Inge Refshauge (DF), 2000-03-22:
Beslutningsforslaget er et ret omfattende forslag, men på langt størstedelen af punkterne kan Dansk Folkeparti da være enig med forslagsstilleren. Også vi i Dansk Folkeparti mener, at ansvaret for børn de senere år er deponeret i offentligt regi.
Undersøgelser viser, at mange børn tilbringer omkring 45 timer om ugen i institutioner, mens forældrene har forrygende travlt med at tjene penge, og mange familier har slet ikke tid til børnene.
I alderen 0-3 år er det meget vigtigt, at børn får lov
til at knytte sig meget stærkt til forældrene
Forældrene kan ikke erstattes af pædagoger, selv om de er nok så dygtige og omsorgsfulde.
En foretaget undersøgelse viser også, at det især er de meget små børn, der er meget længe i institutionsmiljøet til daglig.
Kunne det måske være, fordi de er lidt besværlige for forældrene?
Der er en tommelfingerregel om, at små børn højst må passes i institutioner 6 timer i døgnet. Den meget dygtige sundhedsplejerske Sigrid Riise har engang sagt blandt meget andet, at børn har brug for at slutte sig til en voksen person i deres meget tidlige år, og det skulle jo gerne være en af forældrene.
I Danmark er familiemønsteret i opbrud, desværre.
Vore dages forældre til småbørn lader deres børn påvirke alt for meget af forskellige pædagoger i vuggestuer, børnehaver, skoler og fritidsordninger.
Børn af i dag mangler det familiære fællesskab, og det kan skade dem i voksenalderen.
De bliver splittede og mangler de elementære pejlemærker, som vi i vores barndom fik af vore forældre og for den sags skyld også af vore bedsteforældre i et familiesammenhold, et netværk.
Vi ser jo nu, at flere og flere børn har brug for psykologbehandling allerede i den tidlige skolealder, og ude i amterne vokser opgaverne for børnepsykiatrien.
Det er et faresignal, mener vi i Dansk Folkeparti.
I Dansk Folkeparti er vi enige i forslagsstillerens synspunkt om, at forældreansvaret i dag ofte tørres af på børneinstitutionerne og skolerne, og det mener vi er forkert.
Børn er forældrenes ansvar helt og holdent.
Vi overdænger vore børn med materielle goder, men det, de virkelig har brug for, nemlig varme og kærlighed, en hverdag, hvor der er sat grænser for dem, får de ikke.
Resultatet bliver så urolige, frustrerede og aggressive børn, som utallige lærere og pædagoger har deres hyr med.
Vi har bl.a. intet imod, at revselsesretten måske bliver genindført.
Det tror vi dog ikke på, og der er ligeledes et problem i punkt 7 om de stærkt forstyrrende børn i skolerne.
Vi kan godt acceptere, at disse børn en tid måske skal undervises uden for deres egentlige klasse, men vi mener også, man skal passe enormt meget på ikke at gøre uopdragenhed til et sygdomsbegreb, og at alle urolige og uopmærksomme børn ikke får prædikatet DAMP-børn.
Der skal sættes grænser for børn, og det skal naturligvis allerførst ske hos forældrene, men også i institutionerne og i skolen.
Jeg vil ikke ret gerne være lærer i folkeskolen i dag, for der skal virkelig en stærk psyke til for at kunne holde til det.
Det ville jo være fint, hvis der var råd til det.
Punkt 3 om en taksameterordning for institutionsbetaling er vi med på.
På mange punkter er vi altså positive over for forslaget, men enkelte dele må vi diskutere noget mere.