Per Stig Møller (KF), 2002-05-27:
Jeg er glad for denne mulighed for at redegøre for regeringens holdning til, hvordan vi i tiden op til topmødet i Prag den 21. og 22. november 2002 skal udstikke kursen for NATO's fremtidige udvikling.
Regeringen ser meget frem til Pragtopmødet, fordi vi her har gode muligheder for at se en af Danmarks helt centrale udenrigs- og sikkerhedspolitiske målsætninger bragt ud i livet.
Jeg tænker naturligvis på den ambitiøse udvidelse af NATO.
Som jeg har redegjort for både i det Udenrigspolitiske Nævn og Forsvarsudvalget, tegner der sig mulighed for en udvidelse med helt op til syv lande, herunder de tre baltiske lande.
Derfor kan 2002 blive et historisk år for en europæisk integration, ikke mindst fordi vi på Det Europæiske Råd i København 3 uger efter Pragtopmødet jo håber på at kunne byde velkommen til måske ti nye EU-lande.
vil selvsagt også præge topmødet i Prag.
Terrorangrebet var et sikkerhedspolitisk chok for ikke bare USA, men for alle allierede i NATO.
Som kollektiv forsvarsorganisation sendte NATO et stærkt signal til USA om solidaritet og sammenhold.
Dette førte som bekendt til, at NATO's musketered, artikel 5 i Washingtontraktaten, for første gang nogen sinde blev aktiveret.
11. september 2001 har altså gjort det klart, at behovet for et forpligtende forsvars- og sikkerhedspolitisk samarbejde i et stabilt og udelt Europa er mere aktuelt end nogen sinde.
NATO's udvidelsesprocesser og partnersamarbejde er vigtige elementer heri.
I den forbindelse er det værd at bemærke
, at NATO's og Ruslands stats- og regeringschefer i morgen på et topmøde i Rom vil yde et væsentligt bidrag til den sikkerhedspolitiske integration i Europa.
Det bliver et samarbejde, hvor NATO og Rusland i fællesskab på udvalgte områder, herunder bekæmpelse af terrorisme, vil kunne tage beslutninger om konkrete sikkerhedspolitiske tiltag, uden at NATO-landene på forhånd nødvendigvis skal have udformet og drøftet en fælles holdning til de spørgsmål, der skal drøftes.
For NATO har 11. september sat yderligere fokus på behovet for tidssvarende militære kapaciteter.
Det samme har
alliancens engagement i krigsstyringsoperationer på Balkan.
Dette gælder de militære kapaciteter, der skal til for at indsætte styrker over store afstande i længere tid, og det gælder de kapaciteter, der er nødvendige for at imødegå asymmetriske og uforudsigelige trusler som terrorisme og masseødelæggelsesvåben.
Det er jo klart asymmetri her: en stor verdenshær og en lille myg, men den lille myg kan jo altså give en blodforgiftning.
Militære operationer vil jo altid udspille sig i et politisk vakuum ...
undskyld, militære operationer vil selvfølgelig aldrig udspille sig et politisk vakuum.
Når man har ventet så lang tid under den foregående debat, er man ved at miste koncentrationen!
NATO har derfor en væsentlig politisk rolle som et konsensusskabende forum, der i givet fald giver militære indsatser legitimitet.
Samtidig er NATO den eneste realistiske ramme for et militært svar, hvis andre allierede end USA skulle blive udsat for et sikkerhedspolitisk chok af samme omfang som 11. september.
Der er heller ikke tvivl om, at NATO også fremover vil udgøre rammen for militære krisestyringsoperationer, hvis USA ønsker at engagere sig sammen med europæerne.
Vi skal også tage i betragtning, at europæerne med udvikling af ESDP vil kunne løse krisestyringsopgaver i anden institutionel ramme, nemlig i EU.
Dette bør selvfølgelig ske på grundlag af et tæt EU-NATO-samarbejde og med deltagelse af alle europæiske allierede, der måtte ønske det.
Derudover må vi forvente, at USA fremover vil have globale sikkerhedspolitiske hensyn, som ikke nødvendigvis vil være fuldt sammenfaldende med de øvrige NATO-landes.
Der er dog på ingen måde behov for at revolutionere NATO.
Det, vi taler om, er løbende at tilpasse og justere NATO i et foranderligt og uforudsigeligt sikkerhedsmiljø.
Grundlaget for denne tilpasningsproces har vi.
NATO's strategiske koncept, der blev vedtaget på NATO-topmødet i Washington i 1999, vil fortsat være den ramme, hvori den løbende tilpasning af NATO skal ske.
De kerneopgaver, der identificeres i det strategiske koncept, er stadig vigtige pejlemærker for NATO's arbejde.
NATO skal således fortsat fungere som et sikkerhedspolitisk værdifællesskab og et forum for transatlantisk konsultation.
Samtidig skal NATO være garant for troværdigt forsvar og afskrækkelse, engagere sig i krisestyring samt udvikle samarbejde og dialog med sine partnere i det euroatlantiske område.
De trusler, som NATO står over for, strækker sig fra direkte trusler mod NATO's territorium til trusler, der indirekte eller på længere sigt kan skade NATO-landenes sikkerhed.
I den forbindelse er det vigtigt at huske på, at det strategiske koncept også dækker sikkerhedspolitikkens globale dimension.
Det er jo et spørgsmål, der er blevet særdeles aktuelt efter den 11. september, hvor artikel 5 jo blev aktiveret som følge af en global trussel.
Det styrende princip for tilpasningen af NATO's militære kapaciteter bør være fleksibilitet og effektivitet.
NATO skal kunne råde over en integreret militær struktur, der kan lede operationerne, og alliancen skal være i besiddelse af en værktøjskasse af militære kapaciteter, der kan trækkes på efter behov.
NATO skal med andre ord kunne tilbyde fleksible og skræddersyede løsninger på de sikkerhedspolitiske udfordringer, som alle allierede kommer til at stå over for i fremtiden.
En af NATO's fremmeste opgaver vil derfor fortsat være at sikre interoperabilitet blandt allierede partnere, altså at de allierede og partnerne kan arbejde sammen og have de fornødne værktøjer, som supplerer hinanden.
Det har været en forudsætning for samarbejdet i Afghanistan, hvor nogle gør ét og andre andet, og vil fortsat være det fremover.
Hvis de europæiske allierede skal forblive attraktive samarbejdspartnere for USA, forudsætter det dog, at kapacitetskløften mellem USA og de europæiske allierede mindskes.
Et middel hertil kan være øgede investeringer og relevant kapacitet, men der vil i endnu højere grad være behov for at se på mulighederne for effektiviseringer.
Mere multinationalt samarbejde og arbejdsdeling vil bidrage til en bedre udnyttelse af ressourcerne.
Madeleine Albright påpegede eksempelvis i en artikel her for nylig, at det jo var lidt absurd, at de europæiske NATO-lande ikke havde kapacitet til selv at transportere deres tropper ud til Afghanistan, da der var brug for dem.
Det vil sige, NATO's kommando- og styrkestruktur skal også tilpasses.
Dette er bl.a. nødvendigt for at sikre, at alliancen besidder fleksibel kommando og arrangementer til varetagelse af hele spektret af opgaver, og for at kunne integrere de mange nye medlemmer af NATO.
Tilpasning af kommandostrukturen vil være et vigtigt led i fastholdelsen af det integrerede multinationale samarbejde samt et fortsat stærkt transatlantisk forhold.
Udviklingen har vist, at strategiske trusler mod NATO kan have et globalt udspring.
NATO må derfor være rede til uden faste geografiske begrænsninger at sætte ind, hvor truslerne opstår.
Der er ikke tale om, at NATO skal påtage sig rollen som en global politibetjent, men der er tale om, at vi må sikre NATO den nødvendige fleksibilitet til at handle, når og hvor det er nødvendigt.
Dette gælder stadig, samtidig med at vi holder os for øje, at vi fra gang til gang, når en trussel bliver til virkelighed, må foretage en konkret vurdering af NATO's eventuelle rolle.
Dette var tilfældet i Kosovo, og det var tilfældet i forbindelse med 11. september.
NATO's politiske dimension som konsultationsforum og værdifællesskab for allierede og partnere har sin egen relevans og vil indtage en stadig mere central rolle.
Den politiske dimension er ikke kun et instrument, man henter frem til støtte for NATO's militære dimension eller behov, den er en grundlæggende forudsætning for, at NATO's nye medlemslande og partnerlande kan imødegå det 21. århundredes sikkerhedspolitiske udfordringer.
For aspirantlandene er udsigten til medlemskab af NATO en stærk motivationsfaktor for gennemførelse af tiltrængte militære, politiske og økonomiske reformer.
Aspirantlandene har indført demokratisk kontrol med de væbnede styrker, forbedret deres forhold til nabolande og etableret mindretalsbeskyttelse, der lever op til internationale normer.
NATO's udvidelse af partnerskabsaktiviteter bidrager dermed til det brede og stabilitetsskabende europæiske integrationsprojekt, hvor EU's udvidelse er en anden væsentlig faktor.
Samtidig er det af stor betydning, at partnersamarbejdet fortsat styrkes og tilpasses det forhold, at mange af partnerne er på vej til NATO-medlemskab.
NATO-Rusland-forholdet er et tilsvarende grundlæggende politisk projekt, der fremmer tillid og gennemsigtighed.
NATO's relationer til Rusland er i høj grad en funktion af det strategiske forhold mellem USA og Rusland.
Med den nye ramme for NATO-Rusland-forholdet, som vi altså skriver under i morgen, vil der være skabt gode betingelser for, at Rusland fremover kan blive en integreret og troværdig medspiller i europæisk sikkerhed.
EU-NATO-samarbejdet er ligeledes en vigtig del af den europæiske integrationsproces.
Samtidig er det en ramme for et strategisk partnerskab mellem Europa og USA, hvor EU-landene enten kan handle alene med brug af NATO-aktiver eller i samarbejde med USA inden for rammerne af NATO.
Samarbejdet vil give større sammenhæng i den måde, hvorpå Europa kan agere over for omverdenen.
Det vil give Europa et større ansvar for sikkerhedspolitikken.
Et optimalt samarbejde vil selvfølgelig kræve, at NATO stiller militære kapaciteter til rådighed for operationer under politisk ledelse af EU.
Grundet forsvarsforbeholdet er Danmarks muligheder for aktivt at deltage i udviklingen af EU-NATO-samarbejdet begrænsede.
Det er et problem for Danmark, men for Europa som helhed går udviklingen igennem dette samarbejde i den rigtige retning.
Et stærkt og tæt europæisk sikkerhedspolitisk samarbejde med stærke og nære transatlantiske bånd er den eneste rigtige og solide vej frem.
Det er min forventning, at vi på topmødet i Prag vil få bekræftet, at NATO fortsat er det centrale forum for solidarisk og forpligtende sikkerhedspolitisk samarbejde
mellem Europa og USA.
NATO's vigtige rolle i den brede sikkerhedspolitiske integration i Europa vil også blive bekræftet.
Endelig vil der blive lagt vægt på, at NATO råder over de nødvendige militære kapaciteter til at håndtere et uforudseligt trusselsbillede.
Forhandling