Søren Krarup (DF), 2004-12-03:
Jeg spørger, fordi udtrykket bruges i den skrivelse, Landsforeningen af Menighedsrådsmedlemmer har sendt til Folketingets Kirkeudvalg, og i hvilken skrivelse menighedsrådsforeningen anmoder kirkeministeren om at nedsætte et udredningsudvalg.
Det kirkelige landskab?
Men det fine ved folkekirken er, at det kirkelige landskab er alle døbte danskere.
Dåben gør os alle lige i forhold til Vorherre.
Dette er som bekendt ikke blot evangeliets pointe, men også kernen i den lutherske reformations opgør med en katolsk kirkelighed, der sondrede imellem læg og lærd.
Dåben gør os alle lige for Vorherre, og det fine ved folkekirken og dens ordning er, at i folkekirken er vi alle lige og derfor også lige kirkelige.
Det kirkelige landskab i folkekirken er os alle.
Det kirkelige landskab i den evangelisk-lutherske kirke, der er den danske folkekirke, består af alle døbte danskere.
Derfor er ingen mere kirkelig end andre.
Derfor kan der ikke sondres imellem læg og lærd.
Men naturligvis er det ønsket om at reservere folkekirken for de særlig kirkelige, der som sådanne udgør det kirkelige landskab, der ligger bag dette ønske om et udredningsudvalg, som skal forandre folkekirken for til sidst – hvem ved – at skille stat og kirke.
Baggrunden kan være forskellig.
Der er den politiske korrekthed, der med udgangspunkt i oplysningstiden rider en rent humanistisk kæphest og ikke vil vide af noget fællesskab imellem folk og kirke.
Der er også en multietnisk ideologi, der i takt med den muslimske indvandring i Danmark ønsker at likvidere folkekirken som folkets kirke, fordi i selve folkets begreb eller virkelighed er denne ideologi ubekvem og ubehagelig.
Og der er almindelig holdningsløshed og åndløshed, som er fremmed for både den kristelige og historiske eksistens, der kommer til udtryk i folkekirken.
Men det lykkelige ved situationen er jo, at folkekirken er lige så selvfølgelig, som den er grundfæstet i Danmark.
Kritikken – nu også fra Menighedsrådsforeningen – er ikke andet end skum på bølgerne.
Den danske folkekirke lever sit solide, selvfølgelige liv ude i de danske landsogne, hvor folket som noget selvfølgeligt slutter op om kirken uden hverken at overrende eller at overspænde den.
Folkekirken er netop en folkelig størrelse, for der er jo den enkle omstændighed, at den allerstørste del af det danske folk tilhører den evangelisk-lutherske kirke, der gør denne kirke til folkekirke; et lykkeligt vidnesbyrd om det danske folks fællesskab, en folkelig manifestation, som ingen overspændt kirkelig sekterisme skal have lov at fordærve, og et folkeligt fællesskab, som netop har sin mere eller mindre bevidste baggrund i det evangelium, der gør os alle lige for Vorherre.
Det foreslåede magtudredningsudvalg skal ifølge skrivelsen til Kirkeudvalget også gøre folkekirken mere egnet til at varetage sit grundlæggende formål.
Folkekirkens grundlæggende formål er evangeliets forkyndelse, basta.
Hverken mere eller mindre.
Og troen på, at der skal specielle kirkelige strukturer og udredninger til for at varetage dette grundlæggende formål, er naturligvis ensbetydende med en overtro på midlerne, som bringer formålet i foragt.
Nej, evangeliet skal forkyndes, og i den gældende danske folkekirkeordning er det evangeliets forkyndelse, der som det ganske selvfølgelige er sat som målet.
Tillad mig at sige med min erfaring efter snart 40 års præstetjeneste i dette land: Gud ske tak og lov for den danske folkekirke, som tjener til at samle det danske folk om evangeliets forkyndelse, og hvor ingen er mere lige og derfor mere kirkelig end andre.