Bruno Jerup (EL), 1997-11-05:
Nu er bedrøvelsen ikke så voldsom, fordi jeg ikke kan få hr. Nødgaards opbakning.
Det overlever jeg såmænd nok.
Hvis vi ser på dette lovforslag, er formålet med det selvfølgelig at forbedre demokratiet i og omkring folkeskolen.
Det har vi også skrevet i indledningen, og der er mange gode grunde og anledninger til at tage fat på det spørgsmål.
Hvis vi ser på folkeskolens formålsparagraf, hedder det, at skolens undervisning og hele dagligliv må bygge på åndsfrihed, ligeværd og demokrati, og for Enhedslisten er demokrati i folkeskolen utrolig vigtigt.
Eleverne i skolen skal ikke blot lære om demokrati i timerne, de skal leve i demokrati, hvis formålsparagraffen skal tages alvorligt. Regeringen udsendte for nylig tre pjecer om en samlet ungdomspolitik.
På overskriftsniveau er der smukke ord om demokrati, men når man kommer ned i teksten, siver demokratiet væk mellem fingrene.
Den flotte overskrift »Handlingsplan for demokrati i skole og uddannelse« bliver til tre initiativer: lidt penge til uddannelsessøgende, der vil arbejde for, at de nuværende indflydelseskanaler bruges bedst muligt, en redegørelse til Folketinget om de nuværende regler og endelig etablering af et internationalt akademi for uddannelse og demokrati, hvor det officielle Danmark kan prale af de store landvindinger på området.
Det er efter vores opfattelse et lidt tyndt udgangspunkt.
Det er skuffende, at spørgsmålet om demokrati stort set er ikkeeksisterende i oplægget »Folkeskolen år 2000«, som undervisningsministeren fremlagde sammen med formændene for Danmarks Lærerforening og Kommunernes Landsforening den 30. oktober i år.
Hvis vi ser på Enhedslistens konkrete forslag,
indeholder det for det første en ændring af skolebestyrelsens sammensætning - det er der flere, der har hæftet sig ved, så nogle har altså læst teksten korrekt - så elever, forældre og ansatte får lige mange pladser i skolebestyrelsen, og det bliver op til skolebestyrelsen selv at vælge en formand blandt bestyrelsens medlemmer.
Det vil med andre ord sige, at forslaget er tænkt som et samarbejdsforslag.
Det handler om, at man i højere grad tvinger de tre parter til at lytte til hinanden.
Ingen kan få flertal mod hinanden, og alle er nødt til at lytte til hinanden, også i skolebestyrelsen.
Det mener jeg vil være et kæmpe fremskridt, og vi har stor tillid til både eleverne, de ansatte og forældrene.
For det andet styrkes elevrådene gennem en bemyndigelse til undervisningsministeren, der pålægges at give elevråd og pædagogiske råd nogle minimumsrettigheder over for skolens ledelse.
Det synes vi faktisk mangler i dag.
Der er selvfølgelig en række steder, hvor det ikke er noget problem, hvor det altså er sådan, at skolens ledelse helt klart forvalter sin ledelsesopgave på en demokratisk og fornuftig måde.
Men vi får jævnligt meldinger fra skoler rundt omkring i landet, hvor det ikke er tilfældet, og det er altså et forsøg på at stramme op på dette område.
For det tredje præciserer vi skolelederens pligt til at inddrage skole og elever i ethvert spørgsmål vedrørende elevernes sikkerhed og sundhed.
Nogle har sagt - bl.a. fru Anne Baastrup fra SF - at det er det samme som det, der står
i loven i forvejen
, og det ville selvfølgelig være betænkeligt, hvis Enhedslisten bare skrev det af, der allerede gjaldt.
Men det er selvfølgelig heller ikke sandt.
Sagen er, at hvis man kigger på § 45, som ganske rigtigt blev vedtaget for nogle ganske få måneder siden, er nogle af ordene de samme; men forskellen mellem det forslag, vi har stillet, og det, der gælder i dag, er, at vi for det første vil understrege, at eleverne skal inddrages i alle spørgsmål - det står der ikke noget om i dag - og for det andet understreger vi, at de også skal inddrages de steder, hvor der ikke er elevråd.
Nogle vil sige, det er en mindre ting; men for os er det en opstramning.
Der er faktisk en del steder, der er en del skoler, hvor man ikke har så veldefinerede strukturer, som vi gerne ser, og vores forslag går altså ud på at sikre, at elevernes interesse også bliver varetaget her.
Lovforslaget har også til hensigt at styrke skolebestyrelsens arbejde på flere områder.
Dels får forældre og elevrepræsentanter ret til vederlag og erstatning for tabt arbejdsfortjeneste, og det synes vi er fornuftigt.
Det var en diskussion, vi allerede havde for nogle måneder siden, men som det er nu, er det tilfældighederne, der afgør, om der rent faktisk bliver givet erstatning for tabt arbejdsfortjeneste, også til eleverne, hvoraf i hvert fald en del har erhvervsarbejde ved siden af skolen. Man kan selvfølgelig mene, at man ikke synes, de skal have det; men vi foretrækker at forholde os til virkelighedens verden, der viser, at en stor del af eleverne har kortere eller længere arbejdstid om eftermiddagen, og derfor synes vi, det er rimeligt, at de også får mulighed for at medvirke i demokratiet. En anden ting i forslaget er, at dels skal skolebestyrelsen ikke blot godkende skolens budget, men også skolens regnskab, og vi mener egentlig, det er ganske naturligt, fordi de to ting hænger sammen.
Endelig bliver det obligatorisk for kommunen at oprette et fælles rådgivende organ for kommunens skolevæsen.
Det findes allerede nogle steder, og vi synes sådan set, man bør gøre det obligatorisk.
Hvis man ser på lovforslaget, indeholder det faktisk nogle ønsker, som blev rejst af foreningerne og af Skole og Samfund i forbindelse med de ændringer, der kom i foråret.
Her klarede man sagen på den måde, at ministeren skrev et længere betænkningsbidrag, som blev optrykt sammen med betænkningen.
Endelig vil vi som et ekstra element geninføre muligheden for folkeafstemninger i forbindelse med problemer, der opstår, når kommuner lukker lokale folkeskoler.
Nogle har sagt, at det skal kommunen bestemme, og at vi endelig ikke skal blande os i det og give forældrene en sådan ekstra demokratisk ret.
Men det, man glemmer - og det er de sager, jeg i hvert fald primært tænker på - er, at mange steder fungerer folkeskolen ikke bare som et undervisningssted for eleverne.
Mange steder i de mindre kommuner, f.eks. Stausø skole i Blaabjerg Kommune, fungerer den lokale folkeskole faktisk som det sted, hvor byens borgere mødes.
Den bliver ikke kun brugt til undervisning, den er også et kulturelt samlingssted, den bliver brugt til både fester og kulturelle arrangementer af forskellig art, og den er også det sted, man holder politiske møder, hvis der er behov for det.
Det vil sige, at i mange små samfund fungerer den lokale folkeskole faktisk som et kulturelt samlingssted og ikke kun som et sted, hvor eleverne bliver undervist, og derfor mener vi, det er rimeligt, at også forældrene har mulighed for at stoppe lukningen.
Så vil jeg tage de enkelte ordførere, og bredt set er der jo en afvisning af forslaget, hvor stort set alle henviser til, at man ser frem til ministerens redegørelse om dette område.
Nu er vi selvfølgelig nødt til som alle andre at afvente ministerens redegørelse - det er de vilkår, vi må leve med - men problemet er, at selv hvis der på grundlag af den redegørelse skal laves nogle ændringer, vil den bemærkning, undervisningsministeren selv startede med, nemlig at det ikke er hensigtsmæssigt at lave ændringer i den eksisterende struktur, fordi vi lige har lavet nogle, stadig være gældende.
Det vil sige, hvis vi skal tro ministeren på hans ord, at man allerede på forhånd har låst sig fast, og at der ikke kan laves nogen som helst ændringer på grundlag af redegørelsen; men det kan muligvis være, at den politiske virkelighed vil sætte en anden dagsorden.
Vi er selvfølgelig også villige til at diskutere ikrafttrædelstidspunktet for nogle af vore forslag, hvis det er det, der er det afgørende punkt; sådan skal selvfølgelig også være.
Hr. Frank Dahlgaard har misforstået - og det har jeg sådan set redegjort for - spørgsmålet, om eleverne skal have flertal.
Det har ikke været tanken, det er lige præcis meningen, at der skal være et samarbejdende organ med 3 gange 3 repræsentanter, som hr. Poul Nødgaard havde forstået helt korrekt.
Jeg vil selvfølgelig takke for, at SF i hvert fald støtter et par af elementerne: skolenedlæggelser og minimumsregler og lidt forskellige andre ting.
Jeg forstår også, at hr. Jan Køpke Christensen i hvert fald støtter et enkelt element vedrørende skolenedlæggelserne, og det vil jeg også benytte lejligheden til at takke for.
Men jeg jo konstatere, at der i hvert fald ikke er flertal for Enhedslistens forslag samlet set, og at vi er nødt til at afvente ministerens redegørelse og se, om der kommer nogle positive elementer i den.