Jens Vibjerg (V), 2005-05-10:
Jeg er helt enig i, at vi ikke skal aktivere for at aktivere.
Det har vi i princippet prøvet tidligere, nemlig i slutningen af 1990'erne og i de første år i det her århundrede.
Det, der er vigtigt, er, at vi aktiverer, for at de kommer i ordinær beskæftigelse, og heldigvis har vi mange succeshistorier også med personer, som er meget, meget langt væk fra arbejdsmarkedet, så langt væk, at mange har sagt, at det er håbløst at lave aktivering.
Så ser vi, at når de rigtige mennesker får taget fat om det, bliver det succeshistorier.
På min egen hjemegn har vi set det i Grindsted Kommune i forbindelse med Danish Crown-slagteriet, hvor man har nogle vældige succeshistorier med mennesker, der har været meget, meget langt væk fra arbejdsmarkedet, og som man reelt havde opgivet, men ved en intensiv indsats med de rigtige mennesker sat på er det blevet til succeshistorier.
Dem skulle vi selvfølgelig gerne have nogle flere af.
Jeg skal ikke kunne afvise, at man kan finde en arbejdsgiver, der fungerer på den måde, men jeg kender mange arbejdsgivere, der er parate til at ansætte uanset navn og hudfarve.
Man ansætter simpelt hen folk efter de kvalifikationer, man har brug for, og med stor succes.
Jeg vil gerne opfordre alle arbejdspladser, alle virksomheder, private som offentlige, til, at det er det, man går efter, når man ansætter folk, og heldigvis er det sådan med langt de fleste, men der er jo altid brodne kar.
Det næste spørgsmål er: Hvor mange gange skal vi aktivere en person, der ikke kommer videre?
Der er nogle, der siger: Vi kommer ind i tromlen, og så kan vi ikke komme ud.
Er det tre gange, er det fem gange, eller er det resten af deres liv?
Det vil jeg gerne høre Venstres holdning til.
Hvor mange gange skal man aktiveres?
Man skal ikke aktivere folk for at aktivere dem, men det skal ende med noget videreuddannelse eller med ordinært arbejde.
Det er i hvert fald vores holdning.
For det første holder hr. Frank Aaens regnestykke jo ikke i virkeligheden, og for det andet er det altså kommunerne, der definerer servicen på hvert enkelt område.
Vi har jo overladt til dem at afgøre, hvor mange der skal ansættes til at passe børn, hvor mange der skal ansættes til at passe de ældre, hvor mange der skal ansættes i undervisningssektoren osv.
Aktivering skal efter Socialdemokraternes mening ende med ordinært arbejde.
Der er vi meget enige med Venstre og beskæftigelsesministeren.
Visioner og forventninger er en ting, men realiteterne og sandheden er noget helt andet.
Jeg taler på vegne af de mennesker, der hænger i systemet, selv om man sender dem i aktivering, nemlig folk med anden etnisk baggrund.
Jeg er meget glad for de to undersøgelser, som beskæftigelsesministeren har sat i gang.
Vi venter meget spændt på, hvad resultatet bliver.
Undersøger man også den side af sagen, om der er nogen, der hænger i systemet, hvor arbejdsgiverne gerne vil have dem, hvis de har tilskud med, men ellers ikke?
Så regeringen har gjort meget for at flytte arbejdspladser over til de mennesker, der har brug for at få en hjælpende hånd.
Men i Venstre accepterer vi ikke den præmis, at vi kan løse alle samfundets problemer ved bare at ansætte alle ledige i offentlige stillinger, for virkeligheden fra andre lande viser, at det i hvert fald ikke går.