runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-28:
Ja, der sker ganske mange gode ting i rigtig mange folkeskoler.
Der er også nogle af dem, der er rigtig gode.
Der er jo næsten 1.700 landet over.
Men der er også rigtig mange, hvor det ikke fungerer, og hvor det er middelmådigt.
Og så er der mange ting, som ikke sker, som burde ske.
Jo, jeg har da børn.
Nu er de blevet voksne og begynder selv at få børn, og de gik selvfølgelig i den lokale folkeskole, hvor deres kammerater også gik.
Jeg begik den enorme fejl, at dér lod jeg dem altså gå alt for længe.
Og til sidst sagde den ældste, blot til Tingets orientering, for det har almen gyldighed, da han var 12-13 år: Far, det er meget hyggeligt ovre i skolen, men jeg føler, jeg spilder min tid.
Så flyttede vi ham til en privatskole.
Det kostede 700-800 kr. om måneden.
Jeg skulle køre ham hver dag, for den lå langt væk.
Det var rigtig godt.
Jeg skulle have gjort det lang tid før.
Det er med ét eksempel problemet i folkeskolen.
Og det er ikke blevet mindre, siden min Søren blev voksen.
Jamen jeg havde da ikke nogen forventning om at slippe for disse floskler om hele mennesker og trivsel og alt det dér.
Problemet er jo, at rigtig mange, ikke bare lærere, men også elever, ikke trives i skolen, og at de ikke er hele mennesker, for man bliver ikke bare et helt menneske af at spille bold og få lidt overfladesnak om, at demokrati er godt og ligestilling er godt.
til at udvikle sig personligt.
Det kræver, at man kan læse, at man kan regne, at man kan skrive, at man kender historie, geografi og kristendom, de kulturbærende fag, at man har en masse paratviden.
Og det kræver, at man ikke spilder de afgørende år i et menneskes liv, som er fra de 5-6 år og op til 12-13 år, hvor de dér grundlæggende skolefærdigheder skulle være på plads, de, der gør, at børnene og de unge kan blive til hele mennesker.
Socialdemokratiets ordfører er formentlig klar over, at lærerne kun underviser i 40 pct. af deres tid, og at det er mindre, end tilfældet er i andre lande, at man altså får mindre for pengene, at meget af lærernes tid går til møder og møder og møder, så lærerne er ved at blive tossede.
Det er et mødetyranni, som bl.a. gør, at de flygter fra folkeskolen.
Carsten Hansen (S), 2001-03-28:
Først til hr. Christian H. Hansen fra Dansk Folkeparti: Det er klart, at vi også tager undersøgelserne alvorligt, men vi sætter dem ind i en helhed, analyserer dem, og vi har - det ved hr. Christian H. Hansen jo også - sat en lang række ting
Der er en lang række ting - dem kender hr. Christian H. Hansen lige så godt, som jeg gør - som vi har sat i værk.
Jeg siger bare, at det er ensidigt kun at fokusere på en enkelt læseundersøgelse.
Der er andre ting, for børnenes evne til at forstå, hvad det er, de læser, børnenes demokratiopfattelse, det at være et helt menneske og et så enkelt begreb som dannelesesbegrebet hører altså også med, når vi taler folkeskole.
Skolen er en af vores vigtigste opdragende institutioner, og den har en kulturbærende funktioner i det danske samfund, hvor man mødes på tværs af alle sociale skel osv. Men det er klart, at vi også tager signalerne alvorligt, diskuterer dem og gør noget ved det.
Vi nøjes jo ikke med at rejse en forespørgselsdebat i salen.
I forhold til hr. Frank Dahlgaards spørgsmål så kan man jo altid diskutere, hvor mange undervisningstimer der er pr. lærer, men det skal jo ses samlet.
Der er jo en lang række serviceydelser, som vi fra samfundet forlanger at den enkelte lærer, den enkelte skole, skal levere i forhold til specialundervisning, i forhold til pædagogiske værksteder, i forhold til pædagogiske IT-værksteder, og sådan kunne jeg blive ved.
Det fragår i forhold til det, man kalder konfrontationstimer, men det er ikke noget, den enkelte lærer bestemmer.
Det er noget, vi har lagt ind, det er noget, kommunerne har lagt ind, og det er nogle af de ting, som vi mener folkeskolen selvfølgelig skal omfatte.
Jeg synes rent faktisk som forælder til børn i folkeskolen og ud fra det, jeg kender til det, at vi har en ganske udmærket folkeskole og et godt grundlag for at videreudvikle og kvalitetsudvikle vores folkeskole.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-28:
Naturligvis har jeg læst på lektien, når jeg stiller sådan en forespørgsel her, og som jeg sagde før, bygger den jo ikke på de der undersøgelser, altså læse- og regneundersøgelser, hvis datagrundlag blev indhentet i 1991 og 1994.
Det løb er ligesom kørt, og man har jo også forsøgt at gøre noget for at rette op på det.
På læseområdet er det også gået i den rigtige retning, vist er det så.
Men Socialdemokratiets ordfører må vel være klar over, at tallene viser, at den danske folkeskole er meget, meget dyr, at der er mange lærere i forhold til elever, at eleverne alligevel får relativt få timer sammenlignet med, hvad man får i andre lande, hvor skolen er billigere, og at eleverne også får færre timer, end de fik tidligere, i hvert fald når man går 15-20 år tilbage og før det.
Alle disse signaler, der er kommet til, er jo ikke bare noget fra B.T. osv., men de nye ting står altså i aviserne, undskyld, jeg siger det.
Kan det ikke i en eller anden forstand påvirke Socialdemokratiets ordfører, at en femtedel af de færdiguddannede lærere fra 1996 allerede er forsvundet ud af Danmarks Lærerforenings kartoteker, fordi de ikke længere er lærere, men er flygtet fra deres job?
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-28:
Der kom en ny undersøgelse fra OECD, den verdensomspændende organisation for økonomisk samarbejde og udvikling, som så på uddannelsessystemerne og som, havde jeg nær sagt, endnu en gang fastslog, at den danske folkeskole er verdens dyreste målt i udgift pr. elev.
Det er jo ikke i sig selv kritisabelt, men når man ser på skolens resultater, skulle de jo også gerne være oppe i nærheden af verdens bedste, ellers er der jo tale om ressourcespild og pengespild.
Der er så mange tegn på i dag, at resultaterne er middelmådige, og at der er et stort gab mellem ressourceindsats og resultater, der bør gøres noget ved.
Dette blev i virkeligheden erkendt af regeringen for 3-4 år siden, og man har sat ind med noget, men der er stadig væk masser af tegn på, at der ikke er sket noget positivt.
Lærere tæller dagene, indtil de går på efterløn, og de går på efterløn alle sammen som 60-årige.
Nu er det nye, der er sket, at også unge lærere, som kommer ud i skolen, efter nogle måneder eller et år eller halvandet forlader skolen, for de vil ikke bruge deres arbejdsliv i en folkeskole, hvor der ikke er mulighed for trivsel.
Vi oplever, at hver tiende lærer i løbet af bare 1 år udsættes for vold eller trusler om vold i forbindelse med arbejdet.
Vi oplever, at en ud af tre lærere siger, at hvis de havde mulighed for at skifte job, eller hvis de havde mulighed for at vælge om som ung studerende, ville de vælge noget andet end lærergerningen. Medmindre man er både døv og blind, må man erkende, at folkeskolen er i krise og er på vej ud i en ganske alvorlig krise, også med en mangel på lærere.
Vi oplever også, at der sker en fortsat flugt fra folkeskolen over til de private skoler.
Bare de sidste 10 år er privatskolernes elevtal vokset med 12-13 pct, mens der ikke er sket nogen vækst i folkeskolen.
Der er mange andre indikationer på, at den er gal i folkeskolen med hensyn til læsefærdigheder, regnefærdigheder, viden i fysik og kemi og viden i historie, geografi og kristendom.
Senest var der i B.T. i februar måned gengivet
nogle spørgsmål, som var ganske elementære, om geografi, samfundsfag og historie, hvor børnene ikke eller i meget beskedent omfang kunne svare rigtigt.
Det er baggrunden for den forespørgsel, vi har i dag.
Christian H. Hansen (DF), 2001-03-28:
Det er et kort spørgsmål til hr. Carsten Hansen, for vi har haft de her debatter i Folketingssalen mange gange, vi har drøftet det her nogle gange, og der har været nogle forslag til vedtagelse, der minder meget om dette her.
Så nævner hr. Carsten Hansen, at man ikke bare skal tro på det, der står i aviserne, men vil det så sige, at selv om vi har haft debatterne, så er der ikke sket noget, eller er det simpelt hen de journalister, som skriver de artikler, der skriver ganske usandt?
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-28:
Jeg synes, der i ministerens svar ligger en, jeg havde nær sagt undervurdering af børn.
Børn skal jo ikke være særlig gamle, før man bliver klar over, at de har utrolig fintfølende antenner, og at de sagtens kan forholde sig til mange forskellige både voksne, andre børn og miljøer. Det er netop den afveksling, som gør hverdagen spændende også for os voksne.
Men vil ministeren ikke medgive mig, at der bl.a. fra borgerlig side kan være betænkeligheder over for den helhedsskole, som i virkeligheden bliver en heldagsskole, for det bliver én lang institutionsdag for børnene?
Og de, som har muligheder for at gå hjem, vil have en fornemmelse af, måske med rette, at der foregår noget derhenne også om eftermiddagen i skolen, eller hvad det nu skal kaldes, denne her heldagshelhedssuppe, så de går glip af noget fagligt eller socialt.
Dermed vil man i realiteten få alle danske børn hen i kasernen, hvor de skal være hele dagen i en institutionstilværelse.
Det er jo det, der er nogle, der er bange for.
Det er ikke underlødigt, men det er en reel ængstelse, som ministeren må åbne sine øjne for.
Carsten Hansen (S), 2001-03-28:
Nu tilhører jeg et parti, hvor solidaritet, trivsel og tryghed er nøgleord.
Det er forudsætningen for, at man kan lære.
Det er forudsætningen for, at man kan være.
Det er forudsætningen for, at de her børn også har en tryg ramme at udvikle sig i.
Og det mener vi i virkeligheden folkeskolen er.
Nu ved jeg ikke, om hr. Frank Dahlgaard har børn i folkeskolen.
Det har jeg faktisk.
Og jeg kan love hr. Frank
Dahlgaard, at det er under nogle ganske andre former, de går i skole, end jeg gjorde for ganske mange år siden, med indskoling, med samlede uger, hvor man er sammen, med opdeling i hold på tværs af klasser osv. Jeg synes faktisk, at der sker ganske mange gode ting i folkeskolen.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-28:
Jamen jeg ser da også frem til den evaluering, der skal være, og håber, at der er nogle kræfter på den borgerlige side i Folketinget, der er vågne og står imod.
For den bedre sammenhæng, der skal være i børnenes hverdag, er jo den, vi jo selv som voksne ikke ønsker. Og børn er såmænd ikke så forskellige. Vi ønsker da ikke, at arbejdslivet f.eks. her i Folketinget skal være ligesom derhjemme, at vi skal møde de samme mennesker, så vi ikke skal forholde os til så mange.
Børn elsker da, at der sker noget.
Børn kan sagtens forholde sig til masser af forskellige mennesker.
Børn skal da virkelig have afveksling i deres dag.
Vil ministeren ikke medgive, at det synspunkt er lødigt?
Så kan man være enig eller uenig.
Det hele bliver én stor pædagogisk grød, hvor - jeg havde nær sagt - børnehave og skole rodes sammen i ét, og man skal forholde sig til den samme institution og de samme mennesker gennem én lang institutionaliseret dag.
Hvorfor skal børnene ikke have den samme afveksling og mulighed som os voksne?
Karen Jespersen (S), 2001-03-28:
Ja, nu er der jo spurgt generelt, og derfor vil jeg også svare generelt.
Den bestemmelse, som jeg forstår hr. Knud Erik Hansen henviser til, er udlændingelovens § 9, stk. 7, og den drejer sig netop om, hvor ansøgninger om opholdstilladelse, bl.a., når det gælder familiesammenføring, skal indgives.
Altså det er en procesregel om, under hvilke omstændigheder man kan søge fra Danmark, eller om man skal søge fra sit hjemland.
Man kan sige, at i meget, meget korte træk er det sådan, at § 9, stk. 7, bestemmer nærmere, at hvis udlændingen på tidspunktet for ansøgning har et lovligt ophold her i landet, kan udlændinge indgive ansøgning om familiesammenføring, medmindre særlige grunde taler imod, at dette sker.
Men der er det styrende altså, at man har et lovligt ophold.
Hvis omvendt udlændingen ikke har et lovligt opholdsgrundlag i Danmark, fremgår det af § 9, stk. 7, at ansøgningen som udgangspunkt ikke kan indgives i Danmark.
Udgangspunktet kan dog fraviges, hvis der foreligger ganske særlige forhold, der taler for, at ansøgeren får mulighed for at indgive ansøgningen i Danmark.
Et ganske forhold kan være, at ansøgeren har boet på fælles bopæl med sin ægtefælle eller samlever i mindst et halvt år, hvis parret har et fælles barn.
Men det er jo ikke sådan, at det, fordi man ansøger, så er ensbetydende med, at man også får familiesammenføring.
Knud Erik Hansen (SF), 2001-03-28:
I den konkrete sag, som jeg har nævnt under det foregående spørgsmål, var der jo to hindringer for, at personen kunne få lov til at blive her, indtil hun kunne søge familiesammenføring.
Den ene det var, at hun skulle have lov til at være her, og det andet var, at hun skulle have lov til at søge familiesammenføring fra Danmark.
Og dér vil jeg godt høre ministerens vurdering af mulighederne for, at en person som nævnt her, også med baggrund i den konkrete sag, kunne søge familiesammenføring fra Danmark.
»Hvilke muligheder er der for at give en ægtefælle, der er ikke er dansk statsborger, og som i mindst 1½ år har været gift og boet sammen med en udlænding, der har haft permanent opholdstilladelse i 3 år og har haft barn med vedkommende i mindst ½ år, mulighed for at søge om familiesammenføring fra Danmark?«
Jeg må sige, at jeg synes, der er modstrid med det, der står i de tykke lærebøger, som jurister har gennemtygget, har bearbejdet, og så det, ministeren svarer.
Der er ikke overensstemmelse.
Der står her: Der er således i realiteten tale om en helt åben bestemmelse, der er overladt til udlændingemyndighedernes skøn, hvornår disse særlige grunde foreligger.
Og jeg mener, at hvis det skøn er muligt, så må der også i det her tilfælde være mulighed for, ikke en udvidelse af familiesammenføringsreglerne, men for bare at give mulighed for ophold, indtil man kan søge.
Det har jeg svært ved at se er meget vidtgående.
Det kunne jo godt i virkeligheden betragtes som en særlig grund.
Så jeg har svært ved at se, at det, ministeren siger, faktisk svarer til det, der står i redegørelsen.
Jeg synes, jeg har brug for en meget konkret vurdering af, hvor det er, den indsnævring ligger, for det er ikke det, der står her.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Karen Jespersen (S), 2001-03-28:
Det er klart, at der er en mulighed for hele tiden at vurdere praksis, men det er lige så klart, at den praksis og den eventuelle justering af praksis, man laver, skal ligge inden for det grundlag for loven, der blev formuleret, dengang Folketinget vedtog loven, for ellers var der jo sådan set ingen grund til at have et Folketing.
Så kunne man jo bare have en minister, der skønnede, hvordan loven skulle fortolkes, og så kunne man sige: Nå, men det skal så sendes over til Retsudvalget og godkendes. Men det er min klare opfattelse, at der er et meget snævert grundlag for anvendelse af denne bestemmelse, der ikke kan bruges på den måde, hr. Knud Erik Dahl beskriver det.
Og det er også den vurdering, som juristerne har i Indenrigsministeriet.
Jeg oplever, at det egentlig også er sådan, at eksperterne vurderer, at det er helt i overensstemmelse med det, og at der er en meget, meget snæver anvendelse.
Så selv hvis man gik ind i et tilfælde og justerede anvendelsen af praksis, så er det stadig væk inden for meget snævre rammer, vi taler om det.
Knud Erik Hansen (SF), 2001-03-28:
Så vil jeg godt lige sige helt præcist: Mit spørgsmål går ikke ud på, om personen her skulle have familiesammenføring.
Mit spørgsmål går ud på, om personen kunne få mulighed for at blive i Danmark, indtil man kunne søge familiesammenføring efter 3-års-reglen.
Så det er ikke et spørgsmål om familiesammenføring.
Det er ikke et spørgsmål om generelt at åbne for familiesammenføring, men alene om at give mulighed for, man kan være her 3-4 måneder, indtil man kan søge familiesammenføring.
Jeg vil godt have ministerens svar på, om det ikke stadig væk er muligt at bruge § 9, stk. 2, nr. 4, til det.
Det andet, jeg godt vil spørge ministeren om, er: Selv om reglen efter § 9, stk. 2, nr. 4, som det nu står her, ikke er udtømmende - det vil sige, at det er en åben bestemmelse også - er der så ikke mulighed for, at ministeren rent faktisk kunne lave et notat og sige: Her har jeg en situation, hvor jeg kan se, at her kommer der nogle tilfælde, hvor der er brug for en ny praksis, og så levere et notat til Retsudvalget og på den baggrund meddele, at nu har man lavet en ny praksis? Ville det ikke have været en mulighed i det her tilfælde?
Karen Jespersen (S), 2001-03-28:
Det er klart, at lovens forarbejder heller ikke kan være udtømmende, for så ville der heller ikke længere være tale om en skønsbestemmelse. Men der er jo tale om nogle formuleringer, der gør, at anvendelsen er meget snævert afgrænset, og det ville aldrig kunne være sådan, at man kunne anvende en særbestemmelse til at give en egentlig familiesammenføring, når de gældende regler for familiesammenføring ikke kan bruges.
Det er altså nogle særbestemmelser, som er meget snævre, og som ikke kan bruges til at give en almindelig tilladelse til familiesammenføring i tilfælde, hvor der ikke er tale om helt særlige omstændigheder.
Knud Erik Hansen (SF), 2001-03-28:
Vil det sige, at ministeren faktisk siger, at det, der ligger i forarbejderne, er nogle bestemmelser, som er udtømmende, og som gør, at ministeren ikke på nogen punkter kan indføre ny praksis?
Og er der ikke nogle ting, der faktisk er kommet ind som ny praksis, som er kommet ind på den måde, at man har taget dem ind efter lovens vedtagelse?
Skal jeg forstå det således, at der rent faktisk er mulighed for f.eks. at anvende § 9, stk. 2, nr. 4, dér, hvor man siger, at man i ganske særlige tilfælde kan give opholdstilladelse?
Jeg vil godt spørge ministeren, om - selv om det ikke er praksis, og sådan har jeg forstået det, at det er det ikke - om der ikke er mulighed for at kunne lave en praksis.
Karen Jespersen (S), 2001-03-28:
Ja, det spørgsmål, der jo altså er stillet generelt, går, så vidt jeg kan forstå, ud på, om det vil være muligt at give en eller anden form for midlertidig opholdstilladelse til en udlænding, der allerede opholder sig i landet, og som ønsker familiesammenføring med en ægtefælle, der bor her i landet, men hvor ægtefællen først senere vil opfylde 3-års-kravet i udlændingeloven.
Og der er der jo så ikke nogen muligheder for at dispensere fra det 3-års-krav i den generelle bestemmelse om ægtefællesammenføring.
Derudover er der jo så i lovgivningen nogle bestemmelser, der gør, at man som enkeltperson kan få opholdstilladelse ud fra nogle ganske særlige grunde.
Og i § 9, stk. 2, nr. 1, § 9, stk. 2, nr. 2, og § 9, stk. 2, nr. 4, er der jo, som jeg har beskrevet nogle gange, også to foregående onsdage, beskrevet, at der skal være tale om ganske særlige grunde, der rækker ud over det særlige slægtskabsforhold. Man kan ikke bruge det som en dispensation på 3 måneder.
Der er jo tale om enten meget alvorlig sygdom, der ikke kan helbredes i hjemlandet, der er tale om, at man ikke kan sendes hjem, på grund af at der er udsendelseshindringer.
Der er tale om et familiemedlem, som ikke er i stand til at pleje sig selv, men kræver pleje af f.eks. en herboende.
Altså der er tale om nogle helt særlige bestemmelser, som kan give opholdstilladelse efter de her tre særlige bestemmelser i udlændingeloven.
Margrethe Vestager (RV), 2001-03-28:
Jeg kan ikke tilslutte mig hr. Frank Dahlgaards udlægning af intentionerne bag overvejelsen af en helhedsskole.
Tværtimod opfatter jeg ambitionen om helhedsskolen som netop at skabe en større afveksling i skoledagen, give større udfordringer til børnenes forskellige måder at lære på og sikre, at børnene netop møder forskellige voksne med forskellige kvalifikationer, det være sig pædagogiske eller faglige, således at børnene oplever, at de netop bliver udfordret, men stadig væk i nogle trygge rammer. De intentioner, som jeg synes hr. Frank Dahlgaard tillægger nogle af de partier, som går positivt ind i overvejelser om en helhedsskole, kan jeg ikke genkende
, da jeg synes, de antyder, at forældrene har en meget passiv holdning, og at man ikke synes, at børn skal have de samme udfordringer, som vi andre skatter. Helhed i børns hverdag er for mig at se meget et udtryk for, om vi som voksne også giver børn mulighed for mentalt at overskue den virkelighed, de er i, ikke et spørgsmål om én type aktivitet, én type af voksne eller én type af fysisk rum.
Det synspunkt synes jeg godt man kunne forsøge at udfordre, bl.a. ved at sikre, at man var mere udadgående i forhold til netop lokalsamfundet.
Knud Erik Hansen (SF), 2001-03-28:
Mit spørgsmål går altså ikke ud på, om hun kunne få familiesammenføring, men om hendes muligheder for at blive i Danmark, indtil hun på regulær vis kunne søge familiesammenføring.
Altså jeg kan få bekræftet, at det, der står her, faktisk er muligt, at personer har fået lov til det.
Det vil sige, at den tolkning, som ministeren har givet her, også gør det muligt, at man i nogle tilfælde kan give tilladelse til, at man kan søge fra Danmark.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Peter Skaarup (DF), 2001-03-28:
»Vil ministeren bekræfte, at en lommetyv taget på fersk gerning kan undgå at blive stillet for retten, når vedkommende blot søger om asyl her i landet, og mener ministeren, at dette er i overensstemmelse med regeringens politik på området?«
Skriftlig begrundelse
Forleden blev en rumæner grebet af politiet med en dansk mobiltelefon på sig, tre internationale betalingskort med tre forskellige navne og 12.000 kr. skjult i tøjet, men da han skulle fremstilles i dommervagten, søgte han om asyl og bliver dermed behandlet som asylansøger.
Dansk udlændingepolitik ligner - efter spørgerens opfattelse - mere og mere en farce, når en rumænsk lommetyv på denne måde kan søge om asyl i stedet for at blive anholdt.
Sæbeoperaen om det danske asylcirkus må straks ophøre, og ministeren bedes derfor bekræfte, hvorvidt en lommetyv taget på fersk gerning kan undgå at blive stillet for retten, hvis vedkommende blot søger om asyl her i landet.
Hvis der fortsat skal være forståelse i den danske befolkning for at give asyl til virkeligt forfulgte mennesker, er det vigtigt, at administrationen af disse regler ikke kommer til at virke latterlige, som når en lommetyv bare kan søge asyl og komme med Münchhausen-forklaringer om, at han fandt tre kreditkort og mobiltelefoner på Vesterbrogade, og derfor bedes ministeren ligeledes redegøre for, hvorvidt dette er overensstemmelse med regeringens politik på området.
Karen Jespersen (S), 2001-03-28:
En skønsbestemmelse kan jo i sagens natur aldrig være udtømmende, fordi så kunne man jo simpelt hen nedskrive alle de grunde, der ville være til at bruge den bestemmelse.
Der ligger jo i lovens forarbejder meget klart beskrevet, hvad der er tale om, også i forhold til § 9, stk. 2, nr. 4. Og det vil aldrig kunne bruges i det tilfælde, der er beskrevet i spørgsmålet, sådan som det er formuleret i spørgsmålet, hvor der ville være tale om en ganske almindelig familiesammenføring, hvor man ikke opfylder de almindelige regler, men hvor man ikke ville kunne bruge de her specielle regler, som jo f.eks. drejer sig om, hvis vi tager stk. 2, nr. 4, at der f.eks. er udsendelseshindringer.
Altså det er i nogle meget, meget specielle tilfælde, man kan bruge de her bestemmelser.
Men det er heller ikke tilfældet.
Man kan ikke bruge asylsystemet på den måde.
Altså man kan ikke unddrage sig en straffesag ved at søge asyl.
Asylansøgere er underlagt nøjagtig de samme regler som danske statsborgere, når det drejer sig om at blive tiltalt for kriminalitet og blive retsforfulgt.
Hvorvidt det så er tilfældet i en konkret sag, afhænger selvfølgelig af politiets vurdering af beviset, og hvad ved jeg.
Peter Skaarup (DF), 2001-03-28:
Er det noget, man hyppigt oplever er situationen, og hvad vil regeringen i givet fald gøre ved den problematik?
For det er selvfølgelig ikke rimeligt, at man bruger den mulighed for at søge asyl til at komme ud af en retssag eller komme ud af en dom, som eventuelt ville komme i forbindelse med et kriminelt forhold, man har begået.