Margrete Auken (SF), 1998-11-04:
Det er tredje gang, vi førstebehandler dette lovforslag, og selv om det ikke har ændret sig, er det kommet til at se mere og mere mærkeligt ud.
Vi vedtog i sin tid i Udvalget for Forretningsordenen at fremsætte Nordskovudvalgets forslag uændret for så at lave ændringerne i en åben proces i Folketinget, og det var fornuftigt nok.
Det er det vel også denne gang, da det ville have givet temmelig meget bøvl, om vi skulle have indarbejdet de ændringer, vi allerede nu ved
vil komme.
Det arbejde kan vi lige så godt gøre under reglementerede former gennem vores tre behandlinger.
Alligevel er det jo lidt bizart at sidde med et forslag, ingen mere står bag.
Derudover er det udmattende, at resultatet af det hidtidige arbejde ikke er fremlagt sammen med forslaget, hvad jeg ikke kan bebrejde andre end os selv.
Det burde måske have været inddraget i bemærkningerne, at de vigtigste bilag var aftrykt, sådan at man kunne se det samlet.
Der er spørgsmålet om de offentligt ejede aktieselskaber og en række andre ting, som i hvert fald jeg endnu ikke har fuldstændig styr på.
Det kan muligvis være min fejl, som jeg så blankt indrømmer, hvis der er styr på, om vi kan få dem undersøgt med de redskaber, vi har her.
Så vidt vi kan høre, er der altså nogenlunde enighed om, at det ikke kun skal være regeringen, men også Folketinget, der kan tage et initiativ.
Det tror jeg står fast nu i det lovforslag, der foreligger.
Det store flertal går også ind for, at der grundlæggende skal være åbenhed i arbejdet.
Jeg synes egentlig, det er forfærdelig ærgerligt, at vi ikke har De Konservative med i dette flertal.
Jeg vil ikke gå ind på argumenterne denne gang, vi har haft det meget, meget gennemdiskuteret også i forbindelse med den høring, der blev holdt sidste efterår, men jeg vil godt minde De Konservative om, at det faktisk var hr. Ninn-Hansen selv, der bad om at få åbenhed og endda truede med at indanke sagen for Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, da tamilsagen blev kørt for lukkede døre.
Han gjorde det i henhold til dansk retstradition, og det skylder man virkelig at hædre ham for
, og det var også godt for sagen, at han fik sin vilje.
Lad mig lige nævne det, som der er flertal for, nemlig hvordan der skal konkluderes på sagen, og hvordan arbejdet skal følges op i et underudvalg under Udvalget for Forretningsordenen.
Når man nu sidder og arbejder med denne her sag, er spørgsmålet, om det i virkeligheden er nødvendigt, at vi får en ny lov, om ikke retsplejelovens § 21 og § 21 a fungerer sådan nogenlunde tilfredsstillende.
De fungerede godt til den tamilsag, som de i sin tid blev lavet til.
Man brugte for nogle år siden netop denne sag som argument for at ændre undersøgelsesformerne, og siden har blæsten og røgen - to forskellige ting - lagt sig.
Nu kan de fleste vist se, at tamilsagen var om ikke ligefrem forbilledlig, så noget i den retning, og jeg vil altså igen minde om, at det, at den blev åben, var først og fremmest Ninn-Hansens egen fortjeneste.
At Højesteret på et tidspunkt under rigsretsagen - altså ikke under forundersøgelsen, men under rigsretsagen - forsøgte at skubbe hele den besværlige sag over på Folketinget og Udvalget for Forretningsordenen
er snart det eneste virkelig betænkelige - for nu at sige det mildt - ved det forløb.
Heldigvis blev det afværget.
Jeg nævner det alene, fordi jeg ikke mener, det bør glemmes, at det er en temmelig alvorlig sag, at Højesteret på den måde søgte at tørre sagen af på os andre, men det skal så siges til Højesterets ros, at da det så var et overstået kapitel, kan man ikke kritisere hverken Højesteret eller rigsret for noget som helst.
Ja, jeg er godt klar over, at der ingen grund er til at smide sådan noget nyt grus ind i maskineriet, så vi kører videre og laver de paragraffer en gang til.
Lad mig til slut for klarhedens skyld til sammenligning sige et par ord om PET-undersøgelsen.
I PET-sagen er det ikke så afgørende at få et eventuelt retligt ansvar gjort gældende som overhovedet at finde ud af, hvad det er, der er sket, og i det, vi skal undersøge med PET osv. - altså også de andre tjenester - er der mange forhold, som i sagens natur ikke kan offentliggøres i modsætning til de sager, vi taler om i dag i forbindelse med undersøgelseskommissionerne.
Derfor er konceptet for PET-sagen et andet.
I den drejer det sig om at få de rigtige mennesker på opgaven, nogle, vi har tillid til, give dem fuldstændig adgang til alt og så lade dem fremlægge resultatet af deres undersøgelser for Folketinget senere, altså helt, som man med succes har gjort i Norge.
Det er ufatteligt for os i SF, at regeringen ikke bare har kopieret den norske model, og vores råd er at gøre det jo før jo bedre, inden man bliver trukket så langt ned i mosen, at man ikke mere kan komme på benene, men bliver helt kvast.
Blander man derimod de to slags undersøgelser sammen, går det galt over hele linjen.
Jeg vil først ukritisk kvittere for, at her er et område, hvor der stort set altid er nogenlunde enighed mellem SF og Dansk Folkeparti.
Man kan jo godt markere, når det er der, og det har jeg bemærket mange gange. Jeg vil godt spørge hr. Thulesen Dahl, om ikke det gjorde indtryk på ham under vores høring, da, jeg tror det var Gorm Toftegaard Nielsen, der sådan på sin sædvanlige facon spurgte, om vi ikke strengt taget undervurderede befolkningen ganske heftigt, hvis vi ikke troede, at den kunne kende forskel på en undersøgelse og en retssag.
Det vil altså sige den der bekymring for, om folk nu kom til at opfatte det som en dom, fordi det var en dommer, der sad med.
Det var i hvert fald et argument, der gjorde indtryk på mig.
Da der nu står, at det her ikke er en dom, og at der skal føres en retssag, hvis der skal falde en dom, så lad os gå ud fra, at folk er nogenlunde lige så kloge som os, og så gøre det sådan, at vi synes vi får den bedste bevisvurdering, som vi jo får, hvis det er en dommer, vi har til at sidde som formand for det.