runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Naser Khader (RV), 2003-02-28:
Det lyder spændende med denne sammensværgelsesteori, nogle lobbyvirksomheder, økonomiske interesser, og jeg ved ikke hvad.
Dansk Folkepartis ordfører er bekendt med, at Narkotikarådet, Rådet for Socialt Udsatte, Reden og Københavns Kommune går ind for sådan en forsøgsordning.
Har de også nogen økonomiske interesser i det?
Er de med i den der sammensværgelsesteori?
Kamal Qureshi (SF), 2003-02-28:
Jeg vil egentlig gerne spørge hr. Hans Andersen: Når man udleverer en kanyle til en narkoman, går man så ikke ud fra, at den kanyle skal bruges til injektion af forbudte stoffer?
Hvorfor synes hr. Hans Andersen, at det er i orden at udlevere en kanyle, som skal bruges til injektion af et forbudt stof?
Hvis man skal have skadesreduktion som det overordnede mål, som der nu bliver sagt, påtager jeg mig gerne det.
Men hvis man har det eneste mål, der hedder, at man vil gå efter brugen af stofferne, er det vel fuldstændig bagvendt at udlevere lige præcis den kanyle, der skal bruges til injektion af det stof dér, men ikke efterfølgende sikre sig, at der ikke bliver injiceret alt muligt andet skidt og ragelse ind med den samme kanyle, man havde givet.
Er det ikke en farlig tendens, at man ikke kigger på de skadeeffekter af den kanyle, man udleverer?
Birthe Skaarup (DF), 2003-02-28:
Det var Enhedslisteretorik igen i dag.
Det er ikke bare én gang om dagen, vi hører det her i Folketinget, det hører vi temmelig tit.
Jeg har aldrig sagt, at der var lobbyvirksomhed i partierne.
Det, jeg siger, er, at der er kommet en udtalelse fra Norden mod Narkotika, der påpeger aggressiv lobbyvirksomhed, og det kan være fra forhandlere af narkotika.
Jeg har aldrig sagt, det er fra partier her.
Men som sagt er fordrejning meget fint fra Enhedslistens side.
Vi er vant til det.
Med hensyn til vores parti i Københavns Borgerrepræsentation
: Det er fuldstændig rigtigt, at de er med i et budgetforlig, hvor der er afsat penge til sundhedsrum eller fixerum, og det er jo selvfølgelig, hvis det bliver vedtaget her i Folketinget.
Så tager de det op til overvejelse igen i Borgerrepræsentationen, men der mangler det retlige grundlag for at oprette sundheds- eller fixerum.
Hans Andersen (V), 2003-02-28:
Fru Sophie Hæstorp Andersen spørger, om det ikke også var starten på en glidebane, da vi gjorde det muligt at udlevere sprøjter til narkomaner.
Jeg synes bare, der er en væsentlig forskel på at udlevere sprøjter og så direkte gøre det lovligt - inden for et afgrænset område godt nok - at indtage et stof, som vi i øvrigt alle sammen arbejder med at bekæmpe brugen af.
Det synes jeg er et væsentligt og meget større skridt i retning af den her legaliseringseffekt, som vi skal være opmærksom på.
Så til hr. Naser Khader, om der ikke er argumenter for, fordi dette er en gruppe af de hårdt belastede stofmisbrugere.
Jeg har selv set, hvordan det foregår på Maria Kirkeplads, i Istedgade, og det gør indtryk på mig at se disse stofmisbrugere leve deres hverdag.
Men jeg mener bare, og det er også skitseret i flere rapporter, at vi har en vifte af ting, vi kunne gøre langt bedre, end vi gør i dag.
Vi er alle sammen enige om, at vi skal gøre en større indsats, men vi er jo så uenige om virkemidlerne.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-02-28:
Jeg vil gerne takke både hr. Naser Khader og fru Sophie Hæstorp Andersen, fordi de tillader mig at problematisere forslaget her.
Det kan jeg forstå ikke stemmer med hr. Kamal
Qureshis opfattelse af, hvad jeg må sige og ikke må sige, for jeg må ikke problematisere noget, som alligevel ikke ville gøre det lettere at støtte forslaget
Det har jeg lidt svært ved at forstå.
Når jeg problematiserer det, så er det jo netop, fordi jeg gerne vil problematisere den kurs, som forslaget sætter, for man må jo spørge sig selv om, hvad det næste bliver.
Jeg er sådan set ikke uenig med fru Sophie Hæstorp Andersen i, at hvis man alene enøjet forfølger et skadesreduktionsformål, så kan der være megen fornuft i det her. Der kan også være megen fornuft i alt muligt andet
Hvis man alene forfølger et skadesreduktionsformål, jamen så er det jo fornuftigt at levere gratis narko til narkomanerne.
Tænk sig alt det, de kunne slippe for at gå igennem, hvis vi stillede gratis heroin til rådighed.
De behøvede ikke at prostituere sig, de behøvede ikke at begå indbrud.
Men pointen er jo netop, at hvis vi alene forfølger det formål, så taber vi jo et formål, der er højere, nemlig det formål, der hedder, at vi ikke vil have narkomani i det her samfund.
Jeg synes, det er upassende.
Jeg synes også, det er uvederhæftigt i forhold til den linje, som denne regering har lagt, bl.a. med indførelse af behandlingsgaranti for narkomaner, en behandlingsgaranti, som nu er kommet efter 15 måneder med en ny borgerlig-liberal regering, efter næsten 10 år med en tidligere socialdemokratisk regering, der jo kunne have indført snart det ene, snart det andet, hvis den havde de rigtige opskrifter på, hvordan det her skulle løses.
Så jeg beder altså om respekt for, at vi problematiserer det her.
Det er jo ikke sådan, at hvis det her forslag bliver vedtaget, så er der trukket en streg i sandet, som aldrig nogensinde bliver skyllet over af et tidevand.
Jeg tager sådan set gerne væddemål på, at om et år eller to vil forslagsstillerne eller andre, der bakker op om det her, stille med nye forslag, der yderligere fremmer en legaliseringslinje.
Derfor ønsker regeringen altså at sige stop her.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2003-02-28:
Et eller andet sted kommer det jo ikke bag på mig, at ministeren bruger ord som glidebane, inkonsekvens og indlader sig på lange tekniske udredninger om, hvorfor det ene og det andet og det tredje og det fjerde ikke er taget med, når det korte af det lange jo egentlig er, at man prøver at dække over, at man har glemt det enkelte menneske, den enkelte stofmisbruger, som i dag kun er henvist til at være nede på åben gade, oftest ved Maria Kirkeplads, men også andre steder, i Thisted og andre provinsbyer i Danmark, og indtage sine stoffer under uhygiejniske forhold.
Det kommer man rigtig godt og smukt uden om.
Glidebane kan ikke dokumenteres nogen steder, hvor man har forsøg med sundhedsrum.
Der er ikke nogen steder, hvor der er sundhedsrum, hvor man kan tale øget handel med narkotika, at man kan tale om, at der er blevet flere stofmisbrugere, at signalgivningen har været forkert, eller at man kan tale om noget som helst andet.
Så vil ministeren ikke godt forklare igen: Hvad er det
for en glidebane, man frygter, og havde man egentlig ikke også den glidebane i det øjeblik, man begyndte at udlevere sprøjter til narkomaner?
Har man ikke en glidebane ved hvert enkelt skadereducerende tiltag, men tilbyder i det her land?
Naser Khader (RV), 2003-02-28:
Sundhedsministeren stillede en del spørgsmål, som problematiserer forslaget, og peger på inkonsekvens i forhold til forslaget.
Mit spørgsmål handler om, hvorvidt regeringen er konsekvent i sin politik på det område.
I sommeren 2002 accepterede socialministeren, at man i praksis kan indtage stoffer i Mændenes Hjem og Reden på Vesterbro, og det har man gjort på baggrund af gode erfaringer og ved at føre en dialog.
Hvad er sundhedsministerens holdning til dette?
Mit andet spørgsmål handler om, at folk, der har forstand på området - eksempelvis Narkotikarådet, Rådet for Socialt Udsatte, Reden, Københavns Kommune - har peget på, at det vil være en god idé med sådan en forsøgsordning.
Gør det ikke indtryk på ministeren?
Kamal Qureshi (SF), 2003-02-28:
Man kan sige, at mange af de ting, som ministeren opremser, i forhold til at man kunne fjerne registreringen og i øvrigt føre kontrol med stofferne og sådan noget, jo ikke ligefrem er noget, som vil gøre ministeren mere venligt stemt over for forslaget, går jeg ud fra.
Så på den måde er det jo ikke noget, som gør forslaget nemmere at få igennem i Folketinget, og derfor er der jo ikke nogen grund til at spørge, hvorfor de ting ikke er med.
Det, man i hvert fald kan konstatere, er, at de steder, hvor vi har erfaringer med lignende tilbud, ser man en nedgang i antallet af narkorelaterede dødsfald.
F.eks. har en tysk undersøgelse fra februar i år vist, at der var 5.426 tilfælde af overdosis, men ingen dødsfald, hvor vi i Danmark stadig væk har 250-350 narkorelaterede dødsfald om året, hvis man sætter et forsigtigt skøn.
Så jeg vil meget gerne spørge sundhedsministeren, hvad ministerens konkrete tilbud er til de mest afhængige narkomaner, som har denne her meget, meget høje dødelighed ud over en meget høj sygelighed.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-02-28:
Og flertallet i det svenske parlament.
Det var jo ikke kun de homoseksuelle, der støttede konklusionerne i den rapport.
De homoseksuelle kan ikke alene vedtage lovgivningen i Sverige. Så det var altså et flertal i det svenske parlament, der støttede konklusionerne i den rapport.
Jeg vil sige i forhold til herhjemme, at adoptivbørnenes forening jo er delt i to på det her spørgsmål, både hvad angår adoption, og hvad angår kunstig befrugtning.
Halvdelen af organisationen mener, at det er en rigtig god idé at lade homoseksuelle få mulighed for at adoptere, den anden halvdel mener det ikke.
Så de her organisationer er jo delt på spørgsmålet, de er jo ikke enige.
Jeg ser meget frem til, at også danske organisationer bliver hørt i det her spørgsmål, for indtil videre kan vi jo kun læne os op af den svenske undersøgelse og de svenske foreninger.
Den debat, der har været om homoseksuelle og adoption, har jo i hvert fald vist et noget mere nuanceret billede end det, vi har set fra Sverige, bl.a. adoptivbørnenes forening, som jo er delt på spørgsmålet.
Det er ikke så entydigt, som fru Tove Videbæk siger.
Tove Videbæk (KRF), 2003-02-28:
Fru Pernille Rosenkrantz-Theil er jo også optaget af børnenes tarv, det ved jeg, og derfor kan jeg ikke forstå, at det for fru Pernille Rosenkrantz-Theil ikke er bekymrende at vide, at alle de organisationer, alle de foreninger, som er bekymrede for børnenes tarv, som tager sig af børnenes tarv, som netop har som formål at tage sig af børn, som på alle mulige måder vil hjælpe børn, siger nej tak.
Psykologforeningen siger nej tak.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-02-28:
Og flertallet i det svenske parlament, som jo valgte at se bort fra socialstyrelsens kritik af rapporten og valgte at ændre lovgivningen, fordi de mente, at de havde lært nok af den rapport til at tage den stilling, som de gjorde. Så kan man selvfølgelig godt diskutere, om det svenske parlament er kompetent eller ikke kompetent, ligesom man kan diskutere, om det her parlament er kompetent eller ikke kompetent.
I hvert fald har svenskerne fortsat lagt rapporten til grund, selvfølgelig med de bemærkninger, som den svenske sundhedsstyrelse kom med, in mente.
Jeg vil sige om den slags rapporter, at jeg synes, de
skal bruges til at lære noget af.
Jeg vil ikke sige, om konklusionen er rigtig eller forkert som noget almengyldigt, for jeg mener, at uanset om konklusionen er rigtig eller forkert, så har fru Tove Videbæk eksempelvis ret til at mene det modsatte.
Fuldstændig ligesom jeg har ret til at mene det modsatte, hvis konklusionen havde været den modsatte.
Rapporten kan man bruge til at lære af, men man kan ikke bruge den til at tage politisk stilling.
Det vil i sidste ende være et spørgsmål om menneskesyn, og her holder Enhedslisten altså fast i, at homoseksuelle kan give lige så meget kærlighed til børn som heteroseksuelle.
Det er helt rigtigt, at jeg synes, at det svenske dokument er ualmindelig væsentligt i den her debat.
Det synes jeg bl.a., fordi det er en af de få meget store undersøgelser, der er lavet på området.
Der er også blevet lavet undersøgelse i forbindelse med de engelske lovgivningsforandringer, som jeg synes er vigtige at lægge vægt på.
Det er fuldstændig rigtigt, at de ikke er entydige.
Og det er formodentlig også rigtigt, at man kan gå ind og foretage en videnskabelig kritik af både det ene og det andet.
Det kan man for det meste.
Men jeg skal sige, at jeg synes godt, at vi på baggrund af den del, der omhandler børnene og ikke forældrene, og det er rigtigt, hvad fru Tove Videbæk siger, at den godt kunne have sat mere plads af til det, kan konkludere, at børnene udvikler sig socialt og psykisk som andre børn.
F.eks. står der også i rapporten, at der er meldinger om, at nogle børn bliver udsat for mobning i skolen, og at det kan være svært i teenageårene at have homoseksuelle forældre.
Selvfølgelig er der den slags problemer på fuldstændig samme måde, som et barn, der fødes sorthåret eller fødes skeløjet eller fødes med en lidt større fedtprocent end andre, risikerer at blive udsat for mobning.
Vi kan jo ikke sikre børn et lykkeligt liv gennem lovgivningen.
Tove Videbæk (KRF), 2003-02-28:
Fru Pernille Rosenkrantz-Theil nævnte den svenske undersøgelse som et vigtigt dokument og brugte den egentlig som dokumentation for, at børn i homoseksuelle familier trives lige så godt som børn i heteroseksuelle familier.
Er fru Pernille Rosenkrantz-Theil ikke vidende om, at den svenske socialstyrelse, altså en parallel til den danske Sundhedsstyrelse, sætter adskillige spørgsmålstegn ved rapporten?
De siger, at der er både videnskabelige problemer med rapporten og der er mere principielle problemer.
De siger, at den svenske socialstyrelse ikke mener, at komiteen har taget tilstrækkelig hensyn til børneperspektivet i sagen.
Desuden mener styrelsen, at komiteen er gået længere i sine anbefalinger, end materialet kan bære.
Der er heller ikke taget hensyn til mulige risikofyldte kombinationer.
Og endelig peger styrelsen på, at de udsagn, som børnene kommer med, bagatelliseres.
Og man slutter med at sige, at på baggrund af alle de her ting mener socialstyrelsen ikke, at lovgivningen bør ændres hen imod, at de homoseksuelle får flere rettigheder.
Kamal Qureshi (SF), 2003-02-28:
Jeg kan sige, at de fleste af de homoseksuelle par, jeg kender, egentlig gerne vil have børn, ikke fordi de gør krav på det, men fordi de faktisk gerne vil give kærlighed til børn, ligesom mange af os andre, der har børn, også gerne vil.
Selvfølgelig ligger der også i ønsket om at ville have børn, at det giver os en glæde, og det samme gælder selvfølgelig også homoseksuelle par, som gerne vil have børn.
Vil fru Tove Videbæk ikke vil give mig ret i, at sådan er der både heteroseksuelle og homoseksuelle par, som fra start af ikke har et ønske om at få et barn, men som får ønsket senere?
Det er det ene spørgsmål.
Det andet spørgsmål er om den parrådgivning, som fru Tove Videbæk snakker om, som i øvrigt også blev indført med SF-stemmer: Er det ikke rigtigt, at parrådgivning bliver givet til både heteroseksuelle og homoseksuelle par, og at der ikke her er en forskelsbehandling?
Tove Videbæk (KRF), 2003-02-28:
Til fru Pernille Rosenkrantz-Theil: For os er det med kunstig befrugtning ikke et spørgsmål om betaling, men et spørgsmål
om børnenes tarv.
Vi mener, at vi skal give børnene den bedste startopstilling, og det er altså at have en far og en mor. Hvad der i øvrigt sker videre og senere i livet, skal vi
som samfund ikke blande os i, hvis folk selv klarer det.
Den parrådgivning, der findes, er i forbindelse med skilsmisse og lige før skilsmisse, altså lige før det hele falder fra hinanden.
Der er ikke parrådgivning i offentligt regi, som mennesker kan få, hvis de ønsker det.
Det kan de først få, når det hele er ved at falde fra hinanden.
Vi tror, at mange hjem kunne reddes fra skilsmisse.
Vi ved, at skilsmisse går virkelig hårdt ud over børnene.
Derfor vil vi gerne komme med tilbud om parrådgivning på et tidspunkt, hvor parret selv ønsker det, også i begyndelsen af en krise, hvor det måske kan være med at hindre en skilsmisse.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2003-02-28:
Hvad er problemet egentlig ved, at forslagsstillerne kommer tilbage og ønsker nye tiltag, der kan hjælpe stofmisbrugere ud af det uværdige liv, som mange af dem lever?
Hvad er egentlig problemet i det?
Det forstår jeg ikke helt.
Det at være afhængig af narkotika er ikke et prisværdigt liv.
Det er ikke noget, som vi ønsker selv for vore værste fjender, og derfor vil Socialdemokratiet komme med alle de typer tiltag og ideer, der kan findes på det her område.
Vi snakker ikke kun skadesreduktion, vi snakker også om behandlingsindsats, vi har afsat mange midler gennem den tid, vi har været i regering.
Nu har vi så et nyt tilbud og siger: Lad os prøve det her, for erfaringerne viser sig at være gode.
Så vil jeg godt sige, at man må godt problematisere indholdet i det her forslag, selvfølgelig må man det.
Jeg vil bare kort sige, at forslaget er en mere eller mindre afskrivning af, hvordan det foregår i Tyskland, og i Tyskland har man gode erfaringer, så derfor kan jeg ikke helt forstå det.
Jeg kan til gengæld forstå på ministeren, at han mener, at Tyskland ikke overholder de internationale konventioner, og det synes jeg er en meget alvorlig beskyldning her fra talerstolen i dag.
Tove Videbæk (KRF), 2003-02-28:
Fru Pernille Rosenkrantz-Theil nævner, at det er en meget stor og god undersøgelse, og det er jeg helt enig i.
Men synes fru Rosenkrantz-Theil så ikke, at det er ærgerligt, at man drager de forkerte konklusioner af undersøgelsen, når nu det er en stor, god og en vægtig undersøgelse? Altså det, der er det værste ved den konklusion, man har draget, er jo egentlig, at den svenske socialstyrelse siger, at på baggrund af, hvad de har sagt, og det er med fokus på, hvad der er det bedste for barnet, anser de ikke, at der findes tilstrækkelig videnskabelig grund til at ændre denne lovgivning.
Alle børneorganisationer i Sverige sagde nej tak til det her.
Den svenske psykologforening sagde nej tak.
Det var kun foreningerne for de homoseksuelle i Sverige, som var enige i konklusionen.
Kamal Qureshi (SF), 2003-02-28:
Jeg har ikke talt om, og jeg har heller ikke fra nogen af de andre ordførere overhovedet hørt tale om legalisering af heroin.
Det er endnu en gang en diskussion, hvor man prøver at skyde os andre nogle argumenter i skoene, som vi ikke har brugt.
Der er ikke tale om i det her oplæg, at man går efter narkotikaen og ikke efter narkomanerne.
Jeg synes, det er et problem, når vi har gode forsøg, der viser, at man godt kan undgå dødsfald relateret til overdosis, og vi i Danmark har 250-350 narkorelaterede dødsfald, at man så ikke ser, at det har en effekt.
Jeg mener, det er et problem, at vi har så mange mennesker, der dør, men som kunne reddes, hvis man indførte det her.
Det synes jeg er uansvarligt.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2003-02-28:
Jeg vil gerne spørge hr. Hans Andersen, som igen kommer ind på hele glidebanespørgsmålet i forbindelse med sundhedsrum, om det, at man i dag udleverer sprøjter til stofmisbrugere rundtomkring i forskellige byer, ikke også er en accept af stofmisbrug.
Så vil jeg også godt spørge, om det, at man dengang begyndte at dele sprøjter ud som et led i skadesreduktion,
ikke også var starten på en glidebane.
Naser Khader (RV), 2003-02-28:
Venstres ordfører, hr. Hans Andersen, fokuserede udelukkende på modargumenterne, på de negative sider af sådan et forslag.
Er der ikke nogen af argumenterne for, der gør indtryk på Venstres ordfører?
Er der ikke nogen positive sider af forslaget?
Det er det ene.
Det andet er: Hvad vil Venstre gøre ved, at mere end 14 pct. af de københavnske narkomaner er hiv-smittede, mere end 75 pct. er smittet med leverbetændelse C plus andre medicinske lidelser?
Hvad vil man gøre ved det?
Hans Andersen (V), 2003-02-28:
Der lægges med dette forslag op til, at der forsøgsvis skal etableres fixerum for de hårdestbelastede stofmisbrugere.
Der skal altså etableres rum, hvor man lovligt kan både besidde og indtage euforiserende stoffer under overvågning af sundhedsfagligt personale.
Jeg har naturligvis forståelse for, at man fremsætter dette forslag for at hjælpe de hårdestbelastede stofmisbrugere, men forslaget indebærer imidlertid en række problemstillinger, der slet ikke berøres.
Derudover undrer det mig, at man overhovedet ikke har forholdt sig til den rapport, der kom fra ekspertgruppen vedrørende indsatsen for de hårdestbelastede stofmisbrugere for bare et år siden.
Forslaget her pålægger regeringen at etablere retlige rammer for fixerum.
Jeg vil i den forbindelse henvise til ekspertsgruppens redegørelse, hvor det fremgår, at Rigsadvokaten har tilkendegivet, at fixerum alene bør etableres, såfremt der tilvejebringes en udtrykkelig hjemmel til, at besiddelse af euforiserende stoffer i fixerum ikke anses for strafbar.
Den danske lov om euforiserende stoffer følger imidlertid FN-konventionerne, der alene tillader euforiserende stoffer til medicinske og videnskabelige formål, altså ikke som rusmiddel.
Tillader man derfor besiddelse af narkotika i fixerum vil det være et brud på konventionerne.
Dette er også den uforbeholdne konklusion fra INCB, der flere gange har udtalt, at en accept af fixerum er i direkte modstrid med konventionerne og vil lette og opfordre til handel med narkotika.
Derudover er det paradoksalt, at man vil tillade besiddelse og brug af narkotika i fixerum, men at køb, salg og besiddelse uden for fixerum fortsat skal være ulovligt.
Politiet skal altså kunne strafforfølge, når man er i besiddelse af stoffer på gaden og derhjemme, men ikke når man opholder sig i et fixerum.
En anden vigtig problemstilling, der også fremhæves af ekspertgruppen, er, at det for mange af de lande, der producerer narkotika, typisk udviklingslande, kan være svært at forstå og acceptere, at de traditionelle aftagerlande giver efter i deres indsats for at begrænse efterspørgslen af narkotika.
Hvorfor skulle disse lande så fortsat forsøge med både menneskelige og økonomiske ressourcer at begrænse det ulovlige udbud af narkotika
Hvis det offentlige ligefrem stiller fixerum til rådighed for stofmisbrugerne, er det jo også en accept af, at de indtager stoffer.
Hvorfor så ikke også udlevere stoffer til dem ved samme lejlighed?
I Venstre er vi enige i, at det er et stort problem med de mange narkotikarelaterede dødsfald, der årlig sker, men vi ønsker at løse problemet ved at benytte og styrke de allerede eksisterende ordninger, hvilket i øvrigt også er i tråd med, hvad både ekspertgruppen og Landsforeningen af Pårørende til Stofmisbrugere anbefaler.
Fra Venstres side vil vi derfor afvente
regeringens kommende handlingsplan og kan på den baggrund ikke støtte forslaget.