runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Jensen (S), 2003-03-19:
Først til hr. Helge Adam Møller: Se, det at være i FN-sporet hænger jo sammen med en fuld respekt for 1441, for FN's Sikkerhedsråd og for, at det er FN's Sikkerhedsråd, der har bemyndigelsen til at træffe beslutningen om, hvornår nok er nok.
Vores tålmodighed med Saddam Hussein er også løbet ud, men vi har dog stadig væk den respekt for den internationale folkeret, for FN-pagten - det troede vi også at Venstre og De Konservative havde - at vi respekterer det, når våbeninspektørerne med Hans Blix i spidsen siger, at de gør fremskridt, og Hans Blix' sidste afrapportering var: Jeg har ikke brug for år, ej heller uger, men måneder.
Skal man så konkludere nu?
Har vi ikke tid til at give freden en chance på op til to måneder mere?
Læs Reuters telegram fra i går om de våbeninspektører, der nu sidder i Cypern med en dyb, dyb frustration over, at de ikke får lov at gøre deres arbejde færdigt, hvis det kunne gøres færdigt inden for en eller to måneder.
Ifald det ikke kunne, har jeg så stor tillid til Hans Blix' autoritet, at så var rapporten kommet om, at nu kunne man ikke gøre mere, og så måtte Sikkerhedsrådet naturligvis træffe beslutning om en militær intervention.
Sådan er FN-sporet, sådan har det været for os, og sådan har vi også forstået at det var for regeringen.
Men det er altså den amerikanske præsident og den danske statsminister, der nu har truffet beslutning om, at nok er nok nu, uden at de folk, vi har på stedet, nemlig våbeninspektørerne og Hans Blix, har meddelt det.
Det er også et svar til hr. Skaarup.
Læren efter 11. september for os Socialdemokrater
har været fra første færd at samle bred international støtte og alliance, når verdenssamfundet skal reagere over for terror og over for diktatorer.
Sådan var det efter den 11. september, sådan var det i kampagnen mod talebanstyret i Afghanistan.
Vi beklager, at den amerikanske præsident og den amerikanske administration har skiftet linje.
Det beklager vi dybt.
Til hr. Langballe skal jeg sige: Vi har truffet vores valg.
Vi troede, regeringen var enig med os, og det har vi troet lige frem til i går.
Peter Skaarup (DF), 2003-03-19:
Hr. Frank Jensen var meget inde på finurligheder omkring det folkeretlige, men én ting, jeg synes, man savner et klart svar på fra hr. Frank Jensen og Socialdemokraterne i den her sag, er: Vil man ikke længere følge vores vigtigste allierede, USA og England, i den kamp, som de yder i forhold til destruktion af masseødelæggelsesvåben, destruktion af terroristnetværk, som Socialdemokraterne jo førte en valgkamp på at man skulle gøre for omkring 1½ år siden.
Har Socialdemokraterne helt glemt, at det var vigtigt for Socialdemokratiet og for Danmark at følge vores vigtigste allierede efter terrorangrebet den 11. september?
Jeg har taget en artikel med fra Ekstra Bladet fra den 22. september 2001, hvor daværende statsminister Poul Nyrup Rasmussen sagde: Danmark er klar.
Vi skal følge USA hele vejen.
Har Socialdemokraterne glemt det?
Hvorfor vil man ikke bakke vores vigtigste allierede op i den sag, som handler om at afvæbne Saddam Hussein?
Jeg forstår ikke, at man er så tilbagelænet, bare fordi man er kommet i opposition.
Helge Adam Møller (KF), 2003-03-19:
Hr. Frank Jensen sagde, at Socialdemokratiet hele tiden havde støttet FN-sporet.
Det er der jo mange der har gjort.
Det første FN-spor blev lagt den 3. april 1991 med resolution 687.
Det var den resolution, der sagde, at Irak betingelsesløst skulle afruste og aflevere alle masseødelæggelsesvåben.
Det er så lang tid siden, at jeg kan oplyse, at af de 179 medlemmer, der er til stede i det her Folketing, var kun 40 valgt på det tidspunkt; de 139 er kommet til, efter at han skulle have afleveret våbnene.
Dengang fik Irak nogle få måneder.
I dag, vil jeg gerne sige til hr. Frank Jensen, er det 622 uger siden, han betingelsesløst skulle aflevere det hele.
Mit spørgsmål til Socialdemokratiet er: Hvornår er nok nok?
Jens Rohde (V), 2003-03-19:
Målet er meget klart: Det er en afvæbning af Irak, sådan som det er forlangt i FN's resolutioner gennem årene.
Vi er så af den opfattelse, nøjagtig som vores tidligere udenrigsminister gjorde det klart i 1998, at det kræver en meget god portion optimisme for ikke at sige naivitet, hvis man tror, at Irak bliver afvæbnet, når Saddam Hussein sidder ved magten.
Det må man tage konsekvensen af.
Irak skal afvæbnes, således at Irak og Saddam Hussein ikke har en mulighed for at destabilisere regionen og at udgøre den trussel mod menneskeheden, den trussel, som han er, og som han gennem sine gerninger har vist han er. Jeg vil så stadig væk personlig mene, at det kun kan være en gevinst for det irakiske folk, hvis Saddam Hussein bliver fjernet fra magten og man får indført demokrati og nyt styre.
For er der nogle, der lider under Saddam Husseins diktatur og hans paranoia, så er det det irakiske folk, og dem synes jeg også at man bør skænke en tanke her i dag.
Line Barfod (EL), 2003-03-19:
Hr. Jens Rohde har nu i to timer snakket udenom.
Vi har stadig ikke kunnet få noget svar på, hvad det er, Venstre og regeringen vil opnå med denne krig.
Hvad skal der til, før Venstre og regeringen mener, man har nået målet?
Jeg håber, hr. Jens Rohde nu vil gå herop og fortælle det, så befolkningen kan få at vide, hvad det er, man vil opnå med at gå i krig, og hvornår man vurderer, man har vundet krigen.
Er det, når der er sket en afvæbning?
Er det, når Saddam Hussein er afsat?
Er det, når man har fået indsat en demokratisk regering eller en ny diktator?
Eller er det, når man har fået en føderation?
Vi mangler også at få svar på: Hvad skal der ske med kurderne, og hvad skal der ske med palæstinenserne, ud over at man siger, at man har fået USA til på papiret at tilslutte sig en road map, som Israel overhovedet ikke tager alvorligt?
Hvad skal der til, for at det her går ud over færrest
muligt mennesker
Hvad vil man gøre?
Jens Rohde (V), 2003-03-19:
... både for FN og for verdenssamfundet som sådan.
Per Kaalund (S), 2003-03-19:
Jeg takker for svaret fra Venstres ordfører, hr. Jens Rohde.
Det vil sige, at alle de nordiske lande og oppositionen her i Folketinget altså går Saddam Husseins ærinde ifølge partiet Venstre.
Det kan jeg så drage som konklusion.
Så siger hr. Jens Rohde i sit svar til mig, at når man ikke tør sætte magt bag ordene, så går man Saddam Husseins ærinde.
Hvem har dog sagt og udtalt, at vi ikke tør sætte magt bag ordene?
Det helt afgørende er, på hvilket grundlag det sker, og det, diskussionen og debatten her i dag har vist, er vel, at det grundlag efter vores opfattelse ikke er til stede.
I det øjeblik grundlaget var til stede ved beslutninger i FN, så har vi da været villige til at sætte magt bag ordene i givet fald.
Line Barfod (EL), 2003-03-19:
Hr. Jens Rohde kan stadig ikke komme med noget svar på: Hvorfor er det, Venstre vil sende folk i krig?
Hvad skal der til for, at Venstre og den danske regering mener, at nu har man nået målet med at sende mennesker i krig, målet med at slå tusinder af uskyldige ihjel?
Når hr. Jens Rohde spørger, hvilke andre lande i verden der gentagne gange har overtrådt FN-resolutioner, så er Israel jo et nærliggende eksempel.
I disse dage, hvor vi diskuterer Irak, fortsætter Israel med ekstra styrke med at trænge ind i de besatte områder, med at angribe uskyldige palæstinensere og er endda også begyndt at angribe de internationale fredsvagter.
Forleden dag var der jo oven i købet en uskyldig amerikansk fredsvagt, der blev slået ihjel.
Hr. Jens Rohde mangler at svare på: Hvad er Venstres bud over for palæstinenserne, over for kurderne på, hvad der skal ske i forbindelse med en krig i Irak?
Hvad skal der ske med de mange, der vil flygte fra krigen, og hvornår mener
Venstre, at man har nået målet med krigen?
Hvad er det, der skal til, før man har nået formålet?
Jens Rohde (V), 2003-03-19:
... og det er fair nok.
... Kan fru Anne Grete Holmsgaard nævne mig eksempler på, at man har vedtaget sådanne resolutioner, hvor man er klar til det?
Det her er klart forankret i FN efter min bedste overbevisning; jeg mener det faktisk helt ærligt.
Og det kan vi så være uenige om ...
Det må hr. Per Kaalund jo spørge regeringen om.
Jeg siger bare, at resultatet af, at man ikke er villig til at sætte magt bag ordene i de mange resolutioner, er, at Saddam Hussein sidder tilbage og kan grine i skægget, presset er væk, han kan genopruste, og han kan fortsætte sin destabilisering af regionen og fortsætte sine trusler mod menneskeheden.
Det er det, der er resultatet, når man ikke tør sætte magt bag ordene, og det er jo det, Saddam Hussein har gjort igennem mange år: leget kispus med verdenssamfundet. Jeg synes, det er katastrofalt, at når man nu svinger sig op til i enighed at få lavet en sikkerhedsrådsresolution i november, 1441, som taler om alvorlige konsekvenser, som taler om, at han har bevisbyrden, og som taler om, at det skal være betingelsesløst, det skal være nu og her, at Saddam Hussein afvæbner, og når det så ikke sker, så fortsætter man sådan set bare uden at være villig til at sætte tryk på.
Det tror jeg kun gavner én, og det er Saddam Hussein.
Hvorledes ligger det så med de nordiske lande?
Om det gør indtryk?
Jamen i 1998 var der da også en række lande, der ønskede at give våbeninspektørerne mere tid, det ved hr. Per Kaalund ganske udmærket.
Lad mig i flæng nævne lande som Sverige, Irland, Finland, Belgien; de støttede dengang ikke en militæraktion.
Vi har altså samme situation i dag.
Og i den hjemlige debat skiltes vandene på samme måde, som vi også ser det i dag.
Til fru Anne Grete Holsgaard: Når jeg mener, at det enkelte land har ret til at tage affære, er det, fordi jeg stadig væk mener, at det her er forankret i FN.
Der er jo ikke noget land - og det er også svar til de øvrige SF-medlemmer, som har rejst det her spørgsmål - som har så mange FN-resolutioner og sikkerhedsrådsresolutioner, som man har brudt igen og igen og igen, og hvor man gennem FN har sagt, at der er mulighed for magtanvendelse, såfremt man ikke gennemfører resolutionerne.
Per Kaalund (S), 2003-03-19:
Hr. Jens Rohde giver her fra Folketingets talerstol udtryk for, at om ikke oppositionen her i dag går Saddam Husseins ærinde, så bliver resultatet af den holdning, vi har, at vi går Saddam Husseins ærinde. Hvorledes gør det indtryk på hr. Jens Rohde og Venstre, at den norske borgerlige regering har samme holdning, at de øvrige nordiske lande har samme holdning som oppositionen her?
Gør det indtryk, at Spanien, som har kørt en meget hård linje sammen med USA i denne her sag, end ikke agter at deltage i militære aktioner, på tilsvarende måde som Danmark med sit relativt beskedne bidrag agter at gøre ifølge regeringen?
Har hr. Jens Rohde dækning hos statsministeren og i regeringen for, at oppositionen her i dag går Saddam Husseins ærinde?
Jesper Langballe (DF), 2003-03-19:
Jeg vil ikke tage del i en folkeretsdiskussion, som betragter folkeretten som sådan en eller anden eksakt lovbog, hvor man kan slå op, og så kan man altid finde det rigtige svar på, lige præcis hvad man skal gøre.
Jeg vil spørge hr. Frank Jensen, der siger, at det ikke er rimeligt at sende danske soldater i kamp på et så snævert flertal: Enhver kan jo se, at Folketinget er delt, men hvem er det egentlig, der angiver linjen, når det drejer sig om udenrigspolitik, og når det drejer sig om militære aktioner? Er det egentlig ikke sådan, at det er regeringen, der lægger linjen, og derefter kan man slutte sig til eller skille sig ud? Så vil jeg til allersidst spørge den samlede socialdemokratiske gruppe: Der er noget deja-vu-agtigt ved det her, det er som at genopleve fodnotepolitikken i 1980'erne.
Men dengang var der nogle hæderlige Socialdemokrater, som man hånede som »kustoder«.
Er der ikke en enkelt Robert Pedersen, en enkelt Georg Poulsen, en enkelt K.B. Andersen?
Bare en eneste hæderlig »kustode«?
Gudrun Laub (V), 2003-03-19:
Hr. Frank Jensen sagde før, at det juridiske grundlag ikke er i orden.
Så vidt jeg ved, er hr. Frank Jensen ikke jurist, og vi har her liggende et notat fra Folkeretskontoret, der på side 4, sidste afsnit, helt klart siger, at det juridiske grundlag er i orden.
Hvilket belæg har hr. Frank Jensen for, at vi skal tilsidesætte det?
Det er meget sørgeligt, at det er nødvendigt med en krig for at afvæbne Saddam Hussein, men det er nødvendigt, når diktatoren ikke vil aflevere kemiske og biologiske våben frivilligt.
Efter den 11. september kan vi ikke bare lade stå til.
Det burde Socialdemokraterne også forstå.
Villy Søvndal (SF), 2003-03-19:
Jeg synes, at det fundamentale spørgsmål, Venstres ordfører hr. Jens Rohde ikke har forstået og ikke vil forholde sig til, jo ikke er, at alternativet til at starte en amerikansk ledet krig en af de nærmeste dage er ingenting at gøre.
Det er jo ikke rigtigt.
Der er et tredje alternativ.
Der er et alternativ, der hedder at lade dem afslutte deres arbejde; de beder om ikke uger, ikke år, men måneder.
Så må jeg sige, at jeg tror, alle, der er optaget af folkeret, må være dybt bekymret både efter at have hørt
hr. Jens Rohde og efter at have set notatet fra Udenrigsministeriet.
Det er simpelt hen pinligt i alle sine modsigelser.
Men for hr. Jens Rohde vil det ikke være mere befriende.
Hvis hr. Jens Rohde sagde ligesom Rumsfeld: Vi er ligeglade med folkeretten, og FN er irrelevant, hvis FN ikke er villig til at gøre de ting, vi ville have gjort, var det så ikke nemmere, for det er så pinligt at forsøge at lave et notat fra Udenrigsministeriet, som er så fyldt af indre modsigelser, og som jo har som hovedkonklusion, at 1441 ikke giver legitimitet til en krig.
Det er hovedkonklusionen i notatet fra Udenrigsministeriet.
Jens Rohde (V), 2003-03-19:
Jeg er altså nødt til at fastholde, at der i 1441 står meget klart, at tidligere resolutioner genbekræftes.
Men der er en helt anden diskussion og en meget interessant diskussion, som fru Marianne Jelved rejser.
Hvad med de fremtidige beslutninger?
Hvordan skal det så være med dem?
Jamen altså for os er det stadig væk vigtigt, at der er en FN-forankring, også i fremtidige beslutninger.
Men det er jo ikke nogen hemmelighed, at der har været gjort mange forsøg på at nå til enighed fra de forskellige parters side enten i forbindelse med at få en ny resolution eller få vedtaget noget andet eller noget, som gjorde, at man kunne komme videre.
Det er ikke lykkedes, og jeg skal gerne medgive, at som jeg ser det, er der blevet begået markante diplomatiske fejl på begge sider.
Det er trist, at man endte i en situation, hvor man ikke kunne nå videre. Og det var jo den konklusion, som man så må handle videre ud fra og sige: Hvad gør vi så?
Ja, det havde jo været ønskeligt, om vi kunne nå et eller andet sted hen alligevel til en eller anden beslutning. Men alternativet til, at vi ikke gør noget nu, mener jeg er langt, langt værre, nemlig at vi lige pludselig står i en situation, hvor alle løber i hver sin retning, fordi man ikke har kunnet nå til enighed om noget. Presset over for Saddam Hussein forsvinder, Saddam Hussein kan igen begynde sin oprustning, og han kan igen sidde i mange, mange år, og for hvert år, der går, udgøre en større og større trussel, ikke bare over for regionen, destabilisere regionen, men også over for hele verdenssamfundet.
Det er det ræsonnement, vi er nået til, og derfor har vi valgt at tage handling sammen med en koalition, der bliver ledet af amerikanerne.
Frank Jensen (S), 2003-03-19:
Venstres ordfører siger, at regeringen handler på folkeretlig grund med henvisning til resolution 1441, vedtaget af Sikkerhedsrådet den 8. november sidste år.
Men ud af dette weekendnotat, vi har fået fra Udenrigsministeriets juridiske tjeneste, fremgår det jo, at også regeringens egne jurister mener, at 1441 ikke giver noget grundlag for en militær intervention i Irak.
Kl. 9.30 Hvad er det så, 1441 i øvrigt gør?
Det står faktisk direkte at læse i Udenrigsministeriets notat.
Der står, at 1441 suspenderer - suspenderer - alle tidligere resolutioner om Irak, indtil Sikkerhedsrådet har truffet beslutning på ny, indtil Sikkerhedsrådet, og jeg citerer: »... har haft lejlighed til at vurdere situationen.«
Har statsministeren muligvis også nu fået læst weekendnotatet?
Altså vi har suspenderet de resolutioner midlertidigt, der giver mulighed for militært at intervenere Irak, indtil Sikkerhedsrådet igen har vurderet situationen.
Det har Sikkerhedsrådet ikke gjort.
Er det ikke sådan, at Sikkerhedsrådet ikke har truffet den beslutning, der giver mulighed for, at man kan vende tilbage til resolutionerne fra 1990 og 1991, netop dem, der blev brugt i 1998?
Der var heller ikke nogen resolution 1441 i 1998.
Jann Sjursen (KRF), 2003-03-19:
Jeg fik heller ikke svar på mit tidligere spørgsmål om, hvad Venstre så i virkeligheden vil med FN.
Men det vil jeg give Venstre og regeringen lejlighed til at svare på senere, for jeg mener, vi simpelt hen må have en hel forespørgselsdebat omkring det i Folketinget i nær fremtid.
Men så vil jeg godt vende mig til spørgsmålet om resolution 1441, som hr. Jens Rohde lægger vægt på bekræfter tidligere resolutioner - og det er selvfølgelig rigtigt - men som han dermed også indirekte skubber frem foran sig som for at sige, at den sådan set er nok. Hvis man ser på Udenrigsministeriets juridiske notat, så understreges der jo klart i det, at der ikke på forhånd er fastlagt nogen automatik med hensyn til magtanvendelse i relation til resolution 1441.
Og er det ikke sådan, at det i den sammenhæng, 1441 blev vedtaget sidste efterår, jo netop indgik fra en række medlemslandes side, at den blev vedtaget udtrykkeligt under den forudsætning, at der netop ikke var nogen automatik, og at Sikkerhedsrådet skulle drøfte sagen på ny?
Mit spørgsmål er altså derfor: Hvordan kan Venstre så sige, uanset at 1441 bekræfter tidligere resolutioner, at nu har man faktisk en klar FN-forankring?
Jeg synes ikke, det er spor klart.
Marianne Jelved (RV), 2003-03-19:
Jeg er desværre nødt til at gå herop en gang til, fordi hr. Jens Rohde ikke har svaret på mine to i virkeligheden meget enkle spørgsmål. Når jeg synes, det er helt essentielt, at vi får svar fra regeringspartierne på de spørgsmål, så er det, fordi vi alle sammen ved, at de beslutninger, Folketinget træffer, og det grundlag, beslutningerne bliver truffet på, har betydning for, hvordan vi i fremtiden agerer internationalt.
Det er jo ikke uden konsekvenser.
Derfor mener jeg, at alle, også borgerne, har ret til at få at vide, hvad det er for et regelsæt eller en tankegang, der ligger bag beslutningerne, og derfor gentager jeg: Hvem har truffet den beslutning, at den 16., 17., 18., 19. marts i år er det nok, her er grænsens og afgørelsens time nået?
Og hvem har kompetencen til at træffe og afgøre den slags ting? Det vil jeg gerne bede hr. Jens Rohde om at svare klart på.
Jens Rohde (V), 2003-03-19:
Det er absolut ikke nogen bagatel, at vi går i krig, og det gjorde jeg også klart rede for i min tale.
Jeg er nødt til at sige, at man også har truffet beslutninger om intervention i andre sammenhænge, hvor der ikke har været enighed i FN.
Bl.a. i Kosovo, hvor vi jo så, at man ventede og ventede og ventede, og Milosevic kunne fortsætte sine slagterier.
Kl. 9.25
Jeg og Venstre er stadig væk af den opfattelse, at der er en klar forankring i FN i denne beslutning, fordi resolution 1441 bekræfter alle tidligere resolutioner. Hr. Niels Helveg Petersen skubber jo våbeninspektørerne foran sig og ønsker tilsyneladende, at det er våbeninspektørerne, som skal træffe beslutningen om, hvorvidt tiden er inde til at sætte stolen for døren over for Saddam Hussein, men det er jo landene, der skal træffe den afgørelse.
Jeg vil godt sige til hr. Niels Helveg Petersen, at Blix jo i sine rapporter har udtalt, at at Irak samarbejder på substansen, ikke kun proceduren, er en betingelse for at gennemføre nedrustningen fredeligt.
Et sådant fuldt og aktivt samarbejde har Irak ifølge Blix' egne rapporter ikke ydet, og i realiteten er inspektørerne derfor afskåret fra at udføre deres arbejde.
Og som sagt er det jo ikke op til Blix, men til landene at drage den politiske konsekvens heraf.
Når man tager sammenligningen med 1998, så er den ganske rimelig.
For dengang stod der også i forslaget til folketingsbeslutning, at det ud fra en helhedsvurdering af den lange række af allerede vedtagne resolutioner er velbegrundet, at det internationale samfund om nødvendigt svarer igen med militære magtmidler.
Margrete Auken (SF), 2003-03-19:
Det her udvikler sig mere chokerende, end vi havde forestillet os i SF.
Det viser sig, at Venstres holdning til FN fuldstændig er på nulpunktet.
Man ved ikke engang noget om organisationen, når man kan sige: Hvordan kan vi lægge verdens skæbne i hænderne på Frankrig og Kina og Rusland?
Jamen systemet er jo sådan, at vi har et Sikkerhedsråd, og forudsætningen for, at man må gøre noget så alvorligt - og det her er jo ikke et spørgsmål om at afstraffe en skoleklasse og sige: Nu er nok nok - som at gå i krig, er, at man har hele dette system på sin side.
Det, vi jo har fulgt, var, at det jo ikke engang lykkedes USA, som åbenbart skal diktere Danmarks politik, at skaffe det antal lande, der skulle til, for at de i hvert fald kunne have et flertal uanset veto eller ej.
Det kunne vi jo høre.
Vi kunne jo høre, at lande som Mexico, som Chile og jo altså også et eller andet sted bagved i de amerikanske sammenhænge Canada - nu er de ikke på samme måde i klemme, men alligevel - ikke lod sig overbevise.
Og Venstre står bare der, som om det var en bagatel, at man går i krig.
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-03-19:
Regeringen og regeringspartierne muntrer sig meget med at henvise til 1998.
Det er en i alle henseender fejlagtig henvisning.
Situationen i 1998 var fundamentalt forskellig fra i dag på tre punkter.
For det første ved, at våbeninspektørerne dengang sagde: Vi kan ikke komme videre, vi giver op.
Der var derfor ikke andre muligheder i 1998.
Dernæst: Situationen i Sikkerhedsrådet var fundamentalt anderledes.
Situationen var den, at der nok var modstand i Sikkerhedsrådet, men man lod det passere, og Rusland endte med at tilslutte sig.
Og endelig var beslutningen dengang et led i presset på Saddam Hussein.
Andre lande tilsluttede sig anvendelse af militær og magtmidler.
Den 20. februar - 3 dage efter -
forhandlede Kofi Annan en ny aftale på plads med irakerne om fortsat våbeninspektion.
Det brød så senere sammen, men situationen i 1998 var, at det var et led i opbygningen af et pres på Saddam Hussein, som så lykkedes, i hvert fald på kort sigt.
Holger K. Nielsen (SF), 2003-03-19:
Når man hører hr. Jens Rohde, skulle man tro, man stod på et landsmøde i VU eller sådan noget.
Når man gik uden om FN i 1947, kunne det jo skyldes, at FN blev dannet i 1949.
Det kunne være en årsag til det.
Kl. 9.20 Det er fuldstændig rystende argumenter, man hører fra Venstres ordfører.
Og han svarede jo ikke på spørgsmålene.
Krig er en alvorlig ting, det kunne jeg forstå at også Venstres folketingsgruppe mener.
Så er det, vi spørger
: Når krig er en så alvorlig ting, bør så ikke alle andre muligheder først være undersøgt og udtømt, før man går i krig?
Det vil jeg godt høre om hr. Jens Rohde er enig i.
Jeg vil godt høre, om hr. Jens Rohde er enig i, at våbeninpektørerne vedvarende berettede om fremskridt i samarbejdet med Saddam Hussein.
Jeg vil godt høre, om hr. Jens Rohde er enig i, at et stort flertal af verdenssamfundet i FN's Sikkerhedsråd faktisk var imod en krig på nuværende tidspunkt, var enig i, at andre muligheder stadig væk var der. Med andre ord: Vil hr. Jens Rohde ikke godt i ærlighedens navn bekræfte, at alle muligheder er ikke udtømt i denne her sag? At der er stadig væk muligheder for, at man kan gøre andre ting end at gå i krig?