runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Skaarup (DF), 2001-01-31:
Jeg kan så forstå, at mulighederne for at følge op på spørgsmål fra medspørgere bliver noget indskrænket her i dag, men det skal ikke afholde mig fra at komme ind på det spørgsmål, som jeg har stillet.
Det handler om Østudvidelsen, og det er til statsministeren.
Det handler om den tidligere forbundskansler i Tyskland, Helmut Schmidt, som af mange socialdemokrater bliver betragtet som lidt af en førerperson i en position, hvor mange personer har set op til Helmut Schmidt fra dansk side, specielt inden for Socialdemokratiet.
Han har i Jyllands-Posten torsdag den 25. januar udtalt sig om Østudvidelsen og det på en måde, som afviger meget fra det, som socialdemokrater her i landet mener.
Han siger bl.a.: »Hvis vi skal bringe de tre ansøgerlande op på vores økonomiske niveau, kræver det mange flere penge, end vi overhovedet har.
Derfor er det latterligt at tale om at ville udvide EU med endnu flere lande.«
Her tænker han så på Polen, Tjekkiet og Ungarn, som for nylig er blevet medlem af NATO.
Alene de tre lande, som er nogle af de mest veludviklede i Østeuropa, mener Helmut Schmidt det er et problem at optage, for det vil medføre store økonomiske omkostninger for bl.a. os her i Danmark.
Der vil jeg så godt høre statsministerens opfattelse af det; om statsministeren er enig i, at det er et problem, og at det medfører meget store økonomiske omkostninger bl.a. for Danmark.
Skriftlig begrundelse:
Der henvises til Morgenavisen Jyllands-Posten den 25. januar 2001, hvor Helmut Schmidt er citeret for følgende: »Hvis vi tager de mest oplagte kandidater - Polen, Tjekkiet og Ungarn - står vi med tre lande, der tilsammen har over 60 mio. indbyggere.
De er i dag nået til et økonomisk niveau svarende
til det, Østtyskland lå på i 1990, og husk på, at de var bare 16 mio. - altså en fjerdedel
Effekten har været begrænset.
Det kan man forvisse sig om ved at tage dertil.
Hvis vi skal bringe de tre ansøgerlande op på vores økonomiske niveau, kræver det mange flere penge, end vi overhovedet har.
Derfor er det latterligt at tale om at ville udvide EU med endnu flere lande.
Borgerne i de nye lande bliver skuffede, og folk i Tyskland og Danmark, som er med til at betale for det, bliver skuffede over, at effekten er så lille.«
Jens Rohde (V), 2001-01-31:
Jeg må sige, at det er en fantastisk evne til at manipulere og fordreje ordene, som statsministeren udviser her.
Fru Pernille Blach Hansen står og læser ordet udbud op, fra en artikel; det drejer sig om udbudspligt.
Jeg vil gerne spørge statsministeren: Hvor kan statsministeren finde ét eneste ord om, at Venstre går ind for tvangsudlicitering?
Jeg vil gerne sige til statsministeren, at der er forskel på tvangsudlicitering og at gå ud og spørge til pris.
Det er ikke noget ideologisk felttog, det er sund fornuft at gå ud og spørge til pris og kvalitet på en vare, som man køber.
Vi har en meget pragmatisk tilgang til, om det så skal være en offentlig eller en privat virksomhed, der løser det - alt efter, hvor man får det bedste tilbud.
Det har vi ikke noget religiøst eller ideologisk forhold til.
Det er meget pragmatisk.
Men vi synes, det er fornuftigt at spørge til pris.
Og der er ret stor forskel på at tale om udbudspligt og tvangsudlicitering.
Hvor finder statsministeren Venstres forslag om tvangsudlicitering?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-01-31:
Det er jo sådan, at vi hele tiden har sagt, at udlicitering skal bruges med omtanke, det skal ikke bruges til alting, det skal bruges med omtanke, det kan anvendes med fornuft, velforberedt på nogle områder, og vi vil selvfølgelig ikke afskrive det, heller ikke i fremtiden så lidt som i fortiden.
Men det massive, ideologiske felttog, Venstre her er ude i, er jo en helt anden sag.
Det kan jeg jo se, fordi man finder, at alt, hvad der er privat pr. definition er bedre end det offentlige, så man vil have fjernet en række offentlige opgaver og bragt dem over i den private sektor.
Vi har det mål, at vi skal bruge udliciteringen som et fornuftigt, velovervejet redskab i nogle situationer for at finde ud af at gøre tingene bedre, men vi ved også med os selv, at der er mange, mange andre veje til at opnå en bedre kvalitet.
Det er ét blandt en mangfoldighed af instrumenter, herunder bedre samarbejde, værdibaseret ledelse, bedre uddannelse osv. Desværre kan jeg bekræfte fru Pernille Blach Hansens fremstilling.
Der var en tid, hvor Venstre, jeg tror, det var hr. Anders Fogh Rasmussen, foreslog, at der skulle ske tvangsudliciteringer i kommunerne, hvis der var tale om en opgave over et vist beløb.
Det blev så ikke imødekommet af forskellige taktiske grunde.
Nu er der så B 49, som fru Pernille Blach Hansen korrekt refererede til, der handler om tvangsudlicitering, og som reelt vil fratage kommunerne en del af deres selvstyre og lægge et massivt pres på kommunerne.
Jeg synes, at jeg må sige for min part, at det at forestille sig et ekspertråd i København, der skal tage stilling, er jo ikke en tanke, som vi deler.
Det kan heller ikke være en tanke, som kommunerne rundt om i landet deler.
Det er den enkelte kommune, man skal sørge for har ansvaret for, at kvaliteten er i orden.
Hans Christian Schmidt (V), 2001-01-31:
Jeg vil da gerne sige tak for svarene fra statsministeren.
Jeg vil også gerne sige, at jeg er helt enig i, at kommunerne er meget optaget af, hvor godt deres borgere har det.
Efter de snart 20 år, jeg nu har siddet i Vojens Byråd, kan jeg bekræfte, at det netop er det, de koncentrerer sig meget om.
Men jeg er så nødt til at sige her, hvad forskellen på udbud og udlicitering er.
Udbud foregår der jo en del af, udlicitering foregår der også en del af.
Udbud er, når man spørger om en pris, og jeg har svært ved at høre nogen folk sige, at det er urimeligt, at man spørger om en pris.
Faktisk er det helt anvendt i den almindelige husholdning i Danmark.
Så udbud er altså at spørge om en pris, men udlicitering er, når opgaven gives enten til nogle uden for kommunen eller til nogle, der har et selskab selv inden for kommunen.
Det synes jeg sådan set er rart vi i dag fik slået fast.
Pernille Blach Hansen (S), 2001-01-31:
I 1997 blev Venstre og De Konservative oprindelig enige med hinanden om, at de ville lave et forslag om at pålægge kommuner og amter at udbyde alle opgaver på over 500.000 kr. Det blev underkendt i Venstres daværende folketingsgruppe.
Hr. Anders Fogh Rasmussen, som gik ind for det her forslag, blev faktisk underkendt.
Nu er der så kommet et nyt forslag i en lidt mere moderat udgave, nemlig det beslutningsforslag, vi har henvist til flere gange i dag, der hedder B 49.
Men vil statsministeren ikke bekræfte, at der her reelt, selv om man kalder det et udbud, vil blive tale om en tvangsudlicitering, fordi der vil komme et så massivt pres på alle amter og kommuner, at de reelt vil blive tvunget til at udlicitere utrolig mange offentlige opgaver
, hvis et enkelt privat firma finder, at det kan give et godt tilbud.
Så kan det vel undre, og mon ikke også det undrer statsministeren, at Venstre kan gå ind for, at et ekspertråd i København skal sidde og vurdere, om fru Jensen på et
plejehjem i Jylland får den bedste service ved, at det er et offentligt plejehjem eller et privat plejehjem.
Mon ikke de lokale politikere også fra et parti, der jo normalt hylder decentralisering, er de bedste til at træffe den slags beslutninger til gavn for borgerne og til gavn for de ansatte?
Jens Rohde (V), 2001-01-31:
Det er jo fantastisk, at statsministeren egentlig står her i dag og siger, at det er ufornuftigt at spørge om pris.
Det, jeg synes, jeg hører statsministeren sige, er reelt, at det ikke er fair over for nogen, at man spørger om pris og kvalitet på den vare, som man får.
Det er jo et interessant synspunkt, navnlig når man tager regeringens egen store kasinoøkonomi i betragtning. Men jeg savner altså stadig væk et svar fra statsministeren på en definition af, hvad udbud er og udlicitering er.
Kan statsministeren ikke give os den her i dag?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-01-31:
Må jeg sige til den første spørger, som igen vendte tilbage til spørgsmålet om tvang: Jeg synes, fru Ulla Tørnæs, som jo er politisk ordfører for spørgerens parti, udmærket i referencen den 27. december har bekræftet, at man i praksis ønsker at tvinge kommunerne.
Vi kan bruge mange forskellige ord, men det bliver jo realiteten, og det forslag, som blev fremsat af bl.a. Venstre sidste år, bekræfter det jo i realiteten også.
Hvis hver eneste kommune skal have en big brother, der hænger omkring halsen på enhver kommunalbestyrelse, for i disse beslutninger skal der så pålægges en ret til at byde, så bliver det jo tvang.
Lad os se det i øjnene.
Hvis Venstre fortsat vil hente 26 mia. kr. ved udlicitering, så bliver det jo tvang.
Man kan kalde det meget; man kan sætte ølse for og ølse bag
, men realiteten bliver den samme: utryghed og desværre også en lang række fejlbeslutninger, som vi i de her dage og uger ser en masse eksempler på. Fru Pernille Blach Hansen, synes jeg, har dokumenteret tvangen, og fru Pernille Blach Hansens spørgsmål kan jeg svare bekræftende på: Ja, jeg opfatter fru Ulla Tørnæs' tilkendegivelser som reel tvang, og ja, jeg opfatter, at V's og K's forslag i virkeligheden vil være et massivt pres på kommunerne, og dermed også et spørgsmål om kommunernes selvstændighed og muligheder for at påtage sig deres ansvar for, at tingene ledes så godt som overhovedet muligt. Hr. Hans Christian Schmidts optagethed af den mere politiske retorik er næsten ..., ja, jeg synes, kommunerne fortjener bedre, borgerne fortjener bedre, må jeg sige til hr. Hans Christian Schmidt.
Det, det drejer sig om, er: Hvordan får vi en bedre service i den offentlige sektor, hvordan får vi et bedre samarbejde, hvordan får vi et bedre samspil, så borgerne får en bedre service, og så de ansatte i den offentlige sektor kan fungere bedre?
Det er det, det drejer sig om.
Hans Christian Schmidt (V), 2001-01-31:
Jeg var sådan set meget glad for fru Pernille Blach Hansens citat af noget, Venstres politiske ordfører kom med, for så fik vi slået fast fra fru Pernille Blach Hansen selv, at vi taler om udbud.
Jeg vil sådan set godt rose Socialdemokratiet for, at det er en enestående dag i dag.
Nu hører vi den socialdemokratiske politiske ordfører selv citere, at det er udbud, vi taler om.
Jeg synes næsten, jeg hørte det i svaret, for der blev sagt, at det ikke kan ske anderledes end ved en tvangsudlicitering, altså et socialdemokratisk synspunkt.
Kan ministeren bekræfte, at vi taler om udbud, ikke udlicitering?
Christian Mejdahl (V), 2001-01-31:
Som det fremgår af et offentligt bilag, nr. 401, i Fødevareudvalget, er det en kendsgerning, at mange EU-lande i betydeligt omfang giver nationale støtteordninger til BSE-foranstaltningerne.
Kan ministeren give en begrundelse for, at Europa-Kommissionen ikke havde skabt sig et overblik over situationen til forelæggelse på det rådsmøde, der blev afviklet i denne her uge?
Jens Rohde (V), 2001-01-31:
Spørgsmålet er meget enkelt.
Har Socialdemokratiet i den tid, hvor De Radikale har siddet i regering med Socialdemokratiet, foreslået nedskæringer i ulandsbistanden?
Kort: Ja eller nej?
Marianne Jelved (RV), 2001-01-31:
Jeg ved snart ikke, om man kan tilføje mere til det her spørgsmål.
Jeg vil gerne understrege, at ulandsbistanden er på 1 pct. af BNI, det står i regeringsgrundlaget, og Mifrestarammen er under indfasning til ½ pct. af BNI.
Jeg har ikke på Nyborg Strand-stævnet sagt, at Socialdemokratiet har stillet forslag om at spare 1½ mia. kr.
Mere er der ikke at tilføje nu.
Ole Vagn Christensen (S), 2001-01-31:
Det er selvfølgelig en ubehagelig ting at skulle skabe bæredygtighed og struktur omkring fiskerierhvervet, men jeg vil godt spørge ministeren, om ikke det er rigtigt forstået, at man har nedsat en arbejdsgruppe, netop for at faget og ministeriet kan prøve på at finde de bedst mulige løsninger, og at der ikke er tale om, at det er noget, som man ønsker trækker ud, men som faktisk er færdigt, næsten før man går i gang med at lave stoppet, således at der til den tid kan ligge nogle fornuftige planer for fiskeriet.
Christian H. Hansen (DF), 2001-01-31:
Jeg takker da for svaret.
Men hvad er så grunden til, at man fortrinsvis lytter til de biologer, som påstår, at der ingen torsk er, og så ser man fuldstændig bort fra en række undersøgelser, der viser, at der er masser af torsk, men som følge af den globale opvarmning er torsken svømmet længere mod nord?
Hvorfor ser man sådan nogle oplysninger fuldstændig tilsidesat?
Ritt Bjerregaard (S), 2001-01-31:
Nu taler vi jo altså i første omgang om en nedsættelse og en meget alvorlig nedsættelse af torskekvoterne, men samtidig med at den beslutning blev truffet på rådsmødet i december måned, blev der også truffet beslutning om, at der skal laves en genopretningsplan.
Det er selvfølgelig det, der er mest interessant, for vi har brug for, at vi får mere torsk i de farvande, hvor også de danske fiskere fanger.
Jeg synes ikke, man kan sige, at det her var pludseligt, eller at det var spontant.
Det var et led i de drøftelser, der er foregået for simpelt hen at få etableret en sådan genopretningsplan, og det er blevet forhandlet gennem flere dage.
Der har været flere planer på bordet, og erhvervet har i øvrigt haft mulighed for også at følge de forhandlinger, der
er foregået på det her område
Det er da klart, at det er ubehageligt.
Jeg vil sige til hr. Christian H. Hansen, at jeg synes, at det, der har været meget ubehageligt i det her forløb, det har jo været, at biologerne året før havde nogle vurderinger, der var temmelig mere optimistiske end dem, der er kommet frem her i år, og det sætter selvfølgelig fiskerne i en meget vanskelig situation, fordi det er for store svingninger inden for et meget kort tidsrum.
Det synes jeg i allerhøjeste grad at der er brug for at drøfte og også at prøve at se, om vi ikke kan finde nogle ordninger, der på længere sigt betyder, at fiskerne ikke skal komme ud for så store svingninger.
Men i den aktuelle situation er der selvfølgelig ikke andet at gøre end at prøve at indrette sig på en sådan måde, at vi får genoprettet torskebestanden.
Christian H. Hansen (DF), 2001-01-31:
Der nu er truffet sådan nogle beslutninger her, og de fiskere, der faktisk er berørt af det, udtaler, at der slet ikke belæg for de ting, der her foregår.
Hvordan har ministeren det, når hun kan konstatere, at fiskerne faktisk siger, at de biologer, der har truffet de her beslutninger, er fuldstændig ude af trit med, hvad der foregår i selve havet?
Det her er et spørgsmål om, at torsken stadig væk er der, men at den simpelt hen er vandret.
Svend Heiselberg (V), 2001-01-31:
Jeg vil gerne, om ministeren vil forklare, hvad det er for fiskeri, der kan drives inden for det fredningsområde.
Ministeren ved jo udmærket, i hvert fald burde ministeren vide, at der faktisk intet fiskeri kan drives inden for det område, der nu bliver fredet.
Jo, der kan drives fiskeri efter makrel, brisling, tobis, men det er på et tidspunkt, hvor der f.eks. ingen tobis er.
for fiskeri
Ministeren burde da i det mindste vide, at det ikke kan lade sig gøre.
Når man så pludselig spontant nu kommer og freder et så stort område, som det her er tilfældet ud for den danske kyst, og det, man har lavet, jo er fuldstændig ugennemtænkt, så har jeg også spurgt ministeren, om der ikke er mulighed for, at Ministerrådet kan omstøde den beslutning, den nødprocedure, som man kalder det, som Kommissionen har iværksat inden for 10 dage.
Jeg vil anbefale ministeren, at ministeren går til sine ministerkolleger i EU og får omstødt den beslutning, der er truffet.
Det burde ministeren vel også kunne svare på som tidligere kommissær.
Ritt Bjerregaard (S), 2001-01-31:
Det er klart, at reduktionen af fangstmulighederne særlig for torsk, som blev besluttet, som spørgeren også rigtigt nævner det i december sidste år, vil medføre en indtægtsnedgang for fiskerne i 2001 i forhold til sidste år.
Umiddelbart er der ikke grund til at tro, at det midlertidige stop for torskefiskeri i de 10 uger vil føre til en yderligere generel indtægtsnedgang.
Størrelsen af de økonomiske konsekvenser, og hvilke fartøjer der især rammes, afhænger bl.a. af fiskernes mulighed for at omlægge fiskeriet til andre arter eller områder og for den sags skyld også af udviklingen i priserne for fisk.
For at afklare disse spørgsmål har ministeriet nedsat en hurtigtarbejdende arbejdsgruppe med deltagelse fra ministeriet selv og selvfølgelig fra erhvervet.
Arbejdsgruppen skal inden udgangen af februar måned afgive en redegørelse for de økonomiske konsekvenser af reduktionen af torskekvoterne i 2001 og også af den periodelukning på 10 uger, der gennemføres i Nordsøen fra den 15. februar 2001.
Det er regeringens opfattelse, at der ikke generelt bør gives økonomisk kompensation ved udsving i en enhvervssektors indtægtsgrundlag.
Det bør imidlertid altid overvejes, hvilke initiativer som eventuelt er nødvendige til at fremme strukturtilpasningen og omstillingen i erhvervet.
Svend Heiselberg (V), 2001-01-31:
Jeg går ud fra, at når ministeren ikke svarer på, om Kommissionen vil overveje at stoppe den panikhandling, som Kommissionen har iværksat med sin nødprocedure, er det nok, fordi ministeren og Ministerrådet overvejer at stoppe det.
Det er jo helt urimeligt, at ministeren kommer her og siger, at man har diskuteret det i flere dage.
Jamen det er 10-12 dage siden, at man har besluttet, at alt fiskeri langs Vestkysten i 2½ måned skal stoppe 200 km ud fra kysten.
Har ministeren da slet, slet ingen forståelse for, hvad der rører sig uden for Christiansborg?
Man kan endda blive i tvivl om, hvorvidt ministeren har det inden for.
n uden forvarsel har Europa-Kommissionen anvendt en nødprocedure og gennemført en genopretningsplan langs hele den danske Vestkyst og ca. 200 km ud i havet foreløbig gældende fra den 15. februar til maj.
Jeg vil gerne spørge ministeren, om ministeren har en nødprocedure klar over for de mange fiskere, der i den forbindelse må stoppe deres fiskeri i 2½ måned med de økonomiske problemer, det giver for fiskerne, følgeindustrierne og for fiskerikommunerne, der jo netop har overtaget statshavnene langs Vestkysten.
Vil ministeren anbefale Ministerrådet at stoppe denne panikhandling, som Kommissionen er kommet frem med?
Pia Gjellerup (S), 2001-01-31:
Det, rapporten handler om, er, hvordan vi sikrer, at den offentlige sektor følger en udvikling velfærdsmæssigt som samfundsmæssigt i øvrigt.
Det bruger vi en vækst i den offentlige sektor til, men da den offentlige sektors vækst skal holdes på et forholdsvis beskedent niveau i de kommende 10 år, har vi brug for, at de gevinster, der kommer af, at man f.eks. kan tilrettelægge arbejdet bedre, bliver anvendt i den offentlige sektor til, at man får en bedre kvalitet for de ressourcer, man sætter ind, og det gælder jo både økonomisk og mandskabsmæssigt.
Men man kan ikke sætte kroner på, hvad det så er, kvaliteten i den offentlige sektor er værd.
Så skulle vi ud og spørge patienterne, hvad de ville betale for en mindre smertefuld operation i forhold til en mere smertefuld operation.
Se, det er noget, man godt kunne gøre i et privat hospitalsvæsen, men det gør vi faktisk ikke i et offentligt hospitalsvæsen.
Der vil vi gerne sikre, at patienterne bliver behandlet så lidt smertefuldt som muligt, og derfor er det ret væsentligt, hvad en gevinst bruges til, en gevinst, som vel at mærke ikke er penge, men en gevinst, som kommer af, at man kan gøre ting hurtigere og derved gøre flere ting for de samme ressourcer og måske i en række sammenhænge i øvrigt gøre dem kvalitetsmæssigt bedre.
Derfor er spørgsmålet ganske afgørende: Mere kvalitet eller besparelser?
Besparelserne skal man så finde i kroner.
Det er ikke regeringens politik på velfærdsområdet.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-01-31:
Hvorfor snakker ministeren udenom og begynder at tale om, hvad man kan bruge denne her gevinst i form af effektivitet, udlicitering og markedsordninger til?
Det er jo ikke det, spørgsmålet handler om.
Spørgsmålet handler om, hvorvidt ministeren kan bekræfte, at denne gevinst er i størrelsen 40-41 mia. kr. Nationaløkonomer siger, at det er i den størrelse på baggrund
af det, regeringen har lagt frem
Kan vi ikke få en bekræftelse af, hvor stort tallet er i milliarder kroner, og ikke hvad regeringen vil bruge det til?
Men hvor stor er gevinsten ifølge regeringens egen rapport?
Pia Gjellerup (S), 2001-01-31:
Ja, de 1,2 pct. troede jeg såmænd, at de herrer spørgere havde fået en fært af, hvordan fremkommer.
Det er afstanden mellem det, der er den forudsatte vækst i det offentlige forbrug, og den forudsatte vækst i det private forbrug.
Det er der såmænd ikke nogen hemmeligheder i.
Det troede jeg ikke jeg havde behøvet at bruge min sparsomme tid på at svare på.
Men alligevel skulle vi bruge den på at stille spørgsmålet seks gange i to omgange og så få svaret.
Når man meget gerne fra spørgernes side vil have gjort de 1,2 pct. til kroner, ja, så kan vi godt sige, at afstanden mellem udviklingen i det offentlige forbrug og det private forbrug kan man godt opgøre i kroner.
Men derfra og så til, at det er noget, man kan veksle til at bruge til besparelser, er det modsatte af det, regeringen vil.
Vi vil gerne bruge det, vi opnår som effektivitetsgevinster, til at udvikle den offentlige sektors ydelser, så der dels kan være flere af dem inden for de samme ressourcer, dels at der kan være en højere kvalitet af dem.
Jeg husker meget præcist, hvad jeg citerede hr. Hans Christian Schmidt for i hans første spørgsmål, og det var, at man godt kan sætte penge på og opgøre i kroner og øre, hvad oplevelser og forventninger er værd.
Det er en meget særegen opfattelse, hr. Hans Christian Schmidt har.
Hvordan, skulle man så spørge, vil hr. Hans Christian Schmidt så opgøre den kvalitetsudvikling, at flere mennesker får mindre smertefulde operationer?
Ja, vi kan godt opgøre, hvor mange færre læger eller færre sygeplejersker, der skal til, men det, at man faktisk får en højere kvalitet for de pågældende penge, kan man ikke opgøre i den offentlige sektor.
Det er muligt, at der er nogle, der meget gerne ville prøve at kvantificere det og gøre det op i kroner og øre, men det vil i hvert fald ikke på nogen måde være sagligt.
Når Venstre meget gerne vil det, er det, fordi Venstre har brug for at tage 26 mia. kr. ud af den offentlige sektor.
Det har regeringen ikke.
Vi vil bruge gevinsterne inden for den offentlige sektor til forbedring af ydelserne, til mere kvalitet for pengene.
Hans Christian Schmidt (V), 2001-01-31:
Jeg vil bare sige, at jeg ikke citerede nogen økonom.
Jeg gengav, hvad finansministeren har udtalt i lørdags i Berlingske Tidende.
Jeg forstår, at dér står: »Men jeg må medgive, at det åbenbart kan misforstås, for man kan ikke opgøre oplevelsen af kvalitet i den offentlige service.«
Det er jeg sådan set lidt ked af, at man ikke kan.
Men jeg vil gerne spørge om 1,2 pct.: Hvordan kan man regne ud, at det er 1,2 pct., hvis ikke man kender nogen tal?
Det er da tankevækkende, hvordan man kommer frem til 1,2 pct.
uden at bruge andre tal end 1,2 pct. og så en oplevelse. Man må da altså på en eller anden måde komme frem til, hvordan 1,2 pct. skal forstås.
Eller er 1,2 pct. om året forkert skrevet i rapporten? Jeg forstår det i hvert fald ikke, og jeg vil gerne have, at vi får et bud på, hvad det så er, vi taler om, for uanset om det er oplevelse eller ej, er det jo noget, som kan opgøres; 1,2 pct. må kunne opgøres.
Jens Rohde (V), 2001-01-31:
For det første vil jeg gerne bede ministeren bekræfte, at der er tale om, at man opererer med en gevinst på 1,2 pct. i den her rapport.
For det andet vil jeg gerne igen vide, hvordan man er nået frem til de 1,2 pct., hvis ministeren ikke kan kvantificere det, ikke kan sætte penge på, ikke mener, at der er nogen tal, der kan bruges i denne her sammenhæng.
Hvordan kan man så finde frem til 1,2 pct.?
Er det bare sådan taget ud af den blå luft?
Hvis ministeren skulle give et skøn, og ministeren mener, at de 41 mia. kr. er forkert, hvad er ministerens skøn så, at det her kan opgøres til i kroner og øre?