runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bent Bøgsted (DF), 2006-11-10:
Forebyggelsesfonden skal, som det fremgår af navnet, forebygge nedslidende rutiner og arbejdsgange, sikre bedre genoptræning og rehabilitering og støtte initiativer, der skal modvirke dårlige livsvaner som rygning, alkohol og fedme.
Det skal ses som et modtræk til rutiner og arbejdsgange, der er blevet brugt igennem rigtig mange år, uden at de er ændret i takt med udviklingen på arbejdsmarkedet.
Derfor er der behov for nytænkning og udvikling, der sikrer mod fysisk og psykisk nedslidning og dermed mindsker behovet for at gøre brug af genoptræning og rehabilitering.
Men indtil forebyggelsen slår igennem, er disse projekter, som hører under forebyggelsesfonden, et vigtigt instrument.
Ligeledes vil vi komme til at se en indsats mod rygning, alkohol og fedme, der vil få sin virkning på arbejdsmarkedet til gavn for øget sundhed i befolkningen som helhed, slå igennem.
Der bliver så spurgt, hvad ministeren vil gøre for at sikre, at midlerne bliver brugt effektivt til forebyggelse, og det synes jeg egentlig er enkelt.
Beskæftigelsesministeren skal såmænd blot sikre sig, at de, der skal arbejde med det til daglig, lever op til det indhold i forebyggelsesfonden, som partierne bag forliget er blevet enige om.
Men vi skal være klar over, at hvis den enkelte arbejder eller arbejdsgiver ikke er interesseret i og villig til at efterleve de initiativer, der bliver sat i gang, vil virkningen blive forringet.
Derfor er det vigtigt, at alle trækker på samme hammel for at få en maksimal effekt.
Ministeren kan ikke gøre det alene.
Så skal vi altså også lige være klar over, at uanset hvor stor indsatsen bliver vedrørende forebyggelse mod nedslidning, uanset hvor meget vi gør her fra Folketingets side, uanset hvor meget parterne gør ude på arbejdsmarkedet, kan man aldrig nogen sinde fjerne nedslidning et hundrede procent.
Det vil aldrig nogen sinde kunne ske, medmindre folk lader være med at arbejde.
Der er så mange faktorer, der spiller ind som baggrund for, hvorfor man får en nedslidning.
Det kan dreje sig om en skade, man har pådraget sig, som ikke har noget med arbejdet at gøre, det kan dreje sig om den måde, ens krop er bygget på; der er så utrolig mange faktorer, der spiller ind.
Så forebyggelsesfonden kan være med til at nedsætte nedslidningen, men vi vil aldrig nogen sinde kunne fjerne den et hundrede procent, og er der nogle, der siger det, stikker de folk blår i øjnene, for det kan simpelt hen ikke lade sig gøre.
Derfor ser jeg frem til, at forebyggelsesfonden vil få en god virkning på arbejdsmarkedet, og at den vil hjælpe utrolig mange til at få et bedre liv, men at gå og tro, at man kan fjerne nedslidning et hundrede procent, er at stikke folk blår i øjnene, for det vil aldrig nogen sinde kunne komme til at ske.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-10:
Jeg er da glad for, at hr. Bent Bøgsted erkender, at man ikke helt kan fjerne nedslidning.
Men alligevel må det vel også for Dansk Folkeparti være en målsætning med denne forebyggelsesfond, at man får reduceret antallet af mennesker, som bliver fysisk eller psykisk slidt ned af deres arbejde.
Ligesom jeg spurgte den socialdemokratiske ordfører, kunne jeg egentlig godt tænke mig at spørge: Hvad er egentlig Dansk Folkepartis indstilling, hvis det nu viser sig, at de tiltag, der er lavet, ikke får effekt i form af en mærkbar nedgang i antallet af mennesker, der bliver slidt ned fysisk eller psykisk?
Vil det have betydning for Dansk Folkepartis tilslutning til forringelse af efterlønnen, forhøjelse af efterlønsalderen osv.?
Vil det have en betydning, hvis det viser sig, at det her ikke virker så godt, som man øjensynlig troede at det ville?
Bent Bøgsted (DF), 2006-11-10:
Jamen jeg tror da selvfølgelig på, at forebyggelsesfonden virker, og jeg er da enig i det, hr. Thomas Adelskov har sagt.
Altså, vi er da med i forebyggelsesfonden, fordi vi tror den virker, ellers havde vi da ikke sagt ja til den.
Men vi tror da på, at den har en meget gavnlig virkning i forbindelse med nedslidning på arbejdsmarkedet.
Det er da derfor, den er blevet lavet – ellers var den jo ikke blevet lavet.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-10:
Det synes jeg da er et spørgsmål, man forholdsvis enkelt kan svare på.
Bent Bøgsted (DF), 2006-11-10:
Lad mig sige det på den måde, at hvis man skulle bygge lovgivningen på den sådan nagende mistro til de enkelte ting, som hr. Jørgen ArboBæhr giver udtryk for – hvis og hvis og hvis – jamen så kunne man ikke lave lovgivning; så kunne man jo lige så godt lade være.
For man kan altså aldrig tage højde for hvis og hvis og hvis hele vejen igennem.
Så ville det danske folkestyre kollapse, hvis det var det, der var tilfældet.
Derfor laver vi selvfølgelig lovgivning og tror på, at den lovgivning, vi laver, har sin virkning.
Anne Baastrup (SF), 2006-11-10:
Jeg synes ikke, det var et pænt spørgsmål, hr. Jørgen Arbo-Bæhr stillede, for Dansk Folkeparti har jo én gang erkendt, at det løfte, de gav om, at de ville forhindre nedsættelse af efterlønsalderen, er brudt.
Så nu synes jeg, vi skal gå over til at tale om forebyggelsesfonden.
Det, jeg synes kunne være interessant, er at få Dansk Folkepartis vision om, hvordan vi kan forhindre den fremtidige stress på grund af de centralt fastsatte mål, de centralt fastsatte læreplaner, de centralt fastsatte hvad som helst mellem himmel og jord, altså at man her fra Folketinget kan bestemme, hvad der skal ske i den enkelte børnehave, hvad der skal ske på det enkelte socialkontor, hvad der skal ske over hele Danmark.
For det, vi jo hører fra de offentligt ansatte, er, at den centralisme, der er kommet ind med krav om hvad som helst mellem himmel og jord, giver en enorm ekstra stresspåvirkning.
Vil hr. Bent Bøgsted være med til at prøve at kigge på alle de centralt fastsatte krav for at forhindre, at folk bliver slidt ned på grund af stress?
Bent Bøgsted (DF), 2006-11-10:
Jamen altså, jeg kan da godt høre, at fru Anne Baastrup har en anden tro på forebyggelsesfonden end de partier, der står bag den, har.
Og det er da logisk, det er da derfor, fru Anne Baastrup ikke er med i aftalen, det giver sig selv.
Jeg kan også sådan fornemme på det sagte, at det, fru Anne Baastrup allerhelst vil, er, at der kommer et diktat fra Folketinget.
Efter fru Anne Baastrups mening er det sådan og sådan, det skal være ude på de forskellige institutioner, ude på arbejdsmarkedet.
Men man kan altså nu engang ikke få noget til at virke, hvis man ikke får parterne til at arbejde sammen om det, det kan ikke hjælpe, at indsatsen er ensidig.
Alle skal arbejde sammen om det; det gælder arbejdsgivere, det gælder fagforeninger, det gælder lønmodtagere, det gælder Folketinget.
Alle skal arbejde sammen om en fælles indsats for at få nedslidningen formindsket.
Det er det, forebyggelsesfonden går ud på, og det er det, vi tror vil have sin virkning.
Anne Baastrup (SF), 2006-11-10:
Grunden til, at SF ikke er med i velfærdsforhandlingerne og velfærdsforliget, er, at vi ikke ville være med til at se frem til en folkepensionsalder på 75 år, og det ved hr. Bent Bøgsted også godt.
Den ene del af Dansk Folkeparti ønsker centralt fastsatte krav vedrørende alt mellem himmel og jord, når det drejer sig om offentligt ansatte.
Husk at føre det og det frem!
Husk at bruge fem kvarter på en samtale på et kvarter med en borger!
Det er jo de tal, vi er oppe imod.
Det er det, der presser folk i arbejdsformidlingen, det er det, der presser folk i socialforvaltningen, og det er det, der også begynder at presse daginstitutionspersonalet og folkeskolelærerne.
Vil hr. Bent Bøgsted være med til, at man kan lave nogle forsøg på de her områder via forebyggelsesfonden?
Thomas Adelskov (S), 2006-11-10:
Jeg tror faktisk, at langt de fleste arbejdsgivere også er interesserede i både at få et ordentligt psykisk og fysisk arbejdsmiljø, for derved undgår de mange sygedage, de undgår nedslidning, de undgår udstødning, og de undgår, at medarbejderne forlader dem, fordi det ikke er en rar arbejdsplads at være på, og fordi man ikke føler sig godt tilpas i sin daglige arbejdssituation.
Så jeg tror faktisk, at mange arbejdsgivere har den lyst.
Men det er vigtigt, at forespørgeren også forstår, at fonden er konstrueret sådan, at det altså ikke er arbejdsgiveren, der alene kan sætte sig ned og beslutte, om man vil lave et projekt på virksomheden.
Det kan medarbejderne sådan set heller ikke.
De projekter, som fonden kan give støtte til, er projekter, hvor lønmodtagersiden og arbejdsgiversiden på den enkelte virksomhed er enige om, at her er der et projekt, man gerne vil sætte i værk.
Og det har vi jo valgt at gøre, fordi vi synes, at det er vigtigt, at det er forankret på virksomheden, at det er vigtigt, at det er forankret både i ledelsen og hos medarbejderne, når man igangsætter de her projekter.
Jeg er sådan set ikke i tvivl om, at der findes masser af gode ideer, også i de faglige organisationer, og derfor har vi jo også åbnet mulighed for, at de faglige organisationer, både arbejdsgiverorganisationer og lønmodtagersiden i det hele taget, kan sætte sig sammen og komme med nogle forslag, som man engagerer nogle virksomheder i, og dermed få støtte til konkrete projekter på den enkelte virksomhed.
Så jeg er ikke så bange som forespørgeren.
Bent Bøgsted (DF), 2006-11-10:
Jamen nu er det sådan, at det er begrænset, hvilken indflydelse vi får på, hvordan de initiativer, der kommer udefra og går ind til forebyggelsesfonden, skal opbygges.
Jeg går jo ud fra, at de institutioner, som fru Anne Baastrup nævner, kommer med sådan nogle initiativer med forslag til, hvordan det kan gøres.
De kommer ind til forebyggelsesfonden, og så bliver der set på de initiativer, og er det gode initiativer, er jeg da også overbevist om, at det er noget, der bliver sat i værk.
Men det er jo ikke os herinde, der skal tage de initiativer, som de enkelte virksomheder, de enkelte plejehjem, eller hvad det er, vil have taget.
Dem skal de selv komme med til forebyggelsesfonden.
Anne Baastrup (SF), 2006-11-10:
Jeg kvitterer da på det bestemteste for, at vi har fået den forebyggelsesfond, ingen tvivl om det.
Men det, der bare er mit problem, er, at fru Charlotte Antonsen ikke rigtig kom ind på, og at beskæftigelsesministeren heller ikke rigtig kom ind på, hvordan man kan sikre, at arbejdsgiverne ikke bare siger: Vi har retten til at lede og fordele arbejdet, og vi vil under ingen omstændigheder have anfægtet den ret.
Sådan har jeg i hvert fald forstået det – nu ved jeg godt, at fru Charlotte Antonsen sagde det modsatte.
Det er i hvert fald min fortolkning af teksten, at fagbevægelsen kun kan det, hvis virksomheden som sådan går ind og søger, og det vil sige, at det jo bliver på et helt andet niveau.
Den enkelte tillidsrepræsentant skal så i virkeligheden være i stand til at konkretisere og formulere et sådant projekt, og det bliver meget, meget svært, når man som tillidsrepræsentant på et plejehjem har en del andre ting at give sig til.
Jens Vibjerg (V), 2006-11-10:
For det første er jeg uenig i, at det ikke har været diskuteret, for når jeg har været ude til møder, har vi diskuteret alle de muligheder, der kunne være for en senere tilbagetrækning.
Det kan godt være, hr. Ole Sohn ikke har diskuteret og ikke har fantasi til at forestille sig en række muligheder – det skal jeg lade være usagt – men på de møder, jeg har været til, har vi i hvert fald været inde på en lang, lang række forskellige forslag, ja, jeg havde nær sagt alle de forslag, der kunne tænkes at komme i spil, også for at få signaler om, hvad befolkningen ønsker.
Så gør mit menneskesyn, at jeg synes, vi skal reservere de midler, vi har, til de svage grupper, så vi andre, der har mulighed for og kræfter til at blive ved på arbejdsmarkedet, bliver ved noget længere.
Vi kan jo ikke bruge pengene mere end en gang.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-10:
Jeg synes, at Venstres ordfører måske var sådan lidt løs i fugerne i forhold til konkrete målsætninger på det her område.
Det er trods alt alvorlige sager, vi snakker om, når vi skal forsøge at undgå den faktisk meget store fysiske og psykiske nedslidning, der sker i dag.
Derfor kunne jeg egentlig godt tænke mig, hvis fru Charlotte Antonsen kunne komme med nogle bud på, hvad de konkrete mål er for forebyggelsen af nedslidning, i forhold til hvor mange mennesker der bliver udstødt til førtidspension, hvor mange mennesker der bliver syge, og de mange sygedage, vi har på grund af det dårlige arbejdsmiljø.
Hvad er de konkrete målsætninger i forhold til de mange erhvervssygdomme, som følger af nedslidning, og hvad er de konkrete målsætninger i forhold til folks egen fornemmelse eller følelse af at være nedslidt af deres arbejde?
Charlotte Antonsen (V), 2006-11-10:
Vi har nogle overordnede, konkrete målsætninger om, hvor mange mennesker vi mener vi har behov for ekstra på arbejdsmarkedet.
Det arbejde, vi gør her på arbejdsmiljøområdet, er så en del af at opfylde det mål.
Så hvor mange af de ekstra hænder, der skal komme fra vores indsats på arbejdsmiljøområdet i forhold til nogle af de andre ting, vi gør med at forlænge pensionsalderen osv., har vi ikke noget konkret om.
Nu var jeg ikke meget konkret, det har hr. Jørgen Arbo-Bæhr fuldstændig ret i.
Jeg gik ikke ind og gentog alt det, ministeren lige havde redegjort for – det er også lidt svært på 1 minut – for det er klart, at ministeren helt præcist har gennemgået, hvad de første penge skal bruges til, og hvad der er det helt præcise mål for forebyggelsesfonden.
Men vi har tre hovedformål med fonden, og det ved hr. Jørgen Arbo-Bæhr udmærket godt.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-10:
Jeg ved godt, at der er tre hovedformål, men jeg hørte heller ikke beskæftigelsesministeren sige noget om, hvad det er for konkrete måltal, der er for, at folk rent faktisk kan blive længere på arbejdsmarkedet, ikke bliver udstødt til førtidspension, ikke bliver syge, ikke føler sig nedslidt.
Det hørte jeg ikke nogen konkrete bud fra beskæftigelsesministeren på, og jeg synes faktisk, det er vigtigt.
For folk bliver jo ikke sundere eller raskere af, at man sætter efterlønsalderen op.
Det her må jo være med den forudsætning, at man godt vil sørge for, at et vist antal mennesker får det bedre.
Og der synes jeg da det ville være rimeligt, hvis man kunne give et bud på, hvor mange mennesker det drejer sig om med hensyn til førtidspension, sygedagpenge og med hensyn til at føle sig nedslidt.
For ellers giver det jo ikke mening, at man siger, at det her i virkeligheden er forudsætningen for at få folk til at blive længere på arbejdsmarkedet og dermed tvinge dem til ikke at gå på efterløn.
Anne Baastrup (SF), 2006-11-10:
Jeg kunne forstå på fru Charlotte Antonsen, at man nu lægger op til, at arbejdsgivers ret til at lede og fordele arbejdet skal underkastes nogle andre regler, og at man er parat til at gå ind og se på: Kan vi minimere arbejdsgivers ret til at lede og fordele arbejdet?
Og respekt for det.
Men hvor lang tid skal vi vente på, at man rent faktisk lever op til det valgløfte, som statsministeren gik ud med på samtlige fjernsynskanaler i 2001, nemlig opgøret med minuttyranniet i hjemmeplejen?
Ligger det i forebyggelsesfondens strategi?
Charlotte Antonsen (V), 2006-11-10:
Minuttyranniet i den offentlige sektor har vi sådan set allerede taget fat på inden for Socialministeriets område.
Men grunden til, at jeg tog det sidste punkt med i min ordførertale om vores nye indsats for at kvalitetssikre den offentlige sektor, er, at jeg faktisk mener, at nogle af de ting, fru Anne Baastrup spørger om her, f.eks. minuttyranni, netop er noget, man kan løse ved at gå ind og se på, om vi inden for de forskellige sektorer kunne give de enkelte institutioner, de enkelte plejehjem, de enkelte kommuner en større frihed til selv at tilrettelægge arbejdet.
Og så kunne det jo godt være, at man rundtomkring fandt ud af nogle mere forståelige, nogle mere enkle metoder, som måske oven i købet også kunne give den enkelte medarbejder en større medindflydelse på vedkommendes egen indsats.
Anne Baastrup (SF), 2006-11-10:
Kvalitetssikringsprojektet tror jeg ikke at der er ret mange der ved noget som helst om.
Men bortset fra det, kan jeg så på baggrund af fru Charlotte Antonsens svar her konstatere, at FOA, hvis de kommer med et projekt, hvor de fordeler det sådan geografisk på forskellige kommuner og forskellige typer af institutioner, kan søge forebyggelsesfonden i et forsøg på at få selvstyre ud på det enkelte plejehjem?
Eller skal FOA have fat i tillidsrepræsentanten på det enkelte plejehjem, indgå en konkret aftale med det enkelte plejehjem og så først bagefter søge?
Mit spørgsmål er: Giver man via forebyggelsesfondens konstruktion reelt FOA en mulighed for sådan et storskalaprojekt, eller er det hver enkelt institution, der skal indgå en konkret aftale og søge konkret?
For så bliver det jo ikke rigtig til noget.
Charlotte Antonsen (V), 2006-11-10:
Såvel FOA som alle de andre fagforeninger og arbejdsgiverorganisationer, og hvem der ellers måtte interessere sig for det, har bestemt noget at gøre her.
Det er da bl.a. dem, initiativerne skal komme fra.
Men det er klart, og det var sådan set det, fru Anne Baastrup selv var bekymret over i starten, at vi da ikke bare vil give penge ud til nogle fagforeninger og sige, at så kan de undersøge dit og dat.
Med hensyn til hvor inspirationen kommer fra, er det klart, at den jo bl.a. kan komme fra de store tværgående fagforeninger.
Det mener jeg i sagens natur må være noget, som fagforeningerne interesserer sig meget for.
Charlotte Antonsen (V), 2006-11-10:
Vi håber, at det her får så mange som muligt til at kunne blive længere på arbejdsmarkedet, men det er jo ganske svært, når vi lige tager fat på en ny forebyggelsesfond, at sige, at vi regner med, at der præcis bliver 1.000 færre syge eller 1.000 færre, der går på førtidspension.
Det er ikke den måde, vi normalt arbejder på.
Vi mener, at det her skal have en positiv effekt.
Derfor vil vi følge området meget nøje for at sikre, at der kommer en positiv effekt af de mange projekter.
Det er jo selvfølgelig også, fordi det er et led i den overordnede strategi om at sikre velfærdsstatens fremtid økonomisk.
Så vi er meget optaget af det.
Det er rigtigt, at vi ikke har sat et præcist antal hoveder på, hvor mange vi forventer lige af det her, men vi har jo vores overordnede mål for, hvor mange ekstra der skal ud på arbejdsmarkedet inden år 2020.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-10:
Jeg ved, at hr. Jakob Axel Nielsen kan regne.
Hele det her spørgsmål om forebyggelse af arbejdsmiljøproblemer og forebyggelse af nedslidning er jo meget vigtigt, og derfor har man lavet den her fond, hvor man i 2007 bruger 200 mio. kr., og man bruger 350 mio. kr. de efterfølgende år.
Nu er det jo også sådan, at den regering, som hr. Jakob Axel Nielsen støtter, har beskåret forebyggelsesindsatsen.
F.eks. er det sådan, at en BST-tilslutning for hele arbejdsmarkedet, som Venstre og Konservative har afskaffet, ville betyde 1 mia. kr. mere til forebyggelse af arbejdsmiljøproblemer.
På den baggrund kunne jeg egentlig godt tænke mig at høre, om hr. Jakob Axel Nielsen tror, at det, at man nu vil bruge 200 mio. kr. om året, vil kunne opveje de problemer, der er opstået ved, at man har skåret ned med 1 mia. kr. om året i indsatsen for det forebyggende arbejde?
Anne Baastrup (SF), 2006-11-10:
Jeg synes, at hr. Jørgen Arbo-Bæhr ser lidt dystert på tilværelsen.
Jeg synes, vi skal se mere lyst på den, for den beskrivelse og fortolkning af aftalen, vi har fået i dag, åbner op for store visioner.
Det Konservative Folkeparti var relativt klar i sin åbning, nemlig at et af de største problemer, vi har inden for den offentlige forvaltning i dag, er, at der er centralt fastsatte krav på alt mellem himmel og jord med den konsekvens, at en sagsbehandler måske har 15 minutter sammen med en borger og bruger i øvrigt 5 kvarter til at skrive alle de forskellige skemaer, lister, indberetninger, og hvad ved jeg.
Hvis man kunne gøre det, som hr. Jakob Axel Nielsen jo ikke afviste, nemlig at lave frikommuneprojekter rundtomkring i den offentlige forvaltning, således at vi på den måde kunne se, om det ikke hjælper at fjerne nogle af de centralt fastsatte krav, ville det være sådan noget, der flyttede, og det er sådan noget, jeg meget gerne så at forebyggelsesfonden også kunne gå ind i.
Jeg oplever, at vi har fået nogle positive tilkendegivelser, ganske vist ikke fra det centralistiske parti over alle, Venstre, men fra de to øvrige flertalspartier, der går ind for centralisme.
Jeg synes også, det er vigtigt at rose forligspartierne for armslængdeprincippet.
Det vil jeg så som SF’s arbejdsmiljøordfører føre ud i livet på den måde, at vi hvert år i oktober måned lige tager en snak her i Folketingssalen om, hvad det er, forligspartierne i år ønsker at prioritere og Arbejdsmiljøfondens bestyrelse skal lægge op til, således at vi kan få ud i det offentlige rum, hvad det er, forebyggelsesfondens penge skal bruges til, og om man nu har levet op til de der løfter, der er kommet i en lind strøm i løbet af formiddagen fra de forskellige ordførere og fra ministrene om, at psykisk arbejdsmiljø er et højt prioriteret projekt.
Jeg synes også, at der er grund til at være glad for, at selv Venstre, højrepartiet Venstre, nu er indstillet på at gå ind og se på, hvordan vi kan regulere arbejdsgiverens ret til at lede og fordele arbejdet.
Meget interessant udmelding.
Alt i alt synes jeg, det har været en god formiddag, hvor vi har fået de forskellige forligspartiers bud på, hvordan man kan komme videre for at sikre, at det ikke bare er de traditionelle arbejdsmiljøproblemer, der kan løses via lovgivning, som nu skal løses via en pose penge.
Nej, det er der slet ikke tale om.
Der er tale om, at fremtidens arbejdsmiljøproblemer skal løses via den her forebyggelsesfond, og at man i øvrigt er opmærksom på, at man ikke skal bruge pengene fra fonden til at løse ting, der kan klares via lovgivningen.
Så jeg synes, vi skal se lyst på tilværelsen.
Tak for forespørgselsdebatten.
Hermed sluttede forespørgslen.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-10:
Det er ikke, fordi mit personlige humør fejler noget, men alligevel.
Den dag skrev regeringspartierne, Socialdemokraterne, Dansk Folkeparti og De Radikale under på ikke en, men mange forringelser af efterlønsordningen.
Det gjorde de vel vidende, at efterløn for tusinder af ufaglærte arbejdere, hjemmehjælpere osv. og andre med hårde og nedslidende job er en mulighed for at trække sig tilbage fra arbejdsmarkedet, før krop og hjerne er slidt totalt op.
Det er veldokumenteret, at ufaglærte arbejdere og i det hele taget de med de korteste uddannelser og de hårdeste job lever kortere end andre og har flere men af et hårdt arbejdsliv end andre, og vi ved, at forskellene bliver stadig større.
Det er altså netop de grupper, der har det korteste liv og de fleste skader på krop og sjæl, der har haft glæde af efterlønnen og især har haft glæde af efterlønnen som 60- eller 61-årige.
Det store slagnummer for partierne bag efterlønsforringelserne var i juni måned, at det jo bare handlede om en forhøjelse af efterlønsalderen med 2 år, men nej, ikke engang det er sandheden, for med kirurgisk præcision indeholder efterlønsforliget et tillæg om yderligere forringelser.
Hvert femte år skal efterlønsalderen med stor sandsynlighed sættes 1 år i vejret til 63, 64, 65, 66, 67 år.
Jamen, siger man, det skyldes jo, at vi bliver ældre og ældre, at levealderen stiger.
Man lukker øjnene for, at levealder og sundhed er socialt bestemt og uretfærdigt fordelt.
Direktøren, den højtuddannede funktionær og andre med deres på det tørre kan se frem til et længere og længere liv, men den ufaglærte og andre med korte uddannelser har stort set ikke fået længere levetid de sidste 10 år, og intet tyder på, at det ændrer sig.
De alt for tydelige forskelle i sundhed og levealder er overhovedet ikke tænkt ind i forligspartiernes forringelser af efterlønnen, og det håber jeg at vi kan få sat lys på i dagens debat.