Elisabeth Arnold (RV), 1997-12-04:
Jeg synes, det var en meget nyttig præcisering, som hr. Holger K. Nielsen kom med her til sidst, at det ikke var på grund af miljøbestemmelserne, at SF ville stemme imod Amsterdamtraktaten.
Tak for det.
Jeg synes, det er vigtigt at præcisere, at miljøpolitikken har været meget vigtig for Danmark, for den danske regering og for det danske Folketing i hele den forhandlingsfase, der har været i forbindelse med regeringskonferencen om den nye traktat.
Bæredygtig udvikling er blevet indskrevet som et mål for EU-samarbejdet, der skal tages tværgående hensyn til miljøet i alle EU's politikker, og ikke bare Kommissionen, men også Parlamentet og Rådet skal stile mod et højt beskyttelsesniveau.
Det er faktisk en hensigtserklæring og en grundlæggende ting, som står i traktaten nu, som ikke har stået der tidligere, og som er grundlaget for den egentlige miljøpolitik, som skal føres på hele EU's geografiske område.
Hertil kommer selvfølgelig revisionen af miljøgarantien, og der er i hvert fald flere klare præciseringer i den nye udformning.
Der er først og fremmest det, at man kan bruge den med ny viden, selvfølgelig hvis der er et belæg for, at den nye viden er noget, der har konsekvens for, at man eventuelt forbyder et stof eller ændrer en bestemmelse, og så også, at den gælder for Kommissionsretsakter, altså for Kommissionsdirektiver, ikke blot for det, der kommer i Rådet, men også det, der foregår et andet sted i systemet.
Miljøgaranti synes jeg er et ord, som er blevet misbrugt og som har en gal signalværdi, for miljøgarantien er jo ikke nogen garanti for et godt miljø.
Det er den ikke.
Ingen miljøgaranti kan hindre luftforurening i at opstå og nå os fra udlandet, ingen miljøgaranti kan hindre forurenede floder i at flyde ud i Østersøen og i Nordsøen, ingen miljøgaranti kan sikre en ordentlig fælles miljøpolitik mellem de lande i Europa, der prioriterer miljøet højt, og ingen miljøgaranti kan genoprette skader på miljøet forårsaget af fortidens synder.
Miljøgarantien er en nødbremse, eller som det er sagt tidligere i dag, en nederlagsbestemmelse, der kan bruges af enkeltlande i nødværge, hvis der er et eller andet, som går helt galt og man siger: Nu må vi gribe til nødbremsen.
Nu er den blevet revideret, og den er blevet bedre. Det er flere gange i dag nævnt, at den kom frem i 1986 i forbindelse med det indre markeds oprettelse.
Det var jo i forbindelse med, at man vedtog harmonisering med kvalificeret flertal, at det blev muligt, fordi der var mange lande, som sagde, at de ikke var villige til at opgive deres vetoret, og så fik man til gengæld indført miljøgarantien.
Men desværre blev den formuleret på en måde, der muliggjorde forskellige fortolkninger.
Danmark har i de forløbne år haft en fortolkning, der har været skrappere rent miljømæssigt end resten af EU's, og det har vist sig, at både Kommissionen og domstolene i en række lande gennem tiderne har haft en anden opfattelse af miljøgarantien end den danske regering.
Det er selvfølgelig det, der gør, at man siger: Nu må vi så kigge på miljøgarantien, når den skal revideres, og sørge for, at miljøet får større vægt, og at landene, som kommer med ny viden, nye beviser, nye stoffer, kan sige: Jamen det her det er ikke ordentligt begrundet.
Der er forhold, som gør, at vi vil være miljømæssigt bekymrede, og derfor vil vi have mulighed for at forbyde det pågældende stof eller den pågældende funktion i vores land.
Det kan man så gøre, og inden for en periode skal Kommissionen sige nej, og hvis den ikke gør det, er det faktisk muligt for landet at opretholde den forhindring.
Det er et meget stort fremskridt, og det er især et fremskridt, at man kan bruge de nye nationale regler baseret på ny viden.
Brugen af miljøgarantien har altid og vil altid være en afvejning af hensynet til miljøet og til det indre marked.
Og der kan ikke på forhånd opregnes alle de teoretiske og hypotetiske enkeltsituationer, der opstår, hvor man siger: Hvordan vil Kommissionen dømme, hvordan vil Kommissionen fortolke sin holdning i den og den sag? Der kan tænkes mange forskellige muligheder, som selvfølgelig skal afprøves konkret, og vi er villige til fra Det Radikale Venstres side at afprøve miljøgarantien konkret, som vi har været villige til også i fortiden at afprøve den konkret, men der skal altså være nogle konkrete eksempler på bordet, før vi går ud og afprøver den reviderede miljøgaranti.
Derfor er vi helt klar over, vi ikke kan støtte Enhedslistens forslag til vedtagelse, men derimod det forslag, vi selv har fremsat, som beskriver de fremskridt, der er sket.