Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-01-21:
Vi finder i Dansk Folkeparti, at den ordning, der er med satspuljen, er forkert, både i forhold til de argumenter, der er, om, at satspuljen er udtryk for, at man tager noget fra nogle mennesker, som de rettelig burde have i stigning i overførslerne, og også i retning af, at vi synes, der er et demokratisk problem med den måde, man fordeler midlerne på.
Vi anfægter ikke lovligheden af det, der sker.
Et flertal kan jo så at sige gøre, som det vil, men vi anfægter det moralske i at fortsætte det forlig, man har fra 1990, om satspuljen.
Vi mener, det er moralsk forkasteligt, den måde, man udvikler tingene på, både i retning af at man vil fastholde satspuljen i sin nuværende form, på trods af at den nu har løbet siden 1990, og også i forhold til de følgegrupper og andre metoder, man bruger til at slippe uden om de normale måder, vi behandler tingene på her i Folketinget.
Jeg vil gerne sige i forhold til hr. Kaalund og Socialdemokratiets holdning, som den er kommet til udtryk her i dag, at jeg synes, den er mærkværdig.
Jeg havde set frem til, at man havde udtrykt bekymringer om det her, bl.a. på baggrund af at hr. Hans Peter Baadsgaard, som jo er næstformand for statsrevisorerne, i Berlingske Tidende den 22. november sidste år udtalte, at puljen var en anormalitet i bevillingssystemet, og at »Det ville komme til at se skævt ud, hvis vi havde flere af den slags puljer.
Hvis det begyndte at florere, ville vi få en masse særpuljer, til særlig fordeling mellem nogle partier, der har været med i et forlig på et givent tidspunkt.
Men jeg har hele tiden vurderet, at det er i orden, så længe det kun er et enkelt sted, vi anvender den form.«
Det siger hr. Hans Peter Baadsgaard altså i Berlingske Tidende den 22. november
sidste år.
Det er klart, at når der kommer sådan en bekymring til udtryk fra en af statsrevisorerne, som repræsenterer Socialdemokratiet, havde man også forventet, at den bekymring var kommet til udtryk her i Folketingssalen nu under behandlingen i dag.
Men tværtimod kan vi se, at hr. Kaalunds indstilling som socialdemokratisk ordfører har været den stik modsatte, nemlig at man skulle opbygge flere af de her ordninger, og han kunne sagtens forestille sig, at man fik bygget det her system op til noget væsentlig mere.
Det synes jeg er meget, meget beklageligt, og jeg skal selvfølgelig ærgre mig over, at der ikke er nogen, der har taget den betænkelige mine på, også fra forligskredsen. Selv om man synes, at nogle af de ting, man bevilger penge til, er gode initiativer, når man fordeler puljen, og selv om man føler, at nu er man med i et forlig, og at det kan give nogle fordele i forhold til de ulemper, der er, så er der jo de ulemper, som bliver fremført af den kreds af partier, som ikke er med i satspuljeforliget, og jeg kan ikke forstå, hvorfor der ikke er nogen fra forligskredsen, der trods alt noterer det og prøver at gå ind på den argumentation.
Tværtimod er argumentationen fra de fleste i forligskredsen, at puljen skal være større, og at man mere skal bruge de her metoder til at komme omkring de almindelige måder, vi gør tingene på her i Folketinget.
Så vi støtter det beslutningsforslag, der er fremsat, og vil i øvrigt bede om, at forligskredsen, om ikke andet så sætter et åremål på, hvor langt satspuljeforliget skal køre i sin nuværende form, før man, også i forligskredsen, tager en grundig drøftelse af, om det skal fortsætte. Sagen er jo, som jeg har været inde på tidligere under debatten, at siden 1990, hvor satspuljeforliget blev indgået, er der altså kommet et par nye partier til, som slet ikke fandtes på det tidspunkt.
Der er nogle vælgere, som har stemt nogle partier herind i Tinget, som slet ikke fandtes på det her tidspunkt.
Der er et parti, som er blevet stemt ud af Folketinget i den mellemliggende periode og så er blevet stemt ind igen og nu deltager i forligskredsen igen.
Så der sker jo mange ting i det politiske billede, og det er klart, at hvis et forlig skal løbe ubegrænset, så tager den diskussion, der kan være omkring dannelsen af et forlig, jo slet ikke højde for de forandringer, der kan ske i måderne, vælgerne stemmer på.
Så alt i alt, vi støtter forslaget, og vi håber, at der må blive skabt en videre diskussion, som trods alt vil være en løftestang for at få de her ting ændret i bedre retning.
Jeg er da glad for præciseringen.
Jeg ved ikke, hvem hr. Kaalund har talt med i frokostpausen, for før frokost stod det klokkeklart, tror jeg, for alle dem, der overværede debatten, at hr. Kaalund var helt utvetydig i sit udsagn om, at det var så genialt det her og en så god måde at gøre
tingene på, at han sagtens kunne forestille sig, at det skulle ske i langt videre omfang, end sagen er i dag.
Dér er det, jeg tillader mig at gøre opmærksom på, at det godt kan være, at der ikke er noget juridisk ulovligt i den måde, man foretager det på, men der er altså noget, der er så meget på kanten, at Socialdemokratiets egen statsrevisor vil kalde det en anormalitet i bevillingssystemet og vil sige, at hvis vi får en lang række af de her særpuljer, er det et problem, og at det kan slippe igennem, fordi det er et enkeltområde, men hvis det florerede i øvrigt, ville det være meget betænkeligt.
Den betænkelighed, som Socialdemokratiets statsrevisor her giver udtryk for, er jeg meget enig i.
Og jeg synes, det ville klæde også den socialdemokratiske ordfører, hvis den betænkelighed også var kommet til udtryk i den socialdemokratiske ordførertale her i dag.