Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-12-04:
Socialdemokratiet har fremsat et forslag til ændring af den kommunale styrelseslov, som vil medføre et forbud mod, at medlemmer af Folketinget eller af Europa-Parlamentet kan vælges til borgmester, magistratsmedlem eller udvalgsformand i kommuner, hvor udvalgsformanden har den øverste daglige ledelse af en del af kommunens administration.
Bemærkningerne til lovforslaget, som jeg har læst med stor interesse, efterlader det indtryk, at forslaget skyldes dels etiske betragtninger vedrørende aflønning af folketingsmedlemmer og borgmestre, dels at de enkelte folketingsmedlemmers og borgmestres opgaver og ansvar har et sådant omfang, at hvervene ikke vil kunne varetages samtidig.
Det kan næppe komme som nogen stor overraskelse, at regeringen ikke er enig i forslaget.
Kigger man nærmere på forslagsstillernes argumentation vedrørende den dobbelte aflønning, vil man opdage, at det er svært præcist at få hold på, hvad der efter forslagsstillernes opfattelse egentlig er problemet.
Det står nogenlunde klart, at vederlæggelsen af folketingsmedlemmer og borgmestre hver især efter forslagsstillerens opfattelse afspejler arbejdsbyrdens omfang og karakter, og at der er tale om lønninger, som hver især giver mulighed for at opretholde en almindelig levestandard.
Det er jeg som udgangspunkt helt enig i.
Men forslagsstillerne konkluderer herefter, at det manglende forbud mod dobbeltmandater ikke kan begrundes i ringe vederlæggelse af folketingsmedlemmer eller borgmestre.
Der står i bemærkningerne: Det ikkeeksisterende forbud mod dobbeltmandater kan således ikke begrundes i ringe vederlæggelse af borgmesteren.
Forslagsstillerne mener altså, at det er det manglende forbud, der skal begrundes, og at denne begrundelse ikke kan søges i, at vederlagene til borgmestre og folketingsmedlemmer er for små.
Derfor må der indføres et forbud.
Det er det manglende forbud, der skal begrundes.
Jeg vil gerne sige, at det er en form for argumentation, som jeg og regeringen er helt uenig i.
Udgangspunktet er forbud, forbud, forbud, medmindre vi kan begrunde, at der ikke skal være et.
Det forhold, at to hverv naturligvis fører til et samlet højt vederlag, er der efter min overbevisning ikke noget særlig underligt i, og det kan efter min mening heller ikke begrunde et forbud.
Hvis det er et selvstændigt problem for forslagsstillerne, at et folketingsmedlem eller en borgmester tjener mere, end folketingsmedlemmer henholdsvis borgmestre tjener efter de gældende vederlagsregler, så burde der jo i stedet indføres et generelt forbud mod ekstra indtjening,
det vil sige regler om, at folketingsmedlemmer ikke må tjene penge uden for Folketinget
Det kunne f.eks. være kombineret med en konkret vurdering af, om den ekstra indtjening hidrører fra et fuldtidsjob.
Eller hvad med nogle regler om, at borgmestre ikke må tjene penge uden for rådhuset f.eks. ved selvstændig virksomhed, ved bestyrelsesarbejde, medlemskab af bestyrelsen for kommunale selskaber, bestyrelsen for H:S eller HUR, eller hvad man ellers kunne nævne?
Jeg tror, at forslagsstillernes argumentation vedrørende dobbelt vederlag reelt skal søges et andet sted end i bemærkningerne til lovforslaget.
Her tones der jo rent flag.
Det er Socialdemokratiets opfattelse, at hvis man både er folketingsmedlem og borgmester, så tænker man mere på privatøkonomi end på at varetage sine hverv.
Det er en holdning, der er til at forstå.
Men det er en holdning, som jeg og regeringen ikke er enig i.
Må jeg så tilføje, at jeg nok kunne komme i tanker om et par nuværende og tidligere borgmestre, nok egentlig også både tidligere og nuværende borgmestre fra Socialdemokratiet, som har tjent og som tjener en pæn klatskilling uden for rådhuset.
Jeg går ikke ud fra, at forslagsstillerne vil mistænke dem for at tænke mere på privatøkonomi end på at passe deres arbejde.
Forslagsstillernes andet argument for forbud er ifølge bemærkningerne, at de to hverv hver især har et sådant omfang og en sådan karakter, at hvervene ikke vil kunne varetages samtidig på en tilfredsstillende måde.
Men det er min og regeringens klare opfattelse, at vurderingen af, om folkevalgte kan varetage deres hverv på tilfredsstillende måde, er en sag mellem de folkevalgte og vælgerne. Folketinget skal således efter regeringens opfattelse ikke fastsætte regler, der har til hensigt at prioritere de folkevalgtes tid.
I øvrigt vil et eventuelt forbud, som foreslået af Socialdemokratiet, ikke på nogen måde sikre, at borgmestre henholdsvis folketingsmedlemmer får den fornødne tid til at varetage deres hverv på tilfredsstillende vis.
Hvis forslagsstillernes argumentation skal følges, bør der da i det mindste indføres regler, der i det hele taget forbyder folketingsmedlemmer og borgmestre at have andre hverv, f.eks. selvstændig erhvervsvirksomhed, bestyrelsesarbejde eller andre former for lønnet beskæftigelse.
Det er ikke regeringens ønske.
Tværtimod er det regeringens opfattelse, at Folketinget kan have god gavn af, at der indimellem er medlemmer af Folketinget, som også har udsigt over den kommunale verden fra en borgmesterstol.
Hvis man kerer sig om vælgernes og befolkningens respekt, som jeg forstår ordføreren for forslagsstillerne gør, jf. det citat, jeg bragte tidligere, så er det mest respektfulde vel i virkeligheden at lade befolkningen bestemme, at lade vælgerne tale.
Det synes regeringen skal gælde også på dette punkt.