runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Holger K. Nielsen (SF), 1998-05-06:
En interessant og alvorlig dag, det er jeg fuldstændig enig i.
Jeg skal bare konstatere, at formanden for LO så sent som i går sagde, at det var vigtigt og nødvendigt, at konflikten fortsatte, til arbejdsgiverne blev møre med hensyn til de helt, helt berettigede og naturlige krav, der er stillet fra lønmodtagerne om mere fritid.
Jeg har også konstateret, at LO har sagt, at der ikke kunne opnås en tilfredsstillende løsning, som ikke sprængte den ramme, der var aftalt tidligere.
Jeg må konstatere, at regeringen i denne sag er gået imod det, LO i går sagde var vigtigt, og som var hovedbaggrunden for, at LO afviste arbejdsgivernes forslag fra i går.
Det er derfor korrekt at sige, at dette indgreb baserer sig på det, arbejdsgiverne fremlagde i går.
Der er yderligere nogle frynser på med omsorgsdage - det vender vi tilbage til senere i dag - men der er nogle begrænsninger i den måde, man kan bruge dem på.
I alt væsentligt er det arbejdsgivernes skitse fra i går, regeringen vil ophøje til lov.
Jette Gottlieb (EL), 1998-05-06:
Arbejdsministeren undviger diskussionen om det principielle i selve det at gribe ind i konflikten, og jeg vil derfor godt bede ministeren sandsynliggøre, at han kan se for sig en konflikt, der løber - uden at der bliver grebet ind - indtil parterne når frem til et nyt forlig.
Så vil jeg spørge om det forhold, som vi diskuterede før, nemlig at der er grupper, der ikke er omfattet af de forbedringer, der bliver fremlagt, fordi de ikke har 9 måneders fast ansættelse.
Betyder ministerens bemærkninger, at man agter at fjerne det fra teksten?
Fordi alt andet vil være varm luft i en pose.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-05-06:
Hr. Holger K. Nielsen mener at kunne konstatere, at det er en interessant dag, men det er jeg dybt uenig i.
Det er en meget alvorlig dag, hvor man skal kende sit ansvar, og jeg håber, hr. Holger K. Nielsens parti også vil kende sit ansvar. Jeg synes, jeg kan se nogle paralleller.
Der er jo altid partier her i Folketinget, der synes, det ikke er godt nok, og at det kunne blive meget bedre; det er det lette standpunkt.
Men det, regeringen har gjort i denne situation, er noget, den så sig nødsaget til at gøre.
Det er jo ingen kunst at gå og give løfter til både den ene og den anden side.
Regeringen har gennem 10 dage opfordret parterne til at løfte deres ansvar.
Regeringen har sagt fra den aller-, allerførste dag: Se nu at komme til forhandlingsbordet igen!
Det er jer, der har udløst konflikten, og det er jer, der skal løse konflikten!
Så sent som i forgårs sagde jeg til parterne: I må gå i gang med et højere tempo nu, og I må i givet fald invitere forligsmanden til at forlige jer!
Men det fik jeg nej til.
Så sent som i går spurgte arbejdsministeren parterne: Var det ikke en idé at indkalde forligsmanden?
Vi måtte i går konstatere, at der ikke var flere muligheder.
Det er muligt, SF synes, at konflikten bare kan brage videre.
Det synes jeg ikke, og det synes regeringen
heller ikke.
Vi fik det klare indtryk i går, at i aller-, allerbedste fald - men det var rent teoretisk - kunne vi eventuelt håbe på, såfremt og ifald alle var i godt humør, at parterne kunne blive enige en gang i næste uge.
Men så skal der jo afstemning til, og det vil sige, at vi ville se et samfund, der fortsat var gået i stå for fjerde uge i træk.
Jeg må sige til SF: Det kunne jeg ikke tage ansvaret for, det ville jeg ikke tage ansvaret for, og det ville regeringen ikke tage ansvaret for.
Hvad skal vi så gøre?
Jo, i sådan en situation er der to opgaver, der skal løses: Vedstå sig sit ansvar og gribe ind - for det er vi nødt til -
og sørge for, at det sker på en sådan måde, at det er omkostningsmæssigt forsvarligt og samtidig imødekommer noget af den kritik, der kom til udtryk i lønmodtagernes afstemning. Jeg kan sige til hr. Holger K. Nielsen: Begge dele er opfyldt, og så kan man gøre sig nok så mange forestillinger om, til hvilken side forslagene ligger.
De ligger lige dér, hvor de skal ligge.
Holger K. Nielsen (SF), 1998-05-06:
Det er jo en interessant dag i dag.
Det er den tiende dag, hvor Danmark er i storkonflikt, og vi har lige kunnet opleve, at regeringen har fremsat et lovforslag om indgreb i konflikten.
Ove Hygum (S), 1998-05-06:
Det er over for os oplyst, vil jeg sige til hr. Frank Aaen, at i parternes forarbejde med vilkår og indhold og rammer og forudsætninger i forhold til feriefridage og børnefamiliefridage har det ikke været en forudsætning, at en større gruppe på forhånd skulle afskæres fra at være omfattet af disse udmærkede forbedringer, og det er det, vi vil forfølge yderligere under udvalgsarbejdet.
Og så vil jeg sige, at da det er så relativt få minutter siden, at jeg besvarede spørgsmålet om, hvad det er, regeringen tilkendegiver i bemærkningerne til lovforslaget om øgede udgifter for erhvervslivet, er jeg lidt overrasket over, at det skulle være nødvendigt, at jeg her siger, at med den sætning tager vi ikke stilling til alle andre grene af regeringens samlede politik.
Frank Aaen (EL), 1998-05-06:
Det er to helt enkle spørgsmål til arbejdsministeren.
Det ene er, at jeg bare vil være sikker på, at jeg hørte rigtigt, når arbejdsministeren sagde, at retten til ferie og retten til omsorgsdage skal kunne udnyttes af alle inden for de her berørte overenskomstområder.
Jeg vil gerne have bekræftet, at det var det, der blev sagt, og så vil jeg bare sige, at det altså ikke kræver små ændringer af teksten.
Det kræver fundamentale ændringer af teksten, men det vil vi selvfølgelig kun være tilfreds med, hvis det sker.
Det var den ene ting. Den anden ting er, at jeg går ud fra, at regeringen ikke med det tilsagn, der her gives til højrefløjen, forhindres i at gennemføre f.eks. det fremsatte forslag om en pesticidafgift eller om vækstfremmere, og at man i det hele taget står åbent og frit med hensyn til at kunne udnytte det grønne flertal, der er i Folketinget, så vi også i de kommende to år kan gennemføre forbedringer på miljøområdet,
selv om erhvervslivet vil råbe og skrige op, som de altid gør, om, at det koster dem konkurrenceevne.
Nu fik vi dog den erkendelse frem, at forbedringerne på ferieområdet og med hensyn til omsorgsdagene ikke kommer til at omfatte alle ansatte inden for disse overenskomstområder.
Det var dog en indrømmelse.
Så vil jeg bare endnu en gang gøre arbejdsministeren opmærksom på, at de formuleringer, der er i teksten, som lovforslaget ser ud i øjeblikket, ikke udelukker små grupper.
Det er faktisk betydelige grupper.
Det er praktisk talt alle inden for byggeriet, fiskeindustrien, hotel og restauration, som støder ind i, at de ikke kan opfylde kravet om 9 måneders uafbrudt beskæftigelse.
Det er altså ikke små grupper, vi taler om.
Jeg går ud fra, at vi har fået et tilsagn om, at lovteksten bliver ændret inden anden og tredje behandling.
Ove Hygum (S), 1998-05-06:
Her har vi, om man så må sige, gjort smerten mindre ved at anvende de opfindelser, som parterne selv har gjort.
Jeg ved ikke, om det er en formildende omstændighed; det er det næppe - nej, nej.
Men det ændrer ikke ved, at vi meget gerne vil sikre, at de goder, der ligger i feriefridage og børnefamiliefridage, får virkning for alle på dette område.
Det har ikke været tilsigtet, at der på forkant skulle være en større gruppe, der skulle holdes uden for.
Jeg synes, man under det udvalgsarbejde, der forestår, må kunne få skik på det. Med hensyn til hr. Ole Sohn vil jeg kun komme med den bemærkning, at det hele tiden formuleres, som om man mister noget ved det lovindgreb, vi laver her.
Jeg vil gerne sige, at hvis man anskuer det, som hr. Ole Sohn gør, tager man udgangspunkt i, at man har fået det, der er i mæglingsskitsen.
Jeg vil gerne sige: Den blev stemt ned.
Den har været væk fra Jordens overflade fra den 24. april, og indtil vi har taget den op igen her og ladet den indgå i indgrebet.
Man får en mindre stigning end ellers.
Det er det, man i øvrigt har sagt nej til ved afstemningen. Jeg vil sige til fru Jette Gottlieb, at vi ser på teksten.
Det er muligt, at der skal ske en voldsom ombrydning, og måske skal den tekst, der er henvist til, udgå.
Det ser vi nærmere på.
Det vil jeg ikke binde mig til nu.
Lad os gå ind i det under udvalgsarbejdet.
Til hr. Knud Erik Kirkegaard kan jeg sige, at det er en meget god beskrivelse, at det handler om omkostninger, der øger virksomhedens udgifter ved at ansætte arbejdskraft.
Så vil jeg sige til fru Ulla Tørnæs
, at jeg måske var lidt for hastig, men det var faktisk et forsøg på at svare på lige netop det, som fru Ulla Tørnæs var inde på i sit sidste indlæg, når jeg henviste til medlemsbladet fra Dansk Industri, hvori man optrykte statsministerens pressemeddelelse og gav den positive ord med på vejen, og netop den pressemeddelelse var medvirkende årsag til, at der kunne laves et forlig mellem parterne, som så desværre ikke blev godkendt.
Indholdet af pressemeddelelsen er stadig væk regeringens politik.
Frank Aaen (EL), 1998-05-06:
Arbejdsministeren erkender, at der nok ikke er ros fra visse dele af arbejdsmarkedet - visse dele af arbejdsmarkedet.
Det er altså den del af arbejdsmarkedet, der repræsenterer en million medlemmer, hvorimod den visse del, der roser regeringen, er den, der repræsenterer nogle få tusinde arbejdsgivere.
Det er da en fin måde at sige det på, og jeg synes, det er meget imponerende af en tidligere fagforeningsmand og en socialdemokrat på den måde at ligestille »visse dele«.
Jeg vil i forlængelse af det sige, jeg da godt er klar over, at arbejdsministeren kommer fra det statslige område og muligvis ikke helt kender forholdene på det private, men det er altså faktisk sådan, at 9 måneders uafbrudt beskæftigelse er meget sjældent forekommende inden for byggeområdet, i fiskeindustrien, i hotel- og restaurationsbranchen.
Der er titusindvis af ansatte, som er løsarbejdere, som kun har arbejde en del af året.
Alle disse mennesker får altså ikke andel i goderne med de formuleringer, der er.
Så kan man jo komme med alle de fortolkningsbidrag og alle de bemærkninger, man vil.
Vil regeringen lave om på lovteksten?
Så vil jeg sige: Tak for dog trods alt en enkelt ting, nemlig afvisningen af håndfæstningen, som blev krævet fra højrefløjen om, at man ikke må have lov til at lave f.eks. miljøpolitik og andet sammen med venstrefløjen.
Det er vi meget tilfreds med.
Ulla Tørnæs (V), 1998-05-06:
I mit ordførerindlæg tidligere på dagen fremhævede jeg også en pressemeddelelse, som statsministeren udsendte i marts måned, hvor statsministeren faktisk som en tilføjelse til det, der står i bemærkningerne til lovforslaget, siger: Regeringen vil tværtimod tilrettelægge en samlet økonomisk politik, så det danske samfunds og dansk erhvervslivs konkurrenceevne samlet set forbedres.
Nu har jeg selvfølgelig forståelse for, at arbejdsministeren koncentrerer sig om det forslag, som vi behandler her i dag, men jeg bliver alligevel nødt til at sikre mig en garanti, jeg har tidligere kaldt det en håndfæstning, for, at regeringen ikke lægger op til, at dansk erhvervsliv pålægges yderligere økonomiske omkostninger.
Sagt med andre ord: Vi kan ikke acceptere, at dansk erhvervslivs konkurrenceevne forringes.
Vi er helt enige med statsministeren i den udtalelse, han kom med i sin pressemeddelelse
, og bliver derfor nødt til at bede arbejdsministeren her tilkendegive, at regeringen holder fast i den udtalelse, som statsministeren kom med i en pressemeddelelse den 17. marts.
Tom Behnke (FP), 1998-05-06:
Jeg er glad for, at ordvekslingen med Enhedslisten nu har ført til, at Enhedslisten er holdt op med at bruge formuleringen »kun forringelser for lønmodtagerne« og nu bruger den langt bedre formulering, at ikke alle er omfattet af fordelene.
Det, jeg tager ordet for, er, at nu har Fremskridtspartiets ordfører sådan set to gange givet et særdeles favorabelt tilbud til ministeren og til regeringen.
Det, det handler om, er, hvorvidt der er behov for at behandle Fremskridtspartiets beslutningsforslag nr. B 38 efter denne debat.
Ministeren siger, at han ikke vil forholde sig til andre ministerområder inden for regeringen, men ministeren kommer under alle omstændigheder til at forholde sig til beslutningsforslaget, hvori der klart og tydeligt står: »Fremskridtspartiet mener, at overenskomsten og storkonflikten 98 skal løses ved, at regeringen afgiver løfte om, at ingen skatter og afgifter vil blive forhøjet, og afgiver løfte om, at efterårets skatteforslag vil betyde en lempelse af personskatten for alle lønmodtagere.«
Hvis vi kan få det tilsagn fra regeringens side - og det er så det tilbud, ministeren får - for det er jo noget, der vil kunne berolige lønmodtagerne, så de kan acceptere det her, er der ingen grund til, at vi behandler beslutningsforslag nr. B 38.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1998-05-06:
Jeg synes ikke, arbejdsministeren var særlig hjælpsom med hensyn til at definere begrebet lønomkostninger.
Jeg er i hvert fald meget tvivlende over for, hvad det egentlig er, regeringen og ministeren mener med udtrykket lønomkostninger.
Jeg vil godt bede ministeren om at komme med et teoretisk eksempel på noget, der kunne øge arbejdsgivernes lønomkostninger, ikke fordi jeg opfordrer til at gennemføre det, men for at få en afklaring af, hvad man egentlig forstår ved virksomhedernes lønomkostninger, sådan som det er skrevet her. Den definition, jeg gav for et øjeblik siden, ville arbejdsministeren altså ikke gå med til, så jeg vil godt prøve en ny.
Kan det forstås på den måde, at det er omkostninger som f.eks. sygeskatten, der øger virksomhedernes udgifter ved at have ansat arbejdskraft, og som vi jo har diskuteret så meget her i dette Ting?
For hvis det ikke er undtaget fra det, regeringen kunne finde på at lave af ulykker, er vi jo fuldstændig lige vidt.
Så kan man forestille sig, at regeringen foreslår noget tilsvarende sygeskatten, og det kan da vel ikke være meningen.
Ole Sohn (SF), 1998-05-06:
Vi nærmer os afslutningen; derfor er det vel også rimeligt at begynde at skære ned til de enkelte punkter.
Jeg skal undlade at komme med store tal med hensyn til, hvordan rammer er overholdt og ikke er overholdt, men jeg kan i hvert fald konstatere, at arbejdsgiverne ikke kommer af med yderligere penge ved indgåelsen af dette forlig.
Men jeg vil godt spørge, om ikke det er korrekt at sige, at når der er karenstid i forbindelse med fridagene og omsorgsdagene, og når dele af det, feriefridagen, betales med en nedsættelse af pensionsstigningen, så er det dem, som har en midlertidig eller løs tilknytning til arbejdsmarkedet, der mister i det samlede hele i forhold til den mæglingsskitse, som blev nedstemt af lønmodtagerne.
Det sidste, jeg vil spørge om, er: Hvorfor har regeringen lavet en løsning, som indebærer, at ikke bare den tredjedel af arbejdsgiverne, som er omfattet af forliget, skal have fuld kompensation for indførelse af omsorgsdagene?
Hvorfor skal de to tredjedele, som ikke er berørt af konflikten, have en gave på 280 mio. kr. i forbindelse med indgrebet?
Jette Gottlieb (EL), 1998-05-06:
Arbejdsministeren afviser at diskutere det principielle i at gribe ind i overenskomsten, og det forstår jeg såmænd godt, og så vil jeg forholde mig til teksten her, hvis det er det, vi kan komme til at diskutere. Teksten i loven er ikke spor upræcis.
Ansatte, der har været i uafbrudt beskæftigelse i den pågældende virksomhed i mindst 9 måneder, har ret til en feriefridag i hvert kalenderår.
Det kan ikke være mere præcist.
Det kan man ikke bemærke sig eller betænke sig ud af, og så er man nødt til at fjerne det fra teksten, hvis ikke en arbejdsgiver skal kunne bruge den lovtekst som et argument for, at en ansat, der har været ansat i 3 måneder,
ikke kan få det pågældende gode.
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-05-07:
Jeg skal ikke forlænge debatten meget.
Jeg tror, der er flere, der er ved at være lidt trætte af de mange gentagelser, så jeg vil prøve at sige noget helt andet.
Vi støtter gerne det lovforslag her for at få konflikten afsluttet.
Ikke fordi vi synes, det er den bedste løsning, men det er nødvendigt for at stoppe en fortsat dramatisk konflikt i et land, hvor det Over- og Underdanmark, som hr. Frank Aaen snakker om, ikke eksisterer.
Der er desværre folk i Danmark, der ikke har det godt.
Men det er ikke på grund af for dårlige aftaler på arbejdsmarkedet.
Der er andre ting galt.
De var ikke særlig repræsentative hverken for fagbevægelsen i Danmark eller for Underdanmark, må man nok konstatere.
Det har vi såmænd også.
Og de er også blevet forbedret gennem de ændringsforslag og de præciseringer, der er blevet lavet. De havde i øvrigt også indvendinger imod den aftaleform, det forhandlingsforløb, de havde været igennem, som fik os til i Arbejdsmarkedsudvalget at konstatere, at de nærmest var fejlorganiseret.
Det sidste kan godt give os overvejelser om aftale- og afstemningsprocedurerne i den berømmede danske model.
Med hensyn til børnefamilierne havde vi i Kristeligt Folkeparti hellere set en forbedring for alle børnefamilier, en forbering, der var besluttet uden for arbejdsmarkedsforliget, inden for den almindelige lovgivning og skattefinansieret, men det har vi taget initiativ til at vi kommer til at debattere i juni, og det vil vi fortsat arbejde med.
Men vi støtter forslaget her med glæde.
Niels Helveg Petersen (RV), 1998-05-07:
På regeringens vegne skal jeg afvise dette forslag, for den opgave, der nu ligger foran de danske vælgere, er ikke at tage stilling til en række ikke særlig velspecificerede spørgsmål - mere eller mindre - men at tage stilling til den Amsterdamtraktat, som Folketinget just har vedtaget, og som nu skal prøves af de danske vælgere den 28. maj.
Det er opgaven, og derfor vil regeringen afvise beslutningsforslaget.
Søren Søndergaard (EL), 1998-05-07:
Jeg synes simpelt hen, at statsministeren har siddet og set så ked ud af det her på det sidste, og derfor har jeg gjort mig en overvejelse over, hvordan pokker kan vi få statsministeren i lidt bedre humør.
Vi må jo finde nogle ting, der kan live statsministeren op.
Og jeg har tænkt, og jeg har tænkt, men jeg har ikke rigtig kunnet finde noget, indtil jeg læste lederen i det konservative Süddeutsche Zeitung, for der stod nogle linjer, som jeg er sikker på kan live statsministeren op, og dem vil jeg godt læse op for statsministeren.
Der stod: Den danske regeringsleder satte en stopper for en vanvittig arbejdskamp. Med deres kompromisløse krav om en sjette ferieuge gik de strejkende for langt.
Og det satte statsministeren en stopper for.
Det var en uforbeholden ros.
Det synes jeg statsministeren skal glæde sig over.
Der var også en lille fortsættelse i artiklen i Süddeutsche Zeitung.
Der stod nemlig: Det kan fint vise sig, at frustrerede fagforeningsmedlemmer nu vil betale den Europavenlige statsminister tilbage og forsøge at vende stemningen mod EU-aftalen. Det synes jeg ikke statsministeren skal lytte efter nu.
Jeg synes, statsministeren skal glæde sig over roserne.
Vi skal have varme hveder i aften.
Og der er trods alt 21 dage til den 28. maj.
Ove Hygum (S), 1998-05-07:
Det er en ganske alvorlig situation, der har ført til, at regeringen har foretaget det alvorlige skridt at fremsætte et lovforslag i Folketinget, der efter en meget grundig udvalgsbehandling nu nærmer sig sin vedtagelse takket være et flertal, der ligesom regeringen vil tage et ansvar for, at Danmark kommer i gang igen.
Danmark har været i stilstand i snart to uger.
Og havde konflikten varet længere, var der en meget alvorlig risiko
for, at der opstod sundhedstruende situationer i løbet af ganske kort tid
Det ville måske også være et Danmark i tilbagegang uden mulighed for at udnytte den økonomiske medvind, som ellers begunstiger os.
Regeringen er stærk tilhænger af den danske model og benytter enhver lejlighed til i europæisk og international sammenhæng at berømme de fortrin, der er ved den danske model, som bl.a. indebærer et meget stabilt arbejdsmarked med relativt ringe tab af arbejdsdage.
Men selv om vi har en udmærket dansk model, kan der etableres lovlige arbejdskonflikter, når parterne ikke kan nå til et resultat.
Det er en del af systemet, at forhandlingerne kan ende resultatløst.
I den situation, der er opstået her i 1998, må vi konstatere, at parterne i tirsdags redegjorde over for regeringen for, at der var tale om et regulært sammenbrud. Parterne var enige om, at der var tale om et regulært sammenbrud.
Det blev i den forbindelse udtrykt, at konflikten nødvendigvis måtte blive meget langvarig.
Ingen af parterne havde umiddelbart opskriften på, hvordan man skulle komme videre, og en afstemning efter et muligt resultat kunne først være på bordet et stykke inde i konfliktens fjerde uge.
Af de årsager, jeg nævnte før, greb regeringen ind, og det er ikke nogen attraktiv situation.
Det er brandærgerligt, at vi må tage det skridt for at bringe hjulene i gang igen, men når parterne ikke kunne finde ud af at opnå enighed, måtte regeringen gøre det.
Der var ingen mening med at trække pinen længere ud.
Der er under debatten udvekslet mange synspunkter.
Det, der har været vigtigt for regeringen, har været at finde en løsning, der var afbalanceret.
Så balancen er vel, når det kommer til stykket, ikke helt ved siden af.
Jeg tror, at der efter en sikkert velfortjent storebededagsferie og en weekend er mange, der vil få lejlighed til at stifte nærmere bekendtskab med de positive elementer, der er i den mæglingsskitse, der er ophøjet til lov, plus det tillæg, som regeringen ved sit lovindgreb har lagt til.
Der er svar på mange af de ønsker, som lønmodtagerne har signaleret gennem de senere år.
Jens Peter Vernersen (S), 1998-05-07:
Jeg synes også, det interessante spørgsmål er: Her har vi et tillæg til en overenskomst, der er fornyet, der giver resultater til utrolig mange mennesker, altså et tillæg til, hvad man havde opnået tidligere. Er hr. Frank Aaen ikke vidende om, at der ofte er fornyet overenskomster på det private arbejdsmarked, hvor der ikke har været tillæg til så mange mennesker, som man ser i den her situation?
Tror hr. Frank Aaen ikke, at det er årsagen til, at så mange trods alt er tilfredse med det resultat, man har nået?
Så synes jeg også, at der er et andet spørgsmål, jeg godt ville knytte en kommentar til.
Hr. Frank Aaen sagde, at man stemte om det samme i 1993 som i 1992
, fordi Overdanmark ikke var tilfreds med resultatet.
Det var jo ikke tilfældet, må jeg sige til hr. Frank Aaen.
Man stemte om det samme minus fire forbehold, som blev godtaget af befolkningen.
Jacob Buksti (S), 1998-05-07:
Selv om det måske gik lidt stærkt her tidligere på dagen, skal jeg bare understrege, at Socialdemokratiet anbefaler et ja til Amsterdamtraktaten.
Folkeafstemninger i Danmark har den karakter, at de skal have et klart tema, så man kan få et klart svar: ja eller nej.
Og da folkeafstemningen den 28. maj handler om Amsterdamtraktaten: ja eller nej, skal man ikke forvirre begreberne med en lang smørrebrødsseddel, som ikke i sig selv har noget med Amsterdamtraktaten at gøre.
Så Socialdemokratiet kan ikke støtte forslaget.