Jacob Buksti (S), 2003-05-09:
Jamen jeg vil da, måske til nogles overraskelse, takke meget for debatten og sige, at det er jo ikke sådan, at jeg er blevet overrasket over, at reaktionerne er, som de er.
Alligevel vil jeg godt sige tak til den radikale ordfører for dels de bemærkninger, der kom, og også for hele den samlede indfaldsvinkel til den diskussion, som jo netop er, at nu er der ét forslag, så har andre partier deres forslag, og så må vi tage en drøftelse af det.
Jeg vil egentlig også godt takke både SF's ordfører og Enhedslistens ordfører for de positive meldinger og også det, at der her er basis for, at man faktisk kan samles om et alternativ til det, vi har set.
Men det var præcis det, det hele handlede om, nemlig at nu kunne vi få en diskussion, hvor man fik et udgangspunkt i partiernes forskellige synspunkter og derved kunne hæve os op over det almindelige kævl. For det, som jeg må konstatere, er, at skat jo altid har tiltrukket sig stor opmærksomhed i den politiske debat.
Diskussionen om skattelettelser er faktisk ikke ny, befolkningen er ganske hårdt prøvet, hvad det angår.
Men den er jo ikke mindre interessant, især fordi der ofte er tale om ganske komplicerede forhold.
Men det, der er pointen, er, at denne debat og det, at det handler om meget komplicerede forhold, ikke nødvendigvis altid modsvares af tilsvarende stor indsigt hos dem, som deltager i debatten.
Det giver jo rige muligheder for fordrejninger og misforståelser og direkte løgnagtighed, og jeg skal tilstå, at jeg synes, der er kommet i rigeligt mål af dem i dag.
Jeg skal helt undlade at gå ind og forholde mig til det; vi har berørt en række af de mest graverende hen ad vejen.
Jeg vil også godt understrege, at det, som jo er helt afgørende for Socialdemokratiet, er, at det her forslag, som altså også efter Finansministeriets beregninger er fuldt finansieret, er solidt finansieret i det perspektiv, som hedder frem til 2010.
De diskussioner, der har været, er om det, der ligger efter 2010.
Problemet med regeringen har været, at det kan man ikke kunnet sige om regeringens forslag.
Det er også sådan, at de anfægtelser, der er påvist af Finansministeriet, altså er anfægtelser, som direkte går i modstrid med det, som regeringen selv lægger til grund for sin politik.
Når det drejer sig om spørgsmålet om skattestop, forudsætter Finansministeriet, at det er ophævet efter 2010.
Det har vi forstået at det er det ikke.
Derved så falder de 11 mia. kr. af de 15 mia. kr. væk.
Det andet, man påpeger, er, at der ikke kan inddrives et milliardbeløb ved en øget effektivisering af ligning.
Det er jo meget interessant, når vi netop i denne tid behandler skatteministerens forslag, lovforslag nr. L 175, hvori netop indgår, at de 180 mio. kr., som ministeren kommer til at mangle, kan han få ved at disponere om og lave en mere effektiviseret ligning, nemlig ved at sætte 32 årsværk af, som han i øvrigt ikke har.
Så derfor kan man sige, at det drejer sig om, at når ministeren skal finde 180 mio. kr., så kan de findes ved effektivisering.
Det går vi sådan set også ud fra at de kan i vores forslag.
Endelig er det sådan, at det er en meget interessant betragtning, når vi kommer ud i det dér niveau, som hedder 60-70 år, måske 80, 100 år.
Det ville jo have været interessant, hvis nogle i 1903 skulle have stået og gjort sig forestillinger om indkomstskattens langsigtede virkninger
; det er sådan set det, vi snakker om her.
Og der vil man ud fra de samme beregningsmetoder, som Finansministeriet har lagt til grund, kunne konstatere, at regeringens politik på det her område finanspolitisk permanent er underfinansieret med mellem 65 og 70 mia. kr. Vores udspil handler naturligvis om værdier, det handler om fordeling af værdier, det handler om en mere retfærdig og hensigtsmæssig fordeling og betaling af velfærdsgoderne.
Det er i realiteten svaret på minimalstatsstrategien.
Vi afviser skattelettelser, hvis de som foreslået af VK-regeringen skal finansieres ved nye spareplaner over for skole, uddannelse, børnepasning, ældreomsorg og sundhedsvæsen.
Vi afviser også at spille hasard med fremtiden ved at lave hul i statskassen og dermed være med til at vælte byrder over på næste generation.
Derfor er vores metode at omfordele regningerne, så vi kan få en virkelig lettelse i skatten for almindelige danskeres arbejdsindsats.
Det handler først og sidst om, hvordan vi vil forandre og forbedre dansk økonomi, så vi ligesom i 1990'erne får gang i hjulene og får mange flere i arbejde.
Høj beskæftigelse er selve forudsætningen for, at vi kan fremtidssikre velfærdssamfundet.
Det er forudsætningen for, at en aktiv seniorpolitik kan lykkes, at integrationen af indvandrere kan blive en succes, og at der er tilbud om fleksjob i stedet for førtidspension.
Men lige nu går det jo desværre den modsatte vej, arbejdsløsheden stiger, krisen kan blive selvforstærkende, så det kan blive helt umuligt at nå målene
for Danmark 2010.
Vores reformforslag går meget præcist op mod denne dystre udvikling.
Vi vil sparke økonomien i gang her og nu, så der skabes nye arbejdspladser og ny fremgang; vi vil fastholde konkurrencekraften i dansk økonomi; vi vil sikre, at velfærdssamfundet er robust finansieret i fremtiden. Lavere skat på arbejde skulle gerne i sig selv få flere i arbejde og flere til at arbejde lidt ekstra.
Det er mere end dobbelt så meget som regeringens forslag, og det vil give ekstra plads til at investere i uddannelse, forskning, bolig og infrastruktur, efterhånden som det lykkes.
Vi skærer ikke som regeringen i velfærden for at lette skatten på arbejde.
Alligevel kan vi anvise større og bedre lettelser for almindelige lønmodtagere, ikke mindst til kassedamen og andre på arbejdsmarkedet med lave lønninger.
VK-regeringen æder hele det økonomiske råderum op til at betale for mange små skattelettelser og har ikke penge til at forbedre vilkårene for småbørnsfamilier og pensionister.
Dansk Folkeparti retter kun op på nogle af nedskæringerne med bl.a. en fortsættelse af den parodiske ældrecheck, som jo gives til alle andre end de økonomisk svage pensionister, der har været på arbejdsmarkedet gennem et langt liv.
Sluttelig er det en selvstændig pointe i Socialdemokratiets forslag, at vi vil give unge kvinder i småbørnsfamilierne et reelt frit valg med hensyn til at vende tilbage til arbejdsmarkedet på ordentlige betingelser, og vi vil sikre, at der sker en ordentlig udvikling, en solidarisk udvikling for de svageste pensionister i dette samfund og ikke kun med den mærkelige indretning, som ældrechecken er. Socialdemokratiets forslag er et sandt systemopgør, og det skaber i det lange perspektiv en mere robust, mere retfærdig finansiering af velfærdssamfundet.
Og det, som er formålet med det her, er, at Socialdemokratiet gerne deltager i en fornuftig, seriøs debat om, hvordan og hvorledes vi virkelig får en omstilling, som sikrer lavere skat på arbejdet, som sikrer en robust finansiering af velfærdssamfundet i fremtiden, og derfor takker jeg de partier, som har givet udtryk for, at denne debat deltager man gerne i.