runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-06-02:
Det er af afgørende betydning i den verden, vi befinder os, at spørgsmålet om faglige rettigheder bliver sat meget højt på dagsordenen i forbindelse med globaliseringen og i forbindelse med udflytning af produktion.
Men vi må også sige, at forslaget for det første er meget uambitiøst og for det andet på nogle punkter indeholder en række ting, så man kan sige, at det ikke helt lever op til intentionerne.
Det er jo interessant, at det her beslutningsforslag kommer op, efter at især 3F har afsløret, at privatsektorprogrammets karakter faktisk er at sammenligne med erhvervsstøtte til danske virksomheder.
Administrerende direktør Poul Buch Hansen fra det meget fine selskab Development Research Associates, som har evalueret privatsektorprogrammer i Vietnam, Egypten og Ghana, siger: Det er helt klart, at en del af projekterne under privatsektorprogrammet har en sådan karakter, at man må sige, at det er erhvervsstøtte til private danske virksomheder, mere end det er udviklingsbistand.
Programmet bør laves om eller lukkes helt på grund af dets manglende udviklingseffekt i ulandene.
Privatsektorprogrammet bør efter Enhedslistens mening lukkes helt.
Målsætningen med privatsektorprogrammet er den ganske fine at bekæmpe fattigdom og skabe vækst i ulandene gennem længerevarende partnerskaber mellem danske og lokale virksomheder.
Samarbejdet skal angiveligt overføre viden og knowhow fra Danmark til partnerne i udlandet.
Mærsk har f.eks. modtaget 17 mio. kr. efter privatsektorprogrammet til at overføre viden – i gåseøjne – til tre af koncernens kontrollerede virksomheder i Egypten.
Group 4
Falck fik 3 mio. kr. til at uddanne egne vagtfolk i Egypten, Lauritz Knudsen og LM Glasfiber har fået et millionbeløb til at samarbejde med egne datterselskaber.
I forlængelse af det kan man jo sige, at 3F har beregnet, at A.P. Møllers samlede ulandsstøtte var 1,2 mia. kr., hvoraf halvdelen er givet til at oprette Mærsk-containerterminaler rundtom i verden.
Venstre og Konservative gik til valg i 2001 på en årlig nedskæring af ulandsstøtten på 1,5 mia. kr.
Den reelle nedskæring kommer op på 47 mia. kr. over en syvårig periode.
Ikke alene har regeringen skåret i ulandsbistanden, den har også forvandlet ulandsstøtte til erhvervsstøtte til private danske virksomheder snarere end at forsøge at opbygge og styrke arbejdet i ulandene og styrke den faglige organisering i den forbindelse.
På den baggrund er det sympatisk, at forslaget vil øge bistanden med 400 mio. kr. over 4 år med henblik på at styrke de faglige rettigheder i ulandene.
Det er selvfølgelig ikke særlig ambitiøst, men alligevel bedre end ingenting.
Fagbevægelsen har en opgave, der handler om at skabe faglige netværk over landegrænserne bygget op forneden.
Det skal gøres uafhængigt af et samarbejde med arbejdsgiverorganisationer og statslig støtte, for uanset hvilke overnationale rammeaftaler man kan få, vil fagbevægelsens indflydelse på arbejdsvilkårene stå og falde med den lokale styrke, som det siges fra 3F's industrigruppe i spørgsmålet om globaliseringen, udfordringer og svar.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2005-06-02:
Da den konservative ordfører, fru Carina Christensen, er forhindret, så skal jeg på vegne af Det Konservative Folkeparti bidrage med følgende til debatten: I Det Konservative Folkeparti er vi enige med forslagsstillerne i, at globaliseringen har en social dimension, som vi naturligvis skal tage højde for i den danske udviklingspolitik.
Vi er dog langt fra enige i, at den rigtige måde at sikre den sociale dimension på er ved pr. automatik at give støtte til nogle udvalgte organisationer.
For os er det afgørende, at vi altid, når vi giver støtte, tager højde for den konkrete situation i de lande, som vi samarbejder med, og at vi altid foretager en vurdering og prioritering af, hvor vores bistand kan gøre mest nytte.
Vi mener ikke, at der er behov for en ny rammeaftale med ILO.
I vores samarbejde med ILO ligger der allerede en støtte til ILO's målsætning om anstændigt arbejde.
Vi er helt tilfredse med den prioritering, der er foretaget inden for vores aftale med ILO, nemlig en fokusering på bekæmpelse af børnearbejde, støtte til oprindelige folk og indarbejdelse af beskæftigelseshensyn i de nationale fattigdomsstrategier.
Efter vores opfattelse er det helt afgørende, at vi bruger organisationerne der, hvor de har deres styrker, og det er jo netop på de her indsatsområder, at ILO generelt har haft mest gennemslagskraft.
Vi er meget glade for erhvervssektorprogrammerne, og vi hilser det velkommen, at regeringen inden for det næste halve år forventer at sætte sit fjerde erhvervssektorprogram i gang.
Når det er sagt, så mener vi, at man selvfølgelig fra land til land må tage stilling til, hvilke sektorer vi skal støtte, således at vi altid sikrer, at vi hjælper landet på den bedst mulige måde.
En tilsvarende pragmatisk indstilling må også gælde under planlægningen af de enkelte erhvervssektorprogrammer, således at man her individuelt tager stilling til, om der skal etableres en arbejdsmarkedskomponent, eller om vores støtte skal begrænses til arbejdsmarkedsorganisationerne.
Vi kan så konstatere, at vi i forvejen støtter disse aktiviteter med ca. 114 mio. kr. ydet over ngo-bistanden.
Det vigtigste for os er i den forbindelse, at kvaliteten af fagbevægelsens indsats er af høj kvalitet, og at den lever op til de høje standarder, der gælder for dansk ngo-bistand i øvrigt.
Vi vil ikke på forhånd reservere flere af ngo-midlerne til fagbevægelsen, men derimod lade det være op til en intern prioritering ngo'erne imellem.
Med disse ord skal jeg meddele, at Det Konservative Folkeparti ikke kan støtte forslaget.
Søren Espersen (DF), 2005-06-02:
Jeg vil gentage det, jeg sagde før.
Jeg synes netop, det er fuldstændig korrekt, at det er enormt vigtigt, at den faglige tryghed og det fine system, som vi har fået indarbejdet her, også bliver en del af udviklingslandenes naturlige udvikling.
Det synes jeg er fint.
Og i virkeligheden – det er det, jeg hævder – er der ikke sket ret meget.
Økonomisk er der, så vidt jeg kan vurdere, ikke sket det store i forhold til det, der var før.
Jeg synes, at det vigtigste er, at man på en eller anden måde har fået fjernet automatikken, og så synes jeg i øvrigt, at man også fortsat skal gøre alt, hvad man kan, for at arbejdernes faglige rettigheder i udlandet styrkes.
Jeppe Kofod (S), 2005-06-02:
Jeg har stadig væk ikke fået svar på, hvorfor man ikke kan støtte det her forslag om at give 100 mio. kr. ekstra om året til en aktiv indsats for at fremme arbejdstagerrettighederne og bedre forholdene i udviklingslandene specielt, må jeg sige til hr. Søren Espersen, i en verden, hvor vi jo er påvirket af de her ting.
Hvis man virkelig kerer sig, som vi også gør, for de danske arbejdere og deres forhold, burde man netop støtte det her forslag, fordi det skaber bedre forhold i tredjeverdenslandene, og det gør, at man konkurrerer på mere fair vilkår, sådan at arbejdspladser ikke flyttes ud til områder, hvor man ikke respekterer faglige rettigheder.
Det her er med til at fremme de faglige rettigheder.
Der er en sammenhæng mellem vores verden og deres verden.
Det er en situation, hvor vi alle sammen vinder, hvis vi støtter det her forslag.
Man kan ikke dele det op ved at sige, at der er nogle, der tager sig af Danmark, og der er nogle, der tager sig af verden.
Det hænger sammen i dag, og jeg forstår altså ikke, at man ikke kan støtte det her forslag.
Søren Espersen (DF), 2005-06-02:
Jeg synes ikke, at det er en fair beskrivelse, at vi så pludselig ikke skulle interessere os for andre.
Jeg sagde netop i min ordførertale, at det netop var meget vigtigt, at de danske faglige bevægelser og arbejdsgiverbevægelser kunne dele ud af deres viden, og det sker jo.
Det, der egentlig reelt er sket, er, at det, som før var en automatik – sådan en af de der betoninstitutionaliseringer, som Socialdemokraterne elsker, der bare kører og kører – i dag er blevet afløst af, at man nu skal søge på lige fod med alle andre.
Det synes jeg ikke er spor uretfærdigt.
Jeg synes måske, det nærmest kan være en opkvikker, så man kan tage lidt bedre fat og forsøge at være lidt mere effektiv, hvis man hele tiden har noget, man skal bevise.
Jeppe Kofod (S), 2005-06-02:
Jeg ved ikke med hr. Søren Espersen, men jeg tror, han lever i en anden verden end den, som de fleste andre lever i og oplever hver dag.
Da USA's tidligere præsident Bill Clinton var i København for nylig, understregede han, at vi lever i en verden, hvor alle er afhængige af hinanden.
Vi konkurrerer på godt og ondt, vi er en del af et fælles økonomisk system, stadig flere mennesker lever i markedsøkonomi osv.
Derfor undrer det mig lidt, at ordføreren for Dansk Folkeparti ikke synes, at det er enormt vigtigt i sådan en situation, at der skal være nogle ordentlige rettigheder og nogle ordentlige forhold for arbejdere og mennesker i andre lande, også for at undgå, at danske arbejdspladser flyttes ud til områder, hvor man ikke respekterer helt grundliggende rettigheder.
Det her forslag er jo netop udtryk for et forsøg på at hjælpe dels udviklingslandene til at få nogle velfungerende arbejdsmarkeder, fordi det er en forudsætning for at bekæmpe fattigdom, og dels sikre, at globaliseringen foregår på et ordentligt grundlag.
Hvorfor kan Dansk Folkeparti ikke støtte sådan et forslag?
Søren Espersen (DF), 2005-06-02:
Jamen jeg sagde jo netop også, at jeg var ikke sikker på, at det var rigtigt.
Det kunne godt ske, at det var en forkert fornemmelse, at det bare var surhed.
Det glæder mig at høre, at der slet ikke er tale om det.
Jeg synes heller ikke, at fru Mette Gjerskov ser spor sur ud overhovedet, så det tror jeg faktisk ikke.
Det glæder mig også i øvrigt, at Socialdemokratiet kan klare det hele.
Det synes jeg er herligt.
Dansk Folkeparti har begrænsninger, og vi kæmper, så godt vi kan, med det, vi nu formår.
Vi klarer i første omgang Danmark, og så lader vi Socialdemokraterne om at klare hele verden.
Tillykke med det.
Jeg håber, det går.
Mette Gjerskov (S), 2005-06-02:
Det synes jeg er en meget, meget, meget negativ måde at fremstille et meget velgennemarbejdet forslag på.
Så tror jeg egentlig, jeg frem for et spørgsmål hellere vil tillade mig en lille kommentar: Ordføreren siger, at Socialdemokratiet hellere skulle tage sig af de danske arbejdere i stedet for at koncentrere sig så meget om udlandet, og hvad der foregår i andre landet.
Til det vil jeg bare oplyse Dansk Folkepartis ordfører om, at vi jo er nogle, som faktisk har lidt mere udsyn end som så, som synes, at vi både kan forholde os til, hvad der foregår i Danmark og i resten af verden, og det kunne Dansk Folkeparti måske lære lidt af.
Søren Espersen (DF), 2005-06-02:
Arbejderpartiet Dansk Folkeparti er jo som bekendt en varm tilhænger af et frit og velorganiseret arbejdsmarked.
Der har således fra det politiske system været enighed om, at arbejdsmarkedet ordnede arbejdsgivere og lønmodtagere.
Sådan har aftalesystemet herhjemme fungeret til alles tilfredshed og har gjort det danske arbejdsmarked beundret i hele verden.
I disse mærkelige EU-tider er det så småt ved at blive en saga blot med det her velkonsoliderede aftalesystem.
EU blander sig i mere og mere, og med de pivåbne grænser og arbejdskraftens frie bevægelighed, en ny positiv betegnelse for organiseret løntrykkeri, med et servicedirektiv lige om hjørnet, medmindre de europæiske befolkninger nu, som det ser ud til, får sat en stopper for løjerne, så er der bestemt ikke lyse fremtidsudsigter for det danske aftalesystem.
Det er bemærkelsesværdigt, at Danmarks andet store arbejderparti, Socialdemokraterne, som følge af sin EU-begejstring med den ene hånd er med til at nedbryde et godt fungerende dansk arbejdsmarked og et godt fungerende dansk aftalesystem og med den anden hånd fremsætter beslutningsforslag, som skal få arbejdsmarked og fagforeninger og aftalesystemer til at fungere bedre i udlandet. Man kunne godt tænke sig, jeg kunne godt tænke mig, at Socialdemokraterne holdt op med at bruge så megen energi uden for landets grænser og på fremmede arbejdere og i stedet begyndte at beskæftige sig med det, de som dansk parti er sat til at beskæftige sig med: danske forhold og danske arbejdere.
Men dem om det.
I arbejderpartiet Dansk Folkeparti kæmper vi en daglig kamp for de hævdvundne rettigheder, som danske arbejdere igennem årene har tilkæmpet sig.
De skal respekteres, de skal videreudbygges.
Det her skal ikke misforstås, for vi ser gerne, at man også i udlandet selvfølgelig respekterer arbejdernes faglige rettigheder, og vi ser meget gerne fortsat, at repræsentanter fra den danske fagbevægelse og fra de danske arbejdsgiverorganisationer uden for landets grænser deler ud af deres enorme erfaring og store viden.
Det sker jo også allerede.
Det er allerede en vital del af dansk udviklingspolitik.
Det behøver jeg ikke gå
nærmere ind på
her føler jeg mig egentlig godt repræsenteret i udviklingsministerens tale, som jeg synes på en fin vis gennemgik den indsats, der fra dansk side allerede ydes i forbindelse med faglige rettigheder.
Jeg har – det vil jeg sige til slut, inden jeg konstaterer, at vi ikke kan støtte det af Socialdemokratiet stillede forslag – en fornemmelse af, det kan godt ske, det er uretfærdigt, at det her beslutningsforslag alene er et udtryk for tværhed og surhed over, at den faste ydelse til Fagbevægelsens Ulandssekretariat, som man havde fået indarbejdet som sådan en fast turnus, er blevet pillet væk.
For mit eget vedkommende synes jeg, det er udmærket, at man nu fra Fagbevægelsens Ulandssekretariat skal søge på lige fod med alle andre.
Det skulle da bare lige mangle.
Kim Andersen (V), 2005-06-02:
Jeg kender jo også hr. Ole Sohn fra både hans politiske virke og virke uden for dette hus og ved, at hr. Ole Sohn i høj grad er til nuancer og fornuftige ræsonnementer.
Derfor er jeg en smule forundret over, at hr. Ole Sohn kan finde på at foretage en sammenligning mellem de myndighedsopgaver, der er inden for de statslige institutioner for at sikre og fremme sikkerheden til søs, og de dispositioner, man træffer i en privat virksomhed.
I en privat virksomhed er man langt mere orienteret om en enkelt eller nogle få kerneydelser.
I den statslige sektor er det hele samfundslivet rundt, og man har en række lovgivninger og en række myndighedsopgaver, som skal gennemføres inden for de pågældende ministerområder, og som derfor ikke sådan kan slås sammen, uden at det enten vil medføre en overlapning og dermed et øget ressourceforbrug til ingen nytte eller vil gøre, at myndighedshåndhævelsen på de forskellige ministerområder vil blive mindre seriøs.
Niels Sindal (S), 2005-06-02:
Socialdemokratiet er tilhænger af et europæisk indre marked for kommercielle serviceydelser.
Vi har dog allerede ved fremsendelse af direktivforslaget gjort gældende, at vi ikke ønsker nogen EU-pligt til at etablere et indre marked for offentlige velfærdsmæssige serviceydelser, f.eks i børnehaver og på sygehuse.
Dernæst ønsker Socialdemokratiet, at servicedirektivet kommer til at hvile på et princip om, at det er værtslandets normer, der er gældende for virksomhederne.
Kun et sådant udgangspunkt kan sikre mod underminering af nationale overenskomster om løn- og arbejdsvilkår.
Værtslandsprincippet er i øvrigt også direkte nævnt i traktaten, og det er det princip, udstationering hviler på.
Vi har i høj grad sympati for beslutningsforslagets intentioner, men i betragtning af at andre – som vi – også mener, at der er en række uheldige intentioner i direktivet, og at det trænger til et eftersyn, synes vi, det er fornuftigt at vente med at tage hul på debatten, indtil vi ved, hvad der skal debatteres, og altså følge den normale beslutningsproces.
Jeg skal dog udtrykke en tilfredshed med, at regeringen har bevæget sig og faktisk snakker i retning af det, vi – flertallet i salen, tror jeg – ønsker.
Og jeg håber så, når direktivets ny udformning kommer, at vi i Europaudvalget kan blive enige om et mandat, der kan bære igennem.
Ole Sohn (SF), 2005-06-02:
Hvis vi nu tager et eksempel: Fiskeriinspektoratet er ved at planlægge byggeri af et nyt skib til deres brug.
Ville det ikke have været mere rationelt, om man byggede et skib, der kunne klare både Fiskeriinspektionens opgaver, havforureningsbekæmpelsesopgaver, skattevæsenets opgaver, toldvæsenets opgaver, miljøopgaver osv. osv., altså at man havde et allroundskib, som havde en grundbemanding af søfolk, og så kunne de myndighedspersoner, som skulle om bord og løse forskellige opgaver, springe om bord på skibet, efterhånden som opgaverne skulle løses, frem for at man skal have hver sin styrelse, hvert sit ministerium, hver sine skibe, hver sine besætninger?
Det kan da ikke være rationelt, hverken ud fra en privat virksomheds tankegang eller ud fra en statslig, samfundsmæssig tankegang.
Pia Larsen (V), 2005-06-02:
Nej, det har jeg ikke alene af den grund, at jeg ikke kender den omtalte artikel fra Børsen, men jeg tror ikke, jeg kan gøre bedre rede for det her, end ministeren lige har gjort.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-06-02:
Jeg skal starte med at sige, at jeg selvfølgelig har forståelse for, at fru Pia Larsen ikke har skrevet ordførertalen og derfor måske ikke kender årsagen til det fremførte.
Har fru Pia Larsen nogen idé om, hvordan de to synspunkter kan hænge sammen?
Pia Larsen (V), 2005-06-02:
Da Venstres ordfører, fru Charlotte Antonsen, ikke kan være til stede, skal jeg oplæse følgende: I Venstre støtter vi EU's bestræbelser på at gennemføre et indre marked på serviceområdet.
Kommissionen har fremsat et forslag herom.
Servicedirektivet trænger til en række ændringer, før det kan vedtages i EU.
I Venstre er vi tilfredse med, at Kommissionen selv har lagt op til at fremlægge et nyt og opstrammende forslag.
I Danmark er vi gode inden for serviceområdet.
Mange danske virksomheder er særdeles velkvalificerede til rådgivning, certificering og prøvning, vedligeholdelse og rengøring samt sikkerhedstjenester, som er nogle af de områder, som servicedirektivet omfatter.
Vi har også dygtige arkitekter, ejendomsmæglere, sælgere og reklamefolk.
Økonomiog Erhvervsministeriet har beregnet, at Danmark står til at få tilført yderligere 5.000 nye arbejdspladser den dag, det indre marked for serviceydelser bliver endeligt gennemført.
I alt i EU forventes yderligere 600.000 nye arbejdspladser.
Det har vi stærkt brug for.
Det siger sig selv, at servicedirektivet ikke skal gennemføres på bekostning af de gode danske løn- og arbejdsvilkår.
Det er tilfredsstillende, at disse emner allerede er undtaget fra direktivforslaget, men arbejdet er ikke gjort med det.
Der er fortsat en række områder, hvor den konkrete udformning af oprindelseslandsprincippet kan give os nogle problemer.
Derfor ønsker vi i Venstre at arbejde for, at der, som i dag, fortsat kommer til at gælde danske regler inden for f.eks. forbrugerbeskyttelse, sociale ordninger, etik, sundhed og sikkerhed.
Dansk Folkeparti ønsker med sit forslag at afvise oprindelseslandsprincippet fuldstændigt.
Det ville reelt sætte Danmark uden for forhandlingerne, så det kan vi naturligvis ikke medvirke til.
Desuden vil en konsekvens af at opfylde Dansk Folkepartis krav være, at der slet ikke bliver gennemført et indre marked for serviceydelser.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-06-02:
Jeg vil så godt starte med at sige, at jeg synes, det er dejligt, at der ikke er så stor afstand imellem os, for det er jo altid rart, når man står over for sådan nogle sager her.
Men jeg kan stadig væk ikke forstå, hvordan man på den ene side kan sige, at man er imod oprindelseslandsprincippet, men på den anden side ikke vil stemme for et forslag, der pålægger regeringen selv at være imod det.
Så kommer man med alle mulige fiksfakserier om, at nu skal vi også passe på, at man ikke kommer til at binde arbejdstagere alt for hårdt.
Det kan jo ikke være ministeren ubekendt, at man faktisk i traktatens artikel 43 har reglerne om etableringsretten, som vel i et vist omfang allerede i dag sætter nogle begrænsninger for, hvilke krav man kan stille til arbejdstagere udefra.
Derfor vil jeg spørge på en anden måde: Er ministeren ikke enig i, at når man taler om oprindelseslandsprincip, så taler man normalt om det forhold, at man skal følge lønninger fra det sted, hvor virksomheden hører hjemme, altså hvor hovedvirksomheden ligger, således at arbejdere fra f.eks. en polsk virksomhed, der udstationerer folk, der skal arbejde i Danmark, skal arbejde og kan arbejde ikke til danske, men til polske lønninger?
Er ministeren ikke enig i, at det er det, som man normalt definerer som oprindelseslandsprincippet?
Vi har valgt i Danmark ikke at lovgive.
Om det skal være sådan resten af tilværelsen, skal jeg lade være usagt, for det håndterer man anderledes andre steder.
Der har vi så retten til faglige konflikter, og det er det, vi ønsker at holde fast i.
Vi ønsker også at holde fast i, at man skal have mulighed for at kunne kontrollere dem, der kommer ind.
Jeg synes egentlig, det virker lidt uklart.
Jeg kan følge op på Arbo-Bæhrs spørgsmål her: Altså på den ene side vil ministeren gerne signalere, at man fra regeringens side er imod oprindelseslandsprincippet, men på den anden side vil man ikke støtte det, fordi man er interesseret i den politik, der ligger bag.
Derfor synes jeg egentlig, det ville være på sin plads at høre: Hvad anser ministeren for det politiske bag begrebet oprindelseslandsprincip?
Det kunne jeg godt tænke mig at høre.
Det, der er vigtigt for mig og for regeringen i denne her sag, er jo netop, at det er politikken, der ligger bag, for der kan jo være grader af oprindelseslandsprincip, som når f.eks. en dansk arkitekt, der skal arbejde, som jeg nævnte i min tale, i Tyskland, skal til at melde sig ind i en eller anden sammenslutning.
Det synes vi ikke er rigtigt.
Der har vi altså hos os behov for at sige, at vi ikke mener, det er rigtigt, at det er en nødvendighed.
Jeg har klart tilkendegivet, at arbejde, der udføres i Danmark, skal udføres under overholdelse af danske regler og i samme omfang som i dag.
Vi ønsker også på arbejdsmarkedsområdet at fastholde konfliktretten, vi ønsker at fastholde forbrugersikkerhed; det skal vi have implementeret.
Vi ønsker ikke at sætte os uden for forhandlingerne.
Det er det, jeg gerne vil prøve at tilkendegive i dag.
Jeg tror ikke, der er så stor afstand imellem os.