Brian Mikkelsen (KF), 1999-05-18:
Det Kongelige Teater har været igennem en meget turbulent
periode
Efter at vi i 1991 under en konservativ kulturminister fik vedtaget at indsætte en bestyrelse, er vi heldigvis kommet uden om de evindelige folketingsdiskussioner om det ene og det andet, der har været i vejen med teatret.
Det er jo ikke noget, man sådan kan løse med et snuptag, men vi mener i Det Konservative Folkeparti, at med den aftale, der nu er indgået, er vi i hvert fald startet på den første etape hen i mod et bedre, mere velfungerende teater, et teater, der lever op til de mål, der skal være for kulturpolitikken, der handler om at sætte kvaliteten i højsædet, at fremme et alsidigt og mangfoldigt kulturudbud, at værne om vores kulturarv og de kulturbærende institutioner, at bane vejen for fornyelse og eksperimenter og selvfølgelig også at styrke de udøvende kunstnere, vi har.
Det er altså med den aftale, vi har lavet her, som vi for øvrigt er mægtig glade for, et første, rigtigt skridt.
Man kan kan jo også, når man snakker med folk, som er i berøring med teateret og de problemer og den bekymring, der har været, konstatere sådan et lettelsens suk, over at det endelig lykkes.
Sådan tolker jeg i hvert fald stemningen.
De mange års diskussioner fandt med aftalen endelig en løsning, som hele, og jeg mener hele Danmark, kan være glad for, for vores nationalscene er jo et fællesansvar.
Uanset hvor i landet, vi bor, har vi et ansvar for, at kvaliteten er i højsædet, at ressourcerne er til rådighed, og at man har de bedst opnåelige vilkår på teatret.
Teatrene har jo nogle særlige opgaver på områder som det nationale, det kulturhistoriske, det kvalitative, det inspirerende og udviklende, som kun kan løses af Det Kongelige Teater.
Teatret skal nemlig virke som inspiration
for alle kunstarterne i hele landet.
Vi får først et nyt skuespilhus, så et opera- og musikhus, og oven i det hele har vi så også fået skaffet nogle ekstra kulturpenge til provinsen.
Efter mange års tovtrækkeri er det næsten ikke til at tro, at det endelig er lykkedes at finde frem til en aftale for vores nationalscene, der tilgodeser alle.
Men det er det altså.
På trods af sure rønnebær og på trods af alle mulige spekulationer om det modsatte er det en aftale, som efter vores mening vil tilgodese alle kunstarterne på Det Kongelige Teater, og det er den optimale løsning ud fra de givne forhold.
Vi er altså glade for den aftale, der er blevet lavet om Det Kongelige Teater.
Aftalen lever nemlig op til det konservative ønske om ikke bare at give en del af, men hele nationalscenen et tiltrængt løft og nogle mere tidssvarende rammer at udfolde sig indenfor, også som en lille biting, som jeg nævnte før, har man fået givet Den Jyske Opera og Schaufuss-balletten ekstrabevillinger, som begge institutioner for længst har gjort sig fortjent til.
Der er forhold, som vi meget tidligt i forhandlingerne gjorde opmærksom på, herunder specielt, at et operahus stod øverst på vores ønskeseddel.
Vi havde ikke - og jeg gentager det, når der er alle mulige spekulationer om, hvorvidt det bliver til noget - vi havde aldrig nogen sinde fra Det Konservative Folkepartis vedkommende indgået en aftale, hvis der ikke var givet en nagelfast garanti for, at der ville komme et opera- og musikhus.
Det har forligspartierne givet hinanden håndslag på.
Man kan jo også høre fra de af forligspartierne, der har været oppe og sige noget nu her, at det selvfølgelig bliver til noget.
Men i den her verden handler det jo også om at være realistisk, også om at være ærlig.
Vi har jo ikke den nødvendige kundskab og de nødvendige forudsætninger for i morgen at bygge et opera- og musikhus.
Vi skal finde ud af, hvad det skal være for en størrelse.
Vi kan jo se, at Utzon har lavet noget fremragende i Sydney, vi kan se, at i alle andre storbyer, vi kommer til, har man nogle operahuse, som virker som magneter, som flagstænger, som vinduesposter for kulturlivet i de pågældende lande.
Det er også det, vi vil i Danmark og i hovedstaden med et nyt opera- og musikhus, men vi skal lige blive enige om, hvad det er, vi vil have i det, så derfor kan vi ikke bare gå ud og bygge det i morgen. Vi er jo blevet enige om i forligsteksten at nedsætte et hurtigtarbejdende udvalg.
Mit råd til kulturministeren skal være, at det bliver færdigt meget hurtigt - det er jeg sikker på at kulturministeren også har en vilje til - så vi nu ved, hvad det er, vi taler om.
Det udvalg bliver forhåbentlig færdigt engang i det sene efterår, og så kan vi komme videre
med diskussionerne med de partier, som er interesseret i at komme videre med denne her aftale.
Vi har også hele tiden sagt, at vi ikke er blege for at bruge penge på kultur i Det Konservative Folkeparti, og Det Konservative Folkeparti mener, at Det Kongelige Teater er en meget, meget vigtig grundsten i hele det danske kulturliv.
Derfor er vi altså gået ind og har lavet den her aftale, som jeg ikke vil lægge skjul på ikke var den optimale for os, men vi stod alene med nogle af de her ønsker, og forhandlingerne var meget seje, meget lange, men det lykkedes i en fantastisk god tone og god stemning.
Det vil jeg godt komplimentere også de øvrige partier for.
Vi har fået en retfærdig og en langtidsholdbar løsning for både kunstnere og publikum.
Den 4-årige aftale betyder jo så, at der skal bygges et nyt skuespilhus i Adelgade, hvor Turbinehallerne ligger i dag.
Der er mange, inklusive mig selv, der tidligere har udtrykt bekymring for, om det nu også er den ideelle placering.
Jeg vil da gerne også på Det Konservative Folkepartis vegne medgive, at det måske ikke umiddelbart er det perfekte sted at bygge, men politik er nu engang det muliges kunst.
Hvis vi vil løfte Det Kongelige Teater, hvis vi vil have en brugbar scene, hvis vi vil have et opera- og musikhus, så er det løsningen. Vi ville hellere have, at alt var samlet inde omkring Kongens Nytorv, eksempelvis Hirschsprung, men det var der jo så mange andre forhold, der var imod, så derfor accepterede vi løsningen og den aftale, det kompromis, der nu er lavet. Det kan være svært at forestille sig det, men jeg tror egentlig, at når vi får revet nogle bygninger ned, kan der rent faktisk skabes plads til en ny bygning, og det er lige præcis, hvad der nu kommer til at ske. Der skal langt om længe bygges.
Jeg tror også, at det kan blive et flot sted.
Det siger den omvendte søn her, som har været meget kritisk over for det.
Jeg tror godt, vi kan finde ud af at lave noget fornuftigt i forbindelse med Turbinehallerne.
Hvad er udgangspunktet så her?
Jamen udgangspunktet har jo ikke været, at der har været nogle kunstarter, nogle grupper, som har beklaget sig - dem skal man selvfølgelig lytte til, både skuespil, opera, ballet og kapel - vores udgangspunkt som politikere må jo altid være publikum. Hvad har publikum brug for?
Ja, vi ved jo godt, at publikum ikke bryder sig om at sidde på f.eks. stolene i Stærekassen.
Det er jo også det, der har været hele forudsætningen for, at vi må tage denne her diskussion igen.
Vi ved også godt, at publikum er meget begejstret for opera.
Hvis man ser belægningsprocenterne for de forskellige kunstarter, ligger operaprocenterne på over 90, på de andre skuespil nede på nogle og tres procent og på balletten midt imellem.
Så vores prioritet nummer ét har altså for publikums skyld, for Danmarks skyld været at gøre noget for operaen, og det mener vi altså at der med denne her aftale er skabt mulighed for.
Vi mener, at det absolut er et gennembrud for den tanke, som man har diskuteret så mange år i Danmark, altså et opera- musikhus.
Hvorfor har vi ikke haft sådan et?
Hvorfor har vi haft de små armbevægelser?
Hvorfor har vi ikke haft de store ambitioner?
Hvorfor har vi ikke kunnet løfte kulturen og visionerne op på et højere plan?
Jamen det har vi fået gjort
nu, fordi nu er gennembruddet kommet.
Nu er der en aftale.
Uanset hvor meget, der bliver prikket i den, er der en aftale, som er nagelfast, som er klokkeklar, som er skrevet sort på hvidt, og som et flertal i Folketinget står bag ved, om, at der skal bygges et opera-musikhus, og det er vi glade for, og det er vi stolte af. Først får vi så bygget skuespilhuset, det er en del af aftalen, og så skal vi have fundet en passende grund til Danmarks første operahus.
Det glæder vi i Det Konservative Folkeparti os utrolig meget til, for operaen er nemlig den af de tre - nogle mener altså fire - kunstarter på Det Kongelige Teater, der sælger bedst og nyder størst international anerkendelse; men rammerne har jo afholdt ensemblet fra at udvikle sig optimalt, og derfor er det efter vores mening på høje tid, at vores opera får sit eget hus.
Jeg vil da ikke lægge skjul på, at vi allerhelst havde set, at byggeriet gik i gang allerede i dag, men der er jo altså forhold, saglige forhold, sobre forhold, som taler for, at det bliver undersøgt først, at vi får nogle ordentlige undersøgelser og finder ud af, hvad det er for et hus, vi vil have.
Men vi har fået en garanti for, at den gode gamle hjertesag nu endelig bliver til noget.
Det er vi meget tilfredse med, og det glæder vi os til.
Jeg vil også lige indskyde i debatten om, hvor produktionen skal finde sted, at vi mener selvfølgelig, at når man bygger et opera-musikhus, så skal størstedelen af operaproduktionen finde sted her, men det er jo en diskussion, som man må tage partierne imellem.
Det er der ikke nogen aftale om, men her må man jo respektere hinandens synspunkter, og jeg respekterer også, at kulturministeren har regeringens synspunkter.
Vi har så nogle lidt anderledes synspunkter på det område.
Men det er jeg også helt, helt, helt sikker på at vi kan nå til enighed om, for grundlaget er vi enige om: et nyt skuespilhus og derefter et opera-musikhus.
Endnu en gang vil jeg gentage som en anden senator Cato:
Vi er overordentlig tilfredse med aftalen i Det Konservative Folkeparti.