runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen Højte Jensen (KF), 1997-11-14:
Socialministeren siger, at dette forslag er et signal til arbejdsgiverne om at få de høje udgifter til sygedagpenge bragt ned.
Jeg vil stille ministeren spørgsmålet: Hvordan kan de øgede udgifter, der skyldes, at der er øget sygefravær blandt ledige, sættes ned med det her forslag?
Det er fuldstændig uden sammenhæng.
Så siger ministeren, at dette forslag ikke griber forstyrrende ind i overenskomstforhandlingerne.
Hvad bygger ministeren dette udsagn på?
Og så vil jeg spørge ministeren, om hun vil kommentere det udsagn, den socialdemokratiske ordfører kom med, nemlig at det høringssvar, der var kommet fra LO, som jeg citerede fra, ville Socialdemokratiet kigge grundigt på i udvalg.
Betyder det, at også socialministeren nu er indstillet på at tage dette høringssvar ad notam og ændre på det, der nu ligger, som også er en katastrofe i LO's øjne?
Karen Jespersen (V), 1997-11-14:
Man må konstatere, at her som så mange andre gange giver det debat, når vi diskuterer, hvordan vi kan begrænse det offentliges udgifter, hvad enten det sker ved at øge indtægterne, eller det sker ved at spare.
Og vi har gennem årene debatteret meget, hvad vi gør ved det.
Og som flere ordførere har sagt, har der også under regeringen med borgerlig ledelse med de partier, der nu angriber det her forslag, været gennemført forslag, der egentlig betød højere bidrag fra arbejdsgiverne, end det her betyder.
Uanset hvordan man griber det an, så mener jeg, at det er vigtigt, at der er et signal til arbejdsgiverne om, at de også har et medansvar for at få bragt de høje udgifter til sygedagpengene ned.
Der er efter min mening ikke en så direkte sammenhæng, som der var i det første forslag, men der er stadig væk den sammenhæng, at det er et fælles ansvar at få finansieret sygedagpengene og dermed også et fælles ansvar at få gjort noget ved udgifterne til sygedagpenge.
Det, der er fordelen ved ændringsforslaget, er jo også, som flere har anført, at det bliver billigere for de mindre arbejdsgivere, og at det ikke griber forstyrrende ind i overenskomsterne.
Så er der ordførere, der er bange for, at det kan skade konkurrenceevnen og gå ud over beskæftigelsen.
Der er lavet modelberegninger, som det er refereret i svar til Socialudvalget, der viser, at der kan komme godt 200 ansatte på tale.
Det siger jo noget om, at det er i en størrelsesorden, der faktisk ikke kan måles.
Jeg bliver lidt harm, når fru Karen Højte Jensen siger, at regeringen sidder med korslagte arme, når det drejer sig om at forebygge, at sygedagpengeudgifterne stiger.
For er der noget, denne regering faktisk har gjort, er det jo for alvor at sætte en ret storstilet indsats i gang for at forebygge langvarige sygdomsforløb og skabe arbejdsfastholdelse.
Fru Karen Højte Jensen var selv med til at gennemføre nogle meget vigtige ændringer i den sociale lovgivning i maj måned, og jeg er sikker på, at det er noget af det, der kommer til at fungere.
Men det er fuldstændig rigtigt, at vi har brug for at gå videre og finde nye veje til, hvordan vi kan få nedbragt fraværet, også det fravær, vi kan se blandt de langtidsledige og de ledige.
Der er også blevet spurgt om, hvorfor det skal gå så hurtigt, og det skal det, for at vi kan få indrettet edb-systemerne, sådan at forslaget kan komme til at virke fra den 1. januar, og sådan at de berørte kan få besked i ordentlig tid.
Villy Søvndal (SF), 1997-11-14:
Jeg vil starte med at kvittere for svaret fra hr. Kirkegaard, der indledte med at sige, at på nogle punkter havde man et forkert grundlag for politikken i 1980'erne.
Det er jeg meget enig i, og det er vel det tætteste, vi kan komme på en indrømmelse af, at en del af den borgerlige politik spillede fallit i 1980'erne.
Det, jeg så i øvrigt synes er påfaldende, er, at ingen af dem, som har været med til det her, gik op og tog ordet.
Det gjorde de samme ordførere - med undtagelse af hr. Tom Behnke - som har været med til at forlænge den til 13 uger uden at nævne det over for offentligheden.
Så jeg synes, at det har været en udmærket og afklarende debat på det punkt.
Grundlaget for den borgerlige regering i 1980'erne var ikke godt.
Bruno Jerup (EL), 1997-11-14:
Jeg tror, hr. Behnke i hvert fald glemmer, at ved første behandling var Fremskridtspartiets indstilling - altså ud over at man var imod - at det incitament, regeringen påstod var indeholdt i forslaget, ville virke modsat af det, der var tilsigtet.
Rent faktisk var det sådan, at det var Enhedslisten i en vis udstrækning ikke uenig i, og det var sådan set en af grundene til, at vi også mente, man burde lytte til nogle af de kritikpunkter, der kom frem.
At lægge en ekstra uge på kunne godt få den modsatte effekt for nogle af dem, der har den største sygelighed, eller for enlige forældre.
Men jeg kan forstå, at nu er det lige pludselig ikke længere det synspunkt, man har fra borgerlig side.
Nu er det lige pludselig sådan, at det, der var før, er lidt bedre end det, der kommer nu.
Men det handler lige præcis om, at man nu øger arbejdsgivernes bidrag til de udgifter, samfundet har til syge mennesker.
Tom Behnke (FP), 1997-11-14:
Til hr. Villy Søvndals direkte spørgsmål om, hvor langt min hukommelse rækker, skal jeg gøre hr. Villy Søvndal opmærksom på, at jeg ikke var medlem af Folketinget tilbage i 1983 og derfor heller ikke har været med til at gennemføre den ordning, man lavede på det tidspunkt. Argumentationen fra min side er, at det forslag, ministeren startede med at fremsætte, var Fremskridtspartiet imod, ingen tvivl om det.
Vi ønsker ikke at pålægge erhvervslivet yderligere udgifter.
Der var indbygget et incitament til, at virksomhederne skulle gøre noget ved arbejdsmiljøet og gøre noget for, at medarbejderne ikke havde så mange sygedage.
Vi var imod forslaget, men det var dog et gennemarbejdet forslag, som havde et sigte.
Men det, man gør nu, er, at man indfører en ordning helt uden incitament.
Der er overhovedet ikke udsigt til, at arbejdsmiljøet vil blive forbedret som følge af det, regeringen indfører med ændringsforslagene, og derfor er vi nået frem til, at det forslag, regeringen får på banen, efter at ændringsforslagene er blevet vedtaget om et øjeblik, er en ren skat på erhvervslivet og intet andet.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1997-11-14:
Jeg sagde, at jeg har en bedre hukommelse end fru Baastrup, og det er noget helt andet.
Og så må jeg minde hr. Søvndal om, at når man har været med i politik i nogle år, er man kommet ud for nogle begivenheder, og at nogle mennesker er i stand til at drage lære af det, de har oplevet, mens andre bare fremturer på det samme forkerte grundlag, som de startede på.
Det er helt givet, at i slutningen af 1980'erne og begyndelsen af 1990'erne lærte vi noget om, hvordan vi kunne få tingene til at hænge sammen, og derfor ændrede vi stil.
Men hr. Søvndal og SF har helt åbenlyst - uanset om deres hukommelse er god eller dårlig - ikke været i stand til at drage lære af hidtidige negative erfaringer, selv om der efterhånden er ved at være en fælles europæisk forståelse for, at sådan som man vil gøre her skal man altså ikke bære sig ad, hvis man vil forbedre beskæftigelsen i Europas lande.
Villy Søvndal (SF), 1997-11-14:
Der er nogle dage, hvor det er fantastisk svært at blive siddende ganske stille og lytte her i Folketingssalen.
Jeg hørte den sidste ordfører nævne, at vedkommende har en ganske god hukommelse, og derfor synes jeg, det er overordentlig fantastisk at høre Venstres ordfører hr. Erik Larsen, den konservative ordfører fru Karen Højte Jensen, Fremskridtspartiets ordfører hr. Tom Behnke, CD's ordfører fru Sonja Albrink og nu til sidst hr. Kirkegaard påpege, hvilke katastrofale konsekvenser det får at belaste virksomhederne.
Jeg synes dog, man skal medgive dem, at det er erfarne folk, der taler.
De har nemlig alle sammen været med til at forlænge sygedagpengeperioden - ikke med en enkelt uge, men med 13 uger!
Det gjorde man i 1983, da den borgerlige regering havde brug for at skabe balance i statsfinanserne.
Jeg vil egentlig godt for debattens skyld bede ordførerne komme herop og bekræfte, at de alle sammen har været med til denne syndige handling - specielt de af dem, der har en meget god hukommelse.
Hvis man er i stand til at fastholde denne argumentation over for offentligheden, skyldes det én af to muligheder: enten et kolossalt tilfælde af hukommelsessvigt eller en kolossal bondeanger, altså en form for fortrydelse, hvor man undskylder det, man gjorde for nogle år siden.
Hvis det er det sidste, der er tilfældet,
I den forbindelse synes jeg egentlig også, vi burde have en forklaring på, hvorfor man har ændret holdning, bare for folkestyrets skyld.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1997-11-14:
I modsætning til fru Baastrup har jeg en ganske god hukommelse, og jeg vil navnlig henvise til de forhandlinger - de såkaldte firepartsdrøftelser - der foregik mellem DA, LO, Kommunernes Landsforening og Amtsrådsforeningen i slutningen
af 1980'erne og begyndelsen af 1990'erne og resulterede i lovgivning her i Folketinget.
Disse forhandlinger byggede netop på, at man skulle fjerne den direkte og målrettede belastning af beskæftigelsen, men forslaget her går i den stik modsatte retning.
Grete Schødts (S), 1997-11-14:
Hoftebeskyttere til patienter med hoftefrakturer og hyppige fald kan være en udmærket forebyggende foranstaltning, men det er lægerne, der skal rådgive patienterne efter en nøje vurdering af den tilstand, patienterne er i, når de lider af knogleskørhed.
Men jeg vil godt understrege, at vi er af den opfattelse, at vi ikke skal belaste med et nyt system, men hjælpe de mennesker, der har brug for det, og at det skal foregå i sundhedsvæsenets regi.
Anne Baastrup (SF), 1997-11-14:
Jeg kan forstå, at Det Konservative Folkeparti og Venstre i den grad fortryder, at de gik imod forlængelsen af arbejdsgiverperioden for en uges tid siden.
Det har Venstre og De Konservative altså valgt at gøre, men jeg vil spørge hr. Knud Erik Kirkegaard, om hr. Knud Erik Kirkegaard ikke husker, at dengang den konservativt ledede regering startede, forøgede den arbejdsgiverperioden til 13 uger.
I 1987 blev den nedsat til 5 uger, og i dag fortryder De Konservative rent faktisk, at de ikke støttede socialministerens lovforslag forleden dag. Men fra SF's side siger vi: O.k., vi støtter ændringsforslaget, fordi Håndværksrådet præcist har beregnet, at det er de små, arbejdskrafttunge virksomheder, der bliver ramt af en forlængelse af arbejdsgiverperioden, og samtidig siger, at denne måde at løse problemet på, nemlig at få finansloven til at hænge sammen, er noget, Håndværksrådet kan acceptere.
Sonja Albrink (CD), 1997-11-14:
På CD's vegne er jeg nødt til at sige fra over for det lovforslag om at indføre en sygeskat, vi har til anden behandling i dag.
Regeringen har desværre valgt at finde sit flertal sammen med venstrefløjen, og det er vi meget kede af i CD, selv om regeringen naturligvis har lov til at træffe det valg.
Men det, der generer CD mest, er, at man lægger nye byrder på erhvervslivet.
Jeg synes, de passer som en boksehandske i et blåt øje, og jeg mener ikke, det er det, vi har brug for.
Vi er tilfredse med, at lovforslaget deles op i to, for så kan CD stemme for den del, der vedrører de syge børn, men vi stemmer imod sygeskatten.
Anne Baastrup (SF), 1997-11-14:
Jeg vil følge op på fru Karen Højte Jensens spørgsmål og spørge hr. Bruno Jerup, om han er klar over, at Arbejdstilsynet har beregnet, at dårligt arbejdsmiljø samlet koster 23 mia. kr. årligt i samfundsmæssige udgifter.
Karen Højte Jensen (KF), 1997-11-14:
Jeg har forståelse for, at hr. Bruno Jerup ikke har lyst til at kommentere den problematik, jeg rejste.
Men kendsgerningen er, at der er et øget sygefravær blandt de ledige, så jeg vil godt spørge hr. Bruno Jerup en gang til: Mener hr. Bruno Jerup, at det er arbejdsgiverne, der er skyld i det?
Tom Behnke (FP), 1997-11-14:
Det var da dejligt, at Socialdemokratiet endelig tog mod til sig og gik på talerstolen for at forklare, hvordan Socialdemokratiet ser på forslaget.
Og hvad er det så, vi hører?
Jo, fru Jytte Madsen siger: Nåh ja, de høringssvar fra LO er måske ikke så positive.
Nej, det tør svagt antydes!
LO tager direkte afstand fra det, regeringen gør.
Og så siger fru Jytte Madsen, at så må vi jo se nærmere på de høringssvar, inden vi når frem til tredjebehandlingen. Jamen havde det dog ikke været en god idé at se på de høringssvar, inden vi var nået til andenbehandlingen og inden der var skrevet betænkning, så vi kunne have nået at tage højde for, hvad bl.a. LO mener? Men der var noget, der ikke blev svaret på.
Ved førstebehandlingen kunne vi se, at det gennemgående tema for alle de partier, der var for ordningen, var, at forslaget ville give virksomhederne et incitament til at gøre noget mere for arbejdsmiljøet.
Hvor er det incitament henne i dag?
Jytte Madsen (S), 1997-11-14:
Vi har modtaget LO's høringssvar, og det er da korrekt, at man fra LO's side kommer med nogle synspunkter, som ikke er så positive, som vi måske kunne have ønsket os.
Men vi vil gerne have lov til at kigge nærmere på svaret inden tredjebehandlingen.
Karen Højte Jensen (KF), 1997-11-14:
Jeg vil gerne bede den socialdemokratiske ordfører kommentere høringssvaret fra LO.
Der er jo en gammel tradition for, at Socialdemokratiet i hvert fald meget ofte lytter til LO, og her er der kommet et stærkt kritisk høringssvar, der fuldstændig falder i tråd med de synspunkter, der fremsættes fra borgerlig side i denne sag, så jeg vil lytte interesseret efter Socialdemokratiets holdning.
Jytte Madsen (S), 1997-11-14:
Pludselig kommer det til at lyde, som om lovforslaget er et bud på, hvem der kan skabe den største misstemning blandt medarbejderne rundt omkring på de danske virksomheder, og ikke det, det i realiteten handler om.
Hele grundlaget for lovforslaget er netop, at vi vil prøve at reducere de offentlige udgifter, og det har helt klart stået i det bilag, der er fulgt med lovforslaget.
Det forslag, vi nu er kommet frem til, så alle skal betale 325 kr. pr. medarbejder, er ikke mindst en meget stor lettelse for de små og mellemstore virksomheder, som ellers ville få et større administrativt arbejde.
Det kan selvfølgelig godt være, at de store virksomheder ikke finder, det er nogen lettelse, men det kunne jo også godt være, at de opdager, at tingene bliver betydelig nemmere at styre, og så håber vi da, at de også kan se det fornuftige i forslaget.
Vi anbefaler det i hvert fald, og vi vil også gerne anbefale den deling af lovforslaget i to portioner, som Fremskridtspartiet har foreslået.
Anne Baastrup (SF), 1997-11-14:
SF støttede det oprindelige lovforslag.
Desværre kunne jeg ikke selv være i salen, dengang tinget behandlede det, og jeg blev noget overrasket, da jeg dagen efter kunne se i referatet, at Venstre og De Konservative anså det for at være en katastrofe, at man vil udvide arbejdsgiverperioden fra to til tre uger.
Jeg vil minde om, at da den konservativt ledede regering overtog, indførte man en arbejdsgiverperiode på 13 uger.
Så den ophidselse, som Venstre og De Konservative i torsdags gav udtryk for, forstår jeg simpelt hen slet ikke.
Enhedslisten er så kommet med et bud, som i virkeligheden imødekommer den kritik, som Dansk Arbejdsgiverforening er fremkommet med, for Dansk Arbejdsgiverforening lægger jo vægt på virksomhedernes sociale ansvar i deres høringssvar og påpeger, at især de små virksomheder har problemer med at ansætte folk med forøget sygelighed, hvis risikoen bliver for stor.
Så vidt jeg kan se, er alle Dansk Arbejdsgiverforenings indvendinger taget til indtægt ved udformningen af den fremtidige lov.
Tilsvarende har vi imødekommet LO's oprindelige bemærkninger.
Jeg medgiver fru Karen Højte Jensen, at LO's seneste udtalelse stiller spørgsmålstegn herved - men nu sender vi jo lovforslaget tilbage til udvalget mellem anden og tredje behandling, og så må vi jo kigge på, hvad det er, LO i dag er kommet med.
Det bedste argument for at støtte ændringsforslagene er Håndværksrådets indvendinger mod det oprindelige lovforslag. Alt i alt så vil vi på baggrund af det, vi nu har kendskab til, støtte ændringsforslagene og opfordre Folketinget til at sende lovforslaget til fornyet udvalgsbehandling mellem anden og tredje behandling, således at vi kan studere LO's indvendinger.
Karen Højte Jensen (KF), 1997-11-14:
For en uge siden førstebehandlede vi dette forslag, og da sagde socialministeren ikke ét ord om, at denne her sag skulle hastebehandles.
Men sagen haster øjensynlig, oven i købet så meget, at Socialdemokratiet sammen med venstrefløjen krævede betænkningsafgivelse i går til trods for, at der manglede svar på 25 spørgsmål, bl.a. høringssvar fra de berørte organisationer.
Det Konservative Folkeparti finder det fuldstændig uacceptabelt at haste et forslag med så vidtrækkende konsekvenser for erhervslivet igennem.
Regeringen pålægger virksomhederne en sygeskat på op imod 500 mio. kr. alene - *k alene *o - for at få flere penge i statskassen.
Socialministeren udskriver skat; det må siges at være et nyt perspektiv i dansk politik.
Regeringen gør derimod intet ved det alvorlige problem, at sygefraværet og udgifterne hertil stiger.
Regeringens egne analyser viser, at væksten i udgifterne skyldes det langvarige sygefravær samt et øget sygefravær blandt de arbejdsløse.
I forhold til dette problem fører regeringen de kortlagte armes politik; men når det gælder om at forøge virksomhedernes udgifter, skorter det ikke på initiativer.
Nu skal virksomhederne så betale 325 kr. i skat for hver medarbejder.
Det forringer virksomhedernes muligheder for at konkurrere med udenlandske virksomheder, og det vil have negative konsekvenser for beskæftigelsen.
Vi har her til morgen modtaget LO's høringssvar, og jeg vil gerne citere fra dette høringssvar, der er dateret den 13. november 1997.
LO skriver bl.a.: »Det nu fremsatte forslag om et arbejdsgiverbidrag på 325 kr. pr. fuldtidsansat virker imidlertid som en ny skat på arbejdskraftanvendelsen.
LO er enig i regeringens overordnede skattepolitiske målsætninger om at reducere skattebyrden på arbejdskraft og har med tilfredshed noteret
sig regeringens udmeldinger om at fortsætte efter de retningslinjer, der lå til grund for den seneste skattereform, efter at dens indfasning vil være tilendebragt næste år
LO skriver videre: »Sygedagpengebidraget er i modstrid med disse målsætninger. Herudover kan det nævnes, at et fast sygedagpengebidrag vil øge de faste omkostninger i forbindelse med ansættelse af arbejdskraft.
Dermed tilskyndes virksomheder i vækst til at øge produktionen ved at beordre den eksisterende arbejdskraft på overarbejde frem for at tage ledige ind i produktionen.
Forslaget rammer især efterspørgslen efter de lavtlønnede grupper, når virksomhederne skal betale samme afgift målt i kroner for alle ansatte.
Forslaget vil ikke give anledning til en begrænsning af sygefraværet, som det oprindelig var regeringens hensigt ved fremlæggelsen af finanslovsforslaget for 1998.«
Jeg vil gerne sige, at Det Konservative Folkeparti ikke kan udtrykke det bedre, end LO har gjort i denne sag.
Vi er fuldt ud enige og afviser forslaget.
Erik Larsen (V), 1997-11-14:
Det er med stor beklagelse, at vi i Venstre har konstateret, at forhandlingerne om det forslag, som kom frem her i Folketinget, om at udvide arbejdsgiverperioden ved sygedagpenge fra to til tre uger nu er endt med, at regeringen har indgået et forlig, hvorved man i stedet for vælger at lægge en skat på samtlige beskæftigede i dette land.
Vi synes, det er at gå fra asken til ilden.
Vi synes, at regeringen her har valgt et signal over for det danske erhvervsliv, et meget kedeligt signal, om, at man ønsker at beskatte beskæftigelse.
Jeg synes, det er betænkeligt, at regeringen prøver på at løse problemet med de stigende udgifter til sygedagpenge ved at vælte byrder over på erhvervslivet.
Det vil helt givet betyde en svækkelse af dansk erhvervslivs konkurrenceevne, som vil være til stor skade for beskæftigelsen.
Jeg vil også understrege, at når man fra regeringens side - og det er vi enige i - ønsker en dialog med virksomhederne om et social medansvar, så er det forslag, som det her er endt med, efter vores opfattelse en hån mod de mennesker, som går positivt ind i dialogen for at få skabt et socialt medansvar i virksomhederne.
Vi er tilfredse med, at forslaget nu deles op i to, så vi får mulighed for at støtte den del af forslaget, som har at gøre med sygedagpenge til forældre, der har alvorligt syge børn; det er et forslag, som efter vores opfattelse selvfølgelig skal på plads.
Men vi vender os kraftigt imod, at regeringen nu har valgt en ny skatteskrue over for dansk erhvervsliv, en skatteskrue, som man ifølge svar fra socialministeren end ikke vil skrue ned på, hvis det viser sig, at omkostningerne til sygedagepenge skulle blive reduceret.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1997-11-14:
Men det, der specielt er galt, er, at belastningen er rettet direkte imod beskæftigelsen.
Det var ellers en tankegang, en filosofi, man gik helt væk fra i slutningen af 1980'erne og begyndelsen af 1990'erne, at når man endelig skulle belaste erhvervene, var det en rigtig dårlig idé at målrette belastningen mod beskæftigelsen.
Det er en dansk idé, som skiftende ministre gentagne gange har præsenteret, også i EU-sammenhæng, og det er derfor, jeg har bedt om ordet.
I EU skal der jo være et topmøde om beskæftigelsen i næste uge, og her skal der diskuteres en række ideer, som er fremsat af bl.a. Kommissionen.
En af disse ideer går netop ud på, at man skal formindske den økonomiske belastning for arbejdsgiverne, og jeg er meget spændt på, hvordan den danske regering vil forholde sig til dette udmærkede forslag, eftersom vi hidtil her i Danmark har været enige i strategien bag det.
Jeg må stærkt advare mod gennemførelsen af det fremsatte lovforslag, og jeg kan forstå, at der skal være en fornyet udvalgsbehandling mellem anden og tredje behandling, hvor der bl.a. skal tages stilling til de meget relevante synspunkter, der er fremkommet fra LO.
Forslaget er i hvert fald et tilbageskridt.
Else Winther Andersen (V), 1997-11-14:
Nu forstår jeg på socialministeren, at det her lovforslag reelt ikke hører hjemme dér, men at det hører til i Sundhedsministeriet, fordi det er en forebyggende foranstaltning, og det kan jeg da kun tilslutte mig.
Ellers står det jo den enkelte borger frit for, hvis man føler, man har brug for sådan en hoftebeskyttelse, at gå hen og anskaffe sig en.
Der kunne jo selvfølgelig godt være borgere, der ikke selv ville have midler til det, og så kunne jeg da forestille mig, også selv om det var i Sundhedsministeriets regi, at det kunne gives som et personligt tillæg. Så som det ligger her, kan Venstre ikke gå ind for det her forslag.
Karen Højte Jensen (KF), 1997-11-14:
Jeg forstår, at der er stor begejstring hos Enhedslisten, når Enhedslisten siger, at det er et skridt i den rigtige retning.
Man kan jo spørge sig selv, om Enhedslisten nu er kommet med på regeringens bagsæde eller med på kuskesædet
, og da Enhedslisten ofte er uden for, kan jeg godt forstå begejstringen.
Men når hr. Bruno Jerup taler om årsagen til sygefraværet, vil jeg gerne spørge, om hr. Bruno Jerup mener, at virksomhederne overhovedet har nogen indflydelse på den kendsgerning, at det øgede sygefravær blandt de ledige er med til at forøge udgifterne.
Hvordan kan virksomhederne gøre noget i den retning, når det er de ledige, der bliver mere og mere syge?
Det har vi ikke hørt noget om fra hr. Bruno Jerup.
Så nævnte hr. Bruno Jerup en embedsmandsgruppe, og hvis hr. Bruno Jerup havde læst ministerens svar grundigt, ville han vide, at der overhovedet ikke er noget i gang endnu.
Regeringen har øjensynlig vældig god tid, når det drejer sig om at få sygedagpengeudgifterne sat ned, men regeringen har sammen med Enhedslisten vældig travlt med at lægge yderligere skat på virksomhederne.
Det er en kendsgerning.