Mogens Nørgård Pedersen (KRF), 2003-10-22:
Da Kristeligt Folkepartis ordfører på området, fru Bodil Kornbek, ikke kunne være til stede, har jeg lovet at fremsige følgende: Kristeligt Folkeparti støtter regeringens indsats for at bekæmpe tvangsægteskaber, og vi finder det positivt, at adgangen til familiesammenføring for en gruppe af de borgere, som hidtil er blevet ramt af tilknytningsreglen, lempes. Vi kan alle her i salen blive enige om, at tvangsægteskaber er uacceptable.
Problemet, som jeg ser det lige nu, er, at regeringen under påskud af at ville tvangsægteskaberne til livs fremsætter et lovforslag, der i den grad forskelsbehandler og fører til yderligere stigmatisering af de etniske minoriteter, som befinder sig i Danmark.
Der er ifølge rapporten »Integrationsforskning i Danmark 1980-2002« tre grundlæggende årsager til, at invandrere har en tradition for at gifte sig med personer fra deres egen etniske gruppe.
For det andet vil de undgå kulturelt betingede konflikter inden for familien.
Alle er ganske legitime grunde til at vælge en partner inden for sin egen etniske gruppe.
Samtidig understreger rapporten, at tendensen i dag er, at flere etniske minoriteter selv får lov at vælge deres ægtefælle uden påvirkning fra familien.
Udviklingen går derfor i den rigtige retning, men integration tager tid.
Jeg siger dette for at påpege forskellen mellem tvangsægteskaber og arrangerede ægteskaber.
Jeg ved, at vi har debatteret det til hudløshed, men jeg mener fortsat ikke, at regeringen har sin argumentation eller sin dokumentation i orden, når den sidestiller disse to ægteskabsformer.
Arrangerede ægteskaber er i sig selv en lovlig form for pardannelse, som ikke nødvendigvis tilsidesætter den enkeltes ret til selvbestemmelse.
Derfor må jeg konkludere, at når vi skærer ind til benet, handler dette lovforslag i bund og grund om yderligere at begrænse invandring af bestemte befolkningsgrupper.
Reglen om tilknytningskravet frafaldes, hvis man har haft dansk indfødsret i 28 år.
Det er en paradoksal hovsaløsning, der fortsat ikke målretter indsatsen mod tvangsægteskaber.
Danske statsborgere vil fortsat efter vedtagelsen af dette lovforslag opleve begrænsning i retten
til at opholde sig i Danmark
, når deres ægtefælle er udlænding.
Institut for Menneskerettigheder skriver i sit høringssvar: »Kravet om 28 års indfødsret betyder en de facto forskelsbehandling mellem statsborgere, som har erhvervet statsborgerskab ved fødslen, og statsborgere, der har erhvervet statsborgerskab senere.
En sådan forskelsbehandling er usædvanlig for dansk ret, og efter Instituttets opfattelse principielt betænkelig.«
Institut for Menneskerettigheder er ikke ene om i høringssvar at understrege denne forskelsbehandling, som lovforslaget lægger op til.
Jeg håber, det har fået tankerne i gang, ikke mindst hos Socialdemokraterne.
De nye regler vil fortsat ramme danske statsborgere uden relation til problemet med tvangsægteskaber, f.eks. adoptivbørn, der er adopteret som 2-4-årige.
Der er ganske enkelt ingen logik bag 28-års-grænsen.
Kristeligt Folkeparti finder lovforslaget uhensigtsmæssigt, fordi man i en erklæret hensigt om at ramme et ukendt antal tvangsægteskaber generelt forringer retsstillingen for at stoppe borgere i det danske samfund. Hvad med den enkeltes frihed og retten til at vælge sin egen ægtefælle, som er familiesammenføringens bagvedliggende argument?
Tvangsægteskaber fra familiens side er blevet til tvangsikkeægteskaber fra statens side.
Derfor kan Kristeligt Folkeparti ikke støtte forslaget.