runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Homann (SF), 2004-12-09:
Når man lytter til debatten, kan man jo godt få det indtryk, at regeringen over en bred bank skærer ned overalt i samfundet.
Men hvis man ser nærmere efter, skal det siges til finansministerens forsvar, at det alene er over for de socialt udsatte grupper, børnefamilierne, den kommunale velfærd og den kollektive trafik osv., der bliver skåret ned.
Men jeg kunne godt tænke mig, hvis finansministeren kunne oplyse os lidt om, hvad det er for nogle mål, regeringen har til hensigt at nå ved at give skattelettelser til landbruget.
Er det Danmark som verdens førende vidensamfund?
Er det at få flere i beskæftigelse?
Eller hvad er det for nogle storslåede mål, regeringen har til hensigt at fremme med den skattelettelse?
Thor Pedersen (V), 2004-12-09:
Det synspunkt kommer fru Pia Gjellerup kun med for at undskylde, at Socialdemokratiet er på vild flugt fra sin egen plan.
De magtede ikke selv at håndhæve den, og de har aldrig haft noget ønske om det.
Styrelsesmodellen op gennem 1990'erne blev jo trådt under fode med væksttal, der lå mere end 100 pct. over dem, man selv havde sat som mål, men regeringen følger »Danmark 2010«.
Sådan er det, for ellers havde vi jo ikke diskussionen om de 60.000 flere i beskæftigelse, som er vores plan.
Vi drøfter med kommunerne, hvordan man kan fastholde de 0,5 pct., i modsætning til det, den tidligere regering gjorde, så vi følger planen.
Men alt det her er jo en undskyldning for, at alt det, Socialdemokratiet foreslår, ligger langt på den anden side af det, man anså for det forsvarlige og mulige, da man var i regering.
Det er egentlig kun Det Radikale Venstre, der sammen med regeringen og Dansk Folkeparti holder fast i den oprindelige plan, sådan er det jo.
Det andet er frikadellens flugt over plankeværket med en fart, som man aldrig har set før.
Pia Gjellerup (S), 2004-12-09:
Jeg smilede og henvendte mig til mine bagmænd, fordi det er meget karakteristisk, at når finansministeren får et meget enkelt spørgsmål, vælter det ud med andre tal end dem, der er svaret på spørgsmålet.
Men omsider kom de.
Ja, man har presset servicevæksten længere ned.
Det er ellers under alle omstændigheder en ret stor udfordring, og jeg kan da også afsløre, hvad finansministeren udmærket godt ved, at det er resulteret i en yderligere lavere servicevækst, og at det kun er et af de steder, hvor man har vredet »Danmark 2010« rundt.
Alle andre måltal er man også afveget fra i den gale retning hver eneste gang.
Det er derfor, man godt kan undre sig over, at regeringen ikke med nogen som helst alvor modtager de opfordringer, der kommer fra f.eks. vismændene om at fremlægge en økonomisk politik, som er baseret på et fremsyn, der rækker til 2010 eller længere frem.
Realiteten er, i de sidste 3 år har man på alle måder forladt »Danmark 2010«.
Det er kun ord, det er noget, man siger, det er ikke noget, man gør.
Thor Pedersen (V), 2004-12-09:
Jeg kan starte med det fremadrettede, altså om fremtiden.
Der var i den tidligere regering et vækstmål på 0,5 pct. pr. år, og det er nøjagtig det samme, vi har, 0,5 pct. pr. år fra 2006 op til 2010.
Indtil da var det i den gamle plan 1 pct. om året, altså op til og med 2005 1 pct. i vækst – hvis ellers det interesserer fru Pia Gjellerup at høre, hvad der stod i den plan, som er velkendt.
1 pct. op til og med 2005, og for 2 år reducerede vi i virkeligheden den vækst, nemlig ned til først 0,7 pct. og så til 0,5 pct., altså 0,5 pct. 1 år før og 0,7 pct., hvor det ellers skulle have været 1 pct. i den oprindelige plan.
Det er de penge, vi har brugt til at give husholdningerne mere at råde over, altså et større privat råderum og et lidt mindre vækstråderum, men stadig vækst i det offentlige.
Vi har gjort det rent bevidst, for det må ikke være sådan, at man siger, det er negativt, at familierne får lov at bestemme mere selv, og at det er positivt, at politikere egentlig tager beslutningskraften fra borgerne.
Pia Gjellerup (S), 2004-12-09:
Finansministeren refererer til »Danmark 2010« mange gange og med stor glæde.
Jeg vil spørge om en helt enkel ting.
En af de udviklingslinjer, der var peget på for at opretholde et velfærdssamfund frem mod og efter 2010, hvor man havde lige så mange valgmuligheder, som vi havde i 2001, da den blev fremlagt, var spørgsmålet om offentlig servicevækst.
Kan finansministeren bekræfte, at det vækstmål, der lå i 2010, har man fra regeringens side presset længere ned?
Thor Pedersen (V), 2004-12-09:
Jeg kan se, at der etableres nogle lovregler, der er med til at sikre, at der er dynamik i samfundet, at unge kommer i job eller i uddannelse, og at flere voksne også får en stærk interesse i at søge job og blive selvhjulpne.
Og sådan synes jeg også det skal være.
Det er jo i virkeligheden hjælp til selvhjælp.
Det ændrer jo altså ikke ved, at beskæftigelsen nu er steget med 17.000, at ledigheden er faldet med 10.000 fra december 2003 til december 2004 – med 10.000, sådan er tallene.
Hvis man tager det skattetryk som udgangspunkt og går frem til 2001, er stigningen på 2,6 pct.
Det skjuler endda den omvæltning, der har været fra direkte skat til indirekte skat, som i et svar til Folketinget er beregnet af Finansministeriet til at udgøre 1,4 pct.
Jens Peter Vernersen (S), 2004-12-09:
Nu kan jeg forstå, at finansministeren har overtaget den tidligere skatteminister Svend Erik Hovmands udsagn om, at det, der har fundet sted under VK-regeringen, er de første reelle skattelettelser i 30 år.
Nu ved jeg selvfølgelig, at finansministeren er helt på det rene med, at han så er tilbage i Hartlingtiden i efteråret 1974, hvor der blev leveret 5 mia. kr. i ufinansierede skattelettelser, hvad der i øvrigt efterfølgende betød, at Venstreregeringen måtte gå af.
Det tror jeg at finansministeren er helt på det rene med i modsætning til den tidligere skatteminister.
Men når man så ser på, hvordan det er gået med skatterne, tror jeg også, at finansministeren er på det rene med, at skattetrykket i 1993 var 48,8, og at det i 2004 er 48,9.
Så alt det der grimme, der skete under den socialdemokratiske regering, er i hvert fald ikke noget, der kan dokumenteres via de udtræk, der kan tages fra Skatteministeriet.
Må jeg så også med hensyn til beskæftigelsen sige ganske kort: Det er ikke rigtigt, at arbejdsløsheden er faldet, man taler om et antal på 10.000.
Hver eneste af disse 10.000 er folk, der er kommet i støttede job.
Der er ikke skabt et eneste ekstra privat job under VK-regeringen.
Tværtimod er der tabt 50.000.
Det troede jeg egentlig også finansministeren var helt på det rene med.
Thor Pedersen (V), 2004-12-09:
Nu er det sådan, at den danske finanspolitik siden 2001 har taget højde for et konjunkturtilbageslag.
Vi har gjort mere end det, som vismændene mente, man burde gøre.
Vi har gjort det alligevel, fordi vi har sagt, at vi vil gøre, hvad vi overhovedet kan, for at færrest mulige skal være i ledighed.
Så er det muligt, at hr. Ole Stavad ikke er enig i, at der har været konjunkturtilbageslag siden efteråret 2001.
Nogle siger siden den 11. september 2001.
Det er muligt, at man ikke mener, at der har været det.
Det mener stort set alle andre til gengæld.
Det kan være, hr. Ole Stavad ikke mener, at konjunkturtilbageslag medfører fald i beskæftigelse, flere ledige, men det mener stort set alle andre.
Det gælder selvfølgelig også for Danmark.
Det, der imponerer, når man bedømmer det udefra, er, hvor godt dansk økonomi har kunnet gennemgå og modstå den krise, som stort set alle de andre lande i EU er i.
Så det er klart, at det skyldes konjunkturerne, det er jo sandheden.
Det, der afgør slutresultatet, er, om det er gået bedre eller dårligere i konjunkturforløbet end forventet.
Så selvfølgelig er det konjunkturerne, der bestemmer, hvordan sluttallet er for, hvor meget der er betalt i kontanthjælp, hvor meget der er betalt i dagpenge, og hvor meget der kommer ind i skatter.
Det er da klart, at det er konjunkturerne.
det er regeringen selv.
Vores finanspolitik er 2010-planen.
Det er jo den, vi hele tiden tilstræber, det er jo den, der ligger i rammen.
Når jeg siger 0,5 pct., og at vi skal tale med KL om, hvorfor de har overskredet den aftale, der er indgået, de budgetter, vi kender, er det, fordi vi styrer efter 2010.
Vismændene siger ikke, at den ikke er holdbar, de siger, at den er holdbar, hvis vi gennemfører det, vi siger vi vil.
Så er der nogle, der tvivler på, at vi magter det inden 2010.
Den tvivl har regeringen ikke.
Det politiske mål er ikke de 60.000.
Jeg synes, det er overordentlig fattigt, hvis man siger, at det eneste, vi ønsker for de 800.000 i den arbejdsduelige alder, der står uden for arbejdsmarkedet, er, at 60.000 af dem kommer ind på arbejdsmarkedet.
Nej, der burde ambitionen være langt større.
Det er et makroøkonomisk regnestykke, der siger, at der skal 60.000 til, for at finanspolitikken er holdbar.
Det skal vi nok levere.
Må jeg så sige om de overordnede ...
Nicolai Wammen (S), 2004-12-09:
Det, vismændene har sagt, er, at hvis man efterlever det, der skal til for at opfylde 2010-planen, så er den selvfølgelig holdbar.
Men jeg tror bare, man må sige, at det, vismændene også har sagt, er, at de ikke har set noget, regeringen har lagt frem, der tyder på, at man kan det.
For en af de helt afgørende forudsætninger for, at det kan lykkes, er, at man får langt, langt flere mennesker i arbejde – 150.000 mennesker eller flere over de kommende år.
Og det, vi har oplevet under den regering, vi har nu, og mens finansministeren har haft ansvaret, er ikke, at der er blevet skabt job, men at vi har tabt job.
Det, vi har hørt, har været gyldne løfter og prognoser, som år efter år har vist sig ikke at holde, samtidig med at finansministeren siger: Det skal nok gå alt sammen.
Det er jo derfor, en række kompetente økonomer fra alle dele af det danske samfund siger – også om den seneste prognose fra finansministeren – at den ganske enkelt ikke holder vand.
Så nytter det ikke noget, at man står med et bredt smil og holder jubeltale, det har ikke noget med virkeligheden at gøre.
Thor Pedersen (V), 2004-12-09:
Må jeg lige sige, at jeg tog pavens navn forfængeligt på den måde, at jeg jo ikke tog paven til indtægt for noget som helst, i og med at han måske er den eneste, der ikke har udtalt sig om sundhed i den danske økonomi.
Så er der finanspolitikken.
Jeg skal ikke kritisere vismændene, og slet ikke for de regnestykker, de laver, for dem er vi enige i, men måden, det er sat op på på side 3, gør, at man jo skal læse videre.
For der står: i fravær af initiativer.
Og hvad er så 2010-planen?
Jo, det er regeringens finanspolitik, det er politikken.
Der er ikke nogen anden finanspolitik.
Så når vi f.eks. har et ønske om en tilgang på ca. 60.000 mere i beskæftigelsen, så er det regeringens politik, at vi vil det.
Det er ikke noget, andre fortæller os at vi skal, det er regeringens egen politik.
Vi tog den til os i januar 2002 og har holdt den lige siden og har været i stand til at efterleve den bedre, end den tidligere regering efterlevede de mål, den selv havde sat op.
Så det er vores politik.
Så vismændene har aldrig sagt andet, end at 2010-planen er holdbar.
Nicolai Wammen (S), 2004-12-09:
Det, finansministeren skal have ros for, er, at han kan holde en tale, hvor han fuldstændig ser bort fra al den kritik, der er af regeringens økonomiske politik.
Der blev sagt, at der stort set ikke er noget menneske i verden, der ikke har udtalt sig om sagen, jo, paven havde ikke nået at udtale sig.
Men jeg tror nu, at finansministeren skulle slå op i Det Økonomiske Råds seneste redegørelse, hvor de på side 3 skriver: »Blandt fagøkonomer er der enighed om, at finanspolitikken ikke er holdbar.
Analyser og vurderinger præsenteret af f.eks. Finansministeriet, Velfærdskommissionen, AE-rådet og Det Økonomiske Råd viser, at den nuværende finanspolitik er uholdbar.«
Jeg erkender, at paven ikke har udtalt sig, men en lang række andre, herunder finansministerens eget ministerium, kommer med en hård kritik.
Når man kigger på arbejdsløshedsudviklingen, har finansministeren konsekvent skudt ved siden af hver eneste gang, og i dag har vi fået arbejdsløshedstal, der viser, at arbejdsløsheden ikke falder, men endda er steget lidt.
Og der har finansministeren ikke et eneste bud til de arbejdsløse.
Lars-Emil Johansen (SIU), 2004-12-09:
Til det sidste: Jo, og det skal da også være opfordring til den danske regering til sammen med den grønlandske regering at drøfte det som et muligt fællesprojekt.
Med hensyn til selvstændighed og den grundlov, der findes nu, er det jo sådan, at i henhold til de FN-præmisser, som afkoloniseringen fandt sted på, er Danmark som tidligere koloni magt forpligtet til ikke alene at tilbyde fuld selvstændighed eller fuld integration.
Der er også en tredje mulighed, som Danmark har forpligtet sig til at tilbyde, nemlig fri association, og derfor mener jeg ikke, man kan udelukke denne mulighed, blot fordi man i mellemtiden har indført en grundlov på en måde, der får hårene til at rejse sig på mange mennesker, når den fulde historie om tilblivelsen af grundloven bliver afdækket.
Henrik Vestergaard (V), 2004-12-09:
Jeg er glad for, at hr. Lars-Emil Johansen siger, at det haster, og jeg vil gerne give håndslag på, at det vil vi godt være med til.
Nu er den rapport, der er fremlagt, jo et partsindlæg, kan man vel godt tillade sig at sige, men hvis man også i Selvstyrekommissionen finder frem til, at man kan vælge enten den fulde selvstændighed eller en forhandlet løsning, er der jo de muligheder, der skal være.
At holde sig inden for grundloven er jo et krav, der også stilles til ministre, så jeg håber ikke, jeg hørte hr. LarsEmil Johansen foreslå som folketingsmedlem, at der skal fremsættes nogle forslag til selvstyrelov, der ikke baserer sig på grundloven.
Det tror jeg ikke er muligt.
Et spørgsmål vedrørende finansloven, der jo afsætter 3,2 mia. kr. i bloktilskud til Grønland til nogle af de områder, som hjemmestyret har overtaget, bl.a. uddannelse.
Er efterskole og universiteter ikke også noget, der ligger inden for bloktilskuddet, og som hjemmestyret, altså Landsting og landsstyre, kunne tage hånd om?
Lars-Emil Johansen (SIU), 2004-12-09:
Ja, hr. Henrik Vestergaard har hørt rigtigt.
Jeg sagde, at det ikke kan afvente en grundlovsændring, men det er ikke ensbetydende med at sige, at det er så det.
Grundloven blev jo indført på en måde, der nu afdækkes i de to rapporter, som også er fremlagt for kommissionen, som var en lidet sympatisk og støtteværdig måde.
Det kan diskuteres, hvorvidt den måde, som grundloven blev implementeret på i Grønland, overhovedet er grundlovmedholdelig, og derfor synes jeg ikke, det er rimeligt at argumentere med en meget firkantet grundlovsfortolkning, når man har indført en grundlov på den måde, som nu er blevet afdækket.
Jeg mener, at der skal hentes inspiration i andre lande, der efter min mening har et langt bedre forhold til deres tidligere kolonier og respekt for deres selvstændighed, og jeg vil gerne appellere til, at man afdækker de forhold i kommissionsarbejdet.
Henrik Vestergaard (V), 2004-12-09:
Sådan opfatter jeg det ikke.
Jeg hørte også hr. Lars-Emil Johansen sige, at det ikke kan afvente en grundlovsændring, og det var jeg egentlig glad for at høre.
Det må jo betyde, at den Selvstyrekommission, som er nedsat, og som arbejder med at finde ud af det, må arbejde inden for grundlovens rammer, og at vi, der nu sidder i kommissionen, kan være enige om, at tingene skal have noget fart på.
Var det korrekt forstået?
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-12-09:
Det Konservative Folkeparti har jo været med til at skære i ulandsbistanden, så det virker altså fuldstændig grotesk.
Tingene står ikke i modsætning til hinanden, der er ikke noget modsætningsforhold imellem, at man bruger kræfter på at arbejde for, at andre lande kommer med på vognen, og selv giver mere i ulandsbistand.
Det må hr. Lars Barfoed da selv kunne se er topmålet af hykleri.
For hver evig eneste krone, denne regering skærer i ulandsbistanden, er der flere mennesker, der ikke får mad på bordet, og flere mennesker, der ikke får mulighed for at få en uddannelse.
Hr. Lars Barfoed har ret i, at et lille land som Danmark ikke kan løfte alle verdens byrder.
Lars Barfoed (KF), 2004-12-09:
Nu ved jeg jo ikke, om fru Pernille RosenkrantzTheils ambitioner rækker til, at Enhedslisten ikke bare skal have 90 mandater og dermed flertal i Danmark, men sådan set også skal have det i alle andre lande i den vestlige verden, altså den rige verden.
Forholdet er vel det, at uanset hvor mange flere midler vi bruger på udviklingsbistand, om det så var 100 pct., ville et lille land som Danmark – selv om vi er et af verdens rigeste lande – umuligt kunne løse alle verdens problemer med de ressourcer, vi nu engang har.
Må der derfor ikke et eller andet sted være en grænse for, hvad vi skal betale, når vi i forvejen er et af de lande i verden, der betaler allermest?
Og skulle vi ikke i højere grad prøve at få de andre lande til at nå op på vores niveau?
Det ville dog være langt mere effektivt, for mange af de lande har jo betydelig større økonomier, end vi har, så er det i virkeligheden ikke en lidt naiv politik at sige, at der er ingen grænser for, hvor meget vi vil bruge på udviklingsbistand?
Men samtidig skal jeg understrege, at i Det Konservative Folkeparti mener vi, det er vigtigt, at vi er blandt dem i verden, der bruger mest, for så kan vi bedre argumentere for, at andre skal bruge mere.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-12-09:
Jeg sagde det sådan set blot for at antyde, at grænsen er nået den dag, hvor vi har skabt lighed i verden, og jeg tror sådan set, hr. Lars Barfoed godt ved, at vi er ret langt derfra endnu.
Det er et ret langt stræk, der skal til.
Men det er altså der, grænsen går, og i det øjeblik, vi har skabt lighed, er der jo ikke længere nogen grund til at tage penge fra nogen.
Men indtil da er det altså sådan, at Enhedslisten vil arbejde henimod en situation, hvor der ikke er ulighed.
Hvis vi tog samfundskagen – det er selvfølgelig rent teoretisk, for man kan ikke bare dele samfundskagen ud i morgen, men hvis vi gjorde det, bare for at give en idé om, hvor mange ressourcer der er i verden i dag – og delte den ligeligt mellem alle mennesker, ville alle mennesker på denne jordklode have en levestandard, der svarer til vores gennemsnitlige levestandard i 1950'erne.
Når vi sidder og ser Krøniken, er det altså ikke Palle From og heller ikke den rige familie, men et sted midtimellem.
Men i en situation, hvor verden besidder så mange ressourcer, lever 2 milliarder mennesker for under 2 dollar om dagen.
Det er en situation, der er komplet uacceptabel, og derfor vil jeg ikke sætte et loft over bistanden.
Lars Barfoed (KF), 2004-12-09:
Det er fru Pernille Rosenkrantz-Theils bemærkninger om udviklingsbistanden, der kalder mig frem, for jeg synes, det er en interessant debat.
Ingen skal være i tvivl om, at i Det Konservative Folkeparti lægger vi megen vægt på, at Danmark skal være blandt de førende lande i verden, når det gælder om at bidrage til at udvikle den tredje verden.
Det vil skabe mere stabilitet og større sikkerhed i verden, og som et af verdens rigeste lande har vi også en moralsk forpligtelse til at sørge for, at der sker en udvikling i den tredje verden.
Fru Pernille Rosenkrantz-Theil siger, at hvis Enhedslisten havde 90 mandater – det varer nok et par valg, før man når helt derop, men hvis man havde det – ville grænsen ikke engang blive sat ved 1,5 pct., for som fru Pernille Rosenkrantz-Theil egentlig meget rigtigt siger: Selv om vi kommer derop, vil vi jo ikke kunne løse alle verdens problemer.
Jeg vil bare spørge fru Pernille Rosenkrantz-Theil: Hvor går grænsen så?
Hvor højt skal vi op, før man mener, at vi er nået frem til at kunne løse alle verdens problemer?
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-12-09:
Det synes jeg er et rigtig godt spørgsmål, for det er noget, jeg er lidt stolt af.
Det er faktisk sådan, at hvis hr. Mogens Nørgård Pedersen læser Enhedslistens finanslovforslag, vil han se, at vi ikke har finansieret det krone til krone.
Vi har 24 mia. kr. i overskud, vi henter altså 24 mia. kr. mere ind, end vi bruger, så selv om der er mange andre partier, der har stillet gode forslag, som vi vil stemme for senere i dag, kommer vi nok ikke op på at bruge alle 24 mia. kr.
Jeg vil sige det sådan, at for Enhedslisten har det været væsentligt at forsøge at lave den øvelse over de sidste par år og vise, at vi kan skabe radikale forandringer af samfundet.
Ud af de omkring 450 mia. kr., regeringen foreslår skal bruges, er det lykkedes os at finde alt i alt 75 mia. kr., som vi mener er fuldstændig fejlpla cerede.
Dem kratter vi ind, og så bruger vi dem på ting, som vi synes er fornuftige.
Men alle forslag er kærkomne.
Vi har som sagt knap 25 mia. kr. at gøre godt med, så hr. Mogens Nørgård Pedersen er velkommen til at stille nogle forslag, og så må vi se på, om vi kan blive enige om, at det er det, pengene skal bruges til.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-12-09:
Endnu et spørgsmål, som også har forbindelse med økonomien.
Enhedslistens ordfører siger, at Enhedslisten vil stemme for alle de forslag, der forbedrer, og stemme imod alle de forslag, der forringer, men hvordan skal økonomien ses i sammenhæng med Enhedslistens afstemning?
Thor Pedersen (V), 2004-12-09:
Det må jeg komme tilbage til senere.
Thomas Adelskov (S), 2004-12-09:
Vi har lige fået konstateret, at det jo ikke lige var en helt korrekt udlægning.
Men jeg vil så spørge, om finansministeren over for Folketinget kan oplyse, om han har drøftet beskæftigelsessituationen med paven, for jeg tror sådan set, når man snakker om finansministerens meget optimistiske skøn over, hvordan det går med den danske beskæftigelse, at så må det da i hvert fald være en, der har kontakt til højere magter, som har kunnet angive over for finansministeren, at beskæftigelsen skulle udvikle sig så optimistisk, som finansministeren tror den vil.
I dag har vi fået nogle ledighedstal, der viser, at det rent faktisk går den modsatte vej.
Vil finansministeren over for Folketinget fortælle, hvad det er, der gør, at finansministeren særlig har en forudsætning for at kunne hævde og tro på, at der næste år kommer 20.000 flere i beskæftigelse, når alle andre siger, at der kommer flere i beskæftigelse, men at det langtfra er 20.000?
Thor Pedersen (V), 2004-12-09:
Må jeg lige sige om de skøn, der ligger, at både Nordea og Danske Bank selv siger, at det er petitesser.
Egentlig er de enige i de prognoser, regeringen har lagt frem.
Sådan er udtalelserne.
Hvis vi tager Det Økonomiske Råd, så er deres vurdering af ledigheden i år 6 pct., regeringens 6 pct. Deres vurdering af ledigheden næste år er 5,6 pct., regeringens 5,4 pct.
Det er altså marginaler.
Jeg synes, man skulle glæde sig over, at beskæftigelsen nu i år er øget med 17.000, og at ledigheden er faldet med 10.000 siden december sidste år.
Hvorfor har man ikke evnen til at glæde sig over det?
Vi har ikke grundlag for at ændre prognosen.
Den prognose, regeringen har lagt frem, er den samme som den, vi havde i august; det er jo ikke sådan, at der er et andet skøn end det, der var i august.
Det vil sige, at det, der kommer ind i den model og i den maskine, for så vidt har givet det samme resultat, for det er jo et modelarbejde; det er jo ikke politisk, man sidder og ændrer i et skøn, det er det, som fagøkonomer og erfaring og modelarbejdet når frem til med de forskellige udviklinger, at BNP har haft et andet forløb end forventet, og de indikatorer og det datagrundlag, der går ind.
Sådan er det.
Jeg har én ting at gøre, og det er selvfølgelig at holde mig til det skøn, som ministeriet kommer med, og det er så også mit skøn, og vi har ikke nogen ændring af skønnet for næste år for ledigheden; der vil være tale om 20.000.
Vi ved, at forårspakken har bidraget med ca. 6.500 på nuværende tidspunkt, og vi ved, at der er tale om 12.500 næste år i faldende ledighed, og i alt 22.000 over de 2 år.