Connie Hedegaard (KF), 2006-01-13:
Det vil jeg i hvert fald godt starte med at kvittere for.
Så vil jeg også godt kvittere for den store interesse, der har været for miljøtilstandsrapporten »Natur og Miljø 2005« fra Danmarks Miljøundersøgelser.
Det er en spændende rapport med mange gode oplysninger og, synes jeg, også mange både gode og solide analyser.
Man kunne måske godt tro, at miljøbelastningen automatisk vil falde, efterhånden som vores samfund udvikler sig i retning af et vidensamfund, hvor den tunge industri betyder stadig mindre; men det er altså ikke en udvikling, der kommer af sig selv.
Det forudsætter en aktiv politik at presse på den teknologiske udvikling og fokusere på, at vi kan gøre mere med mindre, så den vigtigste lære af DMU's rapport er nok, at ansvarlighed og handling giver resultater.
De steder, hvor samfundet, virksomhederne og den enkelte borger udviser ansvarlighed ved at sætte særlig fokus på et miljøproblem, har det vist sig, at indsatsen bærer frugt.
Men går det så den rigtige vej i Danmark?
Ja, det gør det faktisk.
Det er det, man kan læse på side 1 i rapporten, for her læser man nemlig i direktør Henrik Sandbergs forord, at det er en af de helt centrale konklusioner.
Hele vejen igennem i rapporten
er der talrige eksempler på, at miljøet og naturen i Danmark har fået det bedre, og det ville også være mærkeligt andet, for jeg tror, det passer meget godt med den almindelige danskers oplevelse, når man sammenligner luftkvaliteten nu og før i tiden, når man sammenligner, hvordan vores vandløb har det nu og havde det tidligere, når man ser på industriens forurening, når folk oplever, at de kan bade i Københavns Havn, når man kigger på udviklingen inden for energieffektivitet osv. osv.
På en lang række områder kan enhver ved selvsyn konstatere, at miljøpolitikken har virket, og at der sker fremskridt.
Men selvfølgelig er der også betydelige udfordringer.
Som noget nyt indeholder rapporten f.eks. en sammenligning af nogle udvalgte miljøindikatorer fra Danmark, Sverige, Tyskland, Italien og Polen sammenholdt med gennemsnit for EU 25, og her kan vi klart se, at der bestemt er områder, hvor vi både kan og skal blive bedre.
Eftersom politik giver resultater, er det altså bl.a. gennem politikken, vi skal løse de udfordringer, vi står med, og jeg vil nævne et antal af de problemer, som rapporten peger på.
Det er så heldigt, at det faktisk også er nogle af dem, vi fra politisk side har utrolig stor fokus på.
Det første, jeg vil nævne, er landbruget.
Det danske landbrug har siden midten af 1980'erne gennemført en halvering af udledningen af nitrat og overskuddet af fosfor, og det er selvfølgelig godt, men vi skal videre.
Derfor indgik jeg i juni sidste år en rammeaftale om at styrke og forenkle reguleringen af husdyrbrug gennem en ny lov om miljøgodkendelser af husdyrbrug, og denne nye lov, som vi påtænker skal træde i kraft 1. januar næste år, altså om mindre end 1 år, vil bl.a. indeholde skærpede krav om reduktion af ammoniakudslip.
Det vil også være et helt centralt element i den nye lovgivning, at der stilles krav om øget anvendelse af miljøteknologi, så der altså hele tiden er et optimalt incitament til at investere i de nyeste løsninger og nedbringe miljøbelastningen.
Der er nogle ting, vi allerede har sat i værk, men som vi endnu ikke har set alle resultaterne af.
Det gælder f.eks. effekten af Vandmiljøplan III, som blev vedtaget i midten af 2004.
Med hensyn til pesticider har vi et af de laveste forbrug i EU.
Det er flot, og det skyldes en tidlig dansk indsats med medspil fra landbrugserhvervet, men der er fortsat udfordringer at løfte, før vi kan nå det ambitiøse mål, der er sat i pesticidplanen for 2004-2009 om, at en behandlingshyppighed på 1,7 skal være nået i 2009.
Men heldigvis viser både teori og praksis, at målet kan nås, og at det er realistisk.
Der er i pesticidplanen afsat 33 mio. kr. til rådgivning, og for den enkelte landmand vil der oven i købet i mange tilfælde være penge at tjene ved at reducere pesticidforbruget.
Dansk landbrug har da også på den baggrund og på baggrund af de seneste udviklingstal givet tilsagn om, at erhvervet nu vil forstærke indsatsen, og det synes jeg er meget positivt.
En anden udfordring, som DMU nævner i sin rapport, er Danmarks udslip af klimagasser.
Den seneste fremskrivning fra juni sidste år viste, at den såkaldte klimamanko nu er blevet reduceret til et sted mellem 8 til 13 mio. t CO2ækvivalenter årligt i Kyotoforpligtelsesperioden 2009-2012.
Desuden fremlagde regeringen også i juni sidste år en energispareplan, men effekten af den nåede ikke at blive talt med i den seneste beregning af klimamankoen.
Det tredje område, jeg vil nævne, er luftforurening.
Udledningen af forurenende stoffer til luften er markant mindre i dag, end den var for f.eks. 20 år siden, og luftkvaliteten er blevet bedre.
F.eks. er udledningen af svovl allerede nu bragt ned til under halvdelen af det udledningsloft, som vi har forpligtet os til skulle overholde fra 2010, så vi ligger altså allerede under halvdelen af det, vi har forpligtet os til.
Men det er ikke sådan, at der ikke også er store problemer på luftforureningsområdet.
Udledning af partikler er den væsentligste udfordring til vores sundhed, ikke mindst i byerne.
Et vigtigt skridt til at nedsætte luftforurening fra partikler er skærpede krav til bilernes udslip.
Det har vi i flere omgange fået igennem i form af EU-regulering på området, og jeg forventer, at Kommissionen snart vil fremsætte nye forslag på området – forslag, der efter alt at dømme vil betyde, at alle køretøjer i fremtiden vil blive forsynet med partikelfiltre.
Afgiftslettelsen gælder frem til 2010, hvor vi forventer, at filtrene vil være obligatoriske, og hvor det netop som følge af vores politik også er sandsynligt, at langt de fleste bilfabrikanter har sørget for at gøre filtre til standardudstyr.
Med hensyn til husholdningernes forbrug af elektricitet har det stigende antal husstande og en øget velstand medført et større forbrug af elektriske apparater og varige forbrugsgoder.
Men det samlede energiforbrug til rumopvarmning og husholdningsapparater er faktisk faldet pr. husstand, nemlig med 6,7 pct. i perioden 1990-2002, og det på trods af at vi altså har fået mere plads og som sagt meget nyt elektrisk udstyr.
En væsentlig årsag til det er, at danskerne vælger mere energiøkonomiske apparater.
Andelen af A- og B-mærkede køleskabe steg f.eks. fra 27 pct. af salget i 1994 til 96 pct. af salget i 2006, og i efteråret gennemførte Miljøministeriet en kampagne under overskriften »Grønt ansvar«, som netop også havde til hensigt at tilskynde borgerne og de offentlige indkøbere til i højere grad at tage hensyn til miljøet i de mange valg, de gør i dagligdagen, f.eks. ved at købe miljømærkede varer.
Endelig peger DMU på, at de samlede affaldsmængder er steget med 13 pct. fra 1994 til 2003.
Husholdningerne producerer cirka en fjerdedel af den samlede mængde affald i Danmark, og mængden har været stigende i mange år, men er dog nu stagneret – ja, den faldt faktisk med 4 pct. fra 2002 til 2003.
Hvis man går bag om tallene, viser de, at hovedparten af stigningen i de forgangne år skyldes, at der nu bliver indsamlet mere haveaffald, nemlig 0,5 mio. t i 2003 mod 0,25 mio. t i 1994.
Derimod er den mængde affald, der hver uge indsamles som restaffald fra de danske husstande, stabiliseret.
Jeg har nu gennemgået nogle af de centrale problemområder, som DMU peger på.
Jeg er enig i, at der er behov for en række tiltag, og det er også derfor, mange af disse ting faktisk er i fokus i regeringens miljøpolitik.
Enhedslisten beder mig også om at inddrage beskæftigelsesaspektet.
Det var alle partier undtagen Enhedslisten enige om, og jeg kan sige, at vi arbejder på den, og at den kommer her i foråret.
Samtidig har jeg forstået, at Socialistisk Folkeparti har taget initiativ til og arrangeret en høring om miljøteknologi i Miljøudvalgets regi, og derfor synes jeg sådan set, det er lidt ærgerligt, at Enhedslisten ikke har kunnet vente på de initiativer, som alle i denne sal ved er på vej.
Derfor vil jeg gå lidt let hen over det.
Vi kommer i løbet af foråret til at bruge ganske mange kræfter på at diskutere miljøteknologi.
Jeg er enig med forespørgerne i, at her har Danmark virkelig noget at byde på, og derfor synes jeg også, det er et område, hvor det ville klæde Folketinget, hvis vi så vidt muligt kunne stå sammen om det.
Forhandling