Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-03-01:
»Kan ministeren bekræfte, at antallet af voksne pr. barn i landets daginstitutioner er faldet i perioden fra 1990 til i dag i en størrelsesordenen, så der skulle ansættes ca. 9.000 voksne i institutionerne, hvis normeringerne skulle være på niveau med 1990, og hvordan stemmer dette overens med regeringens angivelige mål om forbedringer på børnepasningsområdet?«
Forleden dag kom en rapport fra BUPL, som bl.a. påviste, at der fra 1990 og op til 2003 var sket systematiske nednormeringer af pædagoger i vores daginstitutioner, sådan at man skulle ansætte 9.000 flere pædagoger, hvis man skulle op på niveauet for år 2000.
I den forbindelse kunne jeg godt tænke mig at høre familieministerens holdning til, at der er sket den her forringelse.
Jeg ved godt, at det jo i vid udstrækning også er sket i den tidligere regerings tid, men alligevel står vi på nuværende tidspunkt med et problem med hensyn til normeringerne, som jeg vil høre hvad familieministeren har tænkt sig at gøre ved.
I spørgetiden til i dag er der spurgt, om jeg kan bekræfte, at antallet er faldet med 9.000 i perioden, ikke hvad min holdning er til det.
Forholdet er faktisk det, at jeg ikke kan bekræfte, at der er sket et fald på 9.000 i den pågældende periode.
Det må jeg afkræfte.
Og derfor falder forudsætningen for hr. Jørgen ArboBæhrs mundtlige tilføjelse til spørgsmålet i dag, nemlig hvad min mening er om, at det er faldet, og hvad jeg vil gøre ved det.
Det er ikke faldet, så jeg har ikke nogen mening om, at det er faldet, for det er det ikke.
Og jeg vil heller ikke gøre noget ved det, for det er ikke faldet med 9.000.
Det er faktisk sådan, at i vuggestuerne er der, hvis man korrigerer for de ændringer i åbningstiderne, der har fundet sted i perioden, og hvis vi sammenligner 1991 med 2000, 26 ekstra ansatte, og hvis man i samme periode, altså fra 1991 til 2000, vurderer børnehaverne, er der 390 færre ansatte, men det er jo slet ikke tal – hverken det, der går op, eller det, der går ned – som overhovedet er i nærheden af 9.000.
Når jeg nævner årene 1991-2000, er det ikke et eller andet smart forsøg på at komme uden om nogle perioder, der er kritiske, så er det simpelt hen, fordi det er en sammenlignelig periode; der sker ændringer i statistikgrundlaget undervejs i den periode, som hr. Jørgen Arbo-Bæhr refererer til, og derfor kan man slet ikke foretage en direkte sammenligning af tallene tilbage fra 1990 og til i dag.
Men jeg må afkræfte tallet på de 9.000.
Jamen lad os så bare som udgangspunkt sige, at familieministeren har ret.
Lad os bare antage, at der skulle ske det fantastiske, at familieministeren faktisk har ret.
Så vil det sige, at der altså er sket en nednormering, ikke nogen stor nednormering ifølge ministeren, men der er sket en nednormering.
I forhold til den almindelige velstandsudvikling, vi har i samfundet, er det altså ikke noget, der i hvert fald er kommet børnene til gode i daginstitutionerne.
Det er jo ellers normalt meget vigtigt for ministeren at forbedre forholdene for børnene i daginstitutionerne.
Det er den ene ting, jeg godt vil sige til det.
Det er fuldstændig korrekt.
Har ministeren også taget højde for – det har vi diskuteret før, og det havde man ikke taget højde for dengang – at arbejdstiden samtidig er faldet, hvilket vil sige, at der rent faktisk på den baggrund skulle være flere fuldtidsansatte til at dække det samme antal timer?
Jeg vil bare høre, om ikke ministeren i hvert fald kan bekræfte, at normeringerne er faldet.
Vi kan måske være uenige om størrelsen af det fald, der er sket, men er det tilfredsstillende for en regering, som siger, at den vil gøre noget for børnene?
Stort set har antallet af pædagoger fulgt antallet af børn i den pågældende periode.
Det er helt marginale udsving, der er tale om, og i det omfang man kan sige at der er tale om en nednormering, er det en meget begrænset nednormering, som jeg ikke mener er mærkbar.
Men det er jo de enkelte kommuner, der disponerer over det, det er jo ikke regeringen, der disponerer over normeringerne.
Det, jeg synes er ret centralt, er, at vi under alle omstændigheder kan slå fast, når vi ser på det samlede ressourceforbrug i daginstitutionerne, at så har der aldrig nogen sinde i det her land været brugt så mange kroner pr. barn i landets daginstitutioner, som der bruges i øjeblikket.
Så den samlede ressourceindsats pr. barn i landets daginstitutioner har aldrig nogen sinde været højere end den er i dag.