Tom Behnke (FRI), 1999-12-03:
Det er ganske problematisk, at der er borgere, også børn og unge, som føler, de har så store problemer, at den eneste løsning på problemerne er at ty til selvmord eller selvmordsforsøg.
Det er stærkt problematisk, det er noget, der skal tages ganske alvorligt, og det er et problem, der skal tages hånd om.
Derfor er det glædeligt, at Folketinget ved flere forskellige lejligheder tager denne debat op og tager konkrete initiativer til, hvordan man kan forebygge og forhindre, at der er nogle, som når dertil, at de træffer den ubehagelige beslutning, at den eneste løsning, der er på deres problem, er et selvmord eller et selvmordsforsøg.
Og vi er meget glade for og meget tilfredse med, at der f.eks. findes frivillig, privat telefonrådgivning, som børn og unge kan ringe til, og hvor de kan få snakket tingene igennem og få anvist en række andre løsninger på deres problemer end lige netop at begå selvmord.
Når vi ser på forslaget fra SF, som jo har været behandlet før,
har vi fortsat i Frihed 2000 den opfattelse, at de fleste af punkterne er gode nok.
Vi er helt enige i, at det opfølgende behandlings- og støttetilbud er vigtigt og altafgørende, men vi havde gerne set, at man havde udvidet punkt 1 og sagt, at der bør være en bedre akutmodtagelse på de psykiatriske skadestuer, således at de, der kommer på disse tanker, hurtigt og nemt kan søge hjælp og professionel rådgivning dér, hvor det skal gøres. Vi havde også gerne set, at man i højere grad tager børn og unge alvorligt inden for systemerne og ikke negligerer det, når børn og unge kommer og fortæller, at de har gjort sig disse tanker.
Det sker desværre nogle gange.
Så en opkvalificering - og det er det, der kommer i punkt 2 - af relevante faggrupper vil øge deres professionelle kompetence, specielt på det område.
Vi er også meget enige med forslagsstillerne i, at den store indsats, som de frivillige og private organisationer yder, skal fastholdes, og vi er også meget enige i, at der skal foregå et samarbejde mellem det statslige, det amtskommunale og det kommunale niveau og den frivillige sociale sektor.
Hver for sig kan de gøre meget, men tilsammen og koordinerende kan de gøre meget mere.
Til gengæld er vi ikke så glade for punkterne 3 og 4.
At der skal tilbydes livsmodsundervisning og undervisning i mestring af eget liv til børn og unge finder vi er stærkt problematisk.
Vi ved jo, at det at træffe en beslutning om at begå selvmord er noget af det sidste, vi mennesker overhovedet overvejer, fordi det ligger så dybt i os, at vi ønsker at holde fast i vort liv, og sådan skal det heldigvis være.
Men vi ved også, at for dem, der har gjort sig tanken én gang, har tanken meget nemt ved at komme tilbage, når der en anden gang opstår problemer.
Og hvis vi så med denne livsmodsundervisning laver en undervisning i, hvad selvmord er, hvorfor der er nogle, der begår selvmord, og hvordan man kan undgå at begå selvmord osv., starter vi en række tanker hos børn og unge, som måske aldrig nogen sinde har overvejet bare at komme i nærheden af noget, der minder om selvmord.
Men vi starter altså en række tanker, og det er problematisk, for den dag, hvor personen er i en meget svær situation, kan han eller hun godt huske den undervisning: Nåh ja, der er jo noget med, at der er nogle, der vælger en løsning, som hedder selvmord.
Så det er problematisk, og derfor skal vi lade være med det.
Det samme gælder for den offentlige informations- og holdningskampagne.
Den skal vi heller ikke starte på.
Jeg tror faktisk, at langt de fleste mennesker godt ved, hvordan de skal forholde sig til det her, så derfor er der ingen grund til, at vi gør det.
Det, der er behov for, er, at akutmodtagelserne bliver bedre gearet til at tage imod, at den opfølgende behandling bliver bedre, og at vi sikrer, at de frivillige sociale hjælpeforanstaltninger kan fortsætte deres arbejde, og jeg kan forstå på ministeren, at i hvert fald den sidste pind har man taget hånd om. Så konkluderende må jeg sige, at som SF's forslag foreligger her, kan vi ikke støtte det.