Ove Hygum (S), 2000-03-28:
Den konservative ordfører mente, at det var lidt unfair at diskutere erfaringerne fra 1990-91.
Jeg synes, jeg vil gøre hr. Knud Erik Kirkegaard opmærksom på, at jeg også dengang fulgte området med stor opmærksomhed, så man skal endelig ikke holde sig tilbage.
Det værste, jeg kunne gøre nu, var vel i og for sig at tilkendegive, at vi ønsker at tage hr. Knud Erik Kirkegaard på ordet og bede hr. Knud Erik Kirkegaard om at kvalificere det foreliggende lovforslag i forhold til en mere effektiv udbetaling for G-dage.
Jeg tror faktisk ikke, at Det Konservative Folkeparti eller andre borgerlige partier for den sags skyld har noget at byde på i denne sag.
Og lad mig tilføje, at jeg gerne vil bede mig fritaget for at blive omtalt som en person, der vil skyde gråspurve med kanoner.
Jeg er meget pacifistisk indstillet og har problemer
, hver gang jeg går med overvejelser om at slå en myg ihjel, så jeg melder hus forbi.
Vi skyder ikke gråspurve med kanoner.
Der er sagt noget om den fagretlige behandling, og det gør, at jeg i den forbindelse vil nævne, at der i Arbejdsmarkedets Ankenævn sidder repræsentanter for arbejdsmarkedets parter.
Herved bibeholder man det faglige islæt og viden om fagretlige vurderinger og afgrænsninger.
Og så vil jeg i øvrigt sige, at hvis man ser på omkostningerne ved sagsbehandlingen i det hidtidige system, er en fagretlig behandling ved f.eks. voldgift ikke nogen billig foreteelse. Så har der være en række bemærkninger fra fortrinsvis ordførerne for Det Konservative Folkeparti og Venstre, som - hvilket selvfølgelig er en tilfældighed - minder utrolig meget om de indlæg, der har været i debatten fra Dansk Arbejdsgiverforenings side.
Hr. Knud Erik Kirkegaard tog spørgsmålet om gebyr op i sin ordførertale og var inde på retsikkerhedsmæssige betragtninger.
Lad mig sige, at det er ikke korrekt, som det er anført af f.eks. Dansk Arbejdsgiverforening, at gebyret tænkes fastsat individuelt.
Det fremgår af bemærkningerne til lovforslaget, at gebyret for behandling i ankenævnet tænkes fastsat til 200 kr., og at gebyret for behandling i direktoratet tænkes fastsat på baggrund af direktoratets udgifter i forbindelse hermed.
Jeg vil tilføje, at det ikke er ualmindeligt, at man overlader det til den pågældende ressortminister at fastsætte størrelsen af et gebyr.
Fru Rikke Hvilshøj og hr. Knud Erik Kirkegaard var inde på de dramatiske administrative konsekvenser for erhvervslivet.
Lad mig sige, at det er en fuldstændig fejltolkning, at forslaget vil betyde en markant større administrativ merbelastning for erhvervslivet.
Det er arbejdsløshedskassen, der i første omgang skal tage kontakt til arbejdsgiveren, såfremt medlemmet ikke har fået sin G-dags-betaling, og det er i den forbindelse vigtigt at være opmærksom på, at arbejdsløshedskassen kun har pligt til at hjælpe medlemmet, hvis kassen finder, at medlemmet utvivlsomt har ret til dagpengegodtgørelse.
Der skal altså være et vist belæg for medlemmets ret til G-dage, før kassen sender en skriftlig anmodning om betaling til arbejdsgiveren.
Lad mig også slå fast, arbejdsgiverens rolle under dette forløb for så vidt ikke bliver anderledes, end den er allerede i dag.
Hvis arbejdsgiveren ikke mener sig forpligtet til at betale, skal arbejdsgiveren oplyse om grunden til det, og det er herefter overladt til a-kassens initiativ og videre til ankenævnet at vurdere, hvorvidt medlemmet har ret til betaling.
Hvis ankenævnet finder, at medlemmet har ret til G-dage, er det Direktoratet for Arbejdsløshedsforsikring og i sidste instans Finansstyrelsen, der skal tage initiativ til, at arbejdsgiveren betaler godtgørelsen.
Det skal i den forbindelse nævnes, at inddrivelsesfasen er unødvendig, hvis arbejdsgiveren betaler i overensstemmelse med ankenævnets afgørelse inden for en nærmere angiven tidsfrist.
Det er således ikke korrekt, at de foreslåede regler vil medføre en markant administrativ merbelastning af erhvervslivet.
Fru Rikke Hvilshøj var inde på relationerne til L 29, der blev til lov nr. 1084 af 29. december 1999.
Lad mig hertil svare, at der med den lov blev indført regler om en lempeligere betalingsfrist og frist for aflevering af tro og love-erklæringer.
Det var et forsøg på at lempe arbejdsgiverens administration af G-dags-reglerne, men det var ikke indeholdt i lovforslaget og den endelige lov, at medlemmet samtidig fik en større garanti for at få sin betaling for 1. og 2. ledighedsdag.
Det er min opfattelse, at den indsigelse må bero på en misforståelse, hvilket vi selvfølgelig gerne vil se nærmere på.
Det har ikke været tanken at ændre på bestemmelsen i aktivbekendtgørelsens § 114, stk. 4, der er en indkomstgaranti, og den fastsætter: »Hvis der til uddannelsen er knyttet løn, suppleres denne om nødvendigt med uddannelsesgodtgørelse, så den ledige i alt får et beløb, der svarer til uddannelsesgodtgørelsen.«
Men som sagt vil jeg gerne udrede det yderligere under udvalgsbehandlingen.
Ellers vil jeg afslutningsvis takke for den støtte, lovforslaget har fået, ikke uventet, når man betænker, at der er tale om udmøntning af en del af finanslovforliget for i år.
Og jeg vil da håbe, at dette indlæg, navnlig om den merbelastning af administrationen i det private erhvervsliv, som efter min opfattelse er en bekymring, der er fuldstændig ubegrundet, kan flytte synspunktet hos ordførerne for Venstre og Det Konservative Folkeparti.