Holger K. Nielsen (SF), 1998-04-22:
Jeg synes, at debatten om ØMU'en af og til foregår på et lidt for lemfældigt grundlag.
Det er, som om der kører en præmis, der hedder, at det bare er et spørgsmål om, at vi undgår at skulle veksle penge, når vi skal til udlandet, og at det er et spørgsmål om, at virksomhederne får nogle mere praktiske vilkår at arbejde under, får større gennemsigtighed i deres mulighed for at investere osv., osv.
Det er klart, at der er nogle praktiske pengepolitiske ting omkring ØMU'en, men der er så sandelig også nogle vidtgående politisk-økonomiske konsekvenser.
Det er jo det, som til dels er kommet til udtryk i debatten om Euro-X, for har man en fælles valuta, er man også nødt til at have en langt større koordinering af den økonomiske politik i de forskellige lande.
Og det er så den debat, som de EU-lande, der starter den 1. januar, har taget højde for og er startet på gennem dannelsen af deres Euro-X. Man kan sige, at Euro-X bekræfter det, som vi har sagt hele tiden, nemlig at ØMU'en har vidtgående konsekvenser for andre politisk-økonomiske områder.
Det bliver også erkendt de fleste andre steder end i det her Folketing.
Det bliver erkendt af den svenske statsminister, som adskillige gange har sagt, at får man en ØMU, bliver man også nødt til at få en harmonisering af den økonomiske politik, skattepolitikken, socialpolitikken osv. De tyske socialdemokrater har for nylig været ude med nogle interessante meldinger.
Gerhard Schröder, den nye kanslerkandidat for SPD, siger helt åbent, at der måske er problemer med euroen.
Den har fået en for tidlig fødsel, som man siger, og så er man, hvis det skal fungere, nødt til at få det, han kalder en socialunion; det vil sige få langt mere forpligtende bindinger på socialpolitik, skattepolitik, finanspolitik osv.
Det er efter min vurdering temmelig elementært, at så skal vi træffe et valg i det her land.
Vil vi være med til det, eller vil vi ikke være med til det? Man skal gøre sig klart, at siger man ja til ØMU'en, er der tale om en beslutning af historisk rækkevidde.
Vi kan ikke argumentere med, hvilke fordele eller bagdele vi kan have i morgen eller i overmorgen.
Vi er også nødt til at se på, om vi om 10, 20, 25, 50, 100 år vil betale den pris i forhold til vores handlefrihed.
Der er ingen vej tilbage, når vi først er med i ØMU'en, og det er derfor, at ØMU'en er det mest vidtgående integrationsprojekt, som Europa står over for i de næste mange, mange år, og det er derfor, at det er af afgørende betydning, at vi forholder os realistisk til det.
Når vi har sagt nej, skyldes det de politiske konsekvenser af ØMU'en.
Det er der intet land, der har i en verden, der bliver mere international.
Klart nok.
Men der er stor forskel på den handlefrihed, vi trods alt har i øjeblikket i vores fordelingspolitik, skattepolitik, socialpolitik, arbejdsmarkedspolitik, og så den vi ville få, hvis vi bliver bundet af en fælles mønt.
Skal den fælles mønt fungere, vil der nemlig blive langt større bindinger.
Jeg deler den opfattelse, og vi skal træffe et valg om, om vi vil det.
Den anden fejlagtige præmis går på, at det bliver en meget stabil valuta.
Hvem siger dog det?
Kritikpunkterne fra bl.a. den tyske centralbank går jo på, at man af politiske årsager har besluttet at få en meget bred ØMU-deltagerkreds.
Der skal mange lande med.
Vi skal her være klar over, at ustabilitet i et enkelt land vil brede sig som ringe i vandet langt mere direkte, når man har en fælles valuta, end når man ikke har det.
Vi skal altså være klar over, at der er ingen, der kan sige, at det bliver en stærk valuta, for det afhænger af den økonomiske udvikling i de pågældende lande - Spanien, Italien, Tyskland i øvrigt, Belgien, de lande, som kommer med, og som ikke nødvendigvis vil få økonomisk stabilitet.
Der er ingen, der siger, at det bliver en stabil valuta.
Der er ingen, der siger, at det ud fra nogle kortsigtede økonomiske forhold vil være en fordel for Danmark at være med.
Man kan lige så godt argumentere for, at det ville være en fordel at stå udenfor, netop fordi vi så ikke bliver bundet af så kraftige forpligtelser, som vi vil blive, hvis vi kommer med.
Med andre ord: Vores ØMU-kritik, vores ØMU-modstand står fast.
Vi vil kæmpe med næb og kløer for, at Danmark holdes udenfor.
Vi vil arbejde for, at det her ikke bliver til noget.
Det er et fejlagtigt projekt, det er et forsøg på af politiske årsager at få sat yderligere skub i den politiske integration i Europa, og det tjener ikke noget praktisk formål.
Man kan udmærket få stabile valutariske forhold i Europa uden at have en fælles mønt, nemlig gennem et tæt samarbejde landene imellem.
Så vi holder fast i vores modstand, og vi opfordrer befolkningen til fortsat at sige nej til dansk deltagelse i ØMU'en.