokratiske regering, men skal det være en del af vores almindelige politik, eller bør vi tilrettelægge vores almindelige politik mere individuelt over for de folk, der rent faktisk på cpr-nummeret har et problem?
Så skal jeg i øvrigt lige komme med den serviceoplysning, at hr. Lars Barfoed ikke kunne være til stede under denne debat, men støtter Venstres synspunkt.
Lene Jensen (S), 2004-04-30:
Vi kan tilslutte os de synspunkter, der
er i det, og som det også fremgår af beslutningsforslaget, var det faktisk den tidligere SR-regering, der gennemførte en ordning om servicejob, som man nu foreslår genindført.
Faktisk havde Socialdemokratiet så sent som i de seneste finanslovforhandlinger det her forslag med som et blandt mange forslag til at styrke beskæftigelsen, og der er i dag endnu større behov for at genindføre servicejobordningen, fordi ledigheden under den borgerlige regering som bekendt er steget markant.
Det er ikke mindst de modne medarbejdere, det er gået ud over, og vi ved, som beskæftigelsesministeren jo også påpegede, at har man først mistet sit arbejde, hvis man hører til i den lidt ældre ende på arbejdsmarkedet, har man
ekstra svært ved at komme tilbage og få fodfæste set i forhold til andre, der mister deres arbejde.
For den 54-årige nedslidte rengøringsassistent, der har været ledig i 4 år, tror jeg, at det er en ret akademisk diskussion, om ikke hun hellere vil have et ustøttet job i den private sektor.
Mange arbejdsløse kommer også til at gå ledige i så lang tid, at der er en overhængende risiko for, at de falder helt ud af dagpengesystemet og på den måde bliver overført til kontanthjælpssystemet.
Så er det altså noget bedre for den enkelte, at man kommer ind i et fast arbejdsforhold og på den måde bevarer sin tilknytning til arbejdsmarkedet.
Det her forslag vil have en effekt, en god effekt endda,
på flere felter, dels ved - det er helt oplagt - at folk kan få et godt og ordentligt og velreguleret arbejde
, dels ved, at det bliver muligt at styrke den offentlige service, uden at det behøver at betyde større udgifter for den enkelte kommune.
Det kan også være med til at forbedre arbejdsmiljøet
i den offentlige sektor, hvor tempoet mange steder er meget højt
Servicejobordningen kan også ses som et godt og varigt og værdigt alternativ til den aktivering, som foregår.
Der vil derfor være et langt større perspektiv i, at de her folk kan få et ordinært job i kommunen på helt almindelige løn- og arbejdsvilkår, så derfor synes vi som sagt, at det er et rigtig godt forslag.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2004-04-30:
Men hvor konsekvensen altså er, at man i 17 år vil være i et job, som kommunen eller amtet eller andre vil få et særligt tilskud til, og det kalder jeg altså et særligt job.
Ole Sohn (SF), 2004-04-30:
Jeg vil understrege, at der er tale om ordinære job, det var også tilfældet med den oprindelige ordning, og der er fuldt normale betingelser.
Ministeren må da være fuldt vidende om, at når staten forøger en kommunes bloktilskud, så er det da i princippet ligegyldigt, om vedkommende bliver ansat som folkeskolelærer, pædagog, rengøringsdame eller gartner.
Et kommunalt job er et kommunalt job.
Her er forskellen bare, at vi siger, at den eneste forudsætning for et servicejob i forhold til alle mulige andre job er, at man har været arbejdsløs i en periode, som gør, at man er inde i aktivperioden.
Det er sådan set den eneste forudsætning, der skal til.
Alle andre betingelser er fuldstændig ordinære og sammenlignelige med ethvert andet kommunalt job.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2004-04-30:
Jeg tror ikke, jeg har misforstået forslaget.
Jeg tror, det går ud på at videreføre eller genindføre den ordning, som blev afskaffet i 2002.
Og en af konsekvenserne i den ordning var jo, at hvis en 48-årig blev ansat i et servicejob, ja, så var den pågældende sikret et løntilskud på 110.000 kr. om året, altså i 17 år.
Det er vel den rigtige forståelse af det.
Sådanne ordninger synes vi er forkerte; vi synes ikke, at man skal lave særordninger på sådan et område; vi synes, at det er vigtigt, at alle grupper kommer ind som ordinær arbejdskraft, og at vi ikke putter mennesker i puljer.
Og 17 år med offentligt tilskud i et job synes vi altså er helt urimeligt.
Ole Sohn (SF), 2004-04-30:
Jeg er lidt ked af, at ministeren totalt har misforstået forslaget, der er nemlig ikke tale om at få lavet en særordning.
Der er faktisk tale om, at folk skal ansættes på fuldt ordinære betingelser, både hvad angår overenskomstmæssige forhold, arbejdsmæssige forhold, lønmæssige forhold osv. osv., så der er ikke tale om nogle særjob.
De går ind og er med til at højne velfærden og den offentlige service, og der er såmænd ikke stor forskel på, om staten giver bloktilskud til en kommune, for at en kommune kan ansætte en folkeskolelærer, eller om regeringen giver bloktilskud for, at man kan ansætte en medarbejder i servicejob.
Det eneste, vi siger, er, at vi gerne vil vise, hvordan man kan tage 110.000 kr. og sige til kommunen, at den får forøget bloktilskuddet med 110.000 kr., og til gengæld sparer vi tilsvarende på dagpengekontoen.
Det er en åben måde at lave en aktiv beskæftigelsespolitik på til forbedring af den offentlige service.
Folk er ikke bundet i 17 år; kommer der et opsving, jamen så kan de skifte til det private.
Men jeg vil gerne lige sige, at regeringen faktisk skal skaffe 50.000 job frem til 2010.
Og selv om vi, hvad jeg håber, hurtigst muligt kommer ned på det arbejdsløshedsniveau, som vi var på, før regeringen trådte til, vil der stadig væk være fantastisk mange over 50 år, som er ledige.
Ole Sohn (SF), 2004-04-30:
Jeg har et spørgsmål til bemærkningen om, at ordningen ikke var en succes, fordi den ikke var kørt ordentligt i gang, inden den blev annulleret.
Er det så en succes, jo flere man får ud på den måde?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2004-04-30:
Jeg synes, at en forudsætning for, at man skal pålægge nogen at udføre et stykke arbejde, er, at man kan bruge det til noget.
Summariske opgørelser på mænd og kvinder uden at tage hensyn til, hvilke job det er, hvilke funktioner det er, er jo meningsløse.
Derfor synes jeg, det er et vigtigt arbejde, DA og LO har haft, hvor man prøver at kortlægge årsagerne til lønforskelle mellem mænd og kvinder og bliver enige om, hvilke faktorer det er, der kan forklares, og hvor der til sidst bliver en rest, som ikke kan forklares.
Det er vigtigt, at parterne på arbejdsmarkedet og på de enkelte virksomheder arbejder med de spørgsmål; det vil bare ikke fremgå af den statistik, som der fremsættes forslag om her.
Colette L. Brix (DF), 2004-04-30:
Ja, det kan jeg sagtens.
Vi synes bestemt ikke, at den aktivering, hvor de bliver kastet ud i det ene efter det andet, er nogen særlig god idé.
Det har vi også udtrykt rigtig mange gange.
Vi må da have et frit arbejdsmarked, sådan at folk søger de stillinger, de selv skal bruge, som de selv skal være i.
Det må da være folk selv, der tager initiativet.
Hvis vi herindefra altid skal lave nogle kasser, som folk skal ned i, hvor vi gør dem til klienter på en eller anden måde, så synes vi altså i Dansk Folkeparti, at det er forkert.
Naser Khader (RV), 2004-04-30:
Det, det handler om i dag, er de der 6-7 pct., der er uforklarlige lønforskelle.
Meget af lønforskellen på mellem 10 og 20 pct. kan man forklare med mange af de ting, som ministeren nævnte i sin tale.
Der bliver talt om, at virksomhederne skal administrere endnu mere.
Ligestillingsministeren sagde i forrige uge, da vi havde en debat om hendes redegørelse, at der bliver for meget papirnusseri og for meget administrativt bøvl.
Har man regnet det ud?
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-04-30:
Jeg tror faktisk, det er sådan, at der er mange arbejdsgivere, der ville blive overraskede over, at der var lønforskelle kvinder og mænd imellem, altså de kvinder og mænd imellem på arbejdspladsen, som arbejdsgiverne har sat til at udføre det samme arbejde.
Jeg tror faktisk ikke, det er sådan, at arbejdsgiverne helt bevidst sidder og underbetaler kvinderne.
Derfor mener jeg, at det kan være en god øjenåbner. Selvfølgelig vil der være enkelte tilfælde ligesom med de 50 andre statistikker, arbejdsgiverne er tvunget, som ministeren kalder det, til at udføre, som ikke alle arbejdsgivere kan bruge.
Men eftersom enhver 10-årig dreng - eller pige for den sags skyld - ville kunne sætte sig ned ved computeren og kønsopdele lønstatistikken, så er det jo ikke, fordi det er det store bureaukrati, der bliver stablet på benene. For langt de fleste virksomheders vedkommende vil det jo være et spørgsmål om, at det for arbejdsgiveren simpelt hen er en øjenåbner, at man tænker: Ups, der er måske et misforhold her, som vi skal have rettet lidt op på.
Det er jo et spørgsmål om både for den ene og den anden part at få øjnene op for en struktur, som har været der i fem hundrede år, og som alle parter formodentlig har et ønske om at gøre op med, men som man skal være klar over eksisterer - derfor en kønsopdelt lønstatistik.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2004-04-30:
Det afgørende for mig er, om man kan bruge oplysningerne til noget.
Hvis man tager en virksomhed med 11 medarbejdere, hvor tre kører rundt og laver servicearbejde, en sidder på kontoret, og en sidder et andet sted, hvad siger en statistik så på de områder?
Ingenting.
En forudsætning for, at jeg vil være med til at pålægge virksomhederne noget, skal da som minimum være, at man kan få noget ud af det.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-04-30:
Nu er tvang, synes jeg, et lidt stort ord at bruge i denne her sammenhæng, for det er fuldstændig rigtigt, som
beskæftigelsesministeren siger, at her er der jo ikke tale om et instrument, som fuldstændig vil udligne lønforskellene mellem kvinder og mænd
Der er nemlig tale om - hvad skal man sige - et relativt blidt indgreb, nemlig det, at man skal dele kolonnerne i excelarket i henholdsvis kvinder og mænd.
Det kan godt være, ministeren synes, det er tvang, og at det er noget forfærdelig noget at få proppet ned over hovedet.
Jeg synes nu nok, det er en lillebitte ting, som for arbejdsgiverne selv måske kan være en øjenåbner, men også for lønmodtagerne kan være en måde at få et indblik i, hvordan tingene udvikler sig på arbejdspladsen.
Så er det ikke lidt store ord at tage i sin mund, at der er tale om tvang?