Line Barfod (EL), 2005-04-06:
Jeg vil gerne takke for debatten.
Nogle har beklaget sig lidt over, at vi bliver ved med at fremsætte det samme forslag igen og igen, men så kunne man jo sørge for, at det ikke var nødvendigt.
Hvis man sørgede for at skabe en ordentlig kvalitet for vores børn, behøvede vi jo ikke at fremsætte forslaget, så det er sådan set det bedste, man kunne gøre, hvis man gerne ville være fri for at diskutere spørgsmålet igen og igen.
Men vi håber faktisk, at vi ved at blive ved med at sætte fokus på, at der ikke er ordentlig kvalitet i mange af vores børns daginstitutioner, på et eller andet tidspunkt kan få afsat de nødvendige midler og få fastsat de nødvendige minimumsregler.
Jeg skal i øvrigt hilse fra den radikale ordfører, som desværre ikke kunne være til stede.
De Radikale støtter ikke forslaget i den udformning, vi har givet det, men de vil gå positivt ind i udvalgsarbejdet.
Jeg tror, det var den konservative ordfører, der sagde, at vi ikke må glemme, at der er mange gode institutioner.
Derfor har mange børn det egentlig ikke så ringe trods de forhold, vi byder dem, men det ændrer jo ikke på, at vi burde sikre, at der var nogle ordentlige vilkår.
Så skal jeg lige sige til den bemærkning om, at jeg var ude i virkeligheden under valgkampen, at det var i min søns børnehave.
Her kommer jeg sådan set ret tit, så det var ikke bare et valgkampsstunt, men fordi jeg faktisk synes, det er vigtigt at påpege virkeligheden, som den er, også virkeligheden på Nørrebro, som måske er lidt anderledes end den, man oplever i mange landkommuner.
Det er altså ikke så nemt, når man skal bære vuggestuebørn fra stuen op på første sal, hvis de skal have mulighed for at komme på legepladsen eller for at sove udendørs, især ikke, når normeringen slet ikke er god nok.
Når vi har fremsat forslaget igen, er det, som det også er fremgået af debatten, i høj grad, fordi der er nogle kæmpeændringer undervejs.
Der er hele kommunalreformen, hvor det, som det også fremgik af den høring, Det Politisk-Økonomiske Udvalg holdt tidligere i dag om de økonomiske konsekvenser, er sådan, at den eneste måde, man kan hente de stordriftsfordele, som regeringen har lagt op til, hjem på, er at lave større institutioner, og vi er altså bange for, at hvis man laver større institutioner, får børnene dårligere vilkår.
En anden ændring, der er lagt op til, er profitbørnehaverne.
Man skriver direkte i lovforslagets bemærkninger, at man regner med, at der vil blive lukket daginstitutioner i landdistrikterne, og så kan der komme profitbørnehaver i stedet.
Vi er også meget nervøse for, at det kan betyde dårligere vilkår, hvis de private virksomheder skal have mulighed for at hente den profit, som jo vil være deres ønske, når de laver institutionerne, og derfor synes vi, det er vigtigt at stille nogle lovkrav og sikre børn nogle minimumsrettigheder.
Arbejdsmiljøloven giver nogle minimumsrettigheder for voksne, der er i arbejde, og vi synes, at også børn bør have nogle minimumsrettigheder.
For os er det helt indlysende, at børn skal have det, men hvis der også skal nogle økonomiske argumenter med, handler det jo om, at vi ved, at der er større sygefravær, når børnene ikke har plads nok – både blandt de voksne ansatte og i høj grad også blandt børnene og også blandt deres forældre, for nogen skal jo passe børnene, når de er syge.
Som hr. Hüseyin Arac var inde på, ville det måske endda kunne tjene sig selv hjem i sparet sygefravær, hvis man sørgede for nogle bedre vilkår for vores børn i daginstitutionerne.
Jeg kan ikke forstå argumentet om det kommunale selvstyre fra en regering, som har indført læreplaner, der betyder, at ministeren har ret til at fastsætte, hvad man skal beskæftige sig med i samtlige landets vuggestuer og børnehaver.
Man tog godt nok ud, at der skal leges med ler alle steder, men stadig er der fastsat nogle ret detaljerede regler for, hvad der skal stå i de læreplaner, som skal laves i alle vuggestuer og børnehaver.
Bare for ikke at blive misforstået: Vi har ikke spor imod, vi synes tværtimod, det er en god idé, at man alle steder skal diskutere, hvad man vil arbejde med, og hvilken udvikling man ønsker og specielt har fokus på.
Men vi kan ikke forstå, hvorfor det skal være noget, ministeren skal udstikke retningslinjer for.
Det store problem er, at hvis vi skal sikre vores børn ordentlige vilkår, koster det penge.
Som jeg var lidt inde på i debatten med den konservative ordfører, kan man jo godt have en mistanke om, at når regeringen ikke vil støtte vores forslag om minimumsrettigheder for børn, er det, fordi man ved, at der skal sendes nogle penge ud til kommunerne, hvis de skal være i stand til at leve op til de minimumsrettigheder, fordi mange institutioner ikke gør det i dag.
Jeg skal bare henvise til undersøgelsen fra Arbejdstilsynet, som f.eks. viser, at hvis man skulle følge reglerne om støjbelastning, skulle alle børn og voksne bære høreværn i 7 pct. af vuggestuerne, 2 pct. af børnehaverne og 17 pct. af skolefritidsordningerne
, ligesom hvis de opholdt sig i en støjende fabrik eller stod ved siden af et trykluftsbor.
Det er altså ikke nok, som Dansk Folkepartis ordfører var inde på, at sige, at så må pædagogerne bare sørge for, at der ikke bliver støjet.
Hvis man har prøvet at være i en børnehave, ved man godt, at pædagogerne gør meget.
Men hvis der er mange børn på meget lidt plads, især de steder, hvor de ikke har mulighed for at komme ud, fordi der ikke er nogen legeplads, er der altså et højt støjniveau, og derfor kræver det mere plads, hvis vi skal have sat støjniveauet ned.
Det synes jeg man burde tage alvorligt, både fordi det fører til større sygefravær her og nu, og også fordi vi ved, at det fører til stress, og at nogle børn får dårligere hørelse på længere sigt.
Det fører igen til, at de lærer nogle af de ting, som er vigtige, dårligere i skolen.
Med al den fokus, der har været i valgkampen, ikke kun på børns vilkår, men også på, at man skal lære noget mere i skolerne, kunne det være, at regeringen skulle overveje at se på, hvad det er for nogle fysiske rammer, vi byder vores børn.
Det kunne måske medvirke til, at børnene lærer noget mere, hvis de kunne høre, hvad der blev sagt, og hvis de ikke var enormt stressede af at skulle være for mange på for lidt plads hele tiden.
Det er også derfor, vi mener, at lovkravene skal gælde ikke kun i vuggestuer og børnehaver, men også på fritidshjem og i skolefritidsordninger, især de udvidede skolefritidsordninger, hvor børnehavebørn bliver passet på skolerne.
Her burde man altså sikre, at der var ordentlige vilkår.
Det er selvfølgelig fint, at der bliver sendt forskellige pjecer ud.
Men vi er altså ikke sikre på, at pjecer er nok, og en gang imellem kan jeg godt undre mig lidt over en regering, som på nogle områder mener at der skal bruges kontrol og tvang i et omfang, som vi aldrig har set før, men på andre områder mener at det er nok med pjecer og oplysningskampagner, på trods af at vi i årevis har set, at det ikke virker og bl.a. slet ikke virker på de områder, hvor pengene ikke er til stede.
Derfor vil vi i udvalgsarbejdet prøve at stille en lang række spørgsmål for at få afklaret, hvordan tingene egentlig ser ud, så man i hvert fald ikke kan komme uden om debatten om, hvordan virkeligheden er.
Vi håber, at vi på et tidspunkt kan overbevise tilstrækkelig mange, så vi kan få vedtaget forslaget, og ellers må vi jo fremsætte det igen og igen, indtil det en dag lykkes for os.
Tak for debatten.
Afstemning