Pia Christmas-Møller (KF), 2004-02-17:
Nu fristes jeg jo til lige at indlede med, at grundloven ikke har stået uændret i 150 år.
Der har jo trods alt været nogle revisionsprocesser undervejs.
Når det er sagt, vil jeg gerne fastslå på Det Konservative Folkepartis vegne, at vi er meget optaget af den diskussion, som foregår i øjeblikket, og det er vi, fordi grundloven er vores vigtigste lov.
Det er den, fordi det er den lov, der sætter rammerne for vores samfundsform, den demokratiske styreform, vores monarki.
Grundloven skal være solid og langtidsholdbar. Den skal være præcis og rummelig på en og samme tid. Præcis, fordi den skal sikre borgerne en række rettigheder i forhold til staten, og rummelig, fordi den skal være langtidsholdbar og dermed give plads for udvikling. Og tænk bare på, hvilken udvikling den nuværende grundlov har givet plads til.
Hvad er der ikke sket i det danske samfund siden 1953.
Tænk på den teknologiske udvikling, tænk også på den internationale udvikling.
Lad mig nævne, at grundloven har givet plads til, at vi uden problemer har kunnet undertegne internationale konventioner med retlig virkning.
Lad mig her bare nævne et par stykker fra 1966, nemlig FN's konvention om borgerlige og politiske rettigheder og FN's konvention om økonomiske, sociale og kulturelle rettigheder.
Disse retligt, juridisk bindende konventioner bygger på FN's verdenserklæring om menneskerettigheder fra 1948, som ikke umiddelbart var retligt bindende.
Tænk bare på, hvordan grundloven har givet plads til, at vi i 1972 kunne stemme os ind i EF og siden udvikle det europæiske samarbejde inden for Den Europæiske Unions rammer.
Tænk bare på, hvordan vi har deltaget aktivt i fredsbevarende og fredsskabende aktiviteter verden over.
Jo, der er sket meget i de 50 år, den nuværende grundlov har fungeret.
Men grundloven skal først og sidst sikre borgerne mod overgreb fra magtapparatet, fra magthaverne.
Grundloven skal sikre den fornødne balance imellem borgerne og staten.
her er det, og her skal grundloven fortsat være totalt farveblind, når det gælder den personlige frihed.
Grundloven fastslår den personlige frihed som værende ukrænkelig.
Spørgsmålet om ejendomsrettens ukrænkelighed er af lige så fundamental betydning i vores demokrati.
Ytrings- og religionsfriheden er på linje hermed.
Næringsfriheden og foreningsfriheden er ligeledes på fundamental måde konstituerende for vores samfund, for vores demokrati. Med ejendomsretten og den frie næringsret kan borgerne sætte handling bag viljen.
Borgernes handlinger præger altså et samfund nok så meget som deres politiske valg via stemmesedlen.
Den økonomiske handlefrihed er lige så vigtig som den politiske ytrings- og handlefrihed.
Disse fundamentale rettigheder skal sikres i grundloven og bliver sikret i den grundlov, vi har i dag.
Og det er så afgørende for os, at vi jo nøje må vurdere løbende, om disse rettigheder så også bliver respekteret i det daglige, for grundloven sætter jo kun rammerne.
Det er den løbende lovgivning og ikke mindst håndhævelsen af den løbende lovgivning, der skal give disse pæne ord og rigtige målsætninger indhold.
Flere har peget på, at foreningsfriheden og den personlige frihed kunne styrkes på en række områder
Det er der bare ikke flertal for i
Folketinget.
Det er ærgerligt, men vi kæmper videre for at få styrket grundlovens principper om foreningsfrihed og personlig frihed på disse fronter.
Jeg kunne nævne mange andre områder, hvor vi i det daglige må kæmpe for at sætte kød og blod på de værdier, der
er nedfældet i grundloven.
Men der er ikke grund til at føle, at grundloven fundamentalt er ude af trit med tiden og ude af trit med de behov, der er i dag.
Og de står ganske stærkt i den nuværende grundlov.
Men mere kan gøres, og det kan gøres i den løbende lovgivningsproces.
Vi mener altså ikke, at der på disse kerneområder er behov for afgørende ændringer, men selvfølgelig lytter vi, når flere politikere kommer med ønske om ændringer.
Vi vil meget gerne deltage i diskussionen.
Vi lytter til, hvad det er for argumenter, der kommer.
Flere har fremhævet, at det vil være hensigtsmæssigt, om man indskrev menneskerettighederne i grundloven - for at styrke retssikkerheden, overblikket for borgerne.
Jo, det kan man da godt argumentere for.
Men selve retssikkerheden bliver jo ikke ændret, om man indføjede menneskerettighederne i grundloven, for menneskerettighederne er umiddelbart gældende.
Det er altså alene sådan et symboltiltag, man her taler om.
Hvis man vil styrke retssikkerheden for den enkelte borger, så sker det ved den daglige lovgivning. Vi har en Retssikkerhedskommission, som har barslet med et udspil, der behandles netop i denne tid her i Folketinget.
På samme måde - når man ønsker at tæmme det offentlige, søger at styrke den enkelte borger i forhold til offentlige, i forhold til stat og kommune, ved f.eks. at styrke retten til at få indsigt - har vi nedsat en Offentlighedskommission, som skal komme med et bud på en ny offentlighedslov. Sådan kan vi styrke rettighederne, gennemsigtigheden, styrke balancen mellem borgere og stat i den daglige lovgivningsproces.
Det er altså ikke en forudsætning, at vi ændrer på grundloven.
Alt dette kan ligge inden for grundlovens nuværende rammer.
Når man taler om behov for sociale forbedringer, er det på præcis samme måde.
Vi har jo løbende en politisk kamp om, hvordan vores velfærd skal sikres i de kommende år.
Man kan også hævde, at hvis et ungt menneske i dag sætter sig ned og læser grundloven fra A til Z, kan der opstå nogle misforståelser.
Når der i § 21 står, at kongen kan for Folketinget lade fremsætte forslag til love og andre beslutninger, så kunne det jo godt give indtryk af, at kongen sådan var den udfarende politiske kraft i vores styreform.
Vi ved jo alle sammen godt, at sådan forholder det sig ikke.
Vi ved, at partier har en stor rolle i vores demokrati, selv om grundloven ikke nævner begrebet et eneste sted.
Men tilbage står: Er det nok til at sætte den store maskine i gang, som en grundlovsændring jo indebærer?
Det andet, som jeg selvfølgelig kan få øje på, er spørgsmålet om den manglende ligestilling i tronarverækkefølgen. Der har vi bare ikke et konkret og aktuelt problem - det kan melde sig, og det kan lade være at melde sig inden for overskuelig tid.
Men igen: Er det nok at tage fat på et på nuværende tidspunkt teoretisk problem af den her karakter og så bære en hel grundlovsrevision igennem alene på det grundlag?
Efter vores opfattelse er tiden ikke inde.
Det betyder ikke, at vi mener, at grundloven i den nuværende udformning er evighedsholdbar.
Selvfølgelig kommer der et tidspunkt, hvor man bliver nødt til at kigge på udformningen.
Det er blevet fremhævet flere gange under debatten i dag, at en række partier, faktisk næsten alle partier i oppositionen bortset fra Dansk Folkeparti, er enige om, at der skal sættes en grundlovsproces i gang.
Socialdemokratiet foreslår en forfatningskommission, fordi vi har haft en debat siden grundlovsjubilæet i 1999, og så synes man i Socialdemokratiet, at det er naturligt at følge det op med en forfatningskommission.
Socialistisk Folkeparti ønsker en grundlovskommission og har så også lagt et konkret forslag til en ny grundlov frem.
Det Radikale Venstre foreslår, at der nedsættes et grundlovskonvent, der kan forberede en forfatningskommission - jo, nu har jeg vist fået alle varianter frem på bordet, og det er da udmærket. Men er tiden inde til at sætte en konkret politisk proces i gang?
Er de ting, jeg har været inde på her, nok til at bære forventningen om et konkret resultat?
For sætter man sig ned og etablerer en grundlovskommission eller en forfatning eller et forfatningskonvent, vil man jo mange steder skabe en forventning om, at det vil ende med et konkret forslag.
Så kan man sige, at det vil der gå mange år med: Jo, men hvad er mange år?
Jeg mener, at sætter man sådan et tog i gang, må det også komme frem til en station, en station, som indebærer en folkeafstemning, og at man i øvrigt lever op til de procedurer, som gælder i den nuværende grundlov, for at gennemføre ændringer.
Og hvad vil der ske, hvis man taber en sådan folkeafstemning?
Det er jo ganske barske krav, der stilles for at lade grundlovsændringer passere.
40 pct. af samtlige stemmeberettigede kræves, ud over selvfølgelig et almindeligt flertal blandt de afgivne stemmer.
Det er meget, og derfor skal der meget stærke argumenter til for at få gennemført en grundlovsrevision, og det var faktisk også meningen med disse skrappe betingelser.
Ender man med at tabe en afstemning, sker der i bedste fald det, at selve grundlovsrevisionen bliver udskudt længere end nødvendigt.
Det var det, der skete i 1939, da man tabte folkeafstemningen.
Der gik 14 år, inden man kunne komme tilbage til sagen i 1953.
Men i værste fald kommer der en splittelse i befolkningen, en unødig splittelse, en splittelse mellem politikerne på den ene side og befolkningen på den anden side og derudover måske også en splittelse i selve befolkningen.
Det har vi ikke brug for.
En tabt afstemning skaber skel og ikke fællesskab.
Er der noget, vi mener er afgørende for vores grundlov, er det netop, at den bygger på en fælles opfattelse af, hvad der skal konstituere vores samfund, hvilke principper for den enkelte borger, for individets rettigheder, men også for det politiske system der skal være gældende.
Det er forudsætningen for, at projektet kan blive langtidsholdbart, hvilket igen er utrolig afgørende for stabiliteten i et samfund og dermed forudsætningen for, at man kan få en dynamik, som sikrer fremgang og velstand for indbyggerne. Det er vores særlige og afgørende argument imod at støtte de forslag, der er lagt frem i dag.
Vi mener ikke, tiden er inde til at skabe en forventning om, at man inden for en kortere årrække skal til stemmeurnerne med henblik på at tage stilling til et grundlovsforslag, for vi mener ikke, at der på nuværende tidspunkt er så stærke argumenter, at sandsynligheden vil være til stede for, at vi vil få et ja ved en sådan folkeafstemning.
Den nuværende grundlov giver plads til også de udfordringer, vi kan se foran os.
Vi står ikke over for et akut problem, som forhindrer det danske samfund i at udvikle sig i henhold til den internationale og den teknologiske udvikling.