runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Susanne Clemensen (CD), 1998-03-31:
Som CD's arbejdsmarkedspolitiske ordfører vil jeg gerne sige, at arbejdet for handicappede personers muligheder for at få et job har høj prioritet i CD.
Vores udgangspunkt er, at de handicappede har kvalifikationerne, og at vi derfor skal sørge for, at de også får den personlige assistance og de redskaber, der er nødvendige, for at de kan arbejde på lige vilkår med personer uden handicap.
CD støtter lovforslaget af flere grunde:
, og dermed bliver det også i sidste ende nemmere for arbejdsgiverne at ansætte handicappede.
De handicappede får desuden meget bedre muligheder for at få den efter- og videreuddannelse, som er så vigtig i dag, idet de nu også får mulighed for at få personlig assistance hertil.
Vi synes også, isbryderordningen er en god idé, særlig for de nyuddannede handicappede, som har taget en uddannelse, men som måske mangler de relevante studiejob for at kunne dokumentere, at de trives med de rent praktiske udfordringer, som uddannelsen giver
Det er desuden positivt, at der i bemærkningerne til forslaget står, at det overvejes at udvide den pulje til straksanskaffelser af hjælpemidler, som arbejdsformidlingen råder over, for det er jo arbejdsformidlingens handicapkonsulenter, der har føling med jobmarkedet og ved, hvilke hjælpemidler der er nødvendige for, at en handicappet person kan fungere i jobbet.
Derfor mener CD også, at man burde overveje, om ikke alle ansøgninger om hjælpemidler i relation til beskæftigelse af handicappede burde ligge i arbejdsformidlingerne og ikke som nu i socialudvalgene i kommunerne.
Det virker også logisk, når man har et ønske om at samle lovgivningen for handicappede i erhverv i én lov, så også at give arbejdsformidlingen kompetence til at behandle alle ansøgninger om hjælpemidler i relation til beskæftigelse.
Arbejdsformidlingen behandler jo i forvejen ansøgninger om personlig assistance.
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-03-31:
Jeg synes nok, de ideologiske undertoner er kommet lidt mere op til overfladen, end sagen egentlig fortjener, i hvert fald
så vidt jeg har forstået den.
I Kristeligt Folkeparti synes vi stadig, det er en vigtig sag at få de langtidsledige og dem, der er bagest i køen i det hele taget, ind på arbejdsmarkedet igen.
Men stadig døjer jeg også lidt med at forstå, at det er penge, det handler om.
Det burde faktisk være en moralsk forpligtelse for arbejdsgiverne, for lederne af offentlige arbejdspladser at få nogle af de mennesker ind på arbejdsmarkedet igen. Med hensyn til informationskampagner bliver der trykt meget papir nu om dage; men jeg ved ikke, hvor meget de hjælper.
Det er mere et spørgsmål om, at holdningen får lov til at trænge igennem.
Så vil jeg i øvrigt sige, ligesom min kollega sagde til lovforslag nr. L 6, at vi er positive over for at kigge på sagen.
Vi har ikke set lovforslagene før i fredags, så vi har ikke haft megen tid til at forberede os, og vore udvalgsmedlemmer er ikke indtrådt i deres job endnu, så vi må have en lille smule tid til at kigge på forslagene.
Carsten Hansen (S), 1998-03-31:
Det var hr. Mogens Andreasens bemærkninger til lovforslaget, som fik mig til lige at knytte en kort bemærkning til dem, idet han forsøger at mistænkeliggøre forslaget ved at sige, at forslaget vil medføre flere ansatte i den offentlige sektor.
For mig at se
fremgår det ikke nogen som helst steder, men Dansk Folkeparti ser åbenbart spøgelser alle vegne. Tværtimod ligger der for mig at se en række gode intentioner i den isbryderordning, som man vil indføre som forsøg, og det er jo en ganske anden tendens.
Det er ærgerligt, at man forsøger at nedgøre et så godt lovforslag som det, der her ligger på bordet.
Mogens Andreasen (DF), 1998-03-31:
Der er jo ikke tale om, at vi mistænkeliggør noget.
Det er kun på grund af gamle erfaringer, vi siger, at socialdemokratiske regeringer altid har haft en forkærlighed for at anbringe folk i den offentlige sektor.
Men som jeg sagde før, er vi da positive over for dette forslag, og vi vil i Arbejdsmarkedsudvalget være med til virkelig at tage fat på at finde en god og konkret løsning på dette område.
Anders Samuelsen (RV), 1998-03-31:
Jeg skal ikke lægge skjul på, at jeg er meget glad for at være med til som en af mine første handlinger i det nye Folketing at støtte et forslag, der bedrer vilkårene for netop den del af os, som jeg personlig indtil forleden dag, da jeg pludselig blev kaldt herind, har arbejdet med, nemlig de handicappede.
Ordningerne til støtte for handicappede i erhverv ved jeg at der allerede i dag er mange som har stor gavn og glæde af.
Og jeg synes, det er en væsentlig styrkelse, at man med det her forslag også vil lave en forsøgsordning med personlig assistance til handicappede under efter- og videreuddannelse.
Det Radikale Venstre er glad for at støtte lovforslaget.
Jette Gottlieb (EL), 1998-03-31:
Enhedslisten synes, lovforslagets intention om at sikre personer med handicap samme mulighed for arbejde og uddannelse - uddannelsestilbud, uddannelsesorlov og efteruddannelse - som alle andre er en rigtig idé.
Så vidt muligt skal handicappede sikres adgang til det ordinære arbejdsmarked på de sædvanlige løn- og ansættelsesvilkår, eventuelt med kompenserende hjælpemidler og eventuelt ved hjælp af en personlig assistent, en handicaphjælper.
Dér skal vi så lige sige, at der stadig mangler en løsning med hensyn til, hvordan handicaphjælperne kan få overenskomstmæssige forhold.
Det skylder vi at få bragt i orden også.
Men adgangen til hjælpemidlerne skal være hurtig og smidig, og det må ikke stå i vejen for en ansættelse.
Og i den forbindelse er det jo vigtigt, at arbejdsformidlingen har den nødvendige viden og kompetence på området gennem et tilstrækkeligt antal handicapkonsulenter i arbejdsformidlingen.
Og det afgørende er, at de har den nødvendige økonomi til at træffe beslutninger, så den smidighed netop opnås, og det er stadig en svaghed i lovforslaget, for arbejdsformidlingen har en ramme på 1 mio. kr. pr. år til det formål.
Resten af pengene skal man så forhandle med kommunerne om at få refunderet, og det kan jo altid trække sagerne i langdrag. Der er udarbejdet en treårig handlingsplan, der skal sikre handicappedes adgang til AMU-centrene m.m. og en koncentreret indsats omkring tekniske hjælpemidler, kompenserende undervisningsmidler og særligt udstyr
, og det synes vi er en glimrende ting.
Vi er helt enige i hensigten, og vi støtter forslaget.
Kirsten Jacobsen (FP), 1998-03-31:
Fremskridtspartiet er helt enig i de intentioner, der er i ministerens forslag.
Vi har i mange år kæmpet for at sikre, at samfundet ville kompensere de handicappede for de handicap, de har, når de skal prøve at få en plads i erhvervslivet.
Dér, hvor vi er knap så enige med ministeren og regeringen, er måden, det gøres på, hvordan det er skruet sammen i det her lovforslag.
Men da det nu er en førstebehandling, skal jeg bare nøjes med at nævne et par eksempler, som vi finder mindre heldige, og som vi tror kan give forskellige problemer: Blandt andet synes vi, § 7 kan skabe nogle fortolkningsproblemer, for hvem er arbejdsgiveren, hvem er det, der leder og fordeler arbejdet?
Er det den handicappede, der i forhold til hjælperen skal være arbejdsgiver?
Og hvad så med den rigtige arbejsgiver?
Vi synes også, vi kan have interesse i at få oplyst, hvordan man rent faktisk har tænkt sig at anvende de bemyndigelser, der ligger her.
Så vi skal fra vores side bare sige, at vi går meget positivt ind i udvalgsarbejdet, og at vi håber, teksten før andenbehandlingen kan blive skruet sådan sammen, at den set med vores briller bliver en smule mere hensigtsmæssig, og det medvirker vi gerne til.
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-03-31:
Danmark må være et godt land at være handicappet i, for man bliver helt rørt over alle de positive meldinger, der her er kommet om dette lovforslag.
Og jeg er fuldstændig enig, jeg synes bestemt også, det er nogle gode initiativer, der ligger i forslaget, både med hensyn til forsøgsordningen med personlig assistance til handicappede og med hensyn til etableringen af en isbryderordning.
Det er særdeles godt alt sammen.
Men jeg er også lidt bekymret over den § 7, som fru Kirsten Jacobsen stillede spørgsmål ved, for det kan være lidt svært at finde ud af, hvem det egentlig er, der har ansvaret for den pågældende assistent.
Der står nemlig, at handicappede skal have fortrinsret til forskellige ting, hvis de er lige så kvalificerede som de øvrige ansøgere.
Og jeg må indrømme, at jeg faktisk ikke rigtig kan forstå den sidste del af sætningen, så den vil jeg gerne have forklaret lidt nærmere.
Forringer den ikke hensigten i stedet for det modsatte, for hvis de var lige så kvalificerede, hvorfor skulle man så egentlig ikke umiddelbart ansætte dem?
Men det kan vi jo få lejlighed til at drøfte senere.
Ove Hygum (S), 1998-03-31:
Lovforslaget er et dejligt lovforslag at overtage fra sin forgænger, og jeg vil gerne takke for den positive modtagelse, som lovforslaget har fået.
Der er rejst et par spørgsmål undervejs, hvor der er givet udtryk for, at der kan være bestemmelser, som volder fortolkningsproblemer, og jeg vil naturligvis give tilsagn om, at de vil blive afklaret i forbindelse med udvalgsbehandlingen.
til hr. Mogens Andreasens bemærkning om, at Socialdemokratiet har en særlig forkærlighed for offentlig ansættelse: Det fremgår med al ønskelig tydelighed af lovforslaget, at den gruppe, der er målgruppen i dette lovforslag, har regeringens store bevågenhed, og at vi ønsker, at der skal tages yderligere initiativer, således at langt flere handicappede personer kan få en ordinær tilknytning til arbejdsmarkedet.
Jeg vil også gerne benytte lejligheden til at kvittere for, at der faktisk er en ændring i debatten i forhold til sidste gang, lovforslaget var til behandling, og det er i spørgsmålet om, hvorvidt kommunerne ville være bedre til at stå med ansvaret.
Det har ikke været til diskussion under denne førstebehandling, og det opfatter jeg som en positiv udvikling.
Det er også således, at de handicappedes organisationer foretrækker, at det er den ordinære arbejdsformidling, der har ansvaret for, at der sker denne formidling, og at der er denne støtte til disse grupper, som gerne vil have en ordinær tilknytning til arbejdsmarkedet.
Jeg ser frem til udvalgets arbejde med lovforslaget.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-03-31:
Og så kan man jo sige, at en del af de ændringer, som arbejdsskadeudvalget havde foreslået, var der ikke plads til i det gamle forslag, og med det nye, der er fremsat nu, falder også belønningsordningen, og så mener jeg, at kun spørgsmålet om brancheinddelingen kan være tilbage.
Det er et problem, der blev berørt i betænkningen til det gamle forslag, og som jeg ikke mener er helt løst med det nærværende forslag, og det er der god grund til at se på i udvalget.
Vi vil gerne støtte forslaget, og i øvrigt vil jeg henvise til det, som vi sagde, første gang forslaget blev fremsat.
Kirsten Jacobsen (FP), 1998-03-31:
Fremskridtspartiet har været imod disse tilskudsordninger, uanset hvornår de har været givet.
Det er vi stadig, og derfor er vi selvfølgelig også imod, at man forhøjer dem, som det er tilfældet i dette lovforslag.
Vi kan ikke medvirke til forslagets gennemførelse.
Anders Samuelsen (RV), 1998-03-31:
Jeg kan også henvise til vores bemærkninger til L 6, som vi behandlede for lidt siden, og sige, at Det Radikale Venstre også støtter dette forslag; men igen vil jeg også understrege, at vi vil holde et vågent øje med, hvad effekten rent faktisk bliver af forslaget.
Ulla Tørnæs (V), 1998-03-31:
Jeg skal starte med at berolige hr. Bjarne Laustsen og sige, at selv om Venstres ordfører på dette område ikke blev genvalgt, har Venstre nu ikke ændret holdning af den grund, og jeg skal blot referere til de synspunkter, som hr. Erik Larsen kom med vedrørende L 6, da dette lovforslag er helt parallelt med L 6. Venstre kan under ingen omstændigheder støtte dette lovforslag. Men jeg vil gerne benytte lejligheden til at spørge, og nu ved jeg ikke, om det er regeringen, eller om det er Enhedslisten, jeg skal spørge: Hvor langt er man egentlig parat til at gå?
Hvad nu, når det viser sig, at de 50.000 kr. ikke er tilstrækkeligt?
Er det så et forslag om 100.000 kr., vi næste gang skal behandle, eller hvor langt er man egentlig parat til at gå for at sikre, at lovforslaget bliver virkelighed?
Situationen er jo den, at kommunerne slet ikke er parat til at bruge det her.
Jette Gottlieb (EL), 1998-03-31:
Det forholder sig sådan, at der jo ikke er nogen illusioner om, at det her er noget, der i sig selv skaber job.
Det, vi taler om, er at give et incitament til, at de folk, der har tjent en institution under aktivering, og som har mødt på arbejde og udført arbejde hver dag i en lang periode, bliver ansat i det eventuelt rigtige job, der bliver opslået i den samme kommune.
Det er jo ikke store beløb, vi snakker om.
Vi har ikke på noget tidspunkt tænkt os at komme med et forslag om en forhøjelse.
Det er det, der er hensigten med forslaget, og mere ligger der ikke i det.
Bjarne Laustsen (S), 1998-03-31:
Til fru Ulla Tørnæs skal jeg sige, at det netop er et af målene med dette forslag at igangsætte en informationsindsats, der gør ekstra opmærksom på, at der ligger et knaldgodt tilbud her.
Hvis der ikke er nogen, der kender noget til det, er det klart, at så skal der en ekstra indsats til.
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-03-31:
Det er desværre en kendsgerning, vil jeg sige til fru Ulla
Tørnæs, at når jobbene skal besættes, og det gælder både på det private og på det offentlige arbejdsmarked, er der en udpræget tendens til, at de langtidsledige, de, der har været længst ledige, er dem, der bliver sprunget over, når de ordinære job skal besættes. Og derfor kunne jeg godt tænke mig at spørge fru Ulla Tørnæs: Hvad er alternativet? Her er der et godt incitament til at tage nogle ind i ordinære job, en god gulerod til at tage nogle ind i ordinære job, og hvad er alternativet?
Det må vi have Venstres bud på, for det kunne være interessant.
Ulla Tørnæs (V), 1998-03-31:
Lad mig først sige til hr. Bjarne Laustsen, at hvis der nu var tale om et så knaldgodt tilbud, ville en informationskampagne jo være totalt overflødig.
Og så til hr. Poul Erik Dyrlund: Jamen alternativet er jo, at man bliver ansat i et ordinært job uden dette tilskud.
Vi ser da gerne, at jobbene bliver oprettet, men vi ser ikke nogen grund til at hæfte enten 25.000 kr., 50.000 kr. eller måske 75.000 kr. i halen på dem.
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-03-31:
Jeg synes altså, der bliver snakket uden om af fru Ulla Tørnæs.
Det er jo nemt bare at stå her med de store armbevægelser og sige, at de mennesker bare skal ansættes i ordinære job.
Det er jo det, der er problemet: Når de ordinære job skal besættes - uanset om det er på det private eller det offentlige arbejdsmarked - er det netop de langtidsledige, der bliver sprunget over, og derfor er det ikke noget alternativ at stå her og sige, at de bare skal ansættes i ordinære job.
Lad os få et ordentligt og reelt bud fra fru Ulla Tørnæs.
Ulla Tørnæs (V), 1998-03-31:
Nu er det ikke, fordi jeg skal gentage de argumenter, hr. Erik Larsen netop har fremført vedrørende L 6, men problemet er jo netop, at forslaget er udtryk for en forkert skævvridning af hele arbejdsmarkedet.
Her siger man altså, at fordi folk har været langtidsledige, betaler man dem for at blive på arbejdsmarkedet.
Jeg synes, det bør være de reelle kvalifikationer, der skal være gældende, og ikke om man har været i et jobtilbud forinden eller ej.
Ole Vagn Christensen (S), 1998-03-31:
Jeg kunne ikke lade være med at lytte til det, fru Ulla Tørnæs sagde om skævvridningen, for det, der netop er problemet, er, hvornår den skævvridning er sket.
Efter min opfattelse er den sket over for alle de mennesker, som ikke fik mulighed for at få et ordinært job og derfor står i den situation, at hvis en arbejdsgiver skal vælge mellem to, vælger han selvfølgelig den, der er mest mobil, i stedet for at vælge den langtidsledige - som måske har nogle svagheder - fordi vedkommende ikke har haft nogen tilknytning til arbejdsmarkedet.
Det er det, forslaget skal rette op på, så vi får denne balance genoprettet, og så der også kan tages hensyn til de svagere.
Jette Gottlieb (EL), 1998-03-31:
Jeg vil også bare tilføje til den hidtidige debat, at når vi lægger så stor vægt på informationen, er det jo, fordi forslagets vedtagelse ellers var gået fuldstændig hen over hovedet på dem, det drejer sig om, nemlig de kommuner, hvis institutioner kunne have glæde af det, og de faglige organisationer, som kunne tilskynde til, at deres medlemmer fik rigtigt arbejde på den måde.
Når folk ikke kender lovforslaget, når folk ikke kender ordningen, er det selvfølgelig ikke forbavsende, at de ikke bruger den, så derfor er det alfa og omega, at der bliver informeret om den, og det tror vi der kan komme ud af lovændringen.
Jeg tror, der er en lille smule misforståelse med hensyn til, hvad ordningen egentlig går ud på.
Det, vi taler om, er, at når folk i øvrigt har lige kvalifikationer, ønsker man at modvirke den uretfærdige, urimelige og undertrykkende tendens, der har været til at se bort fra folk, der har været langtidsledige, og opfatte det som en diskvalifikation i sig selv.
Ordningen går ud på, at man ved i øvrigt lige kvalifikationer ansætter den, som har været i aktivering det pågældende sted, og for at give institutionen en tilskyndelse til at gøre det på trods af den traditionelle skævvridning i de langtidslediges disfavør, kommer man med denne præmieringsordning, som giver mulighed for, at de pågældende kan overvinde det handicap, de er blevet sat i.
Det er ideen bag ordningen, og mere ligger der ikke i den.
Det er ikke sådan, at der er nogen jobskabelse i den i sig selv, men den giver mulighed for, at folk, der har stået langt tilbage i køen, får mulighed for at rykke frem i køen.
Ole Vagn Christensen (S), 1998-03-31:
Den sidste bemærkning, hr. Ole M. Nielsen kom med, lyder sådan set lidt tiltalende; men der ville komme nogle konsekvenser i det øjeblik, man skulle pålægge det offentlige at gøre noget.
Det er de konsekvenser, jeg ser i den forbindelse, og derfor har man valgt en økonomisk motivationsordning for at komme ud over den situation.
Jens Heimburger (KF), 1998-03-31:
Jeg vil kun komme med et par enkelte kommentarer i forlængelse af, hvad jeg sagde under behandlingen af lovforslag nr. L 6.
Det er og bliver en dårlig idé, og man må også spørge sig selv, om vi ikke - i denne fase i hvert fald - kunne have nøjedes med informationsindsatsen, hvis det er det, der er problemet.
Hvorfor skal man sætte beløbet op på dette tidspunkt?
Det er blevet sagt, at forslaget ikke skaber flere arbejdspladser, dvs. at man også her flytter rundt på nogle arbejdspladser.
Det er i hvert fald en eller anden form for skævvridning, uanset om man så synes, den er positiv eller negativ, så vi fastholder vores synspunkter i forlængelse af, hvad jeg tidligere har sagt.
Ole Sohn (SF), 1998-03-31:
Jeg tror, man kan kalde loven for den ukendte lov, og det er vel nok det største problem.
Der er meget få kommuner og meget få faglige organisationer, som kender loven og dermed de muligheder, der er for at give de langtidsledige det incitament, det lille ekstra puf for at komme ind på det ordinære arbejdsmarked.
Jeg vil godt lige benytte lejligheden til at kommentere spørgsmålet om den ekstra udgift.
Nu er det jo sådan, at de langtidsledige, der er tale om, som oftest er inden for det offentlige system, så det er ikke et spørgsmål om, at der er en ekstra offentlig udgift.
Det er et spørgsmål om, at de kommer ind på det ordinære arbejdsmarked og dermed bliver i stand til delvis at varetage en funktion, som alligevel skal besættes i det offentlige.
Der kommer altså ikke ekstra arbejdspladser, men der sker en vis rotation på de offentlige arbejdspladser, og dermed gives der mulighed for, at langtidsledige kan komme i gang igen og derfor bliver bedre rustet til at søge ud på det private arbejdsmarked på et senere tidspunkt, når behovet er til stede.
Derfor støtter SF både forslaget om forhøjelse af præmien og ikke mindst, at der bliver sat en informationskampagne i gang, så loven kan få en reel virkning.
Mogens Andreasen (DF), 1998-03-31:
Det lovforslag, som ligger foran os nu, hænger jo lidt sammen med det lovforslag, vi lige har behandlet.
De tilskud, der er tale om her, synes jeg faktisk er ganske ubrugelige for arbejdsmarkedet. Ministeren fremsætter et forslag, som simpelt hen forøger de offentlige udgifter, og ligesom det forslag, der blev behandlet den 23. januar, er det et forslag, som for os at se ikke er spiseligt.
Vi binder 50.000 kr. i halen på enhver, der kommer ind i den offentlige sektor, og det ser ud, som om regeringen ikke evner at nedbringe ledigheden på anden måde end ved at udvide den offentlige sektor.
Det viser, at man er kørt fast i systemet.
Dansk Folkeparti ønsker i stedet at gå en anden vej og nedsætte skatter og afgifter for private virksomheder for derigennem at forbedre konkurrenceevnen og cementere virksomhedernes investeringsmuligheder i nye arbejdspladser.
Det ville være en politik til gavn for de ledige, og det ville være en politik til gavn for Danmark.
Jeg bemærkede, at hr. Holger K. Nielsen under åbningsdebatten i fredags også ønskede, at der blev skabt reelle arbejdspladser i den private sektor, så jeg har et håb om, at vi - når vi går videre med dette lovforslag i udvalgsarbejdet - får en mulighed for at ændre det.
Dansk Folkeparti går ikke ind for dette forslag.
Vi mener, det er totalt håbløst at fremsætte det, og vi ønsker ikke at støtte det.
Bjarne Laustsen (S), 1998-03-31:
Jeg ved ikke, om overdrivelse fremmer forståelsen, men hr. Mogens Andreasen fra Dansk Folkeparti har i hvert fald lige leveret et bidrag i den retning, når han siger, at der bindes 50.000 kr. i halen af hver offentlig ansat.
Forslaget handler om en lille gruppe mennesker, som er nogle af de dårligst stillede i vort samfund.
Jeg ved godt, at hr. Mogens Andreasens parti ikke støtter de svageste, og det gør det heller ikke i sagen her.
Og så er det at skabe flere ordinære job et godt princip, som jeg også håber, Dansk Folkeparti på et eller andet tidspunkt kan tilslutte sig.
Mogens Andreasen (DF), 1998-03-31:
Ja, men det, der er tale om her, er jo simpelt hen en forøgelse af de offentlige udgifter.
Nu må jeg sige med det samme, at vi har selvfølgelig ikke noget imod at hjælpe de svage, og det går vi også ind for på alle de områder, hvor det overhovedet kan lade sig gøre.
Men her er jo ikke tale om andet, end at man simpelt hen vil anbringe alle de mange mennesker i den offentlige sektor, og det, vi peger på, er, at der skal etableres virkelige arbejdspladser i den private sektor, og at man ikke fortsætter med at tage folk ind i den offentlige sektor.
Susanne Clemensen (CD), 1998-03-31:
Dette forslag vedrører jo det samme som det forrige lovforslag nr. L 6, og jeg kan selvfølgelig derfor henvise til CD's bemærkninger, som blev fremført af fru Yvonne Herløv Andersen.
Vi synes selvfølgelig, det er prisværdigt, at man forsøger at skabe en varig tilknytning til arbejdsmarkedet for de personer, der er i jobtræning, puljejob og individuel jobtræning, ved at give de offentlige arbejdsgivere et større incitament til at ansætte dem bagefter.
Hvem kan ikke støtte intentionerne i et sådant forslag?
Men spørgsmålet er bare, om forslaget løser beskæftigelsesproblemet for de personer, der her er tale om.
Socialministeren har tidligere nævnt, at den nuværende ordning ikke er noget, der vender op og ned på langtidsledigheden, og at kun lidt over 100 personer er inde
i den ordning, vi har kendt hidtil
Derfor tvivler CD på, at en forhøjelse af præmien kombineret med en informationsindsats vil gøre ordningen mere brugt, end den er i dag.
Vi vil i hvert fald i udvalgsarbejdet have en mere detaljeret redegørelse for de økonomiske konsekvenser, og vi vil have klarhed over, hvilken indflydelse ordningen kan tænkes at få på de øvrige aktiveringsindsatser, før CD kan støtte forslaget.