Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-10-08:
Jeg føler alligevel, der var et par spørgsmål, jeg godt lige ville kommentere ganske kort.
Jeg er helt klar over, at det er sent, men jeg skylder at svare på de spørgsmål, som man føler ikke blev besvaret helt i første runde af min svarreplik. Hr. Frank Aaen og hr. Holger K. Nielsen havde et par meget centrale spørgsmål om arbejdsmarkedsreformen.
Hr. Frank Aaen spurgte om, hvordan det kan gå til, at folk kommer i arbejde med en kortere dagpengeperiode.
Mit svar er for det første: Erfaringerne.
Husk, at når man skal vurdere arbejdsmarkedsreform III, kan man kun vurdere den godt, som den fortjener, i lyset af arbejdsmarkedsreform I og arbejdsmarkedsreform II.
Den bedste argumentation for arbejdsmarkedsreform III er, at de to forudgående har virket.
Jeg tror ikke, som jeg sagde før, at vi kunne være nået så langt ned med hensyn til ungdomsarbejdsløshed, som vi er nået, og jeg tror ikke, vi kunne have reduceret langtidsledigheden med to tredjedele uden de to reformer.
Jeg tror heller ikke, vi kommer længere ned uden arbejdsmarkedsreform III.
Det kan det på følgende måde: De tre afgørende aktiveringsår er der fortsat.
Man kan sige det sådan, at når man bliver arbejdsløs og man har været uafbrudt ledig i 12 måneder inden for det seneste halvandet år, får
man i modsætning til i dag tilbud meget hurtigere end før, hurtigere tilbud, bedre tilbud, sammenhængende tilbud og tilbud, der tager mere hensyn til den enkelte sammenlignet med ordningen i dag.
Svaret er, at med den nye reform får man sine tilbud hurtigere end før.
Man skal, sat på spidsen, ikke gå to år og vente på det ultimative tilbud, man får det senest ved udgangen af det første års ledighed, og det andet er, at man i øvrigt får sine tilbud ret hurtigt efter, at man er blevet registreret som ledig.
Derfor kommer folk hurtigere i gang igen, derfor kommer folk hurtigere i beskæftigelse igen.
Er der ikke en risiko for, at en hel masse mennesker falder ud?
Også dér tæller erfaringerne, vil jeg sige til hr. Frank Aaen, og det er også sagt til hr. Holger K. Nielsen.
Hvor har vi dog ofte, hver gang vi har diskuteret dagpengeperiodens længde, diskuteret, hvor mange tusinde mennesker der så faldt ud.
Hver gang er vi blevet positivt glædeligt overrasket.
Det er meget, meget få mennesker, der er faldet ud i den tid, vi har beskæftiget os med arbejdsmarkedsreformarbejdet her i Folketinget.
Jeg har forstået på SiD's overvejelser - jeg har ikke tjekket tallene, så jeg siger det med mange forbehold - at SiD selv kalkulerer med, at det er under 100 mennesker, man i givet fald frygter kan falde ud.
Og her må jeg virkelig sige, at jeg har tillid til, at SiD vil sørge for, at de mennesker ikke falder ud, selvfølgelig ved at få fat i dem, få dem aktiveret og få skaffet job til dem.
Det tror jeg fuldt og fast på.
Der er altså mindst 2-3 forskellige sikringer, der er skruet sådan sammen, at mennesker er bedre tjent med det her end med det system, vi kender.
Først den objektive vinkel.
Hvis vi fremskriver personudviklingen fra 1998 og 10 år frem, kan vi se, at antallet af mennesker i aldersgruppen 20-34 år, der går til arbejdsmarkedet, falder med over 200.000 i perioden fra nu og 10 år frem.
Samtidig kan vi se, at antallet af mennesker i 50-årene, dem, vi taler om, stiger med 177.000 i aldersgruppen 55-64 år.
Min pointe er, at der bliver ekstremt meget mere brug for de 50-54-årige, end vi overhovedet har drømt om, og min pointe er, at det har virksomhederne en central interesse i.
Det er det objektive.
Det andet er vores erfaringer fra masser af arbejdsløshedskasser i det praktiske virkelige liv.
Der har været en tendens til, og det kan arbejdsministeren bekræfte, at der med hensyn til de 50-59-årige har været en holdning, der hed: Nå, ja, men de bliver jo i systemet.
Dem behøver vi ikke gøre noget ved.
De kan bare få lov til mere eller mindre at passe sig selv.
Det er det, vi gerne vil ud af, og jeg er helt overbevist om, at langt, langt de fleste 50-54-årige ønsker at komme i aktive job og få arbejde, og det får de nu engang bedst med de nye muligheder, der er skitseret og lagt op til.
Jeg har med min baggrund, siden jeg var ung, aldrig nogen sinde troet på, at der var noget at vinde ved at holde folk i et system med offentlig forsørgelse, fra de blev 50 år, til de blev 67 år, aldrig.
Jeg har altid troet på, at man gav mennesker de bedste chancer, hvis man stillede nogle krav og gav nogle rettigheder, nogle pligter og nogle muligheder, som mennesker kan honorere, og det er præcis det, der er grundideen.
Så til fru Ulla Tørnæs ganske kort om pengene, der skal følge børnene og patienterne.
Jeg har det problem, ud over at jeg idémæssigt ikke er enig i, at pengene skal følge patienterne og børnene, at jeg ikke tror på det.
Lad mig kun referere til et meget erfarent menneske, og det er ikke ment polemisk, men jeg har her helt tilfældigt et lille citat fra formanden for Amtsrådsforeningen, Kresten Philipsen, en klog mand.
Han siger her som sin kommentar til tanken: »Sundhedsudgifterne vil vokse med 3-4 pct. ud over inflationen. Desuden vil man fokusere lidt for meget på det smalle kirurgiske område, hvor folk kan tage deres penge og gå et andet sted hen«.
Og så siger han til sidst, og det ligner altså ikke hr. Kresten Philipsen: »Jeg gider altså ikke kæmpe imod det frie valg længere, man skal bare være villig til at betale, hvad det koster«.
Må jeg sige, at jeg gider godt kæmpe mod den form for frit valg, og vi synes ikke, det er det rigtige at bruge pengene til.
Jeg er overbevist om, at argumenterne vinder.
Jeg er helt sikker på, at patienterne i Danmark er bedst tjent med at vælge selv inden for det offentlige sygehusvæsen, og at patienterne ikke er tjent med ideen om, at pengene følger patienterne, lige så lidt som på andre områder.
Jeg tror, det er for dyrt, og jeg tror ikke, vi når det, vi skal nå. Til sidst til hr. Holger K. Nielsen.
Jeg kan da se en række samarbejdsområder for mig: miljøområdet, energiområdet, der er mange store områder, der virkelig ligger for, fødevareområdet, en række retspolitiske områder, en række sociale områder.
Der er masser at tage fat på, vil jeg sige til hr. Holger K. Nielsen.
Der er arbejde til os alle sammen.
Vi går også ind for fuld beskæftigelse fra regeringens side her i Folketinget.