Villy Søvndal (SF), 2003-01-29:
Jeg synes ikke, det er elegant - undskyld - når statsministeren forsøger at slippe udenom.
Det er den debat, der pågår i hele verden, den pågår i USA, den pågår i samtlige europæiske lande, om man skal have et fornyet FN-mandat som baggrund for et angreb på Irak, eller, som jeg syntes statsministeren også sagde lidt tidligere, om der allerede i den nuværende 1441-resolution er nok til, at USA kan vælge at gå i krig, hvis de vil?
Det er jo en kendt sag, at Tyskland og Frankrig er imod denne her krig.
Det er en kendt sag, at den amerikanske senator Edward Kennedy har advaret meget kraftigt imod den, og en stribe demokratiske ledere er ude i dag og advare.
Jeg ved ikke, om statsministeren opfatter det som en type slaphed, der skal bekæmpes, men det er vel en reel, stor angst for, hvad det her kan drive verden ud i, og der synes jeg altså, det er fantastisk, at den danske regering ikke vil sige, hvor den står i det her opgør.
Sandheden er jo, at når man ikke vil udtrykke sig, så bliver man taget til indtægt for at ligge fuldstændig fladt for amerikansk pres.
Sådan bliver det udlagt.
Årsagen til mit spørgsmål om slaphed var såmænd ikke at genere hverken tyskerne eller franskmændene, men det var, fordi statsministeren for 1 uge siden, da vi diskuterede det her, mente, at de, der ikke lå fuldstændig vandret i forhold til amerikanske ønsker, var slappe.
Det var dengang min ringe person, men jeg er glad for, at statsministeren ikke har samme vurdering af Frankrig og Tyskland, når de indtager det standpunkt, som også er mit standpunkt, og som ikke er et standpunkt om, at der ikke skal ske noget, men er et standpunkt om, at våbeninspektionen skal have lov til uforstyrret at afslutte sit arbejde.
Jeg synes, det er uforståeligt, at det ikke i højere grad også for den danske regering er indlysende, at hvis påstanden om, at der er utrolig mange ødelæggelsesvåben i hænderne på Saddam Hussein, er rigtig, så er det vel det stærkeste argument for, at våbeninspektionen får lov til at afslutte sit arbejde, får lov til at opspore og tilintetgøre masseødelæggelsesvåben, og det er vel i så fald også det stærkeste argument imod at indlede en krig, ikke alene af
statsretslige grunde, men først og fremmest fordi det er en voldsom trussel mod de soldater, man sender ind i Irak.
Mener statsministeren så, at den fransk-tyske blokade, som skete sidste tirsdag sammen med to andre lande, er et udtryk for slaphed fra netop de lande?
Og blokerer de på den måde for det, statsministeren argumenterede for som en nødvendig beslutning?
For er situationen ikke også en anden set fra det tysk-franske synspunkt, hvor man vil undgå en krig, nemlig at det er meget svært at have en våbeninspektion, der forløber i fuld tillid, samtidig med at man iagttager, at der rundt om våbeninspektionen bygges stadig større styrker op, og at der fremføres en stadig mere aggressiv retorik i form af trusler og i form af: Nu går vi snart i gang?
Er det ikke svært at håndtere de to ting samtidig?
Forstår man ikke godt, at den nation, der bliver udsat for våbeninspektion, holder sig en smule tilbage, hvis man er usikker på spillereglerne, nemlig at man risikerer et angreb uden for al international lov på den måde, at FN's Sikkerhedsråd ikke inddrages?
Tror statsministeren ikke, det er årsagen til, at det her ikke kun er en diskussion om timing, men i virkeligheden en af de afgørende diskussioner om forskellen på krig og fred?