Peter Skaarup (DF), 2001-01-31:
I Dansk Folkeparti vil vi gerne sige tak for den redegørelse, vi har fået her i januar måned fra regeringen, og vi vil også sige tak for ministerens besvarelse her i dag, som på mange måder er vældig god efter vores opfattelse.
Vi synes måske nok, at det kunne være spændende at se lidt flere konkrete initiativer på det her område, som også at Venstres ordfører var inde på, men generelt er vi glade for den redegørelse, der er kommet.
Jeg skal også sige, at vi i Dansk Folkeparti har meget stor sympati for, at man rundtomkring i verden gør alt for at sikre religionsfriheden.
Og vi er også enige i, at med til det hører selvfølgelig også de menneskerettigheder, som vi gerne skulle hjælpe rundtomkring i verden, så de er helt i top, så man har de muligheder, man allerhelst gerne vil have til bl.a. at dyrke den religion, som man er interesseret i.
Der vil vi også gerne ligesom andre ordførere nævne Kina, som vi anser som et problem, hvor man jagter den her Falun Gong-sekt, der måske har nogle mærkelige synspunkter, som nogen ikke kan være enige i, men at man jagter en sådan sekt korporligt mener vi er meget problematisk.
Vi vil også godt sige tak til Kristeligt Folkeparti for at have rejst debatten.
Vi synes, det er en relevant debat at have her i Folketinget på baggrund af den redegørelse, der er kommet fra regeringen.
Og når vi her taler om islamisk fundamentalisme, så er det ikke bare betegnelsen for en række mennesker, der er stærke i troen, men om en bestemt sammenblanding af religion og politik, som strider mod måden, de vestlige samfund er indrettet på. Religionsfrihed har nemlig kun en mening efter vores opfattelse inden for en sammenhæng, hvor vi anerkender religionen som en privat sag og ikke en statslig sag.
Hvis religionen gøres til mere end det, f.eks. et rets- og et regelsystem, bliver det meget vanskeligt at skelne det religiøse fra det øvrige samfund.
Det ønsker vi, at der skal være mulighed for, og det jo også det, der grundliggende ligger i, at man garanterer religionsfriheden.
Vi kan konstatere, at der indføres islamiske love som de eneste gyldige i flere og flere områder i den tredje verden, specielt i de her år, og her sætter man så religionen og religionens love over den nationale lovgivning og over den lovgivning, som er vedtaget i de lokale parlamenter, hvis man overhovedet har et folkestyre de steder. Og det er ikke rare ting, vi læser om i den her tid i den tredje verden.
I Nigeria f.eks. har flere delstater indført islamisk lov. Shariaen er nu gældende ret i den folkerigeste delstat i Nigeria, og den gælder også for de kristne, der bor i området.
I Indonesien hører vi om kampe mellem kristne og muslimer.
Mange kristne bliver jævnlig dræbt på Molukkerne, og ved disse sammenstød er det meget alvorlige ting, der foregår.
Som avislæser uden sådan særlig kendskab til det område er det meget svært at blive klog på, hvad det er, der egentlig foregår, men lægger man de små notitser sammen og snakker man med folk fra området, så danner der sig desværre et billede.
Fra Indonesien kan man læse om, at særlige områder med store, kristne mindretal hjemsøges af islamiske krigere, optrænet på Java, som bliver sendt til Molukkerne for at føre hellig krig, jihad, og vi kan også læse om, at en stor muslimsk indvandring til de kristne områder er baggrund for de her uroligheder.
I Sydsudan kæmper det kristne mindretal for ikke at blive underlagt den sharia, som den muslimske centralregering ønsker gennemført.
Men man kæmper en næsten forgæves kamp de steder.
Hvis vi så går til de islamiske kernelande, kan vi konstatere, at de lande på ingen som helst måde gør et forsøg at leve op til vestlige standarder for religionsfrihed.
De gør end ikke et forsøg overhovedet.
Da de danske biskoppers islamudvalg holdt en høring i Landstingssalen 16. marts sidste år, fik vi bl.a. en dansk missionærs beretning om forholdene i de arabiske lande.
Han hedder Leif Munksgaard, og han sagde, og jeg citerer: »Langt de fleste lande i Mellemøsten har ikke kunnet underskrive FN's Menneskerettighedserklæring, for egentlig taler muslimer ikke om menneskerettigheder, men derimod om gudgivne pligter, som når de udleves på den rigtige måde fører til et godt muslimsk samfund«. Leif Munksgaard har været udsendt som missionær i Libanon, Bahrain, Kuwait og Iran, så jeg formoder, at det er en mand, der taler af erfaring, og som vi skal lytte til.
Så i det hele taget er der nogle tendenser, når vi følger det arbejde, der foregår i den tredje verden og ydes af de missionærer, der kommer her tilbage til, som er værd af holde øje med.
Derfor synes vi også, det er rigtigt, at man i den her debat fokuserer meget på religionsfriheden i nogle
af de her lande.
I det hele taget synes vi som sagt, det er rigtigt, at Kristeligt Folkeparti har rejst debatten.
Vi har gennemlæst det udkast til forslag til vedtagelse, der nu er blevet fremsat, og vi kan støtte det vedtagelsesforslag, som Kristeligt Folkeparti kommer med, og vi vil stemme for det, når det kommer til afstemning her i morgen.