Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2006-12-01:
Jeg var rigtig, rigtig, rigtig, rigtig ærgerlig over, at jeg ikke kunne være med til at stemme i foråret, fordi jeg var på orlov, da det blev vedtaget, at også lesbiske har ret til kunstig befrugtning på lige vilkår med alle andre.
Jeg vil tillade mig at bevare armene oppe over hovedet, for det var rigtig, rigtig godt og et meget, meget stort skridt i retning af ligestilling mellem homoseksuelle og heteroseksuelle her i samfundet.
Når jeg siger homoseksuelle og ikke bare lesbiske, er det jo, fordi vi er af den opfattelse i Enhedslisten, at hvert eneste skridt, vi tager i retning af at anerkende forældreskab for homoseksuelle, er godt.
Har man sagt a, må man også sige b, for det handler jo i bund og grund om barnet.
Det er utroligt, at det er mig, der skal sige det i denne sammenhæng.
Det plejer at være De Konservative, der siger det heroppefra og alligevel afviser de forslag, der fremsættes.
For Enhedslisten har det sådan set altid handlet om barnet.
Det handler om, hvorvidt forældrene er i stand til at varetage barnets tarv, og det har altid været Enhedslistens opfattelse, at det kan enlige gøre, det kan heteroseksuelle gøre, og det kan homoseksuelle gøre.
Der kan være mange forskellige familieformer, hvor det er muligt at varetage barnets tarv, og derfor mener vi også, at der må foregå en helt generel ligestilling af f.eks. homoseksuelles og heteroseksuelles muligheder for at være forældre, og derfor går vi også ind for, at homoseksuelle skal kunne adoptere børn.
I hvert fald kan vi selvfølgelig støtte det her forslag.
Det er jo en fuldstændig absurditet, at man vedtager, at et lesbisk par kan få kunstig befrugtning på lige vilkår med alle andre, men at man ikke anerkender, at det så også er dem, der er forældrene.
Vi må netop gå ud fra, at et par, der har taget stilling til at ville have børn med hinanden, og som er gift med hinanden, ikke har behov for 3 måneders betænkningstid, efter de har født deres barn, til at finde ud af, om de stadig væk gerne vil være forældre til det her barn, som de har taget beslutning om at få.
Der er jo ikke nogen hovsagraviditeter, når vi taler om kunstig befrugtning.
Det er faktisk temmelig planlagte graviditeter i modsætning til så mange andre graviditeter i samfundet.
Vi har jo at gøre med et par, der har taget stilling til, at det her vil de rigtig, rigtig gerne, det vil de rigtig gerne sammen, og de er gift med hinanden.
Derfor bør samfundet selvfølgelig også anerkende, at det er dem, der har forældreskabet til det her barn fra dag et.
Så blev der sagt tidligere heroppefra, at det her jo var en række småting.
Der er da større lovgivninger set i verdenssamfundet end den her, men for det barn, der mister sin ene forælder umiddelbart efter fødslen, betyder den her lovgivning temmelig meget, og vi må sige, at lige præcis i så ulykkelig en situation, at man mister en forælder, skal det helst være sådan, at man fuldt og helt er klar over, hvad det er, der skal foregå, og at de forældre, man tror man har, også faktisk er dem, man har.
Så jeg synes, at der er dele i det her, som er rigtig væsentlige.
Hvad angår de 14 dages barselorlov: Hvis det ikke var væsentligt, så kan jeg ikke forstå, hvorfor fædrene har fået den tildelt.
Det må vel være, fordi de partier, der afviser det her, i et eller andet omfang har ment, at det var væsentligt, at fædrene var derhjemme, når deres børn blev født.
Det samme gør sig vel gældende for lesbiske, nemlig at det også er væsentligt, at de er to forældre sammen om det at modtage det lille, nye barn.
Jeg vil sige, at Enhedslisten ikke bare støtter det her forslag, men at det er lige før, jeg vil stille en kasse øl på højkant på, at det her forslag er vedtaget om maks. 3 år, for det tror jeg faktisk vil være virkeligheden, fordi heldigvis er det sådan, at når man sagt a, så må man sige b, og der findes ikke efter lovgivningens vedtagelse i foråret nogen logisk forklaring på, at de her ting ikke er blevet rettet til.