Morten Østergaard (RV), 2006-02-24:
Jeg vil gerne takke for de pæne ord og den tilslutning fra en lang række partier, som er kommet til forslaget.
Jeg vil også gerne kvittere for, at hr. Jørgen Arbo-Bæhr til sidst peger på det centrale, nemlig at her er der tale om et tiltag på efterspørgselssiden.
Hvordan får vi efterspurgt noget mere arbejdskraft, som er flygtninge/indvandrere, i stedet for den evindelige kredsen om udbuddet, altså at vi snakker om de enkelte mennesker og om, hvad vi kan gøre for at få dem til at komme ind på arbejdsmarkedet.
Der er to ben i det, som er vigtige for os.
For det første er det vigtigt, at vi begynder at se flygtninge/indvandrere som en ressource.
Velfærdskommissionen har redegjort meget nøje for, at det rent faktisk er sådan, at en væsentlig del af de problemer, vi står over for, den demografisk udfordring, kan løses med en bedre integration, og derfor er de en ressource.
For det andet er indsatsen mod diskrimination også en meget væsentlig del af det.
Hvis vi ser på det med ressourcen først, må vi sige, at her er vi altså i en situation, hvor det offentlige ikke udnytter den ressource i nær samme grad som de private.
Det er beskæmmende, at selv om det offentlige beskæftiger en tredjedel af den samlede arbejdsstyrke, når vi ser på arbejdsmarkedet generelt,
er kun hver femte ansatte flygtning/indvandrer.
Det offentlige halter bagud, og det er her, regeringen kunne starte i stedet for at kaste med sten i sit glashus.
Regeringen kunne gøre noget for at øge brugen i den offentlige sektor af arbejdskraft med anden etnisk baggrund end dansk.
Ugebrevet A4 spurgte i september 2005 endnu en gang et repræsentativt udsnit af flygtninge og indvandrere om en lang række forhold, og det viste sig, at andelen af flygtninge og indvandrere, der havde oplevet diskrimination, var steget fra 25 til 33 pct. inden for de sidste 2 år.
Hvis man har svært ved at tro, at det foregår i det offentlige, vil jeg bare ganske kort ridse en lille historie fra Susanne Naurs bog »Mangfoldighed i Arbejdslivet« fra Børsens Forlag op.
Anita stammer fra Ghana.
I 2003 blev hun færdiguddannet som socialrådgiver på Den Sociale Højskole i København og gik derfor straks i gang med at søge arbejde.
Den person, som foretog præsentationen ved ansættelsessamtalen, er lederen af familieafsnittet i kommunen, og efter præsentationsrunden siger lederen: Det er en meget fin ansøgning, du har skrevet Anita, og med det gode dansk troede vi faktisk, at du var dansker.
Har du selv skrevet den?
Anita føler sig forvirret over spørgsmålet, men svarer, at det har hun, men at hendes mand har kigget den igennem.
2 dage senere fik Anita afslag.
Lederen begrundede afslaget med, at familieafsnittet i kommunen hovedsagelig arbejder med danske familier, og derfor mente man ikke, at Anita havde den nødvendige kulturelle baggrund for at kunne arbejde med sådanne sager.
Det er altså virkeligheden i den offentlige sektor, og derfor er der i den grad behov for at arbejde med mangfoldighedsledelse, ikke bare for at øge andelen af beskæftigede indvandrere, men også for at modarbejde diskrimination.
Handlingsplaner gør det ikke alene, siger ministeren.
Jo, der er rent faktisk noget, der tyder på, at handlingsplaner kan gøre en hel del.
Fordi området kom ind på lederens eget bord, lykkedes det faktisk Århus Kommune at øge andelen af kommunalt ansatte med anden etnisk baggrund end dansk med næsten 1 pct. på et enkelt år, og hvis alle kommuner gjorde det, ville det betyde, at antallet af medarbejdere med anden etnisk baggrund end dansk i den offentlige sektor ville blive øget med mere end 3.000 på et enkelt år – faktisk svarende til det samlede antal ansatte i staten i dag – så der er faktisk noget, der tyder på, at hvis målsætninger ikke bare er noget, man kan trække frem ved festlige lejligheder, men man forpligter de enkelte organisationer til at opstille deres egne målsætninger og handlingsplaner, virker det faktisk.
Så må man spørge sig selv, om den konservative ordfører overhovedet har læst forslaget.
Der er ikke nævnt nogen kvotering i forslaget, det er den enkelte institution, der skal sætte sig sine egne mål og forpligte sig til at følge dem op.
Så blev der talt noget om en lang række elementer, men til det må jeg sige: Nej, der er kun et og samme element i en handlingsplan.
Resten er helt frit, der er kun det ene element: Opstil en målsætning og følg op på den.
Hvis det er mange elementer, tror jeg godt nok, det bliver svært at lave nogen form for handlingsplan med konservative stemmer.
Med hensyn til diskussionen om sociale klausuler vil jeg gerne understrege, at forslaget ikke går ud på, at man skal bruge sociale klausuler.
Der står meget specifikt i forslaget, at regeringen skal tage de nødvendige initiativer til, at sociale klausuler anvendes, men ikke at der skal vedtages et lovforslag om, at den enkelte institution skal bruge sociale klausuler.
I bemærkningerne står der bl.a., at man kunne starte med at kortlægge, hvor meget de bliver brugt.
Det må vi have belyst, og vi vil derfor stille spørgsmål til ministeren om det.
Jeg synes dog, det er væsentligt at slå fast, at vi ikke ønsker, at det ved lov skal gøres pligtigt at bruge sociale klausuler, men vi synes, de er et godt redskab, og vi synes, regeringen burde gøre noget for at fremme, at de bliver anvendt.
Angående diskussionen om ligestilling er det vigtigt, som den socialdemokratiske ordfører var inde på, at fastholde, at ligestilling ikke kun er etnisk ligestilling.
Det drejer sig også om ligestilling uanset køn, handicap, alder, seksuel orientering osv., og mangfoldighedsledelse kan sådan set rumme alle de elementer.
Men vi har set nogle alarmerende resultater på integrationsområdet, hvor det offentlige halter langt bagefter den private sektor, og det er derfor, vi har valgt at sætte fokus på det.
Jeg ville ønske, at hr. Jesper Langballe var til stede, for jeg ville gerne have forklaret ham, hvad cpr-opgørelsen bruges til.
Det er således, at i dag må virksomheder ikke registrere deres medarbejderes etniske baggrund, og det er sådan set fint nok.
De kan indsende cpr-numrene anonymt og få en opgørelse tilbage fra Danmarks Statistik, der fortæller, hvor stor en del af deres ansatte der har en anden etnisk baggrund end dansk.
Det er der lavet en fin pjece om, nu er hr. Jesper Langballe her ikke, men jeg vil efterfølgende lægge den i hans boks, så kan han læse den og blive klogere på forholdet.
Endelig vil jeg sige, at dengang vi fremsatte forslaget i december, reagerede ministeren ved at sige til Berlingske Tidende, at der var gang i en lang række initiativer, som var noget mere handlingsorienterede.
Jeg må sige, at det, der er gang i, er en lang række initiativer, som er meget overordnede.
Intentionerne er gode, men initiativerne udelukker på ingen måde, at man kan gennemføre forslaget her, som er langt mere handlingsorienteret end det, regeringen har foreslået, netop fordi vi siger, at nu skal hver enkelt offentlig institution sætte sine mål, og de skal bedømmes efter dem.
En af de ting, som rent faktisk kunne betyde noget, er de resultatkontrakter, som der har været talt meget om.
Vores indtryk er, at noget, der forpligter, ikke er en del af ret mange resultatkontrakter, og derfor vil vi også spørge regeringen om det.
Vi har indtryk af, at grunden til, at regeringen afviser forslaget, er, at den ikke ønsker noget, der forpligter, og ikke ønsker noget, der skaber gennemsigtighed, fordi det så kunne være, det blev endnu tydeligere, at det offentlige fortsat halter langt bagud.
Afstemning