runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
John Vinther (KF), 1999-04-22:
Jeg kan forstå, at fru Anne Baastrup har sat sig for, at vi her under førstebehandlingen i dag stort set skal gennemløbe Arbejdsskadestyrelsens seneste praksis.
Det synes jeg ikke er så hensigtsmæssigt. Jeg skal ikke udtale mig om den konkrete sag, men jeg skal gerne gentage, at Det Konservative Folkeparti ikke på forhånd vil afvise, at der kan være behov for at se på arbejdsskadebegrebet.
Det startede jeg også mit indlæg med at sige.
Men jeg mener ikke, at det er rimeligt, at man igangsætter et udvalgsarbejde, hvor man på forhånd giver facitlisten, og det er vel i virkeligheden det, SF ønsker.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 1999-04-22:
Enhedslisten kan fuldt støtte forslaget, som SF har fremsat, og vi vil gerne udtrykke enighed med de bemærkninger, som ledsager det.
Virkeligheden er, at mens antallet af arbejdsskader stiger, så falder antallet af erstatninger.
Forsikringsselskaberne tjener penge på det her, og mennesker, der har været udsat for nedslidning og ulykker, sidder tilbage med smerterne og de tomme lommer.
Vi kan så heldigvis konstatere, at socialminister Karen Jespersen ønsker at nedsætte et udvalg.
Vi ville så ønske, at socialministeren også tog forslagets kommissorium til efterretning.
Netop i dag den 22. april afgøres det på et møde i LO's miljøpolitiske udvalg, om det er et samlet LO, som bakker op om ideen om et folketingsudvalg til at kulegrave arbejdsskadeloven, for store dele af fagbevægelsen, bl.a. SiD, har igennem lang tid kritiseret det danske arbejdsskadesystem.
Arbejdsskadebegrebet er nemlig dybt forældet.
Det skal svare til de skader, som folk får ved at arbejde i et moderne samfund: nedslidning af bevægeapparatet, ryglidelser, muse- og tasteskader og stressbetingede lidelser og psykisk nedslidning.
Vi skal anerkende skader opstået i forbindelse med løft, skub og træk.
Vi skal fjerne den tåbelige regel om, at hjemmehjælpere og sygeplejersker ikke kan få erstatning, fordi de til enhver tid må være forberedte på uventede bevægelser, når de arbejder med mennesker.
Vi skal forhøje og revidere mentabellen både til skader og efterladte
Vi skal give fuld erstatning for tab af erhvervsevne.
Mange får i dag halveret deres indtægt.
Det er ligeledes urimeligt, at hvis et menneske efter en arbejdsskade vælger et fleksjob for at fortsætte sin tilknytning til arbejdslivet, vil det betyde en reduktion eller bortfald af erstatning.
Arbejdsevnetaberstatning skal også kunne udbetales ved fleksjob.
Og så bør udvalget se på, om ikke skadevolderen, altså arbejdsgiveren, i fremtiden bør betale de samfundsmæssige følgeomkostninger som f.eks. sygehusophold, revalidering og førtidspension.
Det kunne være, at man på den måde kunne opnå
et bedre arbejdsmiljø og dermed også en forebyggende effekt.
En ændring af arbejdsskadeloven behøver ikke at koste samfundet penge.
Det er et simpelt spørgsmål om at sætte arbejdsgiverens bidrag til arbejdsskadeforsikringen i vejret.
Vi støtter SF's forslag.
Anders Samuelsen (RV), 1999-04-22:
Jeg skal gerne gentage, som jeg også nævnte i min ordførertale, at vi faktisk netop med henvisning til mange af de sager, som har været oppe i pressen, om løfteskader, som ikke kan blive anerkendt, ønsker, at man får kigget det her område efter i sømmene.
Og det er så langt, som jeg vil gå på nuværende tidspunkt.
Dermed har jeg altså også signaleret i hvert fald et område, som også har stor vægt for Det Radikale Venstre.
Anne Baastrup (SF), 1999-04-22:
Så vil jeg godt spørge ministeren én gang til
: Hovedproblemet med den praksis, som Højesteret har fastlagt, er, at har man en arbejdsplads, hvor det kan forventes, at man får en arbejdsskade, er chancen for, at man kan få en arbejdsskadeerstatning, meget, meget mindre, end hvis man er på en arbejdsplads, hvor det ikke kan forventes.
Er ministeren enig i, at det er fuldstændig uholdbart?
Jeg vil godt spørge hr. Anders Samuelsen: Er hr. Anders Samuelsen enig i, at det er på tide, at der ændres på ulykkesbegrebet, således at man ikke står i en situation, hvor man er ansat på en arbejdsplads, hvor der er en stor risiko for at få en arbejdsskade, som betyder, at chancen for at få en arbejdsskadeerstatning er tilsvarende mindre? Er hr. Anders Samuelsen enig i, at de tal, som SF's beslutningsforslag har i sine bemærkninger, viser en uacceptabel fordeling?
Har hr. Anders Samuelsen tænkt over, at stilladsarbejderen, som fru Yvonne Herløv Andersen nævnte før, får sin erstatning?
Mændene får deres erstatning, kvinderne får en lang næse.
Mener hr. Anders Samuelsen ikke, at vi i virkeligheden skal det dér spadestik dybere, når vi nu skal nedsætte det her udvalg? Jeg ved godt, at hr. Anders Samuelsen synes, at vi har været for snævre i vores kommissoriumoplæg, men en eller anden form for pejling fra Det Radikale Venstre ville altså være enormt rart.
Anders Samuelsen (RV), 1999-04-22:
Der har igennem længere tid været rejst en del kritik af området for arbejdsskadeforsikring.
I det nuværende arbejdsskadebegreb ligger en række problemstillinger, og især dette område har været udsat for massiv kritik.
Det er sager som disse, som viser, at der er behov for at få gået arbejdsskadeforsikringen efter i sømmene.
Derfor er Det Radikale Venstre i udgangspunktet meget positivt indstillet over for SF's forslag om at nedsætte et udvalg, der skal vurdere området. Vi mener imidlertid som ministeren også, at der er behov for et noget bredere kommissorium end det, SF lægger op til med dette beslutningsforslag.
SF peger på flere konkrete elementer, som en lovændring skal indeholde efter deres mening.
I Det Radikale Venstre vil vi dog ikke på nuværende tidspunkt lægge os fast på, hvad en eventuel ændring i arbejdsskadeforsikringslovgivningen skal indeholde.
Derfor hilser vi socialministerens forslag om et udvalg, der skal se på afgrænsningen af ulykkesbegrebet i arbejdsskadeforsikringen og på administration og styring af arbejdsskadeområdet, meget velkomment.
Jeg skal derfor meddele, at Det Radikale Venstre ikke kan støtte beslutningsforslaget, som det foreligger på nuværende tidspunkt.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-04-22:
Omdrejningspunktet i det fremsatte forslag er jo den urimelighed, der ligger i, at 50,6 pct. af de anmeldte skader drejer sig om mennesker, der arbejder inden for områder, hvor man primært løfter.
Mange af dem er kvindearbejdspladser med social- og sundhedsassistenter, sygeplejersker, pædagoger, som går hen og får ødelagt deres rygge
, men fordi de ikke får en pludselig, uventet skade, får de ikke erstatning.
Rent faktisk er det jo, ligesom hvis man går på stilladser og falder ned derfra.
Det kan jo sammenlignes med det.
Det er en urimelighed, og det er kun 3 pct. af dem, der får en erstatning for de skader, der er opstået.
Fru Anne Baastrup ved jo godt, at i det udvalgsarbejde, der lå forud, var det langt, trangt og svært at opnå en enighed, og det var så, hvad man kunne få.
Det var det, der kom ud af det, men der er al mulig grund til at tage det op og forsøge at revurdere det.
Så siger ministeren, at hun gerne vil nedsætte et udvalg, og det er jeg da også glad for.
Men jeg vil da mene, at det også er væsentligt at se på: Hvad bliver kommissoriet, og skal vi igen snakke om et anderledes arbejdsskadebegreb, et mere objektivt arbejdsskadebegreb, end det, vi arbejder med i dag?
Det synes jeg sagtens man kan.
Det er da godt nok, at der er meget i gang for at forebygge løfteskader og dårlige rygge, men samtidig kan vi se, at det samtidig skader bevægeapparatet og belaster sundhedsvæsenet alt for meget.
Men det ville da i hvert fald for mig og CD være en meget væsentlig ting, at man kom ind og fik kigget på det, for det er en klar urimelighed, der ligger dér.
Jeg ved godt, at når man kommer med et beslutningsforslag, og hvis man så har gjort rigtig meget ud af det og skrevet en forfærdelig masse, så får man altid at vide, at det er ikke det, og det er for fast, og nu er der ingen plads til albuebevægelser og sådan noget.
Det er, hvad man må tage med, for hvis man ikke skriver noget, så får man bare noget andet at vide. Så det vil jeg slet ikke hæfte mig ved. Jeg vil bare sige, at hvis vi holder fast ved de begreber, vi kender i dag, så er det vel også sådan, at man er nødt til at have en dokumentation.
Der står nemlig i bemærkningerne, at man skal kunne anerkende et par områder, hvor der ikke foreligger sikker lægevidenskabelig dokumentation, og det kan godt være, at det går hen og bliver meget løst, hvis vi forlader de begreber.
Jeg synes, det er et glimrende udgangspunkt for at tage debatten op i udvalget, og så kan vi jo så senere spørge ministeren om, hvor lang tid det skal tage, og hvem der skal sidde der, og hvilke retningslinjer de skal gå ud fra, for det er da min opfattelse, at der skal gøres noget på området.
I forvejen er det svært at rekruttere unge mennesker, specielt til det her område, vi taler om, og står de så uden at kunne få en arbejdssakdesikring senere, så har vi virkelig fået et problem.
Anders Samuelsen (RV), 1999-04-23:
Med disse to forslag ønsker Fremskridtspartiet, CD og Dansk Folkeparti at indføre et retskrav på tilskud til hoftebeskyttere for personer med sygdoms- og aldersbetinget knoglesvækkelse for at forebygge hoftebrud.
Der skal ikke herske tvivl om, at Det Radikale Venstre er positivt over for tiltag, der kan forebygge og forhindre skader på mennesker med knogleskørhed.
Det lyder da også umiddelbart besnærende let at give alle hoftebeskyttere og på den måde undgå alle de problemer og den smerte, som hoftebrud giver anledning til.
Men i Det Radikale Venstre har vi et principielt problem
med forslag af den her slags.
Vi frygter, at vi faktisk med forslag som disse i den sidste ende vil være med til at fremkalde nogle meget negative konsekvenser, fordi det vil få drejet fokus væk fra en nødvendig prioriteringsdiskussion både herinde og ude i kommunerne.
Helt konkret er det vel relevant at spørge, hvorfor kommunerne ikke prioriterer at give hoftebeskyttere som forebyggelsesindsats, hvis det på den anden side kunne spare kommunen for store udgifter til hjemmehjælp, når først skaden er sket.
Det ville om ikke andet være en oplagt idé rent økonomisk ud over de menneskelige aspekter.
Eventuelt kunne de indgå en aftale med amterne, der på deres side jo ville kunne se frem til besparelser på sundhedsområdet.
Hvis vi i Folketinget, hver gang vi opdager, at der er et område, som ikke bliver gjort godt nok ude i kommunerne, hvor det er deres opgave, bare byder over og løser problemet,
så er der kun én vej, og det er at hæve skatten.
Og indtil nu har jeg i hvert fald ikke observeret, at det har været målsætningen for hverken Dansk Folkeparti, CD eller Fremskridtspartiets tilværelse i Folketinget.
På den baggrund må jeg sige, at Det Radikale Venstre ikke kan støtte hverken det ene eller det andet forslag, heller ikke denne gang.
Tom Behnke (FP), 1999-04-23:
Nej, jeg vil i hvert fald fastholde, at kommunerne ikke er forpligtede til at give hoftebeskyttere.
Det fremgår ingen steder af lovgivningen, og det fremgår heller ingen steder af lovgivningen, at kommunerne er forpligtede i retning af at give tilskud til forebyggelse i stedet for til helbredelse.
Hvis resultatet af debatten i dag bliver, at vi kan finde den blokering og fjerne den blokering, må jeg sige, at det vil vi stille os tilfredse med i første omgang.
Anders Samuelsen (RV), 1999-04-23:
Problemstillingen, jeg forsøgte at rejse, var, om kommunerne bør prioritere.
Der står ingen steder i loven, at de skal prioritere, kan man selvfølgelig godt hævde, men dermed være
vel ikke sagt, at de ikke bør prioritere.
Tom Behnke (FP), 1999-04-23:
Hr. Anders Samuelsen spørger, om det er rimeligt, at Folketinget og dermed staten går ind og dikterer kommunerne at gøre noget, som kommunerne i forvejen burde gøre.
Lige præcis på det her område har kommunerne ingen forpligtelse til det her.
Kommunerne bør ikke gøre det her
, for det fremgår ikke af lovgivningen, at kommunerne skal gøre det. Tværtimod er vi jo i den situation - og det er min påstand, det kan vi undersøge nøjere under udvalgsbehandlingen - at kommunerne mangler regulær lovhjemmel til at gennemføre det her.
Man kan gøre det i forhold til de pensionister, som har ondt i økonomien i forvejen, og som man kan give tilskud til enkeltudgifter.
Der vil jeg tro man kunne gøre det, og det gør kommunerne så også i nogle tilfælde, men skal man gøre det her som en generel ordning i forhold til alle de ældre, der har behov for en hoftebeskytter, er det min klare overbevisning, at kommunerne mangler lovhjemmel.
Og derfor er vi i Folketinget nødt til at ændre loven, sådan så kommunerne kan gøre det.
Men hvis det er dér, vi kan lande med det her forslag, at vi får indrettet en lovgivning, sådan at kommunerne i hvert fald får en mulighed for at gøre det her, o.k., så er vi nået halvvejs.
Hvis der kan skabes flertal for det, så må vi jo så støtte den del af det.
Anders Samuelsen (RV), 1999-04-23:
Der er jo ingen, der er uenig i, at vi gerne vil forebygge.
Det nævnte jeg også.
Deri er det sådan set meget besværligt at blive uenig med selve den målsætning, som Fremskridtspartiet og Dansk Folkeparti og CD rejser, eller som er en del af deres forslag.
Men det, mit spørgsmål gik på, og som jeg mangler et svar på, er stadig væk: Er det den nye måde at gøre det på fra bl.a. Fremskridtspartiets side, at hver gang man opdager, at her er et sted, hvor kommunerne ikke gør det, de burde gøre, hvor de ikke tænker økonomisk rationelt nok, fordi de her altså kunne spare penge ved at forebygge, så tager staten over, så løser vi problemet, og på den måde kan kommunerne slippe uden om at tage prioriteringsdebatten?
Er det den vej, Fremskridtspartiet ønsker at gå?
Det var det spørgsmål, jeg gerne ville have et svar på.
Grete Schødts (S), 1999-04-23:
Ja, jeg kan altså ikke nære mig.
Tror man virkelig på, at ved at udstyre alle ældre med sådan et par elastikbukser med styrthjælmsbeskyttelse på redder man hele det danske sundhedsvæsen?
Tror man virkelig på, at kommunernes økonomi og alle de ældre med faldtendenser får en vidunderlig verden, fordi vi foreslår sådan nogle tåbeligheder?
Inge Refshauge (DF), 1999-04-23:
Formålet med, at Dansk Folkeparti har stillet forslaget om støtte til køb af hoftebeskyttere til ældre borgere, er naturligvis den, at når der viser sig nogle positive foranstaltninger i forhold til at forbedre livet og sundhedstilstanden for befolkningen, vil Dansk Folkeparti være i front for at medvirke til, at disse tiltag føres ud i livet.
Netop brugen af hoftebeskyttere kan spare det danske hospitalsvæsen for tusinder af kroner, idet læger har udtalt, at brud på hoften er en af de operationer, der beslaglægger flest sengedage om året på vore hospitaler.
På eksempelvis Rigshospitalets ortopædkirurgiske afdeling lægger hoftepatienter beslag på op mod en fjerdedel af pladserne.
Ikke nok med at det er en yderst smertefuld oplevelse for de ældre at komme igennem en hofteoperation med reoperationer
til følge, genvinder yderligere mange ikke den fulde førlighed.
Vi ved også, at i de kommende år vil antallet af hoftebrud blive fordoblet på grund af, at der bliver flere og flere ældre.
Derfor mener vi naturligvis, at det er vigtigt med en forebyggende indsats.
Netop den forebyggende indsats er utrolig vigtig, hvilket adskillige politikere flere gange har slået til lyd for på mange andre områder.
Derfor er der god grund til også på dette område at støtte forslaget.
Kun et enkelt sted i Danmark, nemlig i Københavns Kommune, tilbydes de ældre mennesker hoftebeskyttere som en forebyggende foranstaltning.
Dette er endnu et eksempel på en uensartet behandling, afhængig af hvor man bor i landet.
I 1995 var der ca. 14.000 hoftebrud i Danmark.
Knapt 12.000 brud var hos personer over 65 år, og hoftebrud er faktisk også den hyppigste årsag til, at ældre anbringes på plejehjem.
Der er udgifter til operationer, sengedage på sygehuse, genoptræning, hjemmehjælp, plejehjemsanbringelse, ekstra omsorg og specialudstyr over en årrække, og alligevel genvinder ca. 50 pct. aldrig deres tidligere fulde førlighed. Derudover kommer så løbende udgifter i socialsektoren.
Ydermere er der ofte ventetid mellem indlæggelse med lårhalsbrud og selve operationen; bestemt ikke til nogen fordel for de ældre patienter.
Jo flere lårhalsbrud der kan undgås, jo mere aflastning bliver der for plejepersonalet
både i hjemmepleje og på plejehjem.
Ved faldulykker giver hoftebeskyttere mellem 80 og 100 pct. dæmpning af slaget, hvor der ellers ville ske brud på knoglerne.
Der er særdeles gode grunde til at indføre hoftebeskyttere som tilbud til ældre, også til de mænd og kvinder, som rammes af knogleskørhed.
I Dansk Folkeparti kan vi kun se, at det bør være en samfundsopgave, en opgave til gavn for de ældre, men sandelig også for samfundsøkonomien.
Vi kan naturligvis også støtte forslaget fra CD og Fremskridtspartiet.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 1999-04-23:
For et kort øjeblik siden var der en kommentar om Fremskridtspartiets holdning til skat.
Vi har det jo modsat i Enhedslisten.
Vi har ikke så meget imod at tage fra de rige her i landet for at forebygge skader hos den risikogruppe, vi snakker om i denne her forbindelse.
Jeg ser da frem til det, hvis hr. Anders Samuelsen vil være med til at støtte forslaget om gratis cykelhjelme til børn og unge.
Det ville da være en ganske udmærket idé.
Anders Samuelsen (RV), 1999-04-23:
Jeg kan ikke lade være med at føle mig en anelse provokeret.
Det var egentlig næsten bare, hvad der manglede i forhold til min ordførertale, at der var nogle, der kom og bød over, altså var endnu mere ødsle på samfundets vegne, på andres vegne.
Hvor går grænsen for Enhedslisten?
Hvad med cykelhjelme og styrthjelme?
Hvorfor ikke også udvide til de områder og med 100 pct. statsstøtte?
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 1999-04-23:
I Enhedslisten synes vi, det er en god idé at forebygge, og derfor har vi sympati for de to forslag, vi har til behandling i dag. Faldulykker blandt ældre har ofte meget invaliderende konsekvenser, fordi knoglebrud og deraf følgende længerevarende sygeleje og genoptræning tit medfører et lavere funktionsniveau.
Især hoftebrud giver
varig funktionsnedsættelse.
Det er vores håb, at kommunerne generelt gør, hvad de kan for at forebygge faldulykker hos ældre, både hjemme og på plejehjem.
Her tænker vi på løse tæpper, ledninger, glatte sutsko osv.
Det er meget vigtigt at oplyse den ældre om, hvad der kan gøres for at forebygge fald, selvfølgelig uden at blive formynderisk, men det betyder så også, at man rent praktisk skal hjælpe med f.eks. at få løse ledninger fæstnet
Derudover er det en god idé at tilbyde hoftebeskyttere til ældre med knogleskørhed, svimmelhedsanfald og andre med den slags lidelser, som har særlig risiko for at falde.
I Københavns Kommune har der været gode erfaringer med et sådant forsøgsprojekt.
En stor del af de ældre ville gerne bruge de såkaldte Safehip-trusser, især hvis de samtidig fik økonomisk støtte hertil.
Trusserne er desværre ret dyre og derfor også en økonomisk belastning for de ældre, der kun har folkepensionen som indtægt.
I København har man taget konsekvensen af, at økonomien betyder meget for de ældre, og trusserne udleveres fremover gratis til de udvalgte målgrupper.
Enhedslisten synes, at alle landets ældre i risikogruppen burde have de samme muligheder som ældre i København. Forebyggelse af hoftebrud ville betyde uendelig meget for den ældres livskvalitet og samtidig være en besparelse for det offentlige på sygehus- og hjemmehjælpsområdet.
Da der for den ældre er tale om en ren merudgift, bør Safehip-trusserne være gratis, men selvfølgelig vil et tilskud også være en forbedring.
Enhedslisten vil derfor støtte forslagene, men vil i forbindelse med udvalgsarbejdet fremsætte et ændringsforslag om fuld offentlig betaling på området.
Annie Lunde Hansen (CD), 1999-04-23:
Nu var fru Grete Schødts heroppe og tale meget hånligt om disse beskyttere.
Jeg synes, det kunne være en vigtig ting, hvis man prøvede at sætte sig ind i det her og se, om der virkelig kunne spares penge.
Det kunne fabrikanterne vel nok finde ud af?
Der er vel ikke nogen, der siger, at jeg skal gå ned i et par hoftebeskyttere i størrelse 38, når jeg bruger flere numre større?
Jeg kan da sige så meget, at jeg kender brugere af støttestrømper, og de får da heller ikke alle sammen udleveret ens størrelse.
De får taget mål, så de får den størrelse, de skal bruge.
Så vil jeg godt sige, at jeg ligesom hr. Tom Behnke synes, vi skal prøve at finde ud af noget, for jeg tror, der kan spares mange penge, uanset om det så bliver i den ene kasse eller den anden kasse.
Det bliver dog til gavn for den samlede finanslov.
Da fru Yvonne Herløv Andersen desværre ikke kan være til stede, har hun bedt mig om at fremlægge følgende
: Lovforslaget har som B 117 til hensigt at skabe lovgrundlag for at gøre hoftebeskyttere til et hjælpemiddel på linje med andre hjælpemidler i lov om service.
Det er uden tvivl et af de bedste og billigste hjælpemidler til forebyggelse af hoftebrud hos især ældre mennesker.
Det er i forslaget beregnet, at der skal gives støtte til tre par hoftebeskyttere om året, og at støtten gives med mindst 50 pct.s tilskud.
Hjælpemidlet gives efter indstilling fra ansøgerens egen læge, der foretager en behovsvurdering.
Jeg synes jo nok, at når man kan sige, at 14.000 mennesker om året får hofte- eller lårbensbrud og der i gennemsnit indlægges 38 mennesker om dagen med disse skader, så er det et godt forslag.
Samlet er udgifterne til behandling og pleje af disse skader ca. 1 mia. kr.
Der er derfor al mulig grund til at forebygge skader forårsaget af fald hos denne gruppe borgere.
Tab af færdighed, tab af livskvalitet og tab af leveår følger ofte med sådanne brud.
Hvad er det så, der gør, at vi ikke benytter os af muligheden for at forhindre det?
Det er spørgsmålet om, hvilken myndighed der skal betale.
Det er det jo med så mange ting.
Udgiften til hjælpemidlet kommer til at ligge i Socialministeriet, mens besparelsen kommer til at ligge i Sundhedsministeriet, men det kunne man vel nok finde ud af.
Her er så ikke medtaget de afledte udgifter til genoptræning, hjemmepleje og ofte en alt for tidlig plads på et ældrecenter.
Forslaget er tidligere blevet afvist med, at det er kommunen, der skal sørge for, som Københavns Kommune gør det, at forsyne de ældre med disse hoftebeskyttere.
Der blev på baggrund af forslagets fremsættelse igangsat et arbejde i Sundhedsstyrelsen, der skulle fremkomme med en rapport, som var lovet færdig i april 1998, så CD mener, at det må være på sin plads at efterlyse rapporten på dens 1-års-fødselsdag.
I den tid, der går med at vente, bliver der hver dag på de danske hospitaler modtaget 38 personer med hoftebrud, så det er måske på tide, at vi begynder at handle.
Tove Videbæk (KRF), 1999-04-23:
Dette forslag er meget sympatisk, og der er kommet nye tal og elementer i sagen, siden forslaget blev behandlet sidst.
I december 1998 besluttede bl.a. Københavns Kommune at uddele disse hoftebeskyttere til beboere i plejehjem og i beskyttede boliger.
Københavns Kommune er faktisk her et godt eksempel til efterfølgelse for andre kommuner, hvis det viser sig, at hoftebeskytterne har den forebyggende virkning, som det antages.
Så Kristeligt Folkeparti sender bolden videre til kommunerne og kan ikke støtte lovforslaget og heller ikke B 117.
Frank Aaen (EL), 1999-04-23:
Som det fremgår af vores forslag, er vi også indstillede på, at de ældre skal have større direkte indflydelse på den konkrete udførelse af hjemmehjælpen.
Det er vi enige i.
Vi mener bare ikke, det skal organiseres ved, at de skal have pengene, så de kan vælge frit i alle butikker; vi mener, det skal være sådan, at de får mulighed for at have direkte indflydelse på, hvordan den kommunale hjemmehjælp fungerer - bare for at få dét sat på plads.
Men mit spørgsmål til Venstre er: Hvordan giver mere frit valg på det her område flere ressourcer?
Det har jeg aldrig helt forstået.
Hvordan skulle dét give flere ressourcer?
Hvordan skulle det give flere ressourcer at gå hen i en privat butik og købe hjemmehjælpen, når vi ved, at i butikken skal man ikke alene betale løn til hjemmehjælperne, men også butikkens fortjeneste og dermed betale en dyrere regning, end når det gøres i kommunalt regi?
Altså hvordan giver det mere hjemmehjælp at udlicitere og på den måde give et mere frit valg?