runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Poul Erik Christensen (RV), 2006-10-05:
Tak for svaret.
Det fører mig frem til at spørge: Hvordan kan SF med den indstilling til skattestoppet have et slægtskab til S?
Og kan man betragte SF som værende et selvfølgeligt vedhæng til et parti, der går ind for dette skattestop med de ulemper, som hr. Villy Søvndal lige har nævnt?
Carsten Hansen (S), 2006-10-05:
Jeg vil godt ønske statsministeren velkommen hjem fra Frankrig.
Man må så sige, at statsministeren måske har mistet følingen en smule med, hvad det er, danskerne ønsker.
Det er jo ikke kun BUPL – tror jeg – eller socialister eller ballademagere, der ønsker velfærd, det er den brede befolkning.
Men statsministeren må tilgive mig, at jeg blev en smule forvirret af statsministerens tale om splittelse i oppositionen, og derfor vil jeg godt have afklaret et par småting.
De Konservative har vedtaget det på deres landsråd for nylig.
De har oven i købet stemt om det.
Jeg vil høre, om statsministeren er enig med De Konservative i, at der kommer en skattelettelse.
Jeg ved godt, at statsministeren siger, at det ikke er noget, vi taler om, og at »det ordner Bendt Bendtsen og jeg hen over bordet på 10 minutter«, måske i et samtalekøkken, hvad ved jeg?
Men lad mig høre: Kommer der en skattenedsættelse i den her regeringsperiode?
Og er statsministeren enig med De Konservative i, at den kommer, og enig med sit eget regeringsgrundlag?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-10-05:
Jeg har flere gange i dag redegjort for både, hvad der er sket historisk, nemlig at det offentlige forbrug er vokset med 31 mia. kr., siden vi trådte til som regering, og det fremadrettede, nemlig regeringens mål, at vi skal sørge for ordentlig kvalitet i den offentlige service.
Det er derfor, at vi har lanceret en kvalitetsreform, som kan sikre, at vi også i fremtiden kan have offentlig service på absolut højeste niveau, for det skal vi have, når vi betaler så høj skat, som vi gør.
Vi betragter den offentlige velfærdsservice som en væsentlig del af, at det danske samfund fungerer godt, at det fungerer effektivt, og at vi har en god konkurrenceevne.
Derfor er vi indstillet på, at der skal bruges de ressourcer, der skal til, for at den offentlige service er i orden.
Så både når vi kigger bagud, og når vi kigger fremad, er det regeringens politik, at der har skullet være plads til en sådan vækst i det offentlige forbrug.
John Dyrby (S), 2006-10-05:
Så er det jo, at jeg bliver virkelig bekymret, for nu kommer det her billede, som statsministeren malende beskrev, nemlig billedet af det her spanske torturinstrument, der virker langsomt, stille og roligt, jeg tror, det oven i købet knækker nakken på den, der skal være i det.
Så er det, jeg tænker på – for der er jo ikke tale om svingninger her, men om et stille og roligt fald – at det jo er det offentlige forbrug, der sidder i det her torturinstrument, og det er statsministeren, der langsomt, stille og roligt drejer på skruen.
Er det i virkeligheden det, der er tanken?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-10-05:
Der er mange tal i det her.
Det, jeg understregede, var, at i denne periode, fra vi overtog regeringsansvaret i 2001 og indtil nu, har det offentlige forbrug udgjort en nogenlunde lige stor andel af landets samlede produktion.
I 2001 var det godt 25 pct., i 2007 vil det være godt 25 pct., og i år forventes det
Der kan vi se, at det er en nogenlunde uændret andel af landets produktion.
Og dermed har den offentlige sektor også fået del i den økonomiske velstandsfremgang.
John Dyrby (S), 2006-10-05:
Jeg blev egentlig lidt bekymret, da jeg hørte statsministeren vise et så indgående kendskab til torturinstrumenter; og jeg bliver sådan lidt mere bekymret, når jeg tænker over, hvad det kan bruges til i den her sammenhæng.
I hvert fald er kendskabet til torturinstrumenter større end kendskabet til, hvor man kan købe almindelige fjernsyn og lignende, og det synes jeg egentlig også er lidt bekymrende.
Men når jeg så prøver at gå efter de tal, som statsministeren slynger om sig, f.eks. i Økonomisk Redegørelse fra august 2006, viser den faktisk i afsnit 5.2, tabel 5.4, at det offentlige forbrug målt som andel af BNP er faldende, og siden 2004 er det faldet med over 1 pct., og det kan godt være, det ikke lyder af ret meget.
Jeg er også overbevist om, at statsministeren med sine talekundskaber kan få det til stort set at være ingenting.
Vil statsministeren stadig hævde, at det offentlige forbrug målt som andel af BNP stort set er det samme, når der faktisk mangler 9,5 mia. kr.?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-10-05:
Jeg kan slet ikke forstå, at hr. Klaus Hækkerup tager sådan på vej, for jeg var slet ikke i gang med at uddele skyld eller ansvar for, at der var bygget gæld op i fortiden.
Det er der såmænd mange, der har været fælles om, og det skriver sig helt tilbage fra 1970'erne, og det blev ved med disse underskud, som gjorde, at den offentlige gæld blev enorm.
Det er så det, vi sidder og slider med nu, og der er det bare, jeg siger til hr. Klaus Hækkerup: Der er ikke nogen modsætning imellem at afvikle gæld og sørge for, at der er penge til velfærd.
Tværtimod er forudsætningen for velfærd i fremtiden, at vi får afviklet gælden, sådan at vi har et større råderum.
Klaus Hækkerup (S), 2006-10-05:
Det er underligt, at statsministeren kan sige, at man kan bruge de samme penge to gange.
Det forstår jeg nu ikke helt.
Men når statsministeren nævner, at spørgsmålet om at sikre en ordentlig økonomi i Danmark er noget, som skyldes en tidligere gældsopbygning, er jeg nødt til at sige, at da vi overtog regeringsmagten i 1993, var underskuddet på statens budget 43 mia. kr. – 43 mia. kr. hvert år i underskud.
Da vi afleverede statens budget til regeringen i 2001, var det vendt til et overskud på 24 mia. kr.
Statsministeren siger, at oppositionen har fjernet sig fra den brede befolkning.
Oppositionen har ikke fjernet sig fra den brede befolkning, men har vist, at vi har kunnet føre en ansvarlig økonomisk politik, og vi har kunnet påvise, at det dække, som regeringen bruger og siger, at det er kommunerne, der har ansvaret for økonomien, bare har ført til, at der er en række kommuner, hvor man har måttet skære og skære og skære.
Og det hjælper altså ikke, at statsministeren står og siger, det er kommunernes ansvar, når regeringen giver hver enkelt kommune nogle rammer, der gør, at de ikke kan opfylde ganske almindelige servicekrav.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-10-05:
Det har hr. Klaus Hækkerup jo ikke ret i.
Jeg forstår godt, at hr. Klaus Hækkerups råd er, at vi skal tage af kassen, udskyde afviklingen af gæld, men det at afvikle gæld – det er jo en betydelig offentlig gæld, der blev bygget op i fortiden – betyder, at vi får et større råderum i fremtiden, fordi vi får sænket renteudgifterne.
Bl.a. derfor bliver der mere råderum, og det vil sige bedre muligheder for at finansiere velfærd i fremtiden.
Så der er ikke nogen modsætning imellem at få afviklet gælden og skaffe penge til velfærd.
Tværtimod hænger de to ting sammen.
Klaus Hækkerup (S), 2006-10-05:
Gør den nu også det?
Hvis man læser i plan 2010 på side 6 – så langt formoder jeg at statsministeren har kunnet holde ud at læse i den – står der faktisk, at målsætningen er at halvere den offentlige gæld.
Har man nået den målsætning?
Ja, hvis vi læser Økonomisk Redegørelse fra finansministeren, er den målsætning, som den tidligere regering havde, og som skulle opfyldes ved udgangen af 2010, i virkeligheden opfyldt ved udgangen af 2007.
Det er et fravalg af at udbygge den offentlige velfærd.
Det er et fravalg af at sikre borgerne flere penge selv.
Det er en politik, der tager udgangspunkt i at sige: Vi har ét overordnet mål, og det er at få nedbragt den offentlige gæld.
Det kan være fair nok, men jeg synes, det ville klæde regeringen, hvis den erkendte, at det samtidig var et fravalg af en udbygning af den offentlige service og af at sikre en ordentlig kvalitet i den offentlige service, sådan som vi har oplevet, at masser af demonstranter på gaderne har understreget det.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-10-05:
Nu synes jeg, at hr. Morten Østergaard måske lige kunne anbefales at være lidt omhyggelig i sit ordvalg.
Jeg prøver faktisk at svare sagligt på det spørgsmål, der er stillet, ved at henvise til et svar, der er afgivet i Folketinget, oven i købet i Folketingets Skatteudvalg, hvor der er regnet på den radikale skatteplan.
Der er regnet på en plan, hvor der ikke er skaffet finansiering for 37 mia. kr., for det er uklart, hvor De Radikale vil skaffe de penge fra.
Det vil sige, at oven i købet der, hvor der stadig mangler finansiering for 37 mia. kr., er det sådan, at en person med en indkomst på omkring de 200.000 kr. ville få en lettelse på 5.000 kr., mens f.eks. en person med en indkomst på over 800.000 kr. ville få en lettelse på 50.000 kr. – ti gange så meget.
Det er da klokkeklart en skæv social profil.
Og så er der ikke engang taget hensyn til, at man så skal ud og skaffe finansiering på 37 mia. kr., hvilket jo i meget høj grad vil komme til at ramme dem med de laveste indkomster, som derfor kan risikere at komme til at miste penge på det her.
Det er bare det, jeg har henvist til, og det synes jeg faktisk er at gå ind i sagens substans på en saglig måde.
Så kan det være, at hr. Morten Østergaard er uenig med mig, men det er noget helt andet.
Morten Østergaard (RV), 2006-10-05:
For statsministeren taler her mod bedrevidende.
Men fru Marianne Jelved sagde jo også, at man kan vælge andre modeller.
Der er andre gode folk, bl.a. Velfærdskommissionen, der har fremlagt en anden form for skatteomlægning.
Det er man nødt til, hvis man ønsker at sikre velfærdssamfundet på lang sigt.
Det vil statsministeren ikke indse, fordi statsministeren formentlig ikke er her, når problemerne opstår, i hvert fald ikke i den rolle, han har i dag.
Vi kan da håbe, at problemerne ikke bliver så store, at statsministeren ikke er til stede – trods alt.
Men den skatteomlægning vil være nødvendig for at finansiere velfærdssamfundet på lang sigt, og statsministeren spiller derfor hasard med finansieringen, når han holder fast i skattestoppet.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-10-05:
Jeg ved ikke lige præcis, hvori spørgsmålet bestod, men jeg vil i hvert fald fastslå, at hvis Det Radikale Venstres skattepolitik skulle lægges til grund, ville det betyde en kolossal omfordeling i det danske samfund til gavn for de allerrigeste i Danmark.
Jeg siger det, fordi fru Marianne Jelved i sit indlæg var inde på, at skattestoppet var noget af det mest asociale, der var set, og gavner de velhavende i vores samfund.
Det er så i øvrigt ikke rigtigt, hvad fru Marianne Jelved påstår om skattestoppet, men hvis man går ind og kigger på Det Radikale Venstres skatteplan, så har den en social profil, som i den grad vender den tunge ende nedad.
Det er velhaverne, dem med de store indkomster, der får de store skattelettelser, og når planen skal finansieres, vil det være dem med de laveste indkomster, der i meget høj grad kommer til at betale gildet.
Morten Østergaard (RV), 2006-10-05:
Jeg synes, der er grund til at takke statsministeren for hans grundige, saglige, seriøse besvarelse af de indlæg, der har været fra vores gode kolleger i den nordatlantiske gruppe, men derefter synes jeg sådan set også at det gik i stå.
Jeg synes faktisk, at det er lidt pinligt for statsministeren, at vi står i en situation, hvor rigtig mange mennesker, uanset om man mener, det er ballademagere eller ej, er bekymrede for den udvikling, samfundet er inde i, og at statsministeren så bestemmer sig for, at det er tidspunktet at blive plattenslager på.
Jeg synes, vi må tilbage i det seriøse spor, og vi står jo i virkeligheden der, hvor statsministeren i dag har gentaget – nærmest vadet rundt i – at man har besluttet sig for på den lange bane at være økonomisk uansvarlig.
Den Velfærdskommission, som man selv havde sat i verden for at udtænke, hvad vi skal gøre for at bevare velfærden på lang sigt, sagde utvetydigt: For at vi kan finansiere velfærdssamfundet fremover, er der nødt til at være en markant omlægning af det danske skattesystem.
Statsministeren forfægter fortsat det synspunkt, at Velfærdskommissionen ikke anede, hvad de snakkede om.
Det er økonomisk uansvarligt.
Selv hr. Villy Søvndal forstår, at man er nødt til at omlægge skattesystemet.
Statsministeren spiller hasard med det danske velfærdssamfund på lang sigt.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-10-05:
For at starte bagfra kan jeg sige, at jeg er meget, meget enig i regeringsgrundlaget.
Det siger nemlig to meget væsentlige ting.
Det første er, at det er regeringens mål at sænke skatten på arbejdsindkomst, og det er det, fordi vi mener, at det skal kunne betale sig at arbejde.
Det andet væsentlige, som regeringsprogrammet siger, er, at det kun kommer på tale, når det økonomiske råderum er til det.
Og det er det ikke nu, bl.a. fordi der mangler arbejdskraft.
Det er, hvad man kan sige om det, og derfor kan man heller ikke i dag sige noget om, hvornår det måtte være muligt at gennemføre det, som er målet, nemlig en fortsat sænkning af skatten på arbejdsindkomst.
Jeg synes, det allerbedste svar på det er en vedtagelse af det forslag, der ligger fra netop Dansk Folkeparti og de to regeringspartier i dag, hvor der står, at vi i fællesskab vil sikre, at aftalen og dens forudsætninger overholdes.
Det viser jo blot, at jeg har fuldstændig ret i min analyse, at det her dybest set ikke handler om situationen i den enkelte institution og omsorgen for børnene i den enkelte institution, det handler om en politisk kamp.
Per Clausen (EL), 2006-10-05:
Jeg vil godt sige, at statsministeren trak lidt på smilebåndet, da han beskrev sig selv som repræsentant for den brede befolkning.
Det kan jeg godt lide, det er udtryk for selvironi, og det er en god egenskab, som jeg er lidt overrasket over at statsministeren har, men glad for at konstatere eksisterer.
Således kan statsministeren ikke forstå, at solidaritet ikke holder sig inden for kommunegrænserne.
Jeg vil bare sige til statsministeren, at når vi i Aalborg gennem aktioner, strejker osv. fik byrådet til at tage nedskæringerne af bordet i folkeskoler og daginstitutioner og fik kommunalbestyrelsen til at bryde den ramme, som regeringen har lagt ned over den, så synes vi nu også godt, vi kunne få kræfter til at demonstrere én dag mere for at vise, at vi faktisk støttede de folk i Århus, som er ramt af meget hårde nedskæringer.
Så jeg tror, at statsministeren er nødt til at forstå, at solidaritet kan gå hen over kommunegrænser, ja, måske endda hen over landegrænser.
Det er måske en af de særlig smukke ting ved solidaritet.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-10-05:
For så vidt angår pengene til kvalitetsforbedringer, har vi altså været så beskedne, at vi kun har disponeret for det, der er indeværende valgperiode, så det er der jo ikke taget stilling til.
Vi lader vælgerne afgøre, hvem der har ansvaret efter næste valgperiode.
Men det, vi kan love, er, at vi vil opfylde det løfte, som vi gav før valget, nemlig om 2 mia. kr. til kvalitetsforbedring i løbet af indeværende valgperiode.
Jeg kan ikke forstå, at et radikalt parti, der gerne vil bryste sig af at give mere valgfrihed til den enkelte, kan være imod, at man giver forældrene den lettelse, der ligger i, at de slipper lidt billigere for pasningen af børnene.
Det giver altså børnefamilien et større rådighedsbeløb, som jo bl.a. kan bruges til at gøre gode ting for børnene i familien.
Det kunne da også være, familien kunne gøre noget godt for børnene.
Martin Lidegaard (RV), 2006-10-05:
På trods af at 82 pct. af forældrene hellere ville have haft bedre kvalitet, får de proppet en takstnedsættelse ned i halsen.
Det er jo en form for skattelettelse, kan man sige, til den bedst stillede del af befolkningen.
Det, jeg egentlig gerne vil have statsministeren til at bekræfte, så det står helt krystalklart, er: Regeringen har sat 1 mia. kr. af til varige takstnedsættelser, der fortsætter i de næste mange, mange år, men det beløb, man sætter af til kvalitet, er ikke varigt.
De penge er sat af for 4 år, og når de 4 år er gået, er det slut.
Det vil sige, at der ikke bliver flere hænder, at der ikke bliver flere pædagoger, at der ikke er varig livskvalitet.
Det er kolde hænder, det er forskningsprojekter, det er forsøg, det er ikke varige tiltag, sådan som det er med den milliard, der er sat af til at nedsætte taksterne.
Kan statsministeren i det mindste ikke være så ærlig at bekræfte, at det er den prioritering, man har lavet – sikkert fordi Socialdemokraterne spillede ud med, at det skulle koste 1.000 kr. om måneden, og så følte man sig presset til at komme med et modsvar?
Helt ærligt: Hvorfor må forældrene ikke selv vælge?
Det er da regeringen, der ikke vil lade forældrene og kommunerne selv vælge.
Det er regeringen, der vil diktere noget, fordi man i valgkampen kom til at sige, at pengene skal bruges til takstnedsættelser.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-10-05:
De får både takstnedsættelse og penge til bedre kvalitet.
Akkurat som vi lovede i valgkampen, bliver der over valgperioden afsat 2 mia. kr. til bedre kvalitet, samtidig med at vi sænker taksterne i daginstitutionerne.
Vi har gjort det for de små børn og vil næste år gøre det for de lidt større børn.
Og hvorfor det?
Jo, fordi vi mener, at børnefamilierne er i en situation, også økonomisk, hvor vi godt kan unde dem, at de kan få børnene passet til en lidt lavere pris.
Det er egentlig ganske tankevækkende, at Det Radikale Venstre, som i disse år prøver at slå sig op på at ønske mere frihed, er af den opfattelse, at den eneste måde, man kan gøre noget godt for børnene på, er ved at bevillige penge til institutionerne frem for at give dem til forældrene, som så selv kan gøre noget godt for børnene med pengene.
Den formynderiske holdning, som De Radikale har, er da ganske tankevækkende.
Så kan jeg i øvrigt bekræfte, at jeg ikke har børn i daginstitution, men jeg kan sige til hr. Martin Lidegaard, at jeg har andre nærstående kilder, der absolut kan informere mig om, hvordan det står til i sektoren.
Martin Lidegaard (RV), 2006-10-05:
Nu håber jeg ikke, jeg fornærmer statsministeren, hvis jeg antager, at han ikke længere har børn, der går i daginstitution.
Jeg kan fortælle statsministeren, at i den daginstitution, hvor min datter går – og der er forældrene bestemt ikke socialistisk inspirerede ballademagere – er det spørgsmål, man stiller sig selv: Hvorfor vil regeringen proppe en takstnedsættelse til 1 mia. kr. ned i halsen på os, når det eneste, vi har brug for og ønsker, er bedre kvalitet?
Hvad betyder frit valg, hvis ikke man kan vælge at bruge penge på bedre kvalitet i sin daginstitution i stedet for at gå ned i takst?
Det er ikke et spørgsmål om økonomisk ansvarlighed, for de penge, regeringen har brugt til takstnedsættelser, kunne lige så godt være blevet brugt til at hæve kvaliteten, eller i hvert fald kunne man da give kommunerne og forældrene mulighed for selv at vælge, så de 82 pct. af forældrene, der hellere ville have haft en stigning i kvaliteten, kunne have valgt det.
Hvorfor må de ikke det?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-10-05:
Den økonomiske strategi er den, der er lagt meget åbent frem i den økonomiske plan, som foreløbig går frem til 2010, og som er arvet fra den tidligere regering.
Den går altså ud på, at det offentlige forbrug kan vokse med maksimalt ½ pct. om året.
Nu har vi så lagt ½ pct. oveni – yderligere – som følge af den langsigtede velfærdsaftale.
Så er kendsgerningen bare den, at selv om planen har sagt ½ pct. om året – og det var det, Socialdemokraterne sagde skulle være målet – har den faktiske udvikling vist, at det har været svært at holde, meget svært.
Vi har gjort vores bedste, men vi har ikke helt kunnet holde det, og det betød, at den faktiske vækst har været det dobbelte af, hvad der egentlig var lagt op til i den oprindelige plan, som den daværende socialdemokratiske regering præsenterede.
Henrik Sass Larsen (S), 2006-10-05:
Det står helt klart i 2010 planen, at man afsætter 1 pct. i strategisk reserve, som man enten kan bruge til afgiftsnedsættelser, hvis man kommer under internationalt pres, eller for så vidt kan disponere til skattelettelser, eller kan disponere til at hæve den offentlige service.
Det er jo den forudsætning, der ligger der, og der skal regeringen bare erkende, at hele den ene procent har man taget og brugt til skattelettelser, hvor man kunne have brugt den til noget andet.
Det er jo det helt afgørende.
Og så den anden ting, nemlig hvor meget vi skal bruge på det fælles offentlige.
Det er regeringens målsætning, det er regeringens økonomiske strategi.
Vil statsministeren bekræfte, at det fortsat er regeringens økonomiske strategi?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-10-05:
Det svarer til, hvad jeg sagde, nemlig omkring en fjerdedel af den samlede produktion i landet, altså af bruttonationalproduktet, så de tal er selvfølgelig de rigtige.
Henrik Sass Larsen (S), 2006-10-05:
Det måtte man godt have.
Men i det hele taget drejede det sig jo sådan set mest om en politisk kamp mod regeringen, det var det, det gik ud på, og det måtte man så også godt.
Så vil jeg anbefale statsministeren også at ligne en, der synes, det er o.k., for det er ikke sådan, det ser ud i øjeblikket.
Jeg tror, der er mange folk derude, som opfatter det, som om regeringen hele tiden fortæller dem, at der faktisk ikke er noget problem.
Der tror jeg statsministeren får problemer i længden, men det er bare et råd.
Så har vi jo nogle konkrete ting, som statsministeren sagde om økonomien.
To ting først: Den ene drejer sig om det, vi bruger til de offentlige serviceudgifter af BNP.
Vil statsministeren ikke erkende, at det er faldet fra 26,2 pct. til 25,4 pct. ifølge Økonomisk Redegørelse?
Og så den anden ting – 2010 planen: Er det ikke således, at der var 1 pct. afsat dér, som enten kunne bruges til afgiftsnedsættelser, hvis vi kom under internationalt pres, eller som kunne være blevet brugt til netop at hæve servicen, og at det var den ene procent, som regeringen finansierede hele sin skattelettelse med?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-10-05:
Det bliver jo ikke rigtigere af, at fru Line Barfod gentager nøjagtig de samme påstande.
Kendsgerningen er altså, at næste år er der flere penge til offentligt forbrug, end der nogen sinde før har været i danmarkshistorien.
Vi afviser jo ikke, at der inden for de enkelte kommuner bliver foretaget en harmonisering af serviceniveauet, for når en række kommuner skal lægges sammen, betyder det altså, at man skal finde et fælles niveau, og de, der har ligget højt, skal så yde et bidrag til dem, der har ligget lavt.
Det er solidaritet, men jeg ved godt, at ordet solidaritet for venstrefløjen mere er noget, man har i munden, og ikke noget, man mener i praksis, når det kommer til stykket.
Det, vi gør her, er jo udtryk for solidaritet, ved at de, der har mange penge og højt serviceniveau, yder et bidrag til, at de, der hidtil har måttet leve med et lavere serviceniveau, nu vil få det bedre.
Line Barfod (EL), 2006-10-05:
Jeg kan godt se, det ville være enormt nemt at være statsminister, hvis man kunne sige, at der, hvor der er sket et løft, er det regeringens skyld, og alle de steder, hvor der er skåret ned, er det kommunernes skyld.
Det er da enormt nemt.
Problemet er bare, at det ikke hænger sammen hverken for de mange borgmestre og kommunalpolitikere, der skal sidde og administrere regeringens og Dansk Folkepartis politik, eller de mange borgere, der protesterer, fordi de oplever nedskæringer i modstrid med det, som regeringen og Dansk Folkeparti har lovet, nemlig at der ville blive forbedringer.
Statsministeren mangler at svare på, om ikke det er korrekt, når borgerne oplever, at der er et kæmpe misforhold mellem det, at de har råd til samtalekøkkener og fladskærme i det private forbrug, samtidig med at regeringen og Dansk Folkeparti ikke vil unde børnene at have samtaler med voksne, vil unde de ældre at have lige så mange samtaler med hjemmehjælpere, som de har i dag, men at man tværtimod i masser af kommuner er tvunget til at skære ned, at man f.eks. i Ballerup diskuterer at fyre 250 ansatte i den kommunale sektor, fordi man er blevet tvunget til at skære ned på grund af de reformer, som regeringen og Dansk Folkeparti har gennemført.