runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørn Dohrmann (DF), 2003-05-15:
Allerførst vil jeg starte med at rose Socialdemokratiet for endelig at ønske at medvirke til at få de her farlige stoffer udfaset så hurtigt som muligt.
Men at tro, at det kan klares inden for 5 år, vil jeg betegne som urealistisk. Når vi taler om kemikalier og hormonforstyrrende stoffer, som man har bragt til debat nu, er der noget, jeg ikke helt forstår.
Hvorfor kunne selv samme parti ikke støtte den beretning, vi skrev sidste år, som netop gik ud på at få nogle helt klare retningslinjer for det, vi ønsker der skulle ske på det her område?
Dansk Folkeparti ønsker ikke at fortsætte den slappe linje, den tidligere regering har ført på det her område.
Vi har tydeligt sagt, at vi ønsker at arbejde så bredt som muligt.
Her tænker jeg på, at det ikke er nok, at vi kun har et forbud her i Danmark.
Et forbud skulle helst også række ud over EU's grænser.
Hormonforstyrrende stoffer hører hjemme på en liste over særlig farlige stoffer.
Under den tidligere regering blev der mest fokuseret på behov for mere forskning, men ingen direkte handling for at få stofferne væk fra forbrugerne.
Vi har nu valgt at tro på, at det er grunden til, at Kommissionen den 7. marts har fremlagt det første udkast til en europæisk kemikalieregulering.
Det er små, men gode skridt og også i den rigtige retning.
Samtidig mener Dansk Folkeparti, at de problematiske flammehæmmere skal forbydes, gerne i hele verden.
En forurening af denne type kender jo ingen grænser, og dermed er den jo grænseoverskridende.
Men vi er enige med forslagsstillerne om, at hvis vi ikke kan få et forbud på verdensplan, må vi starte med et forbud i EU.
Folkeparti sammen med regeringen og Kristeligt Folkeparti netop tilkendegivet i beretningen fra år 2002.
Hvis EU's risikovurdering ikke er afsluttet i år 2004, vil Dansk Folkeparti også overveje et nationalt forbud.
I beretningen lagde vi netop også vægt på, at der blev udarbejdet flere pjecer om hormonforstyrrende stoffer.
De skulle rettes mod forbrugere, herunder gravide og forældre med små børn, så man fik en lettere tilgængelig information
om de hormonforstyrrende stoffer og de effekter, som de kan have på mennesker, samt hvor og hvornår stofferne udøver virkning på mennesker.
En påvirkning kunne være, når folk er på hospital og skal have en slange ned i halsen.
Her bør man bruge slanger
uden de farlige ftalater.
Vi synes også, det er en god idé, hvis man benytter de computerberegnede metoder til at vurdere stoffernes farlighed, så vi kan få nogle af de her sager afsluttet hurtigst muligt.
Dansk Folkeparti har været med til at gøre en indsats på det her område.
Så kan man altid spørge: Er det nok?
Nej, det er vel aldrig nok, men det er et skridt i den rigtige retning.
Og jeg undrer mig gang på gang over, at Socialdemokratiet først vågner op nu, hvor de ikke har regeringsmagten mere.
Vi må afvise disse forslag fra Socialdemokratiet
, da vi netop mener, at beretningen helt klart har pålagt regeringen at foretage nogle tiltag på de områder.
Søren Gade (V), 2003-05-15:
Det er en sjov fornemmelse at stå her på talerstolen og høre fru Pernille Blach Hansen løbe lige så hurtigt, som det overhovedet kan lade sig gøre, fra den tidligere regerings handlingsplan på området.
Nu siger fru Pernille Blach Hansen, at det går for langsomt.
Jeg må bare sige til fru Pernille Blach Hansen, at det er den tidligere regerings handlingsplan fra 2001.
Så det er altså kun godt halvandet år, der gør, at nu går det frygtelig meget for langsomt.
Når jeg siger, at vi er et foregangsland, er det, fordi vi laver frivillige aftaler med industrien.
Det kan faktisk lade sig gøre at få ftalaterne væk fra legetøj til større børn ved frivillige aftaler. Så skal jeg sige omkring hormonforstyrrende stoffer, at der jo ligger en handlingsplan.
Man går trinvis til værks.
Fundamentet skal være i orden for de næste undersøgelser.
Der bliver lavet en tilbundsgående undersøgelse og vurdering af analysemetoden, en kortlæggelse af østrogenaktiviteten i det danske vandmiljø, herunder omsætningen af østrogen fra rensningsanlæggene, undersøgelse af de væsentligste kilder til østrogenaktivitet.
Alt sammen noget, den nuværende regering vil gøre over de næste 1-2 år og vil være færdig med i 2005 og, så vidt jeg husker, har sat omkring 40 mio. kr. af til.
Pernille Blach Hansen (S), 2003-05-15:
Jeg anerkender fuldt ud, at det mest optimale ville være international regulering, ingen tvivl om det.
Jeg mener bare, at det går for langsomt.
Det kan vi se i forhold til Kommissionens nye kemikaliepakke.
Det er jo det, der er nyt, at vi risikerer, at der måske går 10 år eller mere, før nogen af de her krav overhovedet træder i kraft.
Det mener jeg ikke vi kan blive ved med at vente på.
Derfor spurgte jeg Venstres ordfører: Er eksemplet med ftalater i legetøj til små børn ikke et godt eksempel til efterfølgelse?
Der lykkedes det os at gå forrest og presse og følge op meget aktivistisk over for de andre EU-lande
, så vi faktisk fik et EU-forbud.
Er hr. Søren Gade ikke enig i, at det bør vi kunne gentage på andre områder? Så er jeg lidt rystet over, at den danske regering slet ikke har nogen store visioner for, hvad man vil på mærkningsområdet, men bare siger, at det nok ikke kan lade sig gøre. Er der overhovedet ikke nogen ideer hos hr. Søren Gade til, hvad man så selv kan gøre meget mere aktivistisk for at sikre de danske forbrugere et reelt valg?
Søren Gade (V), 2003-05-15:
Jeg kan høre, at fru Pernille Blach Hansen har et had til det, der hedder bromerede flammehæmmere.
Jeg er nødt til at henvise til den tidligere regerings handlingsplan.
Nu læser jeg op, hvad der er skrevet af den regering, som Socialdemokraterne var med i i 2001.
Her står: »Der er kun et beskedent forbrug af bromerede flammehæmmere i Danmark. Det største forbrug sker ved importerede produkter som f.eks. computere, fjernsyn og biler.
Hvis vi også ønsker at afvikle anvendelsen i færdigvarer, må vi løse problemet på internationalt niveau.«
- Jeg gentager: må vi løse problemet på internationalt niveau. »
Det kan ikke forventes, at udenlandske producenter af disse produkter vil omstille produktionen for at tilfredsstille et lille land som Danmark.
Målet for en afvikling af alle problematiske flammehæmmere, herunder bl.a. stofgrupperne PBV og PBDE, skal opnås gennem regulering i EU og andre internationale fora.
« Det er lige præcis den linje, som den nuværende regering følger.
Det er lige præcis den linje, som ligger i lige forlængelse af den linje, som den daværende miljøminister, hr. Svend Auken, lagde.
Pernille Blach Hansen (S), 2003-05-15:
Jeg synes, argumentet om, at Danmark er et lille land, og at det ikke kan lade sig gøre, er tilbagevist af den ene gang, hvor vi vitterlig har gjort noget, og hvor det har rykket, og hvor det har virket, nemlig i forhold til ftalaterne i legetøj til små børn.
Der gjorde vi jo alt det her, hr. Søren Gade står og siger ikke kan lade sig gøre, fordi vi er for lille et land og det ikke er muligt.
Der gjorde vi noget.
Det rykkede, vi fik de andre i EU overbevist.
Hvorfor kan vi ikke være lige så aktivistiske og aktive i forhold til mange andre skadelige hormonforstyrrende stoffer, som vi ved påvirker menneskers sundhed? Hvorfor kan vi gøre det i forhold til ftalaterne i legetøj til små børn, men ikke, når det handler om bromerede flammehæmmere, som stort set findes i al elektronik og påvirker os alle sammen?
Virkede det måske ikke med hensyn til ftalaterne i legetøj til små børn?
Jo, det gjorde det.
Hvorfor vil det efter Venstres opfattelse så ikke virke på andre områder?
Mener hr. Søren Gade heller ikke, det ville være nødvendigt med et forbud mod ftalater i legetøj til alle børn, at det ville være det optimale?
Har Venstre i det mindste ikke det mål?
Så vil jeg gerne høre: Bør Danmark ikke gå forrest og mærke de her skadelige stoffer selv, hvis ikke vi kan få det igennem i EU?
Søren Gade (V), 2003-05-15:
Det er sådan, at det forslag til behandling af kemikalier i EU faktisk først er blevet forelagt nu.
Hvad angår de bromerede flammehæmmere, skal jeg sige, at de jo findes i stort set al elektronik, og godt nok er Danmark, synes vi selv, nogle gange et stort land, og vi hører meget gerne, at det gungrer, når vi går, men det er således, at det ville have nogle store implikationer for al importeret elektronik, hvis vi som det eneste land lavede et forbud nu.
Det er vel også nogle af de samme betragtninger, som både Holland og Sverige har gjort, da de har taget deres forslag om et ensidigt forbud af bordet.
Så vil jeg gerne sige, at da det jo er et grænseoverskridende problem, er der altså mere fornuft i og mere vidsyn i at få et forbud i EU og finde nogle alternativer, i stedet for at vi bare tager problemstillingen op i Danmark og så ser, at det stort set ikke hjælper på den samlede forurening.
Så spørger fru Pernille Blach Hansen, om ikke Danmark skulle være foregangsland.
Jamen jeg mener, vi er et foregangsland.
Ministeren har bl.a. redegjort for, at man i øjeblikket er i gang med en frivillig aftale om at fjerne ftalater fra legetøj også til større børn.
Det er da at gå
foran og vise andre lande i EU, at det faktisk kan lade sig gøre.
Pernille Blach Hansen (S), 2003-05-15:
Jeg vil gerne spørge Venstres ordfører om noget af det, ministeren ikke fik tid til at svare på, nemlig om det forslag, der ligger i EU fra Kommissionen, er tilfredsstillende.
For det første: Er Venstres ordfører ikke enig i, at det har for lange udsigter med implementeringen, at grænserne for, hvor store mængder af kemikalier, der skal produceres, før det også er omfattet, er for høje, så der er for mange kemikalier, der ikke bliver omfattet, og at det er et problem, at der ikke er et substitutionsprincip, sådan at når et stof er dokumenteret farligt og der findes mindre farlige alternativer, så skal man bruge dem?
Hvad vil Venstre i givet fald gøre for at sikre, at de ting bliver rettet op?
For det andet: Er Venstres ordfører ikke enig i, at det faktisk nytter at gå forrest med nationale tiltag, selv når det er problematisk?
Det var jo det, Danmark gjorde i forhold til ftalater, altså skadelige hormonforstyrrende stoffer i legetøj til de allermindste børn.
Der gik vi forrest i Danmark med et nationalt forbud, selv om alle sagde, at det var umuligt, og efterfølgende fik vi faktisk EU med.
Er det ikke et godt eksempel til efterfølgelse?
Vil Venstre ikke anerkende, at der nyttede det faktisk at gøre en dansk indsats? For det tredje: Hvordan kan det være, at miljøministeren i sin tale snakkede om, at man på ét område ville overveje et nationalt forbud efter 2004, men på andre områder kunne det overhovedet ikke komme på tale, f.eks. med hensyn til de bromerede flammehæmmere, der findes i elektronik?
Er det efter Venstres opfattelse ikke lidt inkonsekvent og udtryk for en lettere slap holdning hos regeringen?
Hans Christian Schmidt (V), 2003-05-15:
Jo, det gør vi gerne, og de er også med heri, hvor vi gerne vil overveje et nationalt forbud.
Man skal bare huske, når man diskuterer den her sag, at det er dybt kompliceret. Derfor synes jeg, at alle vi miljøpolitikere i hvert fald burde være enige om at sende et klart signal til befolkningen, nemlig at hvis man vil gøre de her ting, så handler det ikke om, at man stemmer.
Jeg forsøgte i hele min tale at sige, at det er sådan, at der er en stribe af de ting, som ikke kan blive til noget, fordi vi f.eks. har EU-mærkningsregler, og fordi vi har EU-regler, som vi også skal overholde, og sådan er det bare.
Jeg er sådan set meget mere optaget af - og det håber og tror jeg også at befolkningen er - at vi gør noget for fremtiden, at vi gør noget for miljøet, at vi gør noget for at løse kemikalieproblemerne, frem for at blive ved med at stå og diskutere, hvem der har gjort noget, og hvem der ikke har. Hvis vi skal tage den diskussion, vil jeg bare sige, at jeg jo kan se, at i budget 2001 tror jeg, at det var 19,1 mio. kr. eller 19,4 mio. kr., som den tidligere regering fik brugt på kemikalieområdet.
Derefter har vi brugt, jeg tror, at det er 20,4 mio. kr. eller 20,6 mio. kr., og alene her i 2003 har vi afsat over 30 mio. kr. Der er aldrig afsat så mange penge til det formål.
Derfor vil jeg kun sige, og det er det, jeg ærgrer mig lidt over, at det er typisk, og det kan vi også risikere om at øjeblik, at fru Pernille Blach Hansen kommer op og siger, hvor mange penge man sætter af, og ikke, hvor mange penge man bruger.
Det er altså uinteressant, at man sætter nogle penge af, hvis man ikke bruger dem.
Derfor er det vigtigste, at vi omsætter det til praktisk handling, at vi sætter det, vi kalder en operation i gang.
Og det har vi så gjort.
Jeg er bare nødt til at sige om det med de ftalater: Det er simpelt hen ikke fair.
Jeg kunne jo sagtens sige, at som minister vil jeg også gå ind for, at vi også forbyder det til børn over 3 år.
Så ville jeg selvfølgelig sælge de embedsfolk, som bagefter ikke ville kunne levere det bevismateriale, der skal til, for at Danmark kan vinde sagen.
Men det vil jeg ikke.
Se, det er noget, der virker.
Så kan vi godt herinde snakke om alt muligt andet, men det vigtige er altså, at det sker
ude i samfundet, hvor befolkningen er
Pernille Blach Hansen (S), 2003-05-15:
Jeg synes selvfølgelig, at det ville have været positivt, hvis ministeren kunne tænke lidt mere kreativt i forhold til, hvilke muligheder Danmark reelt har for selv at påvirke og stille nogle skrappere krav til producenter og stille nogle skrappere krav til mærkning.
For det første vil jeg godt bede ministeren om at svare på det, jeg spurgte om i forbindelse med Kommissionens nye kemikaliestrategi, nemlig om den danske regering er enig i, at den har de svagheder, som jeg påpegede her, om regeringen også gør noget for at skubbe på, for at den bliver endnu mere ambitiøs og kommer hurtigere i gang, og om den overholder nogle af de principper, jeg påpegede.
Det andet, jeg ikke helt forstår, er, at hvis jeg fik helt korrekt fat i det, så snakkede ministeren om, at efter år 2004 vil regeringen overveje et nationalt forbud mod, jeg tror, det var stoffer med allergifremkaldende effekt, men jeg er ikke helt sikker på, at jeg fik fat i, hvad det var for nogle stoffer, ministeren snakkede om.
Men hvordan kan det være, at regeringen så kun vil overveje det for de stoffer og ikke for de bromerede flammehæmmere, som jo findes i stort set al den elektronik, vi omgives af, og som afgives, når det bliver varmt, hvor vi så indånder det?
Vi ved, at det er skadeligt, det ophobes i organismen, og det har hormonforstyrrende effekt.
Hvorfor vil ministeren ikke også overveje dér, at Danmark skal gå forrest?
Vi kan se, at man begynder at overveje det
i så mange andre europæiske lande.
Vi gik forrest med et forbud mod ftalater i materialer til de allermindste børn.
Det virkede, det rykkede EU.
Burde vi ikke også gentage det i forhold til de bromerede flammehæmmere?
Hans Christian Schmidt (V), 2003-05-15:
Det er jo meget enkelt at svare på det første spørgsmål, for de, der har fulgt debatten om hele kemikaliepolitikken, som bliver til i EU, vil vide, og det er jeg glad for at også resten af EU har noteret sig, at det er Danmark, der har presset på konstant og hele tiden. Der skal ingen tvivl være om, at vi gerne ser skrappere regler.
Vi er bare nødt til at erkende, at hvis vi vil nå noget, kan vi enten anvende retorikken, eller vi kan anvende musklerne og fysikken.
Vi tager altså det sidste og siger: Vi går lige så langt, vi kan komme.
Vi har presset og presset i EU, og heldigvis lykkedes det os, efter at vi havde lavet en åben debat på rådsmødet i december og presset dem nok til, at vi også får det frem nu.
Nu har jeg så bedt Miljøstyrelsen om selv at arrangere møder, så vi også kan prøve at skabe en folkelig debat om det, og vi deltager på alle områder, hvor folk har lyst til og gerne vil have, at vi støtter dem i at lave opsøgende arbejde, hvor de altså kan få lov at forklare og debattere det her.
Der er vi med.
Vi er bare nødt til at forholde os til, at de regler, der ligger, er EU-regulering.
Vi skal videre.
Og det kan vi kun komme, hvis vi er sikre på, at vi sammen forsøger det fra det punkt, som er blevet givet, og derefter ellers kæmper for, at det bliver strammere.
Så er der selve mærkningen.
Det er jo interessant, at vi lige har diskuteret hele den grønne markedsøkonomi, men at vi bare nåede aldrig ind på det, hvor et af elementerne netop er, at vi netop her har igangsat et arbejde for, at vi meget bedre kan få mærket de forskellige varer.
Igen sagde vi: Det er et klart middel til, at borgerne selv kan vælge.
Så vi er jo gået i gang med det.
Jeg er jo bare sikker på, at fru Pernille Blach Hansen jo også vil kunne indrømme, at det er problematisk, hvad vi har med at gøre på kemikalieområdet.
Det, der måske ærgrer mig lidt, er, at vi stadig væk skal have den debat på miljøområdet.
Jeg håber sådan, at det en dag vil afløses af, at vi også godt kan diskutere miljø, uden vi hele tiden skal have den her graven grøfter. Fru Pernille Blach Hansen må da forstå, at der må være andre end mig, der undrer sig over, hvorfor den tidligere regering i 9 år ikke gennemførte det, hvis det ligger sådan, som fru Pernille Blach Hansen serverede det fra talerstolen for et øjeblik siden, at det bare er et spørgsmål om, at man vil.
Jamen hvad har man så lavet i 9 år, hvis det er så enkelt?
Nej, sandheden er en anden.
Man mangler dokumentationen.
Jeg er meget optaget af, at små børn ikke bliver syge af ftalater, men jeg er da nødt til at forholde mig til, at når jeg får den samme viden stillet til rådighed, som den tidligere regering fik, og med de samme anbefalinger, nemlig at det ikke er muligt, er det jo ikke underligt, hvis jeg når frem til den samme konklusion som den tidligere regering.
Pernille Blach Hansen (S), 2003-05-15:
Jeg har lige et par spørgsmål til ministeren.
Jeg vil gerne spørge, hvad Danmark konkret gør for at presse på indsatsen over for EU, for det snakkede ministeren jo meget om, bl.a. den ny kemikaliepakke, som Kommissionen er kommet med.
Der vil jeg gerne spørge, om ikke ministeren er enig i, at de frister, der ligger for implementering i Kommissionens forslag, er for lange, og at det er slemt, at f.eks. substitutionsprincippet, altså princippet om, at farlige kemikalier skal erstattes af mindre farlige alternativer, faktisk ikke er med.
Det synes Socialdemokratiet er et stort problem.
Jeg vil også gerne spørge ministeren om, hvad regeringen gør for at sikre en bedre mærkning for forbrugerne.
Der synes jeg ikke, vi hørte andet, end at regeringen havde nogle hensigtserklæringer i forhold til, at Svanemærket og Blomsten også skulle indeholde sundhedskriterier.
Har regeringen virkelig overhovedet ikke nogen ideer selv?
Og så i forhold til ftalater i alt legetøj: Kan ministeren ikke se, at det lille barn har svært ved at se, at den bold, det har lånt af sin storebror, og som barnet også sutter på, leger med og har med i badet, indeholder de her skadelige kemikalier?
Har ministeren ikke nogen holdning til, om det vil være en god idé at få ftalaterne ud, så man også her viser reel vilje til at beskytte børnene mod de skadelige stoffer, som vi ved kan være kræftfremkaldende og påvirke muligheden for at få børn senere i livet?
Peder Sass (S), 2003-05-15:
Jeg ønsker ikke at bringe mig i den situation, som hr. Leif Mikkelsen egentlig ønsker at bringe mig i, nemlig at han gerne vil have mig til at sige, at vi skal stille betingelser for pengene.
Vi har tillid til, at valgte demokratiske
organisationer, som er underlagt statens revisionsafdeling osv., derigennem afdækker, hvordan man anvender sine penge på en forsvarlig måde.
Den tillid har vi fortsat til organisationerne.
Det gør vi både til deres årsmøder og ved andre lejligheder, hvor vi får lejlighed til at debattere, hvorledes de forvalter deres midler, og hvilke forventninger vi i Folketinget har til vores sundhedspolitiske programmer i et ønske om at forøge og forbedre folkesundheden.
Den dialog tager vi med de idrætslige organisationer, den tager de bestik af, og i fællesskab udvikler vi et tillidsforhold til hinanden, som gør, at man ad frivillighedens vej løser nogle af de opgaver, som vi forventer, eller næsten alle de opgaver, som vi forventer, de nu engang imellem burde tage fat i.
På den måde oplever jeg slet ikke, at der er nogen problemer, må jeg sige til hr. Leif Mikkelsen.
Der er tillid til, at organisationerne løser de opgaver, som vi forventer, at de løser for os.
Leif Mikkelsen (V), 2003-05-15:
Det er åbenbart særdeles vanskeligt at få et klart svar, og det er det sikkert, fordi spørgsmålet er ret ubehageligt for Socialdemokratiet, når nu man har bevæget sig ud på den her boldgade
Derfor er der åbenbart grund til at gentage spørgsmålet om, om Socialdemokratiet har tillid til idrættens eget demokrati, og om vi dermed herfra kan få en garanti for, at man har den tillid, der svarer til de pæne ord, der siges.
Eller er signalet herfra, at hvis Socialdemokratiet får mulighed for det, så vil man stille betingelser?
Alt andet er snak om kontrakter og andet.
Spørgsmålet er alene klokkerent: Har Socialdemokratiet tillid til foreningslivets eget demokrati, eller ønsker man at sætte betingelser med tipspengene i fremtiden?
Villy Søvndal (SF), 2003-05-15:
Jeg vil godt sige, at det her formentlig er det mest vidtgående indgreb i retning af, at staten bevæger sig ind i folks nære dagligdag i hjemmene og virksomhederne, som Folketinget nogen sinde har vedtaget.
Jeg synes, det er forunderligt at opleve, at partier, der sædvanligvis taler om retssikkerheden i forhold til borgere, i forhold til grundlov osv. - jeg tænker på de borgerlige partier inden valget - er villige til at tage det her skridt.
Jeg tror, at man skal gøre sig umage med også at læse, hvad folk, der har sat sig ind i lovgivningen, skriver i borgerlige aviser som Børsen, hvor de advarer imod det her.
Retten til at gå ind og undersøge virksomheders oplysninger, retten til at gå ind og undersøge i folks boliger er et meget vidtgående indgreb i et demokratisk samfund som vores, som jeg synes, der skal ekstremt stærke begrundelser til.
Men så spørger jeg: Er det sådan, at socialt snyd, som jeg tror alle i Folketinget er enige om at fordømme - jeg har aldrig hørt nogen støtte socialt snyd - griber voldsomt om sig, hvor vi ikke har muligheder i øvrigt for at kontrollere socialt snyd?
Nej, det er det ikke.
De skøn, der foretages, er, at der er andre områder, hvor der snydes for langt, langt større beløb - skatteområdet f.eks.
Jeg er sikker på, at mange af de borgerlige ordførere, hvis det drejede sig om så vidtgående beføjelser på skatteområdet, havde sagt, at så langt kan vi ikke gå i forhold til privatlivets fred.
Men så taler vi også om noget andet end bunden af vores samfund.
Så taler vi om nogle andre mennesker end dem, som det her lovforslag hovedsagelig kommer
Socialministeren sagde i sommer i en artikel i Jyllands-Posten, at det lå hende meget på sinde, at det var de dårligst stilledes retssikkerhed.
Det synes jeg var en god bemærkning.
Jyllands-Posten var også hurtig og gav det næsten en hel side.
Ideen blev så droppet igen til fordel for, at det ikke var en juridisk retssikkerhedskommission, der skulle arbejde på egentlige lovændringer, men det blev en blødere form for gruppe, hvor man snakkede sammen og holdt konferencer.
Det er fint nok, men vi ved jo godt, hvordan det er, når den hårde jura i de her sager skal stå mål med de pæne ord, så taber de pæne ord.
Derfor synes jeg, det er forstemmende, at det, der kom ud af hele retssikkerhedsdiskussionen, nu i virkeligheden er, at borgernes retssikkerhed, specielt de dårligst stilledes, reelt svækkes i det her samfund i et omfang, vi aldrig har set før.
Jeg er helt sikker på, at nogle af dem, der i dag stemmer ja, vil fortryde deres stemmeafgivning, når man forstår omfanget af det indgreb, nogle stemmer for, i forhold til sædvanlige tanker om borgerlige frihedsrettigheder.