runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Charlotte Dyremose (KF), 2004-11-16:
Det er jo helt rigtigt, sagt til fru Sandy Brinck, at man sagtens kan lave statistik om, hvem der er på hvad.
Problemet er, hvis vi begynder at lave standardydelsen.
Nu har jeg f.eks. sådan leget lidt med det.
Hr. Villy Søvndal har interesseret sig så frygtelig meget for en dame i Sydhavnen.
Jeg kender ikke vedkommendes almindelige økonomi, men jeg kan regne ud nogenlunde, at med kontanthjælp, børnetilskud, boligsikring, børnecheck, nedsat betaling i daginstitutionerne, støtte til fritidsaktiviteter, hjælp til særlige enkeltbegivenheder og bidrag fra faren må denne person få omkring 20.000 kr. om måneden.
Så synes jeg, det er langt mere relevant at se på, hvad der er årsagen til det.
Er der noget, som man kunne gøre anderledes, eller er der et problem, som der ikke bliver taget vare på, som bidrager til, at man i den grad kan ryge fra godt 20.000 kr. ned til 1.000 kr., når alle regningerne er betalt, så er det det, vi skal fokusere på.
... klare sig, og hvordan man kan klare sig bedre fremover.
Det er helt rigtigt, at jeg er modstander af, at der laves et standardniveau for, hvornår man har det godt, og hvornår man har det skidt.
Jeg mener ikke, man bare kan se på, hvor mange penge en familie har, og på den baggrund konkludere, om familien har det godt eller skidt.
Jeg mener, det er utrolig vigtigt, at vi i vores samfund sørger for at have overskud og mulighed for at hjælpe de familier, der har problemer, uanset hvilken form for problemer det er.
Uanset om det er økonomiske eller sociale problemer, synes jeg og Det Konservative Folkeparti, at det er vigtigst at tage fat om nældens rod og ikke bare løse problemerne kortsigtet.
Det er god borgerlig ideologi, at et samfund skal måles på, hvordan man hjælper de svageste i samfundet.
Det er på dem, vi vil bruge pengene, og det er på dem, vi vil bruge ressourcerne.
Vi vil sikre, at ingen mennesker falder udenfor i det danske samfund, det er der gjort en hel masse for under denne regering, og det er klart, at vi vil fortsætte den indsats.
Ida Jørgensen (RV), 2004-11-16:
Bekæmpelse af fattigdom og specielt den fattigdom, som rammer børn, er en af de vigtigste sociale opgaver, vi har som politikere.
Regeringen har sagt, at der kun er 39.000 børn, som lever på et niveau, som man kan kalde fattigt, men det er vel egentlig 39.000 børn for meget.
Det er klart, at der er en grænse for, hvor lidt man kan leve for; det er det, der hedder fattigdomsgrænsen.
Det længste, jeg har kunnet spore det begreb tilbage, er til 1920'ernes England, hvor man sagde: Vi må definere en grænse, hvorunder vi ikke vil tillade mennesker at leve.
Det er blevet sagt, at enlige mødre kan have det sværere end folk, der i en begrænset periode lever på en nedsat ydelse.
Det kan være forskelligt fra samfund til samfund, og det kan være forskelligt fra tid til tid, men netop derfor er det, at vi som politikere skal blive ved med at tage stilling til, hvad vi synes er det minimum, mennesker kan leve for i forskellige situationer.
Jeg tror ikke, der er nogen grund til at frygte for, at politikere bliver arbejdsløse på det område, det er nok en diskussion, vi kan tage om både 20, 30 og 40 år.
Vi tror ikke, det kan lade sig gøre, men vi vil gå positivt ind i diskussionen.
Om ikke andet kan vi måske blive klogere, og så har vi i hvert fald nået et godt mål.
Line Barfod (EL), 2004-11-16:
Det er jo altid en god ting, hvis man gerne vil blive klogere, og De Radikale er jo også blevet klogere angående introduktionsydelsen.
Det var jo De Radikale, der i sin tid opfandt introduktionsydelsen og senere fandt ud af, at den nok ikke var en god idé, og derfor vil jeg høre, om man ikke kunne udvide det at blive klogere til også at omfatte de nedskæringer af kontanthjælpen, man har været med til at gennemføre.
Ida Jørgensen (RV), 2004-11-16:
Selvfølgelig vil vi overveje det, for det vil vi med alt, hvad vi har lavet.
Men grunden til, at vi gik med i det forlig, var jo, at der var et andet problem, nemlig det, vi har kaldt for fattigdomsfælden.
Man kunne få mere i offentlige ydelser end ved at tage et arbejde, og en måde, man kunne kæmpe sig ud af sine fattigdomsproblemer på, var at få et arbejde, og vi kan se på kurverne, at det gavner, når man først har fået fodfæste på arbejdsmarkedet.
Det var derfor, vi gik med i forliget, men der er ingen, der siger, at det er et ufejlbarligt forlig, vi har været med til at lave.
Line Barfod (EL), 2004-11-16:
Men jeg vil gerne høre, om De Radikale synes, det er acceptabelt, at man har indgået et forlig, som man i dag kan se har den konsekvens, at folk, der f.eks. har været udsat for en arbejdsskade, risikerer at måtte gå fra hus og hjem sammen med deres børn på grund af det loft, man har indført med forliget.
Mener man, det er en acceptabel følge, eller vil man være med til at fjerne de regler igen, så folk, der er på kontanthjælp, har nok at leve for?
Så må vi finde ud af, hvad vi kan gøre på anden vis, for at folk kan komme hurtigst muligt tilbage på arbejdsmarkedet eller på førtidspension.
Men så længe man er på kontanthjælp, skal man have nok at leve for, så man ikke er udsat for ikke at have penge nok til mad og til huslejen.
Ida Jørgensen (RV), 2004-11-16:
Inden vi kan ændre et forlig, er vi nødt til at gå ind i en nærmere drøftelse af det og komme ind på de konkrete punkter.
Formålet med, at vi gik med i »Flere i arbejde«, var netop, at folk kunne få mere ud af det ved blot nogle få timers arbejde.
Men det er klart, at hvis folk har en arbejdsskade og derfor ikke kan tage et arbejde, forsvinder vores forudsætning for at gå med i forliget, så derfor kunne der måske være grund til at se på den begrænsede gruppe.
Vi gik ind i forliget med åbne øjne, men det var målrettet mod de mennesker, som havde arbejdsevnen.
Sandy Brinck (S), 2004-11-16:
Ministeren siger nu, at man ikke kan have en fattigdomsgrænse, fordi den vil stå i modsætning til at kunne tage nogle individuelle hensyn, altså det, ministeren kalder målrettethed.
Ministeren siger, at vi risikerer at lande på laveste fællesnævner, men det er da kun, hvis man i sit borgerlige hoved ikke kan forestille sig, at nogle får mere hjælp end det absolutte minimum.
Kan ministeren ikke forestille sig, at man rent faktisk kan hjælpe nogle mennesker specifikt, når de har specielle problemer, selv om de ligger over en fattigdomsgrænse?
Det må jo være den konklusion, ministeren drager ifølge sin borgerlige ideologi: Det kan man ikke.
Men det behøver vi andre vel ikke at blive taget til indtægt for.
Så bliver jeg helt rørt, når flere ordførere og her til sidst ministeren taler om andre værdier end penge.
Det er jo altid dejligt at kunne tale om andre værdier end penge, og det er også meget nemmere at tale om disse mange andre værdier, når man har penge.
Eva Kjer Hansen (V), 2004-11-16:
Jeg skal gerne gentage, at jeg mener, det vil være vanskeligt at fastholde det fintmaskede system og den gode målrettethed, som jeg synes vi har i vores sociale system i dag, hvis man griber til at fastlægge en officiel fattigdomsgrænse som sådan.
Jeg er bekymret for, at det bliver det niveau, og det er så det, og at det vil blive vanskeligt at give ekstraordinær hjælp, ligesom det vil være vanskeligt med den folkelige forståelse, når eksperterne så at sige har fastlagt, hvad man har brug for for at kunne leve i Danmark.
Jeg savner fuldstændig svar på, hvad det er, denne såkaldte rettesnor egentlig skal kunne bruges til.
Når den socialdemokratiske ordfører vil fastholde alle de gode ting i det nuværende system, kan jeg simpelt hen ikke se, hvad rettesnoren skal bruges til, og hvad det er, den skal ændre i forhold til det nuværende system.
Sandy Brinck (S), 2004-11-16:
Jeg synes, ministeren afslører meget klart og tydeligt – og tak for det – at den bekymring, man kan have, er en bekymring, som kun findes under en borgerlig regering.
Det er en politisk beslutning, om man vil det eller ej.
Ministeren kan altså ikke forestille sig det, men jeg kan sagtens forestille mig, at selv om der er en fattigdomsgrænse, kan man rent faktisk godt hjælpe mennesker, uden at man behøver at stå på dem og sige, at de skal ned i sølet, før man vil tage vare om dem.
Det er forskellen, det har dagens debat vist, og tak for det.
Eva Kjer Hansen (V), 2004-11-16:
Jeg synes desværre ikke, det er så klart, som fru Sandy Brinck siger, for jeg forstod på den socialdemokratiske ordfører, at man skulle betragte denne fattigdomsgrænse som en rettesnor, altså som noget, man kan inddrage i sine overvejelser, men ikke behøver at rette sig efter, og som noget, der kan justeres både opad og nedad, samtidig med at fru Sandy Brinck vil fastholde det fintmaskede system, vi har i dag.
Men nu forstår jeg på fru Sandy Brinck, at fattigdomsgrænsen egentlig skal være minimum, og derfor synes jeg, der fuldstændig mangler klarhed fra Socialdemokratiets side med hensyn til, hvad det er, man taler om.
Er det en minimumsgrænse, eller er det en rettesnor, som fru Sandy Brinck talte om tidligere under debatten i dag?
Jeg fastholder, at jeg synes, det er en dårlig løsning at lade eksperterne finde ud af, hvad der er et rimeligt niveau for at kunne leve i Danmark.
Det er dårligere end at have et system, hvor vi tager udgangspunkt i, hvad det er, den pågældende borger har brug for hjælp og støtte til.
Jeg synes, at det system, vi har i dag, er bedre end en form for egentlig fattigdomsgrænse.
Line Barfod (EL), 2004-11-16:
Ministeren sagde, at vi burde være optaget af at have en ydelse, der gjorde, at folk så nemt som muligt kom tilbage på arbejdsmarkedet.
Jeg ved ikke, om ministeren har interesseret sig for det, men der er jo lavet gentagne sammenlignende undersøgelser mellem Danmark og andre lande, og de har vist, at det, at vi i Danmark hidtil har haft nogle rimelig høje ydelsesniveauer sammenlignet med mange andre lande, faktisk har gjort, at det er nemmere for folk i Danmark at komme tilbage på arbejdsmarkedet, end hvis man sendte folk helt ned på sultegrænsen.
Kan ministeren overhovedet sætte sig ind i, at det kan være et problem at have overskud til at gøre sig enormt arbejdsmarkedsparat og gå ud og sælge sig selv alle steder, hvis man ikke har penge nok til at betale mad og husleje?
Eva Kjer Hansen (V), 2004-11-16:
Jeg anerkender, at der er mange, der kan have problemer med at få pengene til at slå til, men det er jo også derfor, vi netop ser på, hvilke incitamenter vi kan bruge for at hjælpe folk til f.eks. at komme ud på arbejdsmarkedet.
, når situationen er den, at for at det kan betale sig økonomisk at gå fra kontanthjælp til et lønnet arbejde, skal man op på en indkomst på 25.000 kr.
Det undrer mig, at det er den situation, fru Line Barfod stadig vil fastholde qua sin modstand mod forliget »Flere i arbejde« og det, at der blev lagt et loft over kontanthjælpen.
Line Barfod (EL), 2004-11-16:
For det første er der ganske, ganske, ganske få eksempler på en familie, hvor begge er på kontanthjælp og skal op på 25.000 kr. i løn, hvis den ene får arbejde.
For langt de fleste kan det godt betale sig at gå på arbejde, og desuden vil folk gerne i arbejde, også selv om det måske ikke kan betale sig.
Det, der er problemet, er alle dem, der er på kontanthjælp og ikke kan få et arbejde, fordi der enten ikke er arbejde til dem, eller fordi de er for syge til det, f.eks. fordi de har fået en arbejdsskade.
Alle de mennesker er henvist til at leve af kontanthjælp, nogle i årevis, og det går ud over både dem og deres børn.
Det, vi spørger til, er, om ministeren finder, at det er rimeligt, at de og deres børn skal leve af for lidt.
Jeg kan forstå, at ministeren siger, at dér er svaret ikke, at de skal have penge nok til at leve for og til at betale husleje med, nej, dér er svaret, at så skal vi have væresteder og herberger og særlige indsatser for børnene og læreplaner og alt muligt andet, men vi skal ikke hæve ydelserne til dem, der f.eks. har været ude for en arbejdsskade.
Eva Kjer Hansen (V), 2004-11-16:
Jeg mener, at den allerbedste hjælp, man kan give familierne, er muligheden for at komme ud på arbejdsmarkedet.
Det er jo derfor, regeringen har taget en række initiativer med henblik på at hjælpe flere til at vinde fodfæste på arbejdsmarkedet.
I finansloven for 2005 er der på mit område afsat 50 mio. kr. over de næste 4 år, som bl.a. skal gå til nogle initiativer med mentorordninger og vikarordninger, så misbrugere og tidligere misbrugere får en chance for at komme ud på arbejdsmarkedet og være i egentlig beskæftigelse.
Erfaringen viser, at når vi tager nogle specielle initiativer, hvor vi går ind og hjælper med lige netop de problemer, de har med at være på arbejdsmarkedet, kan vi faktisk få nogle af dem, som andre kalder for såkaldt ikkearbejdsmarkedsparate, ud i en varig beskæftigelse.
Det er jo den slags initiativer, der betyder noget, fordi de ændrer deres situation afgørende og giver dem mulighed for at forbedre deres økonomiske situation.
Villy Søvndal (SF), 2004-11-16:
Ministeren kom, tror jeg, lidt uforvarende med en interessant betragtning, nemlig at når vi taler om de helt fattige grupper – dem, regeringen og Dansk Folkeparti har sænket ydelserne til, dem på kontanthjælp og dem på starthjælp – så er det med ministerens udsagn andet end penge, der tæller for mennesker med de lave indkomster.
For mennesker med de lave indkomster er det ikke pengene, der tæller, for de kan leve af andre ting
Jeg synes, det er interessant, at når vi taler om de høje indkomster, så er regeringen ikke i tvivl om, at det er skattelettelser og højere indkomster, der gør deres liv bedre, men når vi taler om de lavere indkomster, så er de sådan indrettet genetisk, at de sagtens kan have det sjovt med få penge og ved at få sat taksterne ned.
Vil socialministeren ikke godt forklare, hvad det er for en genetisk forskel, der gør, at den gruppe, hun er sat til at tage sig af, sagtens kan have det sjovt med færre penge, mens den, finansministeren skal tage sig af, har brug for mange penge for at have det sjovt?
Eva Kjer Hansen (V), 2004-11-16:
Jeg må jo ikke have udtrykt mig klart nok over for hr. Villy Søvndal, så jeg skal gerne forsøge en gang til.
Det, jeg var inde på i min afsluttende kommentar, var, at penge jo nok er vigtige, men jeg synes, der har været for lidt fokus under debatten i dag på alle de andre ting, der også har betydning for folk med de laveste indkomster.
Jeg synes, der har været for lidt interesse for, hvad det er for nogle initiativer, der skal til, for at vi faktisk hjælper folk til at forbedre deres situation.
Der har denne her regering jo netop sørget for at tage en række konkrete initiativer bl.a. til at bryde den negative sociale arv, men også til, at nogle af de udsatte, nogle af dem med misbrugsproblemer og andre sociale problemer faktisk får en fair chance for at komme ud på arbejdsmarkedet.
Hans Andersen (V), 2004-11-16:
Tak til SF for at bringe denne debat om gravide stofmisbrugeres forhold op.
Forslaget her lægger op til at indføre en støttepersonordning for gravide stofmisbrugere og er en genfremsættelse af beslutningsforslag nr. B 147 fra sidste folketingssamling.
I Venstre er vi meget opmærksomme på at sikre den bedst mulige støtte til de personer, der har behov for det.
Vi prioriterer indsatsen for at bryde den negative sociale arv meget højt, og Venstre er enig med forslagsstillerne i, at det er vigtigt at gribe hurtigt og effektivt ind, hvad angår gravide stofmisbrugere, og der er behov for en samlet tværfaglig indsats både af hensyn til barnet, til moderen og til samfundet som helhed.
Nu er det jo ikke mange uger siden, vi førstebehandlede lovforslag nr. L 9 her i salen, og da var der et flertal for at udsætte revisionen af servicelovens § 80, indtil vi har de endelige resultater af forsøgene med støtte- og kontaktpersonordningen.
Her tilkendegav jeg også, at Venstre vil tage stilling til at udvide ordningen til også at omfatte misbrugere og gravide misbrugere, når vi har resultaterne af de igangværende forsøg.
Men jeg understreger samtidig også, at Venstre mener, at der er behov for at inddrage netop de her resultater af det igangværende forsøg, da det er vigtigt at få det fulde billede for at gøre netop de fremtidige ordninger så gode som overhovedet muligt og også for netop at få det bedst mulige grundlag til at træffe de endelige beslutninger på.
Så i Venstre er vi sådan set enige i intentionerne i dette beslutningsforslag, men vi mener, det bør afvente resultaterne af de igangværende forsøg, og derfor kan vi ikke støtte dette forslag.
Pia Kristensen (DF), 2004-11-16:
Jeg skal jo ikke svare på noget.
Jeg vil blot undskylde over for hr. Villy Søvndal, at jeg ikke var orienteret om, at SF ikke har været med i forliget om den her refusionsprocent.
Men tak for oplysningen.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2004-11-16:
Jeg må indrømme, at jeg har svært ved at se sammenhængen i det, hr. Keld Albrechtsen siger, og det, der bliver foreslået i det konkrete forslag.
For det er uomtvisteligt, at det konkrete forslag, der ligger, vil betyde, at der bliver bygget meget, meget mindre om overhovedet noget privat udlejningsbyggeri i fremtiden, såfremt det bliver vedtaget.
Når så hr. Keld Albrechtsen står og siger, det er et problem, at man ikke kan få en bolig, hvordan kan det så være, at hr. Keld Albrechtsen ønsker at fremsætte et forslag, som i praksis vil betyde, at der ikke længere vil blive bygget privat udlejningsbyggeri?
Det er så der, hvor vi er forskellige.
Men jeg forstår bare ikke, at hr. Keld Albrechtsen kan stå og tale om, at man gerne vil have bygget flere boliger, og så fremsætter sådan et forslag her.
Desuden kan jeg heller ikke forstå det, når vi ser på ventelisterne i de pågældende byer, hvor Gellerupparken og Vollsmose ligger.
Der er der altså ikke meget store problemer med at få en bolig i det private udlejningsbyggeri.
Og er det ikke også muligt for kommunerne at give en støtte til huslejen i privat udlejningsbyggeri?
Charlotte Dyremose (KF), 2004-11-16:
I Det Konservative Folkeparti støtter vi den aktive linje, der blev lagt op til med førtidspensionsreformen.
Folk, der kan arbejde, skal ikke bare på passiv forsørgelse.
Det er ikke værdigt for den enkelte, og det er ikke godt for samfundet, og i forhold til den tidligere debat, vi har haft, jamen så kan det også have konsekvenser for børnene.
Derfor ønsker vi så vidt muligt, at vi i alle led i den offentlige sektor sørger for at hjælpe folk til at have et aktivt liv, hvis det overhovedet kan lade sig gøre.
Det er klart, at den kommunale afgørelse skal være af socialfaglig høj kvalitet; der skal tages hensyn, og bliver der ikke taget de relevante hensyn, jamen så kan der heldigvis også klages.
Med hensyn til belastningen af yderområderne, ja, så er det jo faktisk sådan, at det tages der hensyn til i kommunalaftalerne.
Derfor kan jeg kort til sidst sige, at vi Konservative støtter den aktive indsats for at få mennesker ud i et aktivt liv, når det overhovedet er muligt, og at vi derfor ikke kan støtte dette forslag.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-11-16:
Når jeg gerne vil have en kort bemærkning, er det, fordi der er en ting, der undrer mig.
Det tilstod ministeren i og for sig også i sin tale.
Så kan ministeren godt henvise til, hvad der blev bygget for flere år siden, men det hjælper jo ikke rigtig noget i dag.
Ministeren har også tilkendegivet, at der som følge af ghettopakken vil være folk, der bliver frataget deres ret til en lejlighed i et byggeri, hvor der er sociale problemer.
De bliver strøget af ventelisten eller forbigået på ventelisten, og så kan de ikke få den lejlighed, de havde søgt, og så skal der skaffes en anden lejlighed.
Det er jo det, vi vil sikre med det her forslag.
Hvordan i alverden vil ministeren sikre det?
Det er derfor, at jeg er lidt overrasket over ministerens svar på forslaget, fordi forslaget jo er løsningen på ministerens problem.
Ministeren har jo ikke andre boliger at anvise.
Hvordan hænger ligningen sammen?
Eva Kjer Hansen (V), 2004-11-16:
Som allerede nævnt kommer der i december måned konkrete forslag på området, og jeg synes, at vi skal drøfte forslagenes indhold ved den lejlighed.
Jeg tror, at jeg svarede meget klart på, hvad min holdning er til det her forslag.
Jeg er ikke tilhænger af, at vi skal tvinge de private udlejere til, at kommunerne får adgang til at anvise de lejligheder.
Jeg synes, at man skal lave en frivillig aftale med de private udlejere.
Jeg synes, at dette er et forkert redskab at tage i brug.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-11-16:
Jeg havde nær sagt: Så længe jeg kan huske, har jeg hørt boligministre stå her og sige, at nu skal der laves frivillige aftaler.
Der er aldrig kommet noget som helst ud af det, så det synes jeg i det mindste ministeren kunne forskåne os for.
Vi vil naturligvis studere det, der kommer fra regeringen til december, men ministeren vil jo bruge tvang, lodret, regulær statstvang over for boligforeningerne og sige: I må ikke længere udleje til dem, der står øverst på jeres venteliste.
Det er tvang, så det batter.
Det må ministeren vist erkende.
Det er jo ikke sådan, at regeringen er helt bleg for at bruge tvang nærmest af sovjetrussisk art over for boligforeningerne, men når det er en privat udlejer, så må der søreme ikke være noget tvang.
Det hænger jo heller ikke sammen.
Men hvordan har ministeren tænkt sig at skaffe en lejlighed til dem, der bliver afvist til de almene boliger?
Det synes jeg da at man må kunne løfte sløret en lille smule for, når man nu afviser det her forslag, som vitterlig ville løse problemet, for min frygt er naturligvis, at de mennesker bliver efterladt uden boligmulighed, uden alternativ.
De bliver bare afvist, og så får de ingen bolig.
Det kan jo ikke være meningen.
Eva Kjer Hansen (V), 2004-11-16:
Jeg synes, man skal være varsom med at blande tingene sammen, og jeg synes, at Enhedslisten med dette forslag rører ved noget meget principielt og meget grundlæggende, nemlig hvorvidt man skal have mulighed for at begrænse de private udlejeres ret til at råde over deres ejendom og herunder bestemme, hvem de skal udleje til.
Og det synes jeg ikke man skal.
Jeg synes ikke, vi skal gribe til at blande os i de forhold, og derfor synes jeg, at det med hensyn til anvisning i private udlejeres lejligheder eller ejendomme må bero på en frivillig aftale med de private udlejere.
Og så må jeg sige til hr. Keld Albrechtsen, at han lidt endnu må vente i spænding på, hvad det konkrete udspil fra ministerens side bliver.
Men som sagt, så kommer det i december måned.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2004-11-16:
Jeg vil også her starte med at sige, at den konservative ordfører ikke har mulighed for at være til stede, hvorfor mine bemærkninger også dækker holdningen i Det Konservative Folkeparti.
Da vi diskuterede dette forslag sidst, kom jeg til at sige, at det var gammel vin på gamle flasker, fordi vi jo allerede havde diskuteret forslaget tidligere.
Nu er det jo sådan, at noget vin bliver bedre med årene, og derfor kan der være god grund til at gemme den.
Sådan er det desværre ikke med det her forslag.
Årgangen er simpelt hen ikke god nok, om jeg så må sige.
Men stadig væk, vi har diskuteret det før, og det ændrer altså ikke på, at Venstres og De Konservatives holdning til det er, at vi ikke kan støtte forslaget.
Jeg vil ikke give det så mange bemærkninger med på vejen, og i øvrigt mener jeg, at ministeren har givet en meget fin redegørelse.
Vi er åbne for at diskutere – og det sagde ministeren også nogle ord om – om man fra kommunal side kan pålægge private en anvisningspligt, hvis de kender betingelserne på forhånd, altså før de bygger.
Men jeg synes, at det er meget forkert, at man her vil pålægge private, der har opført boligerne under bestemte forudsætninger, en ny pligt, som de ikke kendte tidligere, og det kan vi i Venstre og Det Konservative Folkeparti ikke støtte.