Tove Fergo (V), 2004-12-03:
Jeg synes, det er meget interessant at høre, som jeg også indledte min tale med at efterlyse, hvad de forskellige partier har af holdninger til grundlovens § 4, altså til dette med, at folkekirken er den evangelisk-lutherske kirke, fordi det er den, befolkningen er medlem af, og den understøttes af staten og har en særlig stilling.
Jeg har kunnet konstatere det glædelige, kan man sige, det virkelig glædelige, at langt hovedparten af partierne her i Folketinget stadig væk slutter op om den folkekirkelige ordning, vi har, og at den skal have en særstilling.
Der er lige et par enkelte partier, Enhedslisten og SF, som ikke mener det, men ellers har jeg lyttet mig til, at der stadig væk også i Folketinget er stor opbakning til folkekirkeordningen.
Det er jeg meget glad for bliver bekræftet i dag.
Jeg vil da godt sige, at det har været magtpåliggende for regeringen hele tiden, altså i de 3 år, regeringen nu har siddet, at få moderniseret rammerne for folkekirken på alle de områder, hvor det har været nødvendigt at modernisere rammerne.
Lovgivningen og forvaltningen har vi taget fat på, vi har luget ud i en masse bureaukrati, og vi har skabt friere forhold for sognemenighederne, sådan at menighedsrådene forhåbentlig kan koncentrere flere af deres kræfter om det, der er deres første og fremmeste opgave, at skabe de bedst mulige forhold for evangeliets frie løb.
I det arbejde er der så også et forløb, der venter på os.
Det blev jo afdækket ved regeringens skattestop; den meget fornuftige opbremsning i landskirkeskatten, som jo har været på himmelflugt i de sidste 30 år.
Det var nødvendigt at bremse op og sige: Nu har vi de penge, som folkekirkens medlemmer betror os på landskirkeskattens område, nu har vi dem, og dem forvalter vi.
Får vi nok for pengene?
Er det det rigtige, de går til?
Alle de spørgsmål, hele den debat, har vi faktisk været igennem de sidste 2 år.
I den forbindelse blev det også helt klart, at det er utidssvarende at have en minister, som enevældigt kan udskrive skat.
Det er der ingen af mine ministerkolleger, som kan.
Det er utidssvarende, det er et levn fra enevældens tid, og jeg synes og har arbejdet for, at vi skal få demokratiseret også de beslutninger om landskirkeskatten og de midler, der kommer ind ved landskirkeskatten, altså Fællesfonden, sådan at der kommer gennemsigtighed, åbenhed og demokrati også i den del af folkekirken.
Det var derfor, jeg på regeringens vegne udsendte debatoplægget »Én folkekirke – men tæt på«.
Vi sendte det ud i begyndelsen af juni måned med en høringsperiode over sommeren indtil den 1. november, og som jeg sagde tidligere, så er der kommet ca. 300 høringssvar ind.
Da der jo er, som fru Karen Klint helt rigtigt påpeger, omkring 2.000 menighedsråd, som kunne have svaret, plus organisationer, plus stifter, plus provstiudvalg, ja, så kunne man jo i virkeligheden have forventet langt, langt flere høringssvar.
Denne lille bog er blevet sendt ud til hvert eneste menighedsrådsmedlem i hele landet, til provstiudvalg, til stifter, til de kirkelige organisationer, og jeg tror, at hvis man talte det hele med, ville man vel komme op på, at der kunne være 2.000-2.500 høringssvar.
Det er der ikke kommet.
Der er kun kommet 300 – kun 300.
Vi har ikke gjort op endnu, hvordan vi skal fortolke høringssvarene.
Vi har ikke analyseret dem.
Det vil ske her i løbet af den kommende tid, og vi vil så selvfølgelig komme med et udspil til, hvordan vi kommer videre.
Det skal regeringen nok påtage sig i respekt for både partierne herinde i Folketinget og også i respekt for alle de mange menighedsråd, folkekirkemedlemmer, organisationer – alle, som er optaget af folkekirkens sag – på samme måde som jeg mener, vi viste utrolig stor respekt for alle høringsparter, alle interessenter i folkekirken, da vi kom med det endelige bud på loven om større kompetence til menighedsrådene.
Det var netop et eksempel på den respekt, jeg mener er så vigtig at have over for alle de mange, som har et bankende hjerte for folkekirkens sag.
Så vil jeg svare på hr. Jann Sjursens spørgsmål.
Hvilke tanker, spørger hr. Jann Sjursen, har regeringen gjort sig vedrørende ønsket om et udredningsarbejde, ønsket om, ja, et rådgivende udvalg og alt det, der ligger.
Jamen nu er vi i gang med at analysere høringssvarene, og jeg kan love på regeringens vegne, at vi vil komme med et konstruktivt bud på, hvordan vi kommer videre, når vi kommer ind i begyndelsen af det nye år.
Vedrørende det konkrete spørgsmål fra hr. Jann Sjursen, som relaterer sig til hr. Knud Erik Kirkegaards forslag om et nationalt kompromis, kan jeg sige, at det er vigtigt for regeringen, at vi finder så brede løsninger som muligt netop ud fra det helt principielle syn på folkekirken, at folkekirken er derude, hvor mennesker lever deres liv, at det er ude i sognemenighederne, at det er de lokale folkevalgte menighedsråd, som er grundlaget og ankerpunktet for den folkekirkelige ordning.
Det er jo derfor, det var vigtigt, at debatoplægget »Én folkekirke – men tæt på« kom ud, og at man tog stilling til det udeomkring i menighedsrådene, at man kom med sit bud på, hvad man ønsker, og det interessante er så, at der er så få, der alligevel har valgt at svare.
Det kunne jo tyde på, at nogle af de ordførere, der i dag her har sagt, at man egentlig er godt tilfreds med den folkekirkeordning, vi har, for sådan er livet herude – jeg tror, det var fru Birthe Rønn Hornbech, der sagde det – er meget godt tilfreds med den folkekirkeordning, vi har.
Så der er såmænd ingen grund til, at vi bruger tid og kræfter på at bygge nye systemer op.
Lad os få skabt gode kår for evangeliets forkyndelse her hos os lokalt, det er det, vi egentlig ønsker.
Men jeg kan love, at regeringen kommer med et bud, som favner så bredt som muligt, når vi når på den anden side af nytår – i begyndelsen af det nye år.