runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Thomas Adelskov (S), 2006-11-28:
Som en af forslagsstillerne vil jeg faktisk gerne starte med at takke ministeren for, at ministeren tilkendegiver, at han er enig i de synspunkter om godtgørelse, som ligger her i forslaget.
Det var i hvert fald så en fjerdedel, kan man sige, vi fik hentet hjem.
Så kunne jeg egentlig godt tænke mig, at vi prøvede at tale os lidt nærmere hinanden på en række af de andre områder, for jeg tror, ministeren har misforstået forslaget, hvis ministeren forstår det sådan, at man ikke kan afskedige en medarbejder.
Der er sådan set stadig muligheder for at afskedige medarbejdere, som man ikke har brug for.
Det kan jo være, at man indfører en ny teknologi, eller at der sker en anden form for rationalisering.
De muligheder eksisterer stadig væk.
Det, vi bare er optaget af, er, at der ikke hvert andet år sker en afskedigelse af samtlige medarbejdere med de konsekvenser, det har i forhold til familie og i forhold til den enkelte lønmodtager på arbejdspladsen.
Og vi er optaget af, at de regler, der ellers gælder ved virksomhedsoverdragelse, også kommer til at gælde i de her tilfælde.
Det her vil jo gøre det meget stift og vil forhindre, at virksomheder kan vinde licitationer og dermed få en ordentlig udnyttelse af deres produktionskapacitet.
Jeg tror faktisk ikke, at vi skal løse problemerne via en rigid ansættelsesretlig løsning.
Medarbejdere er jo under alle omstændigheder sikret opsigelsesvarsler i henhold til den overenskomst, de arbejder under.
Torsten Schack Pedersen (V), 2006-11-28:
Jeg er så glad for, at hr. Ole Sohn indrømmer, at vi har et praktisk problem, og jeg vil da gerne anerkende, at hr. Ole Sohn nu er tilhænger af, at vi får løst det problem, for det må jo ikke være sådan, som hr. Ole Sohn beskriver, at man har muligheden for at rette op, hvis der ikke er overenskomst.
Men det er jeg da positiv over for.
Men jeg kan så ikke forstå, hvorfor der skal være en stor ideologisk indvending imod, at en bagatel, en lillebitte fejl skal straffes med en begrænset bøde i forhold til en stor fejl.
Thomas Adelskov (S), 2006-11-28:
Nu kan jeg forstå, at beskæftigelsesministeren synes, at det er en mindre forseelse, at man har glemt at aflevere et ansættelsesbevis, og at der kan gå op til flere år, uden at det sådan set er et særlig stort problem.
Jeg skal bare lige bede beskæftigelsesministeren om at bekræfte, at vi i andre sammenhænge lægger meget stor vægt på ansættelsesbeviserne.
Vi jagter i fællesskab sort arbejde.
Vi prøver at sikre, at der ikke er illegal og ulovlig arbejdskraft i Danmark, og her spiller ansættelsesbeviser en stor rolle.
Vi pålægger nogle arbejdsgivere at føre logbøger over, hvornår der er ansat, hvem de er, og hvor meget de arbejder, for simpelt hen at kunne afsløre, om der skulle være sådan nogle urimeligheder.
Nu siger beskæftigelsesministeren, at han i øvrigt ikke mener, det er noget særlig stort problem, at der kan gå op til to år, inden man får et ansættelsesbevis.
Jeg synes, det er en mærkværdig melding.
Det, at vi har en mere differentieret udmåling af godtgørelserne, hvor der jo lægges vægt på sagens konkrete omstændigheder, og hvor der skelnes mellem grove, mindre grove og banale overtrædelser, kunne jo også siges at være med til at skærpe lovens præventive effekt.
Vi er sådan set nogle, der mener, at arbejdsgiverne rent faktisk fra dag et lige burde sætte sig ned og udfylde det nødvendige stykke papir.
Det ville også hjælpe os til at kunne afdække meget af det sorte arbejde og meget af den illegale arbejdskraft, som vi ellers i alle mulige andre sammenhænge kæmper for at få begrænset.
Men jeg skal bare lige en gang til have beskæftigelsesministerens præcisering: Det er altså en mindre forseelse, at der kan gå flere år, en ubetydelig forseelse, som ikke bør koste mere end 1.000 kr.
Kan beskæftigelsesministeren så ikke lige bekræfte over for mig, at når det f.eks. drejer sig om et pizzeria, som ikke fører logbøger over, hvem der er ansat og hvor mange timer de har været der, så falder der meget alvorlige sanktioner over for det pizzeria.
Altså, hvor er sammenhængen, når nu beskæftigelsesministeren ønsker proportioner?
Jeg beder hr. Thomas Adelskov lægge mærke til, at i den sag, jeg refererede, havde det ingen reel indflydelse på den sag, der var rejst, og det er sådan set det, der er det afgørende.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslagene overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-28:
Jeg vil godt bede ministeren om at prøve at få det her lidt ned på jorden og forholde sig til, hvordan de her evindelige udbud og udliciteringer osv. rent faktisk påvirker forholdene på det danske arbejdsmarked, altså, når man inden for nogle brancher, som f.eks. rengøringsbranchen, typisk vil være i situationer, hvor de opgaver, man har, kommer i udbud og udlicitering hvert andet, tredje, fjerde, femte år, og det så betyder for medarbejderne, at de hvert andet, tredje, fjerde, femte år bliver fyret og egentlig kun kan blive genansat, hvis deres firma kan konkurrere på prisen med et andet firma.
Jeg vil bede ministeren om at svare på to ting: Er den situation fremmende for det psykiske arbejdsmiljø blandt de mennesker, der står med en fyreseddel i hånden med jævne mellemrum?
Det var det ene spørgsmål.
Det andet spørgsmål: Er det fremmende for at sikre nogle ordentlige løn- og arbejdsforhold for rengøringspersonale, når de ved, at deres firma hvert andet, tredje, fjerde, femte år skal konkurrere på prisen med et andet firma?
Er det ikke en ...
Det løser det jo på den måde, at det sikrer, at de medarbejdere, der i dag arbejder i et firma, automatisk – hvis de vel at mærke vil – ansættes på samme vilkår af et andet firma, som overtager opgaven.
Jeg bliver nødt til at spørge ministeren igen: Mener ministeren ikke, at det kan være et psykisk problem, hvis man hvert andet, tredje eller fjerde år bliver tvunget til at få en fyreseddel i hånden og ikke aner, om man har arbejde nogle måneder senere?
For det første gælder loven i dag på en række af de her områder, og det er et spørgsmål om: Hvad er en virksomhed?
Er der en virksomhed i virksomheden? Er det en selvstændig økonomisk enhed osv.?
Så jeg tror, at vi må afklare de her ting i udvalgsbehandlingen, for det er virkelig svær jura, vi taler om her.
Jeg tror ikke, at det løser spørgsmålet om stress eller dårligt psykisk arbejdsmiljø, at man tvinger folk til at følge med over i en anden virksomhed eller komme over i en virksomhed, hvor de ikke er ønsket, fordi der måske ikke er arbejde til dem.
Så jeg tror, at de ting skal løses på en anden måde i virkelighedens verden.
Ole Sohn (SF), 2006-11-28:
Det er lige nøjagtig det, der er det centrale, nemlig: Er det rimeligt, at vi udvikler et system i Danmark, i Europa – men nu er det jo landet her, vi snakker om – hvor man hvert andet, tredje eller fjerde år laver det, man kan kalde sikkerhedsfyringer; hvor virksomhederne altså fyrer kollektivt, fordi de ikke ved, om de har en opgave?
Så spørgsmålet er meget relevant: Hvorfor er det lige, at det er lønmodtagerne og lønmodtagernes familier, som skal betale for et liciteringssystem, når man kunne løse det relativt enkelt ved at sige, at mus og mænd følger med?
Så konkurrerer man på kvalitet og ikke på lønmodtagers bekostning.
Derfor løser det jo ikke noget problem, hvis den tvangsmæssigt skal overtage medarbejdere fra et andet firma.
Men jeg kan næsten ikke forestille mig, at lønmodtagere eller faglige organisationer skulle bruge energi på at rejse sager, fordi et husnummer er forkert i et ansættelsesbevis, eller fordi nogen har giftet sig til Nielsen frem for Jensen.
Derfor er det en fuldstændig skæv debat, som Venstre har forsøgt at rejse ud fra et ideologisk ønske om at få nedsat nogle godtgørelsestakster i sager, hvor ansættelsesbeviserne er mangelfulde.
Ansættelsesbeviserne er vigtige for lønmodtagerne, og vi kan se, at der er et stigende antal problemer med mangelfulde eller manglende ansættelsesbeviser, og derfor er det et helt, helt forkert signal at sende at nedsætte godtgørelserne.
Det er i øvrigt ikke ensbetydende med, og det vil jeg gerne vedstå til enhver tid, at vi har nogen interesse i at udvikle et system, hvor det, som her er blevet kaldt bagateller, skulle betyde, at man skulle til at gå og dele bøder ud til hinanden.
Det, jeg meget advarer imod, er den form for ideologisering, hvor man skaber ideologiske konfrontationer, sådan som Venstres ordfører har ønsket, og som ministerens forslag er et udtryk for.
Det er det, vi skal have afvist, og det går jeg ud fra vi kan hen over udvalgsbehandlingen.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-28:
Vil det sige, at ifølge Socialdemokratiets forslag drejer det hele sig om, om jeg så må sige, at flytte aben over på den til enhver tid eksisterende erhvervende virksomheds skulder, om, at det altid vil være den erhvervende virksomhed, der betaler for overtallige medarbejdere, det må aldrig være den overdragende virksomhed?
Elisabeth Geday (RV), 2006-11-28:
Men jeg forstår stadig væk ikke hr. Ole Sohn.
Jeg kan forstå, at hr. Ole Sohn har opgjort tallet til 100.000, men jeg tror måske snarere, det er 50.000, der bliver sikkerhedsopsagt hvert eneste år.
Hvorfor skal vi beskytte dem mere, end vi skal beskytte de 400.000 andre, der bliver opsagt?
Hvorfor skal vi have mere ondt af nogen end af andre?
Gør SF sig i virkeligheden ikke til talsmand for, at vi generelt skal have nogle meget stramme opsigelsesregler med alt, hvad det måtte have af negativ effekt på vores arbejdsmarked i øvrigt, sådan som vi har set på de øvrige vesteuropæiske arbejdsmarkeder?
Altså, nu må hr. Thomas Adelskov have mig undskyldt.
Det forekommer mig, at man er i færd med at give lønmodtagerne en beskyttelse, som ikke er nogen beskyttelse overhovedet.
Altså det, der lægges op til, er, at man nu må gøre usikkerheden det længere.
Nu skal man ikke alene leve i den usikkerhed om, hvorvidt man nu er i en virksomhed, der vinder udbuddet eller ej; nu skal man også vente, nu kan man muligvis blive overdraget til en ny arbejdsgiver, som derefter kan risikere at skulle opsige en, fordi der er arbejdsmangel i den pågældende virksomhed.
Så udskyder man så at sige usikkerheden fra i dag dog trods alt kun at vare i 3 måneder, hvor man er sikkerhedsopsagt, til så at vare i måske 3 og måske helt op til 6 måneder, altså dels den her periode, hvor man går og venter på, om ens arbejdsgiver vinder eller taber licitationen, dels den her periode, hvor man kan risikere at blive opsagt af den nye arbejdsgiver.
Det kan da ikke være en fordel for nogen, heller ikke for lønmodtagerne.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-28:
Der kommer mange nye og spændende ting frem i den her debat.
Hvis vi nu forestiller os, at ISS har en rengøringsopgave på en skole, så er spørgsmålet ved et genudbud af denne rengøringsopgave, om virksomhedsoverdragelsesloven er gældende.
Siger hr. Jakob Axel Nielsen, at virksomhedsoverdragelsesloven er gældende for en sådan genudlicitering af en rengøringsopgave på en skole, hvor ISS har stået for den indtil videre – ja eller nej?
Jeg synes, det giver et godt udgangspunkt for det kommende udvalgsarbejde, for det er i modstrid med den praksis, jeg i hvert fald kender til, med genudlicitering af rengøringsopgaver på f.eks. skoler, som f.eks. den opgave, der var omtalt i Politiken her forleden dag.
Så jeg er glad for svaret.
Hvis det nu ikke er tilfældet, er hr. Jakob Axel Nielsen så indstillet på, at vi skal have virksomhedsoverdragelsesloven til at gælde i den slags sager?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-28:
Lad mig motivere mit meget korte svar på forrige spørgsmål og sige, at hvis der er tale om en samlet funktion, som kan defineres som en virksomhed, der ryger over i anden situation, i tredje situation, i fjerde situation osv., og medarbejderne er til stede på det tidspunkt, hvor den ryger over til den nye virksomhed, så er der tale om en VO med de konsekvenser, det indebærer.
Når der er masser situationer, hvor virksomhedsoverdragelsesloven ikke har fundet sted, er det netop, fordi folk er afskediget og fratrådt inden den dato, hvor virksomhedsoverdragelsen har fundet sted.
Sådan har praksis været i går, og sådan vil den forhåbentlig også være i morgen.
Ole Sohn (SF), 2006-11-28:
Nu bliver jeg sjældent skuffet i politik, men et eller andet sted er der noget, som jeg forestiller mig at fru Elisabeth Geday ikke helt har gennemtænkt.
Jeg har haft opfattelsen af, at Det Radikale Venstre var et socialliberalt parti, men den her ordførertale var en liberalistisk ordførertale, og det undrer mig meget.
Det har alene til formål at hindre kollektive sikkerhedsafskedigelser med de psykiske belastninger til følge, de har.
Det kan jeg simpelt hen ikke forstå hvorfor et socialliberalt parti skulle være imod.
Elisabeth Geday (RV), 2006-11-28:
Jeg er simpelt hen nødt til at svare med et modspørgsmål: Vi har to rengøringsassistenter.
Den ene arbejder, lad os sige hos IBM på en privat kontrakt, som ISS har med IBM.
Den anden arbejder på en offentlig kontrakt, som ISS har med f.eks. Høje Taastrup Kommune.
Det forstår jeg simpelt hen ikke.
Jeg har et lige så blødende hjerte for de mennesker, som hr. Ole Sohn har, men jeg kan simpelt hen ikke forstå, hvorfor den ene gruppe skal nyde en bedre beskyttelse, end den anden gruppe skal.
Ole Sohn (SF), 2006-11-28:
Nu tilkommer det jo ikke mig at svare på spørgsmål her.
Jeg skal nok redegøre meget grundigt for det, for det er sådan set en meget central misforståelse, som fru Elisabeth Geday gør sig skyldig i.
Det eneste, jeg forsøger at få frem, og som det endnu ikke er lykkedes mig at få frem over for de borgerlige partier, men jeg troede, jeg kunne over for et socialliberalt parti, er at få forståelse for, at det, at man laver kollektive afskedigelser, bringer personer – det er altså titusindvis af personer – ud i psykisk belastende situationer for sig selv, deres familier og børn.
Ja, det giver mening, at det frie marked gør, at man skal have lov at presse lønningerne, så de bliver dårligere og dårligere.
Jeg troede sådan set, at det primære var, at man opstillede nogle regler og betingelser for en udlicitering og der så var fair konkurrence, ikke at man lavede kollektive afskedigelser.
Elisabeth Geday (RV), 2006-11-28:
Jeg vil starte med at sige til hr. Ole Sohn, at det her med lønnen, der bliver presset, tror jeg godt hr. Ole Sohn ved er direkte forkert, for det beror jo på, om der ligger en overenskomst.
Så det må jo bero på, hvilken overenskomst den pågældende virksomhed har med den faglige organisation, som virksomheden har aftalt løn med.
Så det er decideret noget vrøvl.
Der var to elementer i hr. Ole Sohns spørgsmål, og jeg tror, jeg er nødt til at svare, når vi mødes bagefter, for jeg har glemt den første del af hr. Ole Sohns spørgsmål.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-28:
Vores forslag handler først og fremmest om at sikre, at lov om virksomhedsoverdragelse kommer til at omfatte al udlicitering og hjemtagelse også efter første gang, således at afskedigelser ikke kan finde sted som følge af virksomhedsoverdragelse, samt om at øge godtgørelsen ved overtrædelse af lovgivningen.
Den implementering af EU-direktivet om virksomhedsoverdragelse, som har fundet sted i Danmark, har jo vist sig at have afgørende og store huller.
Det betyder inden for f.eks. rengøringsområdet, at de ansatte kan påregne at blive fyret, hver gang f.eks. en kommunes rengøringsarbejde skal udbydes på ny, hvilket typisk sker hvert andet år.
Mønsteret er, at kommunale opgaver i første omgang udliciteres med et krav om, at det firma, der får opgaven, også overtager medarbejderne.
Det samme gælder i øvrigt ved outsourcing eller udbud af opgaver fra private virksomheder som f.eks. rengøringsopgaver.
Når det er afsløret, at den eksisterende lov ikke yder de ansatte beskyttelse, er det selvfølgelig oplagt at lukke det hul.
Det har nogle meget umiddelbare konsekvenser for de ansatte, der er omfattet af udbud og udliciteringer.
Jeg kan citere fra Politiken forleden dag, hvor en af de ansatte rengøringsassistenter, som har været udsat for en sådan såkaldt sikkerhedsfyring, siger: Blodtrykket har godt nok været oppe og ringe.
Min søn har også slået i bordet og sagt, at det kan du dø af, mor.
Det gælder en rengøringsassistent, som for nogle år siden var ramt af en blodprop.
Nu ved hun ikke, om det nye firma vil ansætte hende, eller om hun kan blive tvunget til at gå på efterløn næste år, selv om hun helst vil arbejde mange år endnu.
Det er bare et af mange eksempler på, hvad konsekvenserne er for dem, der bliver udsat for disse sikkerhedsfyringer.
At lukke det hul her bliver så meget desto mere vigtigt, når vi ved, at strukturreformens vise fædre åbent har forklaret, at de større enheder skal skabe mere udlicitering, fordi det så bliver mere rentabelt for private aktører at byde ind, og når kommuneaftalen slår fast, at regeringen og Kommunernes Landsforening er enige om, at en større del af de kommunale opgaver skal udsættes for konkurrence.
Det er i bund og grund det, der er hele tankegangen i udliciteringspolitikken: Større dele skal udsættes for konkurrence.
Vi ved af erfaring, at det som oftest betyder, at de ansatte får forringet deres forhold rundtomkring i rengøringsbranchen, i busbranchen og andre steder, hvor man allerede nu har vidtgående erfaringer med udliciteringer.
Det beslutningsforslag, SF, Socialdemokraterne og Enhedslisten her har stillet,
har til formål at forbedre beskyttelsen af de ansatte, når de bliver udsat for udliciteringer og udbud af deres arbejdsopgaver.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-28:
Jeg troede egentlig, at hr. Ole Sohn var en ambitiøs mand på vegne af lønmodtagerne.
Det kan jeg forstå ikke er tilfældet.
For nu, efter at forslagets indhold i virkeligheden er blevet åbenbaret for hr. Ole Sohn, viser det sig, at det eneste, det drejer sig om, er, at man ikke må afskediges, mens man er hos overdrageren, men man skal først afskediges de her 3-4-5 uger senere, når man er kommet over til erhververen.
Er ambitionsniveauet virkelig ikke højere, eller skyldes det, at man har opdaget, hvad det her forslag indeholder?
Ole Sohn (SF), 2006-11-28:
Nej, det er, fordi forslaget ikke er anderledes.
Det er altså konstateret – berettiget, synes jeg –
for en række lønmodtagerorganisationer, som repræsenterer rengøringsassistenter, buschauffører, renovationsarbejdere og lignende, som ofte får deres job i udbud, at det giver nogle psykiske belastninger for deres kollegaer at blive sikkerhedsopsagt den ene gang efter den anden, og det ønsker vi at minimere.
Forslaget har intet at gøre med arbejdsgivernes ledelsesret.
Det troede jeg sådan set stod ret klart fra starten.
Men det er da glædeligt, at hr. Jakob Axel Nielsen har konstateret, at det ikke er et spørgsmål om at revolutionere arbejdsmarkedet, men om at skabe et bedre psykisk arbejdsmiljø.
Elisabeth Geday (RV), 2006-11-28:
Sædvanligvis kan jeg følge hr. Ole Sohns tankegang, men vi må altså befinde os på hver vores planet i øjeblikket, fordi for det første vil jeg gerne have at vide: Handler det her i virkeligheden om, at SF og hr. Ole Sohn er imod udliciteringer i det hele taget?
Handler det her forslag om det?
Er det i virkeligheden et forsøg på at forhindre offentlige udliciteringer?
For det andet kan jeg sagtens på det personlige plan forstå, at det er meget, meget vanskeligt for mennesker, der bliver opsagt, men det sker altså for op imod 400.000 danskere hvert eneste år.
Og det er sådan, tror jeg, at i gennemsnit befinder den typiske dansker sig vel ikke på den samme arbejdsplads mere end 2 år ad gangen.
Det er ikke sådan, at når man bliver ansat på en arbejdsplads, kan man forvente at være der, fra man er 18 år, til man er 65 år.
Jeg kan ikke rigtig forstå hr. Ole Sohn.
Jeg forstår udmærket godt, at man gerne vil forhindre mennesker i at have dårlige oplevelser med deres arbejdsplads, men tror hr. Ole Sohn virkelig, at vi kan beskytte os ud af det ved simpelt hen at forbyde arbejdsgiverne at opsige folk?
Ole Sohn (SF), 2006-11-28:
Jeg er glad for, at fru Elisabeth Geday forhåbentlig har konstateret, at det her spørgsmål ikke drejer sig om for eller imod udliciteringer.
Og hvordan min personlige holdning eller SF's holdning er – ja eller nej til det – er da rystende ligegyldigt i forhold til en konstatering af, at vi har opgaver i det her samfund, som bliver udliciteret.
Vi ønsker under de forhold at skabe tryggere betingelser for de medarbejdere, som løbende bliver udsat for sikkerhedsopsigelser.
Vi har ingen forestilling om og slet ikke noget ønske om, at der ikke skal afskediges medarbejdere rundtomkring i det danske samfund.
Tværtimod er en af fordelene ved det danske samfund, at det er mobilt.
Det er den såkaldte flexicuritymodel, som faktisk har mange gode fordele.
Men det berettiger ikke til, at vi lukker øjnene for, at der er titusindvis af danskere, som fuldstændig uden grund bliver ramt af sikkerhedsfyringer, blot fordi vi ikke har sikret, at lov om virksomhedsoverdragelse gælder.
SF har ingen forestilling om, at vi i Folketinget skal beslutte, om man skal stramme opsigelsesreglerne eller det modsatte.
Vi har ingen forslag om, at man skal hindre arbejdsgivere i at kunne opsige medarbejdere, der ikke er behov for.
Det sker løbende.
Den situation ændrer det her forslag overhovedet ikke på.
Det eneste, det her ændrer på, er, hvis man har en virksomhed, eksempelvis med 100 rengøringsassistenter, som er i en opgave, der bliver genudliciteret eller genudbudt.
I dag opsiger man for en sikkerheds skyld kollektivt samtlige 100 medarbejdere, for det firma, som har opgaven, er ikke sikker på at genvinde den.
Genvinder man den, bliver de ansat igen.
Så har de været opsagt med den usikkerhed til følge.
Er det et andet firma, der får det, bliver de fleste sandsynligvis ansat, fordi der er behov for dem.
Men det, der er problemet, er, at man udsætter hovedparten for en sikkerhedsfyring bare for en sikkerheds skyld, uden at der er grund til at afskedige folk på grund af arbejdsmangel eller lignende.
Jeg kan ikke forstå, hvorfor Det Radikale Venstre ikke synes, den situation er dårlig, fordi det netop sætter ikke bare en enkelt person, men også familierne i en stresssituation og økonomisk usikkerhedssituation, som er helt unødvendig.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-28:
Jeg er helt enig med hr. Thomas Adelskov i, at der er nogle mennesker, der efter den gamle praksis – den nuværende lovgivning kommer først til at gælde fremadrettet fra den 1. januar – kunne have fået nogle højere godtgørelsesbeløb.
Uanset at det var en praksis, jeg var imod og syntes virkede for rigidt, så er det klart, at de mennesker har krav på at få differencen mellem det, de måtte have fået, og op til det, der var niveauet.
Det kan jeg da kun opfordre dem til at rette henvendelse til deres sandsynligvis tidligere arbejdsgivere om at få.
De sager må gå deres gang i det normale system.
Det mener jeg må være en sag for de pågældendes fagforeninger.
Thomas Adelskov (S), 2006-11-28:
Der er nok en god grund til, at systemet her i salen i øjeblikket slår fra i forbindelse med de der korte bemærkninger – det må jo siges at være et intelligent system, vi har her i Folketingssalen, der regulerer mikrofonens taletid.
Se, der er altså ikke tale om at flytte nogen aber.
Der er tale om, at nogle mennesker i dag bliver sikkerhedsfyret i deres virksomhed, fordi opgaven nu skal i licitation igen.
Der er tale om, at vi med det her forslag sikrer, at der bliver en kommunikation mellem den virksomhed, der har medarbejderne, og den virksomhed, der vinder licitationen, om overdragelse af medarbejdere til at løse opgaven.
Og så er det klart, at der vil være situationer, hvor en virksomhed siger: Vi har for mange medarbejdere, vi har ikke brug for dem alle.
Så må man gå ind og foretage en justering af medarbejderstaben på det samlede grundlag med de nye medarbejdere.