Lene Garsdal (SF), 2004-02-27:
De forslag, vi behandler i dag, ligger meget langt fra den arbejdsmiljøaftale, som regeringen har lavet sammen med Dansk Folkeparti og Det Radikale Venstre.
Indledningsvis vil jeg gerne slå fast, at det er meget skuffende, at De Radikale har valgt ikke at være medforslagsstillere på forslagene, sådan som de var, da forslagene blev fremsat i sidste folketingssamling for mindre end 1 år siden.
Det er uforståeligt og ubegribeligt, at De Radikale kunne være medforslagsstillere og støtte forslagene dengang, men nu er med i en aftale, som ser på arbejdsmiljøet med helt andre øjne.
Her har De Radikale virkelig været billigt til salg
I SF har vi en helt anden tilgang til løsning af arbejdsmiljøproblemerne på arbejdspladserne til gavn for de ansatte, der stadig udsættes for alt for mange påvirkninger, der giver ulykker og skader - mere end 55.000 i 2002 - og derfor genfremsætter vi forslagene.
B 105 opfordrer regeringen til at sikre en større bredde
i arbejdsmiljøtilsynet på de danske arbejdspladser.
Der skal indgås en ny resultatkontrakt med Arbejdstilsynet, så det sikres, at der gennemføres en målrettet, prioriteret tilsynsindsats over for alle de 18 væsentlige arbejdsmiljøproblemer.
Det fremgår klart af prioriteringsrapporten, at de 18 arbejdsulykkeproblemer er rammen for den samlede arbejdsmiljøindsats fremover, og at forudsætningen for at prioritere de fire udvalgte er, at de enkelte brancher og virksomheder fortsat arbejder med alle 18 områder.
I den aftale, der nu er indgået, har det ikke været muligt for mig at se andre prioriteringer end de fire områder.
Jeg kan forstå, at ministeren ikke har planer om at prioritere f.eks. høreskader, som er den næsthyppigst anmeldte arbejdsbetingede lidelse med mere end 1.500 anmeldelser om året
Det er godt, at der sættes fokus på de fire udvalgte problemer, men en indsats, som bare gøres i relation til dem, vil ikke kunne løse den brede vifte af arbejdsmiljøproblemer, der er på de danske virksomheder.
B 106 opfordrer regeringen til at udbygge BST til alle brancher, så virksomheder og sikkerhedsrepræsentanter får en øget og bedre rådgivning om arbejdsmiljø.
Vi kan vel næppe forvente regeringspartiernes og Dansk Folkepartis opbakning i den anledning, men for SF handler det om forebyggelse.
Vi ved fra en undersøgelse, som blev lavet af Teknologisk Institut sidste år, at 80 pct. af de ledere, der anvender BST, er tilfredse med ordningen.
Fra samme undersøgelse ved vi også, at selv om virksomhederne er glade for ordningen, bruger halvdelen af dem den kun, fordi de allerede har betalt på forhånd, og vil de mon det fremover? Arbejdsmiljøreformen vil fritage alle virksomheder for rådgivningspligten, og tror ministeren virkelig, at de enkelte virksomheder frivilligt vil anvende midler til arbejdsmiljørådgivning?
Nej, det vil de ikke, og det er ministeren også godt klar over, for der er indbygget i reformen, at Arbejdstilsynet skal kunne påbyde lovgivning.
Der er altså tale om kontrol i stedet for incitamenter til egen indsats.
Det handler også om noget andet.
Når ministeren i et svar til mig på spørgsmål S 4494, hvor jeg spørger til den langsigtede og forebyggende indsats, siger, at der ikke vil blive tale om en kollektiv straf til en hel branche, som det er tilfældet med de nuværende BST-ordninger, er det jo klart, at ministeren ikke kan se, at BST er væsentlig i det forebyggende arbejde, og det er sørgeligt.
Mange sikkerhedsrepræsentanter ude på virksomhederne med et dårligt arbejdsmiljø kommer nu til at kæmpe for at få hjælp og rådgivning til at løse arbejdsmiljøproblemerne på deres arbejdsplads.
SF frygter, at det løbende faste samarbejde med den faste BST om det forebyggende arbejde bliver en saga blot. Det katastrofale ved afskaffelsen er, så vidt vi kan se, at mange bedriftssundhedstjenester vil bukke under på grund af manglende opgaver, og de kvalificerede ansatte vil søge andre steder hen.
Derfor vil god arbejdsmiljøviden, ekspertise og erfaring gå uigenkaldeligt tabt til skade for forebyggelsen
på de danske arbejdspladser.
B 107 opfordrer regeringen til at genindføre sikkerhedsrepræsentanter på de mindre virksomheder.
Vi ved, at risikoen for at blive udsat for ulykker her er mindst lige så stor som på større virksomheder, og dertil kommer, at de små virksomheder ofte mangler viden og ressourcer til at sikre et sikkert og sundt arbejdsmiljø.
Det er netop derfor, at den tidligere regering med støtte fra SF gav medarbejderne på de små virksomheder samme ret som ansatte på store virksomheder til at blive hørt, når det drejer sig om forbedringer af arbejdsmiljøet, og sammen med arbejdsgiveren samme mulighed for at få viden om arbejdsmiljøuddannelsen.
Men jeg kan forstå på svaret på spørgsmål S 1385, at regeringen hævede grænsen fra fem til ti, fordi en grænse på fem ansatte pålagde små virksomheder unødigt bureaukrati.
Begrundelsen var netop ikke, at der ikke var behov for det, men var, at man ville undgå bureaukrati.
B 108 opfordrer regeringen til at udvide brugen af de administrative bøder, og det spørgsmål har vi jo allerede været inde på flere gange i dag.
Ifølge de nugældende bestemmelser kan der pålægges en administrativ bøde i bestemte materielle sager, som kan afgøres ude på stedet, hvis der er en klar og ukompliceret overtrædelse, der i øvrigt ikke forventes at medføre højere straf end bøde, og det er ubegribeligt, at regeringen har stoppet muligheden for at pålægge disse bøder med henvisning til administrativt bøvl. Jeg vil gerne spørge ministeren, om han ikke netop finder de administrative bøder velegnede, når det gælder om at undgå en masse administrativt bøvl ved at sikre en enkel måde at træffe afgørelser på.
Arbejdstilsynet kan på stedet udskrive en bøde, når Arbejdstilsynet og virksomheden er enige om det og der foreligger en bestemt overtrædelse, i stedet for man skal have alt det bøvl med at blande både politi og retsvæsen ind i en afgørelse, man er enige om ude på stedet.
Jeg kan ikke forstå ministerens holdning, og vi kan ikke se det på anden måde, end at efter ministerens opfattelse er de bestemmelser i arbejdsmiljøloven, som regulerer det forebyggende arbejde såsom sikkerhedsorganisationer og APV, mindre væsentlige og skal derfor have en lavere prioritet end de materielle sager som f.eks. maskinsikkerhed, som Arbejdstilsynet finder ved inspektion.
Igen er det kontrol i stedet for egenindsats, som er omdrejningspunktet, og jeg kunne godt tænke mig at høre et svar fra ministeren på dette spørgsmål: Signalerer afskaffelsen af bøderne for de formelle overtrædelser ikke, at de forebyggende regler ikke er så væsentlige som de øvrige regler i arbejdsmiljøloven?