Mariann Fischer Boel (V), 2001-10-11:
Da Venstres ordfører, hr. Kristian Jensen, ikke kan være her, skal jeg på hans vegne fremføre Venstres holdning til dette meget omdiskuterede forslag.
Jeg vil godt allerførst sige tillykke, tillykke til skatteministeren.
Ministeren har gjort det igen.
En ny afgift ser dagens lys.
I november sidste år udtalte departementschefen i Skatteministeriet, hr. Peter Loft, at skattesystemet var under pres, ikke på grund af de ustyrlig mange penge, som bliver krævet ind i skatter og afgifter, ikke på grund af de indviklede regler, der gør, at de fleste borgere fuldstændig har opgivet at overskue deres selvangivelser, næh, problemet var ifølge Peter Loft, der i øvrigt optrådte på afbud af den daværende skatteminister, at Skatteministeriet var løbet tør for nye ideer til nye afgifts- og beskatningsområder.
Forslaget, vi har til debat i dag, viser nu med al uønskelig tydelighed, at Skatteministeriets kreativitet er uudtømmelig.
I jagten på nye skatteobjekter er ministeriet nu faldet over en afgift på cement.
Cementproduktionen er åbenbart efter regeringens opfattelse ikke belagt med en tilstrækkelig høj CO2-afgift, og man opfinder så en ny cementafgift.
Hvis endelig en cementafgift kunne fjerne noget af betontænkningen i den regering, vi har i øjeblikket, så var det selvfølgelig en overvejelse værd, men desværre skal der nok skrappere midler til - måske et folketingsvalg - for at få en mere erhvervsvenlig politik. Fra Venstres side er der mange grunde til at være modstander af det her forslag. For det første mener vi i Venstre, at det ikke er tid til at pålægge flere afgifter på erhvervslivet.
Vi mener i realiteten, at erhvervslivet som helhed er pålagt rigeligt med byrder igennem de seneste 8 år.
For det andet er det efter lovforslaget overhovedet ikke klart, hvad det er for nogle bygningsmaterialer, der skal substituere eller erstatte cement eller den produktion, der i dag foregår med cement.
Der er jo ikke nogen tvivl om, at nogle af de stoffer eller de substitutionsmaterialer, man vil vælge, vil være mindst lige så miljømæssigt belastende, som cement er det i dag.
For det tredje synes jeg, at forslaget udviser en total ligegyldighed over for virksomhedernes administrative byrder,
når regeringen i fremsættelsen skriver, at der ikke er konkurrencemæssige forringelser i forhold til eksporten.
Når Aalborg Portland, for det er jo dem, der i realiteten kommer i klemme med det her forslag, skal eksportere, så kræver det jo en ansøgning for at få en fritagelse fra afgiften og naturligvis også en kontrol af, at fritagelsen så bliver effektueret.
Der er altså administrativt bøvl i det her forslag.
Jeg har også hørt den tidligere skatteminister udtale, at nu var smertegrænsen for grønne afgifter nået, men der er åbenbart kommet andre boller på suppen.
For det fjerde er det her forslag fyldt med bemyndigelsesparagraffer.
Det her er i virkeligheden åbent som en ladeport.
Ministeren kan bestemme alt lige fra kontrol af fradragene og indberetningerne til udstedelse af fakturaer og regnskabsførelse i virksomhederne.
Det er ganske enkelt lovgivningsmæssigt uansvarligt at vedtage et forslag på så løst et grundlag.
For det femte er det her forslag desværre alt for godt i tråd med tidligere skatteforslags dårlige vane med at åbne for myndighedernes adgang til virksomhederne uden retskendelse.
Det er jo en gammel debat, der stammer fra en periode, der ligger længe før skatteministerens tid i den nuværende stol.
Så synes jeg, der til slut er grund til at minde regeringen om, hvad formanden for Dansk Metal, hr. Max Bæhring, sagde i forbindelse med præsentationen af regeringens finanslovforslag:
»I sidste ende er det erhvervslivet, der skal skabe indtjeningen - og her mangler finanslovforslaget visioner.«
Det er bedrøveligt, men rigtigt, at dette cementforslag endnu en gang viser, at regeringen står med fødderne solidt plantet i cementen.