Svend Auken (S), 2001-01-11:
Forslaget går ud på, at regelgrundlaget for administration af ferskvandsdambrug bliver ændret og lempet, sådan at der bliver åbnet mulighed for, at dambrugsproduktionen i lighed med andre virksomheder alene bliver kontrolleret ved afløbskontrol.
Den lempelse af kontrollen er jeg ikke enig i.
Senest diskuterede vi det i december 1997, hvor jeg orienterede Folketinget om ændringer af dambrugsbekendtgørelsen og det arbejde, jeg havde bedt Miljøstyrelsen om at sætte i gang med hensyn til udarbejdelse af en vejledning i miljøgodkendelse af ferskvandsdambrug.
Med den reviderede dambrugsbekendtgørelse, som trådte i kraft i begyndelsen af 1998, blev det bl.a. muligt at imødekomme den del af dambrugserhvervet, der i forbindelse med miljøgodkendelse ønsker i højere grad at anvende udledningskontrol på deres dambrug.
I tilknytning til udsendelsen af den reviderede bekendtgørelse blev der tillige udsendt en vejledning fra Miljøstyrelsen om miljøgodkendelse af ferskvandsdambrug.
Med den viden, som vi havde dengang, skulle der 52 årlige prøver af dambrugenes indløbs- og udløbsvand til for nøjagtigt at fastslå størrelsen af udledningen.
Efterfølgende er Danmarks Miljøundersøgelser, som jo anbefalede de 52 årlige prøver, i en rapport, der udkom i begyndelsen af 1999, kommet med nogle forslag til prøvetagningsprogrammer, hvorefter der skal udtages et mindre antal prøver, men man skal lægge mærke til, at disse forslag forudsætter en lempelse af den statistiske sikkerhed, som ønskes af resultatet.
Der er altså ikke tale om, at man ved at lave færre prøver kan opnå det samme resultat.
Man får et mere usikkert resultat, hvis man tager færre prøver.
Det fremgår af forslaget, at der bør udtages mellem 9 og 26 prøver på årsbasis, alt efter hvilket sikkerhedsniveau man vælger.
Skov- og Naturstyrelsen har oplyst mig om, at den omtalte rapports konklusioner og anbefalinger, for så vidt angår programmer til afløbskontrol, allerede supplerer det eksisterende regelsæt for miljøgodkendelse af dambrug, hvorefter der bl.a. skal fastsættes et loft over foderforbruget.
Jeg mener, at vi skal holde fast i disse principper, fordi det giver den største sikkerhed for, at miljøet beskyttes bedst muligt.
Bekendtgørelsen har medført mange forbedringer: den samlede udledning af næringssalte er blevet væsentligt reduceret, og mange vandløb, der påvirkes af dambrugsdrift, har fået det betydeligt bedre.
Bekendtgørelsen har også ført til udvikling af nye og mere effektive fodertyper, der kan anvendes i fiskeopdrættet.
Således anvendes der i dag mindre end 1 kg foder til produktionen af 1 kg fisk i modsætning til den situation, vi havde dengang, altså for godt 10 år siden, hvor man brugte
Optimeringen af produktionen har således medført væsentlige produktionsudvidelser inden for det samme foderniveau.
Det viser efter min opfattelse helt tydeligt, at valget af foderforbrugets størrelse som grundlag for reguleringen af dambrugenes miljøbelastning ikke har været forkert, og jeg finder ikke, at forslaget indeholder nogen rimelig begrundelse for at lave dét om.
Desuden kan jeg oplyse, at de miljømæssige forhold i åer og bække fortsat ikke er tilfredsstillende ved mere end halvdelen af dambrugene, og for mange dambrug giver stadig væk anledning til uacceptabel forurening af vandløbene.
Det fremgår af Miljøstyrelsens rapport om miljøtilsynet i 1999, som jeg netop har sendt over til Miljø- og Planlægningsudvalget, og disse oplysninger giver efter min opfattelse ikke grundlag for, at vi generelt lemper på den miljømæssige regulering af dambrugene eller lemper på de krav, der skal tilgodeses med hensyn til påvirkning af vandløbskvaliteten.
Derfor er jeg ud fra en samlet vurdering ikke enig med forslagsstillerne i, at der er grundlag for at lempe reglerne for godkendelse af ferskvandsdambrug.
For det første er der ikke noget miljømæssigt belæg for det.
Det går ikke godt med vandløb i Danmark - desværre.
Kvaliteten i vores åer og bække lader stadig væk meget tilbage at ønske.
For det tredje indeholder de gældende regler tilstrækkelige muligheder for at anvende afløbskontrol som supplement til den eksisterende regulering og miljøvurdering af dambrug, netop det, som forslagsstillerne efterlyser.
Jeg kan i øvrigt oplyse, at fødevareministeren har nedsat et udvalg med repræsentanter fra de relevante statslige institutioner, fra dambrugserhvervet og miljøorganisationerne, som bredt taget skal se på mulighederne for at fremme fremtidens dambrugsproduktion.
Udvalget skal være færdig med sit arbejde i løbet af sommeren 2001, og vi vil selvfølgelig også lytte til, hvad de er kommet frem til.
Kan det ske på en bæredygtig måde, kan det ske på en miljømæssig forsvarlig måde, ønsker vi jo alle sammen, at også akvakultur må være et erhverv i Danmark.
Men det er jo ingen tilfældighed, at den tidligere borgerlige regering var nødt til at stramme til på det her område og gøre noget, og selv med den indsats og den indsats, som har virket, har vi stadig væk alvorlige problemer i vores vandløb herhjemme.
Vi skal altid være åbne over for, om man kan gøre det lige så effektivt på andre områder, men vi er ikke overbevist i denne her sag, og derfor kan vi ikke sige ja til forslaget, men vi vil meget gerne sige ja til en dialog om, hvordan man gør tingene mest effektivt på det her område.
Vi har tidligere behandlet det her forslag, nemlig såvel i maj 1999 som i februar 2000.
Revisionen af udsætningsdirektivet er behandlet i B 25 helt tilbage i november 1997 og senest i B 44 fra februar 2000.
Det har endvidere været behandlet ved min redegørelse af 11. maj 1999, foruden alle de gange, vi har diskuteret sagen både i Miljø- og Planlægningsudvalget og i Europaudvalget.
Jeg synes, det er helt fint, det vil jeg gerne understrege over for forslagsstillerne, at vi diskuterer det her vigtige tema.
I et notat, som er på vej til Folketinget, orienterer
jeg om de vigtigste resultater af forhandlingerne om det reviderede udsætningsdirektiv.
Forhandlingerne i forligsudvalget blev færdige lige før jul, og nu har Europa-Parlamentet og Rådet hver især 6 uger med mulighed for en fristforlængelse på yderligere 2 uger til at stemme om forslaget, men alt tyder på, at det bliver stemt hjem begge steder, sådan at vi nu får udsætningsdirektivet på plads.
Det forlig, man har nået om indholdet af det reviderede direktiv, er noget, vi ud fra en samlet vurdering set ud fra et dansk synspunkt kan være tilfredse med.
Danmark har forhandlet ud fra et mandat, som tager udgangspunkt i, at der er en række muligheder i genteknologien, som vi skal udnytte, men at det skal ske ud fra forsigtighedsprincippet.
Det nye direktiv omfatter forbedringer vedrørende miljørisikovurderinger, større gennemskuelighed for forbrugerne og producenterne, tidsbegrænsede godkendelser, obligatorisk overvågning, en mere demokratisk komitéprocedure, forbedrede mærkningsregler, muligheder for høring af en etisk komité og en tidsplan for udfasning af antibiotikaresistente gener - for blot at nævne nogle af de forbedringer, der er tale om i forslaget.
Det vigtigste resultat er ikke engang direkte afspejlet i direktivet.
Havde jeg, da forhandlingerne gik i gang for 3 år siden, sagt fra denne talerstol, at om 3 år, altså i dag, ville Frankrig kræve stop for godkendelse af nye GMO'er, at England ville kræve en treårig tænkepause for at gennemføre storskalaforsøg med GMO-afgrøder, og at den tyske kansler varmt ville tale om, at tysk landbrug skulle gå over til økologisk drift, så tror jeg, at de fleste her i salen ville have sagt, at sådan vil det aldrig komme til at gå, men sådan er det faktisk gået, det er realiteterne.
I dag har vi en langt mere forbrugerorienteret, sundhedsorienteret, kritisk indstilling i EU, end vi havde tidligere.
Det synes jeg personlig er positivt ud fra den balancerede vurdering, at man ikke skal sige nej til teknologien som sådan, men skal indtage en kritisk holdning
til spørgsmålet
Det er det, vi har gjort.
hen - at se, hvordan mange andre er gået med os.
I forslaget foreslår hr. Albrechtsen og hr. Kolstrup tre punkter til sikring af et gensplejsningsfrit landbrug: For det første foreslår man, at Danmark skal stemme nej til det nye udsætningsdirektiv på grund af den ny komitéprocedure.
Forslagsstillerne finder proceduren udemokratisk, men der er jo tale om et klart fremskridt i forhold til den procedure, vi har haft tidligere på det her område, i overensstemmelse med de regler, der nu engang gælder for komiteer inden for EU.
For det andet foreslår de to forslagsstillere, at det i dag eksisterende EU-moratorium for tilladelser til udsætning i miljøet af genmodificerede organismer opretholdes også efter en eventuel vedtagelse af det reviderede direktiv, og det vil jeg gerne knytte nogle bemærkninger til: På rådsmøder i både 1998 og 1999 prøvede jeg - desværre forgæves - at overbevise mine kolleger om, at et midlertidigt moratorium kunne være gavnligt.
Men endelig lykkedes det efter disse diskussioner på rådsmødet i juni 1999 at få afgivet to rådserklæringer, som betød, at man fik et faktisk stop for markedsføringsgodkendelser i EU, idet Danmark sammen med Frankrig, Italien, Grækenland og Luxembourg, men i virkeligheden med støtte fra flere lande, fik vedtaget et stop, indtil det her reviderede direktiv var på plads med alle de ting, der skulle til, og indtil mærknings- og sporbarhedsproblemet var løst.
Det gjorde naturligvis, at der kom vældig gang i Kommissionens arbejde.
Det kan ske gennem et sammenhængende
dokument.
Her forpligtes de enkelte aktører i varekæden til at indhente og videregive relevant information til brug for bl.a. mærkning, kontrol og overvågning.
Jeg synes personlig, at Kommissionen har været alt for længe om at komme med et samlet regelsæt, der kan sikre en pålidelig og kontrollerbar mærkning, da hele debatten om mærkning jo har stået på siden midten af 1990'erne.
Derfor har jeg også på rådsmødet lige før jul igen påpeget vigtigheden af, at der hurtigst muligt fremlægges det nødvendige regelsæt, og specielt over for Kommissionen har jeg understreget min mening om, at der allerede til drøftelse på det næste rådsmøde i marts bør foreligge et forslag om sporing og mærkning fra Kommissionen.
Her refererer forslagsstillerne til, at man i Italien i regionen Toscana har forbudt handel med fire genmodificerede majssorter.
Jeg mener, at der er tale om misforståelser eller en sammenblanding af, hvad der egentlig foregår i Italien.
Det, man har gjort i Italien, er to ting: Dels er der for regionen Toscana vedtaget en regionallov, altså i deres regionale styre, der indeholder rammerne for at kunne erklære regionen Toscana for frizone for gensplejsede produkter, dels har Italien via novel food-forordningen suspenderet handel med og anvendelse af produkter for fire gensplejsede majsprodukter.
Jeg har tidligere ved besvarelse af spørgsmål stillet af hr. Søren Kolstrup redegjort for den toscanske frizoneordning
Jeg skal derfor i dag nøjes med at henvise til besvarelsen af disse spørgsmål for en mere detaljeret beskrivelse af den regionale lovgivning i Toscana.
Principielt er det ikke muligt at kopiere den toscanske lov i Danmark
Vedrørende Italiens suspension af fire gensplejsede majssorter har Fødevareministeriet oplyst mig om, at Italien i august 2000 har udsendt et dekret med forbud mod handel med og anvendelse af produkter fremstillet af fire forskellige gensplejsede majs.
Det var Italiens opfattelse, at der var sundhedsmæssige forhold, som ikke var klarlagt, fordi produkterne alene var anmeldt efter den forenklede procedure i novel food-forordningen.
I materialet fandt komiteen imidlertid ikke belæg
for, at Italien havde dokumenteret en sundhedsrisiko.
På den baggrund fremsatte Kommissionen et forslag om at pålægge Italien at ophæve sit forbud.
Forslaget kunne dog ikke samle det fornødne kvalificerede flertal i den stående levnedsmiddelkomité, og Kommissionen har derfor trukket sit forslag tilbage.
Det er endnu ikke afklaret, hvad der videre skal ske i sagen, men jeg kan oplyse om, at Danmark ved afstemningen i den stående levnedmiddelkomité støttede Italien ved at stemme imod Kommissionens forslag.
En del af bemærkningerne til Enhedslistens beslutningsforslag har ophæng i anden GMO-regulering end udsætningsdirektivet.
Her tænker jeg især på frødirektiverne, som blev vedtaget i december 1998, og hvor regeringen har lagt afgørende vægt på, at reguleringen efter de kommende forordninger kommer til at svare fuldstændig til den regulering, der ellers ville have fundet sted efter udsætningsdirektivet med senere revisioner.
Denne garanti har Danmark ikke kunnet opnå.
Danmark har derfor stemt imod direktivet og afgivet en ensidig dansk erklæring, der begrunder, hvorfor Danmark ikke har kunnet stemme for forslaget.
Vi skal være opmærksomme på, at frødirektiverne i fremtiden vil komme til at regulere de genetisk modificerede landbrugsafgrøder.
Før dette endeligt kan ske, skal der vedtages en forordning, der sikrer, at miljørisikoen og andre relevante elementer svarer til, hvad der er fastsat i det reviderede udsætningsdirektiv, at man altså har de samme regler, når man flytter rundt.
Når Kommissionen fremsætter forslag til denne forordning, skal vi være aktivt med til at sikre, at alle de relevante forbedringer for det reviderede udsætningsdirektiv videreføres i produktlovgivningen.
Det samme gør sig gældende for bl.a. direktivet til regulering af handel med forstligt formeringsmateriale, som blev vedtaget i december 1999, og for direktivet til regulering af handel med vegetativt formeringsmateriale af vin, som ventes til afstemning her i løbet af januar 2001.
I det notat, som er på vej til Folketinget, oplyses det, at regeringen agter at stemme for forslaget til det reviderede udsætningsdirektiv, fordi forslaget indeholder en lang række forbedringer, der imødekommer de danske synspunkter.
Ligeledes er det lykkedes at få et arbejde i gang omkring sporing og mærkning af GMO'er og produkter fremstillet af GMO'er.
Derfor kan regeringen ikke støtte Enhedslistens forslag.
I stedet vil jeg opfordre til, at vi i de kommende forhandlinger om regler for sporing og mærkning, om forordninger til udfyldning af produktlovgivning og ved ny produktlovgivning fortsat arbejder for, at de danske synspunkter vinder indpas som ved revisionen af udsætningsdirektivet.
Disse initiativer vil efter min opfattelse imødekomme vores og befolkningens ønsker og de bekymringer, mange mennesker har.