runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Jensen (V), 2002-11-13:
Det er ganske, ganske klart, at hvis man vil indgå i et forlig som f.eks. satspuljeforliget, så er det, fordi man accepterer de præmisser, der ligger i forliget og dermed også i det her tilfælde accepterer den præmis, at de penge, der der bliver samlet op, skal udmøntes til gavn for en række udsatte grupper.
Derfor har det altid været skik, at forligspartierne har forhandlet, indtil man er blevet enige om, hvorledes pengene skulle bruges.
Det er lykkedes de sidste 12 år, og det er klart, at hvis man ønsker at indgå i forligskredsen, skal man også indgå på den præmis, at man skal forhandle, til man er enige om udmøntningen af det.
Derfor er spørgsmålet om at få partier, der har en grundlæggende anden opfattelse, ind i en forligskreds et hypotetisk spørgsmål.
Hvis man har en grundlæggende anden opfattelse af, hvorledes et forlig skal opfattes, kan man ikke være medlem af en forligskreds.
Vi har den opfattelse i forligskredsen bag satspuljepartierne, at man tager en del af den regulering, der skulle have været, samler den i en pulje, og så bliver vi enige om, hvorledes den pulje skal udmøntes.
Til den debat, der nu rejser sig om forligsbrud, kan jeg bare sige, at det lyder nærmest som et deja-vu i forhold til den diskussion, der var her i salen klokken ca. 12.25, hvor også andre medlemmer af oppositionen forsøgte at rejse historien om, at det her skulle være et forligsbrud.
Det lovforslag og de intentioner, der ligger bag lovforslaget, er præcis identiske med det lovforslag, der har været hidtil, og som stadig væk er gældende, nemlig at denne lille del af satsreguleringen opsamles i en pulje og fordeles ud til andre medlemmer.
Det er svært at skulle stå og fortælle folk, at man efter et valg vil gennemføre præcis den samme lovgivning, som er i dag, men at det i øvrigt skulle være noget nyt.
Derfor er der ikke noget forligsbrud, der er en videreførelse af satspuljen, som vi kender den, blot med den demokratiske opfattelse, at de partier, der ønsker at vedgå måden, pengene er finansieret på, også bør have en mulighed for at være med til at udmønte forliget.
Henrik Sass Larsen (S), 2002-11-13:
Baggrunden for det her er altså, at det er et klokkeklart forligsbrud, et klokkeklart forligsbrud, hvor man forud valget og også som regering er blevet spurgt gang på gang, om man agter at respektere det forlig, der ligger på området. Svaret har været ja.
Det, der vel er sandheden, er, at regeringen i finanslovforhandlinger med Dansk Folkeparti er blevet presset til at opsige det her forlig. Så kan vi andre godt have lyst til at spørge: Hvordan i alverden havde hr. Kristian Jensen så forestillet sig, at vi fremover skal lave forlig sådan generelt i det her Folketing?
Er det op til regeringens fri fortolkning, hvornår et forlig rent faktisk er et forlig, og hvor længe det holder?
Kunne vi ikke få nogle bud på det?
Ole Sohn (SF), 2002-11-13:
Dette er blot for, at vi sådan får tingene på det rene.
Jeg hørte nemlig ikke, at Venstres ordfører startede sin ordførertale, som han burde, med at sige, at regeringen har begået et forligsbrud, endnu et forligsbrud. Det har flertallet jo altid ret til at gøre.
Det er det ene.
Det andet er: Hvis man har et forlig på Christiansborg, er det så ikke som hovedregel sådan, at den kreds af partier, som indgår forlig, har en nogenlunde fælles forståelse af, hvad forliget skal indebære?
Det er det andet spørgsmål.
Det tredje er lidt i forlængelse af det, fru Pernille Rosenkrantz-Theil spurgte om: Hvis man lukker partier ind i et forlig, som har en grundlæggende anden opfattelse, er det så befordrende for et forligs udvikling, eller er det begyndelsen til enden?
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-11-13:
Ja, nu er jeg alligevel blevet i tvivl om, hvorvidt Enhedslisten skal med i det her, og derfor bliver jeg nødt til at stille et spørgsmål til Venstres ordfører.
Lad os nu sige, at Enhedslisten gik med til at skulle være en del af denne her forligskreds - med vetoret, som jeg kan forstå, tilbuddet nu går ud på - hvad ville der så ske, hvis vi ikke kunne blive enige om, hvad pengene skulle bruges til?
Ville pengene så ryge tilbage i statskassen, eller ville pengene ryge tilbage i lommerne på dem, man i dag tager pengene fra, altså dem på overførselsindkomst?
Også Enhedslisten kan støtte forslaget, eftersom det er en aftale indgået mellem regeringen og landsstyret, og derfor forventer vi selvfølgelig, at det færøske hjemmestyre har tilsluttet sig forslaget, og det har vi ingen indvendinger mod.
Kristian Jensen (V), 2002-11-13:
Selv om hr. Henrik Sass Larsen forsøger i øst, og hr. Henrik Sass Larsen forsøger i vest at lægge røgslør ud, så skjuler det ikke den kendsgerning, at Socialdemokratiets grundlæggende problem med det her er, at det ønsker at holde Dansk Folkeparti ude af forligskredsen. Det er det, som Socialdemokratiet har sagt i forbindelse
med det tilbud, som regeringen gav om at lade Enhedslisten og Dansk Folkeparti indtræde så at sige med halve forligspartisrettigheder, og det er det, som hr. Mogens Lykketoft ganske åbent og ærligt sagde til statsministeren i eftermiddagens spørgetime, nemlig at det er måske et spørgsmål om nogle partier, man ikke kan lide
det er et spørgsmål om, hvilke partier er gode nok eller ikke gode nok til Socialdemokratiet. Jeg synes bare, at hvis man kigger på, hvorledes det her forlig har været håndteret, så var der alle gode muligheder for, at man kunne åbne på ganske almindelig vis, som det er sket tidligere, for, at partier kunne tilslutte sig et forlig og være medlem, men det, der er sket nu, er, at vi er i en situation, hvor der er kommet en helt ny lov, og at de partier, der tilslutter sig ideen bag loven, naturligvis også skal være en del af forligskredsen.
Thor Pedersen (V), 2002-11-13:
Jeg kan ikke sige det bedre, end samtlige ordførere har gjort, at det er et godt forslag, og det helt afgørende er, at man respekterer det færøske hjemmestyre.
Det er deres ønske, man respekterer, og økonomien følger hjemmestyrets ønsker.
Uanset om nogle mener, det kan gå for stærkt eller for langsomt, er regeringens synspunkt det samme, som ordførerne har givet udtryk for, nemlig at det er et anliggende for hjemmestyret selv at formidle deres ønsker, og det har vi respekteret.
Ole Sohn (SF), 2002-11-13:
Jeg vil gerne sige til hr. Kristian Jensen, at jeg agter ikke at forlænge dagens debat med en diskussion om, hvorvidt der er begået forligsbrud.
Det er klokkeklart, at der er begået forligsbrud.
Det, der undrer mig, er, at man fra regeringens side ikke har så meget pli - det er måske også et fremmedord for regeringen - at man indkalder den eksisterende forligskreds til møde for at drøfte, hvordan man forestiller sig, at en opsigelse, et nyt lovforslag og lignende skal se ud.
Det var mere spørgsmålet, om den også vil overtræde de almindelige gængse regler om, at man tager forhandling i forligskredsen og meddeler, hvad man gør.
Så synes jeg i øvrigt, at det er ret afgørende, at Enhedslisten får svar på sit spørgsmål, om der også fra regeringens side ligger en ændring af proceduren, for som det er i dag, er det krystalklart, at man skal være enig, og kan man ikke blive enig, så går pengene tilbage til de grupper, hvorfra pengene er kommet.
Ole Stavad (S), 2002-11-13:
Nu tror jeg ikke, at hr. Kristian Jensen vil være i stand til at give en undskyldning, men jeg mener, at han skylder op til flere, ikke mindst for den der grove udlægning af noget, hr. Mogens Lykketoft aldrig har sagt.
Det er jo så heldigt, at tingene skrives ned i Folketingstidende.
Socialdemokratiet har ikke nogen partier her i Folketinget, vi ikke kan lide.
Der er partier, som vi tror at vi bedre kan sidde sammen med og opnå enighed med end andre, men det er ikke noget med at kunne lide eller ikke kunne lide, og der er såmænd i forhold til alle partier her i Tinget noget, vi på enkelte områder kan blive enige med dem om.
Jeg vil godt spørge hr. Kristian Jensen: Hvad er det for et grundlag, der bliver skabt med det her lovforslag i forhold til forligsdelen?
Når jeg hører hr. Kristian Jensen, så er det en fuldstændig anden præmis, hr. Kristian Jensen fortæller os om her, end det, der har været gældende i alle årene, siden forliget blev indgået.
Hvad er det for et nyt grundlag, hr. Kristian Jensen vil skabe?
Pia Christmas-Møller (KF), 2002-11-13:
Jeg lyttede meget opmærksomt til det socialdemokratiske ordførerindlæg og sidder altså tilbage med et par spørgsmål.
For det første vil jeg meget gerne vide: Hvad mener Socialdemokratiet egentlig om lovforslaget?
Kan man sådan overordnet og principielt give tilslutning til det, eller hvordan ligger det med det?
Det er det ene spørgsmål.
Det andet spørgsmål, jeg meget gerne vil have et svar på, er: Hvorfor blokerede Socialdemokratiet for, at Dansk Folkeparti, et demokratisk valgt parti, kunne tilslutte sig forliget uden vetoret, når man nu synes, at det er forfærdeligt, at de kan tilslutte sig og få vetoretten?
Hvorfor blokerede man egentlig for, at de kunne blive optaget uden vetoret?
Jeg er ikke rigtig klar over det og vil meget gerne i al stilfærdighed have et sagligt svar på de to spørgsmål.
Kristian Jensen (V), 2002-11-13:
Allerførst er jeg ret sikker på, at langt de fleste danskere kan huske en tidligere statsminister, der delte partier op i de stuerene og de ikkestuerene, i partier, man kunne lide, og partier, man ikke kunne lide, og det er præcis det samme, hr. Mogens Lykketoft gør, når han tidligere i dag siger, og jeg citerer fra Folketingets foreløbige referat: »Det her er ikke bare et spørgsmål om, at der er nogle partier, man måske ikke kan lide.«
Det her er ikke bare et spørgsmål om, at der er nogle partier, man ikke kan lide!
Hvis man vender det om, så betyder det, at det også er et spørgsmål om, at der er nogle partier, man ikke kan lide.
Det er ikke bare, det er også et spørgsmål om.
Derfor er den side af sagen ganske klar.
Hr. Mogens Lykketoft kom måske uforvarende til at røbe, hvad Socialdemokratiets tanker har været.
Så må jeg indrømme, at jeg forstår ikke den anden halvdel af hr. Ole Stavads spørgsmål om, hvad det er for et andet grundlag, jeg skulle stå og plædere for.
Til fru Margrethe Vestager: Det er ganske rigtigt, at traditionen har været, at når der er indgået en aftale, så er det de partier, der har indgået aftalen, plus de partier, der måtte tilslutte sig aftalen.
Det er sket tidligere, f.eks. med Vandmiljøplan II, hvor det dengang var SF, der ikke deltog i forhandlingerne, men efterfølgende kom og bad om at tilslutte sig forliget og fik lov til det.
Nu har der været andre partier, som har ønsket at tilslutte sig det her forlig, det er blevet dem nægtet imod demokratisk-parlamentarisk skik, og derfor er der nu en ny lovgivning, der gør, at de partier, der stemmer for, bliver en del af forligskredsen.
Pia Christmas-Møller (KF), 2002-11-13:
Stille og roligt vil jeg godt have afklaret, om jeg har forstået hr. Henrik Sass Larsen korrekt, når jeg har forstået det sådan, at grunden til, at Socialdemokratiet sagde nej til, at Dansk Folkeparti og for den sags skyld også Enhedslisten kunne få lov til at tilslutte sig uden vetoret, var, at man ikke var blevet indkaldt til et møde.
Man manglede et møde.
Margrethe Vestager (RV), 2002-11-13:
Også Det Radikale Venstre har noteret sig aftalen mellem regeringen og det færøske styre og støtter derfor lovforslaget, og jeg kan hilse fra den kristelige ordfører, som ville sige præcis det samme.
Kristian Jensen (V), 2002-11-13:
Jeg er glad for at kunne konstatere, at hr. Henrik Sass Larsen ikke har kunnet påvise én eneste indholdsmæssig forskel i forhold til den nugældende lovgivning.
Det vil sige, at det lovforslag, der bliver fremsat, er præcis det samme - bortset fra de justeringer, som Rigsrevisionen har bedt om - som den lov, vi kender i dag.
Det er så det, man render ud og råber forligsbrud på baggrund af.
Jeg synes, det er ret afslørende, at det, der er sandheden bag, er et spørgsmål om, at man ønsker at lægge begrænsninger i forligskredsen.
Så må jeg bare sige: Hr. Henrik Sass Larsen er ude på så dybt vand, at han ingen chance har for at bunde.
Der blev nævnt i sættemøderne til dette års finanslovforhandlinger for hver enkelt satspuljeparti, at der var et ønske om, at Dansk Folkeparti skulle tilslutte sig, og at Enhedslisten skulle tilslutte sig både finansieringsdelen og udmøntningsdelen af det her, hvis de ønskede det.
I sættemøderne for hver enkelt parti plus i sættemødet
for hele satspuljeforhandlingerne blev det nævnt, blev det drøftet, blev det taget op, og der var det Socialdemokratiet og SF, der benhårdt nægtede Dansk Folkeparti retten til at komme med. Vi spørger bare hvorfor, hvis det ikke netop er, som hr. Mogens Lykketoft afslørede tidligere, at der er nogle partier i Folketinget, man ikke kan lide og ikke vil lege med.
Det synes jeg er skræmmende, og det er et skræmmende demokratisk syn, som Socialdemokratiet afslører her.
Henrik Sass Larsen (S), 2002-11-13:
Til hr. Kristian Jensen vil jeg sige om indholdet, at vi har hele tiden stået bag det her forlig.
Det har der ikke været nogen problemer med.
Det eneste, vi er meget, meget interesserede i at få afklaret i det hele taget, er: Har vi nu et forlig?
Hvad vil det indbefatte, at der kommer et nyt forlig?
Vil regeringen så kunne lave det om til næste års finanslovforhandling, hvis den lige pludselig bliver enig med andre?
Det er jo det, der er ret interessant at få afklaret.
En aftale er en aftale, eller hvad er meningen?
Det er da et principielt godt spørgsmål at stille, før man giver tilslutning til noget, for hvad giver vi tilslutning til?
Det må vi da have at vide.
Vi har et par spørgsmål, men dem skal vi nok tage under udvalgsarbejdet.
Til det, om vi vil holde nogle bestemte partier ude, eller om der er et bestemt parti, som vi ikke skulle bryde os om, vil jeg sige: Nej, det er ikke det, det drejer sig om.
Det er det ikke.
Vi har ved flere lejligheder konstateret, at de to partier, som i dag i Folketinget ikke er tilsluttet forliget, fra denne talerstol og andre steder har sagt, at de ikke er enige i hovedkonstruktionen.
Derfor synes vi jo, det er mærkeligt, at man så lige pludselig skal lukkes ind i en forligskreds, når man ikke er enig i det. Til spørgsmålet også fra fru Pia Christmas-Møller om, hvorfor vi så ikke sagde ja til det andet: Jamen hvorfor blev vi ikke indkaldt til forhandlinger?
Det er da vel usædvanligt at gøre det her og sige, at det beslutter vi bare enten i en finanslovaftale, eller også sender vi et brev. Hvorfor bliver der ikke indkaldt til forhandlinger i forligskredsen?
Det synes vi da er højst ejendommeligt.
Men det grundlæggende spørgsmål, vi har, og den grundlæggende kritik, vi har, er: Hvis vi siger ja i dag, hvad siger vi så ja til?
Er det så igen op til fri fortolkning fra regeringens side til at sige, hvor længe det holder, og hvordan det skal se ud?
Det er det, vi gerne vil have svar på.
Kristian Jensen (V), 2002-11-13:
Jeg kan godt forstå, at hr. Henrik Sass Larsen holdt en ordførertale, der var fuldstændig blottet for kommentarer til indholdet i lovforslaget.
Og så må jeg spørge: Hvorfor er Socialdemokratiet så interesseret i at holde Dansk Folkeparti uden for denne her aftale?
Hvorfor bruger Socialdemokratiet så megen energi på at holde et parti, som ikke var medlem af Folketinget, og som i det hele taget ikke eksisterede i 1990, ude af netop det her forlig?
Det er ikke et spørgsmål om at slippe for finansieringen, for en aftale om at stemme for betyder jo netop også, at man stemmer for den måde, midlerne bliver finansieret på, den måde, puljen bliver oprettet på.
Hvis det ikke er sådan, at hr. Mogens Lykketoft afslørede sandheden tidligere på dagen, nemlig at Socialdemokratiet ikke kan lide Dansk Folkeparti, hvorfor er det så, at Socialdemokratiet bruger så mange kræfter på at holde Dansk Folkeparti ude?
Henrik Sass Larsen (S), 2002-11-13:
En aftale er en aftale.
Og med den morale som afsæt er der så lagt op til seriøse stryg til overtræderen og såmænd også lidt kollektiv straf, i det her tilfælde til landets amter. Gang på gang er der i Folketingssalen og ved andre lejligheder blevet spurgt til, om vi stadig væk havde et forlig med regeringspartierne om satspuljen.
Gang på gang er der bl.a. fra statsministerens side blevet tilkendegivet, at det havde vi.
Regeringen agtede at respektere aftalen.
Og vi står nu her og skal behandle et lovforslag, aftale, fordi regeringen har lovet noget andet i en finanslovforhandling.
En aftale er en aftale! Og det er jo ikke kun på det her område, også folkeskoleforliget og andre sager har regeringen valgt at springe fra uden foregående forhandling og uden videre.
Jeg tror, at de fleste mennesker, som sidder derhjemme og måtte overvære denne debat, godt kan blive i tvivl om indholdet.
Det er teknisk og kompliceret.
Men jeg tror til gengæld ikke, at de er i tvivl om, at man skal kunne stole på hinanden for at kunne indgå et forlig; at det ligesom er forudsætningen, for ellers hører alt jo op, og så er aftaler ikke det papir værd, de er skrevet på.
Så har regeringen ganske vist opfundet en nyskabelse: at man sådan set bare viderefører forliget for dem, som ønsker at stemme for det i Folketingssalen, og så er sådan vupti Dansk Folkeparti med i forligskredsen, hvis de lægger stemmer til, og nu med vetoret.
Det er jo et interessant, nyt princip, og man kunne fristes til at spørge, om det kommer til at gælde på alle områder, nogle områder eller kun, når regeringen synes det.
Jeg tror, at en del partier vil være meget interesserede i at blive en automatisk del af en forligskreds ved blot at lægge stemmer til en lang række aftaler, især hvis de kan slippe uden om finansieringen.
Man kan også spørge, om det at have et forlig og dermed en forligskreds ikke også er indbefattet af, at man har et fælles grundlag, en fælles holdning, en fælles respekt for forliget som udgangspunkt.
Er det acceptabelt, at man kan blive omfattet af et forlig, hvis man ikke bryder sig om hovedkonstruktionen?
En aftale er en aftale, og så må vi spørge: Indtil hvornår?
Det er det helt store spørgsmål, som vi venligst må udbede os et svar på fra regeringens side.
Hvordan havde man forestillet sig, at fremtidige aftaler skulle kunne indgås, hvis det sådan er til fri fortolkning fra regeringens side, hvor længe aftalen skal holde?
Og så for resten, hvis vi nu indgår denne her aftale, altså hvis vi stemmer for, hvor længe holder den så?
Under alle omstændigheder vil det vel også set i lyset af, hvad også statsministeren har sagt og tilkendegivet flere gange, være sådan, at ikrafttrædelsen af det her forslag, såfremt de nuværende forligspartier ikke enes herom, først vil kunne ske efter et kommende folketingsvalg.
Kristian Jensen (V), 2002-11-13:
Det forhold, at nogle af de midler, vi bruger i øjeblikket, går til områder, hvor der ikke direkte kan siges at være overførselsindkomstmodtagere, TAMU-centre, forebyggelse af arbejdsskader m.v., er rent faktisk det, Rigsrevisionen har kritiseret.
I den rapport, der er kommet, som hedder »Beretning til statsrevisorerne om satsreguleringspuljen - november 2002«, skriver Rigsrevisionen, at en af de ting, der er problematisk, er, at der er lovbemærkninger, der siger, at midlerne skal gå forholdsmæssigt til pensionister og andre overførselsmodtagere i det omfang, de har givet en andel til puljen.
Det er den nugældende lov.
Det nuværende lovforslag, som efter vedtagelse bliver til gældende lov, retter op på det, således at det er muligt at gå ud og lave indsatser, som vi f.eks. gør på de nævnte områder, eller den store, meget kraftige indsats, der kommer, for at bryde den sociale arv.
overførselsindkomstmodtagere.
Derfor burde de rent faktisk ikke med den nugældende retstilstand med.
Det er noget af det, der rent lovkvalitetsmæssigt bliver rettet op på med det lovforslag, der ligger nu.
Bjarne Laustsen (S), 2002-11-13:
Det her åbner jo også op for, at vi må have en anden diskussion om de her ting, for netop på arbejdsmarkedsområdet har vi jo lavet tre puljer, nemlig til seniorer, til handicappede og til arbejdsmiljø, og der er pengene jo stort set brugt i puljer for årene fremover.
Det har vi været enige om, og det har været godt.
Det er for så vidt også det, der gælder på integrationsområdet.
Men netop med hensyn til forebyggelse kan man jo ikke give pengene til nogen på de områder, for det er jo et helt specifikt område.
Hvordan passer det ind i Venstres mål om, at pengene skal gå tilbage til dem, som man har taget dem fra?
Det var netop derfor, at mit spørgsmål gik på forebyggelse eller helbredelse i denne her forbindelse.
Vi har set det med TAMU-skoler og andre institutioner, hvor man har brugt forsøgspenge til at oprette dem for, men det kan man jo ikke blive ved med i årevis, for på et eller andet tidspunkt skal de jo ind i den almindelige drift.
Og det er så spørgsmålet, om Venstre vil være med til at finansiere de gode formål, som satspuljen har været med til at skabe.
Kristian Jensen (V), 2002-11-13:
Det vil sige, at både de aftaler, der tidligere er blevet indgået, som løber hen over 2002, 2003 og videre frem, og de aftaler, der er indgået i år for 2003 og videre frem, forløber fuldstændig uændret.
Det bliver der ikke ændret på.
Så må jeg bare gentage, at ligegyldig hvor mange spørgsmål, jeg får, bliver min hukommelse ikke bedre, for så vidt angår spørgsmålet om arbejdsmarkedsreformen.
Jeg har en række andre eksempler på, hvor forliget blev åbnet, f.eks. om landbrugsloven, som var aftalt mellem den daværende SR-regering og VK, men hvor Dansk Folkeparti, CD og Kristeligt Folkeparti kom ind, og der er også Vandmiljøplanen, som jeg har nævnt.
Der er f.eks. også årets aftale om biblioteksafgiften, hvor der også blev aftalt en finansiering af erhvervsskolerne, men hvor de partier, der i øvrigt stemte for finansieringsdelen, selvfølgelig også blev medlemmer af forligsaftalerne og forligskredsen på de øvrige ting, der blev finansieret af de midler, som blev skaffet til veje ved lovforslag nr. L 44, som vi har snakket om tidligere i dag.
Bjarne Laustsen (S), 2002-11-13:
Hr. Kristian Jensen besvarer jo ikke hele spørgsmålet, for tilbage står jo, at hvis man åbner op her og får en ny kreds ind i forhold til dem, der har været tidligere, hvordan ser det så ud med de flerårige aftaler?
Det eneste, der er i den her sag, er vel stort set, at regeringen er kommet til at skylde Dansk Folkeparti noget og derfor vil åbne op for at få Dansk Folkeparti med ind. Hvis der åbnes op, betyder det så, at i de år, hvor vi bl.a. har sat penge af til arbejdsmiljøet, får
Dansk Folkeparti vetoret og kan gå ind og sige, at nu bryder de sig ikke om det?
Det kunne også være på integrationsområdet, hvor Dansk Folkeparti vil sige: Vi bryder os ikke om, at vi afsætter penge af satspuljen til integrationsprojekter.
Hvordan vil det så se ud med de projekter?
Så mener jeg helt bestemt, at hr. Kristian Jensen må kunne huske hele den debat, der var i sidste folketingssamling, hvor SF ønskede at komme med ind i arbejdsmarkedsforhandlingerne, hvor vi her fra Folketingets talerstol sagde, at det måtte de gerne, men hvor V og K blokerede for, at SF kunne komme med.
Kristian Jensen (V), 2002-11-13:
Jeg har intet kendskab til spørgsmålet om arbejdsmarkedsforliget, og derfor kan jeg hverken bekræfte eller afkræfte det, hr. Ole Sohn sagde om det.
Det er ikke et spørgsmål om politik.
Det er et spørgsmål om, at mit kendskab til det her område desværre er mangelfuldt i forhold til det, hr. Ole Sohn, undskyld, hr. Ole Stavad, spørger om.
Til hr. Bjarne Laustsen skal jeg bare sige, at det er min opfattelse, at den lovgivning, der ligger nu, netop styrker muligheden for at kunne gå ind på et tidligere tidspunkt.
I den tidligere lov stod der i lovbemærkningerne, at de midler, der blev taget fra overførselsmodtagere, henholdsvis pensionister og andre overførselsmodtagere, skulle gå tilbage til netop overførselsmodtagerne.
En del af den kritik, som Rigsrevisionen rejser, er netop, at der blev brugt penge på noget, som ikke er målrettet overførselsmodtagere, hvilket man f.eks. kunne sige, at forskning i at forebygge arbejdsskader jo ikke er.
Det lovforslag, der ligger nu, giver rent faktisk et langt bedre grundlag for at gennemføre netop det, der er blevet aftalt i den nuværende satspuljeaftale for 2003 og fremefter, og dermed er det et langt bedre grundlag for det, som hr. Bjarne Laustsen rejser spørgsmål om.