Lene Espersen (KF), 2005-06-07:
Jeg vil gerne indledningsvis takke forslagsstillerne for, at de har taget initiativ til, at vi i dag endnu en gang får en lejlighed til at drøfte kattes velfærd.
Det er ikke så længe siden, at vi drøftede kattes velfærd her i Folketinget, det var i maj måned 2003, hvor førstebehandlingen af Dansk Folkepartis forslag til folketingsbeslutning om velfærd for katte fandt sted.
Der var dengang bred enighed om, at vi burde afvente Det Dyreetiske Råds udtalelser om katte og de berørte organisationers bemærkninger hertil, inden vi gjorde endeligt op med de elementer, der var indeholdt i beslutningsforslaget.
Formålet hermed skulle også være at få et kvalificeret grundlag for en stillingtagen til eventuelle nye regler om kattes velfærd.
Nu har Det Dyreetiske Råd så afgivet sine udtalelser om katte, og udtalelsen har efterfølgende været sendt i høring hos relevante myndigheder og organisationer.
Der er indkommet en del høringssvar, og mine embedsmænd og jeg er i øjeblikket ved at overveje, hvilke tiltag udtalelsen og høringssvarene giver anledning til.
Efter forslagsstillernes opfattelse er Det Dyreetiske Råds udtalelser imidlertid ikke tilstrækkelig forpligtende for de involverede katteejere, myndigheder m.v., hvorfor de har valgt at fremsætte dette forslag til folketingsbeslutning.
Med hensyn til de enkelte punkter i beslutningsforslaget har jeg følgende bemærkninger: De to første punkter vedrører spørgsmålet om etablering af et samlet register for katte, som skal sendes i offentligt udbud, og påbud om, at katte, der er mærket, bliver registrerede.
Regeringen er enig med forslagsstillerne og Det Dyreetiske Råd i, at den rigtigste løsning er, at alle ejerkatte er mærkede og registrerede.
Det Dyreetiske Råd anerkender dog i modsætning til forslagsstillerne, at dette ikke er muligt i praksis for alle ejere af alle katte, hvorfor der efter rådets opfattelse heller ikke bør gælde et decideret lovkrav om mærkning og registrering af ejerkatte, et synspunkt, som regeringen er enig i.
Regeringen lægger i den forbindelse ligesom Det Dyreetiske Råd også vægt på, at i modsætning til hunde, hvor mærkningen er afgørende i forhold til ansvar og eventuel erstatning, hvis hunden har forvoldt skade, er der ikke det samme behov i relation til katte, der erfaringsmæssigt ikke giver anledning til større skader eller erstatningssager.
For så vidt angår spørgsmålet om etablering af et samlet register for katte, udsendte Kattens Værn den 30. marts 2005 en pressemeddelelse om et nyt katteregister.
Det fremgår heraf, at Kattens Værn nu sammen med Den Danske Dyrlægeforening har besluttet at stifte en ny forening ved navn Dansk Katteregister.
Formålet vil primært være at sikre, at bortkomne eller hjemløse katte kan finde tilbage til deres hjem og deres rette ejermænd.
En række af de dyreværnsorganisationer, der er aktive på katteområdet, her tænker jeg på DoSu, Dyrefondet og Felis Danica, har tilkendegivet, at de gerne vil deltage i arbejdet, og der er den 31. maj 2005 blevet afholdt konstituerende bestyrelsesmøde i Dansk Katteregister.
Bestyrelsen forventer, at Dansk Katteregister vil være klar til at modtage nye registreringer fra og med den 1. oktober 2005.
Regeringen er enig med Det Dyreetiske Råd i, at en løsning på privat basis klart er at foretrække, og regeringen kan som tidligere nævnt ikke støtte op om et decideret lovkrav om mærkning og registrering af alle ejerkatte.
Det næste punkt i beslutningsforslaget lægger op til, at kommunerne skal forpligtes til at sikre, at al indfangning af katte kun sker med kommunernes eller katteejernes godkendelse, at indfangne katte fremlyses, og at der udarbejdes en handlingsplan, der forebygger problemerne for katte.
Som udgangspunkt finder regeringen, at det er et udmærket forslag, at der af kommunerne udarbejdes handlingsplaner vedrørende herreløse katte.
Dette svarer da også til, hvad Det Dyreetiske Råd anbefaler i sin udtalelse.
Der er dog grund til, navnlig når man læser Kommunernes Landsforenings høringssvar, lige at stoppe op og undersøge tingene lidt mere grundigt, før man begynder at pålægge samtlige kommuner en hel række forpligtelser.
Det er bl.a. Kommunernes Landsforenings opfattelse, at fremlysning af indfangne katte erfaringsmæssigt sjældent har nogen effekt.
Landsforeningen sætter også spørgsmålstegn ved, hvem der skal betale for udgifterne, der er forbundet hermed.
For så vidt angår forslaget om, at kun syge og nødlidende katte må aflives, bemærker Kommunernes Landsforening, at under 5 pct. af de indfangne katte ifølge Kattens Værn er egnede til afsætning fra internat.
Endvidere finder Kommunernes Landsforening, at det vil være helt ude af proportioner at stille krav om, at alle kommuner udarbejder en handlingsplan.
Det er i den forbindelse efter Kommunernes Landsforenings mening vigtigt at være opmærksom på, at administrationen og udgifterne i kommunerne hertil i så fald vil stige væsentligt, hvilket landsforeningen forventer kommunerne bliver kompenseret for økonomisk.
Kommunernes Landsforening har over for Justitsministeriet oplyst, at foreningen skønner, at det i gennemsnit vil koste et halvt årsværk pr. kommune at gennemføre beslutningsforslaget i landets kommuner.
Det svarer til mellem 50 og 100 mio. kr. på landsbasis.
Som jeg har nævnt, er regeringen ikke afvisende over for eventuelt at pålægge kommunerne nye forpligtelser i forhold til de herreløse katte.
Men omfanget og karakteren af sådanne forpligtelser må fastlægges efter nærmere drøftelser heraf med Kommunernes Landsforening.
Og regeringen kan derfor ikke på det foreliggende grundlag støtte dette punkt i beslutningsforslaget.
For så vidt angår det fjerde punkt i beslutningsforslaget, forbud mod privates indfangning af katte ved brug af tvang, mener regeringen, at private også fremover som udgangspunkt skal have mulighed for at indfange katte.
Regeringen kan derfor med andre ord ikke støtte dette punkt i beslutningsforslaget.
Dette er efter regeringens opfattelse en tilstrækkelig beskyttelse af katten.
Regeringen lægger i den forbindelse også vægt på, at Det Dyreetiske Råd i sin udtalelse ikke har anført, at der skulle være problemer på dette område.
Det sidste punkt i beslutningsforslaget er et forslag om, at det fremover som udgangspunkt skal være forbudt at skyde katte.
Endvidere bør det fortsat også være muligt at skyde katte, hvis ejeren af katten er indforstået hermed, eller hvis en jæger foretrækker at aflive sin egen kat på den måde.
Jeg har meget sympati for dette forslag om, at det som udgangspunkt skal være forbudt at skyde katte.
En række høringsparter, bl.a. Skov- og Naturstyrelsen og Vildtforvaltningsrådet, har imidlertid udtalt sig stærkt imod et forbud mod at skyde katte.
Skov- og Naturstyrelsen har således bl.a. anført, at forbud vil indebære, at katte vil nyde en unødig stor beskyttelse i forhold til de øvrige rovdyr, der findes i den danske natur.
Kattes jagt på små pattedyr og fugle vil ifølge Skov- og Naturstyrelsen lokalt kunne have stor indflydelse på tilstedeværelsen af fuglearter, ligesom det ikke kan udelukkes, at katte kan være en trussel mod fåtallige arter.
Herudover vil kattes tilstedeværelse i naturen betyde, at der vil være et mindre antal vildtlevende rovdyr, end der ellers ville have været.
Skov- og Naturstyrelsen finder derfor, at det også fremover skal være muligt at skyde katte i naturen.
Der er på den baggrund behov for at undersøge dette punkt i beslutningsforslaget nærmere, inden vi træffer en endelig afgørelse.
Lad mig derfor afslutningsvis kort opsummere: Regeringen finder ikke, at der er behov for yderligere regulering af forholdene for ejerkatte.
Den eksisterende lovgivning sammenholdt med de private organisationers initiativer på dette område yder efter regeringens opfattelse kattene og deres ejere en tilstrækkelig beskyttelse.
For så vidt angår de herreløse katte, er regeringen indstillet på at tage en nærmere drøftelse med Kommunernes Landsforening om den fremtidige regulering og administration heraf.
Og endelig vil Justitsministeriet som sagt tage en drøftelse med bl.a. Skov- og Naturstyrelsen om forslaget om et forbud mod at skyde katte.
Mit udgangspunkt vil her være, at jeg som nævnt har stor sympati for et forbud.
Selv om vi fra regeringens side således ikke er enige i intentionerne bag dele af beslutningsforslaget, og vi er enige i andre, kan vi altså samlet set ikke støtte dette.