Søren Kolstrup (EL), 2001-01-11:
Det er en meget bred drøftelse, vi har i dag.
Jeg skal koncentrere kræfterne om elsparebidraget og Elsparefonden. Ministeren sagde, at elsparebidraget juridisk set opkræves som en almindelig skat.
For Enhedslisten er det vigtigt at understrege, at der aldrig har været politisk tvivl om, at elsparebidraget på 0,6 øre pr. kWh skulle anvendes til formålsbaserede aktiviteter, nemlig elbesparelsesindsatser foretaget af Elsparefonden. Miljø- og energiministeren, hr. Svend Auken, har sagt det, hr. Erik Mortensen fra Socialdemokratiet har sagt det, f.eks. den 24. oktober 1996, hvor det blev sagt, at pengene skal gå direkte til et bestemt formål, og det synes jeg fremgår temmelig klart af lovforslagene.
Så man kan som minimum sige, at der i hvert fald har været grund til at have en tvetydig holdning til lovforslagene også juridisk set, og derfor finder Enhedslisten, det er rimeligt, at lovforslagene måtte få en juridisk tolkning, som er i overensstemmelse med den entydige politiske opfattelse af den her sag.
På den baggrund må jeg konstatere, at det ikke er et øjeblik for tidligt, at der nu er enighed om at tilføre Elsparefonden 30 mio. kr. ekstra i år, og at den fremover tilføres alle midlerne fra elsparebidraget.
Altså så længe dette bidrag eksisterer, anvendes det til målrettede elbesparelser. Enhedslisten ser frem til, at Elsparefonden får yderligere pondus, fornyet kraft til en indsats på elspareområdet i forhold til det, der er dens egentlige anliggende, nemlig udvalgte dele af den offentlige sektor.
Man kunne tænke sig, at man systematisk tog fat på undervisningsområdet, man kunne tænke sig, at man systematisk tog fat på sundhedsområdet.
I den forbindelse har vi så sagt, at hvis vi kan udnytte noget af den kapacitet, som Elsparefonden i forvejen har, den spin off-virkning, der måtte kunne komme ved at tilbyde handel og service noget fornuftigt apparatur, altså til køb vel at mærke, er vi også indstillet herpå.
Enhedslisten har den opfattelse, at skal vi videre på det her nævnte felt, altså energibesparelser, så er det vigtigt, at de progressive kræfter finder sammen, og jeg synes også, at den her debat har vist, at der er partier, som ikke helt har forståelsen for det potentiale, der ligger her.
Vi ved klart, vi har en forskel i holdning i forhold til elopvarmning.
Derfor er det Enhedslistens klare mål, at den ulykkelige situation, vi generelt har på energiområdet, hvor partier fra SF til Venstre sidder sammen, ændres; at vi får sprængt dette forlig, i det mindste på nogle delområder til at begynde med.
Energibesparelsesområdet må for os at se være et af de områder, hvor det er vigtigt, at progressive kræfter finder sammen.
Jamen, ellers har vi det jo altid live, ikke?
Handelsgødningsforbruget er faldet siden 1980'erne.
Miljø- og energiministeren var inde på det.
Det er rigtig nok, at der er indtruffet forbedringer.
Det er lykkedes landbruget at begrænse tabet af kvælstof.
Hvor man tidligere kun udnyttede 20 pct. af det kvælstof, landbruget førte ind på gårdene og markerne i starten af 1980'erne, er man i dag oppe på at udnytte 33 pct. Kun 66 pct. mod tidligere 80 pct. går til spilde.
Kvælstofeffektiviteten er steget, jovist.
Landbruget har så også samtidig været i stand til at spare 650 mio. kr. om året til kvælstofgødning.
Det er jo en interessant betragtning, at der altså kan være god økonomi i at vise nænsomhed i forhold til brugen af kvælstof.
Landbrugets miljøindsats har trukket i samme retning som landbrugsøkonomien. Så kunne man jo konkludere: Juhu, alt er tilsyneladende såre godt, og vi kan læne os tilbage, men problemerne består. Svineproduktionen stiger markant, de opstillede mål i forbindelse med vandmiljøplanerne er ikke blevet indfriet.
Vi ved i hvert fald, at der er nogle forhold, nogle redskaber, som ikke har virket efter hensigten - miljø- og energiministeren var selv inde på det: Det er diskussionen omkring de våde enge.
Så kvælstoftabet til luften og til udvaskningen udgør stadig et alvorligt problem, hvor vandløb, fjorde, søer, havområder fortsat undertiden gisper af iltsvind, gylletågerne er medvirkende til at begrænse mangfoldigheden i Danmarks natur, vi er rent faktisk ved at sige farvel til højmose og lyngheder og overdrev
, men til gengæld kan vi jo, samtidig med at vi vinker farvel til orkideer, soldug og kobjælder, konstatere, at gederams, græs og nælder får det godt.
Grundvandsovervågningsprogrammets seneste resultater viser klart, at 24 pct. af overvågningsfiltrene indeholder mere nitrat end den vejledende værdi, og når vi ved, at nitratindholdet i det unge grundvand varierer med vinternedbøren, er der med de nuværende vintre fare for, at de øvrige vandlag registrerer udvaskning.
Vi er for lang tid siden blevet lovet en ammoniakhandlingsplan, men intet er sket.
Vi ventede i 1999, handlingsplanen skulle være trådt i kraft i sommeren 1999, men intet sket, vi ventede i 2000, men intet skete, vi nåede frem til nytåret 2001, statsministeren udtalte: »Vort vandmiljø er stadig truet af landbrugsproduktionen«.
Vi andre må læne os tilbage og stilfærdigt stille spørgsmålet: Hvornår?
Et mere grundlæggende spørgsmål, som bør inddrages i de her drøftelser, er, om vi skal vælge at fortsætte med den stigende husdyrproduktion under de eksisterende produktionsformer.
For netop med udgangspunkt i statsministerens udtalelse er der jo tale om, at den eksisterende landbrugsproduktionsform truer vandmiljøet.
Skal vi vælge at sælge stadig mere svinekød til kineserne?
Peter Gæmelke mener, at Riget i midten vil gøre det muligt at afsætte dansk svinekød i større mængder end tidligere.
Og den superoptimistiske formand for Landsudvalget for Svin, Lindhardt B. Nielsen, forestiller sig, at Danmark når op på 30 mio. svin inden for de næste 10 år.
Men vi bliver før eller siden tvunget til at standse op og overveje: Hvor mange husdyr, hvor mange svinefarme kan den danske produktion bære?
Hvor skal vi placere det stigende antal svinefarme i givet fald?
I vore landsbyer?
I det åbne land?
Hvor i givet fald i det åbne land?
I hvilke amter?
Er det Storstrøms Amt og Vestsjællands Amt, man mener, der nu trænger til, at husdyrproduktionen skal stige megameget?
Vi må stadig væk konstatere, at kun ca. en tredjedel af det, der tilføres, fjernes gennem produktion af planter og dyr.
Og det er i hvert fald hug- og stikfast.
Enhedslisten vil gerne lægge op til en drøftelse af, hvordan vi kommer ud af uføret.
For os at se er det vigtigt at tage fat med tre redskaber.
Vi vil for det første pege på en afgift på kvælstoftabet.
En sådan afgift kan inspirere landmanden til at økonomisere med brugen af kvælstof.
En sådan afgift kan medvirke til, at omhyggeligt landmandskab bliver belønnet.
Den, der ødsler, bliver straffet.
Udfaldet afhænger af den enkelte, ikke af politikere, ikke af bureaukrater.
Ansvaret føres i højere grad tilbage til landmanden.
Jeg kan mærke, at der er sådan en truende skygge over mig.
Derfor vil jeg indskrænke mig til at pege kort på de sidste to redskaber, nemlig at vi gerne vil drøfte hele spørgsmålet om husdyrtætheden i de enkelte områder.
Og det sidste element er en drøftelse af turbo på en økologisk omstilling, som kan sikre en bæredygtig produktionsform.