Svend Auken (S), 2000-05-05:
Der er ingen tvivl om, at tilbagetagningsordninger kan være et godt redskab til at få fat på nogle særlig miljømæssigt problematiske affaldsstrømme, f.eks. fra Danmark biler og batterier.
Jeg kan dog lige så godt sige med det samme, at vi ikke synes, at det her instrument er særlig velegnet på emballageområdet.
Håndteringen af emballageaffald er faktisk allerede ganske effektivt inkluderet i vores generelle affaldssystem.
Emballagedirektivet fra 1994 stiller en række mål for energiudnyttelse og genanvendelse af emballageaffald.
Vores udgangspunkt for at nå målene var godt, fordi vi allerede havde en meget effektiv håndtering af affald sammenlignet med vore europæiske kollegaer. Hovedparten af affald er i mange lande i EU traditionelt blevet deponeret på lossepladser.
Derfor har det for de andre lande givet bedre mening at etablere separate indsamlingsystemer for emballageaffald, bl.a. for at leve op til direktivets krav om energiudnyttelse.
Vores dagrenovation bliver derimod energiudnyttet allerede, og derfor giver det
kun mening herhjemme at stille krav til forbrugerne om, at de skal sortere affald, når vi kan garantere, at det efterfølgende kan behandles på en miljømæssigt bedre måde, og det vil sige, at man kan udnytte materialet i emballagen. Det var derfor ikke svært at nå til den konklusion, at vi skulle bygge videre på vores eksisterende system for at nå direktivets mål i stedet for at kaste os ud i omfattende manøvrer med etablering af parallelle affaldssystemer for emballageaffald.
Det var der opbakning til fra alle politiske partiers side, fra kommunerne og fra industrien.
Transportemballagerne findes i større og renere fraktioner, og de er derfor bedre egnede til genanvendelse.
Disse grundlæggende forudsætninger for vores gennemførelse af direktivet var der bred opbakning til både fra de politiske partier, fra kommunerne og fra industriens side.
Jeg tror godt, jeg tør sige, at vi er et af de lande, der har nået direktivets mål med de færreste omkostninger.
Det synes jeg også vi har lov til at være lidt stolte af.
De fleste andre EU-lande har som bekendt valgt at introducere producentansvar for emballageaffald
, ligesom Kristeligt Folkeparti nu gør det her. Producentansvaret indebærer, at hver enkelt producent eller importør i princippet er ansvarlig for, at hendes eller hans emballage bliver indsamlet og genanvendt.
Denne forpligtelse kan hun eller han dog delegere til et centralt, privat system.
Reelt vælger stort set alle at deltage i disse systemer.
De private systemer drives af erhvervslivet og fungerer i praksis typisk på den måde, at producenterne indbetaler et gebyr for hver emballage, der sendes på markedet.
Indtægterne fra gebyret dækker omkostninger ved sortering og behandling af affaldet.
Som tegn på, at gebyret er betalt, mærkes emballagen med et symbol, der i Tyskland hedder »Der Grüne Punkt«.
Systemerne påtager sig derefter indsamling og behandling af de emballager, der tilhører systemet.
Efter vores opfattelse har de private, gebyrfinansierede systemer meget store ulemper, både hvad angår driftsøkonomi, og - hvad der er endnu mere alvorligt - arbejdsmiljø.
Folketingets Miljøudvalg var før min tid nede at se på nogle af de anlæg og kom dybt chokeret tilbage med indtryk af et elendigt arbejdsmiljø på disse sorteringssteder.
Gebyrsystemerne er i tillæg utrolig dyre.
Det tyske system har en årlig omsætning på 15 mia. kr. Oversat til danske forhold ville det give en ekstra belastning på 1 mia. kr., og det er en høj økonomisk pris at betale for håndtering af emballageaffald, særlig når det ikke vil medføre nævneværdige miljømæssige gevinster.
Forslagsstillerne lægger op til, at gebyrsystemer med tiden kan erstatte de eksisterende emballageafgifter, og begrundelsen er, at det vil bidrage til at reducere emballagemængderne.
Men hvorfor skulle det egentlig påvirke producenterne anderledes at betale gebyr frem for at betale afgift, ud over at afgifterne skaffer et provenu til statskassen, som forslagsstillernes parti jo heller ikke er bange for at trække på?
Afgifterne er efter regeringens opfattelse et bedre styringsmiddel.
Vi kan bruge dem mere målrettet til at fremme specielle miljømæssige formål; det kan være nedbringelse af affaldsmængderne, genanvendelse eller valg af miljøvenlige materialer.
Hvad angår arbejdsmiljøet, skal man være opmærksom på, at en meget høj grad af sortering er nødvendig for at opnå en tilfredsstillende genanvendelse.
De systemer, der indsamler blandet emballageaffald for husholdningerne, er altså nødt til at sikre en eftersortering af affaldet, hvis det ikke skal brændes.
Den eftersortering foregår typisk manuelt.
Jeg behøver vel dårligt at sige, at det måske er de mest rædselsfulde job, man næsten kan forestille sig.
Selv om regeringen afviser at støtte forslaget, er jeg, som jeg sagde til at begynde med, meget parat til at benytte anledningen til at diskutere en finjustering af den danske model dér, hvor det er nødvendigt.
Det er ikke nogen hemmelighed, at vi ikke er nået så langt med genanvendelse af plastemballager, som vi gerne ville være.
Jeg forventer, at vi til efteråret har et bedre overblik over, hvor meget de nye kommunale ordninger har påvirket indsamling, og jeg vil derfor til den tid orientere Miljø- og Planlægningsudvalget om de nyeste tal.
Så kan vi på den baggrund diskutere, om der er behov for yderligere initiativer til at fremme genanvendelsen af plast.
Jeg ser frem til de kommende diskussioner, ikke nødvendigvis denne fredag eftermiddag, men de kommende diskussioner i udvalget og med partierne, og jeg håber, at debatten i dag kan bidrage til den fornødne afklaring.