Per Stig Møller (KF), 2005-06-09:
Jeg vil godt takke for debatten, men jeg synes ikke, den har været så meget værd som de tidligere debatter, vi har haft.
Tidligere har vi haft nogle konstruktive og også realitetsbetonede debatter.
Her har det sådan været lidt slag i luften og håb om, at der kan være nogle, der kan synes, at det er morsomt, hvad man står og siger.
Jeg synes, der er sagt mange ting, som overhovedet ikke har bund i virkeligheden, og hvor man slet ikke forsøger at skabe bund i virkeligheden, heller ikke om det forløb, der har været om forhandlingerne om forslaget til vedtagelse.
Men lad mig først tage nogle af ordførertalerne.
Hr. Gade taler om, at vi siger lidt for meget om, at ulandene også skal gøre noget, og lidt for meget om Brasiliens forpligtelser.
Ja, selvfølgelig vil vi ulandenes sag.
Det er en udviklingsrunde, og hvis man ser på det forslag til vedtagelse, som regeringspartierne har fremsat, kan man se, at det er meget konkret og meget kontant med hensyn til ulandene.
Jeg har tilladt mig at sige, at det er nødvendigt, at hr. Gade forstår, hvis han vil forstå noget af den moderne verdensøkonomi, at der faktisk er forskel på landene, som går under betegnelsen ulande og forhandler i samme gruppe.
Hvis hr. Steen Gade ikke er i stand til at se forskel på fødevareimportøren Niger, verdens fattigste land, og fødevareeksportøren Argentina, men opfatter dem som totalt ens med fælles interesse, har hr. Gade ikke forstået ret meget.
Hvis hr. Gade ikke har opdaget, at der er noget, der hedder BRIK-landene, som står for forkortelsen Brasilien, Rusland, Indien, Kina, som i de fleste økonomers prognoser vurderes at overhale langt de fleste EU-lande i løbet af næste årti og senest i 2020’erne, hvis hr. Gade ikke kan se, at de da ikke kan være at betragte på linje med Niger og de afrikanske lande, så har hr. Gade ikke forstået ret meget af det.
Men for mig er det væsentligt, at vi er klar over, at det her drejer sig om ulandenes interesser, og at ulandene ikke skal misbruges af nogle, der er blevet vækstøkonomier.
Hr. Gade har jo hørt det så mange gange og gentager alligevel, at vi ikke må påtvinge vandområdet at være tjenesteydelsesområde.
Jo, han sagde det her, han kan selv læse op, hvad han sagde, senere.
Han må have forstået fra debatterne her, at på tjenesteydelsesområdet forlanger vi ikke, at vandområdet er med.
Det er landet selv, der afgør, om det vil åbne for en liberalisering af vandområdet.
Vil det ikke det, så gør det ikke det, men åbner det for det, betyder det, at der skal være lige adgang for alle, altså ikke selektiv beskyttelse.
Det har vi drøftet meget i Folketinget, men det har hr. Gade heller ikke forstået.
Så kommer debatten her, som jeg altså virkelig synes er komisk, og jeg er lettere pikeret over, at man kan sige så meget forkert her fra talerstolen.
Højst 5 år, siger man. Ja, det er jo fuldstændig rigtigt, hvad Enhedslisten siger.
Enhedslisten havde et beslutningsforslag, som Enhedslisten trak i dag, måske fordi de vidste, at vi skulle have denne forespørgselsdebat i dag, og da sagde Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre nej til at fastsætte en dato for afskaffelse af EU’s eksportsubsidier, og i betænkningen i dag indstiller Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre desuden forslaget til forkastelse.
På disse 5 timer, der er gået, har hr. Martin Lidegaard altså pludselig set lyset og opdaget det, som hr. Rune Lund har gjort opmærksom på, at det alligevel ikke skulle forkastes.
Det var 5 timer, der var 5 timer imellem, at det her skulle have været forhandlet, og det, vi forhandler nu.
Så kommer hr. Martin Lidegaard og siger: Jamen det har vi tidligere selv foreslået.
Nej, hr. Lidegaard.
Det er jo nok, fordi hr. Lidegaard har lidt vanskelighed med hukommelsen, for der står præcis i det forslag til vedtagelse, hr. Lidegaard henviser til, som er fra en forespørgsel afholdt den 5. november 2002, og som hr. Lidegaard stemte for: »at arbejde for at udfase alle eksportsubsidier og prisstøtteordninger i forbindelse med WTO-forhandlingerne«.
Jamen hov, der var jo ingen tidsfrist.
Så står der i næste pind, og det er måske den, han tænker på, men så har han ikke forstået den: »at arbejde for en afkobling af den samlede støtte fra produktionen i næste budgetperiode«.
Det skete også med CAP’en, hvoraf 80 pct. er opfyldt.
Så det havde faktisk ikke ret meget med hinanden at gøre.
Ja, han havde to WTOforslag til vedtagelse, dem har jeg også her.
Men jeg vil sige til den forhenværende udenrigsminister, at der intet forslag er om tidsfrist i udenrigsministerens to forslag til vedtagelse.
Der er intet forslag om kompensation i udenrigsministerens to forslag til vedtagelse.
Så er det jo let nok, når man altså ikke har de ting, som skiller os i dag, at sørge for, at vi var forenede dengang.
Det har der heller ikke været i nogen af de tidligere vedtagelser.
Når forhandlingerne brød sammen i går, skyldtes det, at der var et forslag, hvor man talte om kontant kompensation og ikke for bistandsmidlerne til fattige lande, som ellers ville risikere at tabe på aftalen.
Man har så i dag klogeligt fjernet ordene kontant og ikke for bistandsmidlerne.
Men det var dér, vil jeg sige til hr. Mogens Lykketoft, hvor forhandlingerne brød sammen i går, for den mekanisme kan jeg ikke se nogen steder.
Den har været overvejet og er blevet afvist, fordi modaliteterne ikke er i orden i den.
Hvorfor skulle jeg være rendt ned i EU med et forslag, der er afvist, og som er faldet, hvor vi i stedet for arbejder for »special and differential treatment«?
Hvorfor skulle jeg dog pludselig forkaste »special and differential treatment« til fordel for en økonomisk kompensationsmekanisme, som er overvejet, og som er fundet for let, og som hr. Lidegaard også glemmer præcis også findes for let i det papir, hr. Lidegaard bruger?
For hvis hr. Lidegaard læste videre i regeringens papirer, ville han præcis se det, jeg siger her, nemlig at den er vejet og fundet for let, og at man har foretrukket det andet.
Så er det fuldstændig rigtigt, når vi nu borer i forløbet, at hr. Lidegaard kom og foreslog, at man kunne fjerne ordene kontant og ikke for bistandsmidlerne.
Han mente i øvrigt også, at det der »højst 5 år« da godt kunne laves om til »helst 5 år«, og på den baggrund sagde jeg: O.k., så lad os da se, om ikke vi kan blive enige.
Og så formulerede jeg det bedste fra de to tekster.
Det var kl. 13, og normalt er hr. Lykketoft i stand til mellem kl. 13 og 18.30 at træffe beslutninger, men det var altså ikke muligt i dag.
Jeg mener faktisk heller ikke, at det er noget særlig godt forslag til vedtagelse, som oppositionen står for, for som jeg sagde til hr. Lidegaard i eftermiddags, har man jo glemt to meget væsentlige ting, vi hidtil har lagt meget vægt på.
Man har fjernet hensynet til forbruger, miljø, dyrevelfærd og udviklingslandets landbrugsproduktion, som vi har med.
Derfor synes jeg faktisk ikke, det er et godt forslag til vedtagelse.
Jeg synes, det er et slapt forslag til vedtagelse ud over de to punkter, som ikke har hold i virkeligheden, og som altså mere var lavet for provokationens end for konstruktivitetens skyld.
Så det var den historie.
Jeg har altså prøvet at forhandle hele dagen, og i går var det altså et andet forslag, som var så langt ude i hampen, at der ikke var nogen grund til at fortsætte der.
Derfor droppede man jo også selv i dag de ting, der var langt ude i hampen, og derfor gik jeg i gang med at prøve at skabe en fælles holdning.
Det kunne så ikke lade sig gøre, fordi S, SF og Det Radikale Venstre åbenbart ikke kunne finde ud af at sætte sig ned og snakke sammen.
Det er jo også præcis, hvad de gør.
Det var også hr. Gade, der sagde det sludder.
Det er jo præcis også, hvad de gør.
Det er jo derfor, vi har »Everything But Arms«.
Det er derfor, vi har toldfri adgang til EU for 50 pct. af fødevareimporten fra den tredje verden.
Det er derfor, vi har specielle handelsaftaler med Lomélandene f.eks. Det er netop, fordi vi går forrest.
Vi har jo ikke fået den modsatte service, om jeg så må sige, og heller ikke forlangt det.
Så det vil sige, at vi altså rent faktisk går forrest.
De fattige lande skal have en chance og overgangsordninger.
Det har vi faktisk også drøftet her i salen, og det har regeringen været enig i.
Selvfølgelig skal de da have det.
Der skal da være overgangsordninger, det er derfor, der er »special and differential treatment«, altså speciel og forskellig behandling.
Så arbejder vi også for, at de skal have hjælp til at få det maksimale udbytte af handelslettelserne.
De skal have hjælp til at få maksimalt udbytte af handelsforhandlingerne.
Det er derfor, regeringen – hvad hr. Gade altså heller ikke har opdaget – har indstiftet det nordiske Afrikainitiativ, som præcis er ment til at hjælpe 20 afrikanske lande til at få udbytte af forhandlingerne.
Det er derfor, vi her i København for 2 år siden var værter for et møde for alle lande om »Integrated Framework« og sørgede for at samle penge ind i kassen til »Integrated Framework«, således at ulandene kunne få hjælp til forhandlingerne.
Det var vi værter for, og det tog vi initiativ til.
Det er derfor, vi også har WTO’s Trust Fund, som vi også støtter.
Det er jo netop for at hjælpe dem, der kommer i vanskeligheder.
Vi gør alt, hvad vi kan også for at støtte bomuldsinitiativet, vi har sørget for at holde det på dagsordenen, og vi har også sørget for hele tiden at hjælpe dem økonomisk, så de har mulighed for at pleje deres interesser.
Vi arbejder præcis for de fattigste i udviklingslandene, og vi gør det konkret og går ind hjælper dem med det, der er behov for at hjælpe med, så de kan få maksimalt udbytte af handelsrunderne, vel vidende at der selvfølgelig skal overgangsordninger til også med hensyn til toldafgørelsen.
Tidligere var der også et forslag fra oppositionen om, at man skulle sætte al told ned med 50 pct.
Det havde da været kønt, så havde vi fået flere af de svageste ulande til at gå totalt bankerot, men det er da heldigvis også faldet bort på vejen igennem forhandlingerne.
Så man har altså snakket med mig, for det var mig, der sagde, at så ville de gå bankerot.
Så jeg synes, det har været lidt besynderligt, og derfor vil jeg hellere slutte fredeligt, for det gjorde hr. Mogens Lykketoft jo også.
Hr. Mogens Lykketoft ønskede, og det håber jeg også bliver rigtigt, at det var en sommerforkølelse, vi har haft i dag, hvor man åbenbart er gået skævt af hinanden, og der er et ønske om, at vi igen skal finde sammen om de brede forlig.
Det deler jeg også.
Jeg håber også, at vi – inden vi når frem til Hongkong, vil vi jo have en debat til – kan få fjernet tidslerne, hvilket jeg altså også har prøvet på i dag, og så få lavet et fælles og bredt forslag til vedtagelse.
Det er både Dansk Folkeparti, Venstre og Det Konservative Folkeparti stærkt interesserede i, men det var altså ikke muligt med det forløb, oppositionen udsatte os for i dag.