Lars Kramer Mikkelsen (S), 2004-03-30:
Jeg kan bekræfte, at der sad en dårlig regering i 2003, da tallet var 11.300, tror jeg, det var.
Jeg kan bekræfte, at der sad en dårlig minister og en dårlig regering, men jeg kan også bekræfte, at der blev indgået en aftale mellem S, V og K om at bygge flere boliger sidste år, så derfor er der i virkeligheden ikke så meget grund til at stille sig op alene og smykke sig med de fjer, for Socialdemokraterne har en væsentlig del af æren for, at der bliver bygget flere almene boliger i dette land.
Så kan jeg sige: Ja, det ser ud, som om der er en vis form for frivillighed i forslaget, for lejerne kan give et bud på, om de vil købe deres bolig.
Problemet er bare, at det ikke er deres bolig, og så kan man jo diskutere, hvor meget frivillighed der er i det.
Lad mig, som jeg indledningsvis også gjorde over for ministeren, slå fast fra starten, at af de to forslag, som er til behandling her sammen, kan Socialdemokraterne kun støtte det lovforslag, som ligger fra Enhedslisten, idet det er et forslag, som forholder sig til virkeligheden på boligmarkedet.
Vi kan på ingen måde støtte regeringens forslag.
Det første spørgsmål, som rejste sig, da denne her regering tiltrådte for 2 år siden, det første spørgsmål, der rejste sig, da man læste om regeringens forslag til salg af almene boliger, er i virkeligheden det første spørgsmål, der rejser sig igen, når man læser høringssvarene, da man 2 år efter fremsætter det her lovforslag.
Det første spørgsmål, der rejser sig, er: Hvorfor?
Spørgsmålet rejste sig jo for 2 år siden, og man kunne selvfølgelig sige, at så havde der været grundlag for, at man havde fundet et svar på de 2 år.
Det er sådan set
Regeringen bruger i det her forslag - det gjorde Venstres ordfører også - ordet valgfrihed som et argument.
Men hvor bliver egentlig valgfriheden af?
Som sædvanlig i regeringens opfattelse af valgfrihed er det valgfrihed for dem, der har råd, og indskrænkning af valgmuligheder for dem, der ikke har råd.
Så er der egentlig valgfrihed på alle hylder i vort samfund, kunne man sige, for så er det jo bare sådan, at har man råd, så kan man få, og har man ikke råd, så må man gå.
Den mulighed mindskes hos kommunerne, når der bliver færre boliger at anvise.
Men forudsætningen for de projekters succes er, at alle parter har arbejdet sammen om projektet.
Der løses ingen boligsociale problemer med dette her forslag, snarere tværtimod.
Hvis de mest attraktive, almene boliger gøres til ejerlejligheder, så vil koncentrationen af beboere med sociale problemer blive desto større i de færre almene boliger, der bliver tilbage.
De, der ikke har råd til at købe deres lejlighed eller ikke kan, fordi de ikke kan få et lån, er stavnsbundet til at bo i deres almene bolig.
Og når kommunen skal henvise socialt belastede til boliger, vil der være færre at vælge imellem, og derfor vil ghettodannelsen af socialt dårligt stillede blive større. Det ses ganske tydeligt i høringssvarene, at kommunerne har den samme betænkelighed, som vi har.
Man kan læse sig til det i både Københavns og Hvidovre Kommuners og en masse andre
kommuners høringssvar.
Er det så de generelle boligproblemer med stor boligmangel i mange af kommunerne, som regeringen vil løse?
Vil de skabe flere eller bedre boliger?
Høringssvarene fra kommunerne peger i en anden retning.
De siger, at de ikke tror på, der kommer flere boliger ud af det her, og de siger frem for alt, at de ikke tror på, der kommer flere almene boliger ud af det her.
Og det er sådan set det, de har brug for. Det her forslag rammer i høj grad samfundets svageste grupper hårdest.
Der er ingen tvivl om, at DSI, De Samvirkende Invalideorganisationer, har ret, når de påpeger, at forslaget vil føre til forringelser på deres område, til manglende fleksibilitet i forhold til de svageste grupper, der har brug for at blive flyttet til en lejlighed med særlige egenskaber.
Ældreboligrådet peger på, at ældre handicappede, der ikke har økonomisk overskud til at købe deres bolig, vil føle sig presset og utrygge af det her forslag, og det er vi i Socialdemokratiet enige i.
I stedet for at forringe den almene boligsektor og ignorere de problemfyldte boligområder skulle man i virkeligheden hellere fokusere på at forbedre den almene boligsektor og bringe den up to date.
Hvis man ikke vil hjælpe med at løse problemerne, så bør man i det mindste give beboerne mulighed for at gøre det selv.
Og det er ærlig talt på tide at udvide beboerdemokratiet, at gøre folk medansvarlige for at udvikle deres boligforhold og dermed øge beboernes råderet
Giver man dem også flere muligheder for at forbedre deres bolig, ville det på samme måde være rimeligt af give boligafdelingerne medindflydelse på anvisningsretten, den anvisningsret, som kommunerne har lokalt.
Det er trods alt boligafdelingerne, som ved, hvor skoen trykker.
Dermed tror vi også i Socialdemokratiet, at man vil kunne løse mange problemer.
Spørgsmålet om, hvorvidt det her forslag er ekspropriation, mener vi der kan svares meget klart på.
Der er tale om ekspropriation.
Og der er tillige tale om en hamrende udemokratisk proces op til den behandling, vi har her i dag.
Hvis det her vedtages af Folketinget, så vil processen jo ikke kunne stilles tilbage til udgangspunktet.
Man har solgt nogle boliger i den her 3-årige periode, som man ikke kan, om jeg så må sige, kompensere tilbage til de pågældende ejere, nemlig boligselskaberne. Så er der det her med antallet af boliger og vedligeholdelse af boliger osv.
At mindske mængden af almene boliger i disse år er efter vores opfattelse direkte tåbeligt. Resultatet af regeringens forslag bliver jo ikke, at der bliver bygget flere boliger - i hvert fald ikke flere almene boliger.
Tværtimod fralægger man sig ansvaret for, at der er tilstrækkeligt med boliger.
Det skal overlades til det private initiativ.
Ja tak, og hvem skal så bestemme, om der skal bygges?
Og skal der så fremover kun bygges alment i de kommuner, der ønsker at sælge?
Det er jo sådan en Irakløsning.
Det er jo George Bush - altså man får kun lov til at bygge flere almene boliger, hvis også man har solgt nogle boliger.
Det er jo i virkeligheden ganske fantastisk.
Det kan godt være, at de nye boligejere i England var glade for, at de kunne købe deres bolig, da de købte den.
Og modellen fra England tegner et tydeligt billede af, hvad det her kan føre til - også i Danmark.
Vi forstår ganske enkelt ikke, at regeringen hopper på vognen.
Det, der er beklageligt ved den her sammenhæng er, at processen op til det her forslag også har været hamrende udemokratisk.
Det er sådan, når denne her regering arbejder, at den sætter sig ned bag lukkede døre og nedrullede gardiner og laver en aftale med Dansk Folkeparti, og så mener man
egentlig, at der har været høring nok i denne her sag. Så sender man et par rapporter ud, og hvis folk ikke svarer på de rapporter eller forstår de rapporter, så er det sådan set ikke rapporternes eller regeringens skyld.
Man har ikke set noget konkret forslag, men man har haft mulighed for at kommentere, om ideen var god eller dårlig.
Der har ikke været nogen forhandlinger med de mennesker, som egentlig er de retmæssige ejere af de her boliger.
Der har ikke været nogen forhandlinger med de kommuner, som ved, hvor skoen trykker, og i det hele taget er det her en hamrende udemokratisk proces, og vi forstår ikke, hvorfor regeringen ikke har været indstillet på dialog i den her sammenhæng.
Ministeren var i sit indlæg i starten inde på, at det her var en ideologisk baseret diskussion fra venstrefløjens side.
Jeg skal sandt for dyden love, at set fra vores side, set fra de mennesker, der bor i de almene boligorganisationer, og i det hele taget set fra den side af spektret, hvor jeg befinder mig, er der ingen tvivl om, at hvis vi kan tale om et ideologisk betinget felttog fra denne her regering, så må man sige, at så er det her det bedste eksempel.
Det værste er i virkeligheden, at det er befængt med så meget bureaukrati, at man i virkeligheden, hvis man skulle ønske det en god vej, godt kan se, at det her forslag kan give nogle problemer.
Det vil jeg selvfølgelig på Socialdemokratiets vegne håbe at det får, fordi mage til - hvad hedder det, nu skal jeg passe på at bruge et pænt ord fra Folketingets talerstol - men i hvert fald mage til bureaukratisk rodet og indviklet forslag skal man altså lede længe efter.
Det er der i øvrigt en masse høringssvar
der også giver os ret i.
Så er der økonomien.
Giver det flere boliger?
Det er der også høringssvar, som bekræfter, både fra Hvidovre, Boligselskabernes Landsforening, Københavns Kommune osv.
Alle peger på, at det, de bare vil have lov til, i virkeligheden fortsat er at have mulighederne for at bygge nogle almene boliger, for på den måde kan de være med til at sikre, at de kan have en social balance i deres kommuner, fordi der har været lange ventelister, og fordi der har været et behov for, at folk kunne blive anvist til sociale boliger.
Socialdemokraternes mål er at få en boligmasse, hvor der er boliger til alle og boliger til ethvert behov.
Det er ikke kun en bestemt slags boliger, vi ønsker os.
Det er både almene boliger, det er andel, og det er private. Ikke mindst i de store byer er der behov for at bygge nye boliger. Det her forslag kommer ikke en millimeter tættere på at løse nogen af landets boligproblemer.
Forslaget lader lejerne i stikken og ødelægger den almene boligform og forringer dermed vilkårene for ganske almindelige mennesker, og som jeg sagde i min indledning, kunne man spørge: Hvorfor?