Line Barfod (EL), 2005-10-12:
Jeg vil gerne i forlængelse af de tidligere ordførere takke for ministerens redegørelse, men samtidig udtale min store bekymring over den udvikling, vi har set på det seneste i samarbejdet eller rettere mangelen på samarbejde mellem Ministerrådet og Nordisk Råd.
Jeg vil gerne i den forbindelse understrege, at for mig er det utrolig vigtigt at sige, at forbrugerområdet ikke kun handler om f.eks. svanemærket, men at forbrugerområdet er utrolig bredt.
Et andet punkt i ministerens redegørelse, som jeg har undret mig noget over, er, at ministeren flere gange har understreget vigtigheden af samarbejdet med Vestnorden.
Men der står bare ikke, hvad det konkret går ud på, og det er jo ret så væsentligt at få diskuteret: Hvad er det helt konkret, vi skal gøre sammen med Vestnorden?
Hvad er det, vi skal gøre på baggrund af den ret uhyggelige rapport om det arktiske miljø?
Hvad gør vi for at forbedre erhvervsmulighederne i Vestnorden, f.eks. på baggrund af den store transportanalyse, der er blevet udarbejdet, og sikre, at man kan rejse mellem de vestnordiske lande?
Jeg vil gerne have noget større konkretisering.
Der er et andet sted, hvor der også mangler konkretisering.
Ministeren refererer den undersøgelse, som er lavet af det udvalg, der har arbejdet med strategi, og som er kommet med en anbefaling af, at der skal udarbejdes en strategi for demokrati.
Jeg synes, det lyder utrolig spændende at udarbejde en strategi for demokrati, men hvad er det, man forestiller sig kan øge de mokratiet?
Der står ikke noget om, hvad man skal gøre.
Er der nogen, der går i gang med at udarbejde en strategi?
Eller har man tænkt sig, at vi skal diskutere det i Nordisk Råd?
Eller gør Ministerrådet noget som helst for at følge op på det?
Man kunne f.eks. tage fat i den undersøgelse, der lige er gjort i Danmark om sofavælgere.
Den viser, at der er nøjagtig det samme problem som sidste gang, man lavede en undersøgelse for 40 år siden: Det er primært dem med de laveste indkomster, der er sofavælgere, fordi de føler sig sat uden for demokratiet og ikke oplever, at demokratiet er til for dem.
Hvis det er tilsvarende i de andre nordiske lande, var det jo oplagt at tage fat på at fjerne noget af den ulighed, som altså også fører til ulighed i demokrati.
Apropos den undersøgelse, som hr. Ole Stavad henviste til: Noget af det, som man mener er med til at gøre Norden til en vinderregion i verden, er netop vores udstrakte grad af lighed, og derfor burde vi måske gøre noget for at forbedre den lighed i stedet for det, der sker i øjeblikket, hvor man øger uligheden, i hvert fald i Danmark.
Så siger ministeren om Norden og Europa: »Betydningen af det regionale samarbejde må dog ikke overspilles.
Jeg tror ikke, ministeren skal være så bekymret.
Jeg tror, EU selv klarer at svække sit sammenhold.
Det har ikke noget med det nordiske samarbejde at gøre.
Desværre synes jeg sådan set, at det regionale samarbejde i Norden er alt for svagt.
Jeg tror, vi kunne gøre langt mere, og det undrer mig sådan set, at ministeren slet ikke kan pege på nogen af de områder, hvor det ville være oplagt at gøre noget mere: arbejdsmarkedsområdet, velfærdsområdet og regionale initiativer i større grad over for både de baltiske lande og Rusland, som er vores nærområder.
Men som jeg også har været lidt inde på i de korte bemærkninger, bør der gøres noget for at spille en større global rolle i arbejdet på at lægge vægt på demokratiet og i diskussionen om, hvordan vi kan få nogle fredelige konfliktløsninger rundtomkring i verden.
Spørgsmålet er også: Hvad kan vi gøre fra de nordiske landes side for at fremme konfliktmægling og fremme brugen af den internationale krigsforbryderdomstol osv., i stedet for at man griber til krig rundtomkring i verden for at løse konflikter?
Det kunne øge sikkerheden, også i vore egne lande, og jeg kunne godt tænke mig at høre ministerens holdning til, om vi her i Norden i større omfang skulle se på det.
Så kan jeg altså ikke lade være med at tage fat i, at på den allerførste side i redegørelsen kommer ministeren med det citat, som vi også har hørt statsministeren bruge flere gange: »Når det blæser op til storm, kan man enten opstille læhegn eller bygge vindmøller.
I Norden har vi traditionelt været gode til at bygge vindmøller.«
Jeg ser bare sådan på det, at hvis man kun bygger vindmøller og ikke bygger læhegn, blæser jorden væk, og jeg synes sådan set, at det, vi har gjort i Norden, har været at gøre begge dele.
Vi har både sørget for at tage vare på det, vi har, og sikre, at det ikke forsvinder, og at bygge nyt og udnytte de nye kræfter.
Med hensyn til rapporten om det arktiske miljø, hele den globale opvarmning og det, at isen smelter så hurtigt, synes jeg netop, det er vigtigt, at vi ikke kun går i gang med at bruge mere solenergi.
Hvad gør vi for at sikre, at vi fortsat kan bo her, ud over at udnytte solen i større omfang?
Jeg synes altså, at der mangler noget om, hvordan vi bygger videre på det, som har gjort, at vi i dag er en vinderregion.
Hvordan bygger vi videre på de ting, der er sat op, og som faktisk er afgørende for, at vi klarer os så godt, altså at vi har et så godt velfærdssamfund?
Hvordan udvikler vi det velfærdssamfund?
Hvordan udvikler vi demokratiet?
Hvordan kan vi bruge det bedre i stedet for den afvikling, som vi i hvert fald i Danmark er i gang med?
Det håber jeg der kan komme noget mere konkret om fra ministerens side.
Ikke mindst synes jeg, det er positivt at fornemme, at der så bredt i det danske Folketing er en meget stor tilslutning til den reform af arbejdet i Nordisk Ministerråd, som jo har haft en meget høj prioritet under det danske formandskab.
Jeg synes, jeg hele vejen rundt kan fornemme det, som fru Marion Pedersen startede med at kalde behovet for et smallere og stærkere samar bejde, og som mange ordførere herefter tilsluttede sig.
Det var ledetråden i ganske mange indlæg, at det er man godt tilfreds med.
Jeg er også overbevist om, at det sådan set er netop det, som fru Line Barfod i en lidt anden sammenhæng sluttede med, nemlig både at have læhegn og bygge vindmøller.
I god tid, før noget sander til i vaner eller ligegyldighed, skal man sørge for at modernisere det, så det stadig bliver oplevet som relevant for både borgere og politikere, og jeg synes, det har været positivt at høre i dag, hvor stor tilslutning der er til det raden rundt.
Så skal jeg prøve at se, hvor mange af de helt konkrete ting, der er blevet nævnt, jeg kan nå at komme ind på.
Fru Marion Pedersen var bl.a. inde på, og det var fru Bente Dahl også, at man ikke synes, der er afsat tilstrækkeligt med midler til det frivillige samarbejde i Baltikum.
Det er jo en af de ting, som kan diskuteres, når vi kigger på budgettet, og lad mig bare starte med det.
Jeg forstår også godt, at der har været en frustration over det.
Der er nogle tekniske grunde til – og jeg ved, at de, der har nævnt det heroppefra, er klar over, at jeg ikke har været vidende om det – at det har været svært at få arrangeret et møde.
Jeg kan sige, at jeg i morgen har et møde med formanden for Nordisk Råds budgetgruppe, Berit Börby, og her vil der bl.a. være lejlighed til at kigge på fordelingen af de poster, som omprioriteringspuljen kan bruges til.
Hvad skal vi især fokusere på?
Jeg vil sige, at jeg synes, det er vigtigt – det har jeg heller ikke høre nogen have noget imod – at vi i høj grad bruger den nye metodik i budgettet til at satse strategisk, altså at pengene ikke bliver klattet ud i alt for små bidder, men at vi også siger, at i disse år vil vi prioritere en ordentlig klump til denne aktivitet eller denne aktivitet eller denne aktivitet.
Jeg er sikker på, at der også kommer gode bud fra formanden for budgetgruppen i morgen, og dem vil jeg være meget lydhør over for.
Jeg tror bare, det er vigtigt, at vi fastholder, at de steder, hvor man bruger pengene, skal være dér, hvor det virkelig kan ses, og hvor man kan fornemme, at der bliver prioriteret og fokuseret.
Det er jo det spændende ved den nye måde at lægge budget på, at det netop er meningen, at der skal være en større politisk debat om, hvad vi skal satse på.
Det er det, vi har savnet tidligere, hvor der var for megen automatik.
Med den nye procedure tvinges vi ind i nogle politiske diskussioner om, hvor vi især vil prioritere.
Jeg håber, at vi på mødet i morgen får processen på ret køl på trods af det kalenderbøvl, der har været.
Jeg kan forstå, at det er ganske normalt, at Nordisk Råd først får budgettet ca. 14 dage før sessionen, og det er altså også lykkedes i år.
Flere har været inde på Konsumentrådet/Forbrugerrådet.
Fru Marion Pedersen var det, hr. Ole Stavad var det, andre har også været det, og jeg vil gerne sige fuldstændig klart, at selv om der nu fra samarbejdsministrenes side lægges op til at nedlægge Ministerrådet for Forbrugeranliggender, betyder det jo ikke, at budgettet forsvinder ud i den blå luft.
Budgetterne for alle de ministerråd, der bliver nedlagt, går i 2006 ind i en fællespulje, og der kan også stadig tildeles ressourcer til de pågældende arbejdsopgaver, så pengene kan altså kanaliseres tilbage.
Der er sat en anden dagsorden, men det er ikke et besparelsesforslag.
Hvordan tingene skal ordnes fra 2007 og fremover er der ikke taget stilling til, men hvis der er nogle gode projekter og der er et godt samarbejde i gang inden for et område, også forbrugerområdet, vil der stadig være mulighed for at prioritere på ad hoc-basis.
Fru Line Barfod og hr. Ole Stavad var inde på, hvordan parlamentet kan være med i et sådant samarbejde, og det synes jeg er meget væsentligt.
Der vil være mulighed for at lave et uformelt samarbejde, og det vil også stadig være muligt at nedsætte embedsmandsgrupper, når der er tale om noget konkret.
Så synes jeg også, det for fuldstændighedens skyld er vigtigt at sige, at det ikke er sådan, at opgaverne forsvinder ud i den blå luft.
Svanemærket bliver placeret under miljøministrene, madvaresikkerheden bliver placeret under Fiskeri- Jord- og Skovbrugsministerrådet, og andre forbrugerspørgsmål bliver placeret på nærings- energi- og regionalpolitikområdet.
Det bliver altså ikke sådan, at emnerne ikke kan behandles, men samtidig vil der altså være uformelle møder.
Den viser jo netop det, vi kan nævne i festtaler, men som også er meget håndgribeligt, nemlig at vi faktisk har nogle fælles værdier i det nordiske samarbejde, og det er selvfølgelig også væsentligt at få sagt det i denne debat.
Jeg må også sige tak til hr. Søren Espersen for hans positive bemærkninger om Bornholm, om det baltiske og om den styrkede rolle i det nordiske samarbejde med Grønland og Færøerne.
Så nævnte hr. Søren Espersen to konkrete ting om Sverige.
Det er alle forpligtede til – også Sverige.
Men beslutningerne om, hvor OSCE ønsker at sende valgobservatører hen, træffes altså af det, der hedder ODIHR.
Det er OSCE's kontor for demokratiske institutioner og menneskerettigheder, som ligger i Warszawa.
Det er dem, der bestemmer, om de vil sende valgobservatører et bestemt sted hen, og der gælder selvfølgelig ikke nogen særbehandling af Sverige i den sammenhæng.
Til den anden ting, som hr. Søren Espersen nævner om svenske statsborgeres adgang til sociale ydelser, må jeg altså sige, at også for mig at se er det i sidste ende et spørgsmål om det, der er det helt centrale i det nordiske samarbejde, noget af det, vi netop er glade for og fremhæver, og som hr. Søren Espersen også selv fremhæver, nemlig den fri bevægelighed mellem grænserne, og der kan vi jo ikke skelne mellem én type svensk statsborger og en anden type svensk statsborger.
Jeg kan ikke se, hvordan hr. Søren Espersens bekymring på nogen rimelig ikkediskriminatorisk måde skulle kunne imødekommes.
Det er ikke, fordi jeg ikke kan høre, hvad det er, hr. Søren Espersen spørger om, og hvad det er for en bekymring, hr. Søren Espersen har, men jeg kan simpelt hen ikke se, at man på den ene side kan være glad for det, der er kernen i det nordiske samarbejde, og på den anden side løse det problem, som hr. Søren Espersen mener at se.
Fru Bente Dahl konstaterer også, at det er godt at være midt i en reformproces, men siger så, at hun især er bekymret for kulturområdet.
Der noterer jeg mig, at fru Bente Dahl samtidig siger, at alle, og jeg forstod, det var alle i Nordisk Råds Kulturudvalg, er enige om, at det ikke kan fortsætte som i dag.
Så langt, så godt.
Der er altså enighed om, at noget skal ske.
Det handler jo også om, at inden for kulturområdet må man bare konstatere, at administrationen af de forskellige kulturprojekter æder en stadig større del af de penge, der er, og det er selvfølgelig uhensigtsmæssigt, hvis det netop er indholdet i det nordiske kulturelle samarbejde, man er optaget af.
Så kan jeg jo godt høre, at der har været en vis utilfredshed med processen, og jeg mener også at vide, at kulturministeren i sidste uge var i samråd i Kulturudvalget herhjemme om det.
Det kan være, at det er det mest rigtige forum at fortsætte den mere detaljerede diskussion om det, men jeg vil bare sige, at så vidt jeg kan forstå, har man den 31. marts, den 15. juni diskuteret det, og den 26. oktober kommer man med et mere konkretiseret forslag.
Så forstår jeg også, at der alene i maj måned blev holdt ni dialogmøder med repræsentanter for kulturinstitutioner og kulturliv.
Man må også sige, at der lægges op til, at der skal etableres et nordisk kulturforum, og at der skal etableres et nordisk fagligt kulturelt netværk.
Der synes jeg altså, at jeg igen må sige, at grundlæggende ser det nu ud for mig, som om ganske mange ting er i gang, men jeg kan så forstå, at der er nogen usikkerhed om, hvad konsekvensen af det her bliver, og det vil jeg gå ud fra at kulturministeren adresserer til det mere konkretiserede udspil, der altså ventes den 26. oktober.
Hr. Kristen Touborg siger så omvendt til slut i sin tale, at han glæder sig over, at der sker fremskridt i det nordiske inden for bl.a. kultur, miljø og grænsehindringer, og det er jeg jo glad for er hans konklusion.
Så kan jeg også høre, at hr. Kristen Touborg efterlyser, hvor kulturen blev af i redegørelsen.
Men jeg kan dog henvise til, at på side 20 i redegørelsen står der faktisk ganske meget om, hvad det er visionen, der skal ske på kulturområdet.
Så det er ikke glemt.
Så spørger hr. Kristen Touborg helt konkret om, hvad der bliver fremmet på miljø- og sundhedsområdet.
Der kan jeg sige, at noget af det, vi diskuterer videre frem, også efter det danske formandskab, i det nordiske samarbejde på mil jøområdet, bl.a. er en nordisk havstrategi, forskning og innovation, herunder miljøteknologi.
Vi vil på miljøministermødet i Reykjavík bl.a. viderediskutere en række miljøteknologiske styrkepositioner i Norden, og der vil også komme et bud på nogle rigtig gode eksempler rundtomkring i Norden, hvordan vi f.eks. har energieffektivitet, nogle eksempler på miljøteknologi, der faktisk virker, og der vil vi også prøve at sætte fokus på bygninger.
Kemi er jo et andet fokusområde.
Når der bliver spurgt så konkret, må vi sige, at det faktisk er et af de områder, hvor vi ret konkret fortsætter nogle bolde, lige så vel som man jo ikke skal være blind for andet, end at vi nu har fået antallet af ministerråd nedsat fra 18 til 11, men det er jo ikke ensbetydende med, at der så ikke er mere, der skal reformeres.
Det næste, der venter, er jo også hele embedsmandssiden, arbejdsgrupper og alt det, der følger.
Hvordan skal vi få landet alt det?
Det er jo også en bold, der vil blive spillet videre fra det danske formandskab ind i den kommende periode.
Til fru Line Barfod, der sammen med hr. Kristen Touborg var fokuseret på det her med den øgede dialog med parlamentarikerne, vil jeg sige, at det vil jeg gerne tage med mig.
Jeg har i hvert fald ikke noget andet ønske, end at vi skal have en god dialog med parlamentarikerne – og det har vi, håber jeg da at man vil være enig i – om samarbejdsministerområdet.
Jeg vil da synes, at det er en naturlig ting, at man sørger for, at der er denne jævnlige dialog, men jeg vil tage det med til kollegerne, hvis der er et større ønske om, at denne dialog skal være bedre, end den er i dag.
Til sidst til fru Line Barfod, som spurgte om, hvad der konkret er omkring Vestnorden.
Der kan jeg nævne, at bl.a. har vi jo i det danske formandskabsprogram lagt meget vægt på, at vi får prioriteret omprioriteringspuljen, ressourcer til Vestnorden, også at vi i øvrigt får prioriteret yderligere ressourcer til arktisk miljø.
Det er noget af det, vi har lagt frem, og som samordningsministeren også lægger frem i vores bud på, hvordan vi skal prioritere omprioriteringspuljen.
Vi har fra dansk side også et ønske om, at man får vurderet, om nordisk atlantisk samarbejde, det såkaldte NOAA, kan spille en øget rolle i det vestnordiske samarbejde; det er også noget, regionalministrene har fokus på.
Der er blevet igangsat en komparativ analyse af de vestnordiske økonomiers samspil med det øvrige Norden, og jeg synes i det hele taget, at der sker en række ting.
Jeg ved også, at trafikministrene overvejer, om de kan sætte et konkret initiativ i gang i forhold til trafikken i Vestnorden.
Blot til allersidst: Fru Line Barfod spurgte med hensyn til det udenrigspolitiske, det internationale: Hvad kan vi i Norden gøre?
Hvad kan vi bidrage med?
Der synes jeg jo, at vi har bidraget med den øvelse, der har været i gang gennem det danske formandskabsår, hvor ministerrådssekretariatet har gennemgået samtlige samarbejdsforhold med de forskellige slags organisationer i både Baltikum, det andet samarbejde omkring Rusland, Hviderusland, Ukraine osv.
Fuldstændig systematisk har man gennemgået det nordiske i forhold til disse andre potentielle samarbejdsområder.
Jeg mener også, at det at få nogle renere snit – hvem gør hvad? – i hvert fald også er en måde at styrke den nordiske profil på.
Jeg mener i øvrigt, at der er et meget interessant og spændende projekt omkring en styrkelse af situationen i Hviderusland, og sådan er der altså også nogle bestræbelser på uden for vores egen snævre region at have en markant nordisk profil og faktisk også bruge ganske pæne ressourcer på det.