runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Jensen (V), 2002-01-17:
Er fru Pernille Rosenkrantz-Theil så enig med mig i, at selvvisitering til plejehjem er frit valg til at bruge af skatteborgernes penge?
At frit valg til at kunne sige, at nu vil jeg på plejehjem, kan betyde, at andre skubbes ud, som måske havde mere behov? Og er fru Pernille Rosenkrantz-Theil enig med mig i, at den model for frit valg, som Venstre har lagt frem, går ud på, at når det offentlige visitationssystem har godkendt en person til pleje, så har man det frie valg til selv at vælge, hvem det er, der skal udføre den pleje. Dermed er det en respekt for skatteborgernes penge, men også en respekt for, at de ældre i Danmark skal have ret til at vælge, hvem det er, de lukker inden for deres eget hjems fire vægge.
En ret til at vælge, hvem der skal udføre de meget personlige ting, der ligger i at få den personlige pleje såsom vask, rengøring, madlavning og hygiejnepleje i øvrigt.
Gitte Seeberg (KF), 2002-01-17:
Nu har alle jo ret til at komme med ideer og tanker, som kan fremme beskæftigelsen, og det gælder selvfølgelig også beskæftigelsesministeren.
Min konklusion i sin tid var bare, at det var ganske dyrt, og at det indebar nogle problemer i forhold til aftrapning af de sociale ydelser.
Men det udelukker jo ikke, at der kan fremlægges en model i dag, som måske er mere hensigtsmæssig.
Men jeg vil gerne sige, at det er klart for Det Konservative Folkeparti, at det, vi først og fremmest ønsker, er lettelser i indkomstskatten.
Til hr. Aage Frandsen: Jeg synes egentlig, det er lidt omsonst lige i øjeblikket at diskutere det konservative skatteoplæg.
Vi er indgået i et regeringssamarbejde med Venstre, og vi har tilsluttet os, at der først kommer et skattestop, og så går vi videre og ser på, hvordan man kan sætte indkomstskatten ned.
Jeg kan jo ikke her udstede nogen garantier for, hvordan det vil komme til at gå med det, for det har jo meget at gøre med, hvordan det økonomiske råderum vil blive.
Men det er i hvert fald vores holdning, at de, der går på arbejde, fortjener en skattelettelse.
Det er sådan set indstillingen til det.
Jeg fik ikke svaret fru Line Barfod før om forslaget med halve dagpenge.
Jeg vil sige, at det er et forslag, som vi bakker fuldstændig op, som har været en del af det konservative finanspolitiske oplæg i en række år.
Omkring SP-ordningen, altså det særlige pensionsbidrag, er det altså lidt latterligt at kalde det et pensionsbidrag
, hvis det er et solidarisk bidrag.
Det vises jo meget tydeligt af, at sådan som SP-bidraget er strikket sammen i dag, indgår det i skattetrykket.
Hvis man overhovedet skal tale om en pensionsordning, er det beløb, der bliver indbetalt, jo nødt til at afspejle det beløb, som folk får udbetalt.
Jeg tror, der er mange, der synes - i hvert fald mange af dem, det rammer - at arbejdsmarkedspolitik kan være ubehagelig.
Det tror jeg også mange unge mennesker syntes, dengang vi lavede ordningen med halve dagpenge for dem under 25 år.
Men konsekvensen af den lov var jo, at stort set alle de unge kom i arbejde.
Det er også derfor, vi mener, at ordningen skal udvides. Med hensyn til SP-bidraget, som vi jo selv var med til at indføre i sin tid, men som øremærkede bidrag,
har det aldrig nogen sinde været vores hensigt, at det skulle være en solidarisk ordning.
Det har været vores holdning hidtil, og det vil det også være fortsat.
Line Barfod (EL), 2002-01-17:
Det er ikke korrekt.
Ungdomsarbejdsløsheden var allerede faldende, inden man skar dagpengene ned til det halve, og den fortsatte med at falde i samme takt, som den gjorde tidligere.
Det eneste, der kan få folk i arbejde, er, at der kommer nogle arbejdspladser.
Det, at man skærer folks dagpenge ned, indtil de kommer i arbejde, fører altså ikke til at skabe flere arbejdspladser.
Tværtimod gør det jo, at folk har færre penge mellem hænderne, og dermed er der også mindre omsætning i samfundet og mindre forbrug og dermed færre arbejdspladser.
Jeg forstår ikke, hvorfor man, hvis man virkelig mener, at det, at man skærer ydelserne ned, fører til flere arbejdspladser, så vil begrænse det til de unge?
Hvorfor foreslår man så ikke, at overførselsindkomster for alle skal skæres ned til et absolut eksistensminimum?
For dermed måtte man jo mene, at der kom mange flere i arbejde, hvor i alverden de arbejdspladser skulle komme fra.
Hvor er det, man forestiller sig, folk skal komme i arbejde?
Hvad er det, de skal lave?
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-01-17:
Hvis fru Gitte Seeberg har så travlt med at lægge det hele over det almindelige skattesystem, som fru Gitte Seeberg mener er solidarisk, og hvor det er, vi har de solidariske ordninger, så vil jeg gerne igen spørge, om fru Gitte Seeberg vil være med til at hæve folkepensionen, sådan at de fattige pensionister, der nu ikke får det udbytte af SP-ordningen, som de troede, de ville få, kommer op på det eksistensgrundlag, som de havde forventning om.
Gitte Seeberg (KF), 2002-01-17:
Det sidste er enkelt at svare på.
Vi kan naturligvis ikke være med til at skrive regninger ud, som ikke er finansierede.
Jeg vil gerne gøre fru Line Barfod opmærksom på den såkaldte gamle ungeordning.
Hvis fru Line Barfod vil ulejlige sig med at se i regeringsgrundlaget, vil det også fremgå, at det for de unge, som skal i arbejde eller kommer i arbejde - her taler vi helst om privat jobtræning - vil gælde, at det vil ske til overenskomstmæssig løn.
Så der er altså mulighed for, at de unge kan vælge.
Og jeg vil sige, at ordningen har været en stor succes, og det er selvfølgelig derfor, at vi gerne vil have den videreført.
Kristian Jensen (V), 2002-01-17:
Jeg kunne næsten nøjes med at gentage min opfordring til fru Pernille Rosenkrantz-Theil fra i formiddags om ikke at tro på alt, hvad der løber af rygter på gangene.
Med de udtalelser om nedbrydelse af velfærdssamfundet, som vi hørte lige før, lød det i hvert fald til, at fru Pernille Rosenkrantz-Theil har lyttet mere til rygter end til, hvad der ligger i regeringsgrundlaget.
Er det ikke rigtigt, at regeringen har bebudet en væsentlig omprioritering, der netop sikrer de svageste i samfundet, der sikrer en øget valgfrihed til de ældre, der sikrer en hurtigere sygdomsbehandling, der sikrer, at der bliver tilbudt en fleksibel barselorlov, sådan at forældre og deres børn kan være sammen det første år af barnets levealder?
Er det ikke netop det, som regeringen sagde før valget, og som den har bebudet at gennemføre her efter valget?
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-01-17:
Det er da helt korrekt, at jeg først den 29. januar ved, om vi taler om 1 mia. kr., der skal skæres i uddannelsessystemet, om det er 1,2 mia. kr., eller om det er 800 mio. kr. Men vi har også at gøre med en undervisningsminister, der ikke har afkræftet, at der er tale om nedskæringer af den størrelsesorden.
Det er da rigtigt, at det er rygter.
Jeg ved ikke noget før den 29. januar, men man kan jo kun gisne om, hvordan fremtiden kommer til at se ud. Hvad jeg til gengæld ved er rigtigt, er, at vi fra talerstolen i dag har hørt, dels at De Konservative bakker op om, at vi skal skære satsen til unge 25-29-årige til det halve.
Det samme hørte jeg statsministeren sige under valgkampen, så det formoder jeg er korrekt.
Det er ikke solidarisk politik.
Det andet eksempel, som vi også har haft oppe i dag, er Den Særlige Pensionsordning.
Der behøver jeg ikke vente til den 29. januar, for der er meldingen klar: Regeringen har tænkt sig at ændre det fra at være en solidarisk ordning til at lave en ordning, hvor de fattigste pensionister får mindre, end de har i forvejen.
Kristian Jensen (V), 2002-01-17:
Jeg kan så gentage, hvad jeg sagde: Vi går ind for, at en pensionsopsparing netop er en pensionsopsparing med det særlige kendetegn, at det, man betaler ind plus tillæg af renter, er det, man får ud.
Fru Pernille Rosenkrantz-Theil påstod, at man ikke vidste, hvor regeringen var, og at regeringen løb fra sit løfte.
Næ, det er tværtimod, hvad der er blevet sagt hele vejen igennem.
Det er på præcis samme måde, vi har sagt, at vi vil give øget valgfrihed til de ældre, at vi vil sørge for en hurtigere sygdomsbehandling, og at vi vil give en øget mulighed for fleksibel barselorlov.
Det er præcis det, der blev sagt før valget, og præcis det, der bliver gennemført efter valget.
Så fru Pernille Rosenkrantz-Theils beklagelige misinformation bør hermed være tilbagevist.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-01-17:
Det ligger jo netop i den danske velfærdsmodel, at man ikke nødvendigvis får det samme ud, som man betaler ind.
Det samme gør sig gældende for Den Særlige Pensionsordning, at de, der har mest i samfundet, betaler relativt mere, end de får ud i sidste ende.
Det er rigtigt.
Det er en solidarisk model.
Det er noget, vi bakker op om i Enhedslisten, og det er noget, vi er kede af skal fjernes.
Jeg er da så glad for at høre de positive røster om, at man skal have det samme ud og ind.
Det tyder jo på, at De Konservative er lidt interesseret i, at der er nogle ældre, der skal have det bedre. Jeg vil i den forbindelse spørge: Er det så meningen, at man, nu man fjerner Den Særlige Pensionsordning, vil være med til at stemme for et forslag fra Enhedslisten om at sætte folkepensionen op?
Mikkel Dencker (DF), 2002-01-17:
Dansk Folkeparti har med stor glæde modtaget dette forslag.
Vi finder, at det er et ganske sympatisk forslag fra ministeren til løsning af de boligproblemer, der er i de store uddannelsesbyer for unge under uddannelse.
Hermed afhjælper man et stort problem, der er hvert år, især omkring studiestart i august-september.
Vi er enige i, at på meget lang sigt vil det bedste være at få bygget tilstrækkeligt med ungdomsboliger, alternativt kollegier, men som en mere kortsigtet løsning er det forslag, som foreligger her, en rigtig god løsning til at få stimuleret privat initiativ til at få løst de her ret akutte problemer, der er.
Dansk Folkeparti kan støtte forslaget helhjertet.
Hr. Morten Bødskov nævnte, at jeg skulle have misforstået noget omkring, at foreninger skal anmelde sig til de statslige told- og skattemyndigheder.
Jeg vil gerne citere fra det her lovforslag.
Der står: »De i 1. pkt. nævnte foreninger, der ønsker fritagelse, skal anmelde sig ved de statslige told- og skattemyndigheder.«
Aage Frandsen (SF), 2002-01-17:
Alle er formentlig tilhængere af, at der skal være flere boliger, også flere boliger til unge mennesker.
Spørgsmålet er bare metoden.
I denne uge har der været en debat om boligpolitik og også om ungdomsboliger, og det er jo dér, indsatsen skal gøres.
Det her forslag vil måske, hvis det bliver gennemført - og det bliver det, for der er flertal for det -
give et par boliger mere, det kan ikke udelukkes.
Men hele metoden, som er den nuværende regerings metode til at løse en række problemer, er at lave skattefradrag.
Så laver man fradrag her og dér og alle vegne, og så siger man, at så sker der et eller andet.
Nu var Venstres ordfører fremme med nogle eksempler, men det var jo sådan set under den eksisterende ordning.
Det var måske ikke nødvendigt at give mere så. Men jeg vil ikke afvise, at det her giver et par værelser mere.
Det tror jeg da nok det gør.
Men spørgsmålet er: Er det dét værd?
Og er det småtteri, som det her betyder - det er stort set ikke noget - en sovepude for regeringen til at sige, at nu har man gjort noget, men der er alligevel ikke gjort noget?
Derfor afviser vi forslaget, både ud fra nogle principielle betragtninger om, at man ikke skal bruge skattefradrag til alt, og så ud fra en betragtning om, at det her ikke hjælper noget.
Så er der endelig det, at hvis nu nogle mennesker har en stor lejlighed og skal leje noget af den ud, så var det måske
bedre, at man havde fleksibiliteten med, det vil sige, at man så flyttede til en bolig, der havde en passende størrelse, frem for at man blev boende med henblik på, at man kunne leje noget ud og få et skattefradrag.
Så vi afviser forslaget.
Svend Erik Hovmand (V), 2002-01-17:
Det Radikale Venstre har fremsat dette beslutningsforslag, som opfordrer regeringen til i indeværende folketingssamling at fremsætte de nødvendige lovforslag og foretage de fornødne administrative ændringer, der forbedrer borgernes retssikkerhed.
Ifølge beslutningsforslaget skal principperne i forbindelse med omkostningsgodtgørelse i skattesager ændres fra den nuværende 50 pct.-regel til samme princip, som gælder ved domstolene.
Dette indebærer bl.a., at det er den instans, der træffer afgørelsen i selve sagen, som samtidig afgør, hvor stor omkostningsgodtgørelsen skal være, og at omkostningsgodtgørelsen skal fastsættes ud fra det udgangspunkt, at der er 100 pct. godtgørelse, hvis skatteyderne opnår 100 pct. medhold i sagen.
Regeringen er naturligvis altid parat til at se på tiltag, som kan forbedre borgernes retssikkerhed, og regeringspartierne har da også gennem adskillige år været optaget af at forbedre skatteborgernes retssikkerhed på netop godtgørelsesområdet.
At der ikke allerede er sket væsentlige forbedringer på dette område, skyldes alene det forhold, at det hidtil ikke har været muligt at få overbevist et flertal i Folketingets partier om det rimelige og retfærdige i at få ændret retstilstanden på området.
Det burde jo forekomme enhver indlysende, at det er krænkende for retsbevidstheden, at en skatteyder kan stå tilbage med udækkede udgifter efter at have vundet sin skattesag.
Men det er altså Folketinget, som i hvert fald hidtil har ment, at det er rimeligt, at det skal koste at få ret.
For så vidt har regeringen allerede opfyldt
beslutningsforslagets opfordring til at forbedre retssikkerheden på godtgørelsesområdet
Det indebærer nemlig, at myndighederne skal finde frem til netop den størrelse af godtgørelsen, som sagens udfald er udtryk for.
87,3 pct. eller 63,8 pct. - hvordan skal man i en retssag finde frem til det helt nøjagtigt på decimaler?
Og hvis ikke, bliver der så en retssag om, hvorvidt det nu skulle have været 87,3 eller 95,4 pct. af sagen, skatteyderen vandt?
Og hvis vedkommende får principielt medhold, hvordan skal man så opgøre det principielle i procenter? Jeg vil sige, at jeg deler i høj grad hensigten med Det Radikale Venstres initiativ, men går ikke ind for det administrative besvær, som det fører med sig.
Vi kan på denne baggrund ikke støtte det foreliggende beslutningsforslag, men derimod anbefale det lovforslag, vi selv fremsatte i går, og som har den fulde effekt: Når man vinder helt eller delvis, får man fuld dækning for sine omkostninger.
Freddy Dam (V), 2002-01-17:
Det er Venstres grundlæggende opfattelse, at er det således, at en skatteyder har vundet en skattesag eller fået medhold i overvejende grad, skal hans udgifter til sagkyndig bistand godtgøres fuldt ud og ikke som hidtil kun godtgøres med 50 pct.
Det er ligeledes Venstres opfattelse, at selv om sagen tabes af skatteyderen, skal godtgørelsen udgøre 50 pct., sådan som reglerne har været hidtil, og endelig er det Venstres opfattelse, at viderefører skattemyndighederne en sag imod en skatteyder af principielle grunde, skal godtgørelsen hæves fra de 85 pct., som gælder nu, til 100 pct.
Dette er også grundlaget for, at Venstre var medforslagsstiller til beslutningsforslag nr. B 20, der blev fremsat den 3. oktober 2001, men som dengang ikke kunne finde flertal i Folketingssalen.
For så vidt er Venstre altså enig i det forslag, som er fremsat af Det Radikale Venstre, men alligevel uenig, idet det er således, at forslaget efter Venstres opfattelse ikke er tilstrækkelig vidtgående.
De Radikales forslag indeholder, som skatteministeren også sagde, efter vores opfattelse en alt for høj grad af millimeterretfærdighed.
Vi tror ikke på, at det er muligt at ramme det rigtige resultat med hensyn til, om en skatteyder har fået medhold i større eller mindre grad, hvis det skal afgøres inden for ganske få procentuelle point.
Det er også sådan, at den foreslåede ordning alt andet lige vil medføre nogle kolossale administrative problemer.
Dette vil igen medføre yderligere tvister, og det er lige præcis dét, vi ikke er indstillet på. Når hertil kommer, at regeringen i går har fremsat et lovforslag, hvis indhold stiller skatteyderne væsentligt bedre end den ordning, som foreslås af De Radikale, er det således, at Venstre ikke kan støtte det forslag, der er fremsat her, og at Venstre afventer, at regeringens forslag kommer til behandling i Tinget.
Henrik Sass Larsen (S), 2002-01-17:
I Socialdemokratiet er vi tilhængere af størst mulig retfærdighed.
Det indebærer, at man skal kunne få prøvet sine sager, i dette tilfælde skattesager, ved domstolene, og det betyder, at man skal kunne prøve sin sag ved Skatteankenævnet med mulighed for både at vinde og tabe en sådan sag.
Det er derfor, at der efter et meget omhyggeligt ekspertudvalgsarbejde blev tilrettelagt et omkostningsgodtgørelsessystem, der netop tog højde for de ting.
Man skal således ikke kunne gå ruineret fra en tabt sag.
I sager, hvor en sagsøger ikke får medhold over for skattesystemet, får vedkommende 50 pct. omkostningsgodtgørelse, og den kan gå op til 85 pct. i sager af principiel art, som skattemyndighederne vælger at indbringe for en højere instans.
Af de tidligere debatter, der har været om dette spørgsmål, står det klart, at der kan findes en række eksempler, hvor det kan forekomme uretfærdigt, at skatteyderen ender med at skulle betale en betydelig regning for at få ret i sin sag, og på det punkt deler vi for så vidt forslagsstillernes intentioner.
Men vi vil fra Socialdemokratiets side gerne henvise til vores oprindelige argumentation for at afvise de forslag, der tidligere har været fremsat.
Vi er nemlig fortsat betænkelige ved, om et sådant forslag vil medføre et stærkt stigende antal sager og en udgiftseksplosion for det offentlige i omkostningsgodtgørelser. Et af de spørgsmål, vi mægtig gerne vil have besvaret, er, hvordan man vil styre honorarudviklingen hos revisorer og advokater.
Vil man skabe et marked uden risiko for tab i advokat- og revisionskontorerne?
Vil forslaget blot styrke retssikkerheden for den enkelte skatteyder marginalt, men til gengæld skabe feststemning rundtomkring hos landets skatteadvokater?
Vi har i hvert fald behov for at kigge nærmere på de aspekter.
Socialdemokratiet kan derfor støtte intentionen i forslaget, men har som sagt en række betænkeligheder, som skal fjernes, før vi kan give vores fulde tilslutning til forslaget.
Mikkel Dencker (DF), 2002-01-17:
Dansk Folkeparti har den principielle holdning, at når man vinder en skattesag, skal man have fuld kompensation, og det er glædeligt, at også Det Radikale Venstre gerne vil gå i den retning, i hvert fald mod noget, der er tættere på end det, vi har i dag.
Det kan blot undre mig, når Det Radikale Venstre har været 9 år i regering, at det ikke er blevet indført i løbet af den tid, men det kan jo være, at der har været en stor klods om foden.
Som sagt går Dansk Folkeparti ind for, at der skal være 100 pct. kompensation i tilfælde af, at man vinder en sag, og forslaget her er jo et skridt i den rigtige retning.
Men jeg har set i dag, at skatteministeren har fremsat et lovforslag, nr. L 54, og det har jeg læst med stor interesse og har set, at det ligger endnu tættere på Dansk Folkepartis politik og Dansk Folkepartis mål på området.
Derfor vil jeg sige, at hvis ikke L 54 var blevet fremsat, kunne vi støtte forslaget her.
Men nu har Dansk Folkeparti valgt, at vi vil støtte L 54, som vi mener er tættere på vores politik.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-01-17:
Til den sidste ærede taler: Jeg tror faktisk, at der er en maksimumgrænse heri, så vidt jeg fik det læst. Jeg kan støtte det forslag her, og selv om ministeren skulle true med at komme med noget, der er endnu bedre, sker der jo ikke noget ved at støtte det her i første omgang og så opgradere ordningen lidt hen ad vejen.
Selvfølgelig skal vi ikke etablere situationer, hvor foreninger kommer til at konkurrere med dem, der skal have deres levebrød af at drive en tilsvarende forretning, og det håber jeg også at der i tilstrækkeligt omfang er taget højde for i forslaget her.
Der kan sagtens være nogle tekniske problemer i det her, men ideen i forslaget støtter vi fuldt ud, så vi glæder os til at arbejde med den og selvfølgelig til at se, hvad ministeren kommer med.
Jeg er da helt sikker på, at hvis han øver sig i det, kan han komme med noget, der er endnu bedre, så det er fint.
Charlotte Dyremose (KF), 2002-01-17:
Vi har med dette forslag fat i en konservativ mærkesag.
Borgernes retssikkerhed er uendelig vigtig for De Konservative, og at man skal have fuld dækning, når man vinder en skattesag, burde være åbenlyst.
Udgiften afvejede i virkeligheden i stor stil det faktum, at de vandt skattesagen.
Dette forhold er forargeligt, og det vil De Konservative meget gerne have lavet om på meget hurtigt.
Men der er i beslutningsforslaget en lille komplikation, som andre også har været inde på tidligere: den procentvise udregning.
Det mener vi er for kompliceret.
Vi mener, at når man i overvejende grad eller fuldt ud vinder sin sag, må man have 100 pct. dækning.
Samtidig mener jeg heller ikke, at forslaget er ambitiøst nok med hensyn til de principielle sager.
Når en sag bliver principiel, er den også af samfundsmæssig vigtig karakter, og derfor skal man selvfølgelig også have 100 pct. dækning i den situation.
Med hensyn til risikoen for, om det vil betyde uendelig mange sager, som den socialdemokratiske ordfører også var inde på, er det sådan i det forslag, som VK-regeringen kommer med, at når man taber sagen, betaler man 50 pct. af sine omkostninger, hvilket altså vil sige, at der er
en betydelig risiko for at tabe en masse penge.
Jo længere man fører sagen op, desto større er risikoen for at tabe en masse penge, og derfor mener jeg ikke, at det bliver et problem.
Problemet med dette forslag er altså udelukkende den komplicerede udregning og det, at man ikke får 100 pct. dækning i principielle sager.
Men heldigvis har regeringen fremsat et forslag, der svarer fuldt ud til de konservative holdninger, og selv om vi som sagt mener, at dette er et virkelig godt initiativ og en konservativ mærkesag, som vi bakker op, mener vi ikke, det er nødvendigt at støtte det nærværende beslutningsforslag, idet vi vil støtte regeringens forslag.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-01-17:
I Enhedslisten mener vi, at der er et stort behov for at se på borgernes retssikkerhed over for det offentlige.
Det gælder borgernes ret til at være sikret mod overvågning og registrering; det gælder de arbejdsløse, der administrativt bliver idømt en kæmpebøde af deres a-kasse eller rettere staten for mindre forseelser; det gælder modtagere af kontanthjælp eller arbejdsløshedsdagpenge, som tvinges ud i det ene meningsløse tvangsaktiveringstilbud efter det andet, og der kunne nævnes mange andre eksempler.
Derfor ser vi meget positivt på regeringens plan om, at der gennemføres en sammenhængende analyse af hele området.
For os at se
er der ikke nogen tvivl om, at der er brug for en markant forbedring af borgernes mulighed for at kunne få fri proces og gratis retshjælp m.v., samtidig med at vi skal fastholde, at myndighederne har pligt til at sikre, at borgerne får det, de har ret til, og i øvrigt får en grundig instruktion i, hvordan og hvor de skal klage, hvis de er utilfredse med de offentlige myndigheders afgørelser.
Vi er ikke helt sikre på, at De Radikale har fundet den helt rigtige løsning ved at skabe lighed mellem det, der foregår i skattesager, og det, der foregår ved domstolene.
I hvert fald vil vi gerne stille det spørgsmål, om en vedtagelse af forslaget ikke vil lægge op til en tilstand, hvor det i endnu større udstrækning end i dag bliver nødvendigt at få rådgivning af en advokat eller revisor, når man skal køre en skattesag.
Det vil i virkeligheden kunne føre til, at retssikkerheden for almindelige mennesker bliver mindre, end den er i dag.
Men umiddelbart ser vi dog positivt på forslaget.
Vi ser positivt på, at den instans, der træffer afgørelsen, samtidig afgør, hvor stor omkostningsgodtgørelsen skal være, for på den måde at sikre imod misbrug.
Enhedslisten kan altså støtte forslaget.