runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Aaen (EL), 1998-02-17:
I forlængelse af hr. Villy Søvndals spørgsmål vil jeg gerne spørge hr. Arne Melchior: Hvordan skal en krig fjerne Saddam Hussein?
Forestiller CD sig, at man med præcisionsvåben skal ramme lige dér, hvor han er?
Er det den forestilling, der bevæger sig i CD's hoveder?
Eller tror man, at en krig vil fremme de kræfter, der ønsker at fjerne Saddam Hussein med demokratiske midler eller med de midler, der er i det irakiske folk selv?
Er det ikke nærmere sådan, at hvis man gennemfører den krig, der nu er lagt op til, styrker man Saddam Husseins muligheder for at bevare sit diktatur?
Det er jo den konklusion, stort set alle eksperter er nået frem til: at man dermed sikrer Saddam Husseins diktatur i yderligere 10-15 år.
Hvor er logikken, spørger jeg hr. Arne Melchior.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-17:
Jeg kan forstå, at ministeren ikke har lyst til at diskutere problemet med den § 26, som faktisk forbyder USA at starte denne krig og siger, at det er Sikkerhedsrådet, der bestemmer, om der senere skal gribes til magtanvendelse.
Det fremgår klart af den resolution, regeringen selv påberåber sig, og at ministeren ikke vil svare på spørgsmålet om det, bestyrker min mistanke om, at beslutningen om at deltage i denne krig var truffet på forhånd og også truffet, før man havde undersøgt det juridiske grundlag.
Så har man bagefter opfundet et juridisk grundlag, som kunne passe til den beslutning, man allerede havde truffet, og derfor vil man ikke besvare spørgsmålet, og derfor vil den socialdemokratiske ordfører ikke engang deltage i debatten.
Så vil jeg også opfordre udenrigsministeren til at besvare det spørgsmål, hr. Frank Aaen var inde på: Hvad skal det nytte?
Det burde vel egentlig helt naturligt være det første spørgsmål, som et radikalt folketingsmedlem - hvad ministeren jo også har været - ville stille, når det drejer sig om krig, når man kender den radikale tradition helt tilbage til Viggo Hørup, og det er fantastisk, at man ikke går ind i diskussionen og besvarer dette enkle, klare spørgsmål: Hvad skal det nytte?
Villy Søvndal (SF), 1998-02-17:
Et enkelt opklarende spørgsmål til hr. Melchior.
Jeg vil godt spørge, om hr. Melchior finder det mål at få fjernet Saddam Hussein indeholdt i regeringens forslag.
Jeg vil også gerne spørge udenrigsministeren, om det endelige mål for aktionen her er at få fjernet Saddam Hussein.
I så fald vil jeg godt spørge om, hvor der er redegjort for det i forslagets bemærkninger.
Jeg vil også godt spørge, om det er klogt, for det må forudsætte nogle forestillinger om, hvem der så skal være de nye magthavere i Irak.
Skal de findes internt i Irak, eller skal der etableres et styre udefra, og hvem skal i så fald etablere det?
Det her er jo ikke en FN-aktion.
Jørgen Estrup (RV), 1998-02-17:
Til hr. Frank Aaens meget åbne spørgsmål om klogskab vil jeg også gerne svare åbent: Jeg kan også have min tvivl.
Jeg synes ikke, at det er nemt på forhånd at sige, om en aktion vil føre til det resultat, man ønsker.
Det var sådan set også det, jeg prøvede at sige i min tale.
Men det, der er afgørende set med mine øjne, er, at hvis man slækker presset nu, så risikerer man, at man totalt undergraver mulighederne for en international opinion og for, at FN kan øve sin indflydelse.
Det er den ene ting.
Det andet, jeg vil sige til hr. Søvndal, er, at jeg er da glad for, at hr. Søvndal mener, at jeg har lovet et berigende udvalgsarbejde.
Det skal der altså flere til, skulle jeg hilse og sige, men det ser jeg også frem til.
Så vil jeg i øvrigt sige, at udvalgsarbejdet må vise, hvad der er behov for.
Vi må se på, hvad der bliver behov for.
Men jeg vil gerne understrege, at fra radikal side ønsker vi en ordentlig, seriøs og udtømmende behandling af de spørgsmål, der skal belyses.
Helge Adam Møller (KF), 1998-02-17:
Hvis man nu gik ind på hr. Keld Albrechtsens recept og bombarderede Saddam Hussein og Irak med mad, penge, turister, ambassadører, besøg osv. osv., så ville det jo medføre én ting.
Det ville medføre, at Saddam Hussein fik frigjort endnu flere penge, endnu flere ressourcer og endnu mere tid til at fortsætte med det, han er i gang med.
Og hvad er det, han er i gang med?
Han sagde: Det er så stort, at han kunne udslette Jordens befolkning 3 gange.
Og jeg må gøre opmærksom på, at hvis udviklingen fortsætter, kan de biologiske våben, man har, også selv om man får ødelagt fremføringsmidlerne, altså missilerne, medbringes i en almindelig turistkuffert af én mand og placeres eksempelvis i Tel Aviv eller Haifa og udslette samtlige mennesker, der bor i den by.
Det er det, hr. Keld Albrechtsen ikke vil gøre noget ved.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-17:
Der har på intet tidspunkt været tale om, at Saddam Hussein har manglet de penge, han skulle bruge til at fabrikere disse uhyggelige våben.
De penge har han haft.
Han stjæler de penge, som skal bruges til hans elitetropper og til hans hemmelige våbensystemer, fra befolkningen.
Så desværre må man sige, at et angreb kun vil fremskynde elendigheden yderligere, men det vil ikke fratage Saddam Hussein de økonomiske og tekniske midler til at producere
disse masseødelæggelsesvåben.
Som det også blev sagt, har han dem allerede i et omfang, så det i hvert fald i teorien muligvis ville kunne udslette hele verdens befolkning.
Et angreb vil kun styrke og ikke svække Saddam Hussein.
Det er det, som flertallet i denne forsamling ikke forstår, og det er det, som flertallet i denne forsamling åbenbart ikke er indstillet på, at vi skal nå til bunds i under udvalgsarbejdet, inden der træffes en beslutning.
Pia Kjærsgaard (DF), 1998-02-17:
Jeg synes altså godt nok, det er temmelig træls at se Enhedslisten i dag med en eller anden fuldstændig tåbelig demonstrations-T-shirt sandsynligvis betalt af partistøttemidler, hvorpå der står: »Nej til USA's krig«, og derefter høre Enhedslisten stå og kalde USA en selvbestaltet, skydegal politibetjent.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-17:
Jeg synes ærlig talt, at hr. Helge Adam Møller skulle komme herop og give mig en uforbeholden undskyldning.
Jeg synes ganske enkelt, det er for stærkt, at hr. Helge Adam Møller her fra Folketingets talerstol står og beskylder mig for at være stalinist.
Det kan jeg ganske enkelt ikke acceptere.
Hvad er det for en debatform?
Har jeg nogen sinde brugt den form for udtryk?
Jeg kunne godt finde på nogle om hr. Helge Adam Møller, men det ville være at sænke debatten til et uacceptabelt niveau.
Så vil jeg til gengæld sige tak til fru Pia Kjærsgaard, fordi hun gik herop og kom med det indlæg, som hun kom med, for det tager jeg som lidt af en lakmusprøve på Enhedslistens holdning.
Jeg var lige et øjeblik lidt bekymret, da fru Pia Kjærsgaard kom herop.
Var der nu noget med, at Dansk Folkeparti kunne finde på at støtte vores holdning? Så havde vi måske i virkeligheden taget fejl, men jeg blev meget beroliget over fru Pia Kjærsgaard indlæg.
Det bekræftede mig til fulde i, at den linje, som vi fra venstrefløjens side har lagt i denne sag, har bestået lakmusprøven.
Den har bestået i den forstand, at det yderste højre har reageret, ganske som de skulle, nemlig fuldstændig hadefuldt og aggressivt over for det, som vi har sagt, og det føler vi os egentlig ganske godt beroliget ved.
Så er tingene vist i denne sag på det punkt, hvor de skal være.
Helge Adam Møller (KF), 1998-02-17:
Jeg kan garantere hr. Keld Albrechtsen for, at jeg ikke vil give nogen undskyldning for det, jeg sagde, for det, jeg sagde, var jo sandheden. I de mange år, hvor hr. Keld Albrechtsen var ordfører, bl.a. under den såkaldte kolde krig og under alle fodnotedebatterne, er jeg desværre blevet belemret med og har været så uheldig at måtte høre på og læse alle hr. Keld Albrechtsens ordførertaler, hvor han konstant og systematisk angreb NATO, og hvor han konstant og systematisk angreb amerikanerne.
Hvis det, som hr. Keld Albrechtsen stod for dengang, var blevet virkelighed, havde vi i dag ikke levet i et samfund, hvor vi ikke alene har et frit Vesteuropa, men også et frit Østeuropa.
Så havde vi været tilbage i den gamle
Det var, hvad hr. Keld Albrechtsen kæmpede for dengang, men hvor han heldigvis ikke sejrede.
Det er sandheden, kan jeg sige til hr. Keld Albrechtsen.
Pia Kjærsgaard (DF), 1998-02-17:
Der er slet ikke nogen tvivl om, at netop dette forslag er et forslag, som går meget på politiske holdninger og også en vis form for ideologi.
Jeg synes ærlig talt, det er hr. Keld Albrechtsen, som er hadefuld og aggressiv, præcis sådan som hr. Helge Adam Møller gjorde rede for.
Vi husker de talrige pinlige debatter, som vi havde år tilbage, og nu boltrer SF og Enhedslisten sig endnu en gang.
Det er pinligt at skue.
Det er meget, meget pinligt, synes jeg, men det er stadig væk endnu mere pinligt for Socialdemokratiet, og jeg håber, at Socialdemokratiets ordfører vil gå op og besvare alle de mange spørgsmål, som faktisk er stillet, herunder også spørgsmålet, om de aggressive, hadefulde angreb, der kom her fra Enhedslisten, ikke er noget, som man bør tage afstand fra.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-17:
Nu forstår jeg, at hr. Helge Adam Møllers demokratiopfattelse
er sådan, at hvis man kritiserer USA og NATO - og det har hr. Helge Adam Møller ret i, at jeg har gjort mangfoldige gange også i 1980'erne, og der var også dengang god grund til det - så er man altså efter hr. Helge Adam Møllers opfattelse stalinist.
Det er sandelig et rummeligt demokrati, som hr. Helge Adam Møllers NATO-organisation står som den ypperste forsvarer for.
Det er et demokrati, hvor de, der tillader sig at kritisere magthaverne, stemples som stalinister.
Jeg siger bare velbekomme til hr. Helge Adam Møller.
Jeg forstår, at jeg ingen undskyldning får, og jeg får heller ingen dokumentation for de fantastiske påstande og beskyldninger og fuldstændig urimelige stemplinger, som hr. Helge Adam Møller kom med.
Men jeg forstår altså, at hr. Helge Adam Møller fremover opfatter folk, der kritiserer det, som et flertal her i Folketinget og som NATO og USA måtte finde på at bestemme, som stalinister.
Velbekomme.
Helge Adam Møller (KF), 1998-02-17:
Jeg synes, hr. Keld Albrechtsen skulle gå hen til reolen her bagest i salen og se i Folketingets forhandlinger fra de sidste 20 år og finde alle de steder, hvor hr. Keld Albrechtsen skamløst, og jeg gentager: skamløst har rost det store diktatur, der dengang eksisterede mod øst, hvor han helt bevidst og åbent på næsten enhver tænkelig måde har modarbejdet og bekæmpet de frie landes fællesskab, Atlantsammenslutningen, og hvor han ikke har fundet en lejlighed så lille og så ubetydelig, at der ikke var mulighed for at angribe de lande, der stod i spidsen for de frie lande, bl.a. USA.
Det kan hr. Keld Albrechtsen finde på snesevis af sider i masser af debatter.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-17:
Så vil jeg bare bede hr. Helge Adam Møller, når det nu er så nemt og der findes i snesevis af tilfælde, om lige at gå hen og i en af forhandlingerne fra 1980'erne bare finde ét sted, hvor jeg har skamrost Sovjetunionen, bare ét sted, for så ville jeg tage det en lille smule alvorligt med den snak, men hr. Helge Adam Møller kan ikke finde bare ét sted.
Helge Adam Møller (KF), 1998-02-17:
Nu er det jo spændende at høre den tidligere stalinist og kommunist hr. Keld Albrechtsen gøre sig til talsmand for, hvad der er den rigtige politik for verden.
Hvis de teorier, som hr. Keld Albrechtsen havde i 1970'erne og 1980'erne, havde samlet et flertal i dette Folketing og et flertal i Vesten, havde vi stadig væk haft et jerntæppe, og så havde vi stadig væk haft kommunistiske diktaturer overalt øst for jerntæppet, men det viste sig jo dengang, at hr. Keld Albrechtsen tog fejl, og det gør han også nu.
Jeg vil godt sige, at det da er rigtigt, og det er sandsynligt, at Saddam Hussein ikke bliver fjernet ved et bombeangreb, men det, som man opnår ved et bombeangreb med de midler, man har i dag - fjernstyrede og præcisionsstyrede missiler osv. - og med den viden, man har om, hvor lagrene er i øjeblikket, er, at man sætter ham 3, 5 eller 7 år tilbage, således at han ikke i det næste antal år kan udføre de angreb, som han ellers i løbet af kort tid vil være i stand til, og hvor han kan lægge storbyer øde først og fremmest i Mellemøsten, men på lidt længere sigt også i Europa.
Den mulighed fratager man ham i en periode på adskillige år, og det er hensigtsmæssigt.
Svend Erik Hovmand (V), 1998-02-18:
Jeg kan fuldt ud bekræfte, at ministeren fuldstændig har misforstået det, når han mener at vide, at Venstre er imod tiltag, der forbedrer forbrugernes forhold, og det må være imod bedre vidende, når ministeren siger det på den måde. Ministeren vil vide, at Venstre faktisk har stemt for en lang række af de tiltag, der er sket i de seneste år, og oven i købet også lavet aftaler med den siddende regering om væsentlige fremskridt på forbrugerområdet.
Det, vi ikke vil, er at have en Forbrugerombudsmand, der optræder som en stat i staten, som får entydig magt, og som tramper på retssikkerheden i den øvrige del af samfundet.
Men når ministeren siger alt det her, vil jeg godt gentage det spørgsmål, som jeg stillede.
Er det virkelig ministerens opfattelse, at denne lovgivning, så vigtig den er for det samlede erhvervsliv, skal gennemtvinges med en enkelt stemmes flertal baseret på den yderste venstrefløj?
Det vil jeg gerne have ministerens svar på.
Pernille Sams (KF), 1998-02-18:
Det er helt ømt at høre ministeren forsøge at tage patent på, hvad forbrugerbeskyttelse er, og så med baggrund i sådan et misfoster af et lovforslag, som vi har her.
Jeg er nødt til at vende tilbage til sagen om, hvordan erhvervsministeren har udtrykt sig i det blad, Reklame, som jeg tidligere har citeret.
Jeg har endnu ikke fået at vide, om det er korrekt, og om ministeren står ved det, han siger her: »
»Jeg viger meget tilbage for myndighedsafgørelser i den type sager«, siger hr. Jan Trøjborg.
Hvilken af udtalelserne er korrekt?
Jeg vil også gerne citere et andet sted fra nøjagtig samme interview med erhvervsministeren for to dage siden, hvor erhvervsministeren siger: »Det er netop derfor, jeg viger tilbage for at bruge mulighederne for indgreb mod selve udtryksmidlet.
Jeg er parat til at se på, hvordan disse elementer kan trækkes ud af lovreguleringen«.
Jeg synes ikke, vi har fået noget bud på i dag, hvordan erhvervsministeren vil trække det ud af lovreguleringen.
Det er bare løfter, der for to dage siden er fremsat i et blad, men det er nøjagtig det modsatte, som erhvervsministeren står og siger her fra talerstolen, og nøjagtig det modsatte, som hans eget lovforslag indeholder.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1998-02-18:
Jeg formoder, at ministerens taletid løb ud, mens han prøvede at redegøre for, hvorfor det var fornuftigt at lave forbrugerpolitik med Enhedslisten i stedet for med V og K
det skal jeg da gerne indrømme ministeren, men jeg vil gerne gentage mit spørgsmål, som drejer sig om ressourcerne.
Det er klart, at hvis man ønsker en aktiv forbrugerombudsmandsinstitution, må denne nedskæringspolitik efter min opfattelse vendes.
Så vidt vi er orienteret, er det lykkedes at få halveret årsværkene over ti år, selvfølgelig startet godt og grundigt af V og K-regeringen.
Der er ikke sket nedskæringer siden, men der er altså også noget at rette op på fra den periode, hvor V og K har været ved magten. Mit spørgsmål til ministeren var, om regeringen vil være indstillet på at kigge på de ressourcer, så vi kan begynde at genvinde noget af det tabte.
Pernille Sams (KF), 1998-02-18:
Nu må vi så bare konstatere, at jeg har spurgt så utvetydigt så mange gange, at der slet ikke er nogen tvivl om, at erhvervsministeren ikke vil fortælle Folketinget, om det er den ene eller den anden version af ministerens tale, der tegner ministerens holdning og mening om denne sag.
Svend Erik Hovmand (V), 1998-02-18:
Hvis man slår op i et leksikon under navnet TASS, vil man kunne læse, at det er et sovjetiske telegrambureau, som fungerede fra 1925 og frem til 1991.
Det var en informationstjeneste direkte under ministerrådet, og det fulgte loyalt den russiske regerings linje og udsendte ukritisk alle regeringens kommunikeer og pressemeddelelser. Nu er det ikke mere.
TASS er blevet ændret ved omvæltningen i 1991, og jeg må sige, at jeg faktisk troede, at vi med Sovjetunionens sammenbrud havde forladt enhver tanke om den idé med et offentligt kontrolleret meningsmonopol.
Jeg troede faktisk, at det var så det.
Nu kan enhver se, at det offentlige ikke skal sætte sig på informationsvirksomheden, sådan som det skete i det gamle Sovjetunionen.
Men jeg blev inspireret af at slå op i de leksika, for når man læser det forslag, som nu er til behandling, kunne man godt fristes til at sige, at ideen åbenbart ikke er helt død endnu.
Dette, at man sammenblander faglig information, forskning og udvikling osv. med oplysning af den karakter i et offentligt foretagende, mener jeg faktisk er at blande tingene urimeligt sammen.
Jeg vil gerne have, at forbrugerpolitik er én ting og saglig og faglig information en anden ting.
At blande de to ting sammen synes jeg ud fra ethvert synspunkt hører fortiden til.
diskussion om det, og jeg vil gerne gentage det, så ministeren ikke misforstår det også denne gang: Vi ønsker en bedre forbrugerinformation, og vi mener, at det kan ske på mange måder.
Vi mener absolut, at der skal ske en modernisering af forbrugerinformationen, Statens Husholdningsråd osv.
Nye områder skal tages ind, nye metoder skal anvendes i et moderne samfund.
Samarbejdet mellem forbrugerorganisationerne og de private organisationer er meget vigtigt, men at gøre det, som ministeren lægger op til her, mener vi er et tilbageskridt for forbrugernes interesser, også så det klodser.
Vi synes, det er urimeligt, at forbrugerne skal have et monopolblad at læse i.
Vi har brug for, at de mange blomstrer, vi har brug for de mange initiativer, vi har brug
for de mange aktører, vi har brug for forskelligheden. Vi har brug for saglig information og oplysning, ingen diskussion om det, men lad være med at blande forbrugerpolitik sammen med det.
Jeg kunne i øvrigt sige meget om detaljerne i forslaget.
Det vil jeg dog afholde mig fra, men kun understrege, at efter vores opfattelse er det altså meget, meget vigtigt, at vi sørger for en levende, åben, fri debat i et frit samfund og ikke vender tilbage til en tid, som jeg troede, vi for længst havde forladt.
Jørn Jespersen (SF), 1998-02-18:
Hr. Svend Erik Hovmand har det med at sætte nye rekorder i usaglighed.
Det er jo altid vældig underholdende, og hvis han kan overgå sin egen rekord på et senere tidspunkt, kan underholdningen jo stige til nye højder.
Der er bare en enkelt ting, jeg godt kunne tænke mig at få at vide: Hvordan kan der være tale om en øget statsliggørelse, som jeg forstår, hr. Svend Erik Hovmand vil advare imod ved at tale om TASS og Sovjetunionen og murene, der faldt, og sådan noget?
Hvordan kan der være tale om en øget statsliggørelse, når man flytter Centeret over i en selvejende institution?
Hvordan kan det være mere stat?
Er det ikke mindre stat?
Svend Erik Hovmand (V), 1998-02-18:
Jeg forstår til fulde, at det skal være kort, og derfor kun den ene bemærkning, at hvis hr. Jørn Jespersen læser forslaget og ser den konstruktion, det hviler på, er der tale om, at vi får flere offentlige kroner til færre aktører.
Pernille Sams (KF), 1998-02-18:
Da vi i april sidste år diskuterede regeringens forbrugerpolitiske strategi, lagde jeg på Det Konservative Folkepartis vegne ikke skjul på, at vi var modstandere af at sammenlægge al forbrugerinformation i ét stort center.
Det ville være et tilbageskridt for forbrugerinformationen i forhold til i dag.
For Det Konservative Folkeparti handler
seriøs forbrugerpolitik først og fremmest om at sikre, at forbrugerne får reel, sober, uvildig og objektiv information, så forbrugerne har så gode forudsætninger som overhovedet muligt for at træffe deres egne valg og beslutninger.
Vi skal sørge for, at oplysningen sker i seriøse rammer og udstikke regler for gode mærkningsordninger, reelle varedeklarationer, god markedsføringsskik, seriøse garantiordninger og andet, som kan hjælpe forbrugeren i sit valg.
Men vi vil ikke være med til regeringens formynderi over
for forbrugerne.
Vi mener ikke som regeringen og ministeren, at vi politikere bedst ved, hvad der er forbrugernes behov.
Vi mener, forbrugerne hver især skal have lov til at formulere deres egne behov og have lov til at vælge forskelligt, for vi mennesker er forskellige, og derfor mener vi overordnet, at der er tale om et tilbageskridt for forbrugeroplysningen, hvis man maser alle forbrugerorganisationerne sammen i ét center og politiserer det samlede udbud.
Jeg har naturligvis lagt mærke til, at ministeren i en lille bisætning i bemærkningerne - formentlig til ære for os og vore tidligere indvendinger - har skrevet, at det ikke er meningen at politisere det hele; men med den struktur, der lægges op til, vil det være en uundgåelig følge uanset ministerens bemærkninger.
I øvrigt er der rundt omkring i ministerierne masser af penge i forskellige oplysningspuljer, som flyttes rundt mellem forskellige kasser.
Mange af disse kunne sagtens sammen med de specialopgaver, som skal løses, kanaliseres til f.eks. Statens Husholdningsråd, som så kunne stå for den nøgterne og objektive undersøgelse, vi i Det Konservative Folkeparti synes, forbrugerne har ret til at få foretaget.
Som jeg også sagde sidst, vi behandlede denne sag, har vi nemlig intet imod Statens Husholdningsråd.
Vi mener ikke, der er baggrund for at nedlægge det, som ministeren vil nu; vi synes hellere, man skulle benytte lejligheden til at modernisere rådet lidt, for grundlæggende er det et seriøst stykke arbejde, rådet står for, og det bør fortsætte, så det nøgterne og saglige forbrugeroplysningsarbejde også har en platform uden politiserende indhold.
Alt i alt ser vi ingen grund til at forøge både de offentlige udgifter og skatterne ved at lave dette center, som på det nærmeste både skal tygge maden og oplysningerne for forbrugerne.
Nu skal vi med sikkerhed om lidt høre erhvervsministeren
endnu en gang forsøge at bevise, at hans holdning om at monopolisere og politisere forbrugeroplysningen er den mest forbrugervenlige.
Jeg mener, det er forkert, for regeringens holdning er i sandhed den mest forbrugerformynderiske; det kan der ikke være nogen tvivl om.
Vores holdning er derimod at bevare respekten for forbrugerne og deres valgmuligheder.
Jørn Jespersen (SF), 1998-02-18:
Der er et enkelt af de elementer, som ikke er med i ministerens udspil i dag, og som jeg godt lige vil spørge til.
Det drejer sig om de organiserede rabatter, der tit har været inde i diskussionen om markedsføringslov og prismærkningslov osv.
I SF mener vi faktisk, det er et problem, at det i stadig stigende omfang ses, at man markedsfører sig på alle mulige former for foreninger, som yder organiseret rabat.
Det betyder jo, at gennemsigtigheden på markedet bliver mindre, det bliver sværere for forbrugeren at vælge mellem forskellige forretninger og produkter, og det betyder, at man helt konkret har en masse besvær med at holde styr på alle mulige forskellige plastickort, der giver adgang til den ene og den anden rabat.