Frank Jensen (S), 2003-03-21:
Vi befinder os i en dybt alvorlig situation.
Krigen er i gang.
Ja, der er argumenter for at intervenere militært for at afvæbne den brutale diktator Saddam Hussein i Bagdad.
Socialdemokratiet har tidligere i opposition og i regering støttet, at Danmark handlede militært over for Saddam Hussein, og vi var også klar til at gøre det igen.
Men vi kan ikke støtte den linje, regeringen har lagt, og det beslutningsforslag, som regeringen har fremsat. Krigen kommer på et grundlag og et tidspunkt, hvor alle andre muligheder ikke er udtømte, og hvor der var en mulighed for en afvæbning af Saddam Hussein på et andet grundlag end militær magt.
De var klart af den opfattelse, at der var en vej at gå.
Det er også vores klare opfattelse, at hvis der ikke var det, som det var tilfældet i 1998, måtte det være FN's Sikkerhedsråd, der på grundlag af resolution 1441 skulle træffe beslutning om, hvornår nok er nok.
Nu står FN så ydmyget tilbage.
Også FN's generalsekretær har advaret imod den beslutning, som en lille gruppe lande med USA's præsident i spidsen og Storbritannien har taget.
Og Danmark bakker nu op om den linje, som den amerikanske præsident har lagt.
Regeringen vil ikke forfølge FN-sporet til det sidste.
Regeringen valgte at lave et sporskifte, og det beklager vi dybt.
Vi var af den klare opfattelse, at vi så fuldstændig ens på det her, sådan som vi gjorde det i 1991, sådan som vi gjorde det i 1998, og sådan som vi har gjort det helt indtil begyndelsen af indeværende uge.
Vi håber på, at den militære aktivitet og krigen bliver kortvarig og med så begrænsede tab som muligt, men vi frygter det værste.
Vi er nødt til som ansvarlige politikere også at være realistiske i vores vurdering af konsekvenserne.
Den alliance, som Danmark nu skal bidrage til militært i Irak, er meget snæver.
Vores lære er jo i øvrigt fra tidligere militære interventioner både i Irak og også i Eksjugoslavien, at det at samle bred international alliance er helt afgørende.
Det var også læren efter 11. september
2001 med de modbydelige terrorangreb på USA, og her handlede den amerikanske præsident klogt og velovervejet.
Vi synes ikke, at den beslutning, som den amerikanske præsident har truffet i den nuværende situation, er velovervejet eller er inden for folkerettens grund.
I den sag, vi står over for nu, er ingen af delene opfyldt, altså det, der lå til grund for beslutningerne i 1990'erne
, og der er ingen bred alliance.
Den er meget, meget snæver.
USA, Storbritannien, Australien og Danmark er de eneste lande, der vil stille militære bidrag med robust mandat.
Så er der Spanien, Polen, Letland, Rumænien, Tjekkiet og Slovakiet, som vil stille med militær bistand, men uden robust mandat.
Den politiske situation er værre end noget tænkeligt scenarie: splittelse i FN, i NATO, i EU og på vores egne breddegrader også splittelse mellem os og de øvrige nordiske lande.
Regeringen isolerer Danmark fra vores nordiske venner.
Så er der det juridiske.
Jeg blev belært
ved førstebehandlingen om, at jeg ikke kunne udtale mig om det folkeretlige grundlag, da jeg ikke er jurist.
Det blev jeg belært om af Venstres ordfører fru Gudrun Laub.
Og det er jo så sandt, som det er sagt, for det er jeg ikke.
Men jeg må nok sige, at i det her spørgsmål tillægger jeg Danmarks tidligere udenrigsminister, hr. Niels Helveg Petersen, større indsigt i folkeretten end fru Gudrun Laub.
Også hr. Niels Helvegs uddannelsesmæssige baggrund som jurist må siges her klart at overtyde fru Gudrun Laubs folkeretlige indsigt. Og jeg er fuldstændig enig i, også med mit eget kendskab til juraen, at det grundlag, hvorpå vi handler folkeretligt her, bestemt ikke på nogen måde er solidt, tværtimod.
Vi er ude i et politisk og juridisk morads, som desværre kan komme til at skabe uoverstigelige vanskeligheder ikke bare for Danmark, men for dem, der vil udnytte den argumentation, der bliver brugt i Danmark i øjeblikket i anden sammenhæng.
Lad mig bare nævne russerne i forhold til Tjetjenien.
Der er masser af muligheder for at udnytte den argumentation, der bliver brugt i den danske debat i øjeblikket, til modbydelige militære interventioner over for mindretal både inden for og på tværs af grænser.
Krigen er en realitet.
Regeringen står ikke til at ryste i sine holdninger til det her spørgsmål, ej heller til at skifte standpunkt her i 11. time.
Jeg forventer sådan set ikke, at Dansk Folkeparti på nogen måde reflekterer over de argumenter, der har været i de seneste dage.
Beslutningen er taget for længst.
Dansk Folkeparti bakker op, når den amerikanske præsident beder om det.
Det er det svar, vi har fået hele vejen igennem i de seneste døgn.
Det er ikke bare at slå over på autopiloten, når den nuværende amerikanske præsident beder os og Europa om bistand, vi er nødt til selv at overveje konsekvenserne, og det har vi gjort i Socialdemokratiet.
Vi mener, at det er en forkert beslutning.
Men regeringen har sit flertal på plads; der vil om ganske kort tid her i Folketinget forventeligt være et meget snævert flertal.
I øvrigt er det tankevækkende, at regeringen med et beslutningsforslag, hvor der i det udvalg, der har behandlet det, er et flertal, der anbefaler Folketinget at nedstemme beslutningsforslaget, ikke er gået efter at forsøge at få en meget bredere parlamentarisk situation i vores eget Folketing i forhold til denne beslutning.
For der kunne være en vej.
Vi opfordrer den danske regering til at sikre, at det bliver en FN-løsning i forhold til stabiliseringsindsatsen i Irak.
Vi opfordrer også regeringen til at indlede forhandlinger med Folketingets partier og forhåbentlig med mere åbent sind end det, vi har oplevet de seneste dage, med hensyn til den indsats, Danmark skal yde under stabiliseringsindsatsen i Irak efter krigen.
Danmark må presse på i Europa, for at EU yder sit.
Vi er ikke imponerede over resultatet fra Det Europæiske Råds møde i aftes.
Vi synes, at EU indtil videre ikke har ydet nok i det bidrag.
Jeg ved godt, at der er nogle øvelser, der forestår i den kommende tid, men vi opfordrer den danske regering til at bakke op om den del af Kommissionen, som også anbefaler en større humanitær indsats fra EU, også når det drejer sig om økonomiske beløb.
Danmark burde overveje, flertallet i det danske Folketing burde overveje sin stilling, men tiden er forpasset.
Desværre lykkedes det ikke under udvalgsarbejdet at overbevise hinanden, beslutningen var truffet på forhånd.
Socialdemokratiet kan ikke bidrage til vedtagelsen af beslutningsforslaget.