Søren Søndergaard (EL), 1999-10-27:
Jeg vil da også godt erkende, at vi i Enhedslisten har haft store overvejelser omkring det her forslag, for hvor går egentlig grænsen for, hvor dum man har lov at være?
Man kan forstå, at folk i Albanien hopper på et eller andet pyramidespil - et sted, hvor man overhovedet ikke har nogen erfaringer med kapitalismen - men altså i Danmark har vi jo erfaringer med kapitalismen, folk ved jo, hvordan det fungerer, og alligevel må man jo stille spørgsmålet: Hvordan pokker kan det være, at folk så alligevel går med i sådan nogle pyramidespil og så, når de har tabt pengene, bagefter klager over det? Hvad bliver det næste, vi skal forbyde - en ønskebrønd?
Inde i Tivoli er der sådan en ønskebrønd.
Den kan man putte penge i, og der er sikkert nogle, der putter penge i den, og så ønsker de, at de bliver en abe eller sådan et eller andet.
Og når de så ikke bliver en abe, skal vi så ligesom gå ind og lave et forbud, fordi de så har tabt deres penge?
Der er altså mange problemer med det her forslag
sådan ud fra nogle overordnede vurderinger.
Men o.k., vi har diskuteret det frem og tilbage, og efter de dér frem- og tilbagediskussioner er vi kommet frem til, at vi støtter forslaget.
Og det gør vi selvfølgelig, fordi, som der står i bemærkningerne, »de pyramidespil, der udbydes, ofte har haft en sådan form, at anklagemyndigheden efter en konkret vurdering ikke har fundet grundlag for at rejse tiltale for overtrædelse af straffeloven«.
Og der er jo selvfølgelig nogle af dem, der er meget grove.
Det, man så måske kan undre sig over - det kan justitsministeren så måske kaste mere lys over - er, hvorfor det ikke hører under den del af straffeloven, som omhandler åger. Det burde jo sådan set være dér, det hørte hjemme.
Vi støtter altså forslaget.
Som der står i forslagets generelle bemærkninger, så baserer pyramidespillene sig jo på princippet om, at man skal tiltrække spillere, som så satser de her penge, men som det også fremgår af bemærkningerne til forslaget, viser praksis, »at arrangementerne hurtigt »udtørrer« med den konsekvens, at deltagerne i det senest hvervede led mister deres indskud af ofte meget store beløb.« Og det er jo selvfølgelig det, der er problemet, selv om vi også her har den overvejelse, at hvor vi andre steder i retspolitikken står over for det problem, at det er ofre, der bliver til forbrydere - f.eks. når vi snakker om sexkriminelle, er det ofte ofre, der senere bliver forbrydere - så er der sådan set her tale om forbrydere, der bliver til ofre, fordi den eneste måde, det her system jo kan fungere på, er ved, at man finder nogle ofre til at betale den forbrydelse, man er i gang med.
Derfor, fordi vi har det her ambivalente forhold til det hele, så mener vi også, som der vist også står i bemærkningerne, at hovedopgaven, når vi snakker om pyramidespil, er at sætte ind med oplysning.
Og det er ikke bare lige om pyramidespillene, men måske også lidt bredere i forhold til de tilbud, som gives unge mennesker. For os at se er det et problem, at konkurrencen og liberaliseringen af finansmarkedet har betydet, at det er blevet forholdsvis nemt for unge mennesker at låne meget store beløb, også meget store beløb, de ikke behøver at redegøre for hvad skal bruges til, og hvor der ikke laves nogen vurdering af, hvordan de skal betales tilbage.
Det skaber en masse fristelser og drømme om at få penge til at yngle hurtigt gennem smutveje og altså også gennem pyramidespil, og det problem løses ikke alene ved at gribe ind over for selve spillene.
Her er det efter vores opfattelse også nødvendigt at se på den uansvarlighed, som eksisterer i finanssektorens udlåningspolitik.
Det er ikke det, det her forslag handler om, og den undladelsessynd fra regeringens side skal ikke føre til, at vi så ikke går med til at gøre noget ved pyramidespillene.
Men selv om det er en støtte, så bliver det en støtte, der er lidt ambivalent.