Frank Aaen (EL), 1999-01-14:
Det lyder sympatisk, men der er afgørende problemer i det her lovforslag, og det største problem er, at i samme øjeblik man indfører en behandlingsgaranti for enkelte sygdomme uden samtidig at tilføre sundhedsvæsenet flere midler - hvilket er det, man er i gang med at gøre nu - så betyder det pr. automatik og med garanti længere ventetider for andre sygdomme, og det har vi flere gange prøvet at få regeringen til at indrømme.
Og jeg mener simpelt hen, det er helt ude af trit med befolkningens krav og de forventninger, der er til sundhedsvæsenet, at vi nu i Folketinget gennemfører en lov, som betyder længere ventetider for nogle sygdomme.
Vi er også meget betænkelige ved den principielle åbning over for anvendelse af privathospitaler, der er her, ikke blot ved en direkte henvisning til et privathospital - hvilket allerede var muligt, før det her lovforslag blev fremsat - men nu også ved, at patienten i visse tilfælde kan få pengene med og selv supplere op til en behandling på et privathospital.
så kan man komme i den situation, at patienten får pengene med og så kan gå til det pågældende hospital og af egen lomme supplere betalingen for behandlingen op, ja, så må jeg sige, at det asociale i det her forslag er endnu mere udtalt, end jeg lige i første omgang, da vi havde finansloven til debat, oplevede det, for her begynder man altså på den praksis, at folk kan få en sjat penge og så selv lægge resten oveni og derved komme foran i køen.
For det er jo det, det drejer sig om: De, der har penge nok selv, kan komme foran i en behandlingskø i forhold til andre, som man ikke kan opfylde behandlingsgarantien over for, og som derfor må vente.
Har du penge nok, så kan du få!
, at det er et ideologisk skridt af meget alvorlig karakter, der her tages.
Det er i det hele taget sådan, at lovforslaget ser
meget pænt ud og måske ikke har den store virkning i praksis, for måske er de her behandlingsgarantier ved at være opfyldt de fleste steder, men altså har nogle ideologiske åbninger over for Venstre og De Konservative, som er ganske alvorlige, og som åbner for en udvikling, der kan vise sig at blive meget katastrofal, idet sundhedssystemet i Danmark i højere grad bliver et sundhedssystem, hvor de, der har penge, kan få en god og ordentlig behandling, hvorimod de, der ikke har råd, må gå bag i køen og vente. Så er der spørgsmålet om patienternes retsstilling.
For det med at blive henvist til behandling er jo ikke bare et spørgsmål om økonomi og finansiering, men også et spørgsmål
om, hvem der har ansvaret, og derfor vil jeg spørge ministeren, om det er helt soleklart, hvem der har ansvaret for behandlingen, når man af amtet henvises til behandling på et sygehus i et andet amt eller på et privathospital eller i udlandet
Er det juridisk fuldstændig afklaret, hvordan patientens retsstilling er dér, og hvordan ansvarsfordelingen er mellem dem, der henviser, og dem, der udfører den egentlige behandling?
I Enhedslisten mener vi, at det, der er brug for, for det første er en massiv ressourcetilførsel til sundhedssektoren og for det andet en rekruttering af nogle mennesker, som vi i dag må erkende ikke har tilstrækkelige kvalifikationer, og hvor der derfor sættes gang i et stort uddannelsesprogram, hvor man uddanner dem, der kommer ind i systemet, og videreuddanner dem, der allerede er i systemet, og på den måde højner deres kvalifikationer, så de kan varetage nogle af de opgaver, som der i dag ikke er tilstrækkeligt med kvalificeret personale til at varetage. Og der er faktisk brug for en hurtig indsats, for man kan jo ikke vente i 5 eller 7 år på, at der er nok af uddannet personale; man er faktisk nødt til allerede nu at tilføre sundhedssystemet de ressourcer, der skal til, for at man kan begynde på en efteruddannelse og videreuddannelse - og selvfølgelig stadig væk nyuddannelse - og sørge for, at den tilstrækkelige kapacitet er til stede. I øvrigt mener vi - men det hører ikke så meget til dagens debat - at der faktisk er brug for en meget mere overordnet og samlet vurdering af vores sundhedsindsats end den, hvor man bare fokuserer på ventetider for enkelte sygdomme, og i meget højere grad brug for at få sat spørgsmålet om forebyggelse og om behandlingen af de ikke så moderne sygdomme - altså dem, der ikke er livstruende, men dog livsødelæggende - på dagsordenen end det, der typisk bliver sat på dagsordenen med f.eks. sådan et lovforslag, som vi har til behandling i dag.