Troels Lund Poulsen (V), 2003-01-21:
Det er en meget vigtig debat, der er rejst her i Folketingssalen i dag, en debat, Venstre i årevis har presset på for at få ført i en større åbenhed og bredde.
Gennem de seneste år har der været en enorm fokus på historieskrivningen omkring den kolde krig.
Vi har gang på gang oplevet, hvordan højtråbende venstrefløjsaktivister har præsenteret deres vision af begivenhederne, samt set, hvordan venstrefløjens repræsentanter har ført sig frem som forfulgte uskyldigheder, der slet ikke kunne forstå, hvorfor de havde myndighedernes interesse under den kolde krig.
Ethvert civiliseret samfund skal lære af sine fejl.
Ikke for at hænge fast i en svunden tid, men netop for at sikre, at man ikke begår de samme fejl flere gange.
Først når man kender sin fortid, også den ikke så behagelige, kan man for alvor se fremad og bevæge sig i den rigtige retning.
Den mulighed er nu givet, fordi regeringen, som statsministeren har redegjort for, har besluttet at udvide det oprindelige DUPI-kommissorium, således at der ikke kun fokuseres på den ydre trussel, men også på den indre trussel, altså en undersøgelse af, hvorvidt der var personer eller organisationer, der gik den tidligere Warszawapagts ærinde.
Vi har krav på at vide, hvilke personer der ikke var i stand til at forstå, at der nu engang var forskel på ven og fjende, hvor den sandfærdige og triste kendsgerning er, at der var danskere, der begik forræderi af format gennem deres samarbejde med Sovjetunionen og andre Warszawapagtlande.
for Danmark, men ikke mindst perioden i 1980'erne med de 23 fodnoteforslag var særdeles belastende for Danmarks medlemskab af NATO. Fodnoteperioden er heldigvis historie nu.
Mange vil helst glemme den, andre prøver med snedige omskrivninger af historien at retfærdiggøre sig selv og deres handlinger.
For konsekvensen af fodnoteperioden var, at Socialdemokratiet ofrede Danmarks udenrigspolitik på det indenrigspolitiske alter.
Uden tøven satte man de nationale sikkerhedsinteresser på spil for at opnå en indenrigspolitisk popularitet.
Jeg nærer stadig væk det håb, at også Socialdemokratiet har lært af deres historiske fejltagelser under den afsluttende del af den kolde krig, ligesom jeg gerne vil rose de yngre Socialdemokrater, der nu så sent som i går i Jyllands-Posten indrømmede, at man med fodnotepolitikken måske gjorde Danmark en bjørnetjeneste.
Der sidder jo stadig mange mennesker, som gjorde, hvad de kunne for at gennemtvinge en dansk politik, som gik stik imod NATO's fælles strategi, og som løb fra de fælles forpligtelser, som regeringen havde indgået.
Jeg tænker her helt konkret på Socialdemokratiets nuværende formand hr. Mogens Lykketoft og hans udtalelser om bl.a. Nicaragua, hvorom det hedder følgende: Et lille land, der bruger kunst og kultur som våben og næring i kampen for en bedre fremtid.
Eller udsagnet om Cuba, der hedder, at Cuba med landets særlige historiske og kulturelle og klimatiske særpræg har gennemført en charmerende sambasocialistisk variant på et sovjetkommunistisk grundlag.
Vi har endnu ikke hørt en erkendelse af, at man er blevet klogere.
Vi hører stadig en fortsat antiamerikansk retorik, som næppe kan leveres bedre af selv den yderste venstrefløj, som naturligvis ikke er blevet klogere.
Så fred være med dem. Men det er vigtigt at sikre, at Socialdemokratiet er på vej mod den rigtige linje, som vi kendte fra H.C. Hansens og Hedtofts sikkerhedspolitik.
Og med de fornuftige meldinger, der er kommet fra de yngre Socialdemokrater, tyder meget på, at de er på vej den vej.
For mig er det vigtigt at slå fast, at det er særdeles centralt at få skrevet kapitlet i danmarkshistorien om Danmark og den kolde krig.
Uanset kvalifikationer vil de historikere, der sættes på opgaven på en sådan måde, på forhånd have en ret umulig situation.
Det er derfor den rigtige strategi, regeringen har valgt.
Der var i forvejen i DUPI-regi en koldkrigsudredning i gang, men den rummede alvorlige mangler, fordi den havde et meget snævert mandat, som der er rettet op på.
Venstre ser frem til udredningen omkring den kolde krig med det udvidede kommissorium.
Det er nemlig en central problemstilling, at vi som land kommer overens med vores fortid.
Fremtiden bliver da meget lettere at håndtere.