Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-04-06:
Jeg vil gerne starte med at kvittere for en konstruktiv og klar debat i dag, dels over for regeringspartiernes to ordførere og dels over for fru Ulla Tørnæs.
Jeg vælger at se bort fra de indenrigspolitiske smådrillerier.
Fru Ulla Tørnæs deltog jo ikke i forhandlingerne med det færøske landsstyre og kan derfor af gode grunde dårligt bedømme det, men lad det nu være.
Det centrale synes jeg er, at partiet Venstre er enigt i og har udtrykt tilslutning til regeringens linje i forhandlingerne.
Det synes jeg er meget tilfredsstillende og meget ansvarligt af det største oppositionsparti her i det danske Folketing.
Til hr. Per Stig Møller: Tja, det samme lidt kedsommelige indenrigspolitiske drilleri, men lad det nu også ligge.
Jeg hørte, at der fra Det Konservative Folkeparti var tilslutning til regeringens linje, og det synes jeg er tilfredsstillende.
Til hr. Jes Lunde vil jeg gerne sige tak for en god tale.
, og de, der er, som jo altså ikke er ret mange, er ikke så store.
Det taler i sig selv for et samarbejde og et sammenhold og et fællesskab, hvis vi skal klare os i en verden, der ofte kan være brutal, som vi ser det, når international spekulation slår ned, eller når økonomiske kriser slår igennem.
Den reflekterende tilgang, hr. Jes Lunde havde,
er jeg sikker på også har givet anledning til mange tanker både i Danmark, i den danske befolkning, og i den færøske befolkning.
Så jeg vil også her sige tak for tilslutningen
til regeringens linje.
Hr. Peter Skaarup var inde på en hvidbog.
Svaret fra regeringens vedkommende er: Det finder vi ikke der er grundlag for.
Nu er vi gået i gang med forhandlingerne med det færøske landsstyre, nu bliver der nedsat, mærker jeg på et flertal og tilkendegivelserne her fra partierne i Folketinget, et Færø-udvalg, og dér vil vi naturligvis hele tiden fra regeringens side have meget tæt kontakt.
Vi forhandler med udgangspunkt i det færøske landsstyres ønske om en suveræn stat.
Det har jeg sagt tidligere, og det vil jeg gerne bekræfte også her.
Jeg synes, hr. Jóannes Eidesgaard i en af replikkerne til hr. Peter Skaarup meget præcist sagde, at det er Færøerne, der har dispositionsretten til olieudvindingen i undergrunden, og det vil jeg gerne bekræfte her fra Folketingets talerstol.
Til hr. Peter Duetoft vil jeg også gerne sige tak for tilslutningen til regeringens linje.
Jeg synes, hr. Peter Duetoft meget præcist fremhævede de mange følelsesmæssige bånd, der er mellem vores to befolkninger.
Og det er en balance, som selvsagt også vil komme til at præge forhandlingerne, både hvad tone og indhold angår, og også hvad åbenhed angår. Jeg var også glad for understregningen af, at ingen her i salen og heller ingen udenfor anfægter Færøernes ret til total suverænitet; alt andet ville være helt forkert. Men jeg synes, hr. Peter Duetoft fremhævede en målsætning, som jeg også gerne vil tilslutte mig: at vi ved slutmålet af vore forhandlinger skulle have en høj ambition, en ambition om at nå frem til en aftale, som havde en bred opbakning i den færøske befolkning, som den ville kunne få i Danmark, og som kunne være en slags foregangsmodel for mange andre dele af verden, der har så hårdt brug for at få klaret deres diskussioner og deres drøftelser.
Det er en god og en værdig og en ambitiøs målsætning, som jeg synes er fuldstændig rigtig. Fru Elisabeth Arnold understregede også, at hvis selvstændigheden skal være reel, jamen så skal det også være en økonomisk selvstændighed, som man ville gøre sagen en meget dårlig tjeneste ved at tale uden om. Jeg tror, det er meget vigtigt, at vi siger tingene, som de er, ikke for at genere nogen, men tværtimod for at respektere de mennesker, der til sin tid skal træffe deres afgørelse om deres lands vej i fremtiden.
Fru Jette Gottlieb havde blandt andre betragtninger den betragtning, om regeringen gjorde sig overvejelser om personregnskaber, og jeg opfattede det sådan, at det ville fru Jette Gottlieb meget fraråde.
Det er jeg ganske enig i.
Regeringen opstiller ikke nogen personregnskaber, hverken om færinger eller om danskere, vores fælles statsborgerskab, det gør vi ikke.
Jeg kan sige til fru Jette Gottlieb, at jeg har i dag blot villet gøre opmærksom på, at færingernes deltagelse i det danske samfund i dag er værdifuld og meget anerkendt af os alle sammen.
Men regeringen har selvsagt ligesom landsstyret skullet forholde sig til også den del af de økonomiske spørgsmål, der har at gøre med spørgsmålet om statsborgerskab i fremtiden.
Og her er det, jeg har sagt i dag i min tale, at et suverænt Færøerne, en suveræn stat, jamen det betyder, at færøske statsborgere som udgangspunkt vil få samme rettigheder som statsborgere fra andre nordiske lande, og her forudsætter jeg selvfølgelig, at Færøerne vil fortsætte i det nordiske samarbejde.
Jeg har også tilføjet i dag, at jeg naturligvis ser frem til, at vi kan finde en løsning, som indeholder den nødvendige tryghed for den enkelte færing, ligesom den gør det for andre nordiske statsborgere, men også klarhed om, at netop et eget statsborgerskab er og bliver en central del af en suveræn stat.
Til hr. Jann Sjursen: Jeg har taget opfordringerne til mig om de kommende forhandlinger; jeg synes, de var kloge og tænksomme, og jeg vil også gerne sige tak for tilslutningen til regeringens linje.
Jeg er helt opmærksom på også hr. Jann Sjursens og Kristeligt Folkepartis optagethed af, at vi finder en løsning, og også af den historiske bevidsthed, man skal have under de forhandlinger, vi nu har startet.
Til fru Kirsten Jacobsen vil jeg sige: Jeg ved nu ikke, hvor fru Kirsten Jacobsen har det fra, at der på Færøerne skulle være fuldstændig bred tilslutning til, at man ville have en suveræn stat.
Det hørte jeg ikke i indlæggene
fra hr. Óli Breckmann eller fra hr. Jóannes Eidesgaard.
Vi skal hele tiden fastholde, at det er og bliver den færøske befolkning, der afgør fremtiden i forholdet mellem Danmark og Færøerne.
Når fru Kirsten Jacobsen ikke er enig i regeringens linje
eller kalder det en uklog taktik, så må jeg sige igen: Jeg tror ikke, man skal begynde at være uklar, ej heller tale uldent.
Jeg tror, at man må være klar fra starten.
Og jeg tror, det også må være klart fra starten, at der er forskel i de politiske og i de økonomiske forhold, når man befinder sig inden for et rigsfællesskab med et nyt selvstyre eller uden for et rigsfællesskab i en suveræn statsordning.
Det er det, jeg ganske usminket og uden polemik blot har villet præcisere i dag, og som fru Kirsten Jacobsen for alt i verden ikke skal tage ilde op, men som jeg blot har villet gøre meget klart.
Hr. Jóannes Eidesgaard synes jeg også var inde på spørgsmålet om forskellen mellem det at være inden for et rigsfællesskab og det at være uden for et rigsfællesskab.
Jeg har ikke andre betragtninger at tilføje, end at det også vidner om stor ansvarlighed.
Vi ved jo godt fra tidligere tider i Danmark, når der har været økonomiske kriser - vi ved det i hvert fald godt i regeringen og i regeringspartierne, og jeg er sikker på, at mange andre partier også ved det - hvem det er, der bliver ramt.
Vi har hernede i Danmark også lidt haft diskussionen
om det fremtidige samarbejde i Europa, når vi diskuterer Danmarks økonomiske fremtid: Hvad tjener Danmark bedst i forhold til den fælles valuta?
Jeg skal ikke tage fat på det i dag.
Men én ting ved vi, og det er, at når et land har økonomiske problemer, så er det de bageste, der kommer til at mærke dem først, så er det dem, der kom sidst i arbejde, der kommer til at mærke dem først, så det er også dem i de hårdest udsatte industrier, der kommer til at mærke dem først.
derfor har diskussionen om suverænitet eller nyt selvstyre også en social dimension, også en dimension om de svageste i vores samfund.
det har den for mig, og det vil jeg gerne vedstå her fra talerstolen: det har den for den danske regering.
men igen og endnu en gang: det er og må være det færøske folk, der til syvende og sidst afgør færøernes fremtid i forhold til Danmark.
Og jeg må også sige, at hr. Jóannes Eidesgaards understregning af det reelle valg og den reelle frihed kan jeg godt genkende.
En frihed er reel, når den har en tryghed i sig, når den også har en økonomisk fremtid for sig for alle i et samfund.
Hr. Óli Breckmann var inde på 1946.
Jeg vil sige til hr. Óli Breckmann, at jeg er egentlig meget bevidst om, at situationen i 1946 i hvert fald har aflejret en uforløsthed - forstå mig ret: en uafklarethed, som i mange år også har præget diskussionerne, de politiske diskussioner, mellem folk
på Færøerne, og derfor er jeg glad for, at hr. Óli Breckmann har taget regeringens melding, min melding til sig i dag.
Det vil ikke være passende, og det vil ikke være at udvise respekt over for det færøske folk.
Det er med udgangspunkt i det færøske folks ønske, og det er med udgangspunkt i landsstyrets udspil, der forhandles.
Men jeg vil over for hr. Óli Breckmann også fastholde klarheden.
Når vi taler om statsdannelser, vil jeg gerne sige: Enten er man en suveræn stat eller også et selvstændigt selvstyre inden for rigsfællesskabet; man er ikke både og.
Man kan ikke være begge dele; der må vælges.
Og valget har naturligvis sine konsekvenser.
Nu tager vi fat på forhandlingerne, og de forhandlinger vil også blive ført i en god og fornuftig form, men de vil aldrig blive uklare; de vil altid være præcise, og de vil naturligvis også være åbne i forhold til det udvalg, Folketinget forhåbentlig nedsætter om kort tid.