Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-05-17:
Nu har vi så andenbehandlingen af regeringens ønske om at få ratificeret Nicetraktaten, og vi må fra Dansk Folkepartis side sige, at det er dybt utilfredsstillende, at Folketinget skal skynde sig at behandle den her lovgivning færdig på den her side af sommerferien.
Vi kunne forstå på hr. Claus Larsen-Jensens ordførerindlæg her tidligere, at det, der var magtpåliggende for Socialdemokratiet, var, at Danmark kunne være det første land, som godkendte Nicetraktaten, det var sådan et særskilt ønske fra socialdemokratisk side.
Hvorfor i alverden dog det?
Hvad ville være forkert ved, at Danmark måske var nummer 7, der godkendte Nicetraktaten, hvis det så betød, at Folketinget havde bedre tid til at gå tingene igennem, bedre tid til at få nogle svar fra regeringen, som jo ikke har været særlig villig til at give nogle klare svar på nogen af de knaster, der er omkring Nicetraktaten? Vi synes altså, at den her måde, som flertallet har tilrettelagt det på, er utilfredsstillende, men det kommer ikke overraskende, for man har jo hele vejen igennem over for de andre integrationsivrige EU-lande forsøgt at holde fanen højt og sige, at Danmark bliver det første land, der godkender de her ændringer, som Nicetraktaten indeholder.
Jeg vil bare nævne et par ting i forhold til vores betænkningsbidrag, som jeg synes er væsentlige at trække frem
Det ene er, at Nicetraktaten efter en eventuel godkendelse af et flertal her i salen burde sendes ud til en folkeafstemning, før den trådte i kraft.
Det bør være sådan i Danmark, at det er befolkningens flertal, der afgør, hvor langt vi skal trækkes ind i EU-samarbejdet, og ikke et flertal her i Folketinget.
Det har der også været tradition for i Danmark gennem mange år; der har været tradition for folkeafstemninger, uanset om det var nødvendigt efter grundlovens bestemmelser.
Vi husker, at det indre marked kun blev gennemført, fordi man spurgte befolkningen, da et flertal var imod her i Folketinget, og Amsterdamtraktaten er et andet eksempel på, at man har sendt mange ting til folkeafstemning, selv om der efter grundloven ikke var belæg for at gøre det.
Man valgte at gøre det alligevel, for man sagde, at det var befolkningen, der skulle tage stilling.
Min påstand er, at havde Danmark stemt ja til euroen den 28. september sidste år, havde vi i dag stået i den situation, at vi skulle have en folkeafstemning om Nicetraktaten.
Men fordi befolkningens flertal efter flertallets opfattelse har været vrangvilligt og ikke har ønsket at godkende det, flertallet kom med, forsøger man nu at gennemføre EU-initiativer og indføre ny EU-kompetence uden om befolkningen, og det er dybt utilfredsstillende set ud fra et demokratisk synspunkt. Et af punkterne i forslaget til Nicetraktaten er, at man traktatfæster forslaget om europæiske partier som et helt særskilt integrationsinstrument, der skal sikre, at man nu også får europæiske partier, som det hedder.
Vi har tidligere diskuteret det her i Folketinget - ja, diskuteret er måske så meget sagt, der var et forsøg på at få statsministeren involveret i en diskussion om det, men det ønskede han under ingen omstændigheder - og sagen er jo, at man nu laver nogle støtteordninger, så man traktatfæster muligheden i Nicetraktaten for at lave et A- og et B-hold af politiske partier i Europa.
Punktet er skræddersyet til, at de integrationsivrige partier kan få støtte, mens de EU-skeptiske partier får utrolig svært ved at få det.
Man må sige, det er en noget mærkværdig konstruktion, man her laver, hvor nogle partier er bedre end andre i EU-henseende, og det bliver traktatfæstet med Nicetraktaten.
En anden ting, som vi har diskuteret en del i Europaudvalget, og som selvfølgelig også er noget af det specielle ved Nicetraktaten, er jo, at man laver om på Kommissionens sammensætning.
Når Unionen i givet fald når op på 27 lande, bliver der indført en rotationsordning, der gør, at Danmark ikke længere har en fast plads i den Kommission, som fortsat har eneret til at stille forslag i EU, og det er jo paradoksalt.
Hvis man samtidig havde frataget Kommissionen enekompetencen til at stille forslag, kunne vi have en smule
forståelse for, at man begynder at operere med sådanne tanker
Men at man i den institution, der alene har kompetence til at stille forslag, nu accepterer, at Danmark ikke fremover kan udpege en fast kommissær, og at de andre lande i øvrigt i stigende grad skal have indflydelse på, hvem det skal være, synes vi er meget utilfredsstillende.
Det er et par af de områder, vi gerne vil trække frem.
Med hensyn til ændringsforslagene støtter vi forslagene 1-7, og der er et enkelt forslag, nr. 8, som vi ikke kan tiltræde.
Et af ændringsforslagene siger jo, at de ting, der skal ændres i EU for at kunne lave udvidelsen, først skal ske, når udvidelsen rent faktisk er blevet en realitet for de første fem landes vedkommende, og det synes vi er meget fornuftigt.
Noget helt andet er, at de østeuropæiske lande, som man gerne vil have med ind, gudskelov bliver mere og mere skeptiske over for, hvad det er, de involverer sig i.
Vi synes, det er et sundhedstegn, at man kan se af de målinger, der bliver refereret fra en række østeuropæiske lande, at der er stigende skepsis over for hele projektet, og at man ikke længere bare lægger sig fladt ned og siger ja tak til hvad som helst, EU måtte byde de pågældende lande.
Vi ser frem til, at der på et tidspunkt kommer folkeafstemninger i forhåbentlig alle ansøgerlandene.
Vi håber meget, det bliver den måde, de vælger at godkende et eventuelt medlemskab på, og vi er helt sikre på, at der på det tidspunkt vil være langt større skepsis, end der allerede nu ser ud til at være i en række af landene.