runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen Højte Jensen (KF), 1997-11-06:
Indledningsvis vil jeg gerne slå fast, at ældre er forskellige og skal respekteres som individuelle personer som alle andre aldersgrupper.
Jeg vil også gerne slå fast, at de fleste ældre klarer sig godt, og at det derfor er de svageste, vi først og fremmest må tage hånd om.
Tryghed i økonomien er også vigtig, og Det Konservative Folkeparti har derfor sammen med Venstre afsat 550 mio. kr. i finanslovforslaget til at genoprette folkepensionen, så de forringelser, som regeringen med skattereformen har forvoldt folkepensionisterne, fjernes.
Tryghed ved boligen er også vigtig.
For alle familier og
for det enkelte menneske er boligen krumtappen for tilværelsen og for dagligdagen, og vi ønsker, at der skal være et tilstrækkeligt antal boliger til rådighed til de ældre.
Længst muligt i eget hjem
er et godt princip, men det skal være egnede boliger, og det betyder for Det Konservative Folkeparti, at vi må sikre, at der er tilstrækkeligt med plejeboliger til rådighed, når de svageste ældre, heriblandt de senildemente, har behov for dette.
Tryghed for ældre betyder også tryghed med hensyn til at give dem den hjælp og pleje, de har behov for.
Kritikken, som også vi i Det Konservative Folkeparti hører på ældreområdet, retter sig først og fremmest mod hjemmehjælpen.
Det sidste er selvfølgelig uacceptabelt, og det må kommunerne rette op på, for ellers svigter de en væsentlig opgave.
Det Konservative Folkeparti er nærmest rystet over, at det i flere kommuner er sådan, at alt for mange af de midler, der bruges på hjemmehjælp og -pleje, ikke kommer de ældre til gode.
Her må vi kræve en bedre styring fra de kommunale myndigheders side.
Der må sikres kvalitet og effektivitet til gavn for de ældre.
Vi er tilfredse med, at det i forhandlingerne om serviceloven lykkedes at give de ældre mulighed for selv at vælge en hjemmehjælp til praktisk bistand uden for det kommunale regi, men vi ønsker at gå et skridt videre og sikre de ældre valgfrihed mellem private og offentlige tilbud.
Den tid er for længst forbi, hvor borgerne accepterede, at det offentlige, systemet, ved bedst, og derfor må de ældre have valgfrihed og selv kunne bestemme.
Men jeg vil gerne understrege, at det altid skal være kommunen, der har ansvaret for og tilsynet med, at alle får den hjælp, de har behov for, og at kvaliteten er i orden.
Jeg skal på vegne af Det Konservative Folkeparti og Venstre fremsætte følgende forslag til vedtagelse: Forslag til vedtagelse »På baggrund af, at alt for mange af de midler, der bruges på hjemmehjælp og pleje, ikke kommer de ældre til gode, opfordres regeringen til igennem dialog med kommunerne - at sikre den nødvendige hjælp og pleje til de ældre, - at sikre kvalitet og effektivitet i hjemmehjælpen og plejen og - at sikre de ældre valgfrihed mellem private og offentlige tilbud.«
Villy Søvndal (SF), 1997-11-06:
Det største enkeltparadoks i den nuværende samfundsudvikling er, at vi har et samfund, hvor vi lever med massearbejdsløshedens svøbe, samtidig med at en række elementære ting på fundamentale serviceområder som f.eks. ældre-, børne- og sygehusområdet ikke lykkes godt nok.
I SF synes vi ikke, man kan være det bekendt.
Så godt som alle, der har pårørende i den berørte alder - og det har vi jo næsten alle - synes, at forholdene for de ældre skal forbedres, og det er vi meget enige i i SF.
Det er efter vores opfattelse nødvendigt at sikre en bedre service
for de ældre.
En helt frisk undersøgelse fra Ældre Sagen viser, at 36 pct. af de ældre ikke får den hjælp, de synes, de har brug for, og samtidig har hele 18 pct. - næsten hver femte af de ældre - fået skåret hjælpen ned inden for det sidste år.
Også på plejehjemmene mangler der arbejdskraft.
Vi synes ikke, regeringen gør nok.
Godt nok har man aftalt med kommunerne i den seneste aftale, at de svageste ældre skal have mere hjælp, men det skal ifølge aftalen ske på bekostning af de lidt mindre svage ældre.
Det er efter vores opfattelse ikke rimeligt. Der er brug for flere hænder for at yde en bedre omsorg, der er brug for, at de ansatte ikke slides ned i det omfang, vi ser, og derfor vil vi i de kommende finanslovforhandlinger foreslå at afsætte penge til at tilføre ældreområdet nye stillinger - vi foreslår 5.000 nye fuldtidsstillinger - og sikre, at pengene virkelig bruges inden for ældreområdet.
De flere hænder skal bruges til at lukke huller i hjemmehjælpen, sikre en bedre pleje af senildemente og stærkt fysisk plejekrævende ældre og give en bedre bemanding på vores plejehjem.
Vi vil samtidig gerne være med til de effektiviseringer, der kan finde sted; men vi tror, det er en illusion at forestille sig, at de forbedringer, vi gerne ser, alene kan lade sig gennemføre gennem effektiviseringer.
Parolen om længst muligt i eget hjem er efter vores opfattelse nogen steder gennemført til et punkt hinsides al fornuft.
Det skønnes, at der i dag mangler 12.000 ældreboliger for at dække behovet, og SF foreslår, at det gøres til en ret for ældre, der er visiteret til en plads, at pladsen skal findes inden for en bestemt tid.
Derfor skal ældreboligbyggeriet fremskyndes, og derfor foreslår vi, at finansieringen tilrettelægges således, at kommunerne tilskyndes til det.
Jeg har indtil nu kun talt om servicen på ældreområdet, som vi opfatter som det ene store problem.
Det andet store problem, som vel også hører hjemme i en debat om ældres forhold, er den voldsomme polarisering, der allerede i dag til dels er en kendsgerning og vil blive endnu mere en kendsgerning i de kommende år.
om ældres indkomster og formuer, og den fortæller en historie om, at den rigeste tiendedel af de gamle har en indkomst, der er mere end fire gange så stor som den fattigste tiendedels. Efter vores opfattelse skulle det være en bunden opgave for Folketinget at kigge på de dårligst stillede pensionister og sikre, at deres økonomiske forhold forbedres.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-11-06:
Socialistisk Folkeparti har jo gennem den seneste tid bekymret sig meget om Dansk Folkeparti.
Det er vi meget tilfredse med.
Vi er også meget tilfredse med, at SF i lighed med en lang række af Tingets øvrige partier i rigt omfang har rekvireret vores nyeste principprogram, som jo er fra september i år.
Det tager vi som udtryk for, at man er dybtfølt interesseret i, hvad Dansk Folkeparti står for.
Det er vi meget tilfredse med.
Det, vi er knap så tilfredse med, er, når man så misbruger vores principprogram til at give indtryk af, at vi mener noget andet end det, vi rent faktisk skriver i vores principprogram.
Hr. Villy Søvndal har i lighed med sin partiformand, hr. Holger K. Nielsen, i Ekstra Bladet forleden, forsøgt her fra talerstolen at give det indtryk, at Dansk Folkeparti ønskede at fjerne boligydelsen til pensionister med baggrund i principprogrammet. Derfor vil jeg spørge hr. Villy Søvndal, hvor i alverden det skulle fremgå af vores principprogram, at det er sagen.
Det fremgår netop ikke, og det tror jeg også, hr. Villy Søvndal ved.
Faktisk fremgår det af vores principprogram, at vi ønsker at forbedre vilkårene for pensionister i det her land på en lang række områder.
Jeg kan til almindelig orientering oplyse, at det forslag til vedtagelse, vi har fremlagt i dag, er en præcis udmøntning af vores principprogram, og hvis det bliver vedtaget, så er hr. Villy Søvndal vel heller ikke i tvivl om, at det vil give en mærkbar forbedring af pensionisters vilkår i det her land.
Villy Søvndal (SF), 1997-11-06:
Det, der er interessant, er, at hvis man læser, hvad Dansk Folkeparti faktisk skriver om det område i principprogrammet, der hedder boligpolitik, så ser man, at der står: »For det første, at prisen på boliger skal bestemmes efter udbud og efterspørgsel.«
Det betyder efter den rapport, der ligger fra Lejelovskommissionen, at huslejerne vil stige omkring 50 pct.
Da mange af de ældre bor til leje, rammer det dem blytungt, og det kan Dansk Folkeparti ikke snakke sig væk fra, det er nemlig en realitet.
Derfor synes jeg, det er godt at diskutere Dansk Folkepartis program.
Det næste, man skriver, er: »Boligstøtte til udsatte grupper tildeles kun efter behov.« Hvad betyder det?
Betyder det, at kun de ældre, der ikke har indkomst ved siden af, fremover skal have boligstøtte? Eller hvad betyder det?
Ellers er det jo en meningsløs sætning.
Boligstøtten er skruet sådan sammen, at af de 8 mia. kr., vi giver i boligstøtte, bruges de 6 mia. kr. til ældre.
Hvorfor skriver man det her, hvis man ikke mener det?
Og hvordan skal vi tro på det, når Dansk Folkeparti, når man skriver noget i et program og så bliver konfronteret med det og det er ubehageligt, siger: Men det mener vi for resten ikke alligevel.
Nu mener vi i stedet for det, hr. Thulesen Dahl og fru Pia Kjærsgaard siger fra Folketingets talerstol.
Må vi ikke godt bede om bare lidt klarhed; ellers giver det jo ikke megen mening at blive ved med at læse
Pia Kjærsgaard (DF), 1997-11-06:
Jamen jeg forstår da godt, at det er af nød, at SF interesserer sig for Dansk Folkepartis principprogram, for der er jo også SF'ere, der i disse dage siger, at de stemmer på Dansk Folkeparti.
Jeg vil godt sige til hr. Villy Søvndal, at principprogrammet vil jeg meget, meget gerne sende ud til samtlige landets pensionister.
Man kan rekvirere det hos vores sekretariat på Christiansborg, og det er et principprogram, vi vil sende ud med stolthed, specielt over
for pensionisterne.
Når nu hr. Villy Søvndal bliver ved med at tale om boligstøtte: Vi snakker jo om boligydelsen til pensionisterne, og det var ikke Dansk Folkeparti, der i forbindelse med de sidste finanslovforhandlinger begyndte at tale om nedskæringer af boligydelsen.
Det var ikke Dansk Folkeparti, det var andre partier.
Det er uanstændigt, og det vil vi ikke være med til.
Vi mener, at pensionister har et behov.
Der står også, at vi ønsker en ordentlig og forbedret folkepension til dem, der er fyldt 67, meget bedre end den, hr. Villy Søvndal og SF vil tilbyde
, og vi vil give den til alle pensionister.
Det ville være retfærdigt. Jeg kunne godt citere meget mere, men det får jeg forhåbentlig lejlighed til lidt senere.
Nu er min taletid udløbet.
Bruno Jerup (EL), 1997-11-06:
Jeg synes også, at det er interessant, at fru Pia Kjærsgaard, - som jo ellers i sin tale slog utrolig meget på det retsbestemte, det retssikre i forhold til andre områder
, når det drejer sig om et af de få forhold, hvor pensionisterne faktisk har et retsgrundlag, der er forholdsvis skudsikkert, nemlig omkring boligydelsen - mener, at så skal det åbenbart være individuelt, og der skal tages bestemmelse for hver enkelt.
Det vil sige, at man vil lægge bureaukrati ind, som man kender det fra andre områder, hvor man skal til at sidde og vurdere hver enkelt ældre, om de har ret til boligydelse.
Det vil sige, at der vil man åbenbart trække i den stik modsatte retning, og det betyder jo også, at det forslag til vedtagelse, som fru Pia Kjærsgaard fremsatte - jeg går ud fra, at det koster nogle penge - er totalt ufinansieret, og hvis det er finansieret, er det åbenbart finansieret ved, at man forringer de ældres vilkår på andre områder.
Grete Schødts (S), 1997-11-06:
Det er faktisk fuldstændig gratis at stå her og love pensionisterne en større pension uden også at sige noget om, hvad det handler om. Og så vil jeg godt stille det spørgsmål: Hvad med pensionstillæg?
Hvad med varmehjælp?
Hvad med medicinkort osv., de ydelser, som pensionister også har i dag?
Agter Dansk Folkeparti at stryge dem, eller hvor er det, Dansk Folkeparti vil hen med en større folkepension?
Poul Nødgaard (DF), 1997-11-06:
Jeg skal gøre det ganske kort.
Jeg vil håbe, at denne debat i dag kan blive ført, uden at man bruger det fortærskede udtryk pasningsgaranti, for hvis man skulle have en pasningsgaranti for børn i en kommune, ville det reelt sige, at kommunen skulle indrette sig fuldstændig efter, at alle børn skulle passes, og der er jo stadig væk en hel del forældre, der selv vil passe deres børn.
Kunne man da ikke bruge udtrykket, at man skal sikre, at kommunerne i videst muligt omfang sørger for, at der ikke er ventelister.
Det er det, vi i hvert fald i vores kommune har arbejdet efter, men med en pladsgaranti skulle vi reelt lave en plads til samtlige de børn, der fødes, for de kunne jo pludselig skulle passes.
Forældrene må jo også melde sig en vis tid i forvejen.
Jeg er bare bange for, at vi får en meget skævvreden debat med sådan en hel masse følelser, som er helt unødvendige.
Denne vedtagelse taler om kvaliteten i pasningen, og jeg kunne så godt tænke mig, at vi i løbet af dagen fik løftet sløret for, hvad det egentlig er, man forstår ved det.
Er det sådan, at SF f.eks. er imod, at en dagplejemor, nu hedder de vistnok dagplejere, man må jo ikke kalde dem dagplejemødre mere, passer børn?
Er det det, der ligger i vedtagelsen?
Det synes jeg var rart ligesom at få løftet sløret for.
Jens Vibjerg (V), 1997-11-06:
Jeg vil da gerne spørge SF's ordfører, om de dér flotte ord, der kommer fra SF, er andet end en ordflom.
Jeg vil godt spørge SF's ordfører, som jo har en fortid i det kommunale endda med ansvar for dette område som formand for socialudvalget i Kolding Kommune, om hr. Villy Søvndal fik løst opgaven i den periode, hvor hr. Villy Søvndal sad som formand for socialudvalget i Kolding Kommune, og hvor SF jo havde en altafgørende indflydelse, fordi borgmesteren også sad på SF's nåde.
Bruno Jerup (EL), 1997-11-06:
Hr. Villy Søvndal kommenterede ministerens udlægning af, hvad statsministeren i sin tid havde sagt om den pladsgaranti, som der skulle være.
Det, jeg godt vil høre, er, om hr. Villy Søvndal er enig med mig i, at det, vi hørte dengang, var sådan noget i stil med, at det vil vi ikke finde os i.
Sådan lød det i hvert fald dengang, måske ikke helt med de ord, men det kan godt være, det skal omfortolkes i dag.
Villy Søvndal (SF), 1997-11-06:
Jeg kan svare hr. Jerup hurtigt og sige, at jeg husker, at statsministeren sagde det præcis sådan og med en meget sikker mimik og stemmeføring.
Til hr. Vibjerg kan jeg sige tak for smigeren om de flotte ord.
Jeg skal også kvittere for, at der blev spurgt, om jeg fik løst opgaven i Kolding.
Svaret er ja.
Dér må jeg sige nej.
Dér har Dansk Folkeparti igen drømt nogle tanker, som må være slemme at leve med.
Jeg kan ikke rigtig forestille mig noget parti finde megen mening i at tvinge børn i daginstitution, der ikke ønsker at gå i daginstitution.
Det er ikke det, der er problemet, vil jeg sige til hr. Nødgaard.
Problemet er, at der er nogle forældre, der gerne vil have deres børn i en daginstitution, men at der i dag ikke er plads til dem, og det, vi godt vil sikre med denne vedtagelse, er, at de børn får en plads.
Hr. Nødgaard spurgte også, om vi havde noget imod dagplejen.
Svaret er: Ikke det fjerneste.
Jens Vibjerg (V), 1997-11-06:
Jeg er ked af, at hr. Villy Søvndal misforstod mit spørgsmål, for jeg spurgte ikke om, hvorvidt Kolding Kommune i den periode var den kommune, der havde flest børn på venteliste, for det er åbenbart det, hr. Villy Søvndal svarede på.
For at få det helt præcist: Var der i den periode, hr. Villy Søvndal var formand for Socialudvalget i Kolding, da ingen børn på venteliste, sågar heller ikke på nettoventeliste, altså de børn der virkelig her og nu havde behov for en pasningsordning?
Villy Søvndal (SF), 1997-11-06:
Jeg skal sige til hr. Jens Vibjerg, at det børnene, såmænd også deres forældre og også ganske store grupper i Kolding var meget heldige med, var, at SF stod så stærkt i bybilledet, for det betød nemlig, at ved slutningen af en periode udbyggede vi så kraftigt, at de lange ventelister, der var ved starten af en periode, var væk ved slutningen af den.
Det gjorde vi i en periode, hvor vi havde betydeligt besvær med at få et parti som Venstre med, men heldigvis havde SF en styrke, der gjorde, at vi nåede målet.
Så det håber jeg vi kan blive enige om.
Jens Vibjerg (V), 1997-11-06:
Jeg vil gerne spørge: Hvor mange pladser fik hr. Villy Søvndal oprettet i 1993?
Der blev jo oprettet en utrolig masse pladser i den periode, hr. Villy Søvndal var formand, fortalte hr. Villy Søvndal her fra talerstolen.
Jeg vil gerne have at vide, hvor mange der blev oprettet
i 1993, for det, jeg kan se ud af tallene, er, at der blev færre pladser i den periode.
Jeg husker meget forkert, hvis ikke hr. Villy Søvndal var formand i den periode.
Villy Søvndal (SF), 1997-11-06:
Jeg kan bekræfte, at hr. Villy Søvndal var formand i den periode, nemlig i en periode fra 1990 til 1994, men jeg må sige, jeg ikke er i stand til at huske hverken år for år og såmænd heller ikke engang måned for måned, hvor mange pladser der blev oprettet i den periode.
Jeg kan bare huske det generelle billede, at Kolding Kommune som vækstkommune på linje med en række andre kommuner oprettede pladser og oprettede pladser, og det gjorde man bl.a. efter et stærkt pres fra SF.
Vi hørte sædvanligvis den tale fra Venstre, at vi kunne vist ikke blive ved med at have råd til denne udbygning.
Jeg kan forsikre hr. Jens Vibjerg for, at hvis man rundt om i kommunerne op til det næste kommunevalg vil sikre, at det her lykkes, er det vigtigt, at det parti, der har arbejdet systematisk for det, kommer til at stå stærkt.
Hvorimod jeg formoder, at Venstre en række steder vil spille den forsinkende rolle, som vi så bl.a. i Kolding.
Bruno Jerup (EL), 1997-11-06:
Jeg har et enkelt spørgsmål til hr. Sass, og det går på noget af det sidste, som hr. Sass var inde på med skolefritidsordningerne.
Efterhånden er den bevidsthed trængt ind selv hos folk, der er meget tungnemme, at der er store problemer med skolefritidsordningerne.
Jeg forstod også, at Socialdemokratiets ordfører var af den opfattelse, at der faktisk var nogle store problemer, som ikke var løst.
Det, jeg synes der manglede, og som kunne være lidt mere interessant, var at høre, hvilket bud den socialdemokratiske ordfører har på, hvad der skal gøres ved det ud over at sige, at det må kommunerne tage sig af, for det er i hvert fald ikke tilstrækkeligt, sådan som landet ligger for øjeblikket.
Peder Sass (S), 1997-11-06:
Det er rigtigt, som hr. Bruno Jerup gav udtryk for, at jeg i min ordførertale konstaterede, at der manglede en tilstrækkelig kvalitet i SFO-ordningerne.
Jeg er så også bekendt med, fordi jeg har en god kontakt med det kommunale område, at der i mange kommuner er etableret normeringer, som ligner de normeringer, som er gældende i sociale institutioner, og at der, hvis personalet ikke har den tilstrækkelige uddannelse, er lavet udviklingsaftaler med medarbejderne, således at de vil blive kvalificeret til bedre at løse opgaverne. Det er min opfattelse, at der er en vilje i kommunerne til bevillingsmæssigt at løfte kvaliteten af SFO-ordningerne, og det er, som jeg også har nævnt, et kommunalt ansvarsområde.
Vi kan herfra henstille at etablere det samarbejde, som jeg også omtalte der ligger i den arbejdsgruppe, bl.a. ministeren har nævnt, og derigennem fremkalde en vilje i kommunerne til at løse opgaven.
Bruno Jerup (EL), 1997-11-06:
Det er selvfølgelig klart, at der er en arbejdsgruppe, som arbejder med de ting, og vi ser frem til, at der kommer et udspil fra den.
Men derfor kunne det da alligevel være interessant nok at høre, hvor Socialdemokratiet står i forhold til den videre udvikling og placering af SFO, for SFO er jo historisk set noget, der efter vores opfattelse er lavet som sådan en billig ordning i modsætning til klubtilbud og andre tilbud, som der har været til de unge, og de bestemmelser, der trods alt er på daginstitutionsområdet, findes ikke for SFO-området, og det til trods for at daginstitutioner altså også henhører under kommunen. Selv om bestemmelserne for daginstitutioner er for ringe, er der dog trods alt nogle, som man skal overholde, og jeg kunne sådan set godt tænke mig at høre, om Socialdemokratiet er indstillet på, at vi også får SFO'erne under de bestemmelser, som så i øvrigt skal strammes op og forbedres, men det er en helt anden diskussion.
Peder Sass (S), 1997-11-06:
Det er sådan, at børns behov for pasning også er forskelligt, og SFO-ordningen er altså en af de modeller, som kommunerne kan bruge i viften af pasningsmuligheder.
På et andet område, klubområdet, som er for de 14-18-årige, finder man netop nøjagtig det samme.
Der er dem, der har brug for et mere professionelt pasningstilbud i form af de sociale klubber i henhold til bistandsloven, der er klubber under folkeoplysningsloven, og endelig er der også et klubtilbud i ungdomsskolerne.
Så vi har altså eksempler på, at måden, hvorpå man dækker behovene, som er så forskellige hos børn, også er forskellig.
Der er altså børn, der kan nøjes med det dårligere tilbud i SFO-ordningerne, og der er naturligvis børn, der har brug for at få det mere socialpædagogiske tilbud, som gives via bistandsloven.
Erik Larsen (V), 1997-11-06:
Behovet for pasningsmuligheder til børn kan næsten en gang imellem tage pusten fra lokale politikere rundt omkring i kommunerne.
Når vi ser på tallene for, hvor mange klasser der er oprettet, er det utrolig mange.
I 1996 skabte kommunerne 26.000 nye pasningsmuligheder, hvilket var 7.000 pladser over det, der var budgetteret.
Altså man har gjort en ekstra anstrengelse.
Antallet af kommuner med pasningsgaranti er ifølge KL's opgørelse for de 1-5-årige steget med 20 kommuner i 1997 til 218 kommuner ud af landets 275 kommuner.
Vel, nogle kommuner har meldt ud her ved budgetlægningen i år, at de ikke kan opretholde pasningsgarantien.
Det er selvfølgelig trist for de forældre, som bor i de pågældende kommuner.
Men mange kommuner oplever en økonomisk presset situation bl.a. på grund af de seneste års ændringer af de kommunale udligningsordninger, som rammer enkelte kommuner utrolig hårdt på økonomien.
Regeringen burde i virkeligheden have dårlig samvittighed, fordi det i høj grad rammer børnepasningsområdet og dermed rammer de løfter - og nu skal jeg gøre ministeren glad ved at sige: de løfter om at arbejde for en pasningsgaranti, som regeringen har udstedt.
De løfter kan ikke indfries i de kommuner, som er hårdest økonomisk ramt af udligningsreformerne.
Jeg vil henvise til Jyllands-Posten i dag, som på forsiden i høj grad på en præcis måde beskriver netop denne situation, disse kommuner er bragt i.
Lad mig sige det klart: Regeringen har et stort ansvar netop på det punkt og dermed også et stort ansvar for, at nogle kommuner må fravige pasningsgarantien.
Behovet for nye pladser i 1998 er opgjort til ca. 25.000, og mange kommuner kæmper for at opfylde det voksende pres.
I Venstre ser vi hen til fritvalgsordningen, som træder i kraft den 1. januar 1998.
Vi tror, at nøglen til bedre tilbud til mange børnefamilier ligger her.
Fritvalgsordningen, som betyder, at forældre kan modtage 70 pct. af udgifterne til en selvvalgt børnepasningsordning, vil kunne bruges af forældre, der har arbejdstider, der går ud over de kommunale tilbuds åbningstid.
Dette beløb kan bruges til ordninger etableret i forbindelse med arbejdspladser, til oprettelse af fribørnehaver, f.eks. i forbindelse med en friskole, og det kan også bruges til pasning i hjemmene af en ung.
Alle disse muligheder vil efter Venstres opfattelse give den moderne familie den fleksibilitet, den efterspørger, og kommunen vil opleve større tilfredshed ved at kunne tilbyde sine borgere flere valgmuligheder og dermed løse pasningsproblemet for flere. Venstre er også utrolig tilfreds med den formålsparagraf, som kom ind i serviceloven, som træder i kraft den 1. juli 1998.
Den lægger nu op til, at institutionsbestyrelser og kommuner må i dialog om at få skabt rum for indlæring, at få skabt kvalitet i tilbudene i den enkelte kommune.
Jeg tror, at den proces, som kommunerne derved kommer ind i, vil være utrolig gavnlig for børnene, og at man får skabt den nødvendige balance mellem indlæring, leg, oplevelse og pasning.
Vi kan måske tillade os i disse tider at sige, at vi skal have børnene væk fra at være burbørn og til at blive skrabebørn.
De skal have rum og udfoldelsesmuligheder.