Henrik Dam Kristensen (S), 1998-02-04:
Først vil jeg sige, at jeg var meget, meget glad ved det svar, jeg fik på mit direkte spørgsmål fra hr. Jens Vibjerg.
Jeg synes, det helt klart anskueliggjorde nogle af de pointer, jeg har haft i den diskussion.
Det kan vi vende tilbage til.
Til hr. Jørn Jespersen vil jeg sige, at jeg tror, vi skal hjem og læse ATV-rapporten igen.
Jeg læser ikke ATV-rapporten - det ligger lidt tilbage, det indrømmer jeg - som en anbefaling af, at det skulle forankres i kommunerne.
Hr. Jørn Jespersen læser den og husker den som en anbefaling af, at der skulle være væsentlig færre enheder.
At der ligefrem var en kommunal hæftelse på anbefalingerne, er jeg nu ikke helt sikker på, men jeg tror, jeg vil gå hjem og læse den en gang til.
Så er jeg enig i, at man ikke kan sige, at Danmark er ens, men jeg synes, der må være et forbrugerkrav på, at man får et svar, hvad enten man spørger i Skagen eller Gedser eller Hillerød, som tager udgangspunkt i det samme faglige fundament.
Jeg synes, at de krav, der skal til, og som bliver stillet, hvis man er bager, hvad enten det er i det midtjyske, eller det er på Fyn, eller det er på Sjælland, må være nogenlunde ens.
Sådan gælder det også for virksomheder.
Jeg tror, at man bliver nødt til at komme til den erkendelse.
Der er noget, som vi ikke har været så meget inde på, det, vi i fagsprog kalder den horisontale kontrol af vores fødevarer.
Hvis det er sådan, at vi skal kunne matche nogle af de få, men meget store virksomheder, som vi har på området, tror jeg, at det kræver en meget høj ekspertise.
Vi har ikke ret mange slagterier tilbage, vi har ikke
ret mange mejerier, vi har ikke ret mange bryggerier osv.
Må jeg godt sige til hr. Jørn Jespersen, der næsten får det til at lyde, som om der kun kan komme ideer og tanker fra fødevareministeren, hvis kontrollen er statslig: Det var jo ikke en fair argumentation.
Jeg prøvede indledningsvis at sige, at fødevaredebatten er blevet en stor, bred debat, hvor der deltager utrolig mange aktører.
Det er der næsten ikke nogen der glæder sig mere over end jeg.
Jeg er ret sikker på, at uanset hvilken kontrolmodel vi i øvrigt måtte vælge, ville dette område florere med tanker og ideer og inspiration.
Om miljøkontrollen siger regeringen forholdsvis klart, at vi ikke har gjort vores stilling op endnu.
Det må så danne baggrund for en særskilt diskussion imellem regeringen og de kommunale partnere, og det tilkendegiver vi så at vi vil.
Med hensyn til tilsætningsstoffer, kriterier osv. tror jeg, at kimen er lagt til nogle spændende diskussioner.
Jeg deltager utrolig gerne i dem.
Der skal ingen tvivl være om, at regeringen også på det område er ambitiøs.
Så skal jeg slutte med at sige, at jeg er enig i det internationale aspekt både i forhold til, at vi har en god og forpligtende dialog imellem regeringen og Folketinget, og at vi virkelig forstår, at det er nu i de kommende måneder, i de kommende år, at slaget står, ikke mindst i forhold til Codex Alimentarius.
Nogle af de aftaler, som vi skal til at genforhandle internationalt, er utrolig vigtige.
De principper, der ligger til grund for hormonafgørelsen omkring nærhedsprincippet og tilladelsen til, at et land kan have et højere beskyttelsesniveau, er jo nærmest vand på dansk mølle.
Det synes jeg er flot og rigtigt.
Der er også et andet spændende moment i dommen, som måske ikke har været så meget fremme endnu, og det er, at den, der anklager, ikke kan nøjes med at sende et postkort, men skal dokumentere det.
Det er bl.a. en del af de problemer, vi har haft i forhold til USA, hvor vi ikke har kunnet få undersøgelsesresultater omkring hormoner osv. fra dem.
Det er et lidt overset aspekt i dommen, som faktisk er lidt interessant.
Til hr. Bent Hindrup Andersen vil jeg sige: Det er jo tilladt i Folketinget at være uenig.
Sådan kan det jo være en gang imellem
, men når jeg så hører hr. Bent Hindrup Andersen, må jeg alligevel sige: Hvor uenige er vi?
Jeg synes næsten ikke, jeg har bestilt andet siden dag ét at gøre noget for økologien. Jeg husker næsten ikke en måned, hvor der ikke er sket et eller andet på det økologiske område, i øvrigt temmelig ofte i godt samarbejde med hr. Bent Hindrup Andersen.
Jeg synes, det er i god vækst.
Dér, hvor vi så, jeg vil ikke sige er uenige, men i hvert fald har en klart forskellig opfattelse af det, er, at jeg ikke mener, at man skal satse hundrede procent økologisk.
For mig er det en frivillig afgørelse, om man vil lægge om eller ej.
Jeg vil gerne give gode muligheder for at gøre det, men hvis jeg kunne bruge alle mine kræfter på den procentdel, der inden for en overskuelig fremtid i virkelighedens verden kunne blive økologisk, synes jeg, at jeg ville forsømme det store, brede område og at få gjort noget ved det i forhold til miljø og alle de andre ting, som vi diskuterer.
Så det er måske nok mest en temperamentsforskel på, hvad vi anser for at være realistisk.
Hr. Bent Hindrup Andersens argumentation var, at med den model, der nu lå på bordet fra regeringens side - sådan måtte jeg forstå det - ville man fjerne forbrugerens nærhed.
Jamen dér må jeg kun gøre hr. Bent Hindrup Andersen opmærksom på, at uanset hvem der har givet indspark i denne debat, så ligger videnscentrene - hvis vi skal betegne dem sådan - på et antal imellem 10 og 14. Det er der altså meget bred
enighed om
Jeg tror i øvrigt, at det var hr. Jørn Jespersen, som sagde: Når man har sådan et center, betyder det jo ikke, at der ikke kan være satellitter eller aktiviteter derude, hvor befolkningen er.
Og jeg tror, jeg selv sagde meget præcist: Fødevarerne skal jo kontrolleres dér, hvor de er.
Fisken skal kontrolleres dér, hvor den kommer i land osv.
Så det tror jeg også er noget vi kan lave nogle ordentlige pragmatiske løsninger på.
Lad mig sige til hr. Bent Hindrup Andersen: Jeg kender ganske enkelt ikke de regler.
Jeg kender godt LMK'ernes forslag - selvfølgelig gør jeg det - men reglerne om kimtal, som hr. Bent Hindrup Andersen hentyder til, kender jeg ganske enkelt ikke.
Men jeg kan sige helt klart og tydeligt, at jeg har i hvert fald aldrig ladet mig stoppe af Dansk Supermarked eller FDB i forhold til en sådan debat.
Hr. Kristian Thulesen Dahl
Det er ikke et frit valg til at kunne få det i fødevarerne, som man vil.
At vi derefter ikke skal ensrette og bestemme, hvad forbrugerne skal købe, er jeg fuldstændig enig i, men vi skal have sunde fødevarer på så højt et niveau som overhovedet muligt. Og så lige et par enkelte ord om konkurrencen: Jeg tror faktisk, det er sådan, at både dansk landbrug og dansk fiskeri og dansk fødevareindustri har en gunstig konkurrencesituation.
Det er lidt for enøjet, når man en gang imellem kun kigger på nogle skatteprocenter eller på nogle andre dele.
Her skal man have de store midler, der bliver brugt til forskning og produktudvikling med; her skal man have hele vores infrastruktur med; her skal man have vore konsulentordninger med.
Der er faktisk mange ting, som tæller på plussiden, men som vi ikke så tit hører noget om fra disse erhverv.
Jeg tror, hvis man vil give det en ærlig vurdering og kigger på, hvad en produceret enhed i Danmark koster i forhold til, hvad den koster i en række andre lande, som vi sammenligner os med, så står det ikke så dårligt til endda.