Bertel Haarder (V), 2006-01-17:
Selv om der her ved førstebehandlingen tegner sig et flertal for forslaget, vil regeringen naturligvis forsøge at gøre flertallet bredere.
Derfor har jeg lyttet nøje til det, der er sagt, og jeg har selvfølgelig nogle svar i dag, men jeg vil gerne give yderligere svar i udvalget, og så håber jeg, at vi kan få en fornuftig snak om tingene.
Uanset hvad man måtte have af ambitioner og ekstra penge til en bedre uddannelse, så er det dog svært at argumentere for, at det, der ligger her, på nogen som helst måde skulle være ringere end det, vi har i dag.
Derimod er det meget nemt at argumentere for, at der er forbedringer i forhold til det, vi har i dag.
Derfor burde det være muligt at få et bredere flertal i den sidste ende.
Fru Antorini sagde, at nu syntes hun, at uddannelsen var blevet for specialiseret.
Det startede jo for 15 år siden med, at vi havde tre forskellige uddannelser.
Så indgik regeringen en aftale med bl.a. – ja, nu kan jeg ikke huske, om det var en aftale – men i hvert fald drøftede regeringen det meget grundigt med de relevante organisationer, hvorefter, så vidt jeg husker, et enstemmigt Folketing vedtog den uddannelse, vi har i dag.
Nu har vi så lært af erfaringen, og jeg mener, vi kan konstatere, at der savnes faglig specialisering.
Når man i læreruddannelsen kan have linjefag, så kan man vel også i pædagoguddannelsen have nogle, som lægger mere vægt på krop og bevægelse, andre, der lægger mere vægt på det musiske, på naturen osv.
Jeg skal ikke gøre mig klog på, hvad det i detaljer er for specialiseringer, der er brug for.
Der er i dag en stribe fag i pædagoguddannelsen, og de har hver især en utrolig ringe tyngde, hvilket altså kan gøre uddannelsen temmelig overfladisk.
Det er det, vi skal prøve at komme væk fra.
Jeg vil meget gerne lytte til fagfolk, men det er jo ingen kunst for fagfolk at foreslå ekstra udgifter.
Virkelige fagfolk viser sig ved, at de kan gøre det bedre for de samme penge.
Den er den slags råd, vi måske har savnet lidt i forbindelse med den høringsrunde, vi har haft.
Det er også svaret til hr. Thomas Krog, at ja, det er rigtigt, at regeringen ikke har sat ekstra penge af, men sådan er det jo de fleste steder.
Alligevel har vi en ambition om at forbedre tingene.
Et af de områder, hvor vi kan forbedre tingene, er netop praktikken, og det er ikke nødvendigt at øge udgifterne for at forbedre praktikken.
Man kan selvfølgelig have den mening, at det eneste saliggørende er, at praktikken bliver SU-finansieret i stedet for lønfinansieret.
Men det, der her foreslås, er, at vi med bibeholdelse af lønnet praktik får en bedre praktik.
Et af målene er, at udbyttet af praktikken skal øges ikke ved finansieringen, men ved en opstramning af reglerne om praktikuddannelsens tilrettelæggelse.
Der skal fastlægges uddannelsesmæssige mål for den enkelte praktikperiode.
De arbejdsfunktioner, som den studerende udfører, skal tilrettelægges med henblik på, at den studerende erhverver kompetence til den senere udførelse af erhvervet.
Det skal gøres tydeligere, hvilke opgaver uddannelsesinstitutionen, praktikstedet og de studerende har i forbindelse med forberedelse, gennemførelse og efterbehandling af praktikken.
Og der skal indføres en praktikuddannelsesplan, som skal bruges i vejledningen og i evalueringen, og den skal sikre sammenhæng mellem praktikken og uddannelsen i øvrigt.
Det er et ganske højt ambitionsniveau, og jeg har svært ved at se, at man ikke skulle kunne gennemføre det med bibeholdelse af den lønnede praktik.
Det er i hvert fald regeringens hensigt.
Men som sagt er jeg åben over for både ekspertforslag og over for gode forslag fra partier, som gerne vil med i en aftale.
Lad os tale om det.
Jeg må erkende, at regeringen altså ikke i finansloven har sat penge af til merudgifter på området, og det har jeg det i øvrigt godt med, for vi må lære her i samfundet og ikke mindst i undervisningssektoren, hvor vi har det højeste niveau i verden, uanset hvor vi ser hen, at gøre tingene bedre uden at øge udgifterne.
Det kan lade sig gøre.