runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Holger K. Nielsen (SF), 2000-10-05:
Jeg er kommet med mange eksempler, men jeg kan godt gentage dem.
Når det drejer sig om miljø, så vil jeg finde det fantastisk vigtigt at få sagt, at der skal være nogle minimumsstandarder inden for EU. Siger man A, skal man også sige B, og derfor skal man leve op til nogle standarder i forbindelse med det indre marked.
Så kunne man oven på det lave en klubstrategi, hvor lande, der ønsker at gå videre, f.eks. omkring CO2-afgifter, har mulighed for at gøre det.
På det punkt vil Danmark være et foregangsland.
På andre områder må vi så acceptere, at andre lande vil gå videre.
Der kan så ligge en eller anden bund på nogle ting, og så kan man så lave forskellige klubber, der kan lave deres forslag; der er CO2-afgiften et meget godt eksempel.
Jeg tror desværre, det bliver uhyre vanskeligt.
Jeg havde håbet på, at vi kunne få det i hele EU, selvfølgelig, men hvis det ikke kan lade sig gøre, så er det da vigtigt, at de lande, der faktisk ønsker en CO2-afgift, får mulighed for at kunne gennemføre det, og så også gennemfører det gennem det retlige system, som EU er, på en ordentlig måde.
Det er bare ét eksempel.
Jeg har masser af andre eksempler, og som sagt, vi skal nok få debatten siden hen.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-10-05:
Jeg synes, det er en spændende debat.
Men nu har SF haft en lang, lang valgkamp, nær ved 7 måneder, hvor vi har debatteret EU med fleksibilitet, og vi har ikke fået et eneste eksempel på, hvordan det skal fungere.
Hvad er det for et område, SF kunne forestille sig det blev gennemført på?
Bare ét eneste eksempel.
Det burde jo ikke være så svært for SF, når nu vi har haft 7 måneder til det. Kan vi ikke bare få ét eneste eksempel?
Lene Espersen (KF), 2000-10-05:
Jamen jeg er da glad for, at SF's hr. Holger K. Nielsen præciserer det her.
Men som jeg hører det, er det, SF nu mener, at det skal være en fremtidig EU-konstruktion med to sider af samme sag.
På den ene side kan vi ikke forhindre, at andre går videre, laver forstærket samarbejde, på den anden side skal man have en mulighed for at stå udenfor.
Det er der jo mulighed for i dag med Amsterdamtraktaten omkring forstærket samarbejde, hvor man godt kan gå videre på nogle områder, og hvor det står frit for, at der er nogle lande, der står udenfor.
Det, der bare er forudsætningen for, at nogle lande kan gå videre og lave et kerneeuropa, et forstærket samarbejde, er, at de ikke kan udelukke nogen, der på et senere tidspunkt måtte ønske at tilslutte sig.
Og jeg synes, hele den indfaldsvinkel til det europæiske samarbejde er overordentlig problematisk, ikke mindst for et lille land som Danmark.
For det, der er ved at ske nu med 25 medlemslande, er jo, at de store lande kan se, at deres stemmevægt er ved at blive reduceret, de mister indflydelse.
Og hvad gør de så?
De går videre på nye områder.
Dér vil det blive de store, gamle lande, der kommer til at bestemme strukturen.
Vi vil så godt nok stå udenfor og råbe fleksibilitet, men der er altså andre lande, der bestemmer, hvordan EU indretter sig.
Det synes jeg rent faktisk er sørgeligt, og jeg forstår ikke, at SF kan være fortaler for, at der er nogle lande, der går videre, at de store lande laver rammerne, mens vi bare sidder udenfor og lader andre beslutte, hvordan EU skal se ud i fremtiden.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-10-05:
Ja, det er jo svært at give en stor beskrivelse af det i en kort bemærkning på 1 minut, men jeg regner da med, at vi kan få en debat om det siden hen.
Lad mig igen citere fra den her pressemeddelelse.
Der står, at fleksibiliteten ikke udelukkende får karakter af et forstærket samarbejde.
Det betyder da ikke, at vi siger, at vi ikke vil have det overhovedet, det er da ikke det, der står.
Læs det indenad.
Der står, at det må ikke udelukkende få den karakter, og det er noget helt andet end det, der blev indfortolket fra forskellig side her.
Og så bliver der spurgt, hvad det er, SF egentlig mener
med det her, om der ikke er nogen vanskeligheder i det.
Jo, jo, jo, der er da masser af vanskeligheder i det, det er da dybt, dybt besværligt.
Men vores udgangspunkt er to ting: Man kan ikke få et Europa på 30 lande til at fungere, medmindre man accepterer en større grad af fleksibilitet.
Dertil er forskellene alt for store, og man risikerer i modsat fald, at udvidelsen bliver blokeret meget længe. Jeg er ret overbevist om, at fleksibilitetsdebatten også er en nøgle til at få udvidelsen mere på skema, dels ved at give nogle bedre muligheder for ansøgerlandene, dels ved at nogle af de lande, der er imod, måske kan få løst op for deres modstand.
Så derfor synes jeg, vi skulle tage det stille og roligt her i dag og så bede regeringen om at være lidt mere konstruktiv i den her debat.
Den er bare afvisende pr. automatik indtil nu.
Det er ikke klogt altså, det er ikke klogt.
Debatten kommer, og derfor er vi nødt til at have lidt flere udspil fra regeringen.
Vi kommer også med vores inden så længe.
Det lover jeg.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-10-05:
Jeg vil gerne fortsætte dér, hvor fru Lene Espersen slap, for også jeg har fået fat i den pressemeddelelse, som SF udsendte i går efter deres hovedbestyrelsesmøde.
Også jeg har undret mig over, at man kan være tilhænger af et mere fleksibelt samarbejde, men ikke noget, der har karakter af et forstærket samarbejde, det skal være noget, der afspejler ønsker og behov i de forskellige medlemslande.
Hvis nu der er ønsker og behov i de forskellige medlemslande for et forstærket samarbejde, så kan man altså ikke have det, for så er det et forstærket samarbejde, men et fleksibelt samarbejde vil man gerne have. Jeg synes, det er i orden, at man har en vision om et fleksibelt samarbejde.
Men når vi andre problematiserer det og siger, at det her er farligt, fordi det etablerer nye skillelinjer i Europa, de skillelinjer, vi er så glade for at kunne blive af med efterhånden, så synes jeg, det er en forpligtelse for SF at fortælle os andre, hvordan det her skal fungere i praksis.
fleksibelt samarbejde på?
For man kan jo ikke gøre det på landbrugsområdet.
Alt det, der er gennemført, kan man ikke begynde at trævle op igen.
Så det er SF's forpligtelse at fortælle os og offentligheden, hvordan det her skal fungere i praksis.
Vi vil gerne diskutere det, men vi må vide, hvad det er, SF forestiller sig.
Ulla Tørnæs (V), 2000-10-05:
Jeg synes, det var meget interessant at høre SF's formands indlæg her, og det har ikke været mindre interessant at lytte til debatten her.
Men jeg må indrømme, at jeg sidder med en lidt underlig fornemmelse.
Nu har vi været ude til møder.
Vi har brugt 7 måneder, hvor vi har diskuteret, hvorvidt Danmark skulle være med i den fælles valuta eller ej, og hver gang vi påpegede, at det her handlede om dansk indflydelse på den europæiske politik, fik vi at vide af SF, at det handlede overhovedet ikke om, at Danmark på nogen måde blev ringere stillet.
Når vi påpegede, at Danmark ville blive et B-medlem, så fik vi også at vide, at det var fuldstændig absurd, og at det var det rene volapyk.
Men efter at have lyttet til SF, må jeg konstatere, at nu er det tilsyneladende gået op for hr. Holger K. Nielsen, at det her handler om, at Danmark rent faktisk mister indflydelse på den europæiske udvikling, at Danmark mister indflydelse på de beslutninger, der skal træffes i Europa. Og så forstår jeg ikke helt, når hr. Holger K. Nielsen holder fast ved, at vi skal have en fleksibelt Europa, og vi skal kunne sige ja til et forstærket samarbejde, hvordan den fleksibilitet så hænger sammen, når hr. Holger K. Nielsen samtidig siger, at vi bliver nødt til at blokere for, at f.eks. eurogruppen får øget kompetence.
Så vil jeg gerne vende tilbage til noget af det, som hr. Holger K. Nielsen sagde tidligere.
Hr. Holger K. Nielsen har selv flere gange fremhævet miljøområdet som et område, hvor man kunne have fleksibilitet, og der påpegede hr. Holger K. Nielsen
, at det er vigtigt, at vi har nogle minimumstandarder, for at andre så kan gå videre.
Jeg vil gerne bede hr. Holger K. Nielsen forklare mig: Hvad er det, der i dag forhindrer andre lande i at gå videre på de områder, hvor vi har minimumstandarder?
Bare for at jeg er helt sikker på, at jeg forstår, hvad det er, SF mener, når der tales om fleksibilitet i Europa.
Hvor er det, der ligger en hindring i, at man i dag kan gå længere end minimumstandarden, som bliver aftalt?
Holger K. Nielsen (SF), 2000-10-05:
Det, det drejer sig om, er at få nogle regler for, at man på en række forskellige områder - principielt alle områder, men det skal vi have undersøgt nærmere - kan lave såkaldte klubstrategier, hvor man kan gå ind og få EU-ret vedtaget, hvor en række lande inden for EU-kredsen kan lave et samarbejde, få lavet forskellige retsakter, der kan få betydning for hele EU-samarbejdet, men hvor ikke alle lande nødvendigvis er med.
Det er den tanke, vi skal arbejde videre med omkring de ideer, der er kommet fra den tyske regering, ideer, som bliver diskuteret i Nice, som jeg tror skal udstrækkes til flere områder endnu, og som vi er nødt til at tage som udgangspunkt for en fremtidig dansk EU-politik.
Lene Espersen (KF), 2000-10-05:
Jeg har et opklarende spørgsmål til hr. Holger K. Nielsen
Jeg vil gerne rose SF for, at de faktisk igennem EU-debatten de sidste par år gentagne gange har sagt, at SF's model for det fremtidige EU-samarbejde er et samarbejde i flere rum, hvor man bruger fleksibiliteten. Jeg redegjorde under min ordførertale for, at jeg synes, det er en problematisk kurs, fordi det, der ligger i det, er jo, at lande, der ønsker samarbejde på et område, hvor vi f.eks. ikke ønsker at være med, kan medvirke til sådan at blive et kerneeuropa, der går foran, så kan vi andre nølende tilslutte os efterfølgende, og det er en genetablering af de gamle magtstrukturer med Tyskland og Frankrig i spidsen.
Jeg står her med en pressemeddelelse fra SF, der er udsendt efter hovedbestyrelsesmødet, og man siger i pressemeddelelsen, at man er tilhænger af et mere fleksibelt samarbejde, men at man er modstander af et forstærket samarbejde, der bruges til at sætte skub i unionstoget.
Hvad i alverden mener SF?
Altså man kan jo ikke både have fleksibilitet og lade nogle gå videre, og så må de alligevel ikke gå videre. Jeg synes, det er noget sent, at 10-øren er ved at falde hos SF om, hvad den her fleksibilitet egentlig går ud på, nemlig at give de store lande mere magt.
Pernille Blach Hansen (S), 2000-10-05:
Jeg er meget enig med SF's formand i, at der skal eftertænksomhed og tid til til at tænke en langsigtet strategi vedrørende Danmarks Europapolitik, men jeg vil også gerne have hr. Holger K. Nielsen til at bekræfte, at det er et ansøgerlands eget frie valg - også for de kommende øst- og centraleuropæiske lande i EU - hvorvidt og hvornår de vil med ind i den fælles mønt.
Der ligger ikke noget krav om, at man skal opfylde alle betingelserne for at blive optaget i EU.
Sådan er det faktisk i dag.
De må selv bestemme, om de vil med om 5 år, om 10 år, om 15 år, eller hvornår de nu lever op til betingelserne. Så vil jeg gerne spørge SF: Er SF ikke enig i, at i Nice er det helt centrale at få banet vej for udvidelsen og få tingene til at fungere, så EU hurtigst muligt kan blive udvidet med en række central- og østeuropæiske lande?
Derfor vil det allermest ulykkelige ved forhandlingerne om Nicetraktaten være, hvis forhandlingerne bryder sammen, hvis vi blokerer for det hele, så udvidelsen ikke kan finde sted.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-10-05:
Jeg er fuldstændig enig i det sidste synspunkt, at udvidelsen er vigtig, og at det er i en overordnet dansk interesse at slås for det.
Det lå også i mit indlæg tidligere, og det står
jeg selvfølgelig ved og vil også stå ved omkring Niceforhandlingerne.
Men det er jo også klart, at de løfter, der blev givet i kampagnen her, skal efterleves.
Jeg går ud fra, at alle er enige om i det her Folketing, at når man i en folkeafstemningskampagne giver løfter omkring bestemte ting, som der er gjort her, så må befolkningen have en forventning om, at regeringen efterfølgende lever op til de løfter. Omkring østlandene: Det, som er problemet dér, er, at de godt kan blive optaget, men med hensyn til deres økonomiske politik pålægges de alligevel krav til ØMU-medlemskab omkring konvergenskriterier osv.
Det er det, som giver dem nogle vanskeligheder i forhold til den økonomiske politik, disse regeringer fører i øjeblikket.
Og det er man også nødt til at gøre noget ved fra EU's side.
Pernille Blach Hansen (S), 2000-10-05:
Hr. Holger K. Nielsen sagde også tidligere i sin tale, at skepsisen over for EU stiger.
Nu har jeg lige fra det sidste nummer af Ugebrevet Mandag Morgen fundet tallene på, hvordan opbakningen er til EU i den danske befolkning, og fra 1996 og frem til i dag er opbakningen faktisk steget med 14 procentpoint.
Så opbakningen til EU generelt er faktisk stigende i den danske befolkning.
Det synes jeg der er grund til at glæde sig over.
Jeg er lidt mere i tvivl om det der med konvergenskriterierne, for så vidt jeg er orienteret, ligger der ingen krav til de nye ansøgerlande om, at de skal leve op til konvergenskravene
Der ligger ingen krav.
Tværtimod har man faktisk fra EU's side sagt, at man skal tage den lidt med ro og ikke gå for hurtigt frem, fordi Øst- og Centraleuropa jo selv ønsker at leve op til nogle af de her krav, men det er ikke noget, vi pålægger dem, for at de kan blive optaget i EU.
Tværtimod har vi faktisk sagt: Tag den nu lidt med ro, tag den tid, der skal til, for at I også kan få tilpasset jeres lande til den vej, I selv vil gå.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-10-05:
Det sidste mener vi ikke er rigtigt, men det kan vi jo se nærmere på siden hen.
Omkring den danske EU-skepsis tror jeg, det er rigtigt nok - og det er ligesom også bekræftet af den undersøgelse, der blev nævnt - at den generelle opbakning til medlemskabet er stigende.
Der er ingen, der ville komme godt fra at foreslå, at vi skal melde os ud af EU.
Derfor sagde jeg også i min tale, at det her jo ikke er et nej til EU-medlemskabet; det spørgsmål er ikke på den politiske dagsorden længere.
Det, som vi kan se, er, at skepsisen i forhold til nogle af de projekter, som en række andre lande satser på, herunder ØMU'en - men hvor Maastrichttraktaten i 1992 jo også var en del af det - er stigende.
Det er vel et problem, og det går jeg også ud fra at fru Pernille Blach Hansen er enig i, at regeringer gang på gang bliver underkendt af vælgerne, og at det denne gang er så klart, at flertallet ikke ønsker den udvikling, som ligger i ØMU'en.
Det er vel et problem, man skal tage lidt mere alvorligt, end jeg synes den socialdemokratiske ordfører gør i sine indlæg.
Marianne Jelved (RV), 2000-10-05:
I 7 måneder har SF med hr. Holger K. Nielsen i spidsen forklaret de danske vælgere, at det er et krav til de øst- og centraleuropæiske lande, at de skal opfylde
konvergenskravene, inden de kan blive medlemmer af EU.
Utallige gange er det tilbagevist.
Jeg vil gerne understrege her fra Folketingets talerstol: Der er ingen krav til de øst- og centraleuropæiske lande om, at de skal opfylde konvergenskravene til Den Økonomiske og Monetære Union og den fælles valuta, for at de kan blive medlemmer af EU. Det står her i SF's pressemeddelelse, og hr. Holger K. Nielsen har lige sagt, at han ikke stoler på fru Pernille Blach Hansens afvisning af det.
Så kan vi se i det forslag til vedtagelse, som SF har lagt frem her i dag, at SF gerne vil være imod social dumping og skattedumping.
Vi mangler bare et svar på, hvordan man skal være imod social dumping.
Og så kan jeg høre på hr. Holger K. Nielsens beskrivelse
af det fleksible Europa
, at SF overhovedet ikke har tænkt den sag grundigt igennem.
Der er ikke givet et eneste svar fra denne talerstol - heller ikke i dag - på utallige spørgsmål om, hvordan det skal fungere i virkelighedens verden.
Jeg er bange for, at SF har skabt en illusion hos mange danske vælgere, som intet har med realiteterne at gøre.
Og det, der er dybt, dybt synd, er, at med SF's hjælp har vi fået et nej til et helt og udelt, et solidarisk og socialt ansvarligt Europa. Den diskussion bliver vi ikke færdige med med det første.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-10-05:
Vi har ikke sagt, at det er en forudsætning for medlemskab, at man skal leve op til konvergenskravene.
Vi siger, at det ligger i optagelsesbetingelserne, at man løbende skal tilpasse sig konvergenskravene.
Det er det, som giver nogle problemer i den økonomiske politik, og som kan undergrave den folkelige legitimitet af EU-medlemskabet.
Det synes jeg er et
problem.
Jeg synes i det hele taget, at den danske regering burde tage mere alvorligt, at der fra EU's side bliver ført en alt, alt for barsk forhandlingslinje i forhold til de øst- og centraleuropæiske lande, og at man faktisk risikerer at skabe en folkelig modstand imod medlemskab, som jeg synes er uhensigtsmæssig, og som vi jo alle sammen er enige om ikke er særlig godt.
Man kan jo igen sætte automatreaktionen på i forhold til debatten omkring fleksibilitet; det kan man da gøre.
Jeg synes, jeg har forklaret det.
Vi skal nok arbejde videre med det her punkt.
Vi har gjort det fra SF's side.
Jeg har sagt, det er en kompliceret diskussion, ja, men den er der altså.
Det er bare ikke klogt altså.
Debatten kommer.
Debatten kommer bl.a., fordi den er sat på dagsordenen af andre EU-lande, og ville det så ikke være bedre, om vi gik ind i en positiv debat i stedet for bare helt, helt pr. automatreaktion at afvise det?
Marianne Jelved (RV), 2000-10-05:
Man kan jo sagtens afvise et indlæg ved at kalde det primitivt.
Det kalder jeg en primitiv form for argumentation.
Sagen er - og det vil jeg gerne gøre helt klart for både hr. Holger K. Nielsen og SF og ikke mindst SF's vælgere - at det, der er det helt fantastiske ved EU-samarbejdet, er, at det lige nøjagtigt bygger på ligeværdige, selvstændige demokratiske lande, som har samme status, samme værdi, at der ikke er nogen, der - om jeg så må sige - er født eller har tiltaget sig eller har fået ved hjælp af SF's politik særlige privilegier, som de kan bruge på bekostning af solidariteten, sammenhængen og ligeværdigheden.
Det er et problem.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-10-05:
Jo, men ministeren er jo nødt til i stedet for den her fornærmede tone, den her fornærmethed, som jeg slet ikke forstår noget som helst af, at tage udgangspunkt i, at der bliver 30 medlemslande i EU.
Debatten er rejst, temaet er rejst
; så måske skulle ministeren i stedet for den der blotte afvisning - lad mig så bruge det udtryk i stedet for - sige: Er det nødvendigvis dårligt for Europa, at man får taget hensyn til forskellighederne? Er det i et og alt dårligt?
Kan det ikke udformes på en måde, så det faktisk bliver både frugtbart og positivt?
Er det dårligt især i betragtning af, at Danmark jo har haft en særlig situation, en særlig position med vores undtagelser?
Kan vi så tillade os at sige det?
Burde vi så ikke gå ind og diskutere det konstruktivt og positivt?
Det synes jeg.
Det vil være det eneste logiske resultat af folkeafstemningen, det eneste logiske i forhold til en meget vigtig debat, der kommer op i EU-samarbejdet.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-10-05:
Jeg synes, det er lidt ærgerligt i denne her debat, at hr. Holger K. Nielsen beskylder de andre debattører for at være ukonstruktive, fornærmede og aflukkede.
Jeg synes, hr. Holger K. Nielsens første indlæg startede med en meget forsonlig tone, og det vil jeg da i hvert fald personlig gerne kvittere for.
Det synes jeg er positivt; det lover godt.
Men så må hr. Holger K. Nielsen også acceptere, at vi andre går ind og spørger til de udmeldinger, som SF er kommet med angående forskellen på fleksibelt samarbejde, som
han gerne vil have, og modstanden mod det forstærkede samarbejde, som han ikke vil have
Og hr. Holger K. Nielsen må undskylde, men det er ikke for at være polemisk, for at være sur eller for at være fornærmet, men jeg bliver nødt til at blive ved med at spørge: Hvad er det for nogle områder, man gerne vil have fleksibilitet på?
CO2-afgiften er blevet nævnt.
Det må da siges at være fleksibilitet. Hvis man skal have minimumsafgifter, ligger det jo i selve ordet minimumsafgifter, at så kan andre gå videre og indføre højere afgifter.
Og minimumsafgifterne skal alle vel tilslutte sig, ellers er der vel hverken den beskyttelse af miljøet eller beskyttelse af arbejderne, eller hvad man nu ellers har som formål med at indlægge de pågældende afgifter.
Så det er stadig væk, vil jeg gerne sige til hr. Holger K. Nielsen, en ganske almindelig sund nysgerrighed: Hvad indebærer det fleksible samarbejde?
Holger K. Nielsen (SF), 2000-10-05:
Jeg har ikke sagt, at vi skal blokere for, at euro skal have mere kompetence.
Jeg har sagt, at euro skal beskæftige sig med de ting, som er koblet snævert til euroen.
Det ligger i øvrigt også i Edinburghafgørelsen, at det kan vi ikke.
Men jeg har også sagt, at når vi taler om fleksibilitet, skal det ske efter nogle fastlagte retningslinjer; der skal være regler for det.
Og det ligger i vores helt, helt klare interesse, at når det drejer sig om miljø, så skal det også foregå i fora, hvor vi er med.
Det er da indlysende nok.
Det, der skal foregå i Euro-12, i eurogruppen, skal udelukkende dreje sig om emner, der snævert er knyttet til det, og det er selvfølgelig i vores interesse at have en meget indsnævrende fortolkning af det.
Og så synes jeg altså, at vi skal se fremad.
Det er jo indlysende nok, at sådan må det være. Derfor fatter jeg ikke helt, hvad det er, fru Ulla Tørnæs vil med det indlæg her.
Jeg har ikke sagt, at det bare er volapyk, det med at vi bliver B-medlem.
Jeg har sagt, at vi bliver B-medlem omkring ØMU'en; det er da klart nok, sådan er det jo.
Men det betyder da ikke, at vi skal lægge os fladt ned, at vi mister indflydelse generelt.
Jeg har jo netop skitseret i et forslag til vedtagelse, at vi skal satse på at få indflydelse på en række af de områder, hvor vi finder det vigtigt, og at det her ikke skal betyde, at vi lægger os fladt ned på maven og bare jamrer, som regeringen har gjort det siden 1993.
Pernille Blach Hansen (S), 2000-10-05:
Skal jeg forstå det sådan, at svaret fra Det Konservative Folkeparti til social- og sundhedsassistenten er: Vi håber, I avancerer, for hvis I avancerer, får I glæde af vore skattelettelser?
Hvordan kan det være, at Det Konservative Folkeparti kun er interesseret i skattelettelser, som gavner folk med højere indkomster, og ikke er med på det, vi andre f.eks. har arbejdet for i nogle år, nemlig også at lette skatten for dem, der har de laveste indkomster?
Holger K. Nielsen (SF), 2000-10-05:
For at vende tilbage til eksemplet med en CO2-afgift, som nu har kørt igen - men lad os da få en større debat om, hvilke områder det kan udstrækkes til - så går eksemplet ud på, at f.eks. en række lande på baggrund af de minimumstandarder, der er i øjeblikket, vedtager en retsakt omkring en CO2-afgift i de pågældende lande, eller EU vedtager en retsakt omkring det, men så er de lande, der ikke vil være med, undtaget fra de bestemmelser.
Det er det, vi kalder klubstrategien.
Det er en diskussion, der har kørt igennem adskillige år.
Oven på nogle minimumsbestemmelser bygger man et samarbejde op, ikke ved at de enkelte lande gør det - det kan man selvfølgelig altid gøre, det er jeg da med på - for pointen er jo netop, at det ikke bare er et enkelt land, men at det er flere lande, der i fællesskab kan opbygge en fælles lovgivning inden for EU-samarbejdet for netop at komme videre end det, man kan blive enige om alle landene imellem.
Det er det, som vi skal have diskuteret videre og bygget videre på.