Morten Homann (SF), 2005-01-14:
Det her forslag indeholder nogle små og i og for sig ganske udmærkede forbedringer i mulighederne for, at man kan internationalisere de danske uddannelser.
Men der er jo ikke nogen tvivl om, at det, der er det store springende punkt i det her forslag, det, der har den store betydning, er muligheden for dels at indføre betaling for udenlandske studerende, dels som en form for modydelse at kunne lave de her stipendier til visse udenlandske studerende.
Jeg vil ikke forholde mig til de mindre, tekniske ting, der ligger i det her, men udelukkende til den store del af det.
Jeg har altså grundlæggende den undren, hvordan i alverden man kan dreje sit verdensbillede sådan, at det at indføre brugerbetaling på uddannelse skulle skabe mere internationalisering.
Og jeg synes endnu ikke, at der er nogen, der har kunnet forklare, hvordan det at kunne opkræve penge fra studerende skulle skabe mere internationalisering.
Det betyder selvfølgelig, at der er færre studerende.
Det er klart, at der vil komme det ud af det, at der er studerende, som vil kunne få en uddannelse i dag, men som ikke vil kunne det efterfølgende.
Det er klart, at det er mindre internationalisering.
Så lad os kalde en spade for en spade, undskyld mig, og sige, at det her altså er et spørgsmål om at få skabt nogle økonomiske incitamenter, ikke om at skabe internationalisering.
Som det også har været påpeget af flere andre ordførere, er der altså det problem i forbindelse med det her, at der ikke er ret mange fripladser.
Det er slet ikke noget, der bare minder om nok til at kunne kompensere for, at der nu generelt bliver indført brugerbetaling for studerende, som kommer uden for EU/EØS-området.
I virkeligheden ligger det største problem ved denne ordning et helt andet sted, og det er, hvad det er for nogle incitamenter, det skaber på de danske universiteter.
Jeg ser det her forslag som et opgør med det princip, at der ikke er betaling for ganske almindelige uddannelser, herunder også universitetsuddannelser.
Det vil trække i retning af at skabe pengemaskiner på universiteterne.
Efter SF’s opfattelse skal man ikke lægge den slags incitamenter ind.
Universiteterne skal bruge deres kræfter på at lave den bedst mulige forskning, den bedste uddannelse og ikke på at tænke i, om det nu bedst kan betale sig at betjene udenlandske studerende eller danske studerende.
Hvis man gerne vil løse problemet med f.eks. kinesiske studerende ved at indføre en brugerbetalingsordning, så gå dog en anden vej.
Så gå dog den vej, hvor man siger, at så bliver det op til ministeren at opkræve den brugerbetaling, der skal til, svarende til et ekstra taxameter, og så udbetal det som taxametertilskud til universiteterne.
Så slipper universiteterne for at skulle sidde og spekulere i, hvilken kasse pengene kommer fra, om man skal opkræve penge fra den ene eller den anden eller den tredje studerende.
Så er der ikke penge mellem studerende og uddannelsesinstitutionen.
Så holder vi fast i princippet om, at uddannelse er fri og gratis for alle.
Så hvis man vil lave brugerbetalingsordningen, så lad det dog være op til ministeren at opkræve betalingen fra de studerende i stedet for at gøre universiteterne til pengemaskiner.
Vi har i SF meget svært ved at se, hvad der er de store gevinster ved det her forslag.
Vi har derimod let ved at se, hvad der er af grundlæggende ulemper, og derfor kan vi ikke støtte forslaget.