Anders Samuelsen (RV), 2000-05-09:
Jeg skal med det samme meddele, at Det Radikale Venstre ikke kan støtte dette beslutningsforslag, alene af den grund, at vi finder, at det vil stride mod det direktiv, som vi forventer at både Venstre og De Konservative står bag.
I bund og grund er det faktisk et temmelig kompliceret emne, som vi her diskuterer.
Regler om arbejdsmiljø, og det gælder altså også 11-timers-reglen, er altid en balancegang mellem, hvad der er den enkeltes ansvar, og hvad der er statens ansvar.
Det bliver ikke mindst tydeligt, lige netop når vi diskuterer problemstillingen omkring 11-timers-reglen.
Dilemmaet er her, at vi, sådan som der er lagt op til i direktivet, let kommer til at lovgive eller på anden måde lave regler om noget, som vi ikke kan kontrollere, og måske mindst lige så vigtigt: ikke skal blande os i.
Det Radikale Venstre har som mål, at vi skal have et så fleksibelt arbejdsmarked som overhovedet muligt.
Derfor er det så i denne her sammenhæng interessant at finde ud af, hvad man kan lægge i ordene »overhovedet muligt«.
Ifølge forslagsstillerne skal der kun sættes én grænse, nemlig den, der går rundt om arbejdspladsen eller virksomheden, forstået i traditionel forstand, nemlig dér, hvor ens kolleger traditionelt befinder sig.
Den definition er vi ikke enig i i Det Radikale Venstre, for vi finder, at det er ønskeligt, at vi er opmærksom på, at vi ikke strikker nogle regler sammen på en sådan måde, at der direkte lægges op til, at virksomheden kan misbruge f.eks. en fritagelse fra 11-timers-reglen.
Derimod vil vi meget gerne lægge os op ad den forståelse, som svenskerne har lagt i ordene »overhovedet muligt«, hvis man kan bruge dem igen i denne her sammenhæng, og som der også lægges op til i direktivet, nemlig at det, det drejer sig om, det, der er pointen her, er det arbejde, som ikke uden videre kan kontrolleres, kan fritages.
Omvendt kan man sige, at der er faktisk en del hjemmearbejde, som kan kontrolleres, og som dermed selvfølgelig skal være omfattet, hvis man f.eks. arbejder på en computer, der er koblet op på den virksomhed, som man er tilknyttet.
Netop det mener jeg jeg hørte arbejdsministeren lagde op til i sin tale, og jeg mener, at arbejdsministeren netop pegede på f.eks. art. 17, stk. 1, som er lige præcis den artikel, som svenskerne læner sig op ad i deres fortolkning; det tager jeg som et udmærket og meget positivt signal, og sådan synes jeg egentlig også at folk i Folketingssalen i dag skulle tage det.
I Det Radikale Venstre ser vi derfor frem til at se resultaterne af det arbejde, som arbejdsministeren har tilkendegivet at han vil gå i gang med.
Nu har Venstre tilsyneladende generelt i dag store forståelsesproblemer.
Det er så også o.k., det er nu ikke dem, der har lagt op til denne her debat i dag.
I bund og grund kunne jeg jo bare erklære mig fuldstændig enig med SF's ordfører, for han sagde det jo egentlig ganske fremragende, det, som er dilemmaet, og som jeg også prøvede at tegne op som dilemmaet i den diskussion, som vi har i dag.
Vi ønsker i Det Radikale Venstre så stor fleksibilitet
som overhovedet muligt, men vi må også erkende på denne side, at vi altså har et direktiv, som det er, som om Venstre og De Konservative overhovedet ikke vil forholde sig til at vi faktisk har en pligt til også at implementere, og så på den anden side det beskyttelseshensyn, som vi også skal tage, så man ikke bare ender i en situation, hvor man begynder at smide en hel række arbejdspladser ud fra virksomhederne og hjem for på den måde at kunne komme derhen, at arbejdsgiveren bliver sat i en helt anden positiv situation - hvis man kan sige det på den måde - eller giver ham nogle muligheder, som det overhovedet ikke har været tiltænkt med den fleksibilitet, som vi stadig væk hører vi alle sammen, alle her i Folketingssalen, selvfølgelig efterstræber.