Jytte Andersen (S), 2000-03-16:
Det gør de jo altså ikke.
De er faktisk ret fornuftige.
Og det er klart, at der er nogle andelsboliger, hvor det vil være hensigtsmæssigt, og andre andelsboliger, hvor det absolut ikke er hensigtsmæssigt.
Så er det ikke så hensigtsmæssigt.
Det her lægger vi ud til kommunerne.
Kommunerne kan træffe beslutninger.
Kommunerne kan bruge elementerne sådan i en vifte.
Det, kommunerne er optaget af, er, at der i alle deres boligområder er et godt miljø, at der er nogle, der er stærke, og nogle, der er svage.
Det viser sig faktisk meget tydeligt, ikke mindst i den analyse, der er lavet på TOR's ejendomme her i København, at det giver faktisk et godt klima.
Det bliver faktisk sådan, at de svage ikke bliver stødt ud, sådan som nogle har påstået.
Det gør de ikke.
De er der.
Der bliver taget hånd om dem, og de bliver faktisk stærkere, og de går ind i et boligmæssigt fællesskab.
Sådan fungerer det.
Og det er også lidt det, der her er mulighed for kommunerne for at gøre.
Og dér, hvor vi går ind, det er: Når man gerne vil have nogle muligheder, hvor de øvrige skatteborgere er med til at finansiere det, så er det rimeligt nok, at vi sætter vilkår.
Og et af vilkårene er altså også en tiendedel, hvor man altså kan går ind at diskutere, at her kunne der måske være tale om en familie, som har problemer af den ene og den anden art, men som har et boligbehov, og som måske kan blive stærk ved at komme ind i sådan et stærkt fællesskab.
Og så usolidariske, som hr. Egil Møller tror folk er, er
de faktisk ikke.
Folk vil gerne hjælpe.
Dansk Folkeparti prøver at få alle mennesker ind i sådan en usolidarisk, asocial holdning.
Sådan er billedet jo heldigvis ikke.
Det er det jo heldigvis ikke.
Til fru Annie Lunde Hansen vil jeg godt sige med hensyn til, hvordan andelsboliger og kommunerne i øvrigt selv kan finde ud af det: Jamen jeg tror meget på det dér med, at samtale fremmer forståelsen, også mellem andelsboliger og kommune.
Det gør det jo i øvrigt også mellem os, ikke?
Det er i virkeligheden en meget vis bemærkning, som en fremtrædende kvindelig direktør har sagt her i fjernsynet indtil flere gange.
Den kan man bruge i mange sammenhænge.
Jeg vil godt sige til hr. Keld Albrechtsen, at det kan godt være - det er jeg i hvert fald med på - at vi skal præcisere det, at kommunerne også skal se på at bruge de kommunale anvisningsregler i de stærke afdelinger.
Det er det, vi har diskuteret med kommunerne.
Det er det billede, kommunerne har givet os, at sådan vil de bruge viften af redskaber: at man bruger ét sæt, nemlig den almindelige kommunale anvisning, i de stærke afdelinger, og bruger de fleksible anvisningsregler i de svage afdelinger, så der kan ske en blanding.
Det er i hvert tilfælde været det billede og den forudsætning
, de her lovforslag hviler på.
Til fru Rikke Hvilshøj vil jeg godt sige, at det er jo sådan, og det får man lejlighed til at diskutere senere på dagen, at hvis et ungt menneske søger om at få sin familie eller sin ægtefælle herop, vil man jo i den konkrete sag se på, om vedkommende kan leve op til det boligkrav, der ligger i Indenrigsministeriets lovgivning, det, som jo hviler på, at man skal kunne dokumentere, at man har en selvstændig bolig.
Det kan så være en lille bolig, eller det kan være en stor bolig.
Men i den vurdering kan det så ikke nytte noget, at det unge menneske kommer med en etværelseslejlighed og måske vil have en hel familie herop til den etværelseslejlighed.
ægtefælle herop.
På den måde er de to forslag koblet sammen.
Hvis vi kun har det i den ene lovgivning - og det er det, jeg har indtryk af at Venstre sådan set er positiv over for - hvis vi kun har det i den ene lovgivning og ikke i den anden, så er det simpelt hen ikke noget redskab, så falder det ned mellem, havde jeg nær sagt, to stole.
Så den link er der.
Så jeg håber, jeg har fået svaret præcist på det nu.