runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jeppe Kofod (S), 2001-04-17:
Til hr. Søren Søndergaard: Der skal ikke herske nogen som helst tvivl om, at vi mener, at der bør stilles krav om respekt for menneskerettigheder og demokrati og god regeringsførelse til alle lande - til alle lande.
Denne aftale omfatter jo i øvrigt heller ikke alle udviklingslandene.
Der er en række lande, der ikke er med i aftalen, som vi også skal stille krav til.
Så med de ord synes jeg, vi skal gå lidt konstruktivt ind i udvalgsarbejdet og så prøve at få det gode ud af den her aftale og prøve at understrege det vigtige i aftalen netop omkring de her spørgsmål, hvor man kan se, at principperne i aftalen jo følger den linje, som også et bredt flertal i det danske Folketing har lagt, når det gælder udenrigspolitikken og bistandspolitikken.
Det synes jeg er værd at notere, og det er altså et fremskridt i forhold til tidligere.
Jens Hald Madsen (V), 2001-04-17:
Det her er et fremskridt.
Det er et godt skridt på vejen frem mod frihandel.
Der er mange gode elementer, og overordnet viser det jo én ting i forhold til den debat, som ATTAC-bevægelsen har bragt op, om, at internationale organisationer er roden til alt ondt med hensyn til at skabe noget samarbejde, noget frihandel, nemlig at internationale organisationer kan bruges til at lave et godt, sobert stykke arbejde, og det synes jeg faktisk at den her aftale på en meget god måde illustrerer.
Faktisk kan Venstre i forhold til vores eget bistandsoplæg genkende mange gode principper, bl.a. spørgsmålet om at stille krav om menneskerettigheder, om demokrati, om god regeringsførelse, og hvis man har manglende respekt for det, ja, så har det en konsekvens, så afbryder vi samarbejdet.
Og hvis vi f.eks. har særlig alvorlige tilfælde af korruption, ja, så kan det også betyde en afbrydelse af samarbejdet.
Det er lige præcis det, der står i Venstres oplæg.
Der står videre i den her aftale, at man vil stille nogle særlige krav, i forbindelse med at AVS-landene skal indgå en aftale, hvor de har en forpligtelse til at tage deres statsborgere tilbage.
Det er fint.
Det har Venstre også med i sit oplæg.
Der er bare ét problem: Danmark kan ikke gå med til det på grund af de danske forbehold.
Man kunne så sige, at det, at man også følger op på, at man vil lave en vurdering af bistandsbehovet, at man vil kigge på resultaterne af det hidtidige udviklingssamarbejde med det pågældende land og ud fra det se, om man skal fortsætte samarbejdet, er fint.
Det har Venstre også med i sit nye oplæg.
Det, man så kan sige, er, som også hr. Søren Søndergaard var inde på: Hvorfor skal det egentlig kun være gamle
kolonistater?
Hvorfor gjorde man det ikke mere globalt?
Venstres udgangspunkt er, at hvis vi skal sørge for, at de fattige lande, tredjeverdenslandene, skal gøres uafhængige og frie, så skal det gøres ved fri handel og ikke kun for kolonistater, men det er en god begyndelse.
Hvad er der så af problemer?
Jo, problemet er det her.
Prøv engang at se!
Det er jo ikke total frihandel.
Der er jo en masse forbehold med tekstiler og forarbejdning og bearbejdning, og hvad ved jeg.
Det er et problem.
Jeg hører i min øresnegl, at det her er en forenkling.
En forenkling?
Der er altså et stykke vej igen.
Derfor ser vi meget positivt på det her.
Vi vil støtte det, vi vil også gerne diskutere, om der skulle være små nuancer, der kunne ændres.
Men alt i alt må vi sige, at det er første skridt på vej mod mere frihandel, som vi trænger så meget til.
Gitte Seeberg (KF), 2001-04-17:
Jeg skal blot på Det Konservative Folkepartis vegne meddele vores tilslutning til ratifikationen af denne aftale.
Søren Søndergaard (EL), 2001-04-17:
Nu var der jo en markant forskel på det indlæg, vi hørte fra Det Konservative Folkeparti, og så det indlæg, vi hørte fra Venstre.
Derfor kunne jeg da godt tænke mig at høre hr. Helge Adam Møllers kommentarer til det indlæg, vi hørte fra fru Birthe Rønn Hornbech.
Jeg forstod det sådan, at det bl.a. er et meget ufravigeligt krav fra partiet Venstre, at hvis man overhovedet skulle være med på tankegangen om at udlevere mobiloplysninger på den måde, der er lagt op til i lovforslaget, kræver det, at der sker en orientering af de folk, hvis mobiltelefon er blevet aflyttet.
Hvordan forholder Det Konservative Folkeparti sig til det ændringsforslag, som Venstre vil stille, og hvordan forholder man sig mere generelt til de betragtninger, som Venstre gjorde over det punkt?
Klaus Kjær (DF), 2001-04-17:
Da Dansk Folkepartis ordfører på dette beslutningsforslag, hr. Peter Skaarup, ikke kan være til stede, skal jeg på vegne af Dansk Folkeparti kort komme med partiets holdninger til forslaget. Dansk Folkeparti kan i det store og hele tilslutte sig partnerskabsaftalen, Cotonou-aftalen, for udviklingssamarbejde mellem på den ene side EU-landene og på den anden side de 77 AVS-lande.
Det er fornuftigt, at der skabes øget markedsadgang i EU til disse lande, som derved kan forbedre deres virkemuligheder i forhold til frihandel og dermed bedre økonomiske vilkår for deres industrier og eksport.
Dansk Folkeparti kan også støtte aftaler, der eventuelt kan indgås om tilbagetagelse af egne statsborgere og tilbagevenden.
Dansk Folkeparti mener, at sådanne eventuelle aftaler skal indgås bilateralt af Danmark, i og med at vi har forbehold på området.
Margrete Auken (SF), 2001-04-17:
Mange af de punkter, som hr. Søren Søndergaard nævnte, er punkter, som vi er enige i skal rejses, selvfølgelig.
Og vi er også enige om, at meget af det her skal laves om.
Jeg sidder jo også i det danske Folketing for at lave en hel masse om i Danmark, og jeg ville synes, at det var meget nedslående, hvis de regler, der gjaldt, i og med at jeg har underskrevet grundloven, ikke også stod til at ændre.
Jeg vil spørge hr. Søren Søndergaard, om han ikke vil fortælle, hvordan de her lande skal få en chance.
Når vi har en præferenceaftale, så lever de fuldstændig på nåden, og den har været meget, meget, meget spinkel i det her forløb, og de har ikke kunnet alliere sig med hinanden. I og med at de indgår en frihandelsaftale og har rettigheder og pligter og oven i købet har det regionale element med sig, så kan man jo forestille sig - det er ikke sikkert, det går sådan - at de også kan begynde at gå ind i de her sammenhænge.
Så er der selvfølgelig et krav til os om at støtte, at vi får en meget mere fair frihandel end den, vi har i øjeblikket, at vi får en mere bæredygtig frihandel end den, vi har i øjeblikket, og at der kan laves sanktioner - hvilket jeg tror er meget vigtigt - når det her bliver brudt.
Og så skal vi i øvrigt have en bedre bistandshjælp, for det giver jo heller ikke mening, hvis de ikke får den hjælp den anden vej rundt.
Søren Søndergaard (EL), 2001-04-17:
Jeg har to svar til fru Margrete Auken.
Det, der adskiller det danske Folketing og WTO, er, at der er en offentlighed omkring det danske Folketing, der giver folk mulighed for at diskutere og påvirke.
Det andet svar, jeg vil give, er, at tredjeverdenslande selvfølgelig skal have støtte fra de rige lande og EU-landene til at lave den bedst mulige aftale.
Det her er ikke den bedst mulige aftale.
Så kan det selvfølgelig være, at udviklingsministeren i sit indlæg kan gennemgå alle de steder, hvor Danmark har stillet forslag om, at denne her aftale mere skulle være til fordel for ulandene, og at udviklingsministeren meget præcist kan redegøre for, hvordan Danmark har kæmpet en lang kamp for at gøre denne her aftale bedre, men at de øvrige EU-lande har insisteret på, den skulle være så dårlig, som den er.
Så må vi forholde os til den kendsgerning, at det ikke er lykkedes at komme længere,
men forudsætningen må dog være, at vi får den redegørelse fra udviklingsministeren om den store og lange kamp for forbedring.
Søren Søndergaard (EL), 2001-04-17:
Jamen jeg synes ikke, det er så frygtelig svært.
Altså Danmark er medlem af EU, det anerkender vi fuldt ud i Enhedslisten at Danmark er.
Vi er imod det, og vi arbejder for udmeldelse, men Danmark er medlem af EU.
EU indgår en aftale med en række tredjeverdenslande.
Og den aftale synes vi skulle være til større gavn for tredjeverdenslandene.
Så siger vi, at den danske opgave i det forløb selvfølgelig må være at gøre den aftale så god som mulig for tredjeverdenslandene.
Hvis udviklingsministeren kan komme op og forklare om det utrættelige arbejde, som den danske regering har gjort for at forbedre den her aftale, og fortælle om, hvordan vi gang på gang i forhandlingerne omkring det her er blevet nedstemt og trynet af de andre EU-lande, fordi de ikke ville have, at den skulle være bedre, så må vi jo erkende det som en realitet.
Men indtil det er sket, er det altså vores opfattelse, at Danmark skal kæmpe for, at denne her aftale bliver bedre.
Anita Bay Bundegaard (RV), 2001-04-17:
Til hr. Søren Søndergaards oplysning kan jeg sige, at der selvfølgelig er tale om, når det gælder landbrugsprodukter, at der jo ikke er nogen tvivl om, at den danske regering ikke er helt i overensstemmelse med især de sydlige europæiske lande, altså Spanien, Italien, Portugal og også Frankrig.
Jeg kan såmænd også løfte sløret for, at når vi har talt om de regionale aftaler og talt om overgangsordninger, har et land som Sverige stået fuldstændig fast på, at fra dag ét, havde jeg nær sagt, skulle det hele være WTO-medholdeligt.
Så der er indtil flere lande, som Danmark har været uenig med hen ad vejen, og som vi har taget nogle slåskampe med.
Så er jeg da meget glad for, at jeg faktisk har kunnet glæde hr. Jens Hald Madsen i dag.
Jeg tror nu nok, at vi skal finde vores små ting at være uenige om, for jeg ved jo, at Venstre meget gerne vil spare på udviklingsbistanden.
Og dér kan vi desværre ikke blive enige overhovedet.
Så helt nemt
under en valgkamp får vi det nu ikke.
Men jeg vil blot sige, at jeg har været glad for at se, at Venstres principper for udviklingsbistand jo faktisk ligger fantastisk tæt på »Partnerskab 2000«, men det er jo heller ikke så underligt, idet Venstre for meget kort tid siden har været med til at vedtage »Partnerskab 2000« her i Folketingssalen.
Så det er selvfølgelig helt logisk.
Søren Søndergaard (EL), 2001-04-17:
Helt kort: Jeg anerkender fuldt ud, at regeringen har kæmpet for forbedringer af denne her aftale.
Anita Bay Bundegaard (RV), 2001-04-17:
Til hr. Keld Albrechtsen vil jeg sige, at det her synes jeg vi må tage en diskussion om i udvalget, men det er den danske regerings opfattelse, at der i den bestemmelse i Cotonou-aftalen er tale om generelle vendinger, og at der netop på det her område, som gælder medicinprodukter, ikke er tale om en indskrænkelse af AVS-landenes muligheder for som sagt under særlige omstændigheder at udstede tvangslicenser, så længe det altså er under overholdelse af TRIPS-aftalens bestemmelser.
Men lad os tage den tekniske diskussion i udvalget.
Så vil jeg gerne lige vende tilbage til hr. Søren Søndergaard, som jo faktisk i sin ordførertale var inde på den danske regerings kamp for at forbedre denne her aftale.
Jeg tror godt, jeg kan sige, at det har der faktisk været tale om på en hel række områder.
Og på det specifikke område, som hr. Søren Søndergaard var inde på, det her om de regionale aftaler, er det jo sådan, at det er i september 2002, hvor det faktisk er Danmark, der har formandskabet i EU, at der skal indledes forhandlinger om de økonomiske og de handelsmæssige aftaler mellem de her regionale grupper af AVS-lande.
Og det er klart, at i den forbindelse er det jo udfordringen at sikre AVS-landene bedre muligheder for markedsadgang for landbrugsvarer i EU.
Og en anden udfordring er jo selvfølgelig også at sikre rimelige overgangsordninger for AVS-landenes toldafvikling.
Så vil jeg sige, at det jo også hele tiden har været den danske regerings holdning, at der for de AVS-lande, som ikke ønsker at deltage i de regionale aftaler, findes rimelige ordninger for dem, sådan at de ikke bliver ringere stillet.
Så det er faktisk noget af det, Danmark har kæmpet for, og det er også noget af det arbejde, Danmark kommer til at fortsætte, netop fordi det er under det danske formandskab, at de her forhandlinger går i gang.
Til hr. Jens Hald Madsen, som taler om frihandel: Jeg tror, der er tale om nuancer, og hr. Jens Hald Madsen henviste jo også flere gange under sit første indlæg til Venstres eget oplæg på bistandsområdet.
Og der må man jo sige: Ja, men Venstres oplæg, så vidt jeg har læst det, ligger jo meget, meget tæt på dansk udviklingspolitik, sådan som regeringen fører den i dag.
Så derfor er det såmænd ikke så underligt, at det også ligger op ad Cotonou-aftalen, som jo i meget høj grad også har lagt sig op ad linjerne i den danske udviklingspolitik.
Så siger hr. Jens Hald Madsen, at den danske regering kan lære noget af Cotonou-aftalen, fordi den stiller krav til landenes menneskerettighedssituation og til demokrati.
Jamen der er overhovedet ikke nogen uoverensstemmelse.
Det gør den danske regering i forvejen.
Jens Hald Madsen (V), 2001-04-17:
Jeg vil gerne takke ministeren for svaret.
Det vil gøre valgkampen så nem.
glæder mig meget.
Så tak for det.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-04-17:
Jeg må sige, at det nu er første gang, jeg har hørt om, at der skulle være et land, der lavede aftaler med EU, som havde skrupler med hensyn til at underskrive aftalen på grund af menneskerettighederne.
Det er noget ganske nyt.
Jann Sjursen (KRF), 2001-04-17:
Jeg kan meddele, at Kristeligt Folkeparti støtter en dansk ratifikation af Cotonouaftalen, partnerskabsaftalen mellem AVS-landene og EU.
Det er klart, at sådan en aftale kunne være bedre, ikke mindst set med udviklingslandenes øjne.
Jeg er enig i de kritikpunkter, som bl.a. hr. Søren Søndergaard har rejst her fra talerstolen i dag.
Men uanset disse og uanset ønsket om en bedre aftale, så mener vi dog fra Kristeligt Folkepartis side, at aftalen er et skridt i den rigtige retning.
Den forbedrer vilkårene for de lande, som har tiltrådt aftalen, og som måtte nyde de goder, der trods alt også er i den, når den kan gennemføres efter endt ratifikation. Kristeligt Folkeparti er positiv over for regeringens beslutningsforslag.
Anders Samuelsen (RV), 2001-04-17:
Da vores ordfører ikke kan være til stede, skal jeg på hendes vegne læse følgende op: Partnerskabsaftalen mellem på den ene side medlemmerne af gruppen af stater i Afrika, Vestindien og Stillehavet, de såkaldte AVS-lande, og på den anden side Det Europæiske Fællesskab og dets medlemstater markerer nogle vigtige målsætninger for EU's udviklingssamarbejde.
Aftalens vigtigste elementer er bistand og handel.
Aftalens hovedformål er at styrke og fremskynde
den økonomiske, kulturelle og sociale udvikling i AVS-landene
med henblik på at bidrage til fred og sikkerhed og fremme et stabilt og demokratisk klima.
Gennem fattigdomsbekæmpelse bestræber man sig både på at fremme bæredygtig udvikling og på gradvis integration af AVS-landene i verdensøkonomien.
Aftalen, der går under navnet Cotonouaftalen, er indgået for en periode på 20 år, men den træder først i kraft, når samtlige EU-medlemslande, Fællesskabet og to tredjedele af AVS-landene har ratificeret aftalen.
Hvis beslutningsforslaget her vedtages, bliver Danmark det første EU-medlem, der ratificerer.
Derfor kan der gå både vinter og vår, før aftalen er på plads. Set gennem radikale briller er det svært at styre utålmodigheden.
Der er et ubeskriveligt stort behov for at få oversat aftalens ord til handling.
Aftalens præambel udtrykker alt det rigtige, der burde ske.
Ambitionsniveauet fejler ikke noget, men der er mange forudsætninger, der skal opfyldes.
Det Radikale Venstre er i øvrigt meget tilfreds med at konstatere, at der på en række områder er overensstemmelse mellem hovedmålsætningerne i aftalen og de danske udviklingspolitiske målsætninger.
Det er for Det Radikale Venstre vigtigt, at danske bistandsmidler, hvad enten de formidles bilateralt eller multilateralt, forfølger de samme mål. Det Radikale Venstre lægger en særlig vægt på aftalens artikel 19 og 20, hvor der fokuseres på fattigdomsbekæmpelse, bæredygtig udvikling og AVS-landenes integration i verdensøkonomien, samt på artikel 37, stk. 9, der indebærer toldfri adgang i EU for stort set alle produkter fra alle de mindst udviklede lande, ikke kun de mindst udviklede AVS-lande.
Det er og bliver et centralt omdrejningspunkt, at
ulandene bliver en del af verdensøkonomien, og derfor også at toldbarriererne over for ulandenes produkter fjernes.
Det er pinligt for den rige verden, at det ikke allerede forholder sig sådan i dag. Det Radikale Venstre kan ikke overraskende tilslutte sig, at Danmark ratificerer Cotonouaftalen, og vi krydser fingre for, at den snart må træde i kraft og blive omsat til handling.
Vi er i en tid, hvor skellet mellem rige og fattige øges dag for dag, og et stabilt verdenssamfund kræver en stor og hurtig indsats, og det er en opgave, vi alle må tage på os og stå sammen om.
Vi må presse vore udenlandske kolleger, hvis de tøver med at ratificere.
Afslutningsvis skal Det Radikale Venstre opfordre udviklingsministeren til en gang årlig via Folketingets Udenrigsudvalg at give en status over aftalens implementering.
Søren Søndergaard (EL), 2001-04-17:
Jamen jeg deler ikke fru Margrete Aukens opfattelse af, at det er lettere at gøre en dårlig aftale god, efter at den er indgået.
Jeg tror, det er bedre at lade være med at indgå en dårlig aftale, men insistere på, at aftalen skal være i orden fra starten af.
Det er i al beskedenhed det, der er vores forslag, men
Det kan jo være, udviklingsministeren kan fortælle om, hvordan man fra den danske regerings side er kommet med en række forslag til at gøre den her aftale bedre, men er blevet afvist af de øvrige EU-lande.
Så må vi jo konstatere, at det er realiteten, og så må vi forholde os til det, men vi venter på, at udviklingsministeren besvarer det.
Jens Hald Madsen (V), 2001-04-17:
Det kan jo godt være ministerens ret at vurdere, om vores debatniveau var højt eller lavt.
Jeg kan bare sige, at jeg har henvendt mig to gange til Udenrigsministeriet for at få en debat.
Den var der ikke.
Der blev sagt, at der var en skriftlig fremlæggelse, men man kunne ikke få noget at vide om, hvad udviklingsministeren mente som sådan.
Det var sådan set det udgangspunkt, jeg havde for at sætte en debat i gang. Men det er så også i orden.
Jeg vil blot sige, at jeg ikke vil overfortolkes sådan, at jeg siger, at frihandel er den eneste løsning.
Jeg siger bare, at frihandel faktisk er en af de få konstruktive, langsigtede, holdbare løsninger for de fattigste lande.
Det er bistand ikke.
Frihandel er en måde at gøre de fattigste lande uafhængige på, så de kan skabe deres egen frie markedsøkonomi, plus at der her bliver stillet nogle krav til dem om menneskerettigheder og demokrati.
Og den danske regering burde også tage ved lære og læse det her meget grundigt, også om det, at man f.eks. skulle fastholde et krav om, at statsborgere skulle tilbageføres.
Det synes jeg man skulle kigge mere konstruktivt på.
Først til hr. Keld Albrechtsen: Jeg ville egentlig godt have været med til de her demonstrationer i Østtyskland i 1970'erne mod atomvåben, men jeg tror bare ikke, min mor havde givet mig lov.
Jeg var ikke så gammel.
Men jeg har da forståelse for hr. Keld Albrechtsens ophidselse, for det må jo være svært, det her.
Det er jo ikke sjovt, at det hele falder sammen om ørerne på en, det, man har troet på. Og det må heller ikke være særlig sjovt - hvis vi så ser bort fra det med atomvåbenfri zone, det er da udmærket - at der var noget med, at f.eks. VS gik ind for en væbnet revolution.
Var der ikke noget med, at man havde en forestilling om, at det dér med demokrati havde man ikke brug for, for man havde jo fundet ud af, hvad det rigtige var, så man havde sådan set kun brug for ét parti?
Det er faktisk det, der er problemet.
Problemet ligger i, at det er det, som vi kalder en fjende, for det er dem, som vil undergrave det danske demokrati, den danske markedsøkonomi og det danske velfærdssamfund; det er det, der er problemet.
Og jeg har da ikke noget imod, at Enhedslisten mener, at der skal laves en masse undersøgelser om det ene og det andet.
For min skyld kan Enhedslisten undersøge lige så meget, de vil.
Det, der interesserer mig specielt i et historisk perspektiv, er, hvem der samarbejdede med vores fjende.
Det er det, der gør forskellen: fjenden.
Jens Hald Madsen (V), 2001-04-18:
Altså jeg mener: Var der ytringsfrihed? Kunne man sådan kritisere Stalin f.eks., medmindre man gerne ville ud på en tur til Sibirien?
Det, jeg bare siger, er, at vi da godt kan diskutere alle de forfærdelige ting, Vesten har gjort, og at de har støttet forskellige lande.
Men jeg siger blot: Jeg vil gerne have en historisk redegørelse af, hvem det var, der var så naive at samarbejde med dem, som jeg kalder for fjenden.
Det er jo det, der er helt afgørende.
De var fjenden.
Og det er den forståelse, uanset hvad man synes om den nyere generation, som den skal have.
For det er vigtigt at forstå, hvis den skal forstå fremtiden.
Søren Søndergaard (EL), 2001-04-18:
Jeg accepterer hr. Jens Hald Madsens erkendelse af, at han er sent udviklet, og vil citere en enkelt ting fra 1974 omkring systemkritikeren Alexandr Solsjenitsyn.
»Det er betegnende for det nuværende styre i Sovjetunionen, at en af deres begrundelser for at forfølge Solsjenitsyn var, at han rippede op i en fortid, som var udiskuteret.
Hvis stalintiden var gennemdiskuteret og en ordentlig og rigtig konklusion var draget af Stalins forbrydelser, hvad kunne der så ske ved, at tingene blev taget op til diskussion?
Hvad er det for en socialistisk stat, der ikke tør give sine kritikere lejlighed til at ytre sig?«
Og derfor er hele hr. Jens Hald Madsens udgangspunkt absurd, det udgangspunkt, der hedder, at der var en venstrefløj, der støttede diktatur, og så var der en højrefløj, der forsvarede demokrati.
Dette er ikke i overensstemmelse med sandheden.
Det kan godt være, at hr. Jens Hald Madsens mor ikke gav hr. Jens Hald Madsen lov til at deltage i demonstrationer dengang.
Men sagt til hr. Jens Hald Madsen: Din mor forhindrer dig jo ikke i at læse teksten i dag.
Frank Aaen (EL), 2001-04-18:
Der var ting, som Land og Folk kunne have været mere kritisk over for Sovjetunionen om, end de var.
Ingen tvivl om det.
Men når det drejer sig om det, hr. Jens Hald Madsen spørger om, om der er skrevet artikler om atomvåben, der også skulle gælde Sovjetunionen, så er de utallige.
De er utallige om stop for atomprøvesprængninger, der skulle gælde alle atommagter, selvfølgelig.
De er utallige om stop for neutronbombens udvikling, som skulle gælde alle atommagter, selvfølgelig.
Om atomvåbenfri zoner, som alle atommagter skulle acceptere, selvfølgelig, naturligvis.
Masser af artikler.
Må jeg så til sidst spørge hr. Jens Hald Madsen: Når nu der kommer erkendelsen - og den bliver lidt mere livlig hver gang - af, at der var fejl på begge sider, hvorfor er det så kun den ene sides fejl, der skal undersøges?
Søren Søndergaard (EL), 2001-04-18:
Hr. Jens Hald Madsen gjorde meget ud af sit demokratiske sindelag, og det skal jeg ikke være den, der sætter spørgsmålstegn ved.
Problemet var, at hr. Jens Hald Madsen gjorde det selv.
Det må jeg indrømme, det forstår jeg ikke.
Vil det sige, at hr. Jens Hald Madsen fuldstændig vil frikende alle dem, der lukkede øjnene for diktaturet i Kina eller i Nordkorea, fordi Kina og Nordkorea ikke var vores fjender?
Der var da ikke meget demokratisk sindelag tilbage dér.
Er den rigtige holdning ikke at kæmpe for demokrati og menneskerettigheder i alle lande, uanset om de er venner eller fjender?
Og er det så ikke rimelig betænkeligt, at der var store dele af højrefløjen, som lukkede øjnene for de ugerninger, der foregik i deres lejr, ligesom der var dele af venstrefløjen, der lukkede øjnene for de ugerninger, der foregik i lande, der kaldte sig socialistiske?
Er problemet for hr. Jens Hald Madsen, at han kun vil se én virkelighed og bl.a. derfor ikke vil være med til at undersøge, hvad PET eventuelt måtte have lavet af ugerninger?