Eva Kjer Hansen (V), 2005-04-26:
Det er en god lejlighed til at fortælle, hvordan regeringen vil implementere og gennemføre de mål, vi har sat for ligestillingsarbejdet i 2005.
Jeg vil give et kort rids over de fem temaer, som jeg vil bruge mest energi på i år.
Jeg har valgt at fokusere indsatsen på nogle særlig udvalgte områder og så til gengæld skrue voldsomt op for indsatsen der.
Jeg har fem overordnede ligestillingspolitiske mål for arbejdet i år: For det første vil jeg have mere ligestilling på arbejdsmarkedet, for det andet vil jeg slå fast, at ligestilling gælder for alle, også etniske minoriteter, for det tredje vil jeg skrue op for indsatsen mod vold og kvindehandel, for det fjerde vil jeg i dialog med unge om ligestilling, og for det femte vil jeg have flere kvinder i toppen af erhvervssamfundet.
Danmark har et af de mest kønsopdelte arbejdsmarkeder i verden.
Det er en konstatering, der bliver gentaget år efter år.
Nu er det tid til for alvor at skrue op for indsatsen og gøre op med den kønsopdeling, der har så vidtrækkende konsekvenser for både løn, karrieremuligheder og arbejdspladskultur.
Når kvinder og mænd er så skarpt delt ind i bestemte jobkategorier og uddannelsesretninger, så skaber det for mig at se flere problemer.
Det er en ærgerlig begrænsning af den enkeltes valgfrihed, og det sender et uheldigt signal til de unge om, at der er bestemte rammer, man skal passe ind i.
Det er også en skam for arbejdsmarkedet, for vi får slet ikke udnyttet talenterne og ressourcerne godt nok.
Så længe kvinder og mænd er ansat i forskellige brancher og forskellige funktioner, er det vanskeligt at sikre ligeløn.
Mit mål er derfor klart: Jeg vil ændre på den uretfærdige lønforskel, der stadig er på kvinder og mænd.
Jeg vil have sat skred i de vante forestillinger om kvinders og mænds plads på arbejdsmarkedet.
Både kvinders og mænds ressourcer skal i spil, og vi skal bryde med gamle traditioner og vanetænkning på arbejdsmarkedet.
Det gælder både for den enkelte kvinde og mand og for erhvervslivet.
At nå målet om ligeløn for lige arbejde kræver samarbejde.
Arbejdsmarkedets parter, beskæftigelsesministeren og de enkelte virksomheder har alle en plads i arbejdet, og der er allerede etableret en arbejdsgruppe på tværs af disse parter, som skal se på, hvordan vi kan fremme ligeløn og ligestilling på den enkelte arbejdsplads.
Fra regeringens side ved vi, at det er vigtigt med viden om lønforskellene mellem kvinder og mænd, hvis vi skal arbejde seriøst med ligestillingsspørgsmål.
Til efteråret bliver der derfor fremsat et lovforslag om ligelønsstatistikker, men vel at mærke et forslag, som ikke rører ved den enkelte medarbejders anonymitet.
Jeg har også igangsat et større tværministerielt arbejde om, hvordan vi kan få et mindre kønsopdelt arbejdsmarked.
Jeg mener, at regeringen har skabt nogle gode, frie og fleksible rammer for familierne, så den første tid med det nye barn kan blive så tryg og så god som muligt.
Men når det primært er kvinderne, der tager orlov, så er det måske, fordi mændene slet ikke kender deres muligheder og deres rettigheder på det her område.
En af årets første opgaver var derfor at oplyse familierne om, at de faktisk kan fordele orloven meget mere fleksibelt end det, der sker lige nu.
Indsatsen er blevet målrettet til mændene, til de kommende og de nybagte fædre, så det ikke er manglende oplysning, der hindrer dem i at tage orlov.
Jeg udsendte en cd og en pjece til fædre, som nu bliver uddelt af sundhedsplejersker i hele landet, og tilbagemeldingerne er positive.
Jeg håber på, at oplysningsindsatsen kan være med til så at sige at kickstarte diskussioner i hjemmene om, hvordan familierne skaber den bedst mulige løsning for dem, så både kvinder og mænd kan tage del i orloven.
Samtidig vil jeg se nærmere på, om arbejdspladskulturen har betydning for, om mænd tager orlov eller ej.
Det er et spørgsmål, som SFI lige nu er ved at undersøge, og som jeg vil tage op med mine kollegaer i Nordisk Ministerråd, når jeg er vært for et ligestillingsministermøde i maj.
Jeg er overbevist om, at både en bedre fordeling af orlov, kønsarbejdsdeling og ligeløn vil få hjælp af de barselfonde, der nu er realiseret i overenskomsterne, og som vi vil sikre bliver udbredt til alle lønmodtagere.
Der er også nogle meget markante forskelle, når vi ser på beskæftigelsen og på befolkningens sammensætning i øvrigt.
Danske kvinder og mænd har en meget høj erhvervsfrekvens, men erhvervsfrekvensen for personer fra etniske minoriteter er meget lavere.
Værst står det til for kvinderne, hvor under halvdelen er på arbejdsmarkedet.
Det kan undre, når vi samtidig ved, at etniske minoritetspiger klarer sig godt i skolen.
De er flittige, de er kvikke, og de afslutter deres uddannelse, men hvor bliver de så af?
Jeg vil være med til at få flere af disse unge kvinder ud på arbejdsmarkedet.
Mit budskab til pigerne og deres forældre er, at det danske arbejdsmarked har brug for dem og deres kvalifikationer, og samtidig mener jeg, at det at have et arbejde er nøglen til en god integration.
På kvindernes internationale dag holdt jeg et dialogmøde med mødre og døtre fra etniske minoriteter på en skole på Nørrebro.
De var meget engagerede og fortalte mig, at uddannelse er vigtig, men de luftede samtidig deres betænkeligheder ved, om familielivet og arbejdslivet kan hænge sammen, hvis både kvinder og mænd er i arbejde.
Et andet og mere dystert arbejdsfelt handler om at sikre, at piger og kvinder fra etniske minoriteter ikke bliver undertrykt.
Procentvis udgør antallet af etniske minoritetskvinder en meget stor del af beboerne på landets krisecentre.
Tvangsægteskaber og genopdragelsesrejser florerer fortsat, og vi læser alt for tit i aviserne om familierelateret vold og æresdrab.
Flere af disse overgreb sker med kultur eller tradition som undskyldning, og det finder jeg aldeles uacceptabelt.
Jeg vil gøre meget ud af at oplyse om rettigheder og debattere ligestilling med etniske minoriteter.
De har ret til deres egen økonomi.
De kan få hjælp, hvis de bliver slået, og de har ret til at blive skilt fra deres mand, hvis det er det, de vil.
Derfor mener jeg også, at den nye oplysningskampagne, som startede i begyndelsen af april, er et relevant og godt initiativ.
En del af kampagnen foregår på den måde, at et hold af professionelle tager rundt på landets sprogskoler og oplyser om rettigheder og muligheder for kvinder i det danske samfund.
Det giver kvinderne en platform til at styrke deres position i familien og dermed fremme deres mulighed for at deltage på lige fod med mændene.
Jeg tror også, at gode rollemodeller kan være med til at ændre billedet.
Det kan give de unge et pejlemærke, og det kan give forældrene tillid til, at respekten og ligestillingen af kvinder og mænd fint harmonerer med forskellige kulturelle opfattelser.
Også danske kvinder bliver i alt for stort et omfang udsat for overgreb.
Sidste år fik jeg sammen med Det Nationale Voldsobservatorium udarbejdet en rapport, der dokumenterer, at omkring 64.000 kvinder årligt bliver udsat for vold.
To tredjedele af dem bliver slået af den nuværende eller af den tidligere partner.
Hver eneste uge året rundt bliver en kvinde udsat for drabsforsøg, og i halvdelen af tilfældene dør kvinden.
Arbejdet for at bremse volden er derfor stadig påtrængende og nødvendigt.
Jeg er glad for, at partierne bag det nye satspuljeforlig bakkede op om at få styrket indsatsen på dette område i de kommende år.
Der er afsat 15 mio. kr. om året i de næste 4 år til nye initiativer, og for få dage siden offentliggjorde jeg den nye 4-årige handlingsplan til bekæmpelse af vold mod kvinder.
Handlingsplanen bygger videre på den foregående og sætter yderligere fokus på forebyggelse og forankring, på etniske minoritetskvinder, på unge og på dialog med mænd.
Regeringens handlingsplan til bekæmpelse af kvindehandel har nu været i gang i 1½ år.
Sidste år var det især det opsøgende arbejde, der var i centrum.
Det har desuden vist sig, at politiet er en nøgleaktør, ikke kun når det gælder forfølgelse af bagmændene, men også til at få kvinderne anbragt i det beskyttede tilbud, for det er ofte dem, der i deres arbejde møder kvinderne.
Derfor er jeg også glad for, at politiet har sat ekstra fokus på kvindehandel og i den forbindelse udpeget en ansvarlig person for kvindehandel i hver politikreds.
Jeg forventer, at den øgede fokus vil være medvirkende til et fortsat godt samarbejde mellem politiet og organisationerne, og at vi vil se flere sager om menneskehandel i fremtiden.
Det fjerde tema, jeg vil arbejde med, er unges kønsroller og ligestilling.
Helt ned i børnehaven har børn en fornemmelse af, hvad rigtige piger og rigtige drenge gør, hvordan de opfører sig, hvordan de klæder sig, og hvad de kan lege.
For mig er det helt uforståeligt, hvad piger i børnehaven skal med g-strengs-trusser eller perler i navlen.
I et vist omfang er det måske bare en leg, at lege voksen har jo altid været en del af børnenes leg og en måde, hvorpå de lærer at begå sig i samfundet.
Men lige præcis derfor hviler der et særligt ansvar på os voksne, så børnene får nogle gode, stærke rollemodeller at leve op til.
Sidste år satte Nordisk Ministerråd på dansk initiativ en undersøgelse i gang, som skal se på, hvilken indflydelse pornografiens udbredelse har på pigers og drenges opfattelse af kønsrollerne.
Jeg vil gerne i dialog med de unge selv om dette spørgsmål.
Hvad betyder det for dem?
Hvordan opfatter de sig selv og hinanden?
Hvil ken indflydelse har det på de valg, de træffer, og på ligestillingen imellem dem i det hele taget?
Jeg har god erfaring med at spørge de unge selv fra de workshopper, der er blevet holdt sidste år om unge og vold, så i år vil jeg holde en fællesnordisk ungeworkshop om temaet unge, seksualisering og kønsroller.
De unge har jo stærke holdninger til ligestilling og køn og kan være med til at give nogle bud på: Hvad er det, vi skal arbejde videre med, og hvordan skal vi arbejde videre med det?
De kan give nogle fordomsfrie og kreative bud på, hvordan vi kan nytænke kønsrollerne, for hvis kønsrollerne bliver for fastlåste, ja, så begrænser de i virkeligheden pigerne og drengene i deres valg senere i livet.
Det begrænser også deres valgmuligheder og deres oplevelse af sig selv og deres omverden.
Det har ikke alene betydning for deres trivsel og selvopfattelse, men også for deres valg af uddannelse og job, deres familiemønstre, deres karriere og deres økonomiske situation.
Måske er det det, der bliver synligt, når vi ser, hvor få kvinder der er placeret i toppen af Danmark på chefgangene, på universiteterne og i kommunalbestyrelserne.
Det er et demokratisk underskud, når kvinder kun udgør omkring en fjerdedel af lokalpolitikerne og kun sidder i et fåtal af landets borgmesterkontorer.
Jeg har allerede skubbet til partiforeningerne ved at sende dem information om, hvad de kan gøre for at få flere kvinder på listerne til næste valg.
Jeg mener, at det er dér, vi skal finde nøglen til at få flere kvinder valgt ind i lokalpolitik, for de kommuner, hvor der er mange kvinder på listerne, også på den øverste halvdel af listerne, ja, der bliver kvinderne faktisk også valgt ind.
Hvad angår erhvervslivet og forskningsverdenen er der allerede et solidt arbejde i gang.
Med de lave tal, under 10 pct. kvinder på de øverste niveauer, skal der stadig arbejdes aktivt for at ændre på tallene.
Så kan de også høste frugterne af arbejdet bagefter, når de får en bedre andel af talenterne i samfundet.
Det kan nemlig betale sig at have både kvinder og mænd i ledelsen, og det gør sig også gældende på bundlinjen, som vi senest har set gennem Nina Schmidts undersøgelse.
Det er de fem temaer, som jeg og regeringen vil arbejde med i 2005.
Kort fortalt handler det om at få fordelt indflydelsen ligeligt, at udnytte talentmassen effektivt og at udfordre de eksisterende kønsroller.
Jeg har sat nogle ambitiøse mål, og jeg er klar over, at der er meget at gøre for at nå dem.
Arbejdet med kønsmainstreaming er også et arbejde, som jeg prioriterer højt, og gennem den handlingsplan, der er iværksat for mainstreamingsarbejdet i staten, er vi faktisk kommet langt.
Der er udviklet redskaber til arbejdet, og ministerierne er i gang med kompetenceopbygningsforløb.
I 2005 vil jeg også gøre en speciel indsats for at få kommunerne med i dette arbejde.
Kombinationen af det lange, seje træk og de nye udviklingsinitiativer er vejen frem mod ligestilling, og det er grundlaget for den perspektivog handlingsplan, som vi nu skal debattere.