Tom Behnke (FP), 1998-12-02:
Det er jo i hvert fald nogle positive ord, og det tror jeg vi alle sammen kan være med på.
Men spørgsmålet er så, hvordan man gør det, og der tror
jeg nok, at jeg allerede fra starten af må meddele ministeren, at Fremskridtspartiet ikke er helt enig med regeringen i den måde, den har disponeret på. Et ønske om, at 95 pct. af en ungdomsårgang tager en ungdomsuddannelse, kan vi for så vidt godt være enige i er et godt måltal at gå efter.
Om vi skal helt op på, at det er 50 pct., der så derefter tager en videregående uddannelse, kan måske diskuteres, men lad os ikke hænge os i procenterne.
Hvis det er det måltal, man går efter, må vi jo se, hvordan det udvikler sig, og så kan man vel formentlig også undervejs justere lidt, hvis man opdager, at det nok ikke var så hensigtsmæssigt; men som måltal kan vi godt være med på det.
Så er der hele spørgsmålet om erhvervsuddannelserne, hvor det fremgår af lovforslaget, at der i dag er 80 valgmuligheder.
Det ønsker man så at koge ned til, at der skal være syv fællesindgange, hvor de unge så sådan ligesom kan ligge og svømme rundt i et ingenmandsland til at starte med, indtil de ligesom finder ud af, hvad de vil med sig selv.
Dermed udsættes det tidspunkt hvor de er nødt til at vælge, hvad de vil med deres liv.
Det er nok ikke hensigtsmæssigt.
Det kan godt være, at det giver et mindre frafald, fordi der så ikke er så mange, der får valgt forkert, men det dér med, at man sådan ligesom fremelsker en situation, hvor man beder alle unge om sådan ligesom at komme ind og svømme lidt rundt for at finde ud af, hvad de vil med deres eget liv, er ikke hensigtsmæssigt for de unge, som godt ved, hvad de vil med deres eget liv, tværtimod er det en ond ting at gøre mod dem.
Det, der jo må være sagen, er, at unge mennesker lærer at træffe et valg og derefter tage konsekvensen af det valg, de har truffet.
Den evne, som børn og unge mangler i dag, er jo faktisk en forståelse for konsekvenserne af de handlinger, de foretager.
Med det her system vil man altså være med til at gøre det endnu værre.
Omvendt er det Fremskridtspartiets holdning, at når vi ønsker, at de unge skal træffe nogle valg, vil vi selvfølgelig også give dem forudsætningerne for at træffe disse valg.
Så er der hele spørgsmålet om skolepraktikordningen.
Dér er det Fremskridtspartiets opfattelse, at den bør lukkes omgående.
Det kan godt være, at der er en enkelt lille branche et eller andet sted, hvor man kan være nødt til at have den i en overgangsperiode, men hovedsynspunktet for Fremskridtspartiet er: Luk skolepraktikordningen omgående!
Det er en pseudouddannelse, og det er synd for de unge, at man bilder dem ind, at når de har været i skolepraktik, har de en uddannelse.
Et andet element, der ligger i det, er, at det jo er blevet til en sovepude for erhvervslivet, så erhvervslivet ligesom har kastet ansvaret for praktikpladserne fra sig, idet man siger: Jamen det ordner det offentlige jo!
Vi betaler det ganske vist selv kollektivt, men det offentlige tager sig jo af det, så hvorfor skal vi have alt det besvær med at have en lærling rendende rundt?
Og dermed er det en ond cirkel, man har skruet sig selv ind i.
Så kan jeg se, at det fremgår af forslaget, at praktikpladssøgning skal indarbejdes i elevernes uddannelsesplaner.
Og der står oven i købet også, at der skal laves individuelle uddannelsesplaner i 9. og 10. klasse.
Hvad er det for en klientgørelse af unge mennesker, at man nu skal have sådan nogle individuelle planer for dem, som man har for folk, der har sociale problemer?
Det er bestemt ikke hensigtsmæssigt at bruge den jargon her. Hvorfor vil man med vold og magt indrette uddannelsessystemet efter den laveste fællesnævner og dermed trække alle ned på den laveste fællesnævners plan?
Det er ikke hensigtsmæssigt.
Brug dog nogle begreber, som ikke klientgør én, så man bliver til et socialt tilfælde, fordi man skal vælge en uddannelse, for det er man ikke!
Det, der sker ved det, er jo, at den målbevidste unge, der ved, hvad han eller hun vil med sit liv, bliver gjort til noget unormalt, og at det normale ligesom er, at man svømmer lidt rundt og aldrig tager ansvar for sine egne handlinger eller de valg, man træffer.
Jeg tror, at hele den klientgørelse er den væsentligste årsag til de problemer, vi ser der er i ungdomsuddannelserne med de unges rodløshed og tvivl om, hvad de skal med deres liv.
Det er en fremelsket tvivl, som vi godt kunne have været foruden her i Danmark.
Det, der er sagens kerne, og det, der er behov for, er, at børn og unge mennesker lærer, at de skal have rygrad og tage ansvar for deres eget liv og have forståelse for, at når man træffer et valg, har det nu engang en konsekvens.
Når dét så er på plads, er vi i Fremskridtspartiet naturligvis indstillede på også at have den holdning på uddannelsesområdet, som vi har på hele det sociale område, at hvis der er nogle, der ikke kan følge med, og som har brug for hjælp, skal de selvfølgelig have den nødvendige hjælp.
Men fordi der er nogle mennesker, der har brug for en kørestol, er det jo ikke sådan, at man tilbyder alle i befolkningen en kørestol.
Og det skal man heller ikke gøre på uddannelsesområdet: Fordi der er nogle, der har brug for en særlig hjælp, skal man ikke indrette systemet således, at alle tvinges til at få den særlige hjælp.