runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henriette Kjær (KF), 2003-04-11:
Jamen nu er det jo sådan, at vi har en ganske udmærket ligestillingsafdeling, der gennemgår alle de her sammensætninger af råd og nævn, og de beder om forklaring fra de andre ministerier.
Hvis forklaringen er, at der af den ene eller anden årsag ikke er kvinder at finde, bliver bekendtgørelsen jo efterlevet.
Så har der været nogle tilfælde, hvor jeg har spurgt mere ind til det, fordi jeg har jeg følt det nødvendigt.
Jeg synes, det er en underlig anklage at komme med, for selvfølgelig følger vi det op, når der er en skæv sammensætning.
Det er, som om fru Bodil Kornbek har besluttet sig for, at ligestillingsspørgsmål skal være noget, fru Bodil Kornbek har patent på, og vi andre vil det ikke rigtig lige så godt.
Selvfølgelig vil vi det.
Hvad skulle interessen være i, at vi ikke skulle have en ligelig sammensætning i de råd og nævn?
mig at leve op til ved at blive ved med at følge op på det.
Til fru Anne Grete Holmsgaard vil jeg gerne sige, at det, bekendtgørelsen går ud på, netop er at undgå det bureaukrati, der er, hvor man kan sige, at det er meget omstændeligt, hvis man faktisk skulle foretage nogle foranstaltninger, der gør, at der kommer mere ligelig repræsentation.
Det vil være bredt gældende i forhold til forskellige områder, hvor man kan gå ind.
Jeg nævnte så et par eksempler; der kunne være flere eksempler.
Jeg fik ikke helt fat i det, fru Anne Grete Holmsgaard konkret spurgte om før.
Bodil Kornbek (KRF), 2003-04-11:
Jeg tager sandelig ikke patent på noget, for så ville vi trods alt ikke nå så mange resultater.
Jeg vil bare gerne have det her sat på den politiske dagsorden.
Men altså, lad nu det være.
Men omkring råd, nævn og kommissioner - det har jeg nemlig spurgt ind til flere gange, jeg har virkelig spurgt mange gange - var mit sidste spørgsmål: Med hensyn til de ministerier, som ikke har meldt tilbage, hvad var så årsagen til, at sammensætningen ikke har været mere ligeligt fordelt?
Og jeg taler igen ikke om kvoter, det vil jeg meget gerne have mig frabedt at man tror.
Jeg har ikke fået svar på det spørgsmål endnu.
Det kan også godt være, det tager lidt tid at svare på de spørgsmål, for det er trods alt et stort område.
Det har jeg stor respekt for.
Jeg ved også, at fru Anne Grete Holmsgaard har spurgt meget ind til hele denne del, råd, nævn og kommissioner og deres sammensætning, og der har vi jo altså ikke fået nogen svar, der ligefrem lyser af meget stor aktivitet på det område.
Vi kan også ud fra de statistikker, der er, se, at andelen af kvinder er faldet til nogle og 30 pct.
Og det er da utroligt, at den tidligere regering godt kunne finde kvalificerede kvinder, men det kan denne regering altså ikke.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-04-11:
Det, jeg spurgte om, var principperne i den bekendtgørelse, ministeren nævnte heroppefra, og som er til høring nu.
Er det f.eks. et princip om, at hvis det ene køn er repræsenteret med mindre end lad os sige f.eks. 30 pct. inden for et område, så får man muligheden for inden for det område selv at igangsætte positiv særbehandling?
Jeg kan sagtens se pointen i, at man undgår en masse administrativt bøvl.
Det synes jeg faktisk er fint, for loven giver jo mulighed for, at ministeren kan lave en sådan bekendtgørelse.
Så det, jeg godt vil have at vide, er: Hvad er rammerne for den?
Henriette Kjær (KF), 2003-04-11:
For at tage det sidste først, bliver det sådan, at man selv kan tage nogle initiativer dér, hvor der er underrepræsentation.
Og det behøver ikke at være 30 pct., det kunne også være 40 pct.
Dér, hvor der er en klar interesse i, at man vil have en mere ligelig fordeling, kan man så tage nogle initiativer uden at skulle søge dispensation i forhold til det.
Så det er generelt på den måde.
Til fru Bodil Kornbek: Når det tager et stykke tid, er det, fordi vi skal indhente svar fra alle de ministerier, der igen skal indhente svar i alle de afdelinger, alle de styrelser, hvorfra man har sammensat råd og nævn.
Og det tager altså noget tid at indsamle det materiale.
Troels Lund Poulsen (V), 2003-04-11:
I Venstre er vi af den klare opfattelse, at alle mennesker har forskellige interesser, evner, chancer og muligheder.
Kønskvotering og positiv særbehandling tager nemlig udgangspunkt i, at man mener, at der er problemer i forhold til det enkelte menneske, og derfor har man brug for at styrke det enkelte menneske.
Men ved at lægge den opfattelse til grund, er man jo også med til at sige og cementere, at der er en bestemt gruppe, som ikke kan tage vare på sine egne valg.
Så skal man huske på, at positiv særbehandling af en gruppe nødvendigvis også fører til negativ særbehandling af andre grupper.
Jeg tillader mig at læse op af beslutningsforslaget, hvor der står som følger: »På den baggrund mener forslagsstillerne, at der er behov for at indføre positiv særbehandling, så det køn, der er kraftigt underrepræsenteret, bliver positivt særbehandlet ved ansættelse af nye medarbejdere.
Det betyder, at hvis der er mindst to ansøgere af begge køn, der er lige kvalificerede, skal der vælges en ansøger fra det underrepræsenterede køn.« Så er det blot, at jeg ikke tror på og ikke deler den opfattelse, som forslagsstillerne har, at det vil være meget simpelt at komme i en situation, hvor man kan sige, at der er to ansøgere, der er fuldstændig lige kvalificerede.
Hvordan har man i bund og grund tænkt sig at afgøre det?
Der må jeg sige, at jeg synes, det er meget, meget vigtigt ikke at sende det signal, at man vælger en mand, fordi han var den eneste mand, der søgte.
Det er at nedgøre den person, der søger jobbet.
Det må også gælde for en kvinde.
Hvis man vælger en ansøger på grund af køn og ikke på grund af evner, mener jeg, man har gjort ansøgeren en bjørnetjeneste.
På den baggrund må Venstre afvise at støtte beslutningsforslaget.
Bodil Kornbek (KRF), 2003-04-11:
Til hr. Troels Lund Poulsen: Allerførst håber jeg, vi er enige om, at det her forslag på ingen måde taler om kønskvotering, det er slet ikke noget vi går ind for.
Og det er altså også nedskrevet i beslutningsforslaget, at det ikke drejer sig om, at der skal indføres kvoter på nogen måde.
Men med hensyn til det der med, om man nu som eneste mandlige ansøger skulle få en stilling bare på baggrund af sit køn: Hvordan ser det egentlig ud i dag?
Vi vil jo så gerne have mandlige pædagoger, mandlige skolelærere og mænd ind i omsorgsjob.
Der foregår positiv særbehandling på grund af køn, og det har vi ingen problemer med.
Der er ikke engang nogle, der vil bruge det udtryk i forhold til en mand, der skal være pædagog.
Det accepterer vi.
Hvorfor er det så så svært at forholde sig til udtrykket positiv særbehandling, når det er i forhold til kvinder, der skal have ledende stillinger, og som også har kvalifikationerne?
Så går vi fuldstændig i harnisk og siger: Det kan vi simpelt hen ikke have.
Det er kvotering.
Men gælder det mænd i omsorgsjob, er der virkelig velfungerende positiv særbehandling, fordi vi anser det som værende noget, der er nødvendigt, noget, der er godt for børnene.
Hvordan hænger det sammen hos Venstre?
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-04-11:
Til fru Birthe Rønn Hornbech skal jeg sige, at jeg kan godt kende det her, at billeder fra USA ofte er meget kvalmende, til gengæld er jeg ikke specielt bekendt med amerikansk kirkepolitik.
Udgangspunktet for Enhedslistens kirkepolitik er, at alle mennesker i det her samfund skal have lov til at være medlemmer af de foreninger, de ønsker, og at de skal kunne modtage ydelser fra staten på lige vilkår. Uanset om det er politiske eller religiøse organisationer, om det er fodboldklubben, eller hvad det er, så skal foreningerne på lige fod kunne modtage støtte af staten.
Det er så også udgangspunktet, når vi taler om de forskellige kirkelige retninger.
Vi mener ikke, at én kirke skal foretrækkes frem for en anden, vi mener bl.a. heller ikke, at der skal sidde en eller anden statslig kommission og vurdere, hvorvidt noget er en religion eller ikke er en religion.
Hvis folk selv mener, at de tror på en gud eller tror på noget andet, så er det for os nok til at definere det som en religiøs retning, og ligesom alle andre foreninger er det sådan, at der skal være fem medlemmer, for at man kan tale om en forening, og så kan den modtage støtte fra den danske stat.
Det er princippet for Enhedslistens politik.
Hvis det også er det i USA, så har USA gjort et ganske udmærket stykke arbejde, og så er der ganske rigtigt et punkt, vi er enige om.
Naser Khader (RV), 2003-04-11:
Det Radikale Venstre betragter ligestillingssagen som en af de vigtigste politiske udfordringer overhovedet.
Alle i det danske samfund
skal stilles lige.
Alle skal sikres lige muligheder for at forme deres tilværelse, som de ønsker, og alle skal udrustes til at kunne træffe selvstændige beslutninger og udøve deres rettigheder som borgere.
Forskelsbehandling må under ingen omstændigheder finde sted udelukkende på grund af køn og for den sags skyld heller ikke identitet, religion, etnisk tilhørsforhold eller seksualitet.
Kristeligt Folkeparti har stillet en række forslag med det formål at styrke ligestilling mellem kønnene i det danske samfund.
Det Radikale Venstre er selvsagt meget sympatisk indstillet over for disse intentioner. Kristeligt Folkeparti er bl.a. bekymret over den kønsmæssige fordeling i offentlige udvalg, kommissioner, m.v. Som det anføres i bemærkningerne til forslaget, er andelen af kvinder i offentlige udvalg faldet fra 44 pct. i 2000 og 2001 til 35 pct. i 2002.
Derfor kan der, som forslagsstillerne foreslår, være god grund til at opfordre ligestillingsministeren til at benytte sine beføjelser mere aktivt.
Kristeligt Folkeparti foreslår også, at man konsekvent skal benytte muligheden for positiv særbehandling ved ansættelser i staten.
Det er vi også sympatisk indstillet over for, men jeg vil gerne problematisere det punkt lidt.
I ligestillingsdebatten er det vigtigt at holde sig for øje, hvad der er målsætningen, hvad vi egentlig arbejder hen imod.
Dette indledte jeg med kort at skitsere: lige muligheder for alle til at forme deres liv, som de ønsker, uanset køn, etnisk tilhørsforhold, religion, seksualitet, m.v.
Dette er ikke det samme som, at der nødvendigvis skal være lige repræsentation af alle disse krydsende grupper på alle områder af arbejdsmarkedet.
Vi skal sikre, at alle har muligheden for at beskæftige sig med det, deres interesser, ambitioner og kvalifikationer berettiger dem til.
Det vil sige, at det ikke er lighed i sluttilstanden, der er målet for ligestillingskampen; det er ligheden i muligheder, der er målet.
Ulighed i sluttilstande kan være et symptom på ulighed i muligheder, men behøver ikke at være det.
Kristeligt Folkeparti anfører i bemærkningerne til deres forslag, at der eksisterer såkaldte strukturelle barrierer, som hindrer mænd og kvinder i at få det job, de ønsker.
Dette kan meget vel være tilfældet.
Derfor synes Det Radikale Venstre, at man også skal kigge på disse strukturelle barrierer.
Hvilke typer barrierer er der tale om?
Hvad er deres årsag?
Hvordan fjerner vi dem?
Vi besidder allerede stor viden på området, som skal omsættes til politiske tiltag, der optimerer den personlige frihed i det danske samfund.
Men alt i alt støtter vi forslaget trods problematiseringen undervejs.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2003-04-11:
Det var et meget interessant indlæg fra fru Rosenkrantz-Theil, netop fordi det kom fra den side, for det er jo tydeligt, at USA er fru Rosenkrantz-Theils store forbillede.
Det, som fru Rosenkrantz-Theil ønsker, er jo præcis det, man har i USA.
USA er et indvandrerland, hvor alle kirker er ligestillede, og hvad har det ført til?
Et kvalmende misbrug af Vorherre, når man skal i krig, og når man skal velsigne flaget og det ene og det andet. Hvad har det medført?
At kirkerne har stor politisk betydning, at præsidenterne er støttet af alle mulige religiøse samfund, hvor tidligere ambassadører her i Danmark også forsøgte at omvende Folketingets medlemmer til en utilstedelig og kvalmende sammenblanding af religion og politik.
Det er interessant, at USA er blevet Enhedslistens forbillede!
Jesper Langballe (DF), 2003-04-11:
Lige et enkelt principielt spørgsmål til fru Pernille Rosenkrantz-Theil om det, som måske er den skjulte forudsætning for det, som fru Pernille Rosenkrantz-Theil selv siger.
Når fru Pernille Rosenkrantz-Theil taler om, hvordan der skal være adskillelse mellem det verdslige og det religiøse, så udsiger hun jo noget, som vi stort set her i landet er enige om.
Det er sådan et fælles konsensusgods, selv om vi formulerer det forskelligt, i modsætning til muslimerne, for hvem det vil være ren tågesnak at tale om sådan en adskillelse, for den kan slet ikke tænkes. Nu vil jeg spørge fru Pernille Rosenkrantz-Theil
, det er måske lidt naivt, om hun aldrig har tænkt på, at den historiske og åndshistoriske forudsætning for, at hun selv taler, som hun gør, faktisk er kristendommen, at det kun er i kristenheden, i gamle kristne lande, man ved af den adskillelse, i grunden, som Grundtvig har udtrykt det om Kristus, fordi »kun hvor han frit fornægtes kan, åbenlyst frit bekendes han.«
Jeg går ikke herop igen og spørger, fordi jeg forventer at få noget som helst fornuftigt svar fra fru Pernille Rosenkrantz-Theil, men sådan set for at konstatere, at det jo er sådan en venstrefløjsmanér, at hvis man får stillet spørgsmål, der f.eks. implicerer en historisk reference, som er mere end 100 år gammel, så er det noget gammel tågesnak, som man ikke kan forholde sig til.
Det er jo det samme, som at man simpelt hen kobler hovedet fra, suspenderer sin egen pligt til at tænke.
Jeg vil så alligevel gentage mit spørgsmål, nemlig om det aldrig har slået fru Pernille Rosenkrantz-Theil, at den åndshistoriske forudsætning for at skelne mellem det verdslige og det religiøse og f.eks. ikke lede samfundet efter islamisk eller marxistisk religiøsitet, er kristendommen.
Det er nemlig kun i kristne lande, den adskillelse findes.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-04-11:
Det, der er problemet for mig, er det missionerende og ikke de historiske perspektiver.
Jesper Langballe (DF), 2003-04-11:
Hr. Jann Sjursen gad ikke at diskutere sit eget beslutningsforslag med mig, men fandt det interessant at diskutere Dansk Folkepartis overordentlig kompetente fødevareordførers kirkesyn.
Sådan er folks interesser jo så forskellige, men jeg vil såmænd gerne diskutere med hr. Jann Sjursen, selv om han ikke gider diskutere med mig.
Så nu vil jeg benytte lejligheden til at stille ham et spørgsmål.
I sin meget store omsorg for anderledes troende anfører hr. Jann Sjursen grundlovens § 68: Ingen er pligtig til at yde personligt bidrag til nogen anden gudsdyrkelse end den, som er hans egen.
»Personligt bidrag«.
Jeg vil gerne spørge hr. Jann Sjursen, om hr. Jann Sjursen er vidende om nogen seriøs jurist, der har tolket det sådan, at det omfattede bidrag til forskellige formål, som folk betaler til over skattebilletten, og som ydes som statstilskud.
Tove Fergo (V), 2003-04-11:
Jeg vil kommentere hr. Jann Sjursens åbenbare misforståelse.
Hr. Jann Sjursen nævnte før, at det ikke var godt med sådan et bloktilskudsudvalg, hvor det var internt i regeringens Økonomiudvalg, debatten foregik.
Det var vigtigt, det kom frem i lyset, og at der blev mulighed for at drøfte det i Folketinget.
Jeg vil godt sige til hr. Jann Sjursen, at det er regeringens Økonomiudvalg, der har besluttet at nedsætte et bloktilskudsudvalg.
Det er nedsat, og de, der deltager i Bloktilskudsudvalget, er en af biskopperne, der er udpeget af biskopperne, det er formanden for Landsforeningen af Menighedsrådsmedlemmer, det er formanden for Den Danske Provsteforening, og så er der nogle embedsmænd.
Så det er altså repræsentanter for folkekirken, der drøfter muligheder for modeller for et bloktilskud.
Det ville indebære en ændring af lovgivningen, og ingen lovgivning bliver ændret i dette land, uden at de folkevalgte repræsentanter i Folketinget har mulighed for og lejlighed til at drøfte det, og det er selvfølgelig Folketingets medlemmer, der skal tage stilling til, om der skal ske en ændring.
Det er blot for at rydde den misforståelse, som hr. Jann Sjursen åbenbart var kommet ud i, af vejen, at jeg kommenterer det.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2003-04-11:
Jeg kunne høre, hr. Jann Sjursen mente, han var blevet beskyldt for at være dum.
Det har jeg ikke hørt.
Jeg har derimod hørt, at partier, repræsenterende temmelig mange folketingsmedlemmer, har erklæret sig dybt og lodret uenige i hr. Jann Sjursens forslag.
Jeg vil gerne spørge hr. Jann Sjursen, om det ikke gør indtryk, at både ministeren og ordførere for flere store partier giver udtryk for, at det her er et ret så dybtgående forslag, og for mit eget vedkommende vil jeg sige et angreb på den folkekirkelige ordning, et angreb på den ordning, der bygger på, at den danske folkekirke er for alle døbte.
Gør det ikke indtryk på hr. Jann Sjursen?
Altså den der med, at der skulle være kirkelige retninger i kommissionen, og så åbenbart kun nogle af dem, fører jo lige lukt ind i en folkekirkeordning med A- og B-kristne, hvor det skal være de særlig aktive og de særlig hellige, der skal have særlig indflydelse. Derfor vil jeg godt bede om et ærligt svar
: Går Kristeligt Folkeparti ind for en synodefolkekirke - det er så ikke mere en folkekirke - ja eller nej?
Jann Sjursen (KRF), 2003-04-11:
Lad mig svare på det sidste først: Det går vi ikke ind for.
Det, der for så vidt gør mig lidt forstemt i den her debat, er, at al argumentation fra ministerens side, fra hr. Jesper Langballes side og til dels også fra fru Birthe Rønn Hornbechs side er bygget op om, at det går vi nok ind for, det kan man læse ud af det her forslag. Og det på trods af, at det ikke var det, der blev læst ud af forslaget, da det blev behandlet sidste gang her i Folketinget, hverken fra Dansk Folkepartis side eller fra den daværende kirkeministers side, som jo heller ikke går ind for en synodal folkekirke.
Det er derfor, jeg for så vidt er lidt beskæmmet over den debat, som vi har haft her i dag.
Så det kan jeg sådan set svare helt klart på. Så vil jeg godt sige til hr. Jesper Langballe i forhold til spørgsmålet om grundlovens § 68: Ja, hvis der havde været seriøse jurister - som hr. Jesper Langballe kaldte det - eller hvad det måtte være, så havde man nok anlagt en sag, og så havde vi fået en sag med anklage om f.eks. grundlovsbrud frem.
Jeg tror altså ikke, det er sådan, at man kan føre en sådan sag og så nå frem til, at grundloven bliver brudt ved den nuværende ordning, hvor præsters lønninger delvis er finansieret over den almindelige skattebetaling, det tror jeg ikke.
Men derfor kan man jo godt ønske sig større klarhed, og det tror jeg vil være til fordel for folkekirken - og det er det, vores forslag går ud på - så man ikke har den stadige debat om, at noget er finansieret via landskirkeskatten, og andet er finansieret via de almindelige indtægter fra skatteyderne generelt.
Til ministerens bemærkning om regeringens økonomiudvalgs beslutning: Jeg er selvfølgelig klar over, at man ikke kan ændre lovgivningen, uden at det kommer for Folketinget, det er jeg med på
, og at ministeren i givet fald måtte komme tilbage til Folketinget med et lovforslag, det er jeg med på, men det, som jeg sagde, var, at jeg synes, vores folkekirkeordning hviler på en skrøbelig balance mellem, hvad dette Ting foretager sig, og hvad der er af synspunkter fra kirkeligt hold
Jeg synes i den sammenhæng, at det havde været udmærket, hvis man havde haft en forudgående debat i Kirkeudvalget eller andetsteds, inden regeringens økonomiudvalg bare drog den slutning: Nu nedsætter vi det her bloktilskudsudvalg.
Det var såmænd bare det, jeg mente.
Jeg er fuldt ud klar over, at de kommer med en betænkning, og den kan så diskuteres offentligt, og så kan det efterfølgende udmøntes i et lovforslag fra regeringens side.
Det må vi selvfølgelig se, og det afventer jeg.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2003-04-11:
Jeg er selvfølgelig glad for svaret om, at Kristeligt Folkeparti ikke går ind for en synodal ordning.
Jesper Langballe (DF), 2003-04-11:
Da jeg ikke kunne få diskussionen efter mit eget ordførerindlæg
, prøver jeg at få den her efter hr. Jann Sjursens.
Nu ser det jo så ud til, at vi er ved at komme af med grundlovens § 68.
Så vil jeg gerne stille hr. Jann Sjursen et andet spørgsmål.
Det er omkring det der med, at folkekirken pludselig bliver til en juridisk person.
Jeg kunne også tænke mig at stille keglerne op på en lidt anden måde.
I den - det vil jeg ikke nægte - solide historiske redegørelse, som Kristeligt Folkeparti her gentager,
er det tydeligt, at man gerne vil tilbage til en tilstand fra før 1919, da folkekirken var selvfinansierende gennem jorder og tiende osv., og hvor det ikke var kirkeskat og statstilskud, der var hovedindtægtskilderne.
Men har Kristeligt Folkeparti overvejet, at man jo ikke kan komme tilbage til før 1919, for man kan jo ikke kradse
den jord tilbage
Tror Kristeligt Folkeparti ikke, at sagen i virkeligheden er den, at det, vi vil komme tilbage til, er tiden fra før 1536, før Reformationen, hvor kirken var en selvberoende og selvstyrende størrelse, der optrådte i et magtforhold til staten?
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-04-11:
Der synes jeg, det er ret åbenlyst ud fra debatten her i dag - og det vil jeg gerne spørge hr. Jann Sjursen om han kan bekræfte mig i - at den eneste mulighed for, at det her ville lede frem til en synodal ordning, var, hvis SF fik 90 mandater i Folketinget.
Og mig bekendt kan Venstre i hvert fald føle sig ret sikker frem til næste valg, og jeg er også ret overbevist om, at Venstre kan føle sig ret sikker efter næste valg, på, at SF ikke har 90 mandater.
Kan hr. Jann Sjursen bekræfte mig i det?
Jann Sjursen (KRF), 2003-04-11:
Jeg kan i hvert fald bekræfte så meget som, at hvis SF fik de 90 mandater, fik vi nok en synodal folkekirke, for
det har de jo arbejdet for.
Men jeg vil igen holde fast i, også i forhold til det, fru Birthe Rønn Hornbech var inde på tidligere, at det er overraskende for mig, at debatten kommer til at handle så meget om det den her gang i forhold til sidst.
Jeg har lige slået det efter.
Fru Birthe Rønn Hornbech var også sit partis ordfører i sidste folketingsdebat om det her beslutningsforslag fra Kristeligt Folkeparti.
Ved den lejlighed var fru Birthe Rønn Hornbech overhovedet ikke inde på spørgsmålet om en synodal folkekirke.
Det blev ikke læst ud af det forslag, som blev fremsat dengang.
Det er derfor, jeg ret beset er dybt overrasket over den debat, vi har haft her i dag, og de motiver, som Kristeligt Folkeparti er blevet skudt i skoene.
Til hr. Jesper Langballes spørgsmål om, hvorvidt folkekirken skal være selvfinansierende: Man kan finde mange ordninger. Jeg vil sige, at helt overordnet og principielt er det vores opfattelse - hvis vi ser bort fra, hvordan man så finansierer de forskellige elementer i folkekirken, det, vi lægger op til i vores forslag her, hvor staten har nogle opgaver, som man godt kunne tænke sig videreført i en folkekirkelig ordning, men hvor man så ser på betalingsforholdet - at folkekirkens medlemmer sådan rent og purt skal betale for det, der er den folkekirkelige virksomhed, det, der vedrører forkyndelsen, og det, der har med det åndelige regimente at gøre, for at blive i Luthers to-regiments-lære, det er sådan set vores holdning, og at kirkeskatten burde være en form for medlemsbidrag, hvilket i øvrigt ikke er omfattet af skattestop og mange andre ting.
Så det er vores principielle holdning, men vi erkender jo blankt, og det står også i forslaget, at der stadig væk skal være, jf. grundlovens § 4, et forhold mellem stat og folkekirke.