Lene Espersen (KF), 2006-10-26:
Ikke så overraskende er min indfaldsvinkel til det europæiske samarbejde en noget anden end den, fru Line Barfod lige har givet udtryk for.
Jeg synes faktisk, at der er en meget stor merværdi i det samarbejde, der er på tværs af grænserne mellem EU-landene, og i modsætning til Enhedslisten er jeg utrolig glad for, at man i EU har valgt at sige, at man på det retslige område samarbejder mellemstatsligt, og at man gør det med rammeafgørelser.
Uden at vi sådan skal trække lange historiske linjer tilbage i tiden, var der jo en lang diskussion forud for det store topmøde i Tampere i 1999 om, hvorledes det retslige samarbejde skulle udvikle sig i EU.
Og der var sådan set to modeller: Skulle man gå harmoniseringsvejen og harmonisere lovgivning i EU-landene, eller skulle man gå den mellemstatslige vej og sige, at man havde forskellige retssystemer, og det måtte man respektere – derfor var det bedre, at man lavede rammeafgørelser, hvor man var enige om nogle minimumskrav og minimumsstandarder for samarbejde eller andet, men hvor hvert land fik lov til at bevare, man kan sige det, der var de historiske kendetegn og dele af ens retsvæsen.
Heldigvis, synes jeg, valgte man den rigtige vej.
Jeg synes, det har været et meget, meget fint eksempel på, at selv om kritikerne sagde, at det ville gå langsomt, har det rent faktisk vist sige at være en meget effektiv måde at samarbejde på med respekt for de forskelligheder, vi har.
Det forslag, som vi behandler her i dag, handler jo om at forenkle udvekslingen af oplysninger og efterretninger mellem medlemsstaternes retshåndhævende myndigheder, og det er da et formål, som jeg synes er yderst prisværdigt.
Det er vigtigt, når vi har et godt og et forpligtende samarbejde f.eks. mellem politi og anklagemyndighed, at der også er en mulighed for at udveksle oplysninger med hinanden.
Jeg vil gerne sige til Folketinget, at en af grundene til, at nogle af medlemslandene har været så frygtelig opsatte på, at vi skulle være bedre til ikke at lægge hinanden hindringer i vejen, men i stedet hjælpe hinanden med at få de oplysninger og efterretninger, andre medlemslande besidder, er jo, at vi desværre har oplevet meget, meget tragiske sager med et ufattelig tragisk og frygteligt forløb, som måske kunne have været undgået, hvis myndighederne havde været bedre til at udveksle oplysninger med hinanden.
Det er altså det, der er baggrunden for, at denne rammeafgørelse har fået en så klar og entydig opbakning.
Og der er jo enstemmighed på det her område, så det er noget, alle medlemslandene har skullet være enige om, og det er vi med den rammeafgørelse, der foreligger.
Der har været en lang diskussion i dag bl.a. på grundlag af nogle af høringssvarene, og det skal vi selvfølgelig arbejde videre med under udvalgsbehandlingen.
Men jeg synes, det er vigtigt at få præciseret her – for der er jo mange, der sidder og følger de her debatter på tv og fra tilhørerpladserne – at der altså er nogle regler for, hvornår man videregiver oplysninger, og det er der altså også i det danske system.
Videregivelse af oplysninger fra danske retshåndhævende myndigheder vil kun kunne ske i overensstemmelse med danske regler om tavshedspligt og videregivelse, herunder persondatalovens videregivelsesregler.
Og det vil fortsat bero på en konkret vurdering i den enkelte sag, om der kan ske videregivelse og oplysninger til brug for efterforskning i andre medlemsstater.
Hr. Poul Henrik Hedeboe var så inde på en anden problemstilling, som var, at én ting er EUkredsen og persondatalovgivningen og alt muligt andet, en anden ting er, hvis vi taler om lande uden for EU, hvis man ligesom flytter oplysninger videre.
Til det er der at sige, at anvendelsen af oplysningerne til ethvert andet formål forudsætter et udtrykkeligt forudgående samtykke fra den myndighed, der har meddelt informationerne, og at der er en generel adgang til at fastsætte særlige betingelser med hensyn til anvendelsen af bestemte oplysninger og efterretninger i det omfang, det skønnes nødvendigt.
Så der er altså her indsat
nogle, man kan sige sikkerhedsklausuler, sikkerhedsmekanismer, der gør, at der er hånd i hanke med det fra den myndigheds side, der oprindelig udleverede oplysningerne.
Der er selvfølgelig også i denne rammeafgørelse afslagsgrunde, der gør, at man helt kan afslå at videregive oplysningerne, hvis der er rigtig gode grunde til det, f.eks. hvis det vil ødelægge en igangværende efterforskning eller bringe enkeltpersoners sikkerhed i fare.
Så der er afslagsgrunde.
Men jeg medgiver, og det er der jo forskellige indfaldsvinkler til i Folketingssalen, at det her altså handler om at gøre EUsamarbejdet mere effektivt og hjælpe de retshåndhævende myndigheder på tværs af grænserne.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning