Elisabeth Arnold (RV), 2003-01-21:
Ligesom den foregående ordfører vil jeg også holde mig til titlen på forespørgslen, nemlig hvad man kan diskutere om kommende undersøgelser om de indre danske konflikter under den kolde krig.
Statsministeren stillede i sin besvarelse det retoriske spørgsmål: Hvordan får vi skrevet dette kapitel i danmarkshistorien?
Statsministeren nævnte også, at der var rigeligt med myter og gisninger.
Jeg kan så tilføje efter at have hørt debatten i dag: Der er sandelig også rigeligt med personlige erindringer.
Vi har brug for at afdække fakta, og vi har brug for at finde forskellige aspekter af sandheden, forskellige aspekter af virkeligheden.
Det Radikale Venstre er meget interesseret i at få kastet lys også over dette kapitel i vores historie.
Vi har også selv været med til at igangsætte undersøgelser.
Vi har været med til at igangsætte DUPI-undersøgelsen.
Vi har også konstateret, at den er blevet udvidet både i tid og i område fra oprindelig at have beskæftiget sig med ydre trusler til også at beskæftige sig med indre forhold i Danmark.
Det er alt sammen udmærket.
Arkiverne skal åbnes mere, end tilfældet er.
Statsministeren sagde til slut i sin redegørelse, at vi regner med, at kapitlet så er endeligt beskrevet.
For som hr. Jesper Langballe sagde i sin redegørelse - og det er faktisk det eneste punkt, hvor jeg er helt enig med hr. Jesper Langballe - findes den endelige sandhed om noget som helst kun i totalitære stater. Det er jeg fuldstændig enig med hr. Jesper Langballe i. Derfor er det utrolig vigtigt, at vi åbner op for så mange forskere som muligt, så de kan beskæftige sig med disse arkiver, beskæftige sig med dette emne.
Man kan som parallel sige, at Danmarks forhold under besættelsen jo stadig væk er genstand for intensiv forskning.
Der kommer nye udgivelser og nye bøger og nye, spændende projekter, nye, spændende beskrivelser for dagen næsten hvert år.
Og det er dog alligevel mere end 50 år siden, at besættelsen sluttede. Så der er al mulig grund til at sige: Den endelige
sandhed får vi aldrig, men der skal være mulighed for at forske i alt dette materiale.
Derfor synes jeg også, det er vigtigt at sige, at vi skal have vedtaget den tekst, som Det Radikale Venstre er medforslagsstiller til, om at få åbnet adgang til arkiverne og yderligere at få oprettet et ankenævn.
Jeg har været medlem af Folketinget tilstrækkelig længe til, at jeg har været med til at behandle arkivloven adskillige gange.
Og min erfaring er, at ministerierne altid stritter imod, at man åbner adgangen til arkiverne.
Derfor er det utrolig naivt at tro, at man kan klare sig uden en eller anden form for klageinstans, hvor man kan sige til denne klageinstans: Vi får ikke lov at komme ind i de arkiver, som vi mener er meget vigtige for vores forskning.
Det afskærer man sig fra, hvis man stemmer for regeringspartiernes og Dansk Folkepartis forslag til vedtagelse.
Hvis der efterfølgende kommer kvalificerede forskere, som gerne vil lave undersøgelser på det her område, og siger til Dansk Folkeparti, at de ikke kan komme til at forske i dette område, vil de andre sige: Jamen der har været mulighed for at lave en klageadgang; der ville have været mulighed for at beklage sig over det, men det kan man ikke nu.
Det gør Dansk Folkeparti ikke.
Det beklager Det Radikale Venstre.
Jeg synes, at det ville være glimrende, hvis vi havde givet det signal til befolkningen, at det er Folketinget, der bestemmer, at der skal være en klageadgang til det her.
I stedet for lader man regeringer og dermed ministerierne bestemme den meget lukkede politik, vi har på arkivområdet her i Danmark.
Det Radikale Venstre støtter naturligvis den tekst, vi