Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-05-13:
Socialdemokratiet, SF, De Radikale og Enhedslisten har bedt mig redegøre for regeringens mål og prioriteringer på arbejdsmiljøområdet, og jeg vil godt takke for denne mulighed.
Regeringen vil give et godt arbejdsmiljø høj prioritet.
Et godt arbejdsmiljø kommer jo nemlig både virksomheden og medarbejderne til gode.
Et godt arbejdsmiljø giver mere tilfredse medarbejdere, og et godt arbejdsmiljø giver færre sygedage, og det giver mere produktive medarbejdere.
Derfor er det vigtigt med et godt arbejdsmiljø
Regeringen vil sætte ind der, hvor problemerne er størst.
Sådan er det også på en række områder i dag.
En arbejdsulykke skal føre til en hurtig reaktion fra Arbejdstilsynets side.
Klager over arbejdsmiljøet skal resultere i tilsynsbesøg inden for få dage.
Arbejdstilsynet skal holde et særligt vågent øje med de virksomheder, der har mange arbejdsulykker og skader, de virksomheder, hvor der er blevet klaget over arbejdsmiljøet, og de virksomheder, som hører til i de brancher, hvor der erfaringsmæssigt er større risiko for arbejdsulykker.
Vi skal også blive bedre til at opstille konkrete mål for, hvad det er, vi vil opnå med arbejdsmiljøindsatsen.
Hvor mange færre arbejdsulykker og hvor mange færre arbejdsskader
Bagefter skal vi kunne se, om vi har opnået de mål, vi satte os, både på kort sigt og på lang sigt.
På samme måde skal vi også vide, hvad det koster at få et godt arbejdsmiljø, om vi får nok for de penge, vi bruger på arbejdsmiljøet.
Arbejdsmiljøet er et fælles ansvar.
Regeringen og Arbejdstilsynet kan ikke alene sikre et godt arbejdsmiljø.
Arbejdsmiljøet er et fælles ansvar, hvor arbejdsgivere, medarbejdere og myndigheder bærer hver sin del.
Det er trods alt ude på virksomhederne, at tingene sker.
Arbejdstilsynet spiller naturligvis en meget vigtig rolle og vil også gøre det fremover.
Vi skal fortsat have et stærkt og effektivt arbejdstilsyn, som kommer ud til de virksomheder, hvor det halter med arbejdsmiljøet.
Regeringens mål om at sikre et godt arbejdsmiljø for alle skal gerne kunne nås uden at vikle virksomhederne ind i unødigt bøvl og bureaukrati, og derfor hælder vi mere til at udvikle arbejdsmiljøområdet gennem aftaler med og mellem arbejdsmarkedets parter.
Det sikrer varige og holdbare løsninger og mere solidaritet end løsninger truffet af snævre politiske flertal i Folketinget.
Tag f.eks. det psykiske arbejdsmiljø, hvor Dansk Industri og CO-Metal har indgået en aftale.
Det har ført til, at vi ændrer reglerne, så Arbejdstilsynet ikke kan gå ind i sager om mobning og seksuel chikane, hvis parterne har indgået en aftale om, hvordan disse problemer skal håndteres.
Det klares med en aftale, og det er alle bedst tjent med, for det er jo langt stærkere med en aftale end et traditionelt tilsyn, som kun kommer på besøg, hvis der er konstateret problemer.
En aftale betyder, at der er tilsyn hver dag, hver time.
Jeg vil godt bruge lejligheden til at mane de påstande om regeringens arbejdsmiljøpolitik, som har været fremme, til jorden.
Med den nye regering får vi flere skader, flere sygdomme og flere ulykker, forudser oppositionens selvudråbte arbejdsmiljøeksperter.
Jeg vil gerne slå fast, at jeg ikke har truffet en eneste beslutning, som forringer arbejdsmiljøet på de danske arbejdspladser.
Det, som jeg har interesseret mig for, er for det første at luge ud i den overbureaukratisering af arbejdsmiljøet, som den tidligere regering stod for, f.eks. ved at kræve, at en lille virksomhed med fem ansatte, hvor alle taler sammen hver dag, skal etablere en formel sikkerhedsorganisation.
Det gavner efter min mening ikke arbejdsmiljøet, og skulle den lille virksomhed have overset myndighedernes krav om sikkerhedsorganisation, så vankede der bøde med det samme.
Det er et myndighedsovergreb, så det klodser og helt ude af trit med den almindelige retsopfattelse.
For det andet har jeg luget ud i de regler, hvor den tidligere regering i arbejdsmiljøets hellige navn har gjort arbejdsmiljøet til et selvstændigt skatteobjekt.
Jeg tror ikke på, at arbejdsmiljøet bliver bedre ved at lægge skat på arbejdskraft.
Det var jo reelt det, der var tale om med den tidligere regerings arbejdsmiljøafgift.
Jeg kunne så forstå det, hvis de penge, der kom ind, også blev brugt til at forbedre arbejdsmiljøet, det havde på en måde givet mening, men pengene forsvandt lige lukt ned i den store kasse. Danmark ligger i front på arbejdsmiljøområdet, og det skal vi naturligvis fortsætte med.
Det er mit indtryk, at der i samfundet som helhed og på den enkelte virksomhed er en stigende forståelse for arbejdsmiljøets betydning.
Et dårligt arbejdsmiljø koster nemlig dyrt.
Men sygdom og ulykker er også særdeles dyrt for virksomhederne og for samfundet. Med udsigten til mangel på kvalificeret arbejdskraft vil virksomheder med dårligt arbejdsmiljø få vanskeligt ved at skaffe arbejdskraft.
Vi skal have genskabt respekten for arbejdsmiljøet.
Vi skal have motivationen, ansvaret og engagementet tilbage i arbejdsmiljøarbejdet.
Det er ude på den enkelte virksomhed, at arbejdsmiljøproblemerne opstår, og der skal de løses.
Virksomhederne og deres medarbejdere skal have ansvar for og føle ejerskab til arbejdsmiløjreglerne, ellers batter det
ikke noget.
Hvis virksomhederne og medarbejderne føler ansvar og ejerskab i forhold til arbejdsmiljøreglerne, vil der være kontrol med arbejdsmiljøet hver eneste dag og hver eneste time.
Vi skal lære af de gode eksempler, og vi skal udbrede de gode eksempler. Vi skal jo også gøre os klart, at hvis det alene var Arbejdstilsynet, som skulle forbedre arbejdsmiljøet, og som førte kontrol med arbejdsmiljøet, ja, så ville vi have en lang vej igen, for selv om vi fordoblede antallet af tilsynsførende og lod dem løbe endnu stærkere, end de allerede gør, ville de aldrig kunne nå at kontrollere alle de op mod 300.000 virksomheder, som findes.
Derfor skal vi have selvreguleringen og selvjustitsen ind i virksomhederne.
Hvordan får vi så genskabt motivationen, ansvaret og engagementet på den enkelte virksomhed?
Ja, det gør vi efter min mening ved at sørge for at give indflydelse og kompetence til dem, som har forstand på, hvordan arbejdsmiljøet er på den enkelte virksomhed.
Med andre ord: Arbejdsmarkedets parter skal tilbage på banen.
Arbejdsmarkedets parter skal have større indflydelse på og ansvar for arbejdsmiljøet.
Regeringen tror mere på udvikling af arbejdsmiljøområdet gennem aftaler mellem arbejdsmarkedets parter.
Det sikrer varige og holdbare løsninger og mere soliditet end løsninger truffet af snævre politiske flertal i Folketinget.
En aftale, hvad enten den drejer sig om arbejdsmiljø eller andre områder, får altid den bedste gang på jorden, hvis den er båret af fælles ansvar fra både arbejdsgiver- og arbejdstagerside.
Jeg har derfor bedt arbejdsmarkedets parter i Arbejdsmiljørådet om at tage en drøftelse af to spørgsmål og komme med en tilbagemelding til mig.
Det første område handler om prioriteringen af arbejdsmiljøindsatsen.
Der er behov for at tage en drøftelse af, hvordan arbejdsmiljøindsatsen kan prioriteres.
F.eks. ved vi, at det halter med arbejdsmiljøet inden for social- og sundhedsområdet.
Social- og sundhedsassistenterne nedslides og ender på førtidspension langt oftere end andre faggrupper.
Det er helt uacceptabelt, og prioriteringen af dette område er et af de spørgsmål, som vil komme til debat i Arbejdsmiljørådet.
Handlingsprogrammet »Rent arbejdsmiljø år 2005«
leverer som udgangspunkt et godt afsæt for en fremtidig arbejdsmiljøpolitik.
De aktiviteter, der er iværksat under handlingsprogrammet, retter sig mod væsentlige og betydningsfulde områder, men der er på en række områder behov for nytænkning.
Der er behov for at opstille konkrete mål for, hvad det er, vi vil opnå med arbejdsmiljøindsatsen, og bagefter skal vi kunne se, om vi har nået målet.
Arbejdsmarkedets parter er derfor i gang med en drøftelse af prioriteringen af arbejdsmiljøindsatsen, og jeg forventer at få en tilbagemelding fra Arbejdsmiljørådet inden sommerferien.
Det andet område, jeg har bedt parterne om at drøfte, er strukturen og rollefordelingen i arbejdsmiljøindsatsen.
Det nuværende arbejdsmiljøsystem er kendetegnet ved, at der er en lang række aktører på banen: Arbejdstilsynet, Bedriftssundhedstjenesten, rådgivende ingeniører med flere.
Har vi nu også det rigtige antal aktører, og laver de det rigtige?
Hvem skal vejlede virksomhederne om arbejdsmiljøspørgsmål, og er det de rigtige, som gør det i dag?
Disse og en lang række andre spørgsmål er sat til debat.
Regeringen ønsker et forenklet arbejdsmiljøsystem, og jeg har derfor bedt Arbejdsmiljørådet tage en drøftelse af mulighederne for at justere rollefordelingen mellem aktørerne på arbejdsmiljøområdet.
Jeg forventer at få en tilbagemelding på denne strukturdrøftelse i september måned.
Nogle vil sikkert spørge, om en tilbageføring af kompetencen til parterne betyder, at der ikke vil kunne ske noget, hvis parterne ikke når til enighed.
Svaret herpå er et klart og kort nej.
Regeringen har ikke pantsat sin handlekraft hos parterne.
Vi vil helst have, at de, der har forstand på tingene og ved, hvor skoen trykker, er med til at bestemme, men hvis parterne sidder med korslagte arme og ikke lever op til ansvaret, fraskriver vi os ikke retten til at gribe ind. Hvis jeg kort skal opsummere regeringens mål og prioriteringer på miljøområdet, lyder de sådan: Kompetencen skal tilbageføres til arbejdsmarkedets parter. Motivationen, ansvaret og engagementet for arbejdsmiljøet
skal tilbage på den enkelte virksomhed.
Den enkelte virksomhed og dens medarbejdere skal med andre ord føle ejerskab til og kunne se fornuften i arbejdsmiljøreglerne.
I forespørgslen er jeg derudover blevet bedt om at redegøre for, hvordan regeringen vil inddrage og nyttiggøre al tilgængelig viden, der kan modvirke nedslidning og fysiske og psykiske belastninger.
Regeringen finder det vigtigt, at arbejdsmiljøindsatsen baserer sig på forskningsresultater, og er enig i, at al tilgængelig viden på arbejdsmiljøområdet skal inddrages og nyttiggøres.
Derfor er det vigtigt, at arbejdsmiljøindsatsen baserer sig på forskningsresultater, og jeg er enig i, at al tilgængelig viden skal inddrages og nyttiggøres.
Her skal man dog også huske på, at Arbejdsmiljøinstituttet ikke er det eneste sted, hvor der udføres arbejdsmiljøforskning.
Vi har bl.a. også de arbejdsmedicinske klinikker, universiteterne og den forskning, som foregår i udlandet, at trække på.
Sidste år afgav et enigt udvalg nedsat af det daværende Arbejdsministerium anbefalinger om organiseringen af den fremtidige arbejdsmiljøforskning.
I øjeblikket overvejer vi, hvordan disse anbefalinger konkret skal følges op, men jeg vil også på dette område afvente drøftelserne i Arbejdsmiljørådet, før jeg tager stilling til organiseringen af den fremtidige arbejdsmiljøforskning. Der er således en stor og omfattende indsats i gang over en bred front.
Arbejdsmiljøet skal ikke bare gøres til et beskatningsobjekt, som man gjorde under den tidligere regering.
Parterne på arbejdsmarkedet skal spille
en mere central rolle
Arbejdslederne og ansatte på de enkelte virksomheder skal ansvarliggøres, og offentlige myndigheder skal prioritere kontrolbesøg meget højt.
Det vil give mærkbare resultater, og det er sådan en aktiv linje, regeringen vil følge i de kommende år.