Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-12-15:
Det her års finanslov er af mange blevet karakteriseret som en valgfinanslov, og på nogle måder kan man da også sige, at det er rigtigt.
I hvert fald er udspillet fra regeringen fuldstændig støvsuget for synlige nedskæringer.
Alle tiltag er finansieret af grønthøsterbesparelser, af indtægter som følge af de stigende oliepriser og af en forventet stigning i beskæftigelsen, som vel efterhånden kun finansministeren for alvor tror på.
Så er finansloven blevet kaldt harmløs af diverse skribenter og analytikere, men det mener jeg altså i bund og grund er noget vrøvl, i hvert fald hvis vi vender blikket mod nogle af vor tids mest presserende spørgsmål.
For det første: Beskæftigelsen.
Hvordan skaffer vi de 800.000 mennesker, som i dag står uden for arbejdsmarkedet, i arbejde?
Hvad gør vi ved udflytningen af arbejdspladser?
Hvad gør vi ved fremtidens velfærd?
For det andet: Miljøet.
Hvordan får vi skabt en balance mellem behovet for øget velstand i store dele af verden og behovet for et renere miljø?
For det tredje: Hvordan går vi en globaliseret verden i møde uden flere slåskampe om de ressourcer, der er i verden?
På de tre punkter må man sige at finansloven bestemt ikke er harmløs, men langt hen ad vejen både skadelig og decideret asocial.
De er arbejdsløse, de er nedslidte eller syge.
Og det største fattigdomsproblem i Danmark er jo præcis det, der knytter sig til at være sat uden for arbejdsmarkedet.
Samtidig presses de 2,9 millioner mennesker, der har et arbejde, til at løbe hurtigere og hurtigere, med det resultat at vi hvert eneste år producerer tusinder af flere nedslidte og stressramte mennesker.
Hvad er regeringens svar så på arbejdsløshedsproblemet og fattigdomsproblemet?
Jamen indtil nu har regeringen jo afskaffet arbejdspladser i stedet for at skabe arbejdspladser.
Ret skal være ret.
Regeringen er jo kommet med et enkelt bud på, hvordan regeringen mener at arbejdsløsheden skal bringes ned: Skattelettelser.
Skattelettelser, som gav direktørerne fem gange så mange penge som kassedamerne og ikke en krone til dem på overførselsindkomst, ikke en krone.
Hvor mange arbejdspladser har de her skattelettelser så faktisk givet?
Vi kan jo se, at siden forårspakken er blevet gennemført, har finansministeren sænket skønnet over beskæftigelsen med 9.000, selv om renten er lavere end forventet.
Men det er jo nok samfundets skyld, altså udlandets skyld, siger finansministeren, hvis man læser hans egen Økonomisk Redegørelse.
Her skal det i øvrigt også bemærkes, at selv ifølge hans egen superoptimistiske prognose vil arbejdsløsheden ikke engang i 2006 komme under det niveau, som den var på, da regeringen overtog magten.
Men lad os nu sige, at regeringens eget skøn for forårspakken er rigtigt, altså 5.000 arbejdspladser for 8 mia. kr.
Jamen det er jo mere end 1 mio. kr. pr. arbejdsplads.
Det er da trods alt væsentlig mere, end de fleste af os danskere tjener, og det siger jo lidt om, at det er en af de absolut dyreste måder at skabe arbejdspladser på.
Gennemsnitslønnen i den offentlige sektor svarer til omkring det kvarte, den er en lillebitte smule højere i det private.
Det vil altså sige, at vi kunne have ansat mellem tre og fire medarbejdere for hver million kroner, hvis pengene havde været investeret direkte, i stedet for at regeringen hælder pengene ud til skattelettelser.
Hvorfor er det så, det hænger sådan sammen?
Jamen det er jo åbenlyst.
Hvis man giver de rigeste i det her samfund flere penge mellem hænderne, ryger pengene til udlandet; så ryger de til udlandsrejser, og de ryger til flere biler og den slags.
Derfor kan det selvfølgelig bedre betale sig enten at investere pengene direkte i arbejdspladser eller at give skattelettelserne til folk, der lægger pengene herhjemme, og det er altså typisk dem, der ikke har et overskud til, at det er udlandsrejser, der står først på ønskesedlen, når der kommer lidt ekstra på kistebunden.
Alt i alt har regeringen brugt omkring 10 mia. kr. på skattelettelser, hvor de rigeste fik mest, og hvor de allerfattigste intet fik – intet fik! – og så oven i købet med begrænset jobeffekt.
Ud over skattelettelserne fastholder regeringen med det her års finanslov skattestoppet, og det kan jo nok være, at ordet skattestop kan klinge populært i manges ører, men det er dybt problematisk, for netop skattestoppet umuliggør, at vi kan investere i fremtidens velfærd.
Det umuliggør reformer.
Skattestoppet medvirker til at flytte skattebyrden fra ejendomsværdiskat og afgifter over på skatten på arbejde, og den skævvridning vurderer vismændene koster Danmark 18.000 arbejdspladser, og det i en tid, hvor flere end rigeligt allerede er parkeret uden for arbejdsmarkedet.
Jeg vil såmænd gerne være med til et skattestop, hvis indholdet af sådan et skattestop er, at det skal være et skattestop for mennesker med almindelige indkomster, hvis det er et skattestop for folk på overførselsindkomster og dem, der tjener mindre end gennemsnitslønnen i Danmark.
Jeg vil gerne være med til, at vi sagde, at der er et fuldt skattestop på alle fronter for folk i det her samfund, der tjener mindre end 250.000 kr.
Det skal samtidig være et stop for stigende brugerbetaling.
Det skal ikke være et stop for aktieejerne.
Det skal ikke være et skattestop for dem, der ødelægger vores miljø, og det skal ikke være et skattestop for landbruget.
Det skal være for almindelige mennesker.
Vi skal ikke fastfryse niveauet for velfærd.
Vi skal sørge for, at den bliver forbedret, og vi skal sørge for, at den også bliver det, når antallet af ældre bliver større.
Vi mener, at vi skal flytte skattebyrden fra folk med almindelige indtægter over på de store og følge ideen om at lade de bredeste skuldre bære det tungeste læs.
Men den slags skattestop hænger selvfølgelig overhovedet ikke sammen med regeringens verdensbillede, for set med regeringens briller skal landbruget kompenseres, når dets direkte støtte beskæres.
Altså i Enhedslisten mener vi jo sådan set, at landbruget får så mere end rigeligt fra EU, og at der ikke er nogen grund til at kompensere dem.
Erhvervslivet skal kompenseres.
Men når det drejer sig om stigende priser på togbilletter, når det drejer sig om stigende priser på busbilletter, om stigende takster i børnehaverne, så skal hr. og fru Jensen ikke have kompensation.
Så skal brugerbetalingen bare have lov til at stige støt.
Man kan sige, at for LO-familien er der så nogle skattelettelser osv., men for folk på overførselsindkomst, for pensionisten, for den arbejdsløse, for førtidspensionsmodtageren har der jo ikke været nogen skattelettelse.
Der har ikke været en krone i skattelettelse.
Det eneste, de har kunnet se frem til, har været stigende brugerbetaling.
Regeringen lader de smalleste skuldre bære det tungeste læs, samtidig med at regeringen jo skaber flere smalle skuldre ved, at arbejdsløsheden stiger.
Jeg vil sige det sådan, at ud over at vi i Enhedslisten mener, at det er de bredeste skuldre, der skal bære det tungeste læs, så mener vi altså også, at det er komplet grotesk, at 800.000 mennesker er blevet sat uden for arbejdsmarkedet.
De 800.000 mennesker er værdifulde, og de er nødvendige for os alle sammen, sådan at vi kan få hverdagen og velfærdssamfundet til at hænge sammen.
Det er jo sådan set såre simpelt.
Vi har 800.000 mennesker, der står uden for arbejdsmarkedet, og vi har 2,9 mio. mennesker, der stresser rundt og forsøger at få en hverdag til at hænge sammen.
Jamen så burde det jo altså ligge lige til højrebenet, hvad der skal foregår.
Vi skal selvfølgelig fordele arbejdet sådan, at tempoet sættes ned for dem, der er i arbejde, og sådan, at de, der står uden for arbejdsmarkedet, får lov til at være en del af fællesskabet.
Vi skal fordele arbejdet, sådan at der er hænder nok til at løfte de mange velfærdsopgaver, som vi står over for i fremtiden, og sådan at vi har tid nok til hinanden.
Vi skal fordele arbejdet, fordi vi på den måde kan undgå, at folk bliver slidt ned før tid, og sådan at alle får tid til fordybelse og tid til at gøre deres arbejde ordentligt, og det koster det samme.
Det koster det samme at lade de 800.000 mennesker stå udenfor, som det koster at sætte dem i arbejde til overenskomstmæssig løn i ordinære stillinger i den offentlige sektor.
Dagpengene, administrationsomkostningerne, tabte skatteindtægter, momsindtægter, jamen det løber jo alt sammen op, og lægger vi de beløb sammen, så svarer det, vi bruger på hver evig eneste arbejdsløs i Danmark, til, hvad det ville koste at ansætte vedkommende i den offentlige sektor.
Der er altså kun ét argument imod, og det bruger regeringen også ihærdigt: Vi vil ikke have flere ansatte i den offentlige sektor, siger den.
Ja, så hellere lade folk gå arbejdsløse, så hellere lade folk, der har et arbejde i den offentlige sektor, slide sig op, så hellere lade velfærdsopgaverne være uløste.
Det kan man da i hvert fald kalde et ideologisk korstog, der vil noget.
Vi vil ikke i Enhedslisten være med til, at 800.000 mennesker er parkeret uden for arbejdsmarkedet.
Når pengene alligevel bruges, så har vi sådan set lidt svært ved at se, at regeringens argument holder.
Men det er i øvrigt et korstog, som Socialdemokraterne, SF og Det Radikale Venstre er ivrige deltagere i, i hvert fald bliver de så mærkværdigt tavse, når vi præsenterer dem for ideen om at dele arbejdet i det her samfund.
Et andet problem, som finansloven ikke giver et svar på, er truslen om udflytning af arbejdspladser.
Det er en trussel, som udnyttes til det yderste af arbejdsgivere og af de politikere, der støtter dem.
Det udnyttes til at nægte at tage et socialt og miljømæssigt ansvar.
Truslen er da også til at tage og føle på, dels fordi der reelt er arbejdspladser, der forsvinder fra det danske samfund, dels fordi noget af det værste, de fleste mennesker kan forestille sig, selvfølgelig er at blive fyret fra deres arbejdsplads og dermed miste både indkomst og daglig omgang med kollegerne.
Hvad er det så, vi kan stille op med denne her trussel, hvad er det for nogle svar, denne her finanslov ikke kommer med?
Jamen altså lad os da først sørge for, at der bliver samlet op de steder, hvor arbejdspladserne faktisk er flyttet ud.
Lad os da sørge for, at folk får videreuddannelse og får mulighed for at få løn under videreuddannelse, sådan at det er realistisk, at de kan komme ind på andre dele af arbejdsmarkedet efter et langt arbejdsliv på en bestemt arbejdsplads.
Lad os tage slagteriet i Ringsted.
Jamen det kræver sådan set bare, at Vestsjællands Amt og kommunerne i Vestsjællands Amt beslutter sig for, at alle offentlige institutioner skal handle med de lokale slagterier.
Så er efterspørgslen jo skabt, så er efterspørgslen skabt for en ny virksomhed på fuldstændig samme måde, som vi i sin tid gjorde det med vindmølleindustrien, hvor det offentlige også stillede efterspørgslen til rådighed, og så kunne vindmølleindustrien udvikle sig til det jobeventyr, den er i dag.
Når jeg nu er ved slagterierne, så skal jeg selvfølgelig bruge anledningen til at ønske slagteriarbejderne rigtig god vind, for den strejke, som slagteriarbejderne har gang i, og hvor flere og flere slagterier i løbet af i dag har nedlagt arbejdet, er en strejke, som ikke bare betyder noget for de konkrete medarbejdere, der trues med at skulle gå ned i løn for at lave det samme arbejde, nej, det er en strejke, som betyder noget for alle danske lønmodtagere.
Jeg mener så, der er masser af andre områder, hvor det offentlige også kunne gå ind og sikre arbejdspladser.
Det kunne man gøre ved byfornyelsen, det kunne man gøre ved at investere i at få fornyet vores kloaknetværk, man kunne gøre det ved at gå ind og sætte gang i renoveringen af offentlige bygninger.
Det er bare eksempler på, at man som politiker faktisk kan vælge at tage teten og sige, at mister vi nogle arbejdspladser her, så skaber vi nogle nye derovre.
Det sidste, jeg vil sige om det med udflytningen af arbejdspladser, er, at uddannelsesniveauet i samfundet selvfølgelig generelt skal hæves.
Derfor skal der ikke skæres i uddannelserne, der skal investeres.
Men på det punkt har regeringen vist sig underlegen, og den har vist sig umoden i forhold til f.eks. de danske skoleelever og eleverne ved landets ungdomsuddannelser, og det er ikke bare, fordi undervisningsministeren stod og skabte sig nede på Slotspladsen fuldstændig skandaløst.
Nej, regeringen har været underlegen, fordi de unge mennesker, der har været i aldersgruppen, hvad skal vi sige, 10-25 år, forstod, hvad det er, vi har behov for i fremtiden.
De havde et overblik, som rakte ud over den næste valgperiode.
De mener jo, at vi har nogle behov i det her samfund, som denne regering ikke lever op til; det er et behov for at fremtidssikre velfærden; det er et behov for et højere uddannelsesniveau, sådan at vi har råd til at betale pensioner til de store årgange, der kommer til at gå fra om ikke så forfærdelig mange år; et behov for kvalitet i uddannelserne i stedet for rene pølsefabrikker på grund af nedskæringer; et behov for forskelligartede uddannelser; et behov for andre kvalifikationer end bare dem, man har igennem det traditionelle uddannelsessystem; et behov for færre elever pr. lærer; med andre ord, at man går ind og investerer i uddannelsesområdet.
Så vil jeg sige om miljøområdet, at regeringen har skåret millioner af kroner på det her område.
Når regeringen i forbindelse med det her års finanslov bryster sig af at have sat penge af, jamen så er det jo penge, de selv har taget fra området med en grønthøster og derefter giver tilbage.
Vi mener i Enhedslisten, at et af de flotteste jobeventyr, vi har skabt i det danske samfund inden for de sidste mange år, er vindmøllerne.
Derfor, ikke kun for miljøets skyld, men også for at trække nye arbejdspladser til Danmark, mener vi, at regeringen i stedet for at skære burde investere i præcis den vedvarende energi, sådan at vi dels får sikret et alternativ til den olie, der er ved at slippe op, dels får skabt nogle flere arbejdspladser.
Vi ved alle sammen, at olien slipper op inden for en overskuelig fremtid, og at der derfor vil komme flere og flere krige netop om olien, sådan som vi ser det i øjeblikket, og derfor mener vi, at det er et yderligere incitament til at udvikle den vedvarende energi og til at skabe alternativer til olien.
Men udviklingen af energikilderne er da selvfølgelig ikke nok til at dæmme op for USA’s økonomiske strategi, som denne her regering er tilhænger af.
Jeg vil sige det sådan, at jeg mener, at denne her regering ikke formår at svare på et eneste af de fundamentale problemer, ikke vedrørende ledigheden, ikke vedrørende miljøet og ikke vedrørende de globale problemer.
Der havde været mulighed for at give svar; dem synes jeg at jeg er kommet med nogle bud på her.
Det ville regeringen ikke være med til, og derfor kan vi desværre ikke støtte det her års finanslov.