Søren Søndergaard (EL), 2001-03-20:
Udenrigsministeren gav i sin tale en række ganske udmærkede eksempler på, hvordan den humanitære situation i Irak tager sig ud, og mange af udenrigsministerens betragtninger kan vi i Enhedslisten kun erklære os enige i.
Men som det også er fremgået, er vi, når det gælder den grundlæggende tilgang til spørgsmålet om sanktionerne, uenige i udenrigsministerens frikendelse af sanktionspolitikken, som han dybest set ikke mener, der har været noget galt med.
I stedet skælder udenrigsministeren ud på Saddam Hussein for at bruge sanktionerne til egen fordel.
Vi er som nævnt ikke uenige i, at Saddam Hussein udnytter sanktionerne, for selvfølgelig gør han det.
Men vi tror nok, at det havde været ret naivt at forestille sig, at han ikke ville have udnyttet sanktionerne til sine egne formål.
Vi mener faktisk, at en viden om, at Saddam Hussein selvfølgelig ville forsøge at bruge dem til sin egen fordel, sådan set ville være en forudsætning, da man indførte sanktionerne.
Vi er heller ikke uenige i, at det irakiske regime ikke fuldt ud udnytter mulighederne for at sørge for mad og medicin til den almindelige irakiske befolkning, for selvfølgelig gør regimet ikke det.
Regimet er interesseret i at give Vesten skylden.
Regimet er ikke interesseret i, at befolkningen får sine fornødenheder dækket, men igen: Hvem er så naiv, at man forestiller sig, at regimet ville have den interesse?
I Enhedslisten mener vi, at det er nødvendigt at slå to ting fuldstændig fast.
For det første, og det burde selv de stærkeste sanktionstilhængere erkende efter vores opfattelse, så har sanktionerne, i hvert fald i den indledende fase, været med til at uddybe nøden for den almindelige irakiske befolkning.
Og for det andet
har sanktionerne i højere grad været med til at holde Saddam ved magten end til det modsatte. Efter Enhedslistens opfattelse er snakken om, at Saddam er skyld i nøden, at Saddam manipulerer osv., osv., ikke andet end klynk.
Der er ingen her, der forsvarer Saddam Hussein, men det relevante spørgsmål er, om man med sanktionerne har fundet den rigtige metode til at komme af med hans regime.
Det er det afgørende spørgsmål.
Efter vores opfattelse har sanktionerne altså snarere svækket mulighederne for en reel opposition end styrket mulighederne for en reel opposition. Den irakiske befolkning er kørt i sænk i enhver forstand, mens regimet stortrives.
Og der er en sammenhæng mellem de to ting, både fysisk, forstået på den måde, at når folk skal bruge al deres energi på at overleve og gå mange kilometer for at få drikkevand osv., så er der grænser for, hvor mange kræfter der er til at lave oppositionsarbejde, og også ideologisk, forstået på den måde, at sanktionerne har givet Saddam Hussein et kort på hånden til at give udlandet skylden for de lidelser, som det irakiske folk er blevet påført.
Sanktionerne har ikke bidraget til at styrke de demokratiske kræfter i Irak, og derfor kan man efter vores opfattelse kun forstå sanktionerne, hvis målet i virkeligheden ikke er at arbejde for en folkelig opstand, men at arbejde for at skifte Saddam ud med en anden af samme støbning, som blot er mere sympatisk over for Vesten.
Vi mener, at der i dag er større behov end nogen sinde for at støtte de demokratiske kræfter i Irak, og i den forbindelse skal vi da sige, at vi finder det komplet uforståeligt, hvordan en genoptagelse af diplomatiske eller særlige forbindelser med Irak skulle være én af måderne.
Det handler vist nogle gange og ofte, som det sker i andre tilfælde, mere om at støtte dansk erhvervsliv end at støtte en demokratisk udvikling. Hvad angår forslaget til vedtagelse fra hr. Jeppe Kofod m.fl., så tager det efter vores opfattelse netop udgangspunkt
i spørgsmålet om Saddams skyld i stedet for at tage udgangspunkt i spørgsmålet om, hvordan vi hurtigst muligt kommer af med Saddam.
Uanset hvad man mener om Saddams skyld, og vi har en ganske bestemt opfattelse af dét, som det er fremgået, så er det afgørende, at vi tager stilling til, om sanktionerne har ført til det ønskede resultat.
Vores svar på det er nej.
Derfor er vi mere enige i den vedtagelse, som ligger fra SF.
Derfor vil vi stemme for den vedtagelse, der ligger fra SF, selv om man efter vores opfattelse sagtens kunne gå videre ud ad nogle af de tangenter, jeg har nævnt i det her indlæg, og hvor jeg netop understregede vigtigheden af at støtte den irakiske befolknings opgør med Saddam Hussein.