runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pia Gjellerup (S), 2003-03-19:
Der er stillet mange alvorlige spørgsmål til Venstres ordfører.
Der er ikke kommet ret mange alvorlige svar, men der har været et forsøg på at svare på de spørgsmål, der er stillet af en række folketingsmedlemmer om resolution 1441 og om den suspension, der ligger deri i forhold til de tidligere resolutioner, som hr. Jens Rohde ellers prøver at finde sit folkeretlige grundlag i. Hr. Jens Rohde prøvede nemlig at svare med et citat fra notatet vedrørende dette med suspensionen, at den gælder i hvert fald, indtil Sikkerhedsrådet har haft lejlighed til at vurdere situationen.
Det har Bush-administrationen og briterne også ment, for de har prøvet at få sådan en resolution, men der er ikke tilslutning i Sikkerhedsrådet, der er modstand i verdenssamfundet.
Det er det, Venstre blæser på.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-03-19:
Hr. Jens Rohde har været oppe adskillige gange og sige, at grundlaget for denne her beslutning ligger i resolution 1441.
Den resolution taler jo udelukkende om masseødelæggelsesvåben og bortskaffelse af dem og ikke om det, som hr. Jens Rohde fik rodet sig ud i i anden omgang, at nu handler det om at befri det irakiske folk for diktaturet.
Det lyder jo meget smukt.
Men hvad er det egentlig for en strategi, Venstre har?
Er det her kernen i det?
Er kernen, at et mindre antal lande skal gå enegang, herunder Danmark, hvis der kan skaffes et flertal til det i Folketinget, for at befri først Irak for dets diktatur gennem en krig, ikke gennem en forhandling, men gennem en krig?
Og hvem bliver de næste?
Har Venstre overhovedet tænkt det her igennem?
Er Venstre indstillet på endnu en gang at gå ud i denne type af voldelig fjernelse af diktaturer?
Hvad bliver det næste?
Er det Nordkorea, eller er det Iran, hvis dialogen bryder sammen i Iran, eller er det Saudi-Arabien, der skal fjernes?
Jann Sjursen (KRF), 2003-03-19:
Ja, nu her sidst, men også tidligere i debatten har hr. Jens Rohde lagt vægt på, at det ligesom er Saddam Hussein, der skal fjernes.
Vi skal befri, som hr. Jens Rohde sagde det tidligere, det irakiske folk fra dets regime.
Jeg kan såmænd godt i mit inderste dele det ønske fuldt ud.
Der kunne sådan set være mange folk, som jeg gerne ville befri for deres diktatorer og regimer osv.
Der er desværre alt for mange af Saddam Husseins slags i denne verden.
Men det betyder jo ikke, at Kristeligt Folkeparti, og det betyder sådan set heller ikke - ikke hidtil, i hvert fald - at regeringen fremsætter det ene beslutningsforslag efter det andet om, at Danmark sammen med eventuelle andre lande militært skal drage ud i verden for at befri diverse folk fra dets regimer.
Eller skal vi se sådan nogle forslag fremover fra Venstres side?
Endelig vil jeg godt erklære, at jeg er enig på mange måder, hvis man kan sige, at valget står mellem demokrati og diktatur.
Men det valg er jo et pseudovalg, som hr. Jens Rohde sammen med statsministeren og andre prøver at skubbe foran sig.
Der er jo ikke nogen her i Folketingssalen, der ville vælge diktaturet.
Og at få det til at se ud, som om
alle vi, der ikke lige er med regeringen i denne her sag, altså er mod demokrati og for diktatur, det synes jeg faktisk sagen er alt, alt for alvorlig til.
Kl. 9.50
Jens Rohde (V), 2003-03-19:
Det er da rigtigt, at der står, at det må anses for at være suspenderet.
Det gælder i hvert fald, indtil Sikkerhedsrådet har haft lejlighed til at vurdere situationen.
Og hvad er så situationen?
Ja, der har jo siden været holdt talrige møder og konsultationer i Sikkerhedsrådet, og det er hver gang blevet konstateret, at Irak fortsat substantielt krænker de forpligtelser, som Sikkerhedsrådet har pålagt landet.
Det står der også meget klart.
Til fru Marianne Jelved: Jeg vil altså sige, at lighederne er langt større end forskellene i forhold til 1998, og dengang kunne man heller ikke blive enige.
Dengang var begrundelsen også, at Saddam Hussein legede kispus med verdenssamfundet.
Dengang var begrundelsen også, at han rådede over masseødelæggelsesvåben, og dengang kunne man jo heller ikke blive enige i FN.
Derfor gik man uden om FN med den danske SR-regerings støtte og med den tidligere udenrigsministers meget aktive støtte bl.a. i forhandlingerne
her fra Folketingets talerstol
Så der er sådan set ikke noget nyt under solen dér.
Så må jeg sige til hr. Keld Albrechtsen, at det er jo egentlig imponerende at høre den måde, man sådan vælger sine indgangsvinkler til diskussionerne på, hver gang de her diskussioner kommer op.
For hvad var det, hr. Keld Albrechtsen argumenterede med dengang i 1998?
Det var jo, at man kunne ikke gøre noget ved de her masseødelæggelsesvåben.
Det ville tage 14 dage, og man kunne købe dem i Køge alligevel, hvis det var sådan, at de ville lave dem, osv. osv.
Der var ikke noget at gøre, det var alt for nemt at lave de her kemiske våben.
En sådan krig mod masseødelæggelsesvåben ville ikke nytte noget som helst, fordi problemet var Saddam Hussein.
Hvad skal det nytte, spurgte hr. Keld Albrechtsen dengang fra talerstolen, når man ikke vil fjerne Saddam Hussein alligevel?
Nu vælger man rent faktisk at tage konsekvensen lige nøjagtig af det, hr. Keld Albrechtsen har sagt.
Så burde hr. Keld Albrechtsen da egentlig være tilfreds.
Aage Frandsen (SF), 2003-03-19:
Hr. Jens Rohde lægger meget vægt på konklusionen i notatet fra Folkeretskontoret, og det kan jeg i øvrigt godt forstå.
Men for at man kan vurdere konklusionens styrke, må man jo læse præmisserne frem til konklusionen.
Kl. 9.45 Derfor vil jeg bede hr. Jens Rohde forklare Folketinget, hvordan det skal forstås, det, der står midt på side 3, som også hr. Frank Jensen havde fat i, hvor man altså siger, at det dér med at anvende magt over for Irak imidlertid må anses for at være suspenderet, nemlig i 1441, og så er der fremhævet nogle bestemte paragraffer. Hvad er meningen med at skrive det?
Hvilken sammenhæng er der i det?
Derfor er det eneste, man kan læse ud af det her, at vi har fået et notat, et stykke bestillingsarbejde.
Jeg har set bestillingsarbejder af en bedre kvalitet.
Men altså konklusionen giver hr. Jens Rohde ret, men præmisserne gør det jo ikke.
Marianne Jelved (RV), 2003-03-19:
Jeg er enig med hr. Jens Rohde i, at skal man vælge mellem demokrati og diktatur, så vælger vi da demokrati.
Jeg tror ikke, der er nogen andre, der ville have en anden mening.
Men spørgsmålet er jo, hvad demokrati i denne her sammenhæng er.
Er det at lade USA eller et andet magtfuldt land træffe en beslutning, eller er det at følge de demokratiske institutioner, nemlig at vælge FN?
Vi mangler en legitimitet
I det notat, vi har fået om folkeretten, står der, og jeg citerer fra side 4: »Det optimale grundlag for iværksættelse af nye militære forholdsregler mod Irak ville selvsagt være, om en sådan behandling kunne munde ud i vedtagelsen af en ny, klar resolution eller en formandsudtalelse.
Så kommer der et par linjer længere nede: »Såfremt Irak ikke i løbet af meget kort tid opfylder de af Sikkerhedsrådet opstillede krav og betingelser, kan det konstateres, at Irak har forpasset sine sidste muligheder ...« osv.
Det er jo en politisk vurdering.
Det er klart en vurdering, som USA og nogle andre lande har truffet, og det er det, hr. Jens Rohde ikke vil bekræfte her fra talerstolen.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-03-19:
Jeg tror, hr. Jens Rohde har sat absolut danmarksrekord i juridiske bortforklaringer.
Han erkender fuldstændig klart, at der står i notatet, at vi ikke må gå i krig.
Der er ikke grundlag for det i resolutionerne.
Og så siger han: Men alligevel slutter notatet med, at det må vi godt alligevel.
Det må jeg sige; det er en imponerende gang jura.
Sagen er jo, at USA har besluttet, at man vil føre krig, og det mener man man har ret til, uanset hvad andre mener. Men så vil jeg godt spørge hr. Jens Rohde: Hvad er krigsmålet?
Hvad er det, den danske regering vil med den krig?
Det er der ingen der ved.
Det vil jeg godt lige gøre opmærksom på.
Statsministeren ved det heller ikke.
Hvad er det, Venstre vil med den krig?
Vil man besætte Irak og indsætte en ny diktator?
Hvad vil man gøre ved det kurdiske spørgsmål med de 2-3 millioner kurdere, som vil blive fordrevet, når krigen går i gang?
Det er det, der altid sker, når der er krig i det område, så bliver kurderne fordrevet.
Hvad når Israelerne rykker ind i de palæstinensiske områder?
For det er også en konsekvens, der nødvendigvis vil komme af krigen.
Hvad vil Venstre gøre ved det?
Hvad er Venstres formål med denne krig ud over at anrette en masse ødelæggelser?
Det synes jeg man skylder befolkningen en forklaring på, og det har man ikke givet en gnist af.
Man har givet en gang juridisk tågesnak.
Hvad er det, man vil med den krig?
Jens Rohde (V), 2003-03-19:
I forhold til den folkeretsdiskussion synes jeg jo, at der er nogle, der glemmer at læse konklusionen.
For hvad er konklusionen i notatet fra folkeretskontoret?
Det er, at sammenfattende er det vurderingen, at der i den foreliggende situation med resolution 1441 for så vidt foreligger et klarere og mere opdateret juridisk grundlag for iværksættelse af militære forholdsregler over for Irak med henblik på at fjerne Iraks kapacitet til at opbygge og anvende masseødelæggelsesvåben, end det var tilfældet, da den daværende regering i februar 1998 fremsatte beslutningsforslag nr. B 114 om dansk deltagelse i en militær indsats over for Irak.
Det er konklusionen i notatet fra folkeretskontoret.
Så mit spørgsmål kunne jo gå tilbage, om vi ikke godt kunne blive enige om, at det er konklusionen, som jeg har læst den op her.
Hr. Holger K. Nielsen nævner noget om det svage grundlag, og at vi har et flertal i befolkningen imod os.
Jeg kan også godt læse meningsmålinger.
Men det her er altså ikke et spørgsmål om, hvor meningsmålingerne går hen.
Det er fuldstændig rigtigt, at det er en meget, meget svær og en meget, meget alvorlig beslutning at tage, men vi har altså valgt at udvise lederskab, at sige, at nu må nok være nok.
Vi har ikke tillid til, at så længe Saddam Hussein sidder ved magten, vil der ske en total afrustning af Irak.
Kl. 9.40 Og så skal man huske på midt i denne diskussion om resolutioner osv., at det her er altså også et spørgsmål om at befri det irakiske folk fra et uhyrligt regime.
Jeg tror ikke, der er nogen her, der er uenig med mig i, at Iraks regime er modbydeligt, og at Saddam Hussein er en modbydelig diktator.
Derfor er det vores opfattelse, at når valget står mellem demokrati og diktatur, er der kun ét valg at træffe, og det er valget til demokratiets side.
Jeg er altså nødt til at sige til fru Pia Gjellerup, at det er ganske enkelt en sandhed med meget, meget, meget store modifikationer, som fru Pia Gjellerup står og frembruser med heroppe fra talerstolen.
Der er ikke nogen konklusion om noget som helst andet, end at man ikke kan blive enig i FN's Sikkerhedsråd efter gentagne vurderinger.
Efter gentagne vurderinger er Sikkerhedsrådet ikke nået til nogen konklusion overhovedet, kun, at man ikke kan blive enig, og det er meget afgørende og absolut ikke sådan, som fru Pia Gjellerup udlægger det her, nemlig at man er nået til en konklusion om, at suspensionen rent faktisk kan fortsætte.
Man er ikke nået til nogen konklusion om noget som helst.
Til fru Anne Grete Holmsgaard: Jamen målet er stadig væk afvæbning.
Men så kan man jo, nøjagtig som vi også havde debatten i 1998, have den tilgang
til det, at man ikke tror på, at der vil ske en afvæbning af Irak, så længe Saddam Hussein sidder ved magten.
Kl. 9.55 Men det er afvæbningen, der er grundlag for i resolutionerne, og det er det, der er målet; det vil jeg gerne fastholde.
Troels Lund Poulsen (V), 2003-03-19:
Jeg går ud fra, at den socialdemokratiske ordfører, hr. Frank Jensen, har haft lejlighed til at se de udtalelser, som hr. Frank Jensen lægger til grund for Socialdemokratiets holdning, primært de udtalelser fra Hans Blix, som der har været.
Hvis man ser på de udtalelser fra Blix den 27. januar, den 14. februar, den 28. februar og den 7. marts, så håber jeg også, at det er klart, selv for Socialdemokratiet, at der ikke er tale om det, som der står, nemlig et øjeblikkeligt samarbejde.
Derfor vil jeg gerne spørge hr. Frank Jensen fra Socialdemokratiet om, hvordan Socialdemokratiet ser på ordene øjeblikkeligt samarbejde.
Er det 4½ måned?
Er det 6½ måned?
Er det 12 år?
Hvad er øjeblikkeligt samarbejde for hr. Frank Jensen og Socialdemokratiet
Jens Rohde (V), 2003-03-19:
Fru Line Barfod forsøger at få det til at fremstå, som om vi
Regeringen har jo i flere omgange gjort det meget, meget klart, navnlig under formandskabet, hvor vi har haft en meget aktiv udenrigsminister på det her område, at man finder den israelske fremfærd i de palæstinensiske områder særdeles kritisabel.
Den legitime israelske kamp mod palæstinensiske terrornetværk kan på ingen måde retfærdiggøre det store antal civile palæstinensiske ofre.
Det har vi gjort meget, meget klart.
Det har udenrigsministeren gjort klart over for sine kolleger i Mellemøsten.
Jeg synes rent faktisk, at det da i forhold til Mellemøsten og i forhold til Israel-Palæstina-konflikten er en sejr, at vi nu har fået USA til at tilslutte sig den såkaldte road map.
Det mener jeg faktisk er et stort skridt
på vejen.
Jeg vil godt lige understrege over for hr. Per Kaalund, at det med at gå Saddams ærinde - hvis man bruger det udtryk - ikke har noget at gøre med, at jeg mener, at der er noget tilsigtet i det, at nogen ønsker at gå Saddam Husseins ærinde.
Men jeg mener stadig væk, at det er Saddam Hussein, som kan sidde tilbage og grine i skægget, når han ser, hvordan presset over for ham er aftagende, at han kan vedblive med at lege kispus med verdenssamfundet, at han ikke skal bevise, at han har destrueret de bl.a. 1000 t kemiske våben, som vi ikke har fået en redegørelse for, og de 6.500 bomber, som vi ikke har fået nogen redegørelse for, at han kan blive ved og ved og ved.
På trods af at man har vedtaget et hav af resolutioner og nu er nået til et punkt, hvor man flere gange har sagt: Nu må det være stop, og at det skulle være øjeblikkeligt - der står jo »øjeblikkeligt« i 1441 - så er man ikke villig til at handle.
Det mener jeg er katastrofalt ...
Frank Jensen (S), 2003-03-19:
For så vidt angår det juridiske grundlag, kan jeg jo svare samlet på de spørgsmål, der er rejst.
år, jeg har siddet her i Folketinget
Jeg synes, konklusionen er ekstremt kortfattet, og den er skrevet på en måde, hvor jeg godt forstår det, der står her i konklusionen.
De ord, der står her, er jo rigtige: At resolution 1441 fra den 8. november sidste år giver et mere juridisk opdateret grundlag, end der var i 1998, for da lå resolutionen tilbage fra 1990-1991. Så tidsmæssigt er det et mere opdateret grundlag.
Men indholdet i resolution 1441 siger jo noget andet end den konklusion, som regeringen drager på baggrund af det juridiske notat.
Man drager den konklusion nu, at man kan gå i krig.
Det er ikke det, resolution 1441 gav grundlag for.
Det er det, udenrigsministeren har sagt her til Folketinget måned efter måned: Det kræver Sikkerhedsrådets beslutning.
Ikke i form af en ny resolution, det har vi heller aldrig sagt fra Socialdemokratiets side, men det kræver Sikkerhedsrådets beslutning.
Det er det, som vi har troet vi var enige om.
Det var det, som vi har fået at vide: Forankringen i FN var i Sikkerhedsrådet.
Det er derfor, at man, når man læser det juridiske notat, måske skal lægge mere vægt på at læse den juridiske analyse, for analysen her er stjerneklar.
Den siger netop, at i 1998 var de to tidligere resolutioner fra 1990 og 1991 gældende, der var ikke nogen suspension, men det blev der
den 8. november
Da blev der en de facto-suspension, indtil Sikkerhedsrådet har truffet en ny beslutning.
Sådan læses det her notat ikke kun af mig, men af en række folkeretseksperter uden for det her hus.
Derfor vil jeg foreslå, at vi i den udvalgsbehandling, vi nu skal have, får lejlighed til i Forsvarsudvalget at få nogle uafhængige juridiske folkeretseksperter ind, for det fortjener notatet her at blive udsat for.
For de jurister, der har skrevet det i Folkeretskontoret i Udenrigsministeriets juridiske tjeneste, har skrevet det med meget, meget spids pen, og derfor fortjener vi som lovgivere at få mulighed for at drøfte det her igennem med uafhængige folk.
Anne Baastrup (SF), 2003-03-19:
Men hr. Peter Skaarup kom så med eksempler på lande, som hr. Peter Skaarup i hvert fald ikke mener skal sidde i Sikkerhedsrådet.
Det, jeg så godt kunne tænke mig at vide, er, hvad det er for en liste, Dansk Folkeparti har over lande, der godt må være medlem af FN og som følge deraf også medlem af Sikkerhedsrådet i de turneringer, der så i øvrigt er fastlagt, og hvilke lande der ikke må?
Det ville nærliggende i den forbindelse at spørge: Er det sådan, at Kina ikke må være medlem af Sikkerhedsrådet?
Hvis svaret er, at det må Kina godt, hvorfor må Kina så det?
Og hvordan med Indien og Pakistan, Saudi-Arabien, de afrikanske lande, må de overhovedet være medlem af FN og de organer, der er?
Jeg synes, det var en meget besynderlig bemærkning, som hr. Peter Skaarup kom om med FN, og det glæder jeg mig til at få svar på.
Margrete Auken (SF), 2003-03-19:
Hr. Peter Skaarup skal altså ikke slippe for medansvaret for den forfærdelige situation, han er ved at bringe verden i.
Nu kommer vi ind på det fra en anden vinkel: Verden rundt er der jo kirkelig modstand, ikke bare entydigt fra Det Mellemøstlige Kirkeråd, ikke bare nogenlunde enstemmigt fra de europæiske kirker og organisationer, men også fra de amerikanske kirker, altså alle de historiske kirker, der er organiseret i National Council of Churches.
Og i disse kirkelige analyser er terroren i centrum. De er fuldstændig opmærksomme på, at nu gør man sig i den grad sårbar over for den uretfærdighed, som Vesten har påtaget sig i forhold til Mellemøsten og i forhold til en række andre FN-ting, for man er gået racistisk til det og er kun gået efter nogle ganske bestemte grupper og derudover ladet fem være lige, når det gjaldt FN.
Jeg vil gerne bede hr. Peter Skaarup gå herop og bekræfte, at han står alene med sin analyse af, at vi ikke ved noget om, om dette fremmer terror eller ej.
Per Kaalund (S), 2003-03-19:
Nu refererer hr. Peter Skaarup til fodnotepolitik og 23 gange.
Nu må min erindring vel være sammenfaldende med mange andres, for fodnotepolitik var, at et flertal her i denne sal pålagde den daværende regering en bestemt politik, og det agtede den regering ikke at efterleve uden nogle fodnoter.
Den daværende regering havde 23 chancer for at gå af, fordi den kom i mindretal; det gjorde den ikke.
Hvordan kan situationen i dag sammenlignes med fodnotepolitik?
Hvor er det flertal i denne sal, der vil pålægge regeringen ikke at sende militær til Irak?
Når nu man kender holdningen i Dansk Folkeparti, tidligere Fremskridtspartiet, til EU og alle de sammenhænge, der er der, må jeg så ikke også få anledning til at spørge hr. Peter Skaarup - når nu et stort flertal her i salen arbejder på at få afskaffet forsvarsforbeholdet -
hvor Dansk Folkeparti er henne den dag, der kommer beslutninger her i salen om EU-aktioner, EU-ledede aktioner, herunder Petersbergopgaver?
Peter Skaarup (DF), 2003-03-19:
Hr. Frank Jensen vil gerne tale historie og gamle hæderkronede socialdemokratiske statsministre.
Jeg forstår egentlig ikke, hvad intentionen med det kan være, for jeg mener, at Socialdemokratiet har et alvorligt forklaringsproblem lige netop i denne her situation som et bærende parti i forhold til dansk NATO-medlemskab, i forhold til det pres, som selvfølgelig skulle lægges på Sovjetunionen.
Tidligere var det jo en katastrofe, da man oplevede, at Socialdemokraterne under 23 dagsordener - 23 fodnoter - over for USA og NATO gjorde opmærksom på, at Danmark ikke støttede det pres, som NATO på det tidspunkt ønskede at lægge på Sovjetunionen.
Så jeg forstår egentlig ikke hr. Frank Jensens gode intentioner på det her område, for jeg synes, det må være trist og irriterende at få rippet op i, at Socialdemokratiet dengang i opposition under daværende statsminister Poul Schlüter i den grad ikke tog et medansvar for Danmarks situation og vores egen sikkerhed.
Men det hang nok sammen med, at Socialdemokratiet på det tidspunkt lige var kommet i opposition.
Måske kan det være en tanke, at Socialdemokratiet i dag også er i en situation, hvor man akkurat for nylig er kommet i opposition, og det har man nok svært ved at vænne sig til.
Nu prøver man så dette for på en eller anden måde at markere sig. Må jeg så ikke lige sige, når vi nu er ved Fremskridtspartiet: Mig bekendt stemte Fremskridtspartiet
imod den holdning, som Socialdemokratiet havde vedrørende de 23 fodnoter i forhold til NATO.
Uden i øvrigt at diskutere dette partis politik var det parti modstander af Socialdemokratiets holdning på det tidspunkt.
Frankrig har jo fulgt meget godt efter siden hen, og det har været med til at svække den alliance, og det har også været med til at gøre, at FN står i den meget farceagtige situation, man står i nu, fordi der ikke har været magt bag de ord, man har anvendt, og det er hovedproblemet her.
Jamen vi kunne sikkert alle sammen godt ønske os, at vi fik et andet styre i Iran, der jo undertrykker almindelige menneskerettigheder for den iranske befolkning.
Men jeg tror ikke, det er realistisk at forestille sig, at man ville få et andet styre i de lande ved hjælp af en militær aktion.
Jeg forestiller mig derimod, at det, der kommer til at ske i Irak, hvor Saddam Hussein formentlig bliver sat på porten, kan medføre mulighed for, at det irakiske folk, men også nogle af de andre befolkninger i samme område, på sigt får mere demokratiske og rimelige forhold over for deres meget diktatoriske regimer.
Derfor tror jeg også, at det i virkeligheden ville være fornuftigt af venstrefløjen her i Folketinget meget klart at støtte de muligheder, der er for at afvæbne Saddam Hussein, for det vil medføre mulighed for en dominoeffekt i det område i retning af mere demokrati, i retning af mere frihed for befolkningerne, og det kan vel også være i SF's interesse.
Pia Christmas-Møller (KF), 2003-03-19:
Selvmodsigelse på selvmodsigelse fulgte i hr. Frank Jensens ordførerindlæg for Socialdemokratiet.
Lad mig her bare koncentrere mig om et par af dem.
For det første sagde hr. Frank Jensen, at han ikke ville gøre det til et juridisk spørgsmål.
Alligevel fastslog hr. Frank Jensen med meget stor overbevisning: Det folkeretlige grundlag i FN-pagten er ikkeeksisterende bag denne beslutning.
Vi står netop med et notat fra Udenrigsministeriets folkeretseksperter, som siger: »Sammenfattende er det vurderingen, at der i den foreliggende situation med resolution 1441 for så vidt foreligger et klarere og mere opdateret juridisk grundlag for iværksættelse af militære forholdsregler over for Irak med henblik på at fjerne Iraks kapacitet til at opbygge og anvende masseødelæggelsesvåben, end tilfældet var, da den daværende regering ...« - underforstået SR-regeringen - »... i februar 1998 fremlagde beslutningsforslaget om dansk deltagelse i en militær indsats over for Irak.«
Og det andet, jeg kan få fat på inden for den her tidsramme, er spørgsmålet: Hvad er der sket i Socialdemokratiet, siden den daværende statsminister Poul Nyrup Rasmussen sagde, at vi følger jer hele vejen skulder ved skulder?
Det var den danske linje, som blev tegnet af den socialdemokratiske formand lige efter den 11. september.
Hvad er sket siden?
Hvorfor svigter Socialdemokraterne i dag?
Hvorfor lægger man ansvaret over på våbeninspektørerne?
Morten Helveg Petersen (RV), 2003-03-19:
Man får jo nærmest indtryk af, at bare telefonsvareren taler amerikansk, så er det godt nok.
Det er altså under lavmålet i betragtning af de ting, vi har været med til fra Det Radikale Venstres side, at skulle høre på, at vi dermed skulle støtte en diktator som Saddam Hussein.
Det svarer til at sige, at et flertal i den danske befolkning, som er imod krigen på det her grundlag, skulle støtte Saddam Hussein.
Det kan da ikke være Dansk Folkepartis udlægning af sagernes tilstand.