runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2006-02-10:
Nu sagde ordføreren, at sådan er det.
Men det er jo noget, der er politisk bestemt.
Det er politisk bestemt, at man med kommunalreformen med Dansk Folkepartis støtte har valgt, at der skal være markedsgørelse på det her område.
DSI og Handicaprådet går jo bare ind i forhold til den konkrete udmøntning.
Derfor er mit spørgsmål mere generelt til Dansk Folkeparti, hvis de deler bekymringen om, at man markedsgør noget så vigtigt som omsorg for handicappede og andre mennesker, der har brug for hjælp
: Er der slet ingen områder i samfundet, som Dansk Folkeparti ikke mener skal være underlagt markedsgørelse og styres af køb, salg, efterspørgsel, udbud osv., men i stedet skal være styret af værdier som omsorg?
Pia Kristensen (DF), 2006-02-10:
Jeg vil svare ganske kort: Vi synes, det er godt, at man som borger har forskellige tilbud; at man selv kan vælge, hvilke tilbud man ønsker at benytte.
Jeg synes ikke, at man kan snakke om markedsgørelse i den sammenhæng.
Det handler om det frie valg.
Karen J. Klint (S), 2006-02-10:
Jeg nåede ikke selv i min ordførertale at dyrke det, som DSI bl.a. har skrevet i høringssvaret, og som fru Pia Kristensen selv tog op, nemlig forskellen på, hvordan man sætter omkostningerne sammen.
DSI skriver jo meget klart, at de synes, det er o.k., at man kigger på de langsigtede basisomkostninger, men at de faktisk også gerne ville have, at der var en tillægstakst.
Deres behandlingstilbud skal kreeres individuelt, og derfor kan det være meget problematisk kvalitetsmæssigt, hvis man ikke også kan få nogle nuancer på, at en person koster lidt mere end en anden, fordi en person har et større og mere sammensat behov end den, der passer til gennemsnittet.
Hvis det kun er gennemsnitstaksten, der kommer ud, frygter fru Pia Kristensen så ikke, at folk også kun får gennemsnitstilbud?
Pia Kristensen (DF), 2006-02-10:
Nej, det frygter jeg ikke.
Det er netop et kritikpunkt, som både Det Centrale Handicapråd og De Samvirkende Invalideorganisationer har rejst.
Men i bemærkningerne til høringssvaret står der, og jeg læser op: »Det vil fremgå af den kommende bekendtgørelse, at individuelle tilskud særskilt skal takstfastsættes.«
Karen J. Klint (S), 2006-02-10:
Tak for svaret.
Men er det særlig retssikkerhedsmæssigt betryggende, at det er ting, der står i en bekendtgørelse?
Hvorfor kunne det ikke lige så godt have været taget med i lovforslaget?
Det er jo ikke noget stort lovforslag.
Og når man taler om gennemskuelighed og gennemsigtighed, hvorfor skal man så lave noget af lovreguleringen i en bekendtgørelse?
Pia Kristensen (DF), 2006-02-10:
Der kunne sikkert være kommet meget mere med ind i det her lovforslag, men nu har vi et udvalgsarbejde foran os, og så kan vi da prøve at stille spørgsmål til ministeren om, hvorfor det ikke er kommet med i loven, og hvorfor det skal ud i f.eks. vejledninger og i bekendtgørelser.
Det synes jeg vi skal gøre.
Tom Behnke (KF), 2006-02-10:
Forslaget er en del af udmøntningen af kommunalreformen, hvor vi går ind og sikrer, at der bliver reelt frit valg, og at man er i stand til at finde det rigtige tilbud til den enkelte.
Med forslaget går man altså ind og sikrer, at der bliver ens regler for prissætning og dermed ens regler for takster på det enkelte tilbud, og det betyder også, at nogle enkelte institutioner vil være i den situation, at der på deres institution vil være behov for, at man har forskellige takster, fordi der kan være flere forskellige grupper, som har forskellige behov, og som dermed også kan give forskellige omkostninger.
Det, man gør med forslaget her, er jo at sige, at på hele det kommunale område og i forhold til de private aktører, som ønsker at byde ind på det her område, skal man handle i den samme valuta, så vi ved, hvad vi taler om, og således at der er en gennemskuelighed.
Der kommer også til at ske det, at de forskellige tilbud kommer til at stå på tilbudsportalen, og der bliver der en beskrivelse af det enkelte tilbud, hvad det indeholder, og så også en prisfastsættelse af, hvad prisen er for det pågældende tilbud.
Det vil sige, at alle har mulighed for at kigge med og se: Hvordan er det nu lige, det ligger?
I forhold til den mellemkommunale refusion bliver reglerne revideret, og det er indlysende, at man går efter de reelle udgifter og dermed de langsigtede udgifter og ser på, hvad de egentlige udgifter er.
Når der bliver lavet regnskab på de enkelte institutioner, er det muligt at følge med i og se, at det nu også er de reelle priser, man fastsætter.
Alt i alt er lovforslaget med til, at vi får en gennemskuelighed, og at vi får sikret et reelt frit valg, og det kan Det Konservative Folkeparti naturligvis støtte.
Eva Kjer Hansen (V), 2006-02-10:
Det er jeg fuldstændig enig i, det skal være den rigtige måde, og det skal være til glæde og gavn for den ældre.
Vi har set den brugerundersøgelse, der blev lavet.
Den viser, at de ældre generelt er meget tilfredse med deres hjemmehjælp, men faktisk er de, der får hjemmehjælpen leveret af en privat leverandør, lidt mere tilfredse.
Det synes jeg yderligere understreger, hvor afgørende det er, at vi har valgmuligheden.
Hvad angår taldiskussionen, skal jeg bare sige, at undersøgelsen jo viste, at der var nogle konti, der blev flyttet rundt.
Om boligaftalen skal jeg bare sige, at den boligaftale, vi lige har indgået, jo følger det mønster, der blev lagt med boligaftalen i 2002, og dengang ville Socialdemokraterne godt være med til, at man delvis tog finansiering fra Landsbyggefonden.
Det står stadig væk hen i det uvisse, hvad der er sket siden; om det er andet, end at der lige stod et valg for døren.
René Skau Björnsson (S), 2006-02-10:
Som ministeren jo også, hvad angår boliger, er klar over, var det finansieringen af de nye ældreboliger, som vi tog afstand fra, hvor vi syntes, det var en dårlig idé at tage pengene fra lejerne i den almene sektor til at bygge flere ældreboliger.
Der skal bygges flere ældreboliger, vi har vist andre veje, bedre veje til at finde de penge og til at sørge for, at de ældreboliger bliver bygget.
Vi mener jo som sagt ikke, at pengene bare skulle tages fra lejerne.
Så vil jeg med hensyn til hjemmehjælp sige, at det er rigtigt, at man som hjemmehjælpsmodtager er meget glad for den kommunale hjemmehjælp, man får.
Det viser alle undersøgelser.
Over 90 pct. af de ældre er tilfredse med den hjemmehjælp, de får, og derfor har det været kedeligt for os at se, at det ikke bare er 127 mio. kr. Andre tal viser jo, at det er over 200 mio. kr., der er blevet brugt til administration og bureaukrati i forbindelse med frit valg-ordningen på hjemmehjælpsområdet.
Der har det været kedeligt, at så mange millioner i stedet for at gå til den direkte pleje, i stedet for at gå til en ekstra time til fru Jensen, der har brug for det til rengøring, er gået til bureaukrati.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-02-10:
Jamen det er måske nok det, der viser, at vi ikke er enige alligevel, for hvis det er regeringens arbejdsmiljøpolitiske indsats at opstille mål, så er det efter min mening en meget, meget mangelfuld indsats, for man opnår ikke mål ved at opstille mål.
Det er det, vi efterlyser fra regeringen: nogle redskaber til at opnå målene.
Så jeg tror, det er der, uenighederne ligger.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2006-02-10:
Det lovforslag, der ligger foran os i dag, er udelukkende et tillæg til den lov, som vi vedtog for nylig om frit valg af ældrebolig.
Det handler om at fjerne den revisionsbestemmelse, der blev sat ind, da vi vedtog den oprindelige lov.
Undersøgelsen, som er blevet lavet på baggrund af den revisionsbestemmelse, viser, at frit valg-ordningen ikke har givet et unødigt pres på kommunerne, og at der heller ikke er problemer med tilpasningen af kapaciteten i forbindelse med det øgede frie valg over kommunegrænserne.
Det, der dog også fremgår af undersøgelsen, og som også fremgår af bemærkningerne i høringssvarene, er, at kommunerne ikke har været gode nok til at informere om muligheden for det frie valg.
Der ser vi i Venstre med tilfredshed, at ministeren vil indskærpe over for kommunerne og amtskommunerne, at man skal informere om det frie valg.
Vi er meget glade for den her lov, ikke alene i forhold til det øgede frie valg over kommunegrænserne, men også i forhold til retskravet på, at man kan få sin ægtefælle med, når man flytter i en ældrebolig, sådan at ægtepar ikke skal splittes på baggrund af, at den ene får et plejebehov.
Så vi støtter, at man her piller revisionsbestemmelsen ud, og at man fortsætter med loven uændret.
René Skau Björnsson (S), 2006-02-10:
Vi er her i dag, fordi Ankestyrelsen har foretaget en undersøgelse af effekterne af frit valg-ordningen med hensyn til ældreboliger.
På baggrund af den undersøgelse vurderes det så nu, at ordningen fungerer hensigtsmæssigt, og at der ikke er brug for yderligere revision af loven.
Vi har i Socialdemokratiet ikke noget principielt imod, at revisionsbestemmelsen i loven ophæves, og vi vil også gå positivt ind i udvalgsarbejdet, men jeg synes lige, at vi skylder hinanden at se nærmere på præmissen for at fjerne den her revisionsbestemmelse, nemlig at frit valg-ordningen ifølge ministeriet fungerer hensigtsmæssigt.
Som det fremgår af Ankestyrelsens undersøgelse, er antallet af borgere, der har benyttet ordningen, ikke det afgørende.
Men kigger vi alligevel på tallene, så viser det sig, at under halvdelen af regeringens oprindelige skøn på 3.000 borgere indtil nu har valgt at benytte sig af det frie valg og er flyttet til en anden kommune; og det er en endnu mindre del af det samlede antal brugere af ordningen, her er tallet nemlig 10.000.
Det synes jeg ikke er uvæsentligt og slet ikke, når Det Centrale Handicapråd, De Samvirkende Invalideorganisationer, Ældre Sagen og mange andre organisationer i deres høringssvar udtrykker stor bekymring over det informationsniveau, der er om ordningen ude i kommunerne.
Når det nu kun er en meget lille del af de reelle brugere, der benytter tilbuddet, synes jeg ærlig talt, det er på sin plads, at vi får spurgt ind til, hvad der skal ske på området; hvad ministeren vil gøre ud over at indskærpe informationspligten over for kommunerne, som hun varsler det i kommentaren til høringssvarene.
Jeg synes, det er for let at skyde ansvaret over på kommunerne; vi må jo gå ud fra, at det ikke kun er et udslag af uduelighed, at det kniber med informationen ude i landet.
Så det vil vi gerne have belyst nærmere og talt mere om under det udvalgsarbejde, der nu skal i gang.
I Socialdemokratiet er vi jo tilhængere af, at lovene faktisk kommer borgerne til gode, og det håber vi så er tilfældet for den lille gruppe mennesker, der er tilknyttet ordningen her, men derudover er vi også tilhængere af, at man ikke bare søsætter en ordning, sender noget materiale ud og så ellers ophæver revisionsbestemmelsen i lovgivningen.
Vi var i Socialdemokratiet positivt stemt over for det oprindelige forslag, og som jeg sagde i starten, er vi også positive over for at gå ind i et konstruktivt udvalgsarbejde omkring den her ændring.
Men vi er nødt til at have nogle svar fra ministeren på, hvordan man faktisk målrettet vil arbejde for, at det frie valg så også bliver implementeret i kommunerne og ikke bare herinde på Christiansborg og i regeringens valgprogram.
Pia Kristensen (DF), 2006-02-10:
Det er en menneskeret selv at bestemme, hvor i landet man vil bo.
Det gælder også for ældre og handicappede.
Tidligere var kommunegrænserne en barriere for, at netop ældre og handicappede kunne etablere sig, sådan som de ønskede det, men det blev der gudskelov ændret på, da ældrepakken trådte i kraft i 2002 med det frie valg af ældreboliger m.v.
Formålet med at indføre det frie valg var at sidestille ældre og handicappede boligsøgende med andre boligsøgende.
I Dansk Folkeparti lagde vi med glæde stemmer til lovforslaget, for vi har altid efterlyst en lovgivning, der sikrer ældre et helt frit plejehjemsvalg, så den ældre frit kan vælge, hvor i landet han eller hun vil bo, f.eks. på sin fødeegn eller det sted i landet, hvor de aktive år har været tilbragt, eller hvor et familiemedlem eller en ven er bosat.
Vi er også meget glade for, at ældre pensionister, pensionistægtepar eller samlevende, har fået et retskrav på at kunne blive boende sammen, når den ene skal på plejehjem.
Vi synes, at det at adskille et ægtepar mod deres vilje simpelt hen er for ondt og meget bedrøveligt.
Det, vi så skal tage stilling til i dag, er, om revisionsbestemmelsen skal ophæves.
Ankestyrelsens undersøgelse af det frie valg viser, at frit valg-ordningen fungerer efter hensigten, og at der ikke er behov for at ændre på reglerne om frit valg af ældreboliger.
Så på den baggrund støtter Dansk Folkeparti, at revisionsbestemmelsen ophæves.
Det, der har betydning for plejekrævende borgere og deres pårørende, er, at retten til frit at kunne vælge et plejehjem eller en bolig er blevet lovbestemt.
Vi har også gennemgået høringssvarene til forslaget og har selvfølgelig noteret os, at der er enkelte kritikpunkter af ordningen, bl.a. af dobbeltvisitationen.
Vi er dog enige i ministerens kommentarer til høringssvarene, nemlig at fordelene ved en dobbeltvisitation dels er, at en eventuel lempeligere visitationspraksis i fraflytningskommunen ikke fører til, at tilflyttede borgere stilles bedre end tilflytningskommunens egne borgere, dels at tilflytningskommunen sikres imod udgiftspres som følge af tilflytning af ældre og personer med handicap fra kommuner med en lempeligere anvisningspraksis.
Et andet kritikpunkt er den manglende information om det frie valg.
Det er vi tilfredse med, men vi må selvfølgelig følge udviklingen.
Det er vigtigt at understrege – synes jeg – at information ikke kun skal foregå via en pc med adgang til en kommunes hjemmeside, for jeg tror faktisk, at de færreste svage ældre har en pc stående i stuen.
Jeg synes, det er vigtigt, at der lægges vægt på den mundtlige information, som sker igennem visitator eller hjemmehjælp, eller hvem der kommer i den ældres hjem.
Jeg vil afslutte med at sige, at vi støtter forslaget.
Tom Behnke (KF), 2006-02-10:
Det Konservative Folkeparti var en varm fortaler for det og støttede det varmt, da vi indførte muligheden for, at man fik frit valg af ældrebolig på tværs af kommunegrænserne.
Vi synes i det hele taget, at der skal være den her mulighed for, at man frit kan bevæge sig og bosætte sig, i det omfang det overhovedet kan lade sig gøre.
Da vi lavede ordningen med frit valg, var der jo nogle, som gav udtryk for, at det her måske kunne gå hen og give nogle problemer, hvis nu det skulle vise sig, at handicappede og ældre i meget, meget stort omfang ville flytte på tværs af kommunegrænserne, og derfor var det nødvendigt at have en revisionsbestemmelse i loven, således at vi kunne tage det op til fornyet overvejelse, hvis det skulle vise sig at blive tilfældet.
Nu har det så vist sig, at ordningen fungerer perfekt.
Der er ikke så mange, som man måske kunne ønske sig, der har gjort brug af den her ordning.
Men det der med, hvor mange man kunne ønske sig bruger ordningen, er jo egentlig ikke interessant i den her sammenhæng.
Det, der er interessant, er, at vi har givet muligheden for, at man frit kan vælge.
Hvor mange der så gør det, afhænger jo helt af, hvad den enkelte vælger.
Når der ikke er så mange, som vælger den her ordning, er det måske, fordi det fungerer meget godt der, hvor man bor, og fordi man måske er meget godt tilfreds med den kommune, man nu engang bor i.
Så det er positivt, at man har muligheden, og det er positivt, at der er nogle, der kan vælge, men også, at der er nogle, der ikke gør det, fordi de har det meget godt der, hvor de nu engang er.
Så er der også den vinkel på det, som flere ordførere har været inde på, at både de ældre og de handicappede jo også lige skal nå at opdage, at der er den her mulighed, og der kan jeg forstå, at det har haltet en lille smule med informationsniveauet; man har måske ikke fået kommunikeret det godt nok ud, at den her mulighed er til stede.
Så det kunne jo godt være, at efterhånden som ministeren får gjort endnu mere ud af at få overbevist kommunerne om, at her har de altså en informations- og oplysningspligt, giver det flere anledning til at flytte, når de opdager, at den mulighed rent faktisk eksisterer.
Karen J. Klint (S), 2006-02-10:
Jeg har heller ikke noget imod det frie valg; jeg har heller ikke noget imod, at det øges; jeg har heller ikke noget imod øget gennemsigtighed, og at der er flere ting, der bliver oplyst, så man har nogle flere valgmuligheder.
Men jeg kunne godt tænke mig at stille et spørgsmål til hr. Tom Behnke om den her valgmulighed, hvor man ligesom prioriterer den økonomiske side højere i gennemsigtigheden og gennemskueligheden end kvalitetssiden: Vil det hæmme eller fremme den kommunale kassetænkning?
Bente Dahl (RV), 2006-02-10:
Muligheden for, at ældre og personer med et handicap frit kan vælge en bolig, var en del af regeringens ældrepakke, der trådte i kraft den 1. juli 2002.
Frit valg-ordningen skal sikre, at borgerne har mulighed for at træffe et frit valg.
Så vidt, så godt.
Vi mener i Det Radikale Venstre, at det som udgangspunkt er godt og udmærket med frit valg.
Det er godt, at borgerne ikke er stavnsbundne uden valgmuligheder; frit valg giver en fornemmelse af at være herre i eget hus.
Men vi har dog et par betænkeligheder.
Frit valg-loven har nu fungeret i en årrække.
Det er fastsat i loven, at den skal revideres i 2006.
Før loven fra 2002 var der ca. 1.500 personer, der hvert år ønskede at krydse kommunegrænser for at bosætte sig et sted nærmere deres pårørende.
Man havde forventet, at det tal ville stige til ca. 3.000, efter at loven trådte i kraft i 2002, men det er havnet på et sted omkring godt og vel 1.600 personer pr. år.
Det vurderes i L 141, at set på baggrund af Ankestyrelsens undersøgelser fungerer ordningen hensigtsmæssigt, og derfor skulle der ikke være behov for at ændre på reglerne om frit valg.
Dertil må jeg dog sige, at fordi der ikke er de helt store folkevandringer på området, er der da et spring over til at konkludere, at loven fungerer efter hensigten.
I nogle af høringssvarene og i Ankestyrelsens undersøgelse er der to væsentlige indvendinger, som kan give noget af forklaringen på – måske – at der er ret få, der benytter sig af ordningen, og jeg vil nævne de to ting: Det er måden, der informeres om tilbuddet til de ældre på, og det er punktet om dobbeltvisitation, som for de ældre kan virke uoverskuelig.
Det frie valg er en illusion, hvis ikke informationen fungerer tilfredsstillende.
I L 141 bliver det foreslået, at revisionsbestemmelsen skal ophæves.
Men den bør blive der, indtil vi har overblik over, om informationen duer, og om dobbeltvisitationen udgør et problem.
I udvalgsarbejdet ser vi frem til at få klarlagt, hvorfor der er så få, der benytter sig af tilbuddet om frit valg; om det er, fordi de ældre ikke kender til det, eller om der er andre grunde.
Det kan også være, at behovet simpelt hen ligger omkring de 1.600 om året, og så er det jo vældig godt ramt, men vi ved det ikke.
Michael Thomsen (SF), 2006-02-10:
SF støtter fortsat, at ældre personer med et handicap frit kan vælge en ældrebolig på tværs af kommune- og regionsgrænser, således at det er muligt at bo tæt på pårørende eller andet netværk.
At kunne bosætte sig i den kommune, man nu engang har lyst til af den ene eller af den anden årsag, kan virke helt naturligt på mange mennesker, men har ikke altid været den reelle valgmulighed for disse mennesker.
Vi har altså her at gøre med en frit valg-model for nogle af de dårligst stillede mennesker, hvor man ikke bruger penge på unødig administration og spreder ressourcerne til den offentlige service ud i alle afkroge af dansk erhvervsliv til skade for brugerne.
Dette bifalder SF meget, og der er meget at lære om frit valg i dette eksempel.
Det skal dog siges, at det frie valg af ældreeller handicapegnede boliger ikke gør det alene.
Der skal jo være noget at vælge imellem, og det frie valg kan virke absurd, hvis det i realiteten handler om at kunne vælge mellem den ene venteliste frem for den anden.
Derfor er det også vigtigt, at der bliver sat yderligere turbo på byggeriet af boliger og herunder både almene og privat opførte ældreboliger.
Line Barfod (EL), 2006-02-10:
Muligheden for at blive skrevet op til en bolig et andet sted i landet end der, hvor man bor, er et skridt på vejen til, at ældre og handicappede får en reel ret til selv at bestemme, hvor de vil bo, ligesom de fleste andre af os betragter det som væsentligt, at vi har den mulighed for selv at bestemme.
Det kræver, som SF's ordfører var inde på, at der bliver bygget langt flere ældreboliger og handicapboliger, så man ikke bare står på venteliste, men der også er boliger.
Derudover kræver det også, som det fremgår af høringssvarene, at der kommer ordentlig information om, at man har ret til at blive skrevet op.
Vi mener, at de ældre skal have muligheden for at vurdere, at nu vil de gerne flytte, mens de har ressourcerne til det, frem for at man først flytter i en ældrebolig, når man simpelt hen ikke kan klare sig selv længere og måske ikke engang selv kan være med til at bestemme, hvad det er, man vil have med fra sit gamle hjem til det nye, hvordan det skal indrettes osv., og ikke har overskuddet til at lære det nye sted, de nye naboer, at kende.
Derfor synes vi, at man skulle have retten til at bestemme, at man vil flytte i en ældrebolig eller i en handicapbolig, når man synes, at nu har man det behov.
Især for yngre handicappede kan det være væsentligt at kunne flytte hjemmefra, når de synes, at de nu er klar til at flytte hjemmefra.
Nøjagtig ligesom andre unge har et behov for at flytte fra forældrene, har handicappede det jo også.
Derfor støtter vi, at man ophæver revisionen og fortsætter den nuværende ordning, men vi mener, at det er meget vigtigt at sige, at det ikke er nok med det her.
Man skal gå videre ikke alene med at sikre, at der bliver bygget de nødvendige boliger, men også med at ophæve visitationen, så folk får ret til selv at bestemme, hvornår de er klar til at flytte til en ældrebolig eller handicapbolig.