Pia Gjellerup (S), 2004-05-18:
Sådan var det også tænkt.
Hr. Poul Qvist Jørgensen har på grund af sygdom i familien måttet forlade Christiansborg, så derfor er jeg en slags stand-in.
Vi har jo fulgt sagen og været involveret i den i ganske betydelig grad og mener, at der ville have været muligheder for, hvis der havde været en kompromisvilje til stede, at lande lovforslaget i en meget bredere enighed end det, man gør ved at afvise de ændringsforslag, der er lagt op til af mindretallet i Forsvarsudvalget.
Der er imidlertid et af de elementer, vi er enige om, som hr. Ulrik Kragh fremdrog som det store nye, nemlig at ulovlighederne skal ophøre.
Jamen det mener vi de skal overalt i samfundet, så vel på Christiania som uden for.
Resten af samfundet lukker vi ikke eller laver meget voldsomme regler for, men det har vi brug for at gøre i forhold til nogle skridt på Christiania, og det har der været en klar holdning til i Folketinget hele vejen rundt.
Så det er sådan set ikke nyt; det er vi parat til at lægge ryg til.
Ændringsforslagene falder i to grupper.
Den ene handler om registreringen.
Der har regeringen lagt op til en registrering inden for en forholdsvis snæver frist, ikke af, hvem der bor der, og hvor de bor, men af rettigheder.
Vi synes, man skal gå i gang med den proces.
Vi synes, det er vigtigt at vide, hvem der bor hvor, hvordan de bor, hvilke rettigheder de har, i det omfang disse rettigheder måtte være individuelle.
Når jeg siger, »i det omfang disse måtte være individuelle«, peger det jo tilbage til, at vi faktisk ved, at en del af egenarten ved Christiania baserer sig på, at der også i et vist omfang er kollektive rettigheder.
Det bliver imidlertid afsporet, når man inden for en ret snæver frist lægger an til at registrere individuelle rettigheder, lægger sig fast på, at der udelukkende bliver individuelle rettigheder.
Det kommer jo nemlig til at virke sådan, at alle skal have anmeldt enhver form for tænkelig rettighed, for ellers bliver den udslukt ifølge lovforslaget, og så kan retssagerne ellers gå i gang, og det på et tidspunkt, hvor vi faktisk ikke kender det organisatoriske grundlag.
Det synes jeg er ufattelig ærgerligt.
Det afskærer nogle af de muligheder, der vil være både for at finde en organisering, der kunne være samling om, og en afværgelse af helt unødvendigt juristeri.
Derfor er der ændringsforslag, som er yderst beherskede, som handler om, at det er justitsministeren, der fastsætter fristen for afslutningen af registreringen, sådan at den kan gå i gang, men først kan afsluttes, når organiseringen er på plads. Det andet, vi lægger vægt på i ændringsforslagene, er, at der ligeledes med organiseringen ikke træffes en afgørelse, der udelukker en af de muligheder, der er, nemlig en samlet fondsdannelse.
Se, det ville jo være sagligt, hvis man sagde, at fondsdannelsen ikke er særlig vidtgående konkretiseret, men det er der andre der er.
Nej, det er der nemlig ikke andre organiseringer der er.
Også de skal gennemgå en meget omfattende udvikling og behandling igennem det næste halve år.
Det vil være bekosteligt.
Det vil skulle inddrage masser af eksperter.
Det vil en fondskonstruktion også skulle gøre.
Derved gør man noget, der er mere halsstarrigt end nødvendigt, og det er ærgerligt.
Jeg må konstatere, at der har oppositionen faktisk hele vejen været villig til at anerkende, at det godt kan være, at svarene i det næste halve år sagligt set vil vise sig at kunne gives bedre af en anden model end af fondsmodellen, men vi vil have lov til at se begge muligheder sagligt gennemarbejdet af uafhængige eksperter.
Det tør regeringen ikke.
Det kan jeg ikke forstå.
Det synes jeg er en mangel i den tilgang, regeringen har til at lande sagen.
Det er selvfølgelig godt, at vi får den tilbage til udvalget.
Men jeg vil gerne sige, at min forhåbning til udvalgsarbejdet også strækker sig til, at regeringspartierne vil genoverveje mulighederne for at imødekomme det, der er tanken med ændringsforslagene.
Så har vi nemlig ikke taget højde for at afskære nogle beslutninger, så har vi taget højde for at lade os vejlede af saglig indsigt.
Det må være godt at kunne gøre det, og jeg vil sige til regeringspartierne: for en gangs skyld.
Der er en enkelt lidt forstyrrende fejl i betænkningen, fordi den jo blev til i en ret kort behandlingstermin, og det handler om mindretallets melding om den endelige afstemning ved tredjebehandlingen.
Vi foruddiskonterer lidt det, der er den umiddelbare forventning til regeringspartiernes og Dansk Folkepartis stemmeafgivning her i dag.
Der står nemlig, at man vil forkaste lovforslaget, men kan stemme for de stillede ændringsforslag.
Samlet set synes jeg, det er ærgerligt med de ændringsforslag, der er stillet, at vi ikke vil kunne nå hinanden, og jeg synes, det er ærgerligt, at man afviser det bud, som er kommet fra Christiania, om, at man faktisk gerne - og det er første gang, det er sket - vil påtage sig et ansvar også for nogle meget vanskelige ting, der skal ske i fremtiden for udviklingen af Christiania.
Det afviser man.
Det er ikke den måde, man ansvarliggør folk på.
Det er jeg ked af.
Jeg synes, at regeringen, indtil vi kommer til tredjebehandlingen, virkelig skal overveje, om der ikke er nogle muligheder for på en eller anden vis at imødekomme det ønske, der er udbredt fra oppositionen, og som hviler på ønsket om saglig indsigt i en ligeværdig behandling og en igangsættelse af registreringen, men først en afslutning, når vi kender den afgørelse, der måtte ligge om organiseringen på baggrund af et sagligt arbejde.
Det er desværre kun halvvejs, vi er kommet.
Det kunne have været meget bedre, hvis regeringspartierne havde villet.