Jeppe Kofod (S), 2003-04-09:
Først til fru Anne Grete Holmsgaard, som jeg takker for spørgsmålet.
Jeg vil sige igen, at hvis man går ned i at se på, hvad der kan lade sig gøre, så er der meget, der kan lade sig gøre, uden at man bliver anerkendt som observatør i WHO.
Indholdsmæssigt kan man sagtens have det sundhedsmæssige samarbejde.
Det nævnte jeg også tidligere, og der var nogle gode eksempler i den redegørelse, som udenrigsministeren havde til Folketinget om sagen.
Så det synes jeg var helt klart.
Det, der er problemet, er, at man rent faktisk kommer til at signalere, at man er på vej til at anerkende Taiwan som selvstændig stat ved at give dem observatørstatus, og det kan jo være farligt i forhold til den pragmatiske løsning, der gerne skulle findes mellem Taiwan og Kina.
Som sagt ønsker vi ikke om noget en konfrontation, der kan afspore den dialog, der er i gang i øjeblikket.
Det virker, som om der i denne debat er nogle, der kæmper for Taiwan, og nogle, der ikke kæmper for Taiwan.
Realiteterne er, at vi alle sammen ønsker, at der her skal gå godt.
Der er en dialog i gang, og der synes jeg egentlig, at hvis man virkelig vil støtte den demokratiske udvikling, så bør man også støtte de initiativer, som er taget også fra dansk side, for at fremme dialogen. Til hr. Søren Krarup.
Jeg vil gerne sige, at det ikke er sådan, at etkinapolitikken blev opfundet i 1971, og da vi så senere blev medlem af EU, blev vi lagt ind under osv. Nej, den har eksisteret længe, helt tilbage fra 1950'erne, og besluttet her i Folketinget.
Det er en gammel sag, derfor kan man ikke begynde at blande det her ind i det, det er simpelt hen faktisk faktuelt forkert.
Det er også det, jeg refererede til i mit svar tidligere.
Først og fremmest må man i den her forespørgsel hæfte sig ved det lidt atypiske spørgsmål, som Dansk Folkeparti har valgt at tage op med udenrigsministeren.
Danmark har ingen diplomatiske forbindelser med Taiwan, for det kræver selvsagt en anerkendelse af Taiwan som selvstændig stat.
Det er jo det, der ligger i forespørgslen.
At vi så får en helt anden debat her er sådan set udmærket.
Der kan altså ikke på nogen måde blive tale om en såkaldt normalisering af Danmarks diplomatiske forbindelser til en stat, der ikke er anerkendt som stat.
Derfor er forespørgslens udgangspunkt en anelse mærkværdigt. Jeg vil gerne indlede med at sige, at jeg synes, at udenrigsministeren i besvarelsen af forespørgslen kom med nogle meget, meget udmærkede initiativer i forhold til at støtte Taiwans udvikling, også til hvad Danmark kan gøre i den forbindelse igennem EU-samarbejdet og igennem FN-samarbejdet.
Det synes jeg i realiteten man skulle bakke op omkring.
Man må også prøve at sætte tingene lidt på plads.
Dansk politik angående Taiwan er jo defineret i EU's fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
I en erklæring, der er udstukket fra 1988, ligger en række retningslinjer i forhold til Taiwan.
Jeg er enig i, at man godt kan begynde at se på de retningslinjer, og det nævnte udenrigsministeren også i redegørelsen.
Det er vi meget tilfredse med.
Men det er altså nogle retningslinjer, som den forrige borgerlige regering med daværende udenrigsminister Uffe Ellemann-Jensen var med til at vedtage i EU.
Dem er der uden tvivl behov for at få kigget på, og derfor er det et godt initiativ, der er blevet taget.
Men når vi siger etkinapolitikken, hvad er det så, vi egentlig taler om?
Jo, etkinapolitikken indebærer bl.a., at en anerkendelse af Taiwan som selvstændig stat, som Dansk
Folkeparti
ønsker,
jo i realiteten er det samme som ikke at anerkende Kina som en selvstændig stat.
Begge stater kan jo ikke anerkendes samtidig.
Der er det rette spørgsmål jo, om det er det,
man skal gøre - for det første når Taiwan ikke har henvendt sig til Danmark for at blive anerkendt som selvstændig stat.
For det andet: Hvordan opnår man det bedst mulige resultat for Taiwan? Er det ligesom at sige, at nu anerkender vi jer som selvstændig stat, selv om I ikke ønsker det?
Det tror jeg er en forkert måde at se tingene på.
Det er klart, at det er en balancediskussion, hvornår man opnår det bedste resultat, en balance mellem Kina og Taiwan.
Jeg synes, det ville være drønærgerligt, hvis Danmark medvirkede til at ødelægge chancerne for at få en god, demokratisk og fredelig løsning på den dialog og den udvikling, der er.
Det ville da i hvert fald være skadeligt.
Men når det er sagt, vil jeg gerne sige, at vi alle er meget fascinerede af den udvikling, der har været på Taiwan, og vi støtter kulturelle, økonomiske og handelsmæssige forbindelser.
De skal styrkes.
Vi støtter den udvikling, der er i gang derovre, også selv om vi ikke har været der, men jeg kan forstå, at flere af Dansk Folkepartis medlemmer har været der for nylig.
Det er jo godt og glædeligt.
Afslutningsvis skal jeg blot sige, at vi ikke kan støtte det forslag til vedtagelse, som er fremsat.
Men jeg vil gerne sige til Dansk Folkeparti, at hvis det var sådan, at man lidt tidligere havde nævnt, at vi havde rådighed over 22 mandater ekstra i Folketinget, ville det jo have været meget rart at vide, for det er jo i realiteten det, som hr. Peter Skaarup har givet os.
Dansk Folkeparti siger: Hvis Socialdemokraterne vil stemme for noget, så stemmer vi også for, og hvis Socialdemokraterne stemmer imod, så stemmer vi også imod.
Det er en helt ny praksis fra Dansk Folkeparti, og jeg vil egentlig gerne vide det på forhånd næste gang, for det kan jo føre mange interessante resultater med sig.
Men tak for den tilkendegivelse, det synes jeg er meget interessant.
Så håber jeg i øvrigt, at vi kan få en debat her, hvor vi ikke begynder at sige, at der er nogle, der ikke støtter Taiwans udvikling, og andre gør.
Det er simpelt hen en forkert og fordrejet debat.
Vi ønsker alle sammen at støtte
et demokratisk Taiwan, men spørgsmålet er, hvilke midler vi kan tage i anvendelse i den sammenhæng, og der synes jeg egentlig, at udenrigsministerens redegørelse var ganske fornuftig.
Jeg tror, vi er mange, der har meget, meget stor sympati for den demokratiske udvikling, der er i Taiwan, og også ønsker at styrke de kulturelle og økonomiske bånd med Taiwan.
Men jeg undrede mig lidt over en af de udtalelser, hr. Peter Skaarup kom med her, nemlig at man vil have, at Danmark skal anerkende Taiwan som en selvstændig stat.
Jeg er nødt til at spørge hr. Peter Skaarup, om det er et ønske, som Taiwan har fremsat over for den danske regering, over for Danmark, at vi skal tage et sådant skridt og anerkende Taiwan som en selvstændig stat.
Er det et ønske, hr. Peter Skaarup har kendskab til?
Det vil jo være meget vigtigt at vide, om der ligger noget sådant på bordet, eller om det bare er en kommentar fra hr. Peter Skaarup, for ellers bliver det netop symbolpolitik og ikke reelle diskussioner, vi får her i Folketingssalen, og det synes jeg ville være drønærgerligt.