runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-11-02:
Jeg tror, det måske ville være lidt forhastet, at jeg vurderede den endelige konklusion, hvis vi vinder sagen.
Det er jeg simpelt hen ikke klædt på til at kunne gøre her i dag.
Det lyder som en logisk konsekvens, men jeg vil gerne have lov til at dyrke det i dybden.
Jeg er fuldstændig enig med hr. Jørn Jespersen i, at vi her har en god sag på det faglige område, også fordi den måde, kommissærerne har kommenteret sagen på, har vist, at der har været en forståelsesbrist.
Hr. Jørn Jespersen gav et klart referat med hensyn til, hvad der kommer ind, og hvad der kommer ud, når vi måler, og det refererede jeg også til før.
Endelig har man også fremført, at vi har haft det for Den Videnskabelige Komité, men det var med hensyn til grønsager, og man skal ikke have studeret det her i ret lang tid, før man kan se, at det er en forskellig proces fra kød til grønsager.
Så er der endelig det helt klare argument, at vi siden 1995 har bedt Kommissionen om, at i den faglige tvist, der er mellem Danmark og Kommissionens eksperter på dette område, blev det Den Videnskabelige Komité, der kom til at træffe afgørelsen.
Det har vi gentagne gange bedt Kommissionen om.
Men det tvinger domstolsafgørelsen nu Kommissionen til at forholde sig til.
Charlotte Antonsen (V), 1999-11-02:
Ja, det er også det, vi har hørt i Europaudvalget, og på den baggrund har vi i Venstre derfor været enige i, at man skal forsøge at lægge retssag an.
Men det, der står tilbage som noget meget ejendommeligt, er, at hvis miljøgarantien virker, og hvis man kan bevise, at de tre stoffer ikke er sunde at spise i store mængder, hvorfor har regeringen så ikke kunnet bevise det over for Kommissionen? Så henviser ministeren til, at reglerne har eksisteret siden midten af 1980'erne.
Men så må jeg bede ministeren om at bekræfte her, at det jo først var i midten af 1990'erne, man i Danmark besluttede at benytte miljøgarantien og derfor nu bliver stillet over for kravet om, at man faktisk skal bevise reglerne i detaljer.
Derfor er det lidt ejendommeligt, når ministeren tidligere i dag indrømmer, at ministeren for en uge siden overvejede, sagde noget om, at man skulle rette op på de nugældende danske regler.
Hvorfor gjorde man sig ikke de overvejelser i 1995?
Så var sagen måske endt anderledes.
Klaus Kjær (DF), 1999-11-02:
Jeg vil godt have lov til at understrege over for skatteministeren, at dokumentationskravet selvfølgelig skal være opfyldt.
Men det har jo ikke noget med det her lovforslag at gøre.
Såfremt dokumentationskravet er opfyldt, så kan man selvfølgelig sætte købsdatoen eksempelvis i Tyskland som skæringslinje - stregen, jeg satte for, hvornår motorkøretøjer er omfattet af denne her lovændring, eller hvornår de ikke er.
Det er jo ikke Folketinget, der skal tage sig af den slags problemer.
Hvis Skatteministeriet mener, at der er tale om fusk og andre dateringer omkring købsaftaler, så er det jo et spørgsmål for domstolene at afgøre, om dokumentationen for købet er i orden.
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-11-02:
Der var syv spørgsmål, som var til miljøgarantidiskussion, og de fem af dem fik medhold.
Der var altså to, der ikke gjorde det, herunder den danske sag om madsminke.
Med hensyn til den faglige vurdering, som ligger helt tilbage fra 1984, hvor Danmark gik ned på disse lavere mængder, når det gælder de tre omtalte tilsætningsstoffer, er der ingenting ændret.
Vi har stadig den klare opfattelse, at når det gælder nitrit og nitrat, er der efter den omdannelsesproces, der finder sted, når vi mennesker spiser noget, hvor der er et forhøjet indhold af stofferne, også en forhøjet kræftrisiko.
Og når det gælder sulfitterne, synes jeg også, vi har klare dokumentationer for, at de kan være særdeles problematiske for astmatikere, der simpelt hen kan få udbrud, som nærmest kan være dødsensfarlige.
Mariann Fischer Boel (V), 1999-11-02:
Jeg vil godt takke for ministerens svar, men jeg synes, at jeg har behov for nogle uddybende bemærkninger.
Ministeren siger, at antallet af importerede gulpladebiler er steget voldsomt over det sidste år.
Så synes jeg da, at ministeren skulle prøve at notere sig den dato, som miljøministerens svar har til den person ovre i Jylland, der har henvendt sig.
Brevet er nemlig dateret den 13. juli, altså i sommer.
Det er så ca. 3 måneder siden
, så man må vel også i Miljøministeriet have haft en idé om, hvordan tingene har bevæget sig. Med hensyn til EU-vinklen, så vil jeg godt høre skatteministeren om, hvorvidt det ikke vil være en fuldstændig uacceptabel situation for ministeren, hvis et flertal i Folketinget nu skulle vedtage det her forslag, og det så siden hen viser sig ikke at være EU-lovmedholdeligt.
Den situation, som de personer, der bliver berørt af lovforslaget, så kommer til at stå i, vil være fuldstændig uoverskuelig, for virkeligheden er jo, at de her biler ikke kan afsættes til den pris, man har givet for dem, da man købte dem i Tyskland, plus de omkostninger, som man har haft. Så vil jeg godt sige, at vi faktisk somme tider i Venstre er påvirkelige af virkeligheden, og det er derfor, vi har stillet det her ændringsforslag.
Og med hensyn til det med at slå en streg, da er det klart, at det har været nødvendigt for os at finde en eller anden model, som er acceptabel, også over for de handlende.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1999-11-02:
Jeg synes, det er ærgerligt, når skatteministeren har taget et godt og rigtigt initiativ med dette lovforslag, at skatteministeren så har fået lagt snittet, så der er nogle mennesker, som med rette føler, at de bliver urimeligt ramt.
Forhistorien er jo, at Tyskland ændrede sine regler den 1. april 1997, så der har været en lang periode, hvor danskere har handlet helt efter gældende lov.
Så siger vi: Den lov skal ændres.
Men hvornår skal den have virkning fra?
Der anerkender jeg, at de ændringsforslag, skatteministeren har stillet, trækker i den rigtige retning, men jeg vil meget håbe, at skatteministeren yderligere vil bevæge sig, sådan at vi kan lande på en fælles løsning, så en række danskere ikke med rimelighed kan føle, at de bliver ramt på en forkert måde.
Ministeren har bevæget sig - det anerkender vi - men jeg håber, ministeren vil bevæge sig lidt endnu, så vi kan få et fælles godt resultat.
Klaus Kjær (DF), 1999-11-02:
Skatteministerens ændringsforslag uden for betænkningen ændrer jo ikke ved det forhold, at nogle forhandlere stadig væk kommer i klemme, de har nemlig ikke været så heldige at kunne sælge deres bil inden den 26. oktober 1999, men det er et skridt i den rigtige retning.
Vi får samlet nogle op her, men det forhindrer altså ikke, at nogle forhandlere rent faktisk får et økonomisk tab på det her.
Dansk Folkeparti mener, at køretøjer, hvorom der er indgået en bindende købsaftale senest den 26. oktober 1999, skal være fritaget for lovændringens virkninger.
Det kræver naturligvis, at der fremlægges dokumentation for den indgåede købsaftale, og det vil naturligvis også sige, at hvor dette dokumentationskrav ikke kan anses for opfyldt, vil disse motorkøretøjer ikke være undtaget.
Det er så enkelt, som det kan være.
Det, der får mig til at tage ordet her ved andenbehandlingen, er imidlertid, at der er kommet nye oplysninger frem om, at motorkøretøjer, der har fået eftermonteret katalysatorer og dermed opfylder de tyske miljønormer, ikke i alle tilfælde bliver synsgodkendt herhjemme, og det er jo faktisk en forudsætning for, at der kan fastsættes en vurdering af disse biler.
Dansk Folkeparti vil derfor under udvalgsbehandlingen mellem anden og tredje behandling søge dette forhold nærmere belyst og eventuelt forbeholde sig ret til at stille ændringsforslag, der går på, at disse biler, som har fået eftermonteret katalysatorer, hvad enten det er sket i udlandet eller i Danmark, og hvor de tyske miljønormer er opretholdt, bliver undtaget for afgiftsforhøjelsen.
Så meget desto mere bliver det aktuelt at kunne få en bindende forhåndsvurdering i forbindelse med import af brugte motorkøretøjer, og at dette spørgsmål kædes sammen med lovforslag nr. L 58.
Dansk Folkeparti vil derfor genfremsætte sit beslutningsforslag fra sidste samling om en sådan bindende forhåndsvurdering af motorkøretøjer.
Brian Mikkelsen (KF), 1999-11-02:
Ændringsforslagene fra skatteministeren, må vi erkende fra konservativ side, trækker i den rigtige retning.
Skatteministeren har indset, at der har været problemer både med airbagfradraget og med, at man som privatperson kunne købe blot en enkelt bil fuldt ud lovligt og indføre den i Danmark.
Men selve princippet om, at når hr. og fru Jensen, Egon Jørgensen og Yvonne Knudsen har købt nogle biler fuldt ud lovligt med det formål enten at tjene penge på dem - og det er jo stadig væk lovligt i Danmark, heldigvis, i hvert fald indtil videre at være forretningsmand - eller at bruge dem til noget privat, til familie osv., så vil man straffe folk, som helt lovligt enten i forretningsøjemed eller privat øjemed har indført bilerne før den 26. oktober 1999 og begrænse det til én bil, det kan vi ikke acceptere.
Ud over at det er lovgivning med tilbagevirkende kraft, så er det så drønhamrende principielt forkert, som noget overhovedet kan være i det danske Folketing.
Det er hjerteblod, og det burde det også være for
politikere og specielt for en skatteminister, hvis de har retsind, hvis de er retfærdige, at man ikke går ind og straffer folk, som helt lovligt har købt nogle biler, helt lovligt har spekuleret i, at de selvfølgelig kan tjene nogle penge på det, og uden nogen som helst bekymring for, at det, de gjorde, skulle være ulovligt, eller at de skulle betale en ekstra afgift.
Det virker uretfærdigt, det virker urimeligt, det virker udemokratisk, og det virker også helt totalitært, at man på den måde kan gå ind og straffe folk.
Så det vil vi altså stemme imod.
Mariann Fischer Boel (V), 1999-11-02:
Efter udvalgsmødet i fredags blev der afgivet betænkning, og jeg vil godt kommentere nogle af de ændringsforslag, som ligger i den oprindelige betænkning.
Skatteministeren stillede et ændringsforslag, der trak airbags helt ud af lovforslaget og halverede det, der skulle lægges oven i afgiftsberegningen på katalysatorerne, altså nu efter skatteministerens ændringsforslag 3.200 kr.
De initiativer, som ministeren giver udtryk for i forbindelse med ændringsforslaget, er vi enige i, og vi kan støtte ministerens ændringsforslag.
Så er der for at tage højde for den tilbagevirkende kraft i lovforslaget stillet to ændringsforslag, og jeg vil først kommentere det mest vidtgående.
Det er det, Dansk Folkeparti har stillet, og det går jo ud på, at alle biler, der er købt inden i tirsdags, kan indregistreres efter gammel afgift.
Det kan vi have stor sympati for, men vi er bare bange for, at der vil kunne være omgåelsesmuligheder, og derfor har firkløverpartierne stillet ændringsforslag, der betyder, at alle biler, der er i landet, kan indregistreres efter gammel afgift.
Grunden til, at vi har truffet den beslutning, er indlysende klar, nemlig at det af de forskellige deputationer, som var i udvalget i fredags, tydeligt fremgik, at den model, man bruger, når man tager bilerne ind, er, at man kører ned med en vogn, hvor man kan køre bilerne op i flere etager, og så tager man dem med hjem med det samme, når man har købt dem.
Der er altså ikke tale om, at der er lageropbygning af denne her type biler i udlandet.
Derfor mener vi, at firkløverpartiernes ændringsforslag dæmmer op for den tilbagevirkende kraft i lovforslaget.
Det var det kendte stof i fredags.
Og jeg har indtryk af, at hvis man er forhandler, kan man også indregistrere en bil, men det løser efter Venstres mening ikke det fundamentale problem med den tilbagevirkende kraft.
Så vil jeg godt som kuriosum fortælle skatteministeren, at vi jo har fået et brev, som en person i Jylland har fået fra miljø- og energiministeren, om hele denne her problematik, og miljøministeren kan oplyse, at antallet af brugte biler, der importeres og indregistreres i Danmark, i virkeligheden ikke er noget miljømæssigt problem, og jeg vil godt have lov til at citere: »Det er Miljøstyrelsens vurdering, at nettoimporten af brugte biler er beskeden og ikke af en størrelsesorden, som har væsentlig betydning for det danske miljø.«
Det er altså miljøministerens vurdering af hele den her problematik.
I forbindelse med hele diskussionen om EU-lovmedholdigheden har miljøministeren også et bud, og jeg citerer fra samme brev: »Afslutningsvis kan det oplyses, at gennemførelsen af en særafgift på importerede biler formodentlig vil være i strid med EU-Traktaten.«
Jeg synes, det er tankevækkende, at to fremtrædende ministre fra det samme regeringsparti har så forskellige holdninger til problematikken, som jo er noget af essensen i skatteministerens forslag, men det formoder jeg skatteministeren har en vurdering af.
Så vil jeg godt meddele, at vi ønsker lovforslaget tilbage til udvalgsbehandling mellem anden og tredje behandling.
Ole Stavad (S), 1999-11-02:
Jeg vil gerne benytte denne kærkomne lejlighed til over for det samlede Folketing at sige, at jeg synes, regeringen, i form af mig, og Folketingets Skatteudvalg har haft en god debat, siden vi havde første behandling i torsdags, og der foreligger en række ændringsforslag, som vi skal forholde os til her ved andenbehandlingen.
Efter grundige vurderinger og efter at vi under udvalgsarbejdet har set en lang række henvendelser fra enkeltpersoner og virksomheder,
har regeringen valgt uden for betænkningen at stille et ændringsforslag om ikrafttræden, som betyder, at de, der kunne føle sig »bondefanget« af den meget hurtige ikrafttræden, som regeringen har indføjet i lovforslaget simpelt hen for at forhindre, at det meget store antal biler, der tilsyneladende befinder sig i Danmark, som er kommet ind fra Tyskland, ikke bliver det.
Tyskerne har lavet et nyt tiltag, der betyder, at hvis ikke man opfylder visse miljøkrav, skal man betale en betydelig løbende afgift.
Derfor er disse biler blevet ganske om ikke værdiløse så i hvert fald meget, meget lidt værd i Tyskland.
Det er blevet attraktivt at føre de biler ind i Danmark, som tyskerne ikke selv ønsker at have, fordi de er
for miljøforurenende
Derfor har regeringen set sig nødsaget til at fremsætte et lovforslag med en meget omgående ikrafttræden.
Der foreligger nu her til anden behandling et ændringsforslag, som betyder, at alle, der kan dokumentere, at der var indgået en bindende aftale om, at de senest på dagen for fremsættelse af lovforslaget var ejer af den pågældende bil, også får mulighed for som enkeltpersoner at indregistrere den pågældende bil efter de gamle regler; sådan lidt forenklet sagt: 1 mand - 1 bil.
Men de, der har importeret et meget stort antal, der står på lager, vil ikke kunne indregistrere dem under de gamle regler.
Der er selvfølgelig også autoforhandlere, som føler, at de risikerer at komme til at lide et tab.
Svaret, der kan gives på det, er, at det må have været en del af den kalkulerede risiko, i og med at det her har været en diskussion over de seneste måneder, og hvis man i øvrigt har givet en pris for disse biler i Tyskland, der svarer til den tyske markedspris, så må man i det mindste kunne afhænde dem på det tyske marked til nogenlunde den samme pris, som man har betalt for dem, da man købte dem.
Derudover, hvad der er mange der ikke har været opmærksom på, er der jo altså også et loft over, hvor meget registreringsafgiften i sin nye form maksimalt kan udgøre af den samlede værdi, nemlig højst 75 pct. Jeg kender ikke de konkrete handelspriser, man har i Tyskland, men jeg vil tro, at det for mange vil betyde, at de økonomisk i hvert fald kan komme nogenlunde helskindet ud, også dem, der har en større del af bilparken stående i biler, som de havde tænkt at indregistrere i Danmark på gule plader.
vil det initiativ fra regeringens side forhåbentlig kunne samle Folketinget ganske bredt om lovforslaget, som jeg har forstået der i øvrigt er en meget betydelig opbakning til på begge sider af midtergangen.
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-11-02:
Regeringen har fremsat et finanslovforslag, fordi vi gerne vil have det vedtaget, som det er.
Det vil jeg gerne klart fastslå over for hr. Christian H. Hansen.
Vi ved netop ikke, hvad en forsikringsordning vil koste.
Det vil vi nu få lejlighed til at få undersøgt, få afprøvet i første halvdel i år 2000.
Når vi har gjort det, så vil regeringen sætte sig ned og kigge på de resultater og også vikarlovens videre skæbne. Hermed sluttede spørgsmålet.
Christian H. Hansen (DF), 1999-11-02:
Jeg er helt med på det med år 2000, men der fremgår jo så noget andet omkring år 2001.
Må jeg ikke godt sige med hensyn til det om en forsikringsordning: Det er jo meget tvivlsomt, og forskellige forsikringsselskaber herhjemme siger også, at det simpelt hen vil blive så dyrt og kostbart for den enkelte landmand, at det ikke vil kunne lade sig gøre. Ministeren bør også være bevidst om, at udspillet i finanslovforslaget, som måske bare er sminke, giver en utrolig uro i landbruget, som er unødvendig, hvis det alligevel ikke er en realitet.
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-11-02:
Jeg citerer for hr. Christian H. Hansen: Når det gælder vikarloven, så er det sådan, at der for år 2000 ingen besparelser er.
Så er der en tekstanmærkning, hvor regeringen har tilkendegivet, at vi gerne vil bruge år 2000 eller måske første halvdel af år 2000 til at tænke over en videreførelse af vikarloven.
Vi har også tilkendegivet, at vi vil undersøge det, man bl.a. har kendt fra hollandske forhold, hvori det er sådan, at en forholdsvis, synes jeg, beskeden forsikringspræmie i realiteten måske kan være i stand til at give den samme dækning som den, vi kender i dag.
Når man læser finanslovforslaget, så er der ingen besparelse for år 2000.
Christian H. Hansen (DF), 1999-11-02:
Det er jo sikkert ikke med fødevareministerens gode vilje, at Dansk Folkeparti ikke er inviteret med til finanslovforhandlingerne.
Det er jo nok noget, finansministeren og statsministeren står solo for, men vi har sammen indgået og er med i et landbrugsforlig, og jeg kan kun bekræfte endnu en gang, at vi er glade for at være med i det forlig, og netop, fordi vi er med i det forlig, så interesserer den økonomiske situation for landbruget os også.
Her tænker jeg på de faldende svinepriser i øjeblikket, problemer for ægproducenterne og alt det, ministeren selvfølgelig i forvejen kender til: stramninger for landbruget, mere bureaukrati.
Jeg vil gerne spørge om en enkelt del, og det er vikarordningen: Der har man i finanslovforslaget lagt op til, at den langsomt skulle fjernes og fra år 2001 helt tages væk.
Samtidig har der været nogle ude og sige, at det var en form for sminke, ja, nu har vi lige talt om madsminke, men måske en anden form for sminke, at det blot var noget, man havde som sådan et forhandlingsgrundlag.
Hvordan skal det brug, som jeg ved ministeren og jeg selv har en stor tilknytning til, nemlig familiebruget, kunne klare sig fremover uden denne her vikarordning?
Charlotte Antonsen (V), 1999-11-02:
Kan ministeren her bekræfte, at Den Videnskabelige Komité har taget stilling til nitrat, nitrit og sulfit i fødevarer?
Og når nu ministeren vælger at lægge sag an, er regeringen sikker på at vinde sagen?
Er regeringen sikker på, at Den Videnskabelige Komité vil blive spurgt igen og ønsker at svare?
Ministeren sagde også i begyndelsen af ugen, at der var behov for mere tid.
Mener ministeren, at man i forbindelse med sagsanlægget mod Kommissionen vil kunne frembringe nye beviser i denne sag?
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-11-02:
Jeg må igen svare med det eksempel, jeg gav med rullepølsen.
De steder, hvor vi er gået højere op end udgangspunktet, som er 60 mg pr. kg kød, er der foretaget en konkret faglig vurdering.
Det gælder for rullepølsen, skinken og de andre ting.
Når det først var i midten af 1990'erne, at vi kom i den situation, skyldes det jo, at indtil man besluttede at lave en positivliste for Europa, var der ikke nogen problemer, for der var ikke fælles regler på det område.
Det var positivlisten, som indførte dem, og det var i øvrigt en god ting, for fra at have en uoverskuelig situation fik man nu en mere overskuelig situation, når det gælder brugen af tilsætningsstoffer.
Angående beviser over for Kommissionen har problemet været, at vi undervejs ikke har kunnet få lov til at få prøvet de faglige argumenter, fordi Kommissionen ikke har villet bringe sagen tilbage til Den Videnskabelige Komité.
Det er her, jeg synes, at hele situationen bliver
lidt problematisk og bliver lidt ærgerlig, for havde Kommissionen levet op til det tilsagn, vi mener Bangemann gav, havde vi også fået det her afprøvet videnskabeligt ved at vende tilbage til Den Videnskabelige Komité.
Jamen det sagde jeg klart før, men lad mig så sige det en gang til: Det er sådan, at Kommissionen i øjeblikket er ved at skrive en ny fødevarelovgivning for EU.
Her vil vi give et samlet dansk bidrag, som jeg gav udtryk for det for et stykke tid siden.
Også når det gælder tilsætningsstoffer, har vi jo klart formuleret en dansk politik, der bl.a. kom til udtryk i den fødevarepolitiske redegørelse, som regeringen gav for godt og vel et års tid siden, nemlig at brugen af tilsætningsstoffer skal mindskes så meget, som det overhovedet er muligt.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Når det gælder om at tage stilling - det var det første spørgsmål -
er problemet jo, at Den Videnskabelige Komité tog stilling og gav en anbefaling tilbage i 1995.
Det er man jo aldrig sikker på, når man starter en retssag.
Det er netop det, der betyder, at når vi nu får lov til at føre denne retssag, går jeg også ud fra som noget helt naturligt, at så må dommeren også netop forholde sig til vore faglige argumenter.
Anledningen til, at vi rejser sagen, er jo netop, at vi ikke synes, Kommissionen har været omhyggelig nok i den måde, den rent fagligt har vurderet denne sag på undervejs i processen.
Charlotte Antonsen (V), 1999-11-02:
Jamen hvorfor er regeringen ikke sikker i denne sag?
Ministeren har for det første lige sagt, at miljøgarantien virker, og for det andet fastholder ministeren, at nitrit, nitrat og sulfit er farligt i de af EU foreslåede mængder.
Hvorfor er ministeren så ikke sikker på at vinde denne sag?
Og så til sidst, i hvert fald fra mig: Ministeren siger, at stofferne er blevet videnskabeligt vurderet i 1995.
Det vil sige, at Danmark siden 1995 har levet med de lavere grænseværdier, og der er måske ikke én eneste, der er død af pølseforgiftning.
Agter ministeren på grundlag af den nye miljøgaranti i Amsterdamtraktaten at bede EU tage hele direktivet op til revurdering med påstand om, at man godt kan klare sig med mindre mængder tilsætningsstoffer, end man har i EU i dag, så det altså er de regler, der kommer til at gælde for hele EU?
Og hvorfor har man ikke rejst den sag for længst?