runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Gitte Seeberg (KF), 1997-12-05:
Det Konservative Folkeparti hilser dette lovforslag velkommen.
Forslaget tager sit udgangspunkt i den debat og diskussion, der har været for et år eller to siden, om myndigheders muligheder for at ransage uden dommerkendelse.
Justitsministeren har taget initiativ til en revision af gældende bestemmelser inden for dette område, og det sætter vi fra konservativ side megen pris på.
Det forslag, som vi har til behandling her i dag, drejer sig om bestemmelser inden for skatteområdet, der hjemler myndighederne adgang til uden retskendelse at foretage ransagning. Som udgangspunkt mener vi i Det Konservative Folkeparti, at man skal være varsom med i for høj grad at give myndighederne disse beføjelser.
Man skal i alt fald tænke sig godt om, inden der indføres nye bestemmelser, og det er stedse vigtigt at gøre sig klart, om de er nødvendige.
Der kan være situationer, hvor det er nødvendigt, og hvor tiden hurtigt kan forpasses, hvis myndighederne først skal have en ransagningskendelse hos domstolene, men det gælder om at finde balancen, dels af hensyn til borgernes retssikkerhed og dels af hensyn til kontrollen.
Hvis jeg så vender mig til det konkrete forslag, er der ifølge forslaget alene tale om præciseringer af allerede gældende ret.
Det fremgår endvidere af forslaget, at der er medtaget fire nye forslag om at udvide de statslige told- og skattemyndigheders adgang til at foretage ransagning.
Med andre ord: Forslaget indebærer en videregående retstilstand end den, vi har i dag, og det spørgsmål vil vi gerne vente med at tage stilling til, indtil forslaget har været behandlet i Skatteudvalget.
For så vidt angår forslaget om adgang til at foretage regnskabskontrol med hensyn til oplysninger, der er registreret elektronisk, kan det selvfølgelig støttes.
Det er nødvendigt i denne elektroniske tid. Samlet set er jeg tilfreds med, at der nu er sket en gennemgang af samtlige bestemmelser inden for skatteområdet. Som nævnt er Det Konservative Folkeparti ikke modstander af, at man i et eller andet omfang kan ransage uden dommerkendelse, men det forudsætter, at der er behov for det inden for det pågældende område.
Jacob Buksti (S), 1997-12-05:
Dette forslag er en følge af den undersøgelse af den eksisterende kompensationsordning, som et tværministerielt udvalg har forestået, således som det blev vedtaget i december 1996.
Det tværministerielle udvalg påviste, at kompensationsordningen isoleret set modvirker et af de overordnede formål med afgiften, fordi det incitament til at sikre størst mulig genanvendelse af affald, som affaldsafgiften udgør i sig selv, svækkes af genanvendelsesvirksomhedernes adgang til kompensation for afgiften af det affald, som virksomhederne ikke genanvender.
Desuden konstateredes det, at ordningen er udformet på en måde, der indebærer en række afgørende svagheder og muligheder for omgåelse.
Det er disse forhold, som lovforslaget retter op på, og samtidig benyttes lejligheden til at præcisere fritagelsesbestemmelserne for biomasse m.v. Socialdemokratiet kan støtte lovforslaget.
Elisabeth Arnold (RV), 1997-12-05:
Hr. Erling Oxdam brugte en del af sin taletid på at udtrykke meget stor bekymring over skatteydernes retssikkerhed, og det er også et meget agtværdigt, respektabelt synspunkt.
Hr. Oxdams afslutning på ordførertalen var da også mere forsonlig end starten, og det synes jeg i hvert fald, man må kvittere for. Men jeg vil gerne spørge hr. Erling Oxdam, om det slet ikke indgår i Venstres overvejelser, at disse regnskabspligtige personer, som skal kunne få besøg af skattevæsenet med henblik på, at der skal udleveres bilag, og for at skattevæsenet kan gennemgå deres regnskaber, administrerer milliarder af kroner, som de skal aflevere til det offentlige, nemlig afgifter, moms osv., som udgør en meget, meget, meget stor likviditetsreserve for de pågældende virksomheder.
Det er jo en form for tillid, man viser
disse virksomheder, at lade dem administrere så og så mange penge, som hører til hos det offentlige.
Erling Oxdam (V), 1997-12-05:
Som jeg sagde i ordførertalen, ønsker Venstre på ingen måde at holde hånden over nogen skatteyder, som nægter at svare eller nægter at udlevere materiale.
Vi vil heller ikke holde hånden over folk, som må formodes at være på vej til skatteunddragelse, så det ligger der altså ikke i vores bekymring over den manglende retssikkerhed.
Vi er ganske indforstået med, at der, for at formålet ikke forspildes, må kunne komme uanmeldt besøg fra skattevæsenet, men vi finder altså, at det ville være bedre, hvis der var en bedre retsbeskyttelse for disse skatteydere, som på en måde får en dårligere retsstilling end folk, der direkte har begået strafbare handlinger.
Her er det på et forberedende efterforskningsstadium, og da vil det være rimeligt, at man f.eks. kunne hidkalde advokatbistand, i stedet for at man er helt alene på Herrens mark
, når en hel række told- og skattefolk og formentlig politiet er med. Jeg er enig i, at der skal være en vis effektivitet, men det må ikke gå ud over retssikkerheden.
Per Kaalund (S), 1997-12-05:
Til hr. Kim Behnke har jeg kun det korte spørgsmål, om han er opmærksom på, at egentlige ransagninger kræver en retskendelse, og at det, der er tale om i dette forslag, er ganske almindelige dagligdags kontrolopgaver osv.
Kim Behnke (FP), 1997-12-05:
Mine mange betragtninger om ransagning var også kun for at sammenligne med politiets arbejde.
Politiet kan ikke rende rundt og foretage kontrol på privat ejendom efter forgodtbefindende, og det skal told- og skattemyndighederne heller ikke kunne.
De skal ikke bare kunne vade ind på en virksomhed og sige, at nu forlanger vi at se jeres momsregnskab.
Medmindre der er begrundet mistanke om, at der foregår noget kriminelt, skal man ikke kunne gøre det.
Det er en mærkelig samfundsopfattelse at have, at det at snyde i moms er mere kriminelt end det at slå et menneske ihjel, og at det at snyde staten for halvanden krone og fyrre er mere kriminelt end at handle med narkotika.
Fremskridtspartiet deler ikke Det Radikale Venstres opfattelse af, at det vigtigste i dette samfund er at værne om skatten og statens midler.
Borgerne skal have en retssikkerhed, og dette lovforslag udhuler borgernes retssikkerhed.
Frank Aaen (EL), 1997-12-05:
Det er jo en oplagt anledning til betænkeligheder, når man åbner for at give adgang til et privat område uden retskendelse, men vi opfatter nu det vigtigste i denne bestemmelse som værende, at man ikke kan tiltvinge sig adgang til menneskers private boliger uden retskendelse.
Dels ud fra mit principielle synspunkt og holdning til ejendomsforholdene i erhvervslivet, men sådan set også ud fra mange andre betragtninger, kan man godt betragte virksomheder som i højere grad en del af det offentlige rum, end en privat bolig
Her er der altså tale om adgang til virksomheder, som forvalter ganske store midler.
Det er det, der er baggrunden for, at man er nødt til at have et redskab som det, der bedes om her, og som man har haft hidtil.
Derfor kan vi godt støtte lovforslaget, men jeg vil samtidig sige, at jeg ikke mener, vi er færdige med den principielle debat om retssikkerheden på dette område.
Måske skal vi også se på, om vi i betænkningen på en eller anden måde kan udtrykke, at vi stadig har en debat til gode her, men vi er altså tilhængere af, at der er bestemmelser i den retning, som er foreslået i lovforslaget.
Sonja Albrink (CD), 1997-12-05:
har tidligere ordførere allerede været inde på, og vi har debatteret det adskillige gange her i Folketinget.
Det er noget, som vi i CD tager meget alvorligt.
Det, som ministeren lægger op til i sit forslag, er at præcisere toldmyndigheders adgang til at foretage kontrol
uden forinden at have indhentet en retskendelse fra domstolene.
I CD har vi i lighed med mange andre ordførere nogle spørgsmål, som vi gerne vil have nærmere afklaret under udvalgsbehandlingen, inden vi tilkendegiver vores endelige stillingtagen til dette forslag.
Carsten Koch (S), 1997-12-05:
Tak for en række nuancerede og positive indlæg fra flere af ordførerne.
Det er magtpåliggende for mig at understrege, at regeringen bestemt også er betænkelig ved enhver udvidelse af myndighedernes adgang til at få adgang til privat ejendom uden nogen form for retskendelse.
Det er en balancegang mellem på den ene side hensynet til, at myndighederne bliver i stand til at kunne kontrollere de oplysninger, som man rent faktisk pålægger borgerne at give, og på den anden side hensynet til den almindelige borgers retssikkerhed, den borger, som ikke er i fokus, men som skal betale skatten.
Denne afvejning skal ses i forhold
til hensynet til den enkelte borger, der bliver underkastet myndighedernes kontrolbesøg
Jeg synes, at dette forslag, bortset fra at det i realiteten er præciseringer og justeringer, balancerer udmærket mellem de to forskellige hensyn.
Jeg skal tilsige mit fulde samarbejde i forbindelse med udvalgsbehandlingen.
Erling Oxdam (V), 1997-12-05:
Først vil jeg udtrykke tilfredshed med, at regeringen tilsyneladende tager Venstres tanker om øget retssikkerhed i samfundet op til alvorlig handling.
Nu bliver der lovgivet om dette på skatteområdet.
Dermed er retssikkerheden for skatteyderne dog ikke endeligt løst - måske tværtimod, for nu kan man direkte i henhold til loven foretage ransagning uden retskendelse. Retskendelse eller ej og lovhjemmel eller ej - der står intet
om skatteydernes retsstilling under ransagningen.
Jo, skatteyderen skal, som der står, yde skattemyndighederne vejledning og hjælp, men hvilken retsstilling har han og hvilken retsbeskyttelse? Venstre er bestemt ikke fortaler for dem, der unddrager sig deres oplysningspligt over for skattemyndighederne med hensyn til at fremlægge bøger og bilag og regnskabsmateriale og slet ikke fortaler for dem, der vil unddrage sig deres skattepligt, men vi kan ikke lide de situationer, hvor enkeltpersoner er i myndighedernes vold, om jeg så må sige.
Er man først sigtet, og har man en sigtets eller en tiltalts rettigheder, har man ret til en forsvarer, men en erhvervsdrivende, der har besøg af Told og Skat måske sammen med politiet, er der ikke nogen retsbeskyttelse for, og nu ser det også ud til, at Told og Skat skal overtage den kommunale ligning.
Venstre kan derfor ikke umiddelbart tilslutte sig det foreliggende lovforslag, men vil stille spørgsmål til ministeren i Skatteudvalget.
Der må i øvrigt kunne forhandles om lovens nærmere udformning.
Vi har bemærket, at skatteyderen først skal have nægtet på begæring at indsende regnskabsmateriale med bilag, og herunder ligger også den situation, at skatteyderen - det er jo nok det mest almindelige - i en vis tid ikke har reageret, altså ikke direkte har nægtet, men har været passiv.
Her må myndighederne kunne skaffe sig det nødvendige materiale, og disse skatteydere må så komme i den situation, at der kan komme skattevæsen med politi, men det vil formentlig ikke ske, uden at man ved det på forhånd.
På Venstres vegne skal jeg sige, at vi ikke kan afvise lovforslaget.
Vi mener, der er et vist behov for, at man med tvang kan få fremlagt de nødvendige ting til oplysning om en skatteborgers forhold, men vi finder, at der ikke i det fremsatte lovforslag er taget tilstrækkeligt hensyn til de retsgarantier, der skal ydes skatteyderne.
Elisabeth Arnold (RV), 1997-12-05:
Der er tale om almindelig regnskabskontrol.
Per Kaalund (S), 1997-12-05:
Formålet med dette lovforslag er at præcisere, tydeliggøre og harmonisere bestemmelserne om myndighedernes adgang til privat ejendom uden retskendelse.
Og baggrunden for lovforslaget er en tilbagevendende debat, hvor man på den ene side har grundlovens § 72 og § 73 vedrørende boligens og ejendomsrettens ukrænkelighed og på den anden side myndighedernes adgang til privat ejendom uden retskendelse.
Folketinget har ved tidligere lejligheder, nemlig i maj 1996, haft en forespørgselsdebat om dette emne, og justitsministeren har i december 1996, altså for et år siden, afgivet en redegørelse, der i februar i år har været drøftet her i Folketinget.
Resultatet af dette har været, at Justitsministeriet i februar 1997 har sendt et spørgsmål til Skatteministeriet om, hvorvidt der var behov for at opretholde bestemmelserne om myndighedernes adgang til privat ejendom uden retskendelse, og hvis dette var tilfældet, om skatteministeren så ville søge disse bestemmelser affattet efter Justitsministeriets retningslinjer.
Dette lovforslag omfatter de i forslaget nævnte ca. 30 forskellige love, som skal tilpasses efter Justitsministeriets formuleringer, og det gælder som sagt bestemmelserne om myndighedernes adgang til privat ejendom uden retskendelse, og det gælder bestemmelserne om politiets eventuelle medvirken og bistand, og det gælder den enkeltes, typisk indehaverens, ret til at yde bistand til myndighederne, og det gælder endelig en præcisering af, at adgang til oplysninger til myndighederne også gælder, selv om disse er elektronisk registrerede eller, som det hedder, databaserede.
Socialdemokratiet kan anbefale lovforslaget.
Ole Sohn (SF), 1997-12-05:
Lovforslaget tager højde for, at der forventes et større antal elever på erhvervsuddannelserne og i skolepraktik i 1998 end det, der var forventet i finanslovforslaget ved dets fremsættelse.
Derfor er der brug for flere penge.
Vi støtter også de foreslåede omlægninger af finansieringsformen i forbindelse med skolepraktikudgifterne.
Så alt i alt så støtter SF forslaget.
Ole Vig Jensen (RV), 1997-12-05:
For kun 3 år siden var det over 1.500 kr., og hvis det her ikke visner og lovforslaget gennemføres, vil det være på 1.270 kr.; så der er faktisk tale om en lettelse i denne sammenhæng.
Så det går også den anden vej en gang imellem.
Jens Løgstrup Madsen (V), 1997-12-05:
Venstre kan ikke støtte denne forringelse af genanvendelsesvirksomhedernes vilkår, og derfor agter Venstre at stemme imod lovforslaget.
Frank Dahlgaard (KF), 1997-12-05:
Det Konservative Folkeparti kan ikke gå ind for lovforslaget i dets foreliggende form, for det er betydelig mere vidtgående end det, der fremgår af forslaget til finansloven
for 1998
Lovforslaget betyder nemlig, at arbejdsgiverbidraget vil blive forøget fra 1.130 kr. pr. fuldtidsmedarbejder i 1997 til 1.270 kr. i 1998, og i 1998-finanslovforslaget var det foreslået, at arbejdsgiverbidraget for 1998 ville blive fastholdt på de 1.130 kr.
Arbejdsgiverne påføres hermed en ekstra udgift i forhold
til 1997 på 140 kr. pr. fuldtidsmedarbejder
Samlet betyder lovforslaget, at arbejdsgivernes udgifter til skolepraktikordningen stiger fra 175 mio. kr. i år til 335 mio. kr. til næste år, altså næsten en fordobling.
Som et minimum synes vi, at finansieringsordningen fra forliget om finansloven i 1996, da De Konservative havde en aftale med regeringen, opretholdes.
Staten bør fortsat finansiere halvdelen af skolepraktikordningen, og det bør staten gøre af to grunde: Da staten i 1996 overtog halvdelen af finansieringen, hang det sammen med, at skolepraktikordningen blev åbnet for nye målgrupper, dvs. målgrupper uden for erhvervsuddannelserne, og at denne åbning er blevet yderligere udvidet.
Der er desuden tendenser i retning af, at ordningen bliver anvendt i forbindelse med aktiveringsordningerne, og for at sikre, at staten fortsat har interesse i at minimere anvendelsen af skolepraktikordningen, bør staten have økonomiske forpligtelser i forhold til ordningen.
Det er det, man kalder fornuftige adfærdsregulerende foranstaltninger.
Så det er vores ændringsforslag til det her forslag, hvis vi skal kunne gå ind for det.
Bruno Jerup (EL), 1997-12-05:
Selv om det her lovforslag hører til undervisningsministerens område, er der jo ikke i forslaget nogen tydelig forbedring af praktikforholdene.
Nu skal de 220 mio. kr. jo tages fra arbejdsgiverne, og det er jo sådan, at Enhedslisten normalt synes - og det synes vi da også her - at det er en god ting, at arbejdsgiverne bliver tvunget til at spytte noget mere i den fælles kasse til de udgifter, der er til nogle af de ting, som de selv har brug for, bl.a. uddannet arbejdskraft.
Anne-Marie Meldgaard (S), 1997-12-05:
Det var hr. Jan Køpke Christensen, der foranledigede, at jeg har lyst til at spørge ham om noget.
Nu lyder det jo rørende, at det er trist for erhvervslivet, at det får pålagt nogle udgifter, men så vil jeg spørge, om hr. Jan Køpke Christensen ikke også synes, det er trist for de over 7.000 praktikpladssøgende, at de ikke kan finde en læreplads?
Jeg vil godt vide, hvordan hr. Jan Køpke Christensen vil løse dét problem, og hvad han vil gøre for at hjælpe skolepraktikken?
For det kan jo som bekendt ende med, at skolepraktikken nedlægger sig selv.
Frank Dahlgaard (KF), 1997-12-05:
Min kommentar knytter sig til hr. Bruno Jerups indlæg, for det er fuldstændig rigtigt, at det her er et fiskalt forslag, som drejer sig om at skaffe flere penge i statskassen, og de tages så fra arbejdsgiverne, og det kan jeg da godt forstå at man fra en overfladisk venstreorienteret betragtning bare er glad for, men det går altså ud over konkurrenceevnen, og det truer dermed beskæftigelsen.
Og da mit parti i 1996 havde en aftale med regeringen om finansloven, må jeg som konservativ sige, at vi betragter det her som et brud på den aftale, og det beklager vi dybt.
Jan Køpke Christensen (FP), 1997-12-05:
Det er jo ganske rigtigt, som det bliver sagt af den konservative ordfører her, at det går ud over konkurrenceevnen, og for Fremskridtspartiet ligger der det princip i det, at man må give erhvervslivet de bedst mulige vilkår, så erhvervslivet også får mulighed for at opsuge en hel masse praktikelever.
Men jeg ved godt, at Socialdemokratiet har den modsatte holdning: at man bare skal flå arbejdsgiverne.
Så tror man faktisk der kan komme flere i beskæftigelse som praktikanter.
Jeg vil i den forbindelse sige, at Fremskridtspartiet har intet imod at få flere i praktik, og jeg kan f.eks. nævne, at som det første parti her i Folketinget har vi faktisk haft tre elever, hvoraf de to nuværende ikke er færdige, men vi har allerede haft én.
Og det er altså de første i historien. Så vi har intet ideologisk imod at uddanne unge mennesker og få dem i praktik; det er faktisk noget, vi praktiserer, og det kunne måske være, at Socialdemokratiet skulle lære af dét.
Bruno Jerup (EL), 1997-12-05:
Jeg kan forstå, at vi i dag dispenserer fra den almindelige forretningsorden, men det gør ikke noget.
Jeg vil i hvert fald betragte det, der kom fra hr. Frank Dahlgaard, som en kommentar til Enhedslisten, for jeg synes
sådan set, det ville være dejligt, hvis hr. Dahlgaard og jeg kunne blive enige om, at finanslovaftalen fra 1996 er slut, er ophørt, er ophævet fra alles side
Det ville jo lette mange ting, for der er faktisk også i den finanslov en del ting, som vi stadig væk kløjes med i forhold til regeringen.
Nu er man gået over alle grænser og har endnu en gang brandskattet arbejdsgiverne, så de er ved at gå fallit alle sammen.
Den tone vil jeg gerne høre, så jeg synes, du skal gå op
og sige det, Frank.
Frank Dahlgaard (KF), 1997-12-05:
Jeg agter ikke at være usaglig i mine ordførerbemærkninger her, så nej til »brandskatning af arbejdsgiverne, så de går ned med nakken«.
Men det, der er det afgørende - og det burde det også være for en eftertænksom repræsentant for Enhedslisten -
er, at her er altså en regering, som løber fra en aftale, som bryder en aftale.
For det foreliggende forslag er ikke bare på kanten af finanslovforslaget for 1998, men går oven i købet længere, for det er efter vores klare opfattelse et brud på den aftale, regeringen indgik med Det Konservative Folkeparti for 2 år siden.
Og hvis regeringen gør sådan nu, kan det også på et eller andet tidspunkt ske i forhold til Enhedslisten, og det kan man da ikke være tilfreds med.
Sonja Albrink (CD), 1997-12-05:
Da mit partis ordfører ikke kan være til stede i dag, skal jeg kort fremføre følgende på CD's vegne: CD er imod det forslag her. Vi kan ikke stemme for at vælte en statslig besparelse på 220 mio. kr. over på virksomhederne til gengæld for, at de kan spare 150 kr. pr. elev ved, at staten overtager finansieringen af ophold på skolehjem.
Så derfor et nej fra CD.
Poul Nødgaard (DF), 1997-12-05:
Der har været udtryk fremme i debatten i dag som »vi tager fra arbejdsgiverne« og »det går godt for erhvervslivet« - jeg tror, det var den radikale ordfører, der sagde det - og det er også rigtigt, at det går godt for erhvervslivet, men det er jo ikke ensbetydende med, at man skal tage penge fra det, og det vil sige, at jeg kunne tænke mig måske ikke at spørge men ligefrem at konstatere: Hvad så, den dag det går dårligt for erhvervslivet?
Sætter man så de her satser ned igen?
Nej, det gør man jo ikke!
Det lyder ikke af særlig meget, at satsen stiger fra de 1150 kr., hvor den egentlig skulle ligge, til 1270 kr., det lyder jo kun af småpenge, men en virksomhed har flere hundrede ansatte, og derudover kommer så, hvad den får pålagt af ekstra miljøafgifter, og hvad ved jeg.
Men det her er jo et led i hele finanslovaftalen, og derfor kunne jeg godt tænke mig at stille undervisningsministeren et spørgsmål. Nu skal han jo nok svare loyalt, for han sidder jo i den
dér regering, men jeg tror, jeg kender ministeren så godt, at jeg kan sige, at jeg ikke tror, det her forslag har groet i hans have, men er opstået på den måde, at når finanslovforhandlingerne foregår i nattens mulm og mørke, er der nogle meget magtfulde mænd og kvinder, der sidder og forhandler det dér stof, og så bliver man enig om et eller andet, og så pålægger man de forskellige ministre at gennemføre det ved lov.
Det er et lille step, hver gang man forringer erhvervslivets konkurrenceevne, og det er der tilsyneladende stadig væk et flertal for her i Folketinget, som synes er helt i orden: Én million her og syv dér og ti dér, og sådan fortsætter man derudad!
Men hvorfor tror man egentlig, så mange virksomheder flytter til udlandet?
Hvorfor tror man dét?
Så vi skal ikke have mere lovgivning, der animerer virksomheder til at flytte ud af landet, og det her er endnu et lille nålestik til erhvervslivet, og derfor er der et rungende nej fra Dansk Folkeparti til det foreliggende lovforslag.
Ole Vig Jensen (RV), 1997-12-05:
Jeg takker de ordførere, som har tilsluttet sig lovforslaget, og det er da heller ingen overraskelse, at det ikke gælder alle ordførere.
Jeg tror, man kan sige, at reaktionen i Folketingssalen har været helt forventelig.
Så er jeg klar over, at der er forskellige grader af skepsis og afvisning, og det betyder selvfølgelig, at der under udvalgsarbejdet måske er ting, der kan drøftes nærmere, og så kan der måske blive et endnu større flertal ved den endelige vedtagelse. Jeg vil godt sige til hr. Frank Dahlgaard, at der naturligvis ikke er tale om, at regeringen bryder en aftale med Det Konservative Folkeparti.
Det er ganske vist rigtigt, at vi har haft en aftale, men den var jo tidsbegrænset.
Til hr. Poul Nødgaard må jeg jo sige: Jo, jeg har fremsat det her forslag på den samlede regerings vegne - sådan er det - og jeg har ingen problemer med forslaget, må jeg sige, for det er en yderst beskeden merudgift, der bliver tale om at der i denne sammenhæng skal svares for den enkelte fuldtidsansatte.
Og sagen er jo den, at netop ved, at vi også har skolepraktikken, sikrer vi jo, at vi alligevel kan levere uddannet arbejdskraft til erhvervslivet, når det ikke selv vil påtage sig den del af opgaven, der knytter sig til det i øvrigt udmærkede vekseluddannelsesprincip, som jeg tror alle lægger stor vægt på, og som vi betragter som noget unikt her i Danmark, og det gør de faktisk også uden for landets grænser.
Men vekseluddannelsesprincippet forudsætter jo, at praktikken kommer til at foregå ude i virksomhederne, og når den ikke kan det, kan de unge altså ikke gøre deres uddannelse færdig, og så får erhvervslivet ikke den uddannede arbejdskraft, som det både har behov for og et stærkt ønske om.
Derfor synes jeg, lovforslaget absolut er et forslag, der også på lang sigt kan gavne erhvervslivet, og især hvis det kan medvirke til, at man ved at tage de unge i praktik kan frigøre sig for denne omkostning, hvilket alle jo synes er den bedste løsning, og det er jo det, der er tilfældet, som fru Anne-Marie Meldgaard sagde.
Men tager man dem ikke i praktik, påfører man sig selvfølgelig den pågældende udgift, som er af en beskeden størrelse.