Bruno Jerup (EL), 1998-01-21:
Det er godt, at Folketinget får en samlet redegørelse om regeringens forebyggelsespolitik.
Enhedslisten er enig med regeringen i, at forebyggelse handler om at skaffe det enkelte menneske bedst mulige livsbetingelser set over en meget bred flade, og det involverer selvfølgelig mange ministres ressortområder.
Redegørelsen rummer både noget godt, noget skidt og noget hverken-eller.
Lovprisning af det gode vil jeg i denne sammenhæng overlade til regeringspartierne, og det tror jeg
sådan set heller ikke ministeren lader sig støde af.
Ét af de store problemer i forebyggelsespolitikken er, at der findes en række gråzoner, som reelt er uden sundhedsmæssig kontrol.
F.eks. findes der en omfattende gråzone mellem kosmetiske produkter og medicinske præparater.
Det har Enhedslisten ved adskillige lejligheder påpeget over for ministeren, og det er et problem, som skal løses.
Definitionen af et medicinsk præparat skal holdes i meget stramme tøjler, så alle produkter, der ligger inden for den definition, skal betragtes som medicinske præparater og godkendes som sådan.
Det samme gråzoneproblem ser vi f.eks. inden for kostområdet.
Der er så mange penge at tjene på disse gråzoneprodukter, at forbrugerne reelt er fuldstændig ladt i stikken over for en meget aggressiv markedsføring.
Det har vi set i diskussionen om Skin Cap for at nævne et eksempel.
Vi undrer os også over, at ministeren ikke i langt højere grad fokuserer på de miljømæssige forhold.
Luftforureningen på grund af den stigende biltrafik betyder, at mange mennesker finder luftforureningen udendørs ubehagelig, og for astmatikere er den direkte farlig.
Det er nødvendigt med initiativer på dette område.
Man kunne bl.a. begrænse biltrafikken, gøre den kollektive trafik bedre og billigere i storbyerne og begrænse pendlingen.
Vi må naturligvis kræve rent drikkevand.
Det vand, vi drikker og vasker os i, har selvfølgelig stor betydning for vores sundhed, og det er et spørgsmål, som desværre ikke tages alvorligt nok.
Der er bestemt ikke brug for halve eller kvarte løsninger.
Vi håber meget, at der ikke går 5 eller 10 år, før et flertal i Folketinget erkender det, selv om vi frygter det med den seneste udvikling på vandmiljøområdet.
Mange andre miljøfaktorer har betydning for vores sundhed.
Det er ikke ligegyldigt, hvad rengøringsmidler er lavet af, hvad man putter i kosmetik og toiletartikler, eller hvad tøjet er lavet af.
De bygninger, vi opholder os i, hvad enten det er vores bolig, arbejdsplads eller forskellige institutioner, har også betydning for vores sundhed.
Svampeskandalerne på en række af folkeskolerne er et godt eksempel på, at de fysiske rammer kan true sundheden.
Ministeren lægger op til mange gode initiativer på fødevareområdet.
Danskerne skal stimuleres til bedre kostvaner.
Men der er stort set ingen konkrete initiativer, når det drejer sig om at sikre, at de produkter, den sunde kost skal sammensættes af, virkelig er sunde.
Hvad hjælper det at spise en mager og grovere kost, hvis det magre kød indeholder medicinrester, og hvis frugt og grøntsager er fulde af rester af sprøjtegifte, eller hvis maden er emballeret i plastprodukter, der er gode til at forlænge madens holdbarhed, men som samtidig afgiver giftstoffer til maden?
Det optimale er selvfølgelig at få omlagt landbruget, så de fødevarer, vi skal spise, er produceret økologisk.
Gode spisevaner grundlægges i barneårene.
På trods af dette findes der næsten ingen bespisning i de danske daginstitutioner og skoler.
Samfundet har en enestående chance for at påvirke børns spisevaner netop ved at give dem sund og alsidig kost.
Samtidig vil det formentlig også højne børnenes koncentration i indlæringssituationer, og det vil styrke oplevelsen af måltidet som et vigtigt socialt samlingspunkt.
Når man kigger på skoleskemaerne og ser, hvor lidt tid, der er sat af til at spise, ofte kun 10-15 minutter, så forstår man, hvorfor den mad, man spiser i skolen, er så pauver.
Arbejdstilsynet har gang på gang påvist, at ikke kun
de fysiske forhold har betydning for trivslen på arbejdspladsen.
Opskruet arbejdstempo, nedsat sikkerhed og daglig stressbelastning truer sundheden.
Gevinsterne er mange: Gladere og sundere medarbejdere, højere serviceniveau og flere i arbejde.
Nogle folk bliver faktisk syge af at arbejde, og andre bliver syge af mangel på arbejde.
Og det er jo en modsætning, som man på en eller anden måde ikke ser sig i stand til at løse på nuværende tidspunkt.
Det burde man gøre noget ved.
Vi er i Enhedslisten glade for, at ministeren beskæftiger sig med den sociale ulighed i sundheden.
Vi oplever, at der er en fælles erkendelse af, at dårlige økonomiske forhold, arbejdsløshed, marginalisering, ensomhed, ingen eller dårlige pædagogiske dagtilbud og utilstrækkelig hjælp, når man har behov, betyder, at sundheden hos en stor gruppe af befolkningen er truet.
Hvor er den offensive politik, der sikrer alle ret til arbejde og dermed bedre økonomi og større selvværd?
Det er lidt skuffende, at regeringens redegørelse i forhold til f.eks. sådan et spørgsmål som narkotikamisbrug ikke forholder sig til nogle nye problemstillinger.
Det er stort set bare en efterplapring af, hvad der allerede er tilstanden, idet den overhovedet ikke går ind i problemstillingen i forhold til det, der hedder skadebegrænsning - harm reduction, som det kaldes på nydansk.
Det kunne vi godt tænke os at man prøvede at få ind og også i debatten om livsstil.
Det er rigtigt, at livsstil betyder meget for folkesundheden - f.eks. er rygning og alkohol nogle af de mest sundhedsskadelige livsstilsstoffer - men livsstilen er i høj grad socialt betinget, også den mad og det tøj og den bolig, vi har.
Det er ikke kontanthjælpsmodtageren, der har råd til det magre kød, den økologiske mælk, de sunde grøntsager og de stødabsorberende løbesko.
En mere ligelig fordeling af samfundets velfærd vil helt sikkert føre til forbedret folkesundhed og et opgør med den 80/20-problemstilling, som ministeren og andre ordførere også har fremhævet.
Også inden for selve sundhedssektoren kan der igangsættes en lang række initiativer, der forbedrer forebyggelsen.
Småbørnssundhedsplejen er elsket af befolkningen.
Desværre har den alt for få ressourcer til, at denne goodwill udnyttes optimalt.
Der skal være ressourcer til både den generelle indsats over for alle spædbørnsfamilier og til den målrettede behovsbestemte indsats.
Der skal være tid til at fortsætte kontakten i skole og daginstitutioner.
Befolkningen oplever sundhedsplejen som et tilbud og ikke som kontrol, og netop derfor har den en enestående chance for at spille en vigtig rolle i barne- og ungdomsårene.
I Enhedslisten mener vi, at det vil være en god idé at oprette lokale sundhedshuse, som er bemandede med tværfaglige personalegrupper: læger, sundhedsplejersker, psykologer, fysiologer og socialrådgivere.
De forskellige faggrupper vil så kunne bruge den samlede viden til at give borgerne bedre tilbud og også til at snakke med hinanden og samarbejde mere generelt.
Ligeledes kan kontakten med den almenpraktiserende læge bruges til at styrke den forebyggende indsats.
I sammenhæng med den forebyggende indsats er EU en ringe hjælp.
Hvis man ser på EU's og det indre markeds betydning, så har vi f.eks. set i forbindelse med diskussionen om kosmetiske produkter, at disse bl.a. er en konsekvens af, at hvis et produkt er godkendt i et land, så skal det automatisk kunne markedsføres i andre lande, f.eks. i Danmark.
Det er også en EU-logik, der til trods for en almindelig erkendelse af, at den danske kost er for fed, fører til, at regeringen accepterer en EU-politik, der betyder, at det er billigere for skolebørnene at drikke sødmælk, end det er at drikke letmælk, skummetmælk eller kærnemælk, simpelt hen fordi EU-tilskuddene til skolemælksordningen er proportionalt med fedtindholdet.
Det er ikke sundheden, men økonomien, som styrer det.
Vi har også en EU-særegen holdning til babymad, som for fremtiden skal være specielt designede vitaminprodukter, og den danske regeringen stopper ikke disse sundhedsskadelige udviklingstendenser.
Vi kan tage et element, som også er med i fødevareministerens og sundhedsministerens redegørelse om funktionelle fødevarer.
Igen et EU-diktat, som peger i en forkert retning.
Vi har også diskussionen om gensplejsede fødevarer.
Hvis regeringen reelt ønsker, at forebyggelse skal have en central placering, kan det ikke nytte, at det på en række områder bliver undergravet af EU, uden at regeringen siger stop.
Det vil vi meget opfordre regeringen til ud fra en sundhedsmæssig argumentation.
Men i Danmark ligesom i EU rummer sundhedsområdet mange profitinteresser.
Der er profit i at få borgerne til at spise diverse kosttilskud, bruge medicin, smøre sig ind i cremer og meget andet til alle mulige og umulige sundhedsflip.
Slankemiddelindustrien tjener sig fed på reklamer og reklameskabte illusioner.
Der er profit i at fremstille menneskekroppen som en maskine, der kan repareres og forskønnes: »Du er aldrig god nok, som du er.
Kom med din krop, så skal du se, hvad vi kan lave«.
Privathospitaler reklamerer ligefrem med specielle damepakker, hvor man kan få en fedtsugning, en ansigtsløftning og en brystoperation og et par andre ting for en pakkepris.
Vi har set skandalen omkring privatklinikken på H.C. Andersens Boulevard.
Vi ser frem til, at den redegørelse om Sundhedsstyrelsens tilsyn, som blev udarbejdet som konsekvens af et samråd, Enhedslisten tog initiativ til her i Folketinget, snart bliver omsat til handling.
Der er profit i at sikre egen indtjening ved forskellige former for sundhedsvirksomhed, og det er klart, at det skal stoppes.
Vi er glade for, at ministeren vil styrke den sundhedsfremmende forskning.
Desværre er det sådan, at også forskning i høj grad er styret af privatøkonomiske interesser, bl.a. fordi det offentlige ikke afsætter nok midler til området.
Det kunne faktisk være interessant, hvis regeringen ville afsætte midler til forskning i bl.a. medicinalindustriens evne til at skabe nye markeder for deres produkter, og hvis der blev afsat penge til at afsløre alle fidusmagerne på sundhedsområdet.
Det håber vi at regeringen vil se noget mere på i den videre debat.