Eva Kjer Hansen (V), 2006-05-17:
Jeg er superglad for, at Enhedslisten er opmærksom på problemet med menneskehandel.
Det er nemlig et af regeringens højt prioriterede indsatsområder.
Som jeg også redegjorde for sidste år, er regeringen i fuld gang med konkrete initiativer og med at afprøve forskellige modeller for, hvordan vi bedst tilrettelægger indsatsen.
Enhedslisten har med forslaget ikke bidraget med nogen nye elementer, men stort set fremlagt det samme som i beslutningsforslag nr. B 69 fra sidste år.
Det kalder jeg uambitiøst.
Vi kan kun være enige om, at mennesker ikke må købes og sælges.
Jeg føler dyb lede ved de mennesker, der tjener styrtende summer på at udnytte andre.
Det moderne slaveri kan et civiliseret samfund ikke på nogen måde acceptere.
Allerede i 2002 lancerede vi i regeringen en handlingsplan mod kvindehandel – en handlingsplan, som satte fokus på både ofrene, bagmændene, forebyggelsen og det internationale samarbejde, som var den første af sin art i Norden.
Før handlingsplanen kom til, blev problemet med kvindehandel kun diskuteret i en forholdsvis snæver kreds.
Derfor har det været et vigtigt formål med handlingsplanen at få sat emnet på dagsordenen i den brede offentlighed, og det er jo rent faktisk sket.
Handlingsplanen har bidraget til, at der er sket en mobilisering og en afstandtagen fra menneskehandel.
Der er bred enighed om, at vi skal bekæmpe handel med mennesker, og der er skabt en bevidsthed om, at det ikke kun er regeringens og politikernes ansvar.
Vi har alle en rolle at spille, både regeringen og civilsamfundet; det er et fælles projekt.
Derfor hilser jeg f.eks. fagforeningen 3F’s kampagne velkommen.
Det samme gælder Soroptimisternes initiativ med salg af en lilla sløjfe, hvor overskuddet går til ofrene.
Det er et prisværdigt initiativ.
Det er tegn på en stor vilje til at hjælpe ofrene og en følelse af medansvar for at bekæmpe menneskehandel med alle midler.
Jeg er derfor også glad for, at Folketingets partier vil bidrage yderligere til at styrke indsatsen.
Vi har de sidste 4 år løbende indsamlet viden om effekten af indsatsen så vel som erfaringer fra andre lande.
Nu skal erfaringerne evalueres, så vi alle sammen kan blive klogere på, hvordan den nuværende organisering fungerer, og om vi bør afprøve andre modeller.
Der vil jeg godt slå fast, at det ikke forholder sig sådan: Danmark yder en god indsats.
Det gav jeg mange eksempler på sidste år, og jeg gør det gerne igen.
De fleste af de initiativer, som Enhedslisten foreslår, er allerede sat i gang.
Det gælder kortlægningen af omfanget af børnehandel og børneprostitution, som blev sat i gang i november, det gælder vidensindsamling, og det gælder samarbejdet mellem relevante aktører.
Vi har bl.a. løbende statusrapporter; vi har etableret en hotline; vi har beskyttede pladser; vi har netværk til at støtte den forberedte hjemrejse; vi træner relevante aktører; og vi har institutionaliseret samarbejdet mellem politiet og ngo’erne.
Som led i dette deltager ngo’erne f.eks. i politiets razziaer på bordellerne.
Men handel med kvinder er et kompliceret problemfelt, det vil jeg ikke benægte.
Det har været krævende at etablere rammerne og tilrettelægge en passende indsats.
Da vi udarbejdede handlingsplanen, var vi f.eks. ikke klar over, at også handel med børn udgør et stigende problem.
Efter at have lavet en oversigt over den eksisterende viden om børnehandel sidste år fik jeg så hurtigt udarbejdet et tillæg om børn, som trådte i kraft i september 2005.
På mange måder stod vi i begyndelsen på bar bund uden nogen videre viden, uden særlig megen erfaring og uden netværk, men det har vi jo så skabt.
I et konstruktivt samarbejde på tværs af faggrænser mellem regering, myndigheder, eksperter og ngo’er har vi fået skabt både implementerende parter og de nødvendige netværk.
Det er jo sådan, at gadeteam hver dag besøger kvinder på gaden, på bordellerne og i baggårdene.
Det tager selvfølgelig tid at opbygge et tillidsforhold til kvinder, som lever i en blanding af frygt og afhængighed af bagmændene, og det er svært, for kvinderne kender ikke landet, føler sig måske truet og stoler ikke på nogen.
Gadearbejderne lytter til kvindernes historie om vold, misbrug, savn og afmægtighed, og de forsøger at hjælpe kvinderne ud af den håbløse situation.
Kvinderne tilbydes også hjælp til at forberede deres hjemrejse – f.eks. i form af modtagelse af en ngo’er i lufthavnen.
Men det er forholdsvis få, der ønsker dette.
Hvorfor så det?
Det er nok, fordi de er bange, og fordi de ikke vil rejse hjem med den skam, der følger af det, de har været ude for.
I respekt for den enkelte kvinde må vi acceptere, at vi ikke kan tvinge hende til at anmelde sin bagmand, som måske har truet hende og hendes familie.
Vi kan heller ikke tvinge hende til at tage imod vores tilbud.
Men vi skal naturligvis hele tiden vurdere, om det, vi tilbyder ofrene, er godt nok.
Og det er jo hele pointen med at sætte en evaluering i gang, før vi beslutter os for nye initiativer eller for den sags skyld for centre.
Selv om meget er gjort, har vi ikke udryddet kvindehandel.
Tværtimod er der jo desværre en tendens til en øget global trafik.
Det skal vi tage fat på, ikke mindst i internationale sammenhænge og forhandlinger.
Der er også konkrete initiativer i både EU og Nordisk Ministerråd, og det har der faktisk været gennem flere år.
Jeg havde så sent som for halvanden uge siden som ligestillingsminister en god drøftelse med mine nordiske og baltiske ministerkollegaer.
Det var interessant at høre, hvordan de tackler problemerne i afsenderlandene.
Der er bl.a. sat kampagner i gang for at informere unge kvinder om kvindehandel, så de ikke lader sig lokke til Vesten af udspekulerede bagmænd, fordi de tror, at de kan finde lykken ad den vej.
Det er helt sikkert nødvendigt at oplyse om bagsiden af turen til Vesten.
Men jeg fandt det vigtigt under mødet at slå fast, at det også er afgørende, at regeringerne gør en indsats for at give kvinderne mulighed for at tage del i den økonomiske udvikling, som EU-medlemskabet bl.a. er med til at åbne for.
Kun ved at give kvinderne muligheder i hjemlandet er der en reel mulighed for, at de ikke lader sig lokke af falske drømme.
Derudover drøftede vi, hvordan man via en social indsats kan forebygge handelen med kvinder og samtidig sikre, at de kvinder, der sendes hjem, bliver modtaget bedst muligt.
I den forbindelse gjorde jeg det klart, at vi fra dansk side gerne hjælper med at sætte et sådant arbejde i gang.
Jeg ser frem til samarbejdet med ikke mindst de baltiske lande og til en fælles indsats i regionen om bekæmpelse af menneskehandel.
Det har været interessant at se, hvordan den første kampagne var med til at få Danmark op af lænestolene, og hvordan debatten jo har udviklet sig de seneste 3 år.
Der er sket en markant holdningsændring fra at opfatte kvindehandel som noget, kvinderne selv var ude om, til at se kvindehandel som organiseret kriminalitet.
Nu er jeg jo så ved at planlægge en ny kampagne til efteråret målrettet kunderne til de handlede.
Men målet med kampagnen er, at vi også får sat mere debat i gang.
Danskerne skal vide, hvilke forhold ofrene lever under, og kunderne skal tage et medansvar for at hjælpe de handlede kvinder.
På den måde håber jeg, at vi kan få endnu flere aktører på banen.
Vi har jo længe arbejdet målrettet med at få en bredere samarbejdsflade, og derfor er det simpelt hen lodret forkert, når Enhedslisten påstår, at vi kun støtter Reden – Stop Kvindehandel.
Som jeg sagde sidst, så er der andre aktører på banen.
Der er Pro Vejle, og Prostitution og Kvindehandel, Århus, udfører også et opsøgende arbejde, og Videns- og Formidlingscenteret for Socialt Udsatte dokumenterer indsatsen.
Samtidig har vi sat gang i et pilotprojekt på to af landets krisecentre for at eksperimentere med forskellige former for beskyttelsestilbud.
Jeg er rigtig glad for, at der var enighed blandt satspuljepartierne om at støtte handlingsplanen i 2002, for med den har vi fået sat rigtig meget i gang, og vi er nået forholdsvis langt.
Hvis vi skal nå endnu længere, må vi stå sammen i kampen mod menneskehandel.
Jeg synes, det er ærgerligt at bruge handel med mennesker som platform for en generel politisk uenighed.
Det er emnet i virkeligheden alt for vigtigt til.
Når evalueringen foreligger til efteråret, har vi en god basis for en drøftelse af, hvordan vi så kommer videre i arbejdet med at begrænse handel med kvinder.
Så regeringen kan ikke støtte det her forslag, ligesom vi jo heller ikke kunne støtte det sidste år af de samme årsager.