Brian Mikkelsen (KF), 2003-11-28:
Jeg tror ikke, at vi her i Folketinget er uenige om, at bogen både er en vare og et kulturgode.
Som vare indgår den jo på et marked, og som kulturgode er den et medium for oplevelse, oplysning, dannelse og uddannelse, og selvfølgelig ikke mindst væsentlig for bevarelsen og udviklingen af det danske sprog.
Denne overordnede kulturpolitiske målsætning kan man uddybe i to punkter.
Det er vigtigt at holde fast i de kulturpolitiske hensyn, men også at se dem i lyset af konkurrencepolitiske hensyn, hvor markedsmekanismerne selvfølgelig skal fungere så frit som muligt.
Og umiddelbart kan et udstrakt bogsalg og en bred distribution af et bredt sortiment sagtens ses i et konkurrenceperspektiv.
Som konservativ kulturminister er det min holdning, at vi både skal søge balance og i bedste fald en synergi mellem det kulturpolitiske og det konkurrencepolitiske hensyn.
Det centrale spørgsmål for mig er således, hvordan og med hvilke midler vi forsøger at sikre bogen på et marked, hvor der er konkurrence. Vi skal undgå, at bogen overlever på grund af statsstøtte og forvredne markedsvilkår, men i stedet sikre, at den overlever og udvikler sig, fordi den dels er attraktiv for læserne som et kulturgode af høj kvalitet, dels som en vare, der kan konkurrere med andre kulturgoder bl.a. på pris.
Det handler derfor om at vurdere, hvilke rammer der er med til at gøre bogen til et seriøst, attraktivt kulturgode, som er konkurrencedygtigt på et marked.
Her må vi ikke glemme, at vi i Danmark har en omfattende støtte til litteraturen og bogen.
Det er mere end i noget andet land i hele verden.
Frem til 2001 havde vi et system med faste priser og boghandlereksklusivitet, et system, der kun var muligt i kraft af en dispensation fra konkurrencelovgivningen, der var blevet givet i 1990.
I dag har vi jo så hverken et fuldstændigt fastprissystem eller en helt fri prisfastsættelse.
I foråret 2000 besluttede Konkurrencerådet, at bogmarkedet skulle liberaliseres delvis i forsøgsperioden 2001-2003.
Boghandlernes monopol på at sælge bøger blev ophævet, og de såkaldte samhandelsregler overgik fra obligatoriske fastprissystemer, der sikrede nyudgivne bøger en fast udsalgspris i udgivelsesåret, over det efterfølgende kalenderår til et system, hvor forlæggerne havde ret, men ikke pligt til at bestemme prisen på nyudgivne bøger.
Denne ret har forlæggerne anvendt i stort omfang, så det i dag er ca. 75 pct. af bøger, der udgives med fast pris.
Alligevel skal man huske på, at det kun er godt 20 pct. af samtlige titler på bogmarkedet, der er med fast pris.
Priserne på importerede bøger, på skolebøger, på bøger til biblioteker er eksempelvis frie.
Så en stor del af markedet har altså frie priser.
Overvågningsudvalget afgav i efteråret sin anden rapport
om situationen på bogmarkedet.
Rapporten indeholder det mest omfattende statistiske materiale på området, som vi hidtil har set.
Når vi ser på udviklingen de forgangne 3 år, er det på baggrund af de statistiske oplysninger, der kunne tilvejebringes, svært at se meget markante ændringer i bogmarkedet.
Det kan dog med nogenlunde sikkerhed konkluderes, at den delvise liberalisering har skabt muligheder for alternative salgskanaler, der har sat sig på en 7-8 pct. af markedet.
Men det kan ikke konkluderes, at den delvise liberalisering har skadet bogen eller undermineret de kulturpolitiske hensyn i forhold til bogmarkedet. Både fortalerne for en yderligere liberalisering og fortalerne for, at den nuværende ordning skal fortsætte, har ofte kigget til udlandet for at vurdere konsekvenserne af den ene eller den anden ordning.
Det er selvfølgelig både forståeligt og fornuftigt, at man vurderer de erfaringer, der er.
Men der har altså hersket meget stor usikkerhed og tvivl
om, hvilke konklusioner der kan overføres fra de forskellige lande, f.eks. England, som gik fra en fastprisordning til frie priser i 1995, og fra Sverige, der fik frie priser helt tilbage i 1970, men fra 2002 sænkede bogmomsen fra 25 pct. til 6 pct. og i øvrigt har et ret omfattende statsligt styrelsessystem på bogmarkedet.
Jeg har derfor frem til debatten i dag været i dialog
med en del af branchens folk. Hertil kommer at Overvågningsudvalget den 3. oktober holdt, jeg tror, det var hr. Ole Sohn, som nævnte det, en konference, hvor bogmarkedets aktører og Konkurrencestyrelsen fremlagde deres synspunkter.
Jeg kan konstatere, at en stort set enig branche fra forfattere over forlag til boghandlere bakker op om den nuværende delvis liberaliserede ordning, mens konkurrencemyndighederne har advokeret for en yderligere liberalisering af prisdannelsen.
Branchen mener, at den nuværende ordning er den bedste, kommercielt og kulturpolitisk, mens konkurrencemyndighederne mener, at en fri prisfastsættelse vil fremme såvel kommercielle hensyn som kulturpolitiske.
Altså to modsatrettede opfattelser af mekanismerne på bogmarkedet og ikke mindst to modsatrettede holdninger til, hvilke midler der sikrer de kulturpolitiske målsætninger for bogmarkedet.
Konkurrencestyrelsen peger med afsæt i erfaringerne fra England på fordelene ved frie priser.
Hvis priserne gives fri, vil det efter styrelsens vurdering betyde, at priserne på bestsellere vil falde.
Det er dog styrelsens vurdering, at dette ikke nødvendigvis vil betyde, at salget af den type af litteratur vil falde, fordi prisfølsomheden for den type af litteratur ikke er særlig høj.
Men vi kan ikke med sikkerhed vide, om det vil gå sådan.
Der er mange forskellige faktorer, som spiller ind, og som kan være med til at tegne et helt andet billede af virkeligheden.
For det første kan vi jo risikere, at der bliver udgivet og dermed solgt mindre af den relativt smalle, eksperimenterende og nyskabende litteratur, hvormed en del af eksistensgrundlaget for denne litteraturs skabere udtørrer.
For det andet kan vi jo risikere, at flere boghandlere må lukke som følge af konkurrence fra nye udsalgssteder, som vi ikke kan regne med vil sikre et bredt sortiment af kvalitetslitterratur, en opgave, som boghandlerne traditionelt har påtaget sig at løse.
En liberalisering med disse fordele og ulemper skal sættes over for den nuværende ordning, der naturligvis også har sine fordele og ulemper.
Nu er vi i den situation, at den 3-årige dispensationsperiode udløber ved udgangen af dette år, Konkurrencerådet skal tage stilling til en eventuel forlængelse af dispensationen her i december, og Konkurrencestyrelsens indstilling sendes i høring, inden den fremsendes til rådet.
Vi kender ikke på nuværende tidspunkt Konkurrencestyrelsens indstilling, men jeg vil dog godt for klarhedens skyld redegøre for regeringens holdning på området.
Det er regeringens holdning, at den nuværende dispensation fra konkurrencelovgivningen udgør en liberalisering, der indtil videre har vist sig bæredygtig, både kommercielt og kulturpolitisk.
Vi vil forlænge dispensationen frem til sommeren 2006, så vi kan få et bedre overblik over virkningerne af den nuværende liberalisering og mulige nye kulturpolitiske, bæredygtige liberaliseringspotentialer samt foretage sammenligninger med andre landes støtteordninger på bogmarkedet.
Jeg vil slå helt klart fast, at hvis Konkurrencerådet skulle beslutte sig for ikke at forlænge den nuværende dispensation, som vil åbne for en fuld liberalisering af bogmarkedet, er regeringen parat til at fremsætte lovforslag, der indebærer, at den nuværende retstilstand opretholdes frem til sommeren 2006.
Regeringen vil derudover nedsætte et udvalg, der dels overtager det nuværende overvågningsudvalgs opgaver, dels skal søge efter nye liberaliseringspotentialer på bogmarkedet under hensyntagen til de kulturpolitiske principper og de eksisterende økonomiske rammer.
Målet er selvfølgelig at skabe den friest mulige markedssituation, altså at man også som boghandler og som forlag skal ud og konkurrere på markedet, ligesom alle andre brancher skal.
Her er der bare en kulturpolitisk dimension, man skal have med i billedet, og det er den afvejning, vi skal prøve at foretage i den tænkepause, der nu kommer. Med hjælp af udvalgets sonderinger og forslag håber jeg, at vi i sommeren 2006 kan finde frem til en farbar vej med meget mere konkurrence på bogmarkedet, men samtidig sikre et fundament under de kulturpolitiske prioriteringer, vi har, og som sikrer udgivelsen af forskellige typer dansk litteratur.
Med til det hører, at vi vil bede udvalget om at hente oplysninger om eksisterende europæiske støtteordninger på bogmarkedet og sammenligne med danske forhold.
Lad os nu få på bordet, hvilke støtteordninger man har, hvordan den eksisterende lovgivning fungerer i forhold hertil, og hvad det har betydet over et længere tidsforløb.
Det vil blive interessant at se, og så kan vi drage nogle konklusioner og få nogle erfaringer og forhåbentlig lære lidt af, hvad der er sket i andre lande.
Jeg mener, at vi har brug for mere tid til at tænke os om, før vi træffer et endeligt valg om, hvordan der skabes mere synergi mellem de kulturpolitiske og de konkurrencepolitiske hensyn.
Vi skal prøve at holde balancen ved at holde tungen lige i munden og sikre mere marked, men altså også sikre fundamentet for en kulturpolitisk prioritering af dansk litteratur i vores lille sprogområde. Forhandling