Jens Rohde (V), 2003-06-03:
Venstres politik sigter efter at sætte mennesker fri.
For en lille uges tid siden var der i en nyhedsudsendelse på en af vore tv-stationer et indslag fra Irak.
Dem har der været mange af, men dette indslag brændte sig fast på min nethinde.
Efter fundet af endnu en af de talrige massegrave fra Saddam Husseins morderiske regime gav en tårevædet iraker luft for sine frustrationer og spurgte:
Hvor er Chirac?
Hvor er Schröder?
Hvor er alle de, som ville redde Saddam Hussein fra krigen?
Vi vil have dem herud nu, så vi kan få det dokumenteret.
I baggrunden kunne vi se hans landsmænd lede efter bare nogle rester af deres kære.
Saddam Hussein gjorde sig skyldig i ikke bare mange, men hundredtusinder af menneskelige tragedier.
Der er fundet et utal af massegrave, og desværre må vi nok indstille os på, at de sidste ikke er fundet endnu. Tv-indslaget fra massegravene kastede desværre i alt for tydelig grad lys over, hvor absurd og skammelig debatten i specielt Europa har været.
Mens modstanderne af krigen, specielt i Europa, i fredsfundamentalismens navn havde travlt med at værne om FN-systemet og våbeninspektørerne og pleje egeninteresser som valgsejr i Tyskland, olieinteresser i Frankrig og indenrigspolitiske markeringer i Danmark, kunne Saddam Hussein fortsætte sin udpining af, sin tortur af og sine mord på sine egne landsmænd.
Herhjemme sagde Socialdemokraterne, at der ikke blev begået folkemord i Irak.
Det stod også at læse på den hjemmeside imod krigen, som Socialdemokraterne lavede, men som på påfaldende vis blev nedlagt samme dag, som statuerne af Saddam Hussein blev væltet i Bagdad.
Det må være på sin plads at konstatere, at hvis vi havde fortsat Europas historiske laden-stå-til, hver gang jorden brænder, og hvis vi havde fortsat med at rette os efter fredsbevægelsernes retorik - ja, så havde resultatet formentlig været flere massegrave over årene og langt flere dræbte end dem, som ulykkeligvis måtte lade livet under krigen. Jeg vil gerne understrege, at mit ærinde ikke er at hovere, for krig er alt for tragisk og alvorlig til, at man skal hovere.
Men jeg siger det, fordi jeg har uendelig vanskeligt ved at forstå, hvordan man på den ene side kan tale varmt om universelle menneskerettigheder og samtidig lukke øjnene, når tusindvis af mennesker bliver myrdet af en syg diktator.
Der er en tendens til, at vi i Europa optræder bedrevidende over for USA.
Vi synes nok, at vi er lidt mere sofistikerede i vores tankegang, og hvor ofte har vi europæere i vores egen selvgode opfattelse ikke talt om de amerikanske cowboys i lidet flatterende vendinger?
Men menneskeheden og især Europa har meget at takke amerikanerne for. Hvis det amerikanske folk ikke havde været villigt til at ofre sine sønner, ville Hitler sandsynligvis have vundet Anden Verdenskrig.
Hvis amerikanerne ikke havde ført en konsekvent og økonomisk meget bekostelig udenrigspolitik over for Sovjet, ville store dele af Vesteuropa formentlig være kommet under sovjetisk kontrol efter Anden Verdenskrig.
Havde det ikke været for Marshallhjælpen, ville vi slet ikke have haft mulighed for at opbygge vores velfærdssamfund så hurtigt her i Danmark.
Havde det ikke været for amerikanernes håndfaste politik over for Warszawapagtlandene, ville vi formentlig aldrig have set Murens fald.
Havde det ikke været for amerikanernes evne og vilje til at handle, havde massakrerne på Balkan givetvis fortsat, og havde det ikke været for USA, skulle det irakiske folk fortsat have levet i utryghed, fattigdom og uvished.
Dette er uomtvisteligt: USA har sat Europas befolkninger fri.
Vi har uendelig meget at takke det amerikanske folk for, og derfor et det forstemmende at opleve den europæiske bedrevidenhed, som trives hos så mange mennesker, især på venstrefløjen.
Jeg er helt sikker på, at de alle er velmenende.
Men de har tilsyneladende ikke lært af historien, og derfor må vi også reagere, når venstrefløjen konsekvent kalder den USA-ledede koalition for en besættelsesmagt.
Mon ikke de irakere, der i dag leder efter familiemedlemmer i massegravene, føler sig mere befriet end besat?
Mon de soldater, vi har sendt til Irak, føler sig som besættelsesmagt?
Det tror jeg næppe.
Jeg synes, at der i dag er al mulig grund til at sende en stor tak og mange tanker til alle de mennesker, vi i dag har udstationeret rundtom i verden.
Det er mennesker, som gennem deres arbejde tager et stort personligt ansvar for at gøre verden til et bedre sted at leve.
Disse mennesker og deres familier kan Danmark være stolt af, for det er folk, der sætter livet på spil for at sætte andre mennesker fri.
Kl. 9.45 Desværre gør især Socialdemokraterne Danmarks deltagelse i koalitionen i Irak til et svigt over for Europa.
Med ord som »Danmark er for lille til at have mere end én udenrigspolitik« forsøger Socialdemokraternes formand at fremstille forholdet mellem Danmark og USA på den ene side og Danmark og EU på den anden side som noget, der skulle udelukke hinanden.
Det er efter Venstres opfattelse en meget forenklet og forkert fremstilling. EU og USA skal ikke være modsætninger i en aktiv dansk udenrigspolitik.
Netop fordi de udbyder forskellige former for sikkerhed, supplerer EU og USA hinanden, og vi bør for alt i verden undgå, at det transatlantiske forhold reduceres til Europa som den sure moralens vogter med den løftede pegefinger over for store USA, som så må klare det beskidte arbejde, når vi har brug for dem. Det er ganske enkelt nødvendigt at stå sammen om at beskytte demokratierne og de vestlige grundværdier, og vi har alle et personligt ansvar for den kamp og den proces. Vi har et ansvar for at sætte mennesker fri, og at sætte fri er i høj grad også det centrale i Europas samling.
Friheden er noget helt centralt for de mennesker, som efter Anden Verdenskrig blev styret med hård hånd fra Kreml under den kolde krig.
Jeg tror, det gibbede en ekstra gang i mange europæere, da Danmarks statsminister trådte frem på scenen i Bella Centret foran Europas statschefer og proklamerede, at vores nye Europa er født.
Det var en bevægende afslutning på mange års intense forhandlinger, som reelt begyndte under den tidligere regerings ledelse på topmødet i København i 1993 og blev fuldendt i december sidste år, 10 år efter.
Det var en begivenhed, som endeligt satte punktum for den kolde krig.
Det var en begivenhed, som endeligt satte punktum for et delt Europa, og som endeligt satte et perspektiv på de opgør, som de østeuropæiske befolkninger i slutningen af 1980'erne tog med de kommunistiske magthavere.
De østeuropæiske befolkninger tog en meget stor risiko og et meget stort personligt ansvar, da de trodsede trusler om våbenbrug, trodsede historiens brutale nedslagtninger af tidligere forsøg på oprør og satte sig igennem med krav om frihed og demokrati.
København blev centrum og symbol for samlingen af Europa med optagelsen af 10 nye medlemslande i EU.
Det har selvfølgelig et præg af historiens tilfældighed over sig, men i Venstre synes vi godt, Danmark kan tillade sig at være lidt stolt og glad over, at regeringen med målrettethed og evne til at fokusere på, hvad det drejede sig om, formåede at få de vanskelige forhandlinger afsluttet med succes.
Det var et stort øjeblik for Vesten, for Europa og dermed også for Danmark, for sammenhold i Europa sætter mennesker fri.
Desværre er det ikke de store øjeblikke, verden har budt på de sidste 2 år, når det gælder den internationale økonomi.
Når økonomien strammer til i verden omkring os, kan det naturligvis ikke undgå at trække spor efter sig i Danmark, også selv om dansk økonomi grundlæggende er meget sund.
Det hverken kan eller skal skjules, at trods den nu svagt faldende ledighed på 1.400 personer er nogle mennesker kastet ud i arbejdsløshed som følge af, at den internationale økonomi er nede i en bølgedal.
Det er en ulykkelig situation for hvert eneste menneske at blive sagt op fra sit arbejde, og der skal ikke herske tvivl om, at for Venstre er hver eneste arbejdsløs én arbejdsløs for mange.
Et godt arbejde sætter mennesker fri, og derfor iværksætter regeringen også en række initiativer for at fremme beskæftigelsen.
Vi har allerede gennemført en arbejdsmarkedsreform, der sigter på »Flere i arbejde«, og derudover vil vi gøre det muligt, at man kan få betalt sin efteruddannelse, når man er sagt op i forbindelse med en større afskedigelsesrunde, også selv om den enkelte ikke har garanti for at få et job efter uddannelsen.
Vi vil også tilbyde jobsøgningskurser til alle, der er omfattet af reglerne, og vi ønsker at oprette mobile AF-kontorer tæt på den virksomhed, som må igennem store fyringsrunder.
Regeringen er også inde i overvejelser om, hvordan vi ganske forsigtigt kan fremrykke nogle af de offentlige investeringer, som alligevel skulle være gennemført til næste år.
Jeg vil gerne understrege her, at der bliver ikke tale om, at vi bruger en éneste krone mere over årene end dem, vi har forudsat.
Det ville være en lempelse af finanspolitikken, og det er ganske enkelt utrolig farligt at begive sig ud i et sådant merforbrug i den nuværende situation.
Regeringen og vismændene forventer et relativt pænt opsving i byggeaktiviteten til næste år, men vi ved også, at der er ledig kapacitet i byggebranchen i år.
Derfor kan der være fornuft i at tage lidt af toppen af den øgede aktivitet til næste år og flytte den til den ledige kapacitet i år, men jeg vil gerne sige, at det er Venstres folketingsgruppes klare holdning, at man skal fare med megen lempe og ikke kaste sig ud i store fremrykninger for flere milliarder kroner, som kan føre til pris- og lønpres på grund af flaskehalsproblemer, når det økonomiske opsving viser sig næste år.
Det er helt afgørende, at fremrykninger sker velovervejet og forsigtigt, og vi fæstner vores lid til, at regeringen er meget bevidst om det.
Kl. 9.50 Når det gælder beskæftigelsen, er det også værd at bemærke, at regeringen i forvejen har taget en række initiativer, som forbedrer rammevilkårene for dansk erhvervsliv.
Dermed skabes også bedre rammevilkår for de mennesker, det hele handler om.
Skattestoppet er historisk og et fantastisk effektivt værktøj til at sikre folk mod øgede udgifter på skatte- og afgiftsområdet.
er ganske enkelt
Man stiller flere penge til rådighed for alle dem, som arbejder, man sætter mennesker lidt mere fri.
Nogle mener, at skattenedsættelsen er for lille, men sjovt nok er det ofte de samme, som har meget travlt med at besvære sig over, at skatterne ikke må stige andre steder, så de kan få finansieret deres mange ønsker til offentlige udgifter.
Det er også de samme, som synes, at 500 kr. er et voldsomt beløb, når de skal af med det, men et meget lille beløb, når de skal have det.
Men hvad betyder en nedsættelse af personskatten for en familie, hvis det hele spises op af nye eller øgede afgifter på vand, varme og el eller øgede ejendomsværdi-, kommune- eller amtsskatter?
I bedste fald ingenting, i værste fald færre penge til rådighed og mere ufrihed.
Historien har desværre vist, at fleksible skatter er lig med højere skatter, og derfor holder vi i Venstre benhårdt fast i skattestoppet.
Hvis man vil have penge til det ene eller det andet, må man prioritere, og det er det, regeringen gør.
På den måde sikrer vi nemlig, at danskerne kan disponere deres økonomi, hvad enten det gælder familien eller virksomheden.
Det giver tryghed og luft for nye investeringer, som kan medvirke til at forbedre beskæftigelsen, og det sætter mennesker fri.
Det samme gør de utrolig mange regelforenklinger på skatteområdet, som skatteministeren har gennemført.
En lang række af de forenklinger, som regeringen har gennemført, er blevet til på direkte forslag fra borgerne, og alle forslagene sigter på at gøre det lettere at være dansker i hverdagen, altså at sætte mennesker fri.
Jeg kan ikke lade være med at tænke på de mange meget hårde og til tider perfide angreb, vores skatteminister bliver udsat for fra Socialdemokratiet med den nidkære skatteakse - axis of taxes, om man vil - hr. Stavad, hr. Buksti og hr. Lykketoft i spidsen.
Men rent faktisk vil jeg opfordre skatteministeren til at glæde sig over angrebene, og jeg vil også opfordre Socialdemokraterne til at blive ved at fremture, for på den måde synliggør de den meget store forskel, der er på Venstre og Socialdemokratiet.
Jeg ville føle mig helt tryg, hvis jeg skulle ud og spørge vælgerne, om de ønsker hr. Ole Stavad tilbage som skatteminister, hr. Stavads mange kvaliteter i øvrigt ufortalte.
Det korte af det lange er, at der samlet set er gennemført en lang række tiltag, der vil øge tilgangen til det danske arbejdsmarked, lette hverdagen for den enkelte dansker og gøre det muligt for de mange frivillige i foreningerne at fokusere på det, de oprindelig kom i foreningerne for.
Regeringens skattepolitik sætter mennesker fri.
Statsministeren lagde i sin åbningstale til Folketinget
i oktober sidste år stor vægt på at bryde
den negative sociale arv.
Det afstedkom straks en debat, som kun handlede om penge, men det, som det handler om, er grundlæggende at sætte mennesker fri.
Jeg vil gerne understrege, at naturligvis skal der penge til, og der er også brugt mange milliarder siden 1970'erne.
Men når det gælder om at komme den negative sociale arv til livs, er det i høj grad nogle markante holdningsskift, der er brug for, ikke mindst på skole- og uddannelsesområdet.
Der er børn, som alene på grund af deres opvækst begrænses i at udnytte deres livsmuligheder, men der findes derimod ikke en social arvelov.
Intet barns skæbne er afgjort på forhånd, men nogle børn har opvækstvilkår, som gør, at de har større risiko for at opleve sociale problemer end andre børn.
Som samfund må vi derfor gøre, hvad vi kan for at kompensere udsatte børn for deres dårlige udgangspunkt.
Nye undersøgelser anbefaler utvetydigt, at vi lægger en ny strategi for at bryde den onde cirkel.
Denne strategi skal hvile på at udvikle børns faglige kompetencer i langt højere grad, end det sker i dag.
Der er behov for en mere målrettet og styret læring, og det kræver et markant holdningsskift over for de principper, vores uddannelsessystem bygger på.
Det er bl.a. i det lys, vi skal se de uddannelsesreformer, som regeringen har gennemført.
De nationale mål for folkeskolen og indholdsbeskrivelsen for børnehaveklassen skal sikre en mere detaljeret beskrivelse af arbejdet med børns færdigheder.
Jeg vil imidlertid gerne understrege, at målsætningen ikke er at fremelske elitebørn, men tværtimod at sikre, at der ikke er nogen, som falder bagud.
Har man haft en god skolegang og fået et højt udbytte af undervisningen, er udsigterne til at gennemføre en ungdomsuddannelse og fortsætte med at videreuddanne sig gode, og det gælder for alle unge. Kl. 9.55 Regeringens folkeskolereform er motiveret af ønsket om at hæve det faglige niveau i folkeskolen, og regeringens gymnasiereform sigter mod at videreføre det høje faglige niveau, så de unge bliver mere studieegnede og samtidig får et bredere fundament for at komme i arbejde.
Også universitetsreformen hviler på disse holdninger, og rent holdningsmæssigt er der tale om nogle meget store landvindinger med de tre reformer.
Jeg er ikke ét sekund i tvivl om, at de vil vise sig at være de stærkeste værktøjer, vi har haft til at bryde den negative sociale arv.
I Venstre glæder vi os over, at regeringen har vist handlekraft og vilje til at skabe sammenhæng i de ting, vi gør for børnene, fra de er helt små.
Det er børnene, som bliver vinderne på grund af regeringens meget klare politik,
ikke mindst de børn, som har et meget skævt socialt udgangspunkt.
Uddannelse og gode faglige egenskaber sætter mennesker fri.
Sygehuspolitik handler også om at sætte mennesker fri, og derfor indførte regeringen det udvidede, frie sygehusvalg, samtidig med at vi gav en massiv økonomisk indsprøjtning til at få ventelisterne nedbragt.
Det frie sygehusvalg er af oppositionen blevet kritiseret for at være både farligt og samtidig uden betydning, men de to ting kan jo ikke være rigtige samtidig, og det er der faktisk heller ingen af dem der er.
Tillad mig at komme med et eksempel fra min egen personlige verden på, hvad regeringens politik betyder for mennesker.
Min egen mor har desværre slidt sine knæ ned, og derfor skulle hun have nye knæ.
Hun gik til undersøgelse på sygehuset, og her fik hun at vide, at der var mindst ét og trekvart års ventetid.
Nu var specielt det ene knæ så nedslidt, at det medførte meget dårlig livskvalitet, så vi henvendte os til Patientvejledningen, hvor vi fik at vide, at min mor kunne blive opereret meget hurtigt i Tyskland.
Hun fik valget mellem tre forskellige sygehuse, og mindre end 3 uger efter havde hun fået et nyt knæ på sygehuset i Rendsburg, ikke langt fra den danske grænse.
Den effektivitet, den behandling og den omsorg, som blev ydet min mor, var ganske enkelt i topklasse.
Der blev sørget for alt inklusive transport, og der var ikke på noget tidspunkt én eneste krone mellem patient og sundhedsvæsen.
Der var udelukkende tale om en hurtig og god behandling og en stærkt forøget livskvalitet for min mor, som i øvrigt lå på afdeling sammen med andre danskere, der fik samme behandling, og det tæller i øvrigt også på plussiden, at her et halvt år efter ringer de stadig fra sygehuset og følger op på, hvordan deres patienter har det. Nu skal min mor have et nyt knæ i det andet ben, men den stigende produktivitet på de danske sygehuse har betydet, at hun nu kan få det gjort hurtigt her i Danmark, og derfor behøver hun ikke foretage en ny rejse.
Det er et hverdagseksempel på, hvordan regeringens fokus på at bekæmpe ventelister og det udvidede, frie sygehusvalg fungerer for det enkelte menneske.
Der er aldrig gennemført så megen borgerlig-liberal politik som det seneste år, og tiden tillader ikke, at jeg når at nævne det hele i denne tale.
Men jeg vil gerne sige, at for Venstre har det været vigtigt, at regeringen med sin politik klart sætter fokus på menneskers hverdag, sætter dem fri og gør hverdagen lidt nemmere for danskerne. Vi ønsker frihed og værdighed koblet sammen med det personlige ansvar.
Vi ønsker at belønne dem, som gør en ekstra indsats, som tager et ansvar og opfører sig ordentligt, men vi vil til gengæld sætte hårdt ind mod dem, som ikke respekterer landets love og grundlæggende værdier.
Vi har en klar politik om at hjælpe de mennesker, som er kommet i problemer, men så vidt muligt skal denne hjælp være hjælp til selvhjælp.
Vi ønsker at sætte mennesker fri.
Det er også helt afgørende for Venstre, at regeringen holder, hvad den lover, og at den ikke gør, hvad den har lovet ikke at gøre.
I Venstre holder vi, hvad vi lover, også regeringen har i det seneste år holdt, hvad den har lovet, og jeg kan berolige statsministeren med, at så længe regeringen følger den linje, har regeringen naturligvis også Venstres klare opbakning.
Lad mig til slut takke alle Folketingets partier
for et godt samarbejde i årets løb.
Trods mange kampe og uenigheder har alle Folketingets partier været med til at tage store ansvar på hver deres felter.
En særlig tak til Dansk Folkeparti for et godt og stabilt samarbejde.
Det vil jeg gerne kvittere for, for et godt samarbejde i Folketinget er jo også i sidste ende med til at sætte mennesker fri.