Bruno Jerup (EL), 1997-11-06:
Enhedslisten vil gerne takke forespørgerne for, at vi endnu en gang får lejlighed til at debattere dette vigtige spørgsmål.
Det er jo vores stille håb, at første del af forespørgslen meget snart vil være uaktuel, hvorimod det til enhver tid vil være vigtigt at diskutere kvaliteten, så den hele tiden er under udvikling.
Vi ønsker, at alle børn får ret til et pædagogisk dagtilbud, som skal være 100 pct. skatteyderfinansieret.
At give børnene en sådan lige ret er helt i tråd med FN's Børnekonvention, som også Danmark har ratificeret.
Siden bistandsloven trådte i kraft den 1. april 1976, har der været utallige debatter og sager om, hvorfor det nødvendige antal pladser ikke er det samme som det antal pladser, der er behov for.
Denne evige debat om ventelister var og er
meget nødvendig, fordi virkeligheden er, at alt for mange familier ikke kan få den nødvendige plads til deres barn fra barselorlovens udløb.
Med det stigende børnetal er presset på dagtilbudene også vokset, og der er tilvejebragt mange pladser de sidste 10 år
, men prisen har desværre i alt for høj grad været, at kvaliteten er faldet på alle områder.
Der er presset flere og flere børn ind i institutionerne til skade for det fysiske og psykiske arbejdsmiljø for både børnene og de voksne.
Der er oprettet alternative institutioner af forskellig art.
Nogle af disse er meget spændende, f.eks. skovbørnehaver og lignende, men andre af dem, f.eks. de københavnske busbørnehaver, er af meget ringe kvalitet.
Lige siden bistandslovens ikrafttræden og overenskomstdækningen af de tidligere forpraktikanter, som siden har heddet pædagogiske medhjælpere, er der også skåret i personalenormeringerne år for år, og i mange kommuner er åbningstiderne også begrænset, hvilket jo reelt betyder en indskrænkning af den enkelte families valgmuligheder.
I dag er det almindelige, at man må vælge institution ikke ud fra det pædagogiske indhold, men ud fra åbningstiderne i forhold til egen arbejdstid, eller at man må fravælge vuggestuen til fordel for dagplejen af samme årsag.
Nogle kvalitetsparametre kan indføres generelt, og nogle vil være afhængige af børnene, forældrene og personalegruppen, der til enhver tid er tilknyttet den enkelte institution.
Derfor er det vigtigt, at det offentlige stiller krav, som det f.eks. er sket med formålsparagrafferne
i den nye servicelov, og som det sker ved kommunernes serviceplaner.
Men det er også vigtigt at respektere børnenes, forældrenes og personalets muligheder for selv at præge de værdier, de ønsker at styrke.
Det er vigtigt, at forældrebestyrelsen spiller en aktiv rolle i udviklingen af den enkelte institution, og også, at børns ret til medbestemmelse tages alvorligt på alle alderstrin, uden at det betyder, at vi skal afkræve børn svar på spørgsmål, de i udviklingsmæssig forstand ikke er i stand til at svare på.
Enhedslisten ønsker, at de fysiske rammer forbedres.
Det er urimeligt at tilbyde børnene institutionsforhold, hvor det daglige arbejdsmiljø forøger deres sygelighed, og hvor de ikke kan tilbydes de optimale udfoldelsesmuligheder.
Hvis formålsparagrafferne i serviceloven skal kunne opfyldes, skal det nødvendige personale være til stede.
Der skal være tid til både det enkelte barn og til gruppen.
BUPL i København er for øjeblikket i gang med at undersøge, hvad det enkelte barn og den enkelte forælder mener er en god dag, for at få nogle forskellige bud på, hvad brugerne mener kvalitet er.
Det ser vi frem til, men vi tror, at undersøgelsen vil vise, at der er tale om en broget samling af forskellige værdier, og derfor bør vi som politikere også affinde os med, at det ikke er alt i forhold til institutionerne, der kan måles og vejes.
Sluttelig vil jeg opsummere: For Enhedslisten er det indlysende, at dagtilbudsområdet skal tilføres ekstra økonomiske ressourcer. Kapaciteten skal udvides, sådan at alle børn får ret til et pædagogisk dagtilbud; der skal indføres en miljølov for børn, og institutionerne skal indrettes i overensstemmelse hermed.
Det vil bl.a. betyde, at der skal være mere plads til det enkelte barn.
I Danmark er de tilsvarende tal 3 m2 for vuggestuer og 2 m2 for børnehavebørn.
Der er vel ingen grund til at tro, at danske børn har mindre brug for tumleplads og plads til stilhed og fordybelse end de svenske.
Vi har i øvrigt fra Enhedslistens side netop afleveret et forslag til folketingsbeslutning, der går ud på at sikre, at hvis forældre tvinges til at tage børnepasningsorlov, fordi en kommune ikke har opfyldt pladsgarantien, skal disse kommuner til gengæld tvinges til at supplere op til maksimum dagpengesats.
Det synes vi kunne være en god måde, hvorpå man kunne stimulere nogle kommuner til at se lidt mere alvorligt på det problem.
Til slut vil jeg fremsætte følgende:
Forslag til vedtagelse »Idet Folketinget konstaterer, - at regeringens løfte om en pladsgaranti ikke er opfyldt, at kvaliteten af de eksisterende tilbud i mange kommuner er for dårlig, og at specielt kvaliteten af skolefritidsordningerne i mange kommuner er for dårlig, pålægges regeringen at - sikre pladsgarantien ved en lovfæstelse af denne ret på samme måde, som der er lovfæstet ret til grundskoleundervisning, - sikre kvaliteten af dagtilbudene ved at skærpe det kommunale tilsyn og indføre en miljølov for børn, og - sikre, at skolefritidsordningerne bliver underlagt det samme tilsyn som daginstitutionerne.«