Keld Albrechtsen (EL), 2001-05-29:
I Enhedslisten vil vi naturligvis under ingen omstændigheder være med til at gribe ind i danske arbejdsmarkedsforhold på baggrund af diktater fra EU.
Det skal vi ikke ind på.
Jeg hørte godt hr. Ole Sohns kunstfærdige forklaring om, at nu var det desværre sådan, at virkeligheden havde udviklet sig, og ganske vist havde der været en enighed om, at det ikke skulle foregå ved lovindgreb, men ved arbejdsmarkedets parter, men sådan var virkeligheden ikke mere, og så måtte vi desværre fremover se i øjnene, at arbejdsmarkedslovgivning i EU bliver med efterfølgende lovindgreb.
Det bliver ikke med Enhedslistens gode vilje.
Men desværre er det jo sådan, dansk EU-politik normalt er.
Man siger til befolkningen, at man har en model - i det her tilfælde den danske model for arbejdsmarkedet -
når der skal være folkeafstemninger.
Bagefter viser det sig så, at det, man sagde, kunne man ikke stå inde for.
Så siger man: Nå, ja, men toget er kørt, unionstoget dundrer af sted, og vi må se virkeligheden i øjnene, og så må vi da ind og have en lille smule indflydelse på det, når vi nu alligevel smadrer ned ad glidebanen.
Det, må jeg sige til hr. Ole Sohn, er vi altså ikke indstillet på fra Enhedslistens side.
Man kan naturligvis ændre en timegrænse i en funktionærlov, som er et dansk anliggende.
Der er en regel med 15 timer.
Hvis der er et flertal i Folketinget, der ønsker at ændre den til 8 timer, er det fint nok, men at lovimplementere noget, som man på forhånd har sagt ikke skulle lovimplementeres, duer ikke, og derfor er det udmærket at få det her opdelt.
Det er ganske udmærket med hensyn til det, som nu er sket i den her sag, men jeg har et spørgsmål til arbejdsministeren, og det er også på baggrund af hr. Bjarne Laustsens udtalelser om, at hvis ikke vi lovimplementerer, er der en frist, og så risikerer den danske stat erstatningsansvar.
Betyder den her sag, at vi fremover igen kan opleve den situation, at vi får en fortolkning fra regeringen, i det her tilfælde i 1997, som så i år 2001
efterfølgende viser sig at være hamrende forkert, og så kommer man med en ny fortolkning, og så får vi at vide, at hvis ikke vi retter os efter EU, så pådrager den danske stat sig et erstatningsansvar?
Hvis det bliver konklusionen på det her forløb, må vi jo konstatere, at når en regering kommer og søger et mandat, så kan man ikke have tiltro til, at det efterfølgende vil kunne lade sig gøre at implementere på arbejdsmarkedet uden lovindgreb, og at det kan lade sig at gøre at undgå repressalier fra EU's side i sådan en sag.
Det vil sige, at den her sag rejser meget alvorlige principielle problemer med hensyn til fremtiden,
medmindre arbejdsministeren vil komme herop og gøre det klart, at det, der skete i den her sag, var en fejl.
Det, der skete i den her sag, var en forkert håndtering fra regeringens side, og
det arbejde, der blev gjort fra regeringens side i 1997 med henblik på at orientere Folketingets Europaudvalg, var ikke et godt og ordentligt stykke arbejde
Det gav ikke et retvisende billede af virkningerne af det direktiv, som man forelagde til forhandlingsoplæg.
Og jeg vil godt bede ministeren bekræfte, at der intet er ændret i den juridiske situation fra 1997 til 2001, intet.
Det eneste, der er ændret, er regeringens fortolkning, og derfor bliver arbejdsministeren efter min opfattelse nødt til at komme herop og erkende, at det arbejde, man lavede i 1997, ikke var godt nok, for hvis arbejdsministeren ikke gør det, hvad er så konsekvensen?
Ja, så er konsekvensen, at vi ikke kan have tiltro til det, næste gang en arbejdsminister kommer og siger: Ja, men der er ingen problemer her.
Det bliver aftaleimplementeret.
Der bliver ikke noget lovindgreb bagefter.
Der bliver ingen frister, og der bliver ikke noget erstatningsansvar osv. osv. Sådan kan man jo ikke arbejde, og hvis Enhedslisten skal indgå i mandater for fremtiden, bliver vi nødt til at have klare linjer omkring sådanne spørgsmål.
Nu nævnte hr. Ole Sohn, at der kunne være yderligere direktiver, hvor vi har fået løfter om ren aftaleimplementering, som det efterfølgende viste sig, at der skulle være lovindgreb på.
Det håber jeg ikke hr. Ole Sohn har ret i, for sådan noget må ikke ske.
I hvert fald duer det jo ikke over for Enhedslisten, hvis man kommer og giver os nogle forsikringer om, at sådan ligger landet, og det så bagefter viser sig, at det ikke holder.
For der er én ting, Enhedslisten under ingen omstændigheder vil fedtes ind i, og det er den måde, som flertallet i den her sag fører EU-politik på, nemlig ved at man bilder befolkningen alt muligt ind, og så viser det sig bagefter, at det ikke holder stik.
Det går altså ikke, i hvert fald ikke med vores deltagelse.
Det turde stå helt klart, og derfor vil jeg sige til arbejdsministeren, at vi har et problem med henblik på fremtiden.
Nu får vi så nok løst noget af spørgsmålet omkring timegrænsen ved hjælp af en opdeling.
Det er godt nok.
Og så må de, som mener, de kan tage ansvaret for at implementere efter EU-diktat, tage stilling til den anden del af lovforslaget. Nu kan jeg forstå, at flere og flere borgerlige partier på trods af deres forargelse lægger an til at luske ned i hjørnet af salen og trykke på den gule knap.
Det må de jo om.
Dansk Folkepartis og CD's melding peger jo på den lidt lunkne linje, som de borgerlige på den del er slået ind på, men jeg afventer arbejdsministerens svar på det fremadrettede, for det synes jeg er utrolig væsentligt, for at vi kan arbejde. Hvis det så er sådan, at man forventer ved et forhandlingsoplæg, at der rent faktisk bliver en lovdel, så skal vi have det at vide, i det øjeblik forhandlingsoplægget ligger der, og ikke bagefter.
Jeg håber, det er en forholdsvis klar melding, jeg her har givet.