Høgni Hoydal (T), 2006-03-03:
Vi ville i Den Nordatlantiske Gruppe gerne have været medforslagsstillere til forslaget fra forslagsstillerne her, for vi finder det meget relevant at oprette et nordisk institut for forskning i den kolde krig.
Danmarks blinde øje eller Danmarks blinde vinkel er efterhånden det overordnede billede, jeg sidder tilbage med, når jeg lidt måbende iagttager udviklingen i dansk politik, om det nu er udenrigspolitik eller indvandrerdebatten eller nu også forskningspolitikken.
Det forekommer mig, at al politisk debat og alle beslutninger er udtryk for en meget enøjet og indadvendt tilgang og ser ud til kun at være del af en intern kultur- og værdikamp i det danske samfund og i dansk indenrigspolitik.
Alle lande i verden og alle beslutningstagere orienterede sig vel på en eller anden måde i forhold til den polariserede verden mellem Øst- og Vestblokken, som man brugte alle ressourcer til at opstille.
Derfor forekommer den aftale, der er lavet mellem Dansk Folkeparti og regeringspartierne, mig som nævnt at være et udtryk for Danmarks blinde vinkel og Danmarks blinde øje.
For hvordan kan man forske i den kolde krig ud fra et så afskærmet kommissorium, som man har opstillet i den her økonomiske aftale, hvor man vender det blinde øje til den omgivende verden – om det så er de nordiske lande eller den omgivende verden som helhed, som selvfølgelig har haft umådelig stor indflydelse på alle Danmarks dispositioner i hele den kolde krigs æra?
Hvordan kan man forske i den kolde krig og den kolde krigs konsekvenser, og hvordan kan vi lære af den kolde krig, hvis man fra dansk side også kemisk har renset undersøgelserne for Færøerne og Grønland, der som nævnt udgør 97 pct. af det, man i dansk optik kalder for dansk territorium?
Det synes jeg er umådelig underligt og beskæmmende.
Det virker, som om man vil genopstille de fjendebilleder, der lå bag hele den kolde krig, genopdyrke dem – om det så er med nye aktører og nye blokke – og så igen få hele den proces med en polariseret verden.
Men vi ved jo fra anden forskning uden for Danmark, at Færøerne og Grønland f.eks. har haft umådelig stor betydning for danske politikeres og regeringers dispositioner fra anden verdenskrig og fremefter.
Vi ved jo, at Danmark i sit forsøg på at finde en rolle i den kolde krigs ulyksaligheder, i balancen mellem stormagterne, har brugt Grønland og Færøerne som skakbrikker i det her store politiske skakspil, som man blev nødt til at forholde sig til i den kolde krig.
Det er ikke så mærkeligt, at man gjorde det, men det er mærkeligt, at man ikke har forsket i det og vender det blinde øje til denne dimension.
Danmark kunne næppe have haft en position i NATO og gjort det forsøg på fodnotepolitik, og hvad vi ellers kalder det, hvis man ikke havde kunnet bruge Færøerne og Grønland til f.eks. at sige til NATO: I kan jo bare lægge jeres stationer i Grønland og Færøerne, I kan endda have amerikanske tropper på grønlandsk og færøsk jord.
Men man ville ikke have det i Danmark.
Så Grønland og Færøerne har været en meget stor del af, at Danmark kunne føre den udenrigspolitik og forsvarspolitik, som Danmark har ført.
Men disse dimensioner er kemisk renset ud i de forskningsprojekter, der hidtil er lavet i Danmark, også i DIIS-rapporten, som kom.
Denne vinkel eksisterer ikke, og det synes jeg er trist.
Derfor er det selvfølgelig fint, at man får forsket mere i den kolde krig, og vi synes, det er et fint forslag at lave et nordisk institut.
Alle de forhandlinger, der var om at have et større nordisk samarbejde på forsvarsområdet og om Finlands og Sveriges position, har selvfølgelig haft indflydelse på Danmarks valg, det er der ingen tvivl om.
Hvis vi tager erfaringerne fra Færøerne, så har vi selv været igennem den proces; først med en større anlagt forskningsproces om Færøernes rolle i den kolde krig.
Der blev det meget klart fastslået af forskere, at Danmark havde haft store økonomiske fordele af at bruge Færøerne, man havde også den grønlandske vinkel med, og man fastslog også, at i stormagternes optik havde Færøerne og Grønland også en umådelig stor indflydelse på, hvordan Danmark kunne agere.
Men vi havde så også den her proces med, at man efter denne rapport sagde, at vi nu skulle have en ny rapport, som direkte havde til formål at afsløre medløberne.
Flertallet i det færøske parlament lavede så samme manøvre, som man laver her, og fastlagde et direkte kommissorium, for nu skulle man afsløre, hvordan Østblokken havde infiltreret færøske beslutningstagere.
Hvis vi skal bruge de færøske erfaringer, så er det rigtigt, som hr. Per Clausen sagde, at det resultat bliver svært at finde frem til.
Det blev en fuser, den anden undersøgelse, der direkte havde dette formål; den afkræftede fuldstændig, at der var medløbere osv.
Selvfølgelig påvirkede Østblokken også Færøerne, men det var ikke sådan, at alle venstreorienterede løb Sovjetunionens ærinde.
Så med de erfaringer tror jeg heller ikke, man vil opnå det, som hr. Jesper Langballe i hvert fald efterlyste.
Derfor forstår jeg ikke, at man ikke griber oppositionens forslag og siger: Lad os dog få et nordisk institut, så slipper vi for alle de her påstande om, at der ligger andre motiver bag, at der er politisk styring, og at det er en meget snæver tilgang.
Jeg forstår ikke, at man ikke har kunnet få en bred aftale i Folketinget, når man nu er enig om at bruge 10 mio. kr. om året.
Jeg vil appellere til som helhed, at man tager skyklapperne af, glemmer de blinde vinkler og ikke vender det blinde øje til, men at man i stedet for åbner vidvinklen og åbner for, at man kan lave undersøgelser, der virkelig sætter Danmark ind i den internationale sammenhæng, som den kolde krig jo nødvendigvis var, og ikke bruger det her til et rent indadvendt dansk perspektiv, som efter min mening ser ud til kun at have interesse for dansk indenrigspolitik.