Ole Sohn (SF), 1998-05-04:
Indledningsvis vil jeg gerne fastslå, at det er yderst vigtigt og fornuftigt, at vi har Direktoratet for Arbejdsløshedsforsikring til at føre tilsyn med a-kasserne, sådan at den lov, som Folketinget vedtager, og de regler, som ministerier udsender som følge heraf, bliver overholdt, og for at undgå snyd og minimere det misbrug, der kan være i systemet.
Jeg er også enig i, at der skal være et sanktionssystem, sådan at det får konsekvenser, hvis man forbryder sig mod systemet.
Jeg er også enig i, for nu at tage besværgelserne indledningsvis, at a-kassesystemet er et forsikringsprincip, og det er et rigtigt princip, og det agter vi også at støtte at det fortsat skal være.
Men samtidig synes jeg, det er utrolig væsentligt, at vi får taget en grundig debat om, hvordan systemet fungerer, for alle har jo indtil nu her fra talerstolen tilkendegivet, at det ikke fungerer optimalt.
Det fungerer vel ikke engang rimeligt.
Alle har kritikpunkter af systemet.
Det tror jeg hænger sammen med, at regelsættet er utrolig indviklet og kompliceret, fordi man ønsker at tage højde for alle hjørner og enkeltheder og kroge i dagpengesystemet.
Dermed svulmer antallet af blanketter, cirkulærer og forordninger op i en størrelsesorden, som gør det utrolig vanskeligt for a-kassemedarbejderne i de enkelte arbejdsløshedskasser at forstå reglerne.
Men det er jo også sådan - og det synes jeg er det helt centrale i sagen - at Direktoratet for Arbejdsløshedsforsikringen, som er sat til at føre tilsyn med, at a-kasserne overholder reglerne, ikke engang er i stand til at overskue reglerne.
Så jeg synes, at alarmklokkerne burde ringe for Folketinget, når det apparat, som vi sætter i verden for at føre tilsyn med a-kassernes virksomhed, ikke er i stand til at forstå de love, Folketinget vedtager, og de cirkulærer, som bliver sendt ud via ministeriet, for så er der noget galt.
Det har jo op igennem 1990'erne været sådan, at hen ved en fjerdedel eller - for ikke at overdrive - et sted mellem 23 og 42 pct. af samtlige afgørelser, som direktoratet træffer i sager over for a-kassemedlemmer, bliver omgjort af Arbejdsmarkedets Ankenævn.
De bliver omgjort, fordi direktoratet træffer dem på et mangelfuldt grundlag, eller fordi de ikke har foretaget deres research, deres undersøgelsesarbejde, tilstrækkelig effektivt og seriøst.
Det er altså minimum 25 pct. af direktoratets afgørelser, der bliver omgjort, og jeg vil vove den påstand, at det faktisk kun er toppen af isbjerget.
Jeg mener, og jeg tror, og jeg vil faktisk også vove den påstand at sige, at langt de fleste a-kassemedlemmer, som kommer i kontakt med systemet, giver op.
Selvfølgelig kan de få hjælp i a-kasserne eller bør kunne få det, men når man får en henvendelse fra direktoratet om, at man har forbrudt sig mod denne eller hin regel og man står til så og så meget tilbagebetaling og så og så meget karantæne, vil de fleste sige: Nå, det må jeg så hellere gøre.
Derfor er det for mig at se kun toppen af isbjerget af sager, som bliver anket til direktoratet, der kommer videre til ankenævnet.
Men når det viser sig, at direktoratet ikke er i stand til at leve op til sin forpligtelse, fordi regelsættet er så kompliceret, vil jeg faktisk sige, at det ikke er ansvarligt, hvis Folketinget ikke siger, at der må andre midler til end blot at lade de embedsmænd, som udvikler systemet og cirkulærerne, blive ved at administrere det og lave nye ændringer. Der skal andre boller på suppen, og det er også derfor, at vi har fremsat forslaget til vedtagelse.
Det er simpelt hen for at få foretaget en evaluering, hvor der også bliver nedsat en politisk følgegruppe.
Det tror vi er utrolig væsentligt, sådan at man får skabt et system, som sikrer, at ikke bare vi som politikere, men også brugerne kan have tillid til, at retssikkerheden bliver genetableret, for den er ikke optimal, som det fungerer i dag.
Dette blot for at bekræfte, at ministeren har ret i, at de 18 pct. er af samtlige sager, og det burde jeg måske nok have præciseret.
Dér, hvor direktoratet har den største fejlprocent i afgørelserne, er, når der er tale om forseelsessager, og det er jo sådan set det, vi har fokuseret på i dagens debat.
Her ligger det altså på mellem 25 pct. og - for nogle få år tilbage - helt op til 42 pct.
størrelsesorden.
Men af samtlige afgørelser er det korrekt, at det er 18 pct.