runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Skaarup (DF), 2004-11-24:
Vi kan jo have den samme forhåbning i Dansk Folkeparti, at vi kan se denne her brede enighed omkring dansk sikkerhedspolitik og de aktioner, som Danmark er involveret i.
Det ville da være det bedste for de soldater, vi har sendt af sted.
Men jeg vil alligevel godt spørge statsministeren, om ikke den tone og den retorik, som jeg synes jeg hører både fra Socialdemokraternes formand, hr. Mogens Lykketoft, og også fra udenrigsordføreren, hr. Jeppe Kofod, er ildevarslende, fordi man er fantastisk overklog på den situation, der er i Falluja og har været i Falluja; en overkloghed, som vi andre, som følger debatten på sidelinjen, ikke kan have.
Man kan næsten kun få det indtryk med hensyn til den overkloghed fra Socialdemokraternes side, der har fundet sted, at de har en eller anden underliggende dagsorden med det her; de spiller så overkloge, at vi andre kan blive meget nervøse for, hvad den dagsorden er.
Jeg vil godt spørge statsministeren, om ikke det virker utryghedsskabende for dansk sikkerhedspolitik, at man har et parti, der på den måde agerer meget, meget svingende i sikkerhedspolitikken.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Nu tilkommer det jo ikke mig at blande mig i, hvordan andre partier tilrettelægger deres politik og deres strategi.
Jeg gentager, at jeg er glad for, at Socialdemokraterne også denne gang bakker op om en forlængelse af de danske soldaters tilstedeværelse i Irak, men jeg kan da sige, at hvis det var mig og mit parti, der var i den situation, at vi bakkede et sådant forslag op i Folketinget, så ville jeg ikke bruge al min resterende tid på kritisk retorik, for jeg synes, det giver et meget uklart budskab om, hvad det egentlig er, man vil.
Men det skal jeg jo ikke blande mig i.
Det tilkommer andre partier at træffe afgørelse om, hvordan de vil tilrettelægge deres politik og deres strategi.
Mogens Lykketoft (S), 2004-11-24:
Jeg ville måske bare over for statsministeren gøre den betragtning, at det, vi er optaget af, er nøjagtig det samme som det, statsministeren siger han er optaget af, nemlig at se fremad.
Én ting er, at vi fandt, at det var den forkerte krig på det forkerte grundlag på det forkerte tidspunkt, og at der ikke var nogen god plan for at vinde freden – vi er utrolig kede af, at vi på det sidste punkt har fået så meget ret i den udvikling, der er sket – men noget andet er, og det er det, der er min bekymring med hensyn til alle de svar, vi får fra statsministeren, at der hos statsministeren ikke er nogen som helst selvstændig analyse af, hvad man kunne gøre anderledes og bedre for trods alt at vinde freden, hvad enten det så er flere styrker eller færre styrker, en anden adfærd, en anden prioritering.
Der er kun ét standardsvar, der går igennem det hele: Alt er gået direkte efter bogen, her er ingen, der har gjort nogen fejl i strategien.
Det er min opfattelse, at det er der, og der beklager jeg, at den danske regeringschef ikke har nogen som helst selvstændige overvejelser om, hvordan man kunne prøve at påvirke udviklingen i en mere gunstig retning.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Det er igen interessant, at det, hr. Lykketoft er optaget af, er fortiden.
Hele tiden vender hr. Lykketoft tilbage til at kigge bagud.
Jeg må sige, at jeg synes, det er mærkeligt, at Socialdemokraterne ikke er i stand til at præstere noget, når det gælder at kigge fremad og se på, hvordan vi så løser de kommende udfordringer.
På den internationale konference i Sharm el Sheikh i går engagerede de sig sammen med Iraks naboer i den fremadrettede proces.
Jeg har i pressen set den franske udenrigsminister citeret for følgende udtalelse: Vi ved alle, hvordan vore positioner var før krigen, men i dag må vi vende os mod fremtiden.
Frankrig og Europa er parate til dette.
Jeg ville ønske, at også hr. Mogens Lykketoft og den danske venstrefløj ville være parate til som den franske udenrigsminister at se fremad.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Mogens Lykketoft (S), 2004-11-24:
»Er statsministeren enig i, at Danmark bør følge en strategi, hvor civilbefolkningen i Irak skånes i den af USA ledede koalitionskamp mod oprørere, så eksempelvis nødhjælpsorganisationer får uhindret adgang til at hjælpe civile ofre, og hvilke konkrete initiativer har den danske regering taget for at sikre dette?«
De her spørgsmål hænger jo meget godt sammen.
Men vitterligt er det jo, at vi har været bekymrede for den her krig og den manglende plan for freden.
Det, vi efterlyser, er en dansk indsats for en adfærd, der i alle henseender kan bidrage til trods alt at vinde denne fred.
Det stiller jo nogle krav til den fremgangsmåde, som koalitionen, vores allierede, som statsministeren så entydigt bakker op, anvender.
Der er nu stillet et helt konkret spørgsmål om adgangen for nødhjælpsorganisationerne til at hjælpe civile ofre.
Vi har strejfet det tidligere.
Statsministeren siger, at det var et sikkerhedsspørgsmål, at Røde Halvmåne ikke kunne komme ind i Falluja.
Det var ikke Røde Halvmånes sikkerhed, der blev talt om, for de ville ind, men de fik ikke lov af de amerikanske militærmyndigheder.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Der er igen to spørgsmål i et spørgsmål.
Så jeg må tage et ad gangen, hvis der skal være tid til at besvare det ordentligt.
Først spørger hr. Lykketoft, om Danmark ikke bør følge en strategi, hvor civilbefolkningen i Irak skånes.
Jeg må altså sige, at jeg spærrede øjnene op, da jeg så det spørgsmål, for det er jo en selvfølge.
Jeg håber da også, at hr. Lykketoft vil lægge til grund, at det selvfølgelig må være en selvfølge.
Det er nærmest absurd at spørge om det.
Det kan vel ikke være, fordi hr. Lykketoft tror, at danske eller amerikanske styrker bevidst går efter at skade civilbefolkningen.
Det er, som om situationen igen bliver vendt på hovedet.
Jeg vil godt sætte en tyk streg under dette: Det er aldeles ikke den multinationale styrke, der dræber civile gidsler eller sprænger skolebørn i luften med bilbomber.
Det er ikke den multinationale styrke, der truer småhandlende, som hjælper med at få opstillet vælgerlister og forberede demokratiske valg.
Vi er i Irak for at beskytte den irakiske civilbefolkning.
Vi er der for at hjælpe FN og irakerne med at gennemføre det første frie valg nogen sinde
Vi er der for at skabe sikkerhed og stabilitet, netop så nødhjælpsorganisationerne kan nå frem til befolkningen.
Det vil jeg også gerne sige til hr. Lykketoft: Det er jo målet med indsatsen.
Det er jo netop, at nødhjælpsorganisationerne skal kunne udføre deres arbejde under betryggende forhold.
Jeg vil gerne sige, at det ikke er os, der har tvunget nødhjælpsorganisationer til at forlade Irak.
Det er gidseltagerne, det er terroristerne.
Det er dem, der står bag de barbariske halshugninger og andre afskyelige handlinger i Irak.
Det er dem, der er skyld i det.
Mogens Lykketoft (S), 2004-11-24:
Statsministeren bruger det meste af sin taletid, når han skal svare på spørgsmål om Irakkonflikten, på at slå det fast, som alle er enige om, nemlig at terroristiske handlinger af enhver art skal bekæmpes og skal inddæmmes.
Det, vi andre prøver at spørge om, er, om vi nu er helt overbevist om, at den teknik og den fremgangsmåde, koalitionen anvender, virker i den retning; om ikke en række af de beslutninger, der er truffet af koalitionen, senest angrebet på Falluja, som jo er en storby på størrelse med Cincinnati, som den samme amerikanske kommentator, jeg refererede før, sagde, i virkeligheden, hvilket FN’s generalsekretær har givet udtryk for, gør det vanskeligere at få afholdt de valg og ikke er nogen effektiv indsats mod de terrorister.
Der var jo ikke nogen hovedmænd, man fangede under den aktion.
Men det konkrete spørgsmål var igen, at de humanitære organisationer Røde Halvmåne og andre ikke af de amerikanske militærmyndigheder kunne få adgang til at hjælpe de civile i byen, selv om man ønskede det.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Som jeg allerede har svaret, så har Røde Halvmåne nu fået adgang til Falluja by.
Ifølge de amerikanske myndigheder var det alene sikkerhedssituationen, der gjorde, at de humanitære organisationer ikke tidligere fik adgang, og jeg har ingen som helst grund til at betvivle, at det forholder sig sådan.
Røde Halvmåne i Bagdad har over for den danske ambassade bekræftet, at man den 22. november har sendt en nødhjælpskonvoj ind i Falluja.
Røde Halvmåne har desuden oplyst, at sikkerhedssituationen er væsentlig forbedret, og at indbyggerne, der er flygtet til områder uden for byen, får leveret nødhjælp bl.a. gennem irakiske såkaldte ngo’er.
Så der er altså en forbedring af situationen.
Men som jeg allerede nu flere gange har sagt: Jeg har ingen grund til at betvivle den irakiske regerings vurdering af, at det var nødvendigt med et angreb på terrorreden Falluja.
Den irakiske regering havde prøvet fredeligt gennem uger at forhandle sig til en løsning.
Da det ikke lykkedes, bad den irakiske regering om et militært angreb på Falluja for at få terrorreden lukket.
Jeg må sige, at jeg synes, det er bekymrende, at hr. Lykketoft som oppositionens leder vil sætte spørgsmålstegn ved, at man lukker en terrorrede.
Mogens Lykketoft (S), 2004-11-24:
Det er jo utroligt, at vi i de her debatter gang på gang skal have stukket i næsen, at vi nok hellere havde set, at Saddam Hussein var blevet siddende, og at vi nok er imod bekæmpelse af terrorister.
Jeg synes, at statsministeren skulle prøve bare i mindste måde at lære en lillebitte smule af nogle historiske erfaringer, som vore amerikanske venner og allierede har gjort i en anden krig, i Vietnam – meget bitre, meget omkostningskrævende menneskeligt set – hvor man præcis prøvede med den hårde militære metode, også mod tætbefolkede områder, for at udrydde dem, man dengang betegnede som terrorister.
Det skabte ikke færre terrorister, det skabte flere.
Det skabte ikke mere stabilitet, det skabte mindre stabilitet.
Derfor stiller vi spørgsmålet: Er statsministeren virkelig så overbevist om, at den hele strategi i det her er den mest formålstjenlige til at nå de mål, som vi alle sammen selvfølgelig er enige om man er nødt til at forfølge, når man nu engang er landet i Irak og har ansvaret for at gøre det land fredeligt og demokratisk?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Jeg må efterhånden nå til den opfattelse, at hr. Lykketoft har en fuldstændig naiv forestilling om, hvad det egentlig er, den irakiske regering er oppe imod.
Jeg ser det også af, at hr. Lykketoft i sit spørgsmål bruger ordet oprørere.
Der er aldeles ikke tale om oprørere, det kunne jo sådan give indtryk af, at det var frihedskæmpere.
Det er nogle, som absolut ikke ønsker frihed, som absolut ikke ønsker demokrati.
De repræsenterer aldeles ikke befolkningen.
Jeg vil sige, at nogle af dem egentlig bedst kan sammenlignes med de nazistiske varulvegrupper, som forsøgte at afspore den demokratiske proces i Tyskland efter krigen.
Andre ønsker et fundamentalistisk præstestyre, atter andre en slags Talebanregime.
Det er det, man er oppe imod.
Det kan jo ikke nytte noget, at hr. Lykketoft siger, han vil terrorismen til livs, men ikke vil midlerne til at komme terrorismen til livs.
Vil hr. Lykketoft virkelig mene, at man bare skulle lade en terrorrede som Falluja fortsætte som base for terrorangreb mod uskyldige civile irakere?
Peter Skaarup (DF), 2004-11-24:
Jeg tror, alle er enige om, at vi står i en meget vanskelig situation i Irak.
Men derfra og så til den måde, som specielt Socialdemokraterne, men også resten af venstrefløjen bringer spørgsmål frem på i dag, synes jeg der er meget langt.
Man må næsten tilbage til sidste gang, hvor vi havde en meget anspændt sikkerhedspolitisk situation, hvor Socialdemokraterne også i opposition var meget overkloge med hensyn til, hvordan tingene kunne udvikle sig, og hvordan tingene skulle udvikle sig.
På den baggrund vil jeg godt spørge statsministeren, om statsministeren er enig i, at Socialdemokraternes formand i sin begyndende kampagne mod bl.a. den danske – nødvendige – indsats i Irak er ved at trække Socialdemokraterne ind i den stemning, som vi så, dengang vi havde de såkaldte NATO-fodnoter, og som jeg mener var kendetegnende for partiet.
Det er en situation, som Venstres tidligere formand Uffe Ellemann-Jensen har beskrevet i en meget aktuel bog, og jeg mener, at det ville være relevant at få at vide, om statsministeren er enig i, at det er den udvikling, som vi desværre ser i forhold til Socialdemokraterne ...
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Jo, men det bringer os ikke meget videre.
Det er det samme spørgsmål, og jeg må svare det samme igen.
Vi lytter da selvfølgelig altid både til, hvad FN’s generalsekretær har at sige, og til, hvad FN har at sige – og som kommende medlem af FN’s Sikkerhedsråd kommer Danmark jo meget tæt på.
Det, det nu drejer sig om, er at holde fast i en proces frem mod afholdelse af valg i Irak, at irakerne kan blive herre i eget hus og overtage ansvaret for egen sikkerhed, således at de danske soldater så vel som andre udenlandske tropper kan blive trukket hjem, når situationen tillader det.
Jan Trøjborg (S), 2004-11-24:
Statsministerens besvarelse får mig til at stille et spørgsmål, der så er lidt bagudrettet, for statsministeren svarer jo altid: Hvad ville I ellers have gjort?
Hvad ville Socialdemokraterne have gjort?
Ville I hellere have Saddam Hussein tilbage?
og lignende retorik.
Derfor er jeg nødt til at stille et spørgsmål til statsministeren, som går på, at jeg synes, man kan dele indsatsen i Irak op i faser.
Den første fase er krigsfasen, hvor statsministeren jo var meget glad for at være en del af koalitionen og tilsyneladende havde stor indflydelse på den; anden del er så besættelsesmagtsfasen, og vi er nu ovre i den tredje fase, hvor vi har fået en midlertidig irakisk regering.
Falluja er jo desværre et eksempel på, at man har gjort tingene meget, meget dårligt, og jeg synes, det ville være befriende for den videre diskussion om dansk tilstedeværelse i koalitionen og Irak, hvis regeringen blot kunne erkende, at den amerikansk ledede indsats har været meget fejlagtig.
Man har simpelt hen haft for få tropper på jorden, man har forbrudt sig mod Powelldoktrinen, og der kan være mange ting.
Kan statsministeren ikke bare give antydningen af, at det godt kan være, at det her måske var forholdsvis dårligt tilrettelagt, siden vi kan komme så galt af sted, som vi er kommet i de seneste uger i Irak?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Jeg har ikke været i Falluja og omegn; jeg har ikke noget grundlag for at give en vurdering af, om det set i bakspejlet har været grebet korrekt an.
Det, vi i hvert fald bare kan konstatere, er, at Falluja udviklede sig til at blive en terrorrede, et hjemsted for terrorister, der dels undertrykte den lokale civilbefolkning, dels brugte Falluja som base for terrorangreb, herunder også angreb på uskyldige civile irakere.
Jeg går da ud fra, at hr. Jan Trøjborg er enig med mig i, at når man kan konstatere, at Falluja er en terrorrede, at man undertrykker befolkningen, bruger den som basis for angreb, bl.a. på civile irakere, så gælder det om at få den terrorrede lukket, få stoppet terrorhandlingerne, så godt man kan.
Det er det, der er sket, og det burde jo egentlig have opbakning.
Jan Trøjborg (S), 2004-11-24:
Det er naturligvis nødvendigt at inddæmme terrorismen, også i Irak.
Imidlertid er det spørgsmål, som statsministeren ikke vil forholde sig til: Hvordan kan det være, at terrorismen i Irak er eskaleret så ekstremt, som den er?
Statsministeren er fantastisk god til at tale udenom, men sagen er jo den, at der er ingen af os, hverken statsministeren eller jeg eller andre, der i sin vildeste fantasi havde drømt om, at det kunne gå så galt i Irak.
Det er nemt at komme med en række forklaringer på, hvorfor det er gået så galt, men jeg synes, det ville være befriende for en saglig, nuanceret debat om fremtiden i Irak, at man erkendte, at indsatsen indtil nu har været utilstrækkelig; den har været så utilstrækkelig, at man næsten har næret, at disse terrorister har fået så frit spil, at der kan foregå det, der gør i Falluja.
Jeg ved ikke, om statsministeren kender begrebet, at kærlighed gør blind?
Jeg synes ikke, der er meget kritik fra statsministerens side i forhold til de amerikanske allierede.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Jeg kan forsikre hr. Trøjborg om, at hvis jeg er i stand til at lære noget af tidligere begåede fejltagelser, så er jeg absolut den første, der gør det, det kan jeg godt sige til hr. Trøjborg.
Jeg har bare ikke hørt hr. Jan Trøjborg eller andre Socialdemokrater pege på noget konstruktivt alternativ til f.eks. at få lukket terrorreden i Falluja.
Jeg synes, jeg hørte hr. Jan Trøjborg sige, at det var en fejl, at amerikanerne ikke havde sendt flere soldater til Irak.
Det lyttede jeg mig til før.
Det er dog ganske interessant.
Jeg har jo forstået, at Socialdemokraterne herhjemme har været skeptiske over for – i første omgang i hvert fald – at vi overhovedet havde soldater i Irak.
Jeg kvitterer positivt for, at Socialdemokraterne nu bakker op om fortsat tilstedeværelse, men det er da tankevækkende så at høre en kritik af, at amerikanerne ikke har endnu flere soldater i Irak, når man selv er skeptisk over for at være der.
Villy Søvndal (SF), 2004-11-24:
Jeg forstod på statsministerens sidste svar, at han gerne ville have mulighed for at blive klogere og lære af eventuelle fejl.
Der vil jeg godt sige, at det tror jeg forudsætter, at statsministeren ikke hidser sig op, men bevarer besindelsen, når han skal svare, for ellers tror jeg, at indlæringsevnen er meget stærkt reduceret.
Derfor vil jeg godt spørge statsministeren, og nu håber jeg så, at det ikke udarter til et personligt angreb på min ringe person: Er det statsministerens opfattelse, at situationen i Irak har ført til mere eller mindre terror?
Anerkender statsministeren den CIA-rapport, der siger, at terroren er steget voldsomt med baggrund i begivenhederne i Irak, eller synes statsministeren som feltherre, at det er lykkedes?
Det er jo det afgørende spørgsmål: Er der mere eller mindre terror?
Der synes jeg, statsministeren faldt i igen på trods af mit forsøg på at retlede ham.
Han faldt i i stedet for at reflektere over, om det ikke er, fordi man har startet en krig, hvor alle begrundelserne var forkerte, og det er i dag ikke noget, vi tror, det er noget, vi ved; en krig, der med Kofi Annans ord var ulovlig, og det er ikke noget, vi tror, det er noget, vi ved.
Vi kan konstatere, at det er gået frygtelig galt i den krig, som statsministeren tog et meget personligt ansvar for.
Det er gået galt i forhold til antallet af civile dræbte; det er gået galt i forhold til terroren, som er eksploderet i et omfang, som jeg tror selv ikke statsministeren havde forudset.
Der synes jeg egentlig, hvis statsministeren evnede at lære, at han så skulle overveje med sig selv: Var det ikke fuldstændig forkert, det, som jeg var en af nøglepersonerne i at få startet dengang, nemlig en krig, der på samtlige punkter har betydet, at forholdene er værre?
Det er også det, den danske befolkning siger.
Fra at der var en vis opbakning, er der et stigende antal danskere, der siger: Det er så oplagt, at statsministeren ikke evner at lytte i denne her sag.
Er det ikke dumt af statsministeren?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Det bevæger sig ikke ud af stedet.
Hr. Villy Søvndal har kun én interesse; hr. Villy Søvndal kan kun se én vej: bagud.
Jeg respekterer, at hr. Villy Søvndal var imod krigen i Irak.
Jeg respekterer, at han er imod den danske regering.
Men jeg kan ikke forstå, at en politiker, hvis opgave dog må være at finde løsninger på problemer og udfordringer, kun er optaget af at kigge bagud og slet ikke på nogen som helst måde er optaget af, hvordan vi kan løse den opgave, vi rent faktisk står over for.
Derfor er jeg nødt til at gentage, at uanset at hr. Villy Søvndal siger, at han gerne ville af med Saddam Hussein, så er kendsgerningen, at havde vi lyttet til hr. Villy Søvndal, så sad Saddam stadig i Bagdad og undertrykte sit folk.
Uanset at hr. Villy Søvndal siger, at han gerne vil terrorismen til livs, så er kendsgerningen, at hvis vi fulgte hr. Villy Søvndals råd, så var Falluja stadig en terrorrede med torturkamre og en base for undertrykkelse af og terrorangreb mod civilbefolkningen.
Det er det, der er den kolossale afstand mellem det, hr. Villy Søvndal siger, og så det, der rent faktisk sker, og derfor er det i stigende omfang vanskeligt at tage hr. Villy Søvndal alvorligt.
Jeppe Kofod (S), 2004-11-24:
Statsministeren sagde, at Socialdemokraterne ikke havde et alternativ.
Uanset uenigheden om krigen, er det jo statsministeren velbekendt, at vi gik ind og tog et ansvar for at vinde freden i maj sidste år ved at være med til at sende styrker til Irak og også levere en omfattende genopbygningsindsats og humanitær indsats.
Men vi gjorde det jo, fordi vi havde tiltro til regeringen, og at man i kraft af, at man var en del af en koalition, netop fik præget, som man lovede, koalitionen til at følge et FN-spor, få FN ind i en ledende rolle og ikke som i krigen sætte FN ud på et sidespor.
Men jeg synes, at man, når man hører statsministerens besvarelser i dag, er i tvivl om, hvorvidt det er tom retorik, når statsministeren og regeringen siger, at de vil have FN ind i en ledende rolle.
For når det kommer til stykket, så virker det ikke, som om statsministeren vil lytte til, hvad FN siger, hvad Kofi Annan siger.
Jeg skal spørge statsministeren: Næste gang Kofi Annan kommer med et godt råd til, hvordan man kan vinde freden i Irak, er det så et råd, som statsministeren agter at bakke op om, eller vil vi se statsministeren bakke op om Bush i stedet for?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Man skulle ærlig talt tro, at hr. Jeppe Kofod slet ikke følger med i, hvad der rent faktisk sker.
Sagen er jo den, at med den FN-resolution, der hedder 1546, har FN skabt en ramme, som giver FN en mere central rolle i genopbygningen af Irak og udviklingen af Irak frem mod demokrati.
Det er vi glade for fra dansk side, det har vi arbejdet for fra dansk side.
Men indtil nu må vi sige, at når det har knebet med FN-rollen i Irak, så er det, fordi FN selv har holdt sig tilbage med henvisning til sikkerhedssituationen.
Det er bestemt ikke på grund af modvilje fra vores side.
Vi ønsker, at FN får en så central rolle som overhovedet muligt.
Jeppe Kofod (S), 2004-11-24:
Jeg er jo fuldstændig enig med statsministeren i, at FN-resolution 1546 fra den 8. juni i år er et godt fremskridt i forhold til at få FN ind i processen.
Men den anden del af det at få FN ind i en ledende rolle er jo også at lytte til FN, at lytte til, hvad Kofi Annan siger.
FN har jo noget erfaring rundtomkring i verden med at genopbygge områder og lande, der har været i krig og kaos.
Det er derfor, jeg spørger statsministeren, om han også vil følge FN’s rådgivning, Kofi Annans rådgivning, og den ekspertise, som FN har i forhold til at vinde freden i et land.
Der synes jeg ikke, at statsministeren svarer klart, og derfor efterlyser jeg stadig væk et svar fra statsministeren.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-11-24:
Det er et sjovt spørgsmål at stille, for enhver kan jo se, at efterhånden som vi nærmer os de afgørende situationer, hvor man skal tage stilling til den fremtidige magtfordeling i Irak, f.eks. de næste valg, så optrappes terrorvirksomheden i Irak, simpelt hen fordi der er terrorgrupper, der er fundamentalistiske grupper, som ønsker at stoppe processen frem mod valg.
Og derfor: Jo tættere man kommer på valg, desto mere optrapper de deres terroraktiviteter.
Igen er det tankevækkende, at hr. Villy Søvndal hele tiden har meget, meget, meget nemmere ved at se situationen fra terroristernes synspunkt end fra den internationale koalitions synspunkt.
Jan Trøjborg (S), 2004-11-24:
Jeg må sige, at statsministerens svar på mig virker, som om han har indstuderet talen fra Venstres landsmøde lige lovlig meget til fuldkommenhed.
Spørgsmålet er: Kan statsministeren ikke erkende, at de mange terroranslag, situationen i Falluja og en masse andre steder i Irak også er et resultat af en naiv, utilstrækkelig indsats for at vinde freden?