Dorte Bennedsen (S), 2000-03-16:
Allerede da vi i 1998 behandlede integrationsloven, som jo er møntet på flygtninge/indvandrere, der kommer til Danmark efter den 1. januar 1999, understregede Socialdemokratiet, at det var påtrængende nødvendigt at gøre en tilsvarende indsats rettet mod mennesker, der har boet her i længere tid, men som fortsat har problemer med at blive integreret i det danske samfund.
At den hidtidige indsats ikke har været tilstrækkelig, kan vi bl.a. se af, at arbejdsløshedsprocenten blandt folk af udenlandsk oprindelse er adskillige gange højere end gennemsnitsprocenten i landet, og at unge med god uddannelse og uden sprogproblemer, men med etnisk baggrund har vanskeligheder med at få arbejde.
Men utilstrækkeligheden af indsatsen kan også ses af, at vi har voksne, som har været her i en årrække, men som stadig ikke magter det danske sprog, og at børn født her og indimellem oven i købet af forældre, der også er født her, ikke taler dansk, når de kommer i skole.
Sådanne forhold er ikke acceptable, og de skal ændres både af hensyn til flygtningene/indvandrerne og af hensyn til det danske samfund.
Den omfatter jo 78 forskellige initiativer inklusive de fem lovforslag, der er til behandling i dag, initiativer, som berører en lang række samfundsområder, bl.a. uddannelsesområdet fra førskolebørnene til voksenundervisning, boliglovgivningen, som vi jo unægtelig har hørt lidt om her i eftermiddag, arbejdsmarkedet, repatriering, udlændingeloven og meget, meget mere.
Planen og dens elementer bygger på nogle basale forudsætninger: Alle skal lære dansk, alle skal have en mulighed for uddannelse og arbejde, de basale værdier i det danske samfund skal respekteres, og rettigheder og pligter skal gælde for alle.
Det er forudsætninger, som stiller krav både til flygtninge/indvandrere og til os andre, men det er også krav, der er nødvendige, hvis vi skal opnå en vellykket integration, hvor alle mennesker får mulighed for at blive en ydende del af samfundet i stedet for at blive marginaliseret.
Lovforslag nr. L 208 om ændring af udlændingeloven, som vi har til behandling nu, er en del af regeringens handlingsplan og ikke, som man skulle tro, hvis man lytter til de sidste ugers debat, hele handlingsplanen.
Her har journalisterne virkelig levet op til deres yndlingsbeskæftigelse, nemlig ikke at sige noget positivt, så længe det er muligt at finde en negativ vinkel.
Hensigten med forslaget er ikke at regulere familiesammenføringerne, men derimod dels at prøve at beskytte unge mod at blive presset eller tvunget ind i et ægteskab, de ikke ønsker, dels at bidrage til en mulighed for bedre integration gennem forslaget om selvstændig bolig som forudsætning for familiesammenføring.
Alderskravet på 25 år for ret til familiesammenføring er nok det element, som har vakt størst debat, og netop derfor er høringssvarene interessant læsning.
Alle er enige om, at ægteskab mod egen vilje bør undgås.
Organisationer som Dansk Flygtningehjælp, Røde Kors, Menneskerettighedscentret, Mellemfolkeligt Samvirke og flere andre er imod den 25-års-grænse, der er foreslået, men mister til gengæld mælet noget, når de skal pege på alternativer. Røde Kors henviser til, at vi har straffeloven mod ulovlig tvang.
Jeg ved ikke, om de forestiller sig, at vi skulle anklage og fængsle forældrene.
Andre af organisationerne peger på en række initiativer såsom rådgivning af de unge, information og rådgivning af forældrene, mægling i familiekonflikter og meget mere.
Det meste af det er gode og ordentlige forslag, som der givetvis bør gøres meget mere ud af, men de pågældende organisationer mangler at svare på, hvor mange tvangsægteskaber de vil acceptere, inden denne rådgivning i løbet af en halv eller en hel generation begynder at give resultater.
Man kan faktisk godt udtrykke så mange rigtige meninger, at det kommer til skade for dem, man i og for sig gerne ville hjælpe, mens man selv kan sidde tilbage med de fine rene hænder.
Forslaget handler i al sin enkelhed om at give især de unge kvinder, men også de unge mænd, som er vokset op her og skal leve her, større frihed til at leve deres eget liv, til at bestemme deres eget ægteskab.
1998-loven lagde en svær opgave på de unges skuldre, fordi de i konflikt med forældrene selv skulle gøre opmærksom på det, hvis der var tale om et tvangsægteskab, og det havde kun få af dem af naturlige grunde styrke til at gennemføre.
Med dette forslag vendes bevisbyrden om, så det ikke direkte er den unge, som er årsag til et eventuelt afslag, men myndighederne.
Nævnet for Etnisk Ligestilling udtrykker i sit høringssvar fuldt ud støtte til et forbud mod tvangsægteskaber, og det støtter håndhævelsen af forbudet, og det finder det uacceptabelt, at nogen tvinges ind i et ægteskab.
Men så siger det samtidig, at den foreslåede ændring af reglerne ikke medfører en løsning af den konflikt
mellem barnet og forældrene, som ligger bag et tvangsægteskab.
Dertil er at svare, at det er der da heller ikke nogen, som har påstået, men ændringen er det håndtag, der giver den unge mulighed for at færdiggøre en uddannelse og opnå mere modenhed og selvstændighed, inden der skal tages stilling til forældrenes ønske om ægteskab og familiesammenføring med en person fra hjemlandet.
Det er al ære værd at ville undgå konflikter i familierne, men det kan undre, at de humanitære organisationer prioriterer dét højere end det at undgå tvangsægteskaber, og det bliver jo realiteten, hvis man vil løse konflikten udelukkende ved rådgivning og mægling.
Det er ikke nok at have de rigtige holdninger til et problem, hvis man ikke også vil være med til løsninger. Med en løsningsmodel udelukkende baseret på rådgivning, mægling osv. vil vi komme i den situation, at prisen for denne model vil blive betalt af en række unge, som ikke har styrken til at imødegå og modstå et uønsket ægteskab.
Vi ønsker at give de unge denne mulighed for at undgå i en tidlig alder at blive presset ind i et uønsket ægteskab, og det udelukker jo på ingen måde, at man sideløbende sætter ind med rådgivning, vejledning, mægling osv. Forslaget giver et åndehul til mange af de unge, som er splittede mellem det Danmark, de er vokset op i, og forældrenes traditioner.
Og det har vi det i Socialdemokratiet godt med at lægge ryg til, også selv om en lang række organisationer vil skælde os ud.
Om de to beslutningsforslag, vi også har til behandling her, skal jeg blot sige, at B 73 i og for sig er overflødigt, idet L 208 tager højde for intentionen i forslaget, og B 72 er vi uenige i, dels fordi det foreslår en generel ophævelse af ret til familiesammenføring uden nogen aldersgrænse, og dels fordi det er meget restriktivt i sine tilknytningskrav til Danmark, og vi kan derfor ikke støtte forslaget.