Kim Behnke (FP), 1999-03-04:
Når man har lyttet til den debat, der har været om Enhedslistens forespørgsel, kan man ikke lade være med at tænke den tanke, at tænk, om det var i et andet lands parlament, der i øjeblikket var en debat om det legitime i den energipolitik, der bliver ført i Danmark.
Hvordan ville vi her i Folketinget opfatte det?
Dybt krænkende.
Der er sandelig ingen andre lande, der skal bestemme, hvor mange vindmøller vi opfører, hvor mange biogasanlæg vi bygger, hvor mange decentrale kraftvarmeværker.
Men det kunne jo godt være, at der i et andet lands parlament var en diskussion om det hensigtsmæssige i det, og hvor der ville være argumenter for og imod, men vi ville jo føle, at det var dybt krænkende.
På samme måde kan jeg ikke andet end tænke den tanke, at i det ukrainske parlament må man i disse timer på en eller anden måde føle sig sat ud på en underlig politisk glidebane, sat op af Enhedslisten og godt flankeret af SF, i forhold til den debat, der har været i dag.
For sagen er jo den, at hvis vi starter på bundlinjen og bevæger os opad, er alle i det danske Folketing enige om, at det har været fornuftigt, det har været nødvendigt og det har været dyrt at hjælpe de østeuropæiske lande til at få sikret deres atomkraftværker. Selv Fremskridtspartiet, som er nok så skeptisk over for en række af de Østprojekter, der er i gang, har fuldt ud givet sin støtte.
Helt tilbage til slutningen af 1980'erne, begyndelsen af 1990'erne har vi sagt: Ja, vi skal bruge penge, vi skal bruge teknologi, vi skal bruge mandskab på at hjælpe østeuropæiske lande med at få sikret deres atomkraftværker, fordi vi ved, at en ulykke kan have meget store konsekvenser, og vi ved, at de systemer, der blev udviklet under det kommunistiske regime, ikke har den sikkerhed som de systemer, der er udviklet i frie demokratier, har.
Men meget af den hjælp, der har foregået, har jo ikke været særlig meget værd; specielt er den hjælp, der er kanaliseret gennem EU, jo dybt betænkelig.
Og man har kunnet stoppe og sige: Sådan skal man gøre det.
Man kaldte det oven i købet for Barselinasamarbejdet.
Efter at Sverige er blevet medlem af EU, har man jo ladet sig fedte ind under de EU-ordninger, der er, men ikke desto mindre er det værd at nævne, at det selvfølgelig er den måde, man skal gøre det på.
Bevares, i Danmark har vi jo råd.
Der kan vi vedtage i Folketinget, at den danske befolkning skal bruge et sted mellem 1,7 og 2,5 mia. kr. unødigt om året på en politisk bestemt, politisk styret energipolitik. Det kan vi, for vi har et økonomisk overskud, et velfærdsoverskud, så vi kan fejlanvende så stort et beløb.
Men den samme situation har befolkningen ikke i de baltiske lande.
Vi er selvfølgelig enige i den kritik, der er af det energifråds, der foregår i de lande, så lad os hjælpe dem med det.
Lad os hjælpe dem med at købe nogle Danfoss-termostater; lad os hjælpe dem med at købe nogle fjernvarmerør fra de danske rørkarteller, sådan at de ikke har disse problemer derovre.
Men lad være med at komme i dag med danske briller og ud fra en dansk standard sige: I skal lukke jeres kraftværker, og så skal I i øvrigt bygge nogle forskellige vedvarende energisystemer.
Men kigger vi så på selve det, der er omdrejningspunktet, nemlig kernekraften eller atomkraften, ja, så forstår jeg ikke, jeg forstår simpelt hen ikke, at de mennesker, der er de allermest hidsige, når det gælder advarslerne og skrækscenarierne om, at CO2 vil få Jorden til at gå under, polerne smelter, og vi drukner alle sammen, fornægter den energiform, der af alle er i stand til at repræsentere den største CO2-fortrængning.
Det forstår jeg simpelt hen ikke.
Derfor er det også sådan, at vi i Fremskridtspartiet naturligvis er tilhængere af, at det lys, der lyser op i det danske Folketing i øjeblikket, er fremstillet på uranstave placeret på Barsebäckværket i Sverige.
For bedre er vi danskere jo ikke, end at vi gerne vil have det halve af København forsynet med strøm fra et atomkraftværk, vi vil bare ikke have det liggende i Danmark, og det dobbeltsind er ikke blevet afkræftet i dag.
Derfor skal jeg sige, at de to forslag til vedtagelse, der ligger, kan Fremskridtspartiet naturligvis ikke støtte.