runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Charlotte Fischer (RV), 2006-01-24:
Det var i henhold til det, ministeren sagde om nationale handlingsplaner.
Skal vi have en for hver folkesygdom, der er?
Hvor mange skal vi have?
Skal vi plastre det hele til med nationale handlingsplaner?
Og jeg deler sådan set fuldstændig den overvejelse, der er om, hvor mange vi skal have.
Vi har jo lavet dem for hjertesygdomme og kræft, som er de direkte livstruende sygdomme, og det giver jo god mening, at man har meget hånd i hanke med det.
Men hvor langt skal vi så videre gå?
Så er det egentlig også for at forstå, hvad ministerens ræsonnementer er, for regeringen har jo også lavet en handlingsplan for diabetes, og så kan man jo sige, at hvis man har lavet for diabetes, hvorfor så ikke lave for gigt for at blive klogere på det?
Hvad er ræsonnementet der?
Der også noget selvransagelse i det, jeg her siger, for det er rigtigt, vi også har lavet en målrettet indsats på diabetesområdet.
Og hvem er det så pludselig, der egentlig har øje for: Hov, det er jo sådan set de samme problemstillinger igen og igen?
Det er ikke, fordi jeg har noget imod, at vi arbejder nationalt strategisk med det, jeg synes bare, vi skal arbejde med det rigtige.
Det, jeg siger vi nu skal gøre en målrettet indsats på, er jo altså kronikerområdet, det er sådan en matrixtilgang, eller hvad ord man nu vil bruge.
Jeg vil meget gerne diskutere det her nærmere med de sundhedspolitiske ordførere også i et setup, der måske er mere operationelt end en folketingsdebat her en sen tirsdag aften, for jeg tror i virkeligheden ikke, vi grundlæggende ser så forskelligt på det her.
Helle Sjelle (KF), 2006-01-24:
Med det her forslag vil Socialdemokratiet pålægge regeringen at udarbejde en national gigthandlingsplan.
I Det Konservative Folkeparti mener vi, at sundhed skal være en kerneydelse i et moderne velfærdssamfund, ingen tvivl om det.
Vi skal naturligvis have et sundhedsvæsen, hvor den enkelte har et indtryk af at være i gode hænder.
Det gælder samtlige områder inden for vores sundhedsvæsen, og det gælder derfor også for gigt.
Gigt er en sygdom, der rammer flere og flere mennesker, og der er ikke nogen tvivl om, at gigt kan være meget invaliderende.
Der er ofte tale om meget stærke smerter, nogle gange kroniske, som naturligvis påvirker den enkeltes hverdag.
Mange gigtpatienter oplever, at sygdommen forhindrer dem i at udføre et normalt stykke arbejde, og sygdommen kan også have stor indflydelse på patientens sociale liv.
F.eks. føler mange, at de er begrænsede i deres fritid og ikke har overskud til at deltage i sociale arrangementer.
Samtidig lever mange også i uvished om, hvordan deres sygdom udvikler sig i fremtiden, og om der vil ske en forværring af deres tilstand.
Der er derfor ingen tvivl om, at gigt kan være meget invaliderende, og sygdommen kan have store omkostninger både menneskeligt og samfundsmæssigt.
Der skal heller ikke være tvivl om, at vi gerne vil arbejde for at forbedre forholdene for gigtpatienter.
Vi mener ligesom forslagsstillerne, at det er nødvendigt med en øget fokus på bl.a. forebyggelse, diagnosticering og behandling af gigtsygdomme.
Når vi imidlertid ikke støtter forslaget, er det, fordi vi mener, at det er uhensigtsmæssigt at udarbejde en specifik handlingsplan for gigtområdet.
Mange af de forhold, der gør sig gældende for gigtpatienter, gør sig også gældende for patienter, der lider af andre kroniske sygdomme, og vi ser derfor hellere, at styrkelsen af gigtområdet sker samtidig med en generel styrkelse af indsatsen over for samtlige store patientgrupper med de kroniske sygdomme.
Mange mennesker lider af en kronisk sygdom, og vi mener derfor, at der er behov for en samlet indsats for hele området.
Vi mener også, at regeringen allerede er godt i gang med at fastlægge rammerne for et udviklingsarbejde inden for området vedrørende gigt og andre kroniske sygdomme.
Derudover er vi også af den opfattelse, at regeringen allerede har gjort en indsats for at forbedre forholdene for landets gigtpatienter med bl.a. gennemførelse af sundhedsreformen, hvor de overordnede rammer for indsatsen over for gigtpatienter og andre kroniske sygdomme generelt er blevet styrket.
Ligeledes har regeringen, som ministeren jo også har påpeget, besluttet at øge forskningsindsatsen vedrørende slidgigt.
Vi er sikre på, at bl.a. de tiltag er med til at give os et godt grundlag for at udvikle bedre behandlingsmuligheder og sikre den rigtige diagnosticering.
Samlet set mener vi derfor, at vi er godt på vej, men vi skal naturligvis gøre mere endnu.
Vi vil gerne arbejde for at forbedre forholdene for denne gruppe patienter, men vi mener ikke, at en særskilt handlingsplan er det rette værktøj, og det er derfor, vi ikke støtter forslaget.
Kamal Qureshi (SF), 2006-01-24:
Jeg vil da også meget gerne her benytte lejligheden til at vise – jeg håber også, at ministeren vil medvirke til det – at vi allerede fra starttidspunktet faktisk var meget på samme hold i diskussionen om frit valg på sundhedsområdet.
Man skal selvfølgelig nogle år tilbage i nogle af de debatter, vi havde i Folketingssalen, men jeg håber da, at ministeren kan huske, at vi fra starttidspunktet faktisk sluttede os til hele logikken, som ministeren også refererer til her, at den måde, man har lavet frit valg-modellen på, fjerner noget af uligheden inden for egenbetalingen i forbindelse med at kunne flytte på grund af de lange ventetider.
Det støttede vi faktisk fra starten.
Det, som vi så yderligere ønskede fra SF’s side, var, at den her frit valg-model også skulle omfatte andre behandlingsområder.
Det er sådan set det spor, vi også er gået ad siden hen.
Det er fint nok, at ministeren kritiserer, at der var andre, der var imod, og at det så var Dansk Folkeparti, der skabte grundlag for det på baggrund af finanslovaftalerne med regeringen på det område.
Jeg håber i hvert fald, ministeren også herfra kan anerkende, at vi allerede på det tidspunkt støttede tankegangen bag det.
Det må jeg sige, og jeg må også sige, at i hele den politiske debat, der var i det her samfund i slutningen af 1990’erne frem til systemskiftet i 2001, erindrer jeg mig altså ikke i den ideologiske kamp, der var, at SF meldte sig på den bane, der hed: Lad os nu hellere bekæmpe ventelister end privathospitaler.
Jeg husker det faktisk noget modsat, det må jeg sige helt ærligt.
Majbrit Berlau (EL), 2006-01-24:
Det forslag, der ligger her fra Socialdemokraternes side, synes vi er et fornuftigt forslag, og det synes vi, fordi vi ligesom alle andre her erkender, at gigt er et heftigt problem i samfundet og er et område, hvor der bør være en særindsats.
Så har der været flere røster fremme i debatten, der har sagt, at vi er nødt til at lave en eller anden politisk vurdering af hele sundhedsområdet og en prioritering af, hvilke sygdomme der skal have en særlig handlingsplan, og at vi ikke bare kan tage nogle enkelte områder ud
Jeg synes, det er meget fint, hvis man vil lave en overordnet vurdering af samtlige sygdomme, som er af en vis udbredelse, men jeg synes ikke, det udelukker, at man stemmer for det her forslag.
Det synes jeg faktisk ikke det gør, for vi ved, at gigt er et problem, og vi ved også, at nogle af de forslag, som der rent faktisk fremlægges her, kunne være medvirkende til, at vi fik gjort en større indsats med hensyn til gigt.
Jeg har dog et par enkelte kommentarer til forslaget, hvor jeg godt synes, jeg vil trække det videre.
Der står i forslaget, at de 50 mio. kr., man ønsker at afsætte til gigthandlingsplanen, f.eks. skulle være til efteruddannelse af læger i almen praksis.
Jeg kunne godt tænke mig, at man tog skridtet videre – jeg ved godt, at det ikke nødvendigvis kan ligge i handlingsplanen, men også skal diskuteres andre steder – så det faktisk i langt højere grad indgik i grunduddannelsen af læger.
Så synes jeg også, der er en anden stor skurk på området, hvor vi godt kunne gribe ind, og det er arbejdsmarkedet, som der også rigtigt nok bliver skrevet i bemærkningerne til det her forslag, og der mener jeg, at vi er nødt til at gå lidt mere radikalt til værks.
Vi ved, at arbejdsmarkedet skaber stress, skaber nedslidning, og vi ved også, hvilke områder det er i dag – det er f.eks. sundhedssektoren, hjemmehjælperne, det er rengøringsområdet; det er de mennesker, der arbejder i de fysiske brancher, som i høj grad bliver ramt af den her sygdom.
For mig er det helt uforståeligt, at vi fortsat har et arbejdsmarked, der er indrettet på en måde, hvor folk bliver syge.
Det kan ikke siges for mange gange: En fordeling af arbejdet i det her samfund er altså nødvendig, hvis vi skal sikre, at mennesker ikke nedslides før tid.
Det er bare for lige at slå den del af det fast, for offentlig forskning vil betyde, at vi politisk kan styre, at det er alle gigtformer, der bliver forsket i, og at det også har et resultat, der kan være til nytte for alle i befolkningen.
Alt i alt synes jeg, det er et fornuftigt forslag, og jeg kunne godt tænke mig, at vi også gik lidt videre end det her forslag.
Til dem, som synes, at vi er nødt til at sætte os tilbage og sylte det hele lidt ved at kigge på alle mulige handlingsplaner, må jeg sige, at det synes jeg også vi skal gøre, men det er ikke nogen begrundelse for at stemme imod det her forslag.
Helle Sjelle (KF), 2006-01-24:
Det er derfor, vi synes, det er en udmærket idé, at man laver en tværgående handlingsplan på det her område.
Samtidig med at man laver de her tværgående planer, må man selvfølgelig også sørge for, at man samler op inden for den enkelte sygdom.
Det er da klart, at der vil være nogle forskelle.
Lone Møller (S), 2006-01-24:
Nu er det jo sådan, at der allerede i dag er meget stor forskel på gigtbehandlingen, i forhold til hvor man bor i landet.
Mener fru Helle Sjelle, at lige nøjagtig det problem, der er på gigtområdet med hensyn til de tre nævnte kategorier, ventetider, speciallægebesøg, medicin, vil blive løst for gigtpatienter, ved at vi laver et tværgående handlingsprogram?
Helle Sjelle (KF), 2006-01-24:
Nej, det frygter jeg egentlig ikke, for jeg går naturligvis ud fra, at det forarbejde, der bliver gjort forud for, at man laver det her tværgående arbejde, er godt og grundigt, og at man selvfølgelig prøver at samle de ting op, som man allerede har gjort.
Lone Møller (S), 2006-01-24:
Nu er det jo meget fornuftigt, synes jeg, at lave tværgående forløb.
Men der er jo altså også områder, som ikke er identiske.
Er fru Helle Sjelle ikke bange for, at hvis vi skyder med spredehagl og siger, at vi skal løse alle problemerne for alle kronikergrupper over en bank, så vil nogle af de initiativer, som man jo i dag i hvert fald på gigtområdet har viden om virker – det har man måske ikke haft så meget før – måske drukne i, at vi skal afvente, at det skal være tværgående?
Helle Sjelle (KF), 2006-01-24:
Vi mener, det vil være mere hensigtsmæssigt at lave en tværgående indsats på det her område, sådan som ministeren jo også har redegjort for tidligere.
Men jeg afviser ikke, at vi på et senere tidspunkt laver en handlingsplan for et enkelt område.
Det vil jeg da ikke stå her og lægge hovedet på blokken og sige at vi aldrig nogen sinde vil gøre.
Men i det her tilfælde synes vi altså, det er mere hensigtsmæssigt at lave et tværgående arbejde.
Kamal Qureshi (SF), 2006-01-24:
Betyder det så, at der vil være en principiel ændring i De Konservatives politik, sådan at vi også vil få den samme melding fra De Konservative, for så vidt angår nogle af de andre patientkategorier?
Man kunne i realiteten bruge det samme argument om diabeteshandlingsplanen, kræfthandlingsplanen, hjertehandlingsplanen og alle de der forskellige handlingsplaner.
Selvfølgelig kan der godt være den logik, at man skal have tværgående handlingsplaner, men der kan jo også være den logik at gå ind med mere strategiske handlingsplaner på nogle specifikke områder og give dem et særligt løft.
Når der nu er stor enighed om, at gigtgruppen har behov for et særligt løft – det hørte jeg ministeren sige, og jeg har hørt det fra flere andre – så kunne det her jo godt være med til at give området det særlige løft, der er brug for.
Især fordi der er penge at spare ved at iværksætte en forebyggende indsats over for gigt.
Helle Sjelle (KF), 2006-01-24:
Vi synes, det er en bedre idé at lave en samlet plan for de kroniske sygdomme, og derfor synes vi ikke, det er hensigtsmæssigt, at man bare fokuserer på én sygdom.
Kamal Qureshi (SF), 2006-01-24:
Jeg kunne godt tænke mig at spørge den konservative ordfører om argumentet for, hvorfor det lige præcis er handlingsplanen, der vedrører gigt, man synes er en dårlig idé.
For De Konservative har jo støttet handlingsplaner for en lang række andre sygdomme.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, hvorfor det specifikt er handlingsplanen for den her patientkategori, man synes er en dårlig idé.
I forlængelse af de andre ordføreres indlæg vil jeg sige, at SF også gerne vil støtte op om intentionen om at forbedre patientsikkerheden i sundhedsvæsenet.
Der er jo ikke nogen tvivl om, at andelen af utilsigtede hændelser og fejl og patienter, der bliver syge af at blive behandlet i sundhedsvæsenet, er for høj og godt kunne nedbringes.
Der er jo nogle, der siger, at det kræver et godt helbred at blive syg i det danske sundhedsvæsen, og det er klart, at det ikke er acceptabelt, at det er sådan, det forholder sig.
Det ville i hvert fald være hensigtsmæssigt at se, hvor meget det kan forbedres.
En del af det kan sikkert godt forbedres, og noget af det hører så sikkert med, så at sige, til arbejdet.
Det handler jo også om at bruge midlerne rigtigt, sådan at vi i stedet for at have et sundhedsvæsen, hvor man bare arbejder hårdt, måske i højere grad havde et sundhedsvæsen, hvor man arbejdede bedre eller smartere, som det også hedder på moderne dansk.
Jeg tror også – og det er også noget af det, man hører fra faggrupperne i sundhedsvæsenet – at presset på sundhedsvæsenet, altså det, at man har skullet øge produktionen markant for de samme midler og nogle steder oven i købet for færre midler, har ført til, at der ikke er tid nok til de enkelte patienter, og hastigheden kan også gøre, at der sker nogle fejl, som kunne være undgået, hvis der var lidt mere ro og tid til de enkelte patienter i systemet.
Jeg tror også, det er væsentligt at tænke på, hvordan det er i forhold til de rationaliseringer, der foregår.
Hvilke rationaliseringer ender med at føre til flere utilsigtede hændelser eller flere fejl?
Og hvor mange penge kunne man spare, hvis man brugte relativt færre penge på at gøre systemet smartere og bedre?
Så alt i alt vil jeg sige – for at gøre det kort – at vi støtter intentionen bag forslaget.
Så vil jeg sige lidt i forlængelse af det, fru Charlotte Fischer var inde på, at det ikke er sikkert, at vi i detaljer ville gøre det på den måde, som Socialdemokraterne foreslår her, men vi er enige i, at der er behov for at tage fat på det her område og gøre det noget bedre.
Når vi går ind i en nærmere dialog, kan vi jo diskutere, hvilke delelementer af det vi synes kunne lægges under nogle af de eksisterende instanser, og hvor vi synes der er behov for yderligere midler og tilføjelser til det nuværende beredskab i forhold til patientsikkerhed.
Lone Møller (S), 2006-01-24:
Nu har vi jo hørt på debatten i dag, at der er et stort flertal i dette Folketing, som mener, at det er helt rimeligt, at vi ligger i top i EU i forbindelse med egenbetaling pr. borger.
Det vil sige, at der ingen realistiske muligheder her og nu er for overhovedet at få ændret på det.
Mener fru Majbrit Berlau så, at det er bedre at lukke øjnene og se på, at uligheden og egenbetalingen stiger på området, end at gå ind og få lavet en analyse og ud fra den måske kunne tage en mere sundhedsfagligt begrundet frem for tilfældig brugerbetaling, hvor vi jo også hørte, at ministeren selv konstaterede, at det i dag var mere eller mindre tilfældigt?
Er det Enhedslistens udspil, at vi så bare skal lukke øjnene og vente på, at der kommer en ny regering, eller skulle vi foretage en eller form for handling?
Charlotte Fischer (RV), 2006-01-24:
Nu vil jeg nødig virke brutal, men jeg vil bare gentage, at ideen for os, og det er sådan set ret vigtigt, er, at vi ikke har facit.
Det kan godt virke mærkeligt i en verden, hvor man skal stå med klare svar på 3 sekunder, men jeg synes også, at man skal anerkende, at det her område er voldsomt kompliceret, og at debatten ikke ligefrem er tynget af viden om, hvad der foregår uden for landets grænser.
Jeg synes indimellem godt, at vi måske kunne tage os lidt længere tid, blive det klogere, før vi kaster sig ud i noget, der er afgørende vigtigt for folk, når de skal betale for sundhedsydelser i hverdagen.
Så jeg vil bare sige, at det ikke er sådan noget letsindigt noget, vi bare lige er kommet frem til.
Det betyder noget for os, at den her debat bliver kvalificeret, hvis man skal lave brugerbetalingssystemet om.
Birgitte Josefsen (V), 2006-01-24:
Det andet spørgsmål er helt konkret, om fru Charlotte Fischer vil have omlagt tandplejeområdet og tandbehandlingsområdet.
Charlotte Fischer (RV), 2006-01-24:
Det mente jeg sådan set alvorligt.
Hele ideen med en kommission er sådan set, at man skal indhente viden og erfaringer.
Vi kan godt lide at basere vores politiske løsninger på viden og erfaringer.
Vi tror på, at man kan blive klogere.
Men når det er sagt, så synes jeg faktisk, at medicintilskudssystemet er et udmærket system, i hvert fald på den måde, at man retter de offentlige tilskud mod dem, der har størst behandlingsbehov.
Socialt set
kan der være problemer i det, men jeg vil stadig sige, at det er et bedre tilskudssystem end det, der foregår i voksentandplejen.
Birgitte Josefsen (V), 2006-01-24:
Jeg vil gerne spørge, om fru Charlotte Fischer kan bekræfte, at Det Radikale Venstre har stemt for den ordning, der er på tandplejeområdet i dag, og at Det Radikale Venstre også har stemt for medicintilskudsordningen.
Jeg kan forstå, at det, det handler om, er omlægning af brugerbetalingen, så derfor vil jeg gerne høre: Hvor er det, der skal omlægges, og hvad er det, der konkret skal omlægges til?
For jeg går ud fra, at Det Radikale Venstre står fast på det, de har stemt for i sin tid.
Majbrit Berlau (EL), 2006-01-24:
Uha, hvis jeg først skulle i gang med vores finanslovordførertale ...
I Enhedslisten har vi ikke bygget vores finanslov op sådan, at vi siger, at vi ønsker at tildele nogle ressourcer på sundhedsområdet ved at tage nogle andre penge fra sundhedsområdet.
Den er bygget sådan op, at vi mener, at der er en række økonomiske overskud ude i samfundet, som går statskassen forbi.
Det gælder de rigeste i samfundet, der ikke er beskattet godt nok, nordsøolien, A.P. Møller og alt det andet, vi lidt underholdende har været igennem.
De penge ønsker vi så at brede ud på en række områder: sundhedsområdet, skoleområdet, forskningsområdet, indtægtsforbedring for dem, der får overførselsindkomster.
Det er en række områder, hvor vi har fremsat forslag.
Så det er ikke sådan, at det er ét sted på sundhedsområdet, hvor noget skal stå for skud, for at vi kan få finansieret brugerbetalingen.
Birgitte Josefsen (V), 2006-01-24:
Jeg har stor forståelse for, at fru Majbrit Berlau ikke kan huske tallene i Enhedslistens finanslovforslag, men jeg går ud fra, at når ordføreren fra talerstolen siger, at vi skal afskaffe brugerbetaling for en stor del af den danske befolkning, så har man selv et konkret bud på, hvorfra de penge skal komme.
Så jeg kunne godt tænke mig at høre et bud på, hvorfra Enhedslisten vil tage pengene for at få sin finanslov til at hænge sammen.
Helle Sjelle (KF), 2006-01-24:
Jeg anerkender fuldt ud, at Det Radikale Venstre ikke står med en facitliste over, hvordan og hvorledes det her skal skrues sammen.
Men ikke desto mindre står der i forslaget, at Det Radikale Venstre lægger op til en omlægning af brugerbetaling inden for sundhedsvæsenet.
Så vil jeg konkret spørge Det Radikale Venstre: Vil det sige, at man er klar til at indføre brugerbetaling på andre områder end der, hvor der er brugerbetaling i dag, dvs. på nye områder?
For det må man jo være, hvis man er klar til en omlægning af det her.
Det kan jo ikke være så svært at svare ja eller nej til, altså om man er parat til at indføre det på andre områder end der, hvor vi ser brugerbetaling i dag.
Majbrit Berlau (EL), 2006-01-24:
Det er ikke et spørgsmål om at være blankt afvisende.
Det er et spørgsmål om at have en meget klar og fast holdning.
Jeg behøver ikke kommissionsarbejdet til at fastlægge min strategi for, hvordan jeg synes vi skal afskaffe brugerbetalingssystemet i Danmark.
Jeg har sagt det flere gange, og jeg gør det igen: Målet er at afskaffe det, delmålene undervejs er bid for bid at få reduceret brugerbetalingen for de grupper i Danmark, som har den laveste indkomst.
Det er der ikke nogen kommission der behøver
fortælle mig.
Det er måske forskellen på De Radikale og Enhedslisten.
Om man så fra De Radikales side vil sige, at vi er urealistiske og alt muligt andet, må man sådan set selv om.
Den bygger på nogle principper, og det synes jeg er helt fornuftigt.
Jeg startede med at sige, at jeg faktisk synes, at det her på mange måder er et sympatisk forslag, men der, hvor jeg synes kæden hopper af, er i spørgsmålet om brugerbetaling.
Jeg har ikke behov for en kommission til at sætte sig ned og tænke over det, før jeg kan tage en beslutning.
Enhedslisten står meget klart fast på den beslutning, at vi mener, at der ikke skal være brugerbetaling på sundhedsområdet.
Det er en politisk holdning at have til tingene.
Det er også det, der gør forskellen for Socialdemokraterne.
Vi ved godt, hvad vi vil på det her område, nemlig afskaffelse af brugerbetaling.
Jeg tror, at forskellen til De Radikale er, at de måske ikke nødvendigvis er principielt imod brugerbetaling, og det mangler vi måske at høre den radikale ordfører sige heroppe.
At man har indført som en del af kommissionens arbejde, at den skal arbejde med brugerbetaling generelt, siger mig, at den så i sidste ende efter 1 år, hvis det her forslag blev vedtaget, ville komme med en plan for brugerbetalingssystemet, som måske ville eksistere i Danmark i 10-20-30 år frem i tiden.
Det er ikke det, vi ønsker i Enhedslisten.
Vi ønsker en reel afskaffelse.
Vi ønsker ikke et nyt brugerbetalingssystem.
Charlotte Fischer (RV), 2006-01-24:
Vi kender jo Enhedslisten som et stærkt idealistisk parti – hvilket jeg synes er fint – der har mange sympatiske synspunkter, men som i den sidste ende også er lidt uden jordforbindelse, synes jeg nok.
Jeg forstår ikke helt det synspunkt, at en kommission notorisk er en syltekrukke.
Brugerbetaling er faktisk et ret vanskeligt område, og det synes jeg egentlig godt man kunne anerkende.
Man kunne måske lige træde tilbage et øjeblik og spørge sig selv, hvad der er af muligheder, hvis man gerne vil ile de lavtlønnede til hjælp.
Der er både den mulighed, at man vælger bestemte indkomstgrupper, SU-modtagere og andre, og den mulighed, at man gør det indkomstafhængigt, så folk, der har under en bestemt årlig indkomst, friholdes.
Hvorfor har man allerede forlibt sig i det andet?
Er det, fordi man render rundt med en viden, som vi andre ikke har?
Jeg synes, at noget af det vigtige i et kommissionsarbejde ville være at indhente erfaringer fra andre lande om, hvordan de har indrettet sig med en måske mere retfærdig social profil.
Så jeg ville egentlig gerne spørge Enhedslistens ordfører: Er der ikke flere muligheder?
Majbrit Berlau (EL), 2006-01-24:
Nu er det sådan, at når vi ønsker at finansiere noget, går A.P. Møller ikke helt fri, så det vil nok være meget rigtigt.
Hvis man tager Enhedslistens finanslovforslag, skal A.P. Møller stå lidt for skud, og nordsøolien skal også stå lidt for skud, men der er en række andre helt seriøse forslag til, hvordan vi henter penge ind i statskassen for at kunne finansiere en række af de områder, hvor vi mener der skal sættes ind.
Et af de områder er altså brugerbetalingen.
Birthe Skaarup (DF), 2006-01-24:
Helt fint.
Jeg ville bare høre, hvad det kostede, når vi skulle tage de her initiativer.
Det var jo meget rart at vide.
Så kunne jeg naturligvis godt tænke mig også at høre, hvem der skal betale.
Er det de øvrige danske skatteborgere?
Er det A.P. Møller?
Er det nordsøolien, eller hvad er det?