runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Klaus Hækkerup (S), 2004-11-30:
Lad mig først sige, at det, vi taler om her, jo ikke er om at sende noget ud til folkeafstemning, som hr. Kristian Thulesen Dahl sagde.
Det her er et spørgsmål om, at nogle borgere skal kunne kræve en folkeafstemning om et specielt udvalgt emne.
Det er noget helt andet.
Som jeg nævnte, er der i dag en mulighed for, at en kommunalbestyrelse kan sende et næsten hvilket som helst emne, den måtte beslutte, ud til en vejledende folkeafstemning.
Det finder vi er helt i orden, og det er op til den enkelte kommunalbestyrelse at træffe beslutning om det.
Hvis jeg så også skal tilføje en anden del af svaret, så vil jeg godt sige, jeg da har bemærket mig, at Dansk Folkeparti, der tidligere har udtrykt ønske om, at borgerne skulle have mulighed for at blive hørt i retning af tanker om det, der ligger her, har valgt at indgå et forlig om en strukturreform, hvor borgernes muligheder for at blive hørt, for at få indflydelse er fuldkommen som efter den nuværende lovgivning.
Der er ikke ét komma, der er ikke én parentes, der levner mulighed for en udvidelse af de muligheder, som Dansk Folkeparti tidligere har stået for.
Så jeg synes ærligt talt, hr. Kristian Thulesen Dahls spørgsmål til mig klinger en anelse hult.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-11-30:
Jeg forstår godt iveren, men vi tager tingene i den rækkefølge, de skal komme i.
I forhold til den konkrete vurdering af den enkelte kommunes spørgsmål tager vi stilling på det tidspunkt, vi skal tage stilling.
Det er ikke nu.
Vi skal ikke tage stilling til, om Mariager Kommune, hvis ikke de havde gjort det, de nu havde gjort, så var blevet vurderet på den ene eller den anden måde.
Vi respekterer faktisk, at der på den måde pågår en lokal debat omkring de her spørgsmål.
Men vi siger, at hvis der er kraftige protester fra en lokalbefolkning, der giver anledning til at tro, at man kører hen over en lokalbefolkningens ønsker, så forbeholder vi os da al ret til at sige, at vi ikke vil gå med til en kommunesammenlægning, som sandsynligvis er baseret på en modstand, måske endda blandt flertallet af en lokalbefolknings ønsker.
Det er da soleklart.
Det kan da ikke komme bag på nogen.
Det har jeg da sagt ved alle de anledninger, jeg har haft til det.
Nu ved jeg ikke, hvordan Enhedslisten har forhandlet i sin tid, men vi har meget nøgternt vurderet, hvad vi synes var rigtigt at tage ind og stille som krav i forbindelse med strukturreformen, og hvad vi så forsøger politisk at kæmpe en kamp for – også her i dagens debat i forhold til direkte demokrati.
Og der er det altså stadig væk skuffende, at Socialdemokratiet ikke tager en fordomsfri debat om direkte demokrati, men bare forsøger at lave det her til en strukturdebat om, hvad der foregik i foråret.
Vi lever med det.
Vi ved, hvad hr. Klaus Hækkerup mener, og sådan er det.
Det ved vi med så mange ting, så det er fint.
Det er jo bare så enkelt.
Der er ingen tvivl om, det nævnte vi også i foråret over for regeringen, da vi forhandlede de her spørgsmål, at regeringen er fuldt bevidst om, hvad det er for en holdning, Dansk Folkeparti har til det her spørgsmål.
Det er nøjagtig den holdning, jeg tilkendegiver her i salen i dag, og jeg havde bestemt håbet, at der i den socialdemokratiske folketingsgruppe var sket sådan en udvikling af tanker omkring direkte demokrati, som havde gjort den her debat lidt mere spændende, end at Socialdemokratiets ordfører bare ved starten af debatten i virkeligheden jo er med til at dræbe den ved at sige, at Socialdemokratiet bare vender tommelfingeren nedad.
Line Barfod (EL), 2004-11-30:
Nu fik Enhedslisten ikke så meget mulighed for at forhandle.
Der var ligesom ikke så meget at få lov at forhandle om.
Men Dansk Folkeparti havde muligheden for at stille krav.
Og hvis man ser det fra kommunernes synspunkt, så synes jeg da, det er en noget mærkelig melding fra hr. Thulesen Dahl, at man ikke ville sige klart fra starten, om man vil acceptere kommunesammenlægninger, hvor der ikke er afholdt vejledende folkeafstemninger, og hvor en stor del af borgerne protesterer.
Det er da noget mærkeligt noget at sige først engang til foråret, når ønskerne er meldt ud; så skal man sidde og godkende eller ej, uden at kommunerne har haft mulighed for at forholde sig til det i forvejen.
Derfor havde det da været fuldstændig naturligt for Dansk Folkeparti at sige det fra starten, hvis man virkelig mente det, og det ikke bare var, fordi Dansk Folkeparti ikke havde lyst til at rejse det krav og egentlig heller ikke ville gennemføre det i særlig stor udstrækning.
Betyder det så, at man ikke godkender sammenlægningerne?
Da aftalen om strukturreformen er indgået alene mellem regeringen og Dansk Folkeparti, så kunne Dansk Folkeparti jo få sine krav igennem.
Derfor, hvis det virkelig lå Dansk Folkeparti på sinde, så kunne man jo allerede, da man indgik aftalen, have sagt meget klart, så man også vidste det ude i kommunerne, at man ikke ville godkende kommunesammenlægninger, hvor der var protester fra en større del af borgerne.
Klaus Hækkerup (S), 2004-11-30:
Det kan jeg ikke forestille mig at man vil kunne undgå.
Det at enkeltgrupper kan kræve noget ud til en måske endda bindende folkeafstemning, som det er foreslået her, vil jo for os at se netop fjerne det, at kommunalbestyrelsen har ansvaret for at træffe helhedsbeslutninger.
Der er jo også i den grundlov, vi har været med til at vedtage i sin tid, hjemlet adgang til folkeafstemninger, men på ganske bestemte og afgrænsede områder.
Det finder vi meget tilfredsstillende.
Og vi finder også, at det giver demokratiet det spillerum og de spillemuligheder, der er behov for.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-11-30:
Nej, Dansk Folkeparti.
Klaus Hækkerup (S), 2004-11-30:
Jamen når nu det ligger SF så meget på sinde ...
Klaus Hækkerup (S), 2004-11-30:
... Dansk Folkeparti
så meget på sinde – undskyld SF! – at få åbnet for denne her mulighed, hvorfor har Dansk Folkeparti så ikke sikret sig, at det blev en del af den aftale om strukturreformen?
Dansk Folkeparti var de eneste, der sad og forhandlede med regeringspartierne.
Dansk Folkeparti havde vetoret.
Dansk Folkeparti kunne have fået igennem, hvad de ville, og vi har nu oplevet en proces, hvor man helt forudsigeligt kunne se, at der er kommuner, hvor borgerne har givet udtryk for, at de ønsker at blive spurgt, men ikke er blevet det, og der er kommuner, hvor borgerne er blevet spurgt, men ikke er spurgt om det, de ønsker, f.eks. ved deling af kommuner.
Hvorfor har SF ikke sikret, at det kom med i aftalen, når det nu er hjerteblod for SF, vi taler om her?
Dansk Folkeparti – undskyld!
Aage Frandsen (SF), 2004-11-30:
Det er selvfølgelig meget rart, at Dansk Folkeparti støtter et forslag, som vi har fremsat.
Men i forhold til en konkret situation må man jo sige, at Dansk Folkeparti i forhandlingerne om strukturreformen valgte en prioritering, der indebar, at det, man ellers havde sagt omkring folkeafstemninger, blev nedprioriteret.
Det vil sige, at det, som hr. Thulesen Dahls partifælle hr. Poul Nødgaard sagde i Folketingets aktuelle debat om folkeafstemninger, så man bort fra i forhandlingsforløbet, sådan at det, som var synspunktet dengang, nemlig at man ikke måtte lægge nogen kommuner sammen – og det må vel også betyde, at man ikke måtte lægge nogen befolkningsgrupper sammen – uden at der havde været en folkeafstemning, ikke holdt.
Gudrun Laub (V), 2004-11-30:
Nu roste den radikale ordfører SF's forslag B 34 frem for Enhedslistens forslag B 45 på grund af de bedre tekniske detaljer, og jeg vil spørge, om fru Line Barfod har gjort sig overvejelser om muligheden for at trække forslaget tilbage.
I Enhedslistens forslag tales der om de stemmeberettigede i modsætning til SF's forslag, hvor der tales om dem, der kunne stemme ved sidste valg.
Aage Frandsen (SF), 2004-11-30:
Det er klart, at der er nogle tilfælde, hvor der slet ikke er diskussion om, at to kommuner skal sammenlægges.
Der er også nogle situationer, som er lige så oplagte, hvor man har en afstemning, og hvor kommunalbestyrelsen har valgt at følge afstemningen.
Men så er der jo en række tilfælde, som ligger i en grå mellemzone.
Det kan være, at en del af kommunen siger, at man vil dén vej, og en anden del vil dén vej.
Hvad gør man så?
Vi kan tage Sønderhald Kommune, hvor den østlige del har peget i én retning og den anden del i en anden retning.
Hvad gør man i det tilfælde?
Der er nogle steder, hvor man har haft diskussionen, men hvor der ikke er kommet en folkeafstemning, for det er jo ikke så enkelt at lave sådan en folkeafstemning.
Det har man gjort i Mariager på eget initiativ, og så efterhånden kommer der så også nogle andre.
Men hvad gør man efter Dansk Folkepartis mening dér?
Så lige til allersidst: Jeg føler ikke, at Dansk Folkeparti på ét eneste punkt – heller ikke på det her punkt – varetog vores interesser i forhandlingerne.
Det har jeg heller ingen forventning om, og der er heller ingen bebrejdelse i den forbindelse.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-11-30:
Det forstår jeg simpelt hen ikke.
Her i Folketinget modtager vi jo ikke begæring om folkeafstemning fra borgerne, vi har ikke direkte demokrati, og det er jo lige præcis det, vi diskuterer i dag.
Det er klart, at det er ret vigtigt at finde ud af, hvad forslagsstillerne tænker på, for hvis en gruppe borgere formulerer et bestemt spørgsmål, som de ønsker til folkeafstemning, og kan få 10 pct. af et givet antal stemmeberettigede til at gå ind for det, skal kommunalbestyrelsen ikke efterfølgende kunne lave om på formuleringen under dække af, at man kan risikere at komme ud for en eller anden tvivlsom tolkning.
Det, der er formuleret af en borgergruppe, og som mindst 10 pct. har skrevet under på skal sendes til afstemning, må der ikke være tvivl om.
Line Barfod (EL), 2004-11-30:
Det er som udgangspunkt de samme ting, som SF anfører, og for de seere og lyttere, som ikke sidder med SF's forslag foran sig, kan det være spørgsmål om skat, og det kan være spørgsmål om mindretalsbeskyttelse osv., som vi ikke mener der bør kunne holdes folkeafstemning om.
Angående den præcise formulering kan der jo sagtens være nogle borgere, som ønsker en afstemning om et konkret emne, og her er det meget vigtigt i en dialog med de borgere at få fastlagt helt præcist, hvad man ønsker afstemning om, så der ikke kan være nogen tvivl om afstemningsresultatet.
Det kender vi jo også her i Folketinget.
Når der udskrives afstemninger, kan der tit være noget debat om, hvad der helt præcist skal være afstemningstemaet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-11-30:
Vil ordføreren komme lidt nærmere ind på, hvad det er for nogle situationer, forslagsstillerne har tænkt på, hvor et byråd skal lave om på det tema, som borgere har ønsket til folkeafstemning?
Det fremgår endvidere, at der kan være ting, der ikke er egnede til folkeafstemning.
Er det de samme ting, som SF skildrer i punkt 3 i B 34, eller tænker forslagsstillerne på andre situationer?
Line Barfod (EL), 2004-11-30:
Som jeg sagde i mit ordførerindlæg, mener jeg, det ville være fornuftigt, om de partier, der støtter ideen om folkeafstemning, prøver at komme til enighed om de mere tekniske ting og se på, hvordan det rent praktisk kan gennemføres, og om det skal være det antal vælgere, der stemte ved sidste valg, eller det skal være alle stemmeberettigede.
Vi har valgt, at det skal være alle stemmeberettigede på grund af den kritik, der kom, da vi tidligere fremsatte forslaget.
Her sagde man, at det kunne misforstås, når der tales om vælgere, altså om det skulle være lige præcis de vælgere, der stemte ved sidste valg, og derfor mener vi, det er bedst at skrive stemmeberettigede.
Men alt det er jo nogle tekniske ting, som kan afklares, i det øjeblik vi har flertal for, at der skal udarbejdes et egentligt lovforslag.
Det, det handler om her, er et beslutningsforslag, hvor det er de politiske hovedtræk, der er afgørende.
Det har jo desværre vist sig, at det ikke altid er muligt.
Der er tilfælde, hvor det ikke er muligt at finde én eneste i kommunalbestyrelsen, der vil rejse en sag, og derfor mener vi, at der skal være en mulighed for folkeafstemning.
Vi tror ikke, det vil ske ret tit, og vi forestiller os ikke, at der skal være folkeafstemning hver uge om forskellige emner, men der er altså situationer, hvor der er behov for, at 10 pct. af borgerne kan rejse en sag, når ikke ét eneste kommunalbestyrelsesmedlem vil rejse den.
Der kan jo også være den situation, at et kommunalbestyrelsesmedlem vil rejse den, men ikke kan få flertal for, at den skal til folkeafstemning.
Gudrun Laub (V), 2004-11-30:
I Enhedslistens forslag er det anført, at 10 pct. af de stemmeberettigede skal kunne kræve folkeafstemning.
Mener fru Line Barfod ikke, at et mindretal, der er så stort som 10 pct., skulle have mulighed for at råbe nogle kommunalpolitikere op, så det kan få i det mindste én fra kommunalbestyrelsen til at rejse en sag i kommunen?
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2004-11-30:
I Danmark har vi et velfungerende og et robust lokalt selvstyre.
Så velfungerende og så robust, at vi i Danmark har haft mulighed for at lægge meget store beslutninger, en meget stor beslutningskompetence ud til de lokale kommunalbestyrelser.
Det er vel sådan, at vi i Danmark vel nærmest har verdensrekord med hensyn til at lægge beslutninger ud til lokal afgørelse.
Det er godt, at det er sådan, det er en styrke for det danske samfund.
Dette velfungerende, robuste lokale demokrati bygger på nogle faste principper.
Det bygger på princippet om, at der er tale om et repræsentativt demokrati.
Det er altså ikke noget med – ligesom i det gamle Athen – at man hver lørdag formiddag samles på torvet, og så træffer kommunens borgere i fællesskab beslutninger om, hvordan kommunen nu skal styres.
Det bygger altså på det repræsentative demokrati, det bygger også på faste valgperioder, og jeg tror, at begge disse principper er blandt årsagerne til, at systemet er så velfungerende, og at det er så robust.
Jeg kan sige helt principielt, at i Det Konservative Folkeparti har vi ikke noget ønske om, at der skal ændres på disse to principper, og det er således også baggrunden for, at vi ikke kan give tilslutning til de beslutningsforslag, vi drøfter her i dag, hverken til B 33, B 34 eller B 45.
Vi ønsker ikke at give mulighed for, at et antal borgere kan kræve afholdelse af nyvalg.
Som begrundelse for sit forslag har SF et par konkrete eksempler på noget, der er foregået ude i den kommunale verden.
Altså en afvisning af dette forslag fra SF.
Med hensyn til folkeafstemninger har vi principielt ikke noget imod, at man afholder folkeafstemninger – naturligvis ikke.
Der er mulighed for, at man kan afholde vejledende folkeafstemninger, og den mulighed har også været taget i anvendelse i forbindelse med diskussionen om den nye kommunale struktur.
Så langt, så godt.
Men at et vist antal af kommunens vælgere kan forlange en sag bragt til ikke alene en vejledende, men en bindende folkeafstemning, kan vi ikke støtte.
Det bryder med det faste princip om det repræsentative demokrati, som vi ikke ønsker at eksperimentere med, og derfor må vi afvise dette forslag fra SF og ligeledes afvise SF's forslag om, at man kan bede om at få en sag forelagt kommunalbestyrelsen til afgørelse og afstemning.
Forslaget fra Enhedslistens bygger på det samme princip, altså ret til at kræve folkeafstemninger, og derfor må vi også afvise det med den samme begrundelse, som vi har afvist beslutningsforslaget fra SF med.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-11-30:
Jamen det handler jo i virkeligheden om, sådan som forslaget, vi behandler i dag, er skruet sammen, at en vejledende folkeafstemning er en vejledende folkestemning og giver mulighed for, at borgerne på de vilkår, der er, kan tilkendegive over for politikerne, hvordan de ser situationen.
Det er jo egentlig lige præcis der, hvor modstanderne af det her forslag, vi behandler, om afstemning på vælgerinitiativ, burde sige, at hvis blot de kan være sikre på, at det er en vejledende folkeafstemning, jamen så ødelægger det jo ikke muligheden for, at man kan fortsætte debatten efterfølgende.
Så hr. Ole Stavad burde jo egentlig bare tage det som udtryk for, at en vejledende folkeafstemning, hvis det er en vejledende folkeafstemning, man holder, i hvert fald ikke bør være til fare for nogen, for så kan man fortsætte den politiske drøftelse efterfølgende, men med det gode budskab, man har fået fra sin lokalbefolkning.
Så jeg kan ikke se, hvad hr. Ole Stavad er så bange for i forhold til at give borgerne retten til at forlange en folkeafstemning, hvis de ønsker det.
Ole Stavad (S), 2004-11-30:
Jeg bliver en lille smule forvirret, må jeg sige til hr. Thulesen Dahl.
Jeg mener faktisk ikke, at det var nødvendigt i Vejle.
Der var der faktisk et byråd, der valgte at sige, at de ville spørge borgerne.
Man afholdt en vejledende folkeafstemning.
Den vejledende folkeafstemning sagde, at et klart flertal ønskede, at Vejle skulle høre til den midtjyske region.
Mig bekendt er der ikke afholdt nogen folkeafstemninger siden da.
Men ifølge det, jeg har hørt i min radio, så har hr. Thulesen Dahl ført forhandlinger med borgmesteren i Vejle om, om ikke han syntes, det var en god idé, hvis man blev regionshovedstad, og traf en anden beslutning end det råd, borgerne havde givet.
Jeg forstår på hr. Thulesen Dahl, at hvis det er sådan, at der har været en vejledende folkeafstemning, så kan han godt føre forhandlinger med de politisk valgte, som kan træffe en anden beslutning, og derefter skal der massive folkelige protester til, hvis hr. Thulesen Dahl skal mene, at folkeafstemningen har nogen værdi.
Jeg synes, det bliver lidt sølle.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-11-30:
Nej, tværtimod var det, vi gjorde i forbindelse med Vejlesagen, jo lige præcis at lave en aftale, der understregede Vejle Kommunes ret til at vælge mellem Region Midt eller Region Syd.
Vejle Kommune havde ved hjælp af en vejledende folkeafstemning tilkendegivet, at de gerne ville være i Region Midt, og det, vi jo lige præcis gjorde, var, at vi gav dem valgmuligheden, så de selv kunne beslutte det, i modsætning til det, som regeringen havde ønsket, at de blot var blevet placeret i Region Syd, færdig, slut.
Der er heller ingen som helst tvivl om, når man har fulgt den debat tæt, som har været i Vejle, efter at aftalen blev indgået den 24. juni, at der med det samme var meget, meget stor opbakning i Vejle for, at man så valgte Region Syd på de betingelser, der lå i at være en del af Region Syd.
Og jeg tror, at de, der har fulgt lokalpressen i Vejle, heller ikke vil være et sekund i tvivl om, at byrådet har opbakning til det.
Men det har vi overhovedet ingen grund til at tro, når der stort set ikke er en eneste protest mod det, Vejle Byråd faktisk valgte at gøre, efter at aftalen blev indgået.
Så det er jo grundlaget for det.
Men jeg kunne godt tænke mig, at det her forslag bliver vedtaget, så hvis man står med sådan en situation på et tidspunkt, så vil et bestemt antal vælgere, hvis de ønsker at protestere mod byrådets beslutning, kunne begære en vejledende folkeafstemning om det.
Den mulighed vil hr. Ole Stavad jo så ikke give borgerne i Vejle.
Ole Stavad (S), 2004-11-30:
Hr. Thulesen Dahl behøver sådan set ikke overbevise mig om, at folkeafstemninger kan være fornuftige instrumenter i nogle sammenhænge og måske mere problematiske i andre sammenhænge.
Det er jo sådan set grunden til, at vores ordfører har svaret det, han har svaret her i salen i dag.
Men det, vi forsøger at få et svar på, er, hvor meget Dansk Folkeparti mener det, som hr. Thulesen Dahl siger.
Kan hr. Thulesen Dahl ikke bekræfte, at da man sad i forhandlinger om strukturreformen, startede man med allerede i juni måned at underkende en af de større folkeafstemninger, nemlig i Vejle, om, hvor borgerne i Vejle ønskede at de regionsmæssigt skulle høre til?
Det underkendte hr. Thulesen Dahl og Dansk Folkeparti og forsøgte i stedet for at få en aftale med de politisk valgte hen over hovedet på befolkningen.
Er det helt i overensstemmelse med det, hr. Thulesen Dahl har sagt som værende Dansk Folkepartis principper i den her sag?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-11-30:
Jeg kunne have det ønske – men jeg forstår godt den politiske sammenhæng i det her – at man i virkeligheden ser de forslag, man selv har stillet, som noget, der rækker langt ud over en strukturreform.
I virkeligheden er det jo noget fattigt, hvis en diskussion omkring direkte demokrati alene bliver en debat om, hvorvidt en kommune skal have en afgræsning hertil eller lidt længere ud i periferien.
Det handler jo så sandelig også om: Hvad foregår der så inden for den ramme efterfølgende, og hvilke muligheder har man som lokalbefolkning, hvis kommunalbestyrelsen vil noget helt andet end det, en stor del af lokalbefolkningen vil?
Det handler om så at få det sat til reel debat og afstemning.
Jeg anerkender fuldt ud forsøget på det politiske drilleri i det her, men jeg synes, at de, der er tilhængere af det her – og ikke modstandere, det kan man sådan tage og føle på – bliver nødt til at se lidt længere, end at det alene er et spørgsmål om afgrænsningen i forbindelse med strukturreformen.
Der er jo nogle kommuner, hvor der overhovedet ikke er diskussion om, hvad det er for en kommune, de laver sammenlægning med, altså hvor det slet ikke er til lokal debat, fordi stort set alle borgere er enige om, at det er rigtigt at gå sammen med nabokommunen.
Der giver det jo ikke nogen mening at have stillet som ultimativt krav, at sådan en sammenlægning kun kunne ske ved en forudgående folkeafstemning.
Det, vi taler om her i forhold til folkeafstemning på vælgerinitiativ, er jo, at i de situationer, hvor der er tvivl, hvor der virkelig er berettiget tvivl, og hvor der er en voldsom lokalpolitisk debat, havde det da været at foretrække, at man så havde sikkerhed for, at man kunne kræve en folkeafstemning.
Og der er det jo ikke rigtigt at sige, at det er fuldstændig nedprioriteret.
Det er rigtigt, at det ikke er kommet med som et krav i forbindelse med strukturreformen, men det gør jo ikke, at vi stopper kampen for det rigtige.
Så anerkender jeg selvfølgelig, at hr. Aage Frandsen synes, det havde været herligt, hvis vi havde fået gennemført også SF's politik i de forhandlinger, vi gik til, og der må vi jo så prøve at løfte det store ansvar i forbindelse med de forhandlinger, vi så i øvrigt har.
Men jeg nævner som et konkret eksempel den situation, når vi efter nytår står med nogle sager, hvor der er berettiget tvivl om, hvad resultatet egentlig er, hvad vurderingen egentlig er på baggrund af de protester, der måtte komme; der vil vi da forbeholde os retten til at tage det element ind i betragtning, i forhold til om det er rigtigt at give tilladelse til en konkret kommunesammenlægning eller ej.
Gudrun Laub (V), 2004-11-30:
Der er altså mulighed for, at et mindretal, som bare har én repræsentant i et byråd, en kommunalbestyrelse eller et amtsråd, kan bringe sager til behandling, og meningen med det repræsentative demokrati er jo netop, at der skal være en eller anden form for sammenhæng med hensyn til, hvad man kan få sat til debat og til afstem ning.
Det skal være nogle af dem, som netop er valgt til at varetage opgaverne, som bringer sagerne frem, og det synes jeg er yderst rimeligt.
Louise Frevert (DF), 2004-11-30:
Jamen det er jo lige netop det, som er fordelen ved det her, at der vil være gennemsigtighed.
Og vi vil da selvfølgelig være parate til at have et vågent øje på det og ikke bare et vågent øje.
Det er meget, meget vigtigt, at hvis det viser sig, at der kommer en større tilgang, og at den vejledning, som jeg oven i købet flere gange har pointeret fra denne her talerstol, at jeg forventer mig usandsynligt meget af – det ved hr. Aage Frandsen også godt – ikke opfylder de krav og de behov, som jeg forventer,
så bliver vi nødt til at se på det, og det får vi jo sikkert nok henvendelse om, hvis det ikke kommer overens med de intentioner, som vi har med det her lovforslag.