runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-11-03:
Jeg vil gerne indlede min ordførertale om B 2 med at fremføre følgende på vegne af folketingsmedlem hr. Frank Dahlgaard:
Jeg støtter dette forslag både for så vidt angår ønsket om en uvildig ekspertudredning af fordele og ulemper for Danmark ved at tilslutte sig euroen og med hensyn til at få belyst, i hvilket omfang den danske grundlov er i overensstemmelse med Amsterdamtraktaten på euroområdet.
I Sverige forelå der allerede i 1996 en ekspertudredning af fordele og ulemper ved ØMU'en set med svenske øjne - den såkaldte Kalmfors-rapport.
Også vi bør have et sådant grundlag, før de danske vælgere ved den bebudede folkeafstemning skal vælge mellem euroen eller kronen.
Man må anstændigvis give vælgerne muligheden for at forstå konsekvenserne af den ene eller den anden beslutning.
I øvrigt er jeg bekendt med, at Rådet for Europæisk Politik har fået tilsagn fra en række danske professorer inden for områderne nationaløkonomi og statsret, om at de nu er parate til at påtage sig opgaven med en uvildig udredning af euroen.
Hvad der mangler, er blot en bevilling på 800.000 kr., så kan projektet sættes i gang, og udredningen kan foreligge i juni 2000.
Jeg vil kraftigt opfordre regeringen eller et flertal i Folketinget til at bevilge disse penge, så vi kan få sat arbejdet med den uvildige ekspertudredning i gang.
Citat slut.
Men vi mener, der er behov for rapporter, som belyser så alsidigt som overhovedet muligt, også fordi skævvridningen i forhold til ja- og nejmaterialet vil blive så markant, som det åbenlyst vil være tilfældet.
Vi mener, at både Rådet for Europæisk Politik og DUPI, men også Folketing og regering bør påtage sig den opgave.
Vi ser ikke, at det ene udelukker det andet, og derfor mener vi også, at det forslag, der ligger her fra Enhedslistens side, bør nyde fremme.
Afslutningsvis skal jeg sige, at vi fra Dansk Folkepartis side beklager, at der stadig væk er risiko for, at flertallet i Folketinget vil iværksætte en lynafstemning på et eller andet tidspunkt.
Vi har flere gange tidligere under debatter forsøgt at få en aftale i stand mellem Folketingets partier, både tilhængere og modstandere af kronen, om, at der bør gå en vis mindstetid fra udskrivelsen af folkeafstemning, til den afholdes.
Vi mener, at det vil skabe større sikkerhed for en fair debat omkring euroen kontra kronen.
Vi har desværre ikke kunnet få den tilkendegivelse fra andre partier.
Den eneste, vi har fået, er fra Venstre, der under en tidligere debat har spillet meget klart ud og nærmest bekræftet, at man vil forbeholde sig retten til at gå sammen med andre partier om at lave en sådan lynafstemning.
Det beklager vi meget, men konklusionen fra vores side er altså, at vi støtter B 2.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-11-03:
Det Radikale Venstre kan ikke støtte det af Enhedslisten fremsatte beslutningsforslag om en uvildig ekspertudredning.
Men vi deler ønsket om en alsidig og fair europadebat, og vi mener faktisk også, vi har en sådan i Danmark.
Vi afsætter midler til oplysningsaktiviteter hvert eneste år.
Der er masser af folk, som kan trække på disse oplysningsaktiviteter, og der er ingen personsanseelse, når man søger disse midler om at deltage i debatten.
Vi har en vent og se-holdning, kan man sige, som kan være kritisabel, men som ikke desto mindre er opstået, fordi ØMU'en er sat i gang uden vores medvirken.
Og derfor har vi muligheden for en enestående situation, nemlig at studere, hvordan det går i ØMU-landene, i eurolandene undervejs.
Vi kan så at sige sidde i første parket og iagttage, hvordan udviklingen går i de lande, som er med i euroen, og vi kan som udenforstående land tage vores bestik af den udvikling, både hvad angår det politiske, det økonomiske og det statsretlige.
Vi tror ikke på, at det er muligt at lave en uvildig ekspertudredning.
Og det er da i virkeligheden heller ikke det, som forslaget går ud på.
Forslaget går ud på at sammensætte et udvalg med politiske, økonomiske og statsretlige eksperter med forskellige holdninger til EU, og det vil sige, at udvalget i virkeligheden skal stemme sig frem til, hvad de vil anbefale, eller komme med en masse mindretalsudtalelser.
Og så er store dele af befolkningen jo faktisk lige vidt. Så står man igen tilbage med beslutningen: Kan man lide europæisk integration - ja eller nej?
Kan man lide en politisk beslutning om et tættere samarbejde også på dette område med de øvrige EU-lande?
Det bliver det, der i sidste instans bliver afgørende.
Der vil komme, og er allerede kommet mange forskellige bidrag til debatten, og den hilser vi med glæde velkommen i Det Radikale Venstre.
Vi deltager også selv i den.
Vi har en formodning om, at der er flertal i vores vælgerkorps - der er i hvert fald hos vores tillidsfolk - om deltagelse i ØMU'en.
Men det er jo til syvende og sidst den enkelte vælgers afgørelse.
Det er stemmesedlen, som den enkelte vælger har i hånden, der kommer til at afgøre det endelige resultat.
Og det afventer vi med sindsro, når den dag engang måtte komme.
Men vi deltager med alle vores kræfter i en fair og alsidig europadebat.
Jann Sjursen (KRF), 1999-11-03:
Kristeligt Folkeparti er helt enig i det, der er hensigten bag Enhedslistens forslag, som vi har til behandling her i dag, nemlig at vi skal have en alsidig og fair europadebat.
Spørgsmålet er så, hvordan vi sikrer det.
Enhedslisten peger med sit forslag i dag på, at det vil være godt at få nedsat en uvildig ekspertudredning i den forbindelse.
Det tror vi så til gengæld ikke så meget på.
Vi mener, at der fra Folketingets side er gjort meget også for at sikre en alsidig og fair europadebat.
Nævnet vedrørende EU-oplysningen er nedsat og fordeler en lang række midler til forskellige organisationer med forskellige synspunkter, som netop er med til at sikre en alsidig debat.
Rådet for Europæisk Politik har også på forskellig måde bidraget til debatten og er også på vej med en udredning om de konsekvenser, det vil få for Danmark, hvis man tilslutter sig ØMU'en.
Vi tror faktisk på, at den alsidige og fair europadebat først og fremmest lykkes, hvis de politiske partier bl.a. kaster sig ind i debatten, selv forsøger at få belyst fordele og ulemper, at vi afprøver hinandens argumenter for og imod, mere end vi overlader det arbejde, som i virkeligheden er folkestyrets arbejde, til såkaldt uvildige eksperter.
Det er faktisk i høj grad vores ansvar, at vi får en debat om fordele og ulemper, mere end ved at låse det spørgsmål inde i et arbejde begået alene af eksperter.
Det siger jeg, uden at jeg skal underkende eksperternes betydning også for den videre debat, og deres betydning i forhold til at fremskaffe også et kvalificeret beslutningsgrundlag.
Men vi fremmer altså ikke nogen folkelig debat ved at få et papir eller en stak papirer, som belyser forskellige økonomiske skolers syn på f.eks. ØMU'en, som er det tema, Enhedslisten har bragt op i debatten her i dag.
Vi kan altså ikke, selv om vi synes, at udgangspunktet er positivt fra Enhedslistens side, støtte det forslag til beslutning, som partiet har fremsat her i dag.
Jacob Buksti (S), 1999-11-03:
Det beslutningsforslag, vi skal tage stilling til i dag, handler om de danske forbehold.
Forslagsstillerne synes åbenbart, at forbeholdene skal markeres med fodnoter.
Jeg ved ikke, hvor de fodnoter skulle optræde henne - foroven eller forneden, eller hvad ved jeg.
Socialdemokratiet er af den opfattelse, at forbeholdene
skal respekteres, det skal der ikke herske nogen tvivl om.
Men Socialdemokratiet har også tillid til, at regeringen følger dette til punkt og prikke.
Så sent som for et par uger siden havde vi en forespørgselsdebat, nr. F 8, her i Tinget om de fire danske forbehold, så vi har allerede brugt adskillige timer på at diskutere den sag.
Jeg vil godt henvise til den vedtagelse, som Socialdemokratiet, Venstre, Det Konservative Folkeparti, CD og Det Radikale Venstre stod bag.
Vedtagelsen forpligter regeringen til, og jeg citerer: »...at sikre en aktiv dansk deltagelse i alle drøftelserne i EU under fuld respekt for de danske forbehold.« Fuld respekt for de danske forbehold.
Klarere kan det ikke siges, og en bedre garanti kan man ikke få.
Der er ikke brug for fodnoter eller andre ligegyldige bureaukratiske manøvrer.
På Socialdemokratiets vegne skal jeg derfor meddele, at vi ikke kan støtte forslaget.
Jens Rohde (V), 1999-11-03:
Når man nu læser bemærkningerne til beslutningsforslag nr. B 3, er det jo ikke særlig vanskeligt at forestille sig forslagsstillernes, og måske også andre EU-modstanderes, reaktion, når jeg nu fortæller, at Venstre ikke kan støtte forslaget fra Enhedslisten.
Man bruger jo nærmest nogle avisudtalelser fra Venstres formand som løftestang for det her forslag.
Det kan jeg så have en vis forståelse for, og jeg vil da også godt slå fast, at i Venstre ønsker vi ikke, at der skal fifles med de danske forbehold.
Ingen skal være i tvivl om, at vi helst ser forbeholdene fjernet helt og hurtigst muligt. Forbeholdene skader Danmarks sag og sætter jo Danmark i nogle fuldstændig absurde situationer.
Men man skal heller ikke være i tvivl om, at afskaffelsen af forbeholdene skal ske gennem fordøren og ikke ad bagdøren.
Efter topmødet i Köln opstod der jo tvivl om, hvorvidt der var overensstemmelse mellem den danske regerings deltagelse i beslutningerne på topmødet og det danske forsvarsforbehold.
Venstre har derfor med interesse gennemgået regeringens juridiske notat af 20. juli.
Og af det notat fremgår det jo klart, at det danske forsvarsforbehold omfatter alle formelle retsakter, men at deltagelsen i politiske drøftelser og vedtagelser og erklæringer i f.eks. Det Europæiske Råd ikke er omfattet af forbeholdet.
På den baggrund kan vi så også konstatere, at det danske forbehold er overholdt på topmødet i Köln.
Straks vanskeligere bliver det, når vi så skal vurdere, hvorvidt de enkelte retsakter har indvirkning på forsvarsområdet; her ligger jo et afgrænsningsproblem.
Men det mener vi i Venstre at vi politisk skal tage hånd om fra sag til sag. I Venstre accepterer og anerkender vi regeringens juridiske vurdering og ser altså på det foreliggende grundlag ikke, at det tjener noget formål, at den danske regering skal markere de danske undtagelser til topmødeerklæringerne.
Og her synes vi selvfølgelig regeringen skulle melde klart ud, hvad alle jo godt ved den mener, nemlig at forbeholdene skal væk alle som ét.
Fortæl dog befolkningen ærligt og redeligt, hvad man vil, og at den nuværende situation er uholdbar.
Så kunne vi også få nogle mere rene politiske linjer.
Venstre vil af med forbeholdene; det skal selvfølgelig ske ad fordøren, så langt er vi enige med forslagsstillerne, men vi kan ikke støtte B 3 om en ny fodnotepolitik, når vi kan konstatere, at de juridiske aspekter er overholdt.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-11-03:
Hr. Rohde forsøger selvfølgelig ikke at bortforklare, at Venstres formand den 17. august er citeret af Ritzaus Bureau for at sige de ting, som fremgår af bemærkningerne.
Men hr. Rohde sagde så, at det, der bragte Venstre på ret kurs igen i forhold til de andre tilhængerpartier, var det juridiske notat, som er udarbejdet af regeringen, af 20. juli. Vil det så sige, at Venstre ikke havde gjort sig den overvejelse at læse notatet mellem den 20. juli og den 17. august, men at man sådan pludselig finder notatet eller bliver gjort opmærksom på, at der ligger noget her, prøv lige at kigge lidt på det?
Er det ikke en søforklaring?
Er sandheden i virkeligheden ikke en helt anden, nemlig at der selvfølgelig, efter at Venstres formand den 17. august går ud med den her klare melding, fornuftige melding, bliver afholdt en eller anden form for sammenkomst mellem de sædvanlige tilhængerpartier, hvor tingene bliver sat på plads, og hvor man finder ud af, at sådan nogle uenigheder blandt de partier kan man selvfølgelig ikke have i offentligheden, for det kunne jo skabe noget flimmer, som man ikke vil have?
Er det ikke sådan noget lignende, der er sket, frem for den søforklaring, hr. Jens Rohde forsøger at give udtryk for her i dag?
Jacob Buksti (S), 1999-11-03:
Jeg har stor, stor, stor forståelse for hr. Keld Albrechtsens statsretlige indsigt, og jeg kan forstå, at hr. Keld Albrechtsen har mere indsigt end selv de største kapaciteter her i landet.
Jeg skal tillade mig at citere en, som jeg i hvert fald mener har en vis anseelse som statsretkyndig, nemlig
Selvfølgelig er ØMU'en væsentlig, men vi er ikke helt ude ved grænsen af den danske stats selvstændighed.«
Det må betyde, at hr. Keld Albrechtsen har en helt anden statsretlig indsigt end disse eksperter.
Dahl: Jeg har naturligvis ingen som helst synske evner, så jeg kan ikke konstatere, hvordan og hvorledes midlerne måtte blive fordelt mellem tilhængere og modstandere i en fremtidig situation.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-11-03:
Det tror jeg også hun gør.
Derfor bliver jeg nødt til at spørge statsministeren igen, om statsministeren er enig med sin socialminister i, at socialdemokraten Per Madsen ude i Ishøj tidligt har gjort opmærksom på de problemer, der er med indvandringen, og at han var ugleset, som hun siger.
Hvor var det, han var ugleset?
Var det hos Dansk Folkeparti?
Var det hos Socialdemokratiet?
Ja, sandsynligvis.
Men statsministeren må da, når han kan forholde sig til nogle citater i artiklen, også kunne forholde sig til andre.
Og jeg har altså her forholdt mig til et citat fra socialministeren.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-11-03:
Nu er det jo altså et spørgsmål til statsministeren, forstår
jeg, der er stillet.
Jeg kan altså ikke forholde mig til, hvad der blev sagt om en bestemt borgmester.
Jeg kan forholde mig til regeringens politik, og jeg kan nikke til de hovedsignaler, der er blevet afgivet af socialministeren.
Hvis der måtte være andre spørgsmål om vores partiers identitet, så er jeg meget villig til at drøfte det, også når det gælder Dansk Folkepartis identitet og menneskesyn, helt sikkert. Når det gælder Socialdemokratiets identitet, så er vi ikke i tvivl om, hvor vi står.
Heller ikke når det gælder vores menneskesyn, og heller ikke når det gælder vores beslutsomhed om at tage fat om de reelle problemer i lokalsamfundet
Det gælder om at få de unge knægte og de unge piger i arbejde, og det vil de gerne, mange af dem, og hvis de ikke selv vil det, så skal vi hjælpe til.
Det gælder om at give en uddannelse, det gælder om at lære sproget, det gælder om at komme i idrætsforeninger og ungdomsklubber på præcis samme måde som de aller-, allerfleste gør det, også folk af udenlandsk herkomst.
Det er det, der er opskriften, det er det, der kan fjerne frygten, og det er det, der kan holde fremmedangst væk fra vores samfund.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-11-03:
Jamen det er altså vanskeligt det her, for hver gang spørgsmålene bliver bare en anelse konkrete, så kører
statsministeren den sædvanlige plade af, og den har vi hørt til hudløshed.
Derfor var det måske på tide, at statsministeren begyndte at svare bare lidt konkret på f.eks. de to spørgsmål af meget konkret karakter, jeg har stillet her i dag under det sidste spørgsmål, som jeg jo ikke kan forpligte statsministeren til at forholde sig til igen.
Der handlede det om det maksimale antal, det danske samfund kan kapere i forhold til den integrationsproces, som statsministeren siger man skal iværksætte over for de udlændinge, der kommer til Danmark.
Er der slet ikke noget maksimalt antal for, hvor mange det danske samfund pr. år simpelt hen kan nå at integrere forsvarligt?
Det andet i forhold til det her er et helt konkret citat, socialministeren kommer med, og som jeg spørger statsministeren om regeringen er enig i.
Og med det sidste, statsministeren har sagt, kan jeg jo ikke tage svaret på anden måde, end at statsministeren i virkeligheden irettesætter sin socialminister og tager afstand fra Per Madsen og dermed erklærer sig uenig i, at Per Madsen meget tidligere har givet udtryk for de konkrete problemer og af den grund er ugleset i Socialdemokratiet.
Det synes jeg da er ærgerligt, for jeg synes egentlig, at statsministeren i starten af denne her svarrunde om de her ting prøvede at være lidt imødekommende over for sin socialminister. Nu kan jeg så se, at det går den anden vej.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-03:
Jeg vil bare spørge statsministeren, om ikke han finder, at hr. Kristian Thulesen Dahls forsøg på at vride og vende socialministerens udtalelser, som bliver udlagt i en avisartikel, efterhånden er ved at være noget krampagtigt, og at man på den baggrund i det hele taget jo simpelt hen bør afvise at gå ind i en debat med Dansk Folkeparti på det niveau?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-11-03:
Til hr. Keld Albrechtsen: Jo.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-11-03:
Jeg vil bare give statsministeren det løfte, for det antydede han her tidligere i spørgetiden, at statsministeren selvfølgelig vil få talrige lejligheder til at diskutere spørgsmålet om menneskesyn osv. på talrige områder med Dansk Folkepartis repræsentanter i Folketingssalen i den kommende samling.
Specielt hvis statsministeren ikke vil svare konkret på de spørgsmål, der rejses, så har vi jo selvfølgelig ikke anden mulighed end vedblivende at prøve at foreholde
statsministeren de her ting, indtil vi får konkrete svar på nogle ganske konkrete spørgsmål. Derfor synes jeg det er ærgerligt, at statsministeren ikke vil forholde sig til de her konkrete ting.
Og det er noget, som Folketinget som institution selvfølgelig også må forholde sig til; at statsministeren prøver at undvige helt konkrete spørgsmål.
Jeg synes, det er brandærgerligt for den ellers gode debat, vi kunne have haft, også om indholdet af de her spørgsmål; en debat, vi meget gerne tager med statsministeren.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-11-03:
Jeg vil sige til hr. Thulesen Dahl: Hvis man ikke kan lide de svar, man får, så behøver det jo ikke nødvendigvis at være svarerens problem.
Og jeg kan da godt forstå, at hr. Thulesen Dahl ikke kan lide, at vi tager fat om de reelle problemer i det danske samfund.
Jeg kan godt forstå, at hr. Thulesen Dahl ikke kan lide, at denne regering har besluttet sig for at løse problemerne på alle de områder, hvor vi ved at vi har problemer, og hvor jeg ligesom indenrigsministeren udmærket godt forstår, at der er folk i det lokale beboelsesområde, som synes, at her skal der gøres en indsats for at få løst de sociale problemer og eventuelle kriminalitetsproblemer.
Og det er præcis det, vi er opsat på at gøre dag for dag, uge for uge, måned for måned.
Det kan jeg da godt forstå at hr. Kristian Thulesen Dahl ikke bryder sig om at få som svar, for det passer jo slet ikke i Dansk Folkepartis kram.
Dansk Folkepartis stemmefiskeri bygger for meget på frygt og for lidt på løsning af de reelle problemer.
Det, regeringen gør, og det, regeringen har prioriteret op, er at få løst de reelle problemer; at få de unge andengenerationsindvandrere, der ikke allerede er i arbejde, i arbejde, få dem i uddannelse, hvis ikke de er i uddannelse, få dem i ungdomsklubber og idrætsforeninger i stedet for at have dem rendende rundt på gaden om natten.
Det, regeringen vil gøre, er at sørge for, at alle de mennesker, der hedder noget andet end Rasmussen og Thulesen Dahl, også får arbejde, hvis de har et eksamensbevis, der kan passe ind i det danske uddannelsesvæsen, og det, vi derudover vil gøre, er at sørge for, at der er ro på gaderne på en fornuftig måde, som der i øvrigt er i langt, langt, langt de fleste områder af Danmark, faktisk i stort set alle områder.
Vi vil bære ved til løsningen af de reelle problemer, som danskerne forventer af os at vi gør.
Det er mit svar, og det synes jeg
er ret konkret.
Indenrigsministeren vil så følge op, som jeg bebudede i min åbningstale, i løbet af ret kort tid med den første fase, der følger integrationsloven op, og i det nye år med næste fase, der følger vores initiativer op.
Det er den vej, vi skal måles på, tror jeg: Vores evne til at tage fat, som vi gjorde om rockerproblemet for nogle år siden, og som vi vil gøre i den her situation.
Og derfor kan jeg endnu en gang ikke være mere enig med hr. Keld Albrechtsen, der havde sin helt, synes jeg, fantastisk præcise karakteristik lige nu af den spørgeaktivitet, vi er i gang med.
Men jeg synes alligevel, jeg lige ville understrege vores svar. Hermed sluttede spørgsmålet.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-11-03:
Jeg tror, at hver sag, der nu er vundet, skal vi være glade for, notere os som et plus.
Tage dem hver for sig, vurdere dem hver for sig.
Det andet, der er vigtigt at understrege, er: Det generelle miljøarbejde for at løfte vores miljøkrav i Europa må vi ikke glemme er det centrale.
Miljøgarantien
er og bliver en nødbremse; den kan aldrig være den plov, der skal skabe nyt land for en højere miljøstandard i Europa.
Når det så er sagt, så har jeg forstået også på fødevareministeren, at Kommissionens håndtering af madsminkesagen ikke lever op til de krav, som vi må forvente.
Det gælder høringen af Den Videnskabelige Komité, det gælder måden, det er blevet grebet an på.
Jeg skal ikke gå ind i procedurerne her.
Men det er jo det, der er baggrunden for, at vi nu rejser sagen ved Domstolen, og det er det, der simpelt hen driver os, for så vidt angår spørgsmålet om miljøgaranti og madsminkedirektiv.
Sideløbende med det går vi så for fuld tryk i gang i hele Europa med i øvrigt at hæve standarderne, finde tilslutning til de grundsynspunkter, som den danske regering har om de sunde fødevarer.
Og så må vi heller ikke glemme, at forskningen på området jo også skrider hastigere frem, så den danske regerings indsats kommer til at gå i tre spor samtidig.
Det første er et massivt arbejde for kampen for sundere fødevarer i Europa ved et generelt løft af standarderne og mindstekravene.
Det andet er en retssag ved Domstolen.
Det tredje er, som fødevareministeren har fået formidlet med brancheorganisationerne: Ikke usunde fødevarer med for meget nitrat og nitrit på danske hylder i danske butikker.
Det synes jeg er den trygge vej, der kan gås på nuværende tidspunkt.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-03:
Enhedslisten er naturligvis enig med regeringen i, at der skal gøres alt, hvad der overhovedet kan gøres for at løfte reglerne. Ingen tvivl om den ting.
På det punkt kan vi samarbejde med regeringen.
Men spørgsmålet om miljøgarantien vil jeg godt vende tilbage til.
For når regeringen har besluttet at anlægge en retssag, så må det jo være, fordi regeringen i virkeligheden er enig i, at det er et meget alvorligt problem, at Kommissionen har underkendt Danmark i madsminkespørgsmålet.
Derfor vil jeg så spørge: Hvis det nu går sådan, at Danmark taber sagen ved EF-Domstolen, hvad jeg desværre er bange for at vi gør, fordi traktaten er, som den nu engang er, vil Socialdemokratiet og regeringen så stå inde for det løfte, som den socialdemokratiske ordfører gav her i Folketingssalen den 4. december 1997?
Det var det tilsagn, Socialdemokratiet gav befolkningen, og jeg vil så godt spørge: Hvis vi taber sagen ved Domstolen, gælder så det tilsagn, som befolkningen dengang fik, og som jo lå til grund for folkeafstemningen den 28. maj 1998 om Amsterdamtraktaten?
Christian H. Hansen (DF), 1999-11-03:
Det var lige til den videnskabelige del og Komiteen, hvor vi fra dansk side jo flere gange har prøvet at få det taget med.
Efter hvad jeg er oplyst om, har vi prøvet det mange gange over 3 år.
Jeg vil gerne have statsministerens kommentarer til, hvad det fortæller om Kommissionen.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-11-03:
Jeg kan forstå, at statsministeren mener, at vi har en særdeles god sag ved Domstolen.
Derfor vil jeg gerne spørge statsministeren: Hvorfor i alverden har regeringen så haft så travlt med at omskrive de danske regler, jf. Kommissionens afgørelse, hvis man er så sikker på, at Domstolen efterfølgende vil omgøre Kommissionens afgørelse?
Det synes jeg er fuldstændig mærkværdigt.
Knap var blækket jo tørt på Kommissionens afgørelse, før man i Fødevareministeriet begyndte at omskrive bekendtgørelsen.
Hvorfor det hastværk, hvis man selv tror på, man har en god sag?