Kim Behnke (FRI), 2000-02-09:
Jeg synes, der er grund til at rose SF for at have sat sagen på Folketingets dagsorden.
Situationen er jo den, at til trods for, at Folketingets formand meget prisværdigt har gjort en stor indsats for at højne kvaliteten af lovarbejdet, har vi jo siden da, siden betænkningen blev afgivet af Folketingets Udvalg for Forretningsordenen af et enigt udvalg, jo desværre haft ganske mange eksempler på, at de bestemmelser, der netop blev afstukket der, har man ikke overholdt.
Det er jo, som andre ordførere har været inde på, typisk den situation, at der er en kreds af partier, ofte et flertal jo, der indgår en finanslovaftale, og en del af finanslovaftalen er, at der så er en liste vedhæftet, en liste over andre lovforslag, som man i øvrigt forpligter sig til hurtigt at bringe igennem Folketinget.
Det kedelige er jo, at det ofte er de forslag, der meget hurtigt gennemarbejdes af Folketinget, som efterfølgende udløser lov om ændring af lov.
Så må der fejes op, og når man opdager, at der er skattelovsparagraffer, arbejdsmarkedsregler osv., som ikke virker efter hensigten, ja, så må man så ulejlige Folketinget én gang til.
Og alene ud fra det pædagogiske ræsonnement burde Folketinget jo gøre sit arbejde ordentligt allerede første gang, så vi slipper for at skulle igennem sagen to gange.
Det næste problem er, at der kan jo selvfølgelig, som der bliver sagt, være sager, der haster.
Det kan være skatte- og afgiftsstigninger.
Nu har vi den opfattelse i Frihed 2000, at skatte- og afgiftsstigninger skal Folketinget slet ikke vedtage, så af den grund har vi ingen reservation i forhold til, om de nu skulle kunne hastebehandles. Men det er klart, at hvis landet stander i våde, hvis danske soldater skal udstationeres osv., så kan der jo være brug for, som vi har oplevet, at Folketinget meget hurtigt træffer en beslutning, så vi overholder grundloven.
Hverdagen i Folketinget er, at regeringen har et lovforslag, den gerne vil have igennem.
Ofte er Folketinget de sidste, der bliver orienteret, medmindre udvalgene specifikt beder om at få lovforslagene, når de udsendes i høringsudkast.
Og derefter, ja, så vil en minister gerne have forslaget presset hurtigt igennem.
Og dér er det altså op til Folketinget selv at sige nej.
Det er op til folketingsudvalgene ikke kun at vise politisk loyalitet over for en minister, men også at opfatte deres arbejde som parlamentarikere som et håndværk, hvor vi alle burde værne om, at tingene fungerer på en ordentlig måde.
Jeg er naturligvis enig med fru Birthe Rønn Hornbech i, at Folketinget i øvrigt lovgiver alt for meget, og derfor kunne en metode til at højne kvaliteten selvfølgelig være at lade være med at vedtage så mange nye love.
Men problemet er, at selv ophævelse af en lov kræver en lov, og derfor er antallet af love ikke altid et mål for, hvor meget eller hvor lidt lovgivning vi har, selv om vi efter vores mening har for meget.
Er det forslag, SF er kommet med, så løsningen?
Ja, vi er naturligvis også indstillet på, at den forrykkelse af tidsplanen for behandling af finansloven, som Finansudvalget aktivt har medvirket til, i og med vi får førstebehandlingen allerede i september måned, aktivt følges op af finansministeren, så han udnytter den ekstra tid, han har fået.
Så er der spørgsmålet om selve den 30-dages tidsfrist.
Hvis den 30-dages tidsfrist ikke blot efterfølges af bjerge af dispensationer, så har den et formål.
Det var oppositionen og ikke regeringen, den magt har vi altså i Folketinget, og den skal vi så som opposition formå at udnytte og lade være med at lade os besnakke af regeringens ministre, når de ønsker at få tingene presset igennem Folketinget.
Om den disciplin kan opnås, ved jeg ikke, men lad os bruge udvalgsarbejdet til at få det afdækket.
I hvert fald synes jeg, at SF fortjener ros for at have sat sagen på dagsordenen.