runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tove Videbæk (KRF), 2001-01-30:
Professor Klaus Ølgaard, som er formand for Dansk Transplantationsselskab, har udtalt, at der er brug for at introducere en relevant lovgivning.
Jeg vil bare spørge, om fru Susanne Clemensen er uenig med denne forsker i det.
Søren Kolstrup (EL), 2001-01-30:
Ja, det er jo en meget central diskussion, vi pludselig får, om det her er et moratorium eller ikke et moratorium.
Jeg kan forstå, at det er et moratorium.
Og de to ting er vi krystalklart enige om.
Det er altafgørende for, at vi kan få en relevant stemmeafgivning.
Jeg skal på Enhedslistens vegne fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse - Forsøg og behandling med xenotransplantation fra dyr til mennesker må ikke tages i anvendelse, uden at der er taget stilling til det fra Folketinget, uden at der åbnes adgang hertil fra de centrale sundhedsmyndigheder, og før der er taget stilling til de faglige og etiske problemer, der rejser sig i forbindelse med disse teknikker.
- Det bør tillige sikres, at xenotransplantation ikke indebærer lidelse for de involverede dyr.
- Forsøg og behandling skal finde sted i offentligt regi med fuld aktindsigt for offentligheden.
- IT- og forskningsministeren bør derfor i samråd med de øvrige ministre nedsætte en arbejdsgruppe, der skal afdække muligheder og risici inden for de nye bio- og genteknologier, herunder overveje, om man overhovedet finder de nye teknologier relevante ud fra ressourcemæssige og etiske betragtninger.
Dansk regulering af området bør forholde sig til den internationale udvikling, herunder Europarådets forslag til retningslinjer, der ventes at foreligge om to år.
Folketinget opfordrer derfor regeringen til inden den 1. november 2001 lovgivningsmæssigt at sikre, at forsøg eller behandling med xenotransplantation fra dyr til mennesker ikke finder sted, før der foreligger en folketingsbeslutning herom.
Margrete Auken (SF), 2001-01-30:
Altså bare for at vi lige forstår hinanden nu, os, der er fælles om det her forslag til vedtagelse: Det er et de facto-moratorium, og det er vigtigt at få det slået fast.
Jeg går ud fra, fru Susanne Clemensen er enig med mig i, at det er et de facto-moratorium, ligesom vi skal have slået fast, at man i de regionale komiteer ikke må lave noget uden at have været igennem Den Centrale Videnskabsetiske Komité.
Det er vigtigt, at det ikke bliver blødt op nu, fordi
Det håber jeg altså fru Susanne Clemensen er enig i.
Tove Videbæk (KRF), 2001-01-30:
Xenotransplantation er et vældig besværligt ord at skulle håndtere, også i en debat.
Ordet betyder transplantation eller overførsel af organer fra dyr til mennesker, men selve sagen er mindst lige så besværlig at håndtere som ordet, nærmest utrolig kompliceret.
Der er ingen lette genveje eller løsninger på dette område.
Her kræves det virkelig, at vi udviser rettidig omhu.
Hvis ikke vi gør det, kan et eneste forsøg med xenotransplantation være årsag til smitte af en helt ny virus
fra dyr til mennesker.
Det kan være en virus, som er harmløs for dyr, men måske dødbringende for mennesker.
I første omgang kan det være ét menneske, der bliver smittet, men det kan i sidste ende dreje sig om epidemi, der rammer et helt samfund og måske hele menneskeheden.
Vi behøver blot tænke på hiv-aids-problematikken for at huske, hvad det er, det her drejer sig om.
Med ud over den direkte smitte af sygdomsvirus, der kan overføres fra dyr til mennesker, er der også andre komplicerede elementer i dette komplekse problem. Der er således etiske og eksistentielle spørgsmål for de pågældende mennesker, og så er der ligeledes den dyreetiske vinkel.
Der er foretaget forsøg med xenotransplantation rundt om i verden, i alt ca. 200 forsøg, og vi ved, at danske forskere også forfærdelig gerne vil være med.
Hele denne problematik og mere til ligger til grund for, at jeg på Kristeligt Folkepartis vegne vil spørge forskningsministeren, sundhedsministeren og justitsministeren om, hvordan regeringen vil sikre, at forskning i og forsøg med xenotransplantation kun sker under hensyntagen til, at den fornødne sikkerhed er til stede, at eventuelle forsøg udelukkende sker i kontrollerede og begrænsede tilfælde, samt at donor- og forsøgsdyrenes velfærd overvejes nøje.
Besvarelse
Susanne Clemensen (CD), 2001-01-30:
Til fru Margrete Auken vil jeg sige, at vi er fuldstændig enige i CD om, at xenotransplantation er forbundet med meget store risici på nuværende tidspunkt, og at det, vi er medforslagsstillere til her, er et de facto-moratorium. Det, som vi til gengæld ikke er enige i, er, at vi skal have en folketingsbeslutning, der siger, at man skal vende tilbage til Folketinget og diskutere det her spørgsmål på ny.
Der har vi altså tillid til, at de centrale sundhedsmyndigheder, herunder Den Centrale Videnskabsetiske Komité, er dem, der tager stilling, og at det er dem, der kommer med anbefaling til Folketinget, om det her er en teknologi, vi skal fortsætte med, eller om den er forbundet med så store risici, at vi ikke skal foretage os noget på det her område fremover.
Tove Videbæk (KRF), 2001-01-30:
Et spørgsmål til hr. Niels Bloch Jespersen: Er hr. Niels Bloch Jespersen ikke enig i, at så længe der ikke eksisterer lovgivning på området, kan vi risikere, at der forekommer enkelte tilfælde af xenotransplantation i Danmark?
Er hr. Niels Bloch Jespersen ikke også enig i, at ét eneste forsøg er tilstrækkeligt til at overføre smitte fra dyr til mennesker og dermed starte en epidemi? Og er hr. Niels Bloch Jespersen vidende om, at der ifølge Ejvind Kemp, som er forskningskoordinator på området og professor på KAS i Herlev, allerede er udpeget en gård i Vestsjælland til opdræt af transgene grise?
Niels Bloch Jespersen (S), 2001-01-30:
Til fru Tove Videbæk: Nu skal det her jo ikke blive et større juridisk skoleridt, men med mit kendskab til dansk sundhedsvæsen har jeg ikke fantasi til at forestille mig, at der er nogen amtskommuner eller andre, der driver sygehuse, som vil give tilladelse til det.
Vi har netop hørt, at der vil blive givet information, og det er jo sådan, at når Sundhedsstyrelsen siger, at det ikke er en dokumenteret behandlingsform, er der ingen danske læger, der vil tage den i brug, så her er jeg helt tryg.
I øvrigt er jeg enig i, at der er en risiko.
Vi aner bare ikke, hvor stor den er, men der er en risiko, hver gang man overfører dyreceller til menneskeceller, og det er jo også derfor, vi fra forslagsstillernes side reelt indfører et moratorium for så vidt angår xenotransplantation fra dyr til mennesker.
Margrete Auken (SF), 2001-01-30:
Nu havde jeg lidt svært ved, men det er udelukkende min egen skyld, at følge med i sundhedsministerens redegørelse.
Men jeg hørte da, at der blev sagt noget om, at der muligvis skulle tages lovgivningsinitiativer i disse sager, så der blev lavet en lovgivning, der fulgte problemerne op, og jeg vil godt spørge den socialdemokratiske ordfører, som jeg går ud fra har detaillæst sin ministers redegørelse: Kan han ikke godt svare Kristeligt Folkeparti, at der er en til vished grænsende sandsynlighed for, at Folketinget i givet fald også vil blive inddraget - ellers kan man jo ikke lave lovgivning; det tror jeg selv Sundhedsministeriet er klar over - når man sætter det i værk?
Ellers kunne hr. Bloch Jespersen måske spørge sundhedsministeren, hvad der lå i, at man ville gøre brug af lovgivning for at sætte tingene i værk. Sådan kunne det jo også gøres.
Jeg kunne sådan set
selv spørge sundhedsministeren, men så kommer han først til at svare meget sent, så det kunne være en fordel, at det var den socialdemokratiske ordfører, der gjorde det.
Tove Videbæk (KRF), 2001-01-30:
Til hr. Niels Bloch Jespersen: Kunne det ikke tænkes, at en regional videnskabsetisk komité kunne finde på at give tilladelse til forsøg med xenotransplantation på trods af en venlig henstilling fra Den Centrale Videnskabsetiske Komité?
Niels Bloch Jespersen (S), 2001-01-30:
Til Gunvor Auken - nej, undskyld, Margrete Auken.
Jeg har skrevet Gunvor, men det er forkert.
Undskyld, jeg beklager.
Til fru Margrete Auken: Hvorvidt der skal tages lovgivningsinitiativer eller ej, er jo netop det, vi skal have afklaret i den arbejdsgruppe, som skal nedsættes, og jeg har her ordret, hvad sundhedsministeren sagde, nemlig at: »... behandlingen med xenotransplantation på landets sygehuse ikke iværksættes uden for et videnskabeligt godkendt forskningsregi, indtil der ved lovgivningen eller andre offentlige regler er skabt klare rammer for behandlingens samfundsmæssige forsvarlige udøvelse uden for forskningsregi.«
Det vil sige, at det, det i princippet handler om, er, at vi skal afvente arbejdsgruppens rapport, og at der er indført et reelt moratorium indtil da.
Om der så skal lovgivning til, eller hvad, må tiden vise.
Tove Videbæk (KRF), 2001-01-30:
Men jeg kan stille det igen: Kunne det tænkes, at en regional videnskabsetisk komité kunne give tilladelse til forsøg med xenotransplantation på trods af en henstilling fra centrale sundhedsmyndigheder, så længe der ikke findes lovgivning på området?
Kunne det tænkes?
Niels Bloch Jespersen (S), 2001-01-30:
Til fru Tove Videbæk: Vi lever faktisk i et civiliseret land
, så svaret er nej!
Margrete Auken (SF), 2001-01-30:
Lige til det sidste først
De nøjere detaljer er jeg ikke fortrolig med, men det svarer jo helt til, hvad jeg også sagde: Der kommer et voldsomt pres, fordi der er investeret så meget i det allerede.
Så der vil jeg bare sige til fru Tove Videbæk: Jeg er enig i, at vi skal være opmærksom på det her problem, at vi er udsat for et pres i denne her sammenhæng.
Og hvis man så fortsætter baglæns til hr. Niels Bloch Jespersen: Altså SF går både ind for, at folk skal blive raske, og for, at det skal blive billigere, og vi synes også, det er fint med den frie forskning.
Så er det sagt.
Når jeg lige præcis anholdt udtrykket »organer nok«, så er det, fordi jeg har svært ved at have fantasi til at forestille mig, at der vil være en overgrænse for, hvad man finder på, hvis det først går i gang, for der er meget, der kan skiftes på os, efterhånden som vi begynder at forfalde sådan her og dér, og hvis det først ligesom kommer ind i den ende af det, hvor det ikke bliver livsbevarende, men livsforbedrende i en grad, så begynder der at åbne sig meget.
Nu behøver vi ikke skændes vildt og fladt om det her, for det bliver næppe tilladt ud fra det her, men lad mig så sige til sidst til hr. Søren Kolstrup, og det kan så også blive et spørgsmål, vi sender videre til sundhedsministeren:
Jeg går ud fra, at det vil indgå i en arbejdsgruppes opgave
også at tage en ressourcevurdering.
Ellers laver den jo ikke sit arbejde godt nok.
Selvfølgelig er etikken der, det er jo det, vi pålægger arbejdsgruppen nu, og for mig er etik altså lidt bredere end det rent sundhedsfaglige, som jeg også gjorde opmærksom på.
Og det er det altså også for SF, og jeg ved, det også er det for Enhedslisten.
Men derudover går jeg ud fra, at der også foregår en prioriteringsdiskussion om, hvorvidt det her er værd at satse på; for de laver ikke deres arbejde godt nok, hvis det ikke er med i et sådant gruppearbejde.
Men det kan vi spørge ministeren om.
Tove Videbæk (KRF), 2001-01-30:
Det er til fru Margrete Auken.
Jeg ville blot spørge, om fru Margrete Auken er vidende om, at der findes et stort internationalt selskab, der hedder Novartis, som har 2.000 genmodificerede grise, der venter på deres sidste opgave.
De står og tripper i starthullerne og venter på, at vi bliver færdige og gerne vil tillade de her ting i Danmark.
Og ligesådan sidder det firma på en væsentlig del af verdensmarkedet for immunundertrykkende medicin, et marked, der kan blive mangedoblet, hvis xenotransplantation får et gennembrud.
Så det er et kæmpe marked, der åbnes med det her, og store pengeoverførsler til internationale firmaer, der kan komme til at foregå.
Søren Kolstrup (EL), 2001-01-30:
Der er en af fru Margrete Aukens bemærkninger, som jeg synes er væsentlig at fastfryse for en stund.
Det var bemærkningen om, at jo mere vi bevæger os ind på disse bio- og genteknologier, jo mere bliver prioriteringen i det samlede sundhedssystem vanskeliggjort; den bliver skærpet.
Jeg er enig i den iagttagelse.
Men indebærer denne iagttagelse ikke, at det kunne være værd at føje til hr. Bloch Jespersen med fleres forslag til vedtagelse, at den arbejdsgruppe, som man påtænker nedsat, også overhovedet overvejer, om de nye teknologier er relevante ud fra både en ressourcemæssig synsvinkel og en etisk betragtning?
Altså, det kunne jo godt være, at vi kunne standse op et øjeblik og sige: Jamen der er noget, vi overhovedet ikke vil anbefale at der bliver forsket mere i ud fra den betragtning, at der er begrænsede ressourcer.
Der er nemlig noget, der slet ikke bliver forsket i for øjeblikket.
Hvem er det overhovedet, der skal bestemme i den her verden, hvad der skal forskes i, og hvad der slet ikke bliver forsket i?
Henriette Kjær (KF), 2001-01-30:
At lide af en alvorlig sygdom har store menneskelige omkostninger.
Smerte, frygt og usikkerhed følger den syge.
Som politikere har vi derfor også en stærk forpligtelse til at skabe de rammer, som kan være med til at mindske disse menneskelige omkostninger, og som politikere har vi derfor også en stærk forpligtelse til at sørge for, at rammerne for den bedste og mest effektive behandling er til stede.
Disse rammer er ikke konstante.
Vi lever i en verden, hvor nye og bedre behandlingsmetoder hele tiden udvikles, i en verden, hvor der hele tiden forskes i nye teknikker.
Én af disse teknikker er transplantation af organer og væv fra dyr til mennesker.
En teknik, der virker lovende, men også en teknik, der rejser store spørgsmål, ikke mindst af etisk karakter.
Positiv, fordi teknikken skaber nogle interessante perspektiver i behandlingen af sygdom.
Her tænker jeg ikke mindst på de åbenlyse fordele, teknikken vil kunne give i forhold til det at tilvejebringe et tilstrækkeligt antal organer.
Som det er i dag, er der mangel på organer til syge mennesker, en mangel, der i al enkelhed betyder, at mange må vente i lang tid for at få indopereret det eller de organer, som kan være med til at gøre dem raske, at mange må vente på de organer, der vil gøre dem i stand til igen at kunne fungere almindeligt uden smerter, uden frygt.
For nogle patienters vedkommende betyder organmangel i værste fald, at de aldrig når at få muligheden for at få et nyt organ.
Ved at benytte transplantation af organer fra dyr til mennesker vil antallet af organer stige betragteligt.
For syge mennesker, der mangler organer, kan vi alle forstå, hvad det vil betyde.
Man skal dog ikke glemme, at vi samtidig bevæger os ind
på et næsten ukendt territorium.
Som politikere må vi ikke bare lade os euforisere i lykke og begejstring over videnskabens formåen, derfor skal vi tænke os godt om, før vi tager stilling.
For mig at se betyder det først og fremmest, at der skal ske en grundig og tilbundsgående forskning på området, en forskning, der blotlægger fordele og ulemper ved at transplantere organer fra dyr til mennesker, en forskning, der blotlægger gevinster og risici.
I den forbindelse er der for mig at se især én ting, vi skal sikre, nemlig at transplantation fra dyr til mennesker ikke indebærer en risiko for patienterne eller for samfundet
som helhed, hvis en epidemi skulle opstå. Min konklusion er derfor, at vi ikke på forhånd skal afskrive os mulighederne for at skabe rammerne for en endnu bedre og mere effektiv sygdomsbehandling. At gøre det vil være en utilgivelig handling.
På den anden side har vi dog også en stærk forpligtelse til at sikre, at vi ikke bare giver los for noget, som ikke er undersøgt til bunds.
I Det Konservative Folkeparti er vi derfor medforslagsstillere til forslaget til vedtagelse, fremført af hr. Niels Bloch Jespersen, ligesom vi er enige i Etisk Råds udtalelse fra den 22. januar år 2001.
Tove Fergo (V), 2001-01-30:
Først og fremmest skal Kristeligt Folkeparti have tak, fordi de med denne forespørgsel følger op på den høring, som Folketingets Sundhedsudvalg og Forskningsudvalg med Teknologirådets hjælp afholdt den 23. februar sidste år.
Ved at sætte xenotransplantation på Folketingets dagsorden tvinges vi til endnu en gang at gennemtænke de etiske, sundhedsmæssige, sociale og forskningsmæssige spørgsmål, som overførelse af organer fra dyr til mennesker rejser, samt de problemer med dyrevelfærd, som også er indeholdt i hele denne problematik.
Det har ministrene nu svaret på, og de har givet forskellige forslag til, hvordan dette område skal følges.
Der foregår en lignende debat i internationale fora, og de krav, der bliver fremført af bl.a. Europarådets Parlamentariske Forsamling, er, at der skal arbejdes på et retligt bindende moratorium i forbindelse med kliniske xenotransplantationer i medlemsstaterne.
I Europarådet foreslår man også, at der i samarbejde med WHO skal udarbejdes en strategi, hvor etiske, medicinske, videnskabelige, retlige, sociale og folkesundhedsmæssige aspekter af xenotransplantation vægtes mod hinanden, inden forsøg på mennesker bliver udført.
WHO har udgivet en rapport, hvis konklusion er, at det er nødvendigt med et internationalt fællessyn på, hvordan man afvejer nytten og risikoen ved xenotransplantation.
Man må derfor internationalt enes om, hvilke forholdsregler der skal tages for at mindske smitterisikoen, inden problemet opstår.
Og dette arbejde i Europarådet og WHO skulle blive tilendebragt i begyndelsen af år 2002, og i mellemtiden har en lang række lande vedtaget lovgivning, der skal regulere xenotransplantationen, eller oprettet nationale, rådgivende organer, der skal overvåge området.
Mærkeligt nok foregår der i øjeblikket ikke ret meget i EU-regi med henblik på en direkte regulering af dette område.
Vi har hørt de forrige ordførere og ministrene tale om den smitterisiko, smittefare, der er forbundet med at transplantere organer fra dyr til mennesker.
Men der er mange andre problemer.
Der er de etiske, der er de sociale, der er de retlige, og der er problemerne vedrørende dyrevelfærd.
Men smittefaren er nok det problem, der trænger sig mest på, og derfor er det vigtigt at handle fornuftigt. Det er vigtigt for mig at sige i dag på Venstres vegne, at vi ikke mener, vi kan gå med til at standse udviklingen.
Der skal stadig forskes, og dette område skal stadig kortlægges.
Men samtidig skal vi sikre en besindig udvikling til gavn for alle de patienter, som er afhængige af, at der sker en forskning på området.
Niels Bloch Jespersen (S), 2001-01-30:
Nu skal jeg ikke stille spørgsmål til den sidste spørger, men til fru Margrete Auken.
Det er om det samme emne, hvor jeg forstod, at SF er bekymret for, at hvis man forsker i et område, så kan det vise sig, at forskningen er nyttebringende, og så bliver det nok for dyrt.
Jeg håber ikke, det var sådan, jeg skulle forstå det, for sådan som jeg ser det, er forskning én ting, og der skal vi både med hensyn til grundforskning og forskning i øvrigt lade forskerne have lov at forske.
I øvrigt er det ofte for offentlige midler, så derfor kan man være med til at styre det lidt.
Men det er det, der er vigtigt for samfundet.
Det gør, at vi gør os klart, at fordi man har et forskningsresultat, behøver man ikke bruge det.
Og så vil jeg som en sidebemærkning tilføje, at det jo faktisk er sådan, at så godt som hver gang, vi får ny
medicinteknologi,
kan det virke dyrt i første omgang, men på sigt bliver det jo meget, meget billigere.
Nu ved jeg ikke lige med det her, som jeg slet ikke tror på, xenotransplantation, men generelt med medicinsk teknologi viser det sig, at hvis patienterne bliver selvhjulpne, så er det faktisk en besparelse for samfundet.
Det er et spørgsmål om forskning i forhold til indførelse.
Går SF ikke ind for, at forskerne skal have frihed?
Peter Skaarup (DF), 2001-01-31:
»Mener ministeren, at det er i orden, at de russiske asylsøgere, der natten til lørdag den 20. januar 2001 forårsagede et kæmpeslagsmål i Avnstrup Asyncenter ved Roskilde, har fået deres tyvekoster retur, efter at de gratis er fragtet til Sandholmlejren, og vil ministeren tage initiativ til, at politiet får de nødvendige virkemidler og værktøjer til at konfiskere de pågældende tyvekoster, indtil de rette ejermænd er fundet?« Skriftlig
begrundelse
Efter spørgerens opfattelse er det at gøre grin med den lovlydige del af befolkningen, at politiet nu har været tvunget til at aflevere de tyvekoster tilbage, som asylsøgerne ikke nåede at få med sig i forbindelse med det voldsomme kæmpeslagsmål.
Politiet og de forretningsdrivende i området kan rapportere om astronomiske stigninger i brugstyverier og indbrudskriminalitet, og på den baggrund bør tyvekosterne konfiskeres af politiet med henblik på, at politiet senere kan udlevere dem til forretningsdrivende og villaejere og andre, der er blevet bestjålet af de kriminelle asylsøgere. Dagbladet B.T. kan den 25. januar 2001 beskrive, hvordan politiet er frustreret over, at asylsøgerne får udleveret tyvekosterne, som efterfølgende sendes til de kriminelle asylsøgeres hjemlande eller omsættes til kontanter.
Spørgeren forventer, at ministeren vil tage afstand fra udleveringen af tyvekosterne, og at ministeren vil sikre, at politiet får de nødvendige midler til at stoppe disse fuldstændig urimelige tilstande.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-01-31:
Ja, nu ved jeg ikke, om ministeren har været til stede og truffet den pågældende amerikanske medarbejder, men de øjenvidner, som har været på stedet og talt med manden - og manden bad dem jo på amerikansk om at forlade området - meddeler, at han altså havde en skjorte på, hvor der stod: US Department of Commerce.
Jeg er godt klar over, at der eksisterer sådan et handelskammer.
Nu kan det jo være, at den pågældende skjorte i mellemtiden er ligesom lidt forsvundet, så det kan blive vanskeligt at komme til bunds også i denne sag.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jan Trøjborg (S), 2001-01-31:
Det er altid noget, at humøret kan være til stede i Folketingssalen.
Men jeg kan berolige hr. Keld Albrechtsen med, at som hr. Keld Albrechtsen udmærket ved - jeg kan godt forstå, at hr. Keld Albrechtsen ønsker at komme et spadestik dybere, et spadestik dybere og et spadestik dybere hver eneste gang - så er det altså sådan, at når det gælder de mere tekniske informationer eller informationer af teknisk karakter om, hvad stationen nord for Hjørring kan, så er det altså oplysninger, som regeringen alene giver til Folketingets udvalg vedrørende efterretningstjenesten.
Det udvalg har modtaget orientering om projektet, herunder om karakteren af den elektroniske efterretnings indhentning, der foregår på anlægget nord for Hjørring.
Jeg kan sige til hr. Per Kaalunds spørgsmål, at så vidt jeg er informeret, så har den meget omtalte pågældende medarbejder under sit arbejde båret en skjorte med reklameoverskriften: US Chamber of Commerce.
US Chamber of Commerce.
Det er ikke helt det samme, som hr. Keld Albrechtsen udlagde det til at skulle være, så jeg vil gerne slutte med at sige: Nej, hr. Keld Albrechtsen, det oplyste ministeren ikke.
Hr. Keld Albrechtsens fortolkning dækkes ikke af noget, ministeren oplyste her i spørgetiden.
Per Kaalund (S), 2001-01-31:
Jeg vil også gerne spørge forsvarsministeren, om det ikke er almindeligt tilladt her i landet at gå med udenlandske klædningsstykker.
Til eksempel har man jo i adskillige tilfælde set folk gå rundt med maokasketter og andet kinesisk tøj.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-01-31:
Jeg synes sådan set ikke, at oplysningen om, at den amerikanske medarbejder, som altså var iført en skjorte fra det amerikanske handelsministerium, er en medarbejder i et af de firmaer, som i USA er med til at drive Echelon-systemet, er meget beroligende.
For det er jo i virkeligheden det, ministeren oplyser i dag.
Disse firmaer har jo et meget tæt samarbejde med NSA, den organisation i USA, som ministeren ved driver Echelon.
Så siger ministeren, at der jo foregår sådan en teknisk tilpasning, en justering, eller hvad det var for et beroligende udtryk, ministeren brugte til at beskrive opførelsen af 30 m høje, kæmpemæssige radomer.
Det her bliver vi altså nødt til at gå meget, meget dybere ned i, for ministerens besvarelse er jo helt åbenlyst utilfredsstillende.
Og så vil jeg slutte i denne her omgang med at sige, at det altså nødvendiggør, at vi så får en forespørgselsdebat, hvor vi også vil stille spørgsmålet til justitsministeren, som sidder og lytter interesseret.
Og så håber jeg, at vi kan komme noget mere til bunds i det her.