Margrete Auken (SF), 2002-02-19:
Jeg takker for besvarelsen.
Man skal jo til efterhånden at være glad for at få sine fordomme bekræftet, og det er jo sørgeligt, især fordi de er så forfærdelige.
Jeg vil godt begynde med at sige, at noget af det, som har kendetegnet danskerne, har været en stor vilje til solidaritet.
Det har været godt, og det har været nemt at få bistanden igennem, og det er jo bl.a. derfor, at OECD i sit store review gør opmærksom på, at trygheden ved den danske bistand og volumen er, at der er så stor konsensus om den.
Når jeg nu hører de to ministre tale om det, skulle man ikke tro, vi havde været igennem »Partnerskab 2000«.
Det er virkelig, som om ingenting var sket, og når man f.eks. tager det sidste eksempel, udenrigsministeren her nævnte, nemlig den 70 pct.'s øgning til ngo'erne, så er vi altså på randen
af vildledning
De 70 pct. skyldes, at der er kommet mange flere ngo'ere med, fordi man har udliciteret en hel masse af vores bistand.
De store organisationer, Folkekirkens Nødhjælp, Ibis og MS har ikke fået nogen stigning.
De har faktisk været fastlåst de sidste tre år, de er simpelt hen kroner og ører-fastlåste, og der er ikke engang en regulering, f.eks. er Folkekirkens Nødhjælp jo nu skåret tilbage til 1989-niveau indekseret til lidt under 92.
Så er det altså grove løjer at komme og påstå, at de har fået en øgning på 70 pct., men det er hele vejen igennem nogenlunde niveauet for det, vi får at vide.
Så ser
man fuldstændig bort fra kritikken af den debat, der har været, i øvrigt også efter at finansloven blev offentliggjort
Der har været kronikker, Christian Sørensen havde en her forleden dag i Politiken, og der har været en række indvendinger fra organisationer, der kender til vilkårene.
Så spørger man udenrigsministeren, hvad han mener om det.
Så siger han: Jeg er uenig.
Så bliver det jo med statsministerens sædvanlige arrogance: Spørg vælgerne, hvem der har ret.
Det er jo sådan måden at gøre det her på.
Så behøver vi ikke længere at snakke med hinanden i det her Folketing, så falder argumenter til jorden.
Spørg vælgerne, hvem der har ret, vi har magten.
Og det er jo rigtig nok.
Sådan omtrent er det blevet i denne her sammenhæng, og Danmark kan jo så forvandle sig fra at være forbillede til at være skræmmebillede, og det er ikke ret sjovt.
Det er klart, at vi endnu ligger højt, og det håber jeg da selvfølgelig at vi holder fast ved, og at denne her debat i hvert fald kan munde ud i, at vi ikke skal skære yderligere, for så begynder det at blive virkelig pinligt.
Men man kan jo godt høre, når man tager signalerne andre steder fra, at det da er ganske betænkeligt.
Jeg er da spændt på, hvordan det bliver, om Dansk Folkeparti virkelig vil støtte, at vi også skal holde os oppe på det niveau, som vi selv efter nedskæringerne jo er på.
Men at påstå, at vi er med til at pace de andre, er simpelt hen ikke rigtigt. Det signal, vi sender, er, at man roligt kan skære ned, og at det jo ikke gør noget, at man gør det, når man nu ligger sådan nogenlunde i forhold til en meget snæver ramme.
De 0,7 pct., som blev lovet i sin tid,
var jo før, der skulle komme miljøbistand på, hvis vi går tilbage til Rio.
Nu vil jeg lige sige, at det bliver hr. Jørn Jespersen, der tager miljøbistanden og beregningerne i øvrigt, så det kommer jeg ikke mere ind på.
Jeg vil godt gøre opmærksom på i denne her sammenhæng, at 0,7 pct.-rammen er en skrabet ramme, og at de andre lande så ikke lever op til den, er ikke noget argument for, at vi skal skære yderligere, slet ikke hvis vi vil ligne nogle, der har politisk lederskab.
I Malawi har vi store problemer med fri presse, som der bestemt ikke er noget af, men derfor kan man ikke stoppe alt.
Det har aldrig før været betingelsen.
Det har været betingelsen, at vi arbejdede på disse ting, at det var noget af det, vi arbejdede med, men da ikke, at det skulle være i orden.
Så ryger jo stort set alle de lande, vi samarbejder med.
Men så skal vi da arbejde med, hvad vi gør ved det, og det ved udenrigsministeren jo udmærket godt, for da vi i et af spørgsmålene har bedt om en sammenligning med Egypten, får vi faktisk et meget fornuftigt svar - spørgsmål 24 i bilag 100, hvis nogen vil se det.
Der gør ministeren jo rede for, at det her tager tid, og at vi må have forståelse for, at det ikke er sådan noget, man gør lige på en studs osv.
Hvis de samme gode argumenter kom Eritrea og Malawi til gode
, var de jo ikke blevet lukket.
Det er jo, fordi det her drejer sig om, at der skal stoppes, at der skal spares, og det er det eneste argument, der holder nogenlunde igennem det her system.
En række af de andre nedskæringer rammer f.eks. aids-programmet.
Når jeg nævner aids i min begrundelse, skyldes det jo, at der skæres meget mere, end der gives i den fond, der kommer, fordi en række af de nedskæringer, der nu rammer rundtomkring både ngo- og Danidabistand, er aids-programmer.
Det er jo nogle af dem, som Rigsrevisionen ikke kan finde ud af at vurdere.
Jeg vil nok sige, jeg synes, at den rigsrevisionsrapport dog er noget af det ynkeligere, vi har set.
Man skulle tro, at de troede, alt foregik ovre på Asiatisk Plads, og at det var dér, man kunne regne frem og tilbage.
Jeg forstår altså ikke, hvad der er foregået.
Vi må snakke med vores statsrevisorer om, hvordan man har kunnet lade den slippe igennem.
for Rigsrevisionen, at rapporten er på det niveau, som den er.
Den inviterer jo nærmest til, at vi går tilbage til at bygge veje og institutioner på sådan en måde, at man kan se, her begynder vi, her er vi færdige, og nu tager vi hjem.
Lad mig lige til sidst, for nu sidder der en formand og med god grund rømmer sig, på vegne af SF, Socialdemokratiet, Det Radikale Venstre og Kristeligt Folkeparti fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Folketinget opfordrer regeringen til at foretage en kritisk gennemgang af Danmarks udviklingsbistand for at opklare, om den er effektiv og kan leve op til »Partnerskab 2000«.
Regeringen nedsætter en gruppe på fire internationalt anerkendte bistandseksperter til at forestå gennemgangen.
Danidas styrelse udformer kommissoriet og udpeger deltagerne.
Følgende emner inddrages: - Værdien af langsigtede programsamarbejder, - relevansen af sanktioner ved krænkelser af menneskerettigheder, - den multilaterale bistand, - hvordan man hjælper lande i den tredje verden med bekæmpelse af korruptionsproblemer m.v., - privatsektorindsatsen og - effektivitet og kapacitet i administration og bevillingssystemer. Danmark har som et af Jordens rigeste lande råd til at opretholde en høj udviklingsbistand og dermed udvise internationalt lederskab.
Folketinget opfordrer derfor regeringen til ikke at foretage yderligere nedskæringer, mens gennemgangen foregår, og til efterfølgende at leve op til målsætningen om 1 pct. af BNI i udviklingsbistand og en gradvis indfasning af målet om 0,5 pct. i Mifresta-støtte fra år 2005.«