runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Eva Kjer Hansen (V), 1999-12-02:
Til hr. Jørn Pedersen skal jeg sige, at hvis det skulle forstås som en invitation til en nærmere drøftelse af fritvalgsordningen og mulighederne for at forbedre den rundtomkring, så vil vi gerne tage imod den invitation. Men så vil jeg godt sige, at så skal vi have et bedre grundlag at debattere ud fra end det, den socialdemokratiske ordfører leverede her i dag.
Hr. René Skau Björnsson svarede på mit spørgsmål, at frit valg ville koste 2-3 mia. kr. at gennemføre udeomkring.
Da jeg bad om en dokumentation for det tal, da blev der henvist til, at det var noget et eller andet konsulentbureau havde beregnet.
Altså, sådan et grundlag kan jeg ikke diskutere ud fra, men jeg vil meget gerne være med til, at vi ser nærmere på, hvordan det kan realiseres i samtlige kommuner. Det vil være hr. Søvndal bekendt, som jeg gjorde rede for under førstebehandlingen af lovforslaget om forældrebetalingen, at vi i Venstre synes, at spørgsmålet om takstniveau skal drøftes i sammenhæng med udbudet.
Og vi synes, det er væsentligt, at vi fremmer udbudet for børnefamilierne på pasningsområdet.
Til hr. Ole M. Nielsen med hensyn til barselorloven: Jeg kom med en række konkrete forslag til, hvordan jeg synes man
kunne gøre barselorloven bedre, nemlig at gøre den fleksibel i forhold til, at far og mor kan skiftes til at bruge den, også i hele perioden.
Fleksibel med hensyn til, at man måske kunne konvertere dele af den til nedsat arbejdstid, og specielt synes jeg, at det har nogle perspektiver for den ekstra barselorlov for mændene. Og jeg synes ikke, at det, der bør være til debat nu, er et spørgsmål om barselorlovens længde.
Jeg synes, at det er vigtigere at få løst de andre problemer, der er med børnepasningen i det hele taget.
Jette Gottlieb (EL), 1999-12-02:
Jeg vil spørge, om Venstres ordfører er opmærksom på, at frit valg i Venstres udgave er det samme som fjernelse af frit valg for kommunerne, idet det jo forholder sig sådan, at hvis man giver mulighed for frit valg over kommunegrænser, så må det i hvert fald også indebære, at man så bakker op om, at der så også er frit valg af de skatteprocenter, der fører til, at man f.eks. har en bedre børnepasningsordning i én kommune end i en anden.
Så det betyder jo altså reelt, at hvis man har frit valg ud fra Venstres opfattelse, så begrænser man samtidig det kommunale selvstyre, eller også så må man altså acceptere, at det også betyder frit valg af højere skatteprocenter.
Frank Dahlgaard (UP), 1999-12-02:
Jo, men der er jo en sammenhæng.
Hvis man forlængede barselorlovens længde f.eks. til svensk længde, jamen så havde man klaret en væsentlig del af børnepasningen for de helt små børn, og det er jo den vigtigste tid i et menneskes liv, er der nogle kloge, der siger.
Så det er jo ikke ligegyldigt.
Og derfor er spørgsmålet, hvis man ellers ved, hvor man har Venstre: Hvor i Venstres prioriteringsliste ligger det spørgsmål om at få en længere barselorlov?
Så vil jeg spørge, om fru Eva Kjer Hansen ikke er klar over, at jo højere en pris er på en vare, desto mindre er efterspørgslen, og jo mindre den er, desto større er efterspørgslen.
Prisen på børnepasning i institutioner er jo kunstigt lav, og derfor er der en stor efterspørgsel.
En halv million unger er i institution, praler socialisterne af, men det er, fordi prisen er kunstigt lav.
Så ville fru Eva Kjer Hansen lave en ordning, hvor man satte fuld pris - det vil sige en tredobling af forældrebetalingen - på børneinstitutionerne?
Til gengæld sendte man pengene uden om institutionerne til forældrene, så kunne de selv vælge frit på det grundlag.
Eva Kjer Hansen (V), 1999-12-02:
Jeg vil gerne bidrage til den her vedtagelsesdebat med yderligere at fremsætte et forslag til vedtagelse.
Og argumenterne er nogle af de samme som dem, der lige har været fremført i forbindelse med vedtagelsen fra F 10-debatten, som var meget mere fyldestgørende. Det, der er fremlagt fra regeringspartiernes side, er jo i og for sig ikke noget, nogen overhovedet kan være uenig i, og der er indgået et bredt satspuljeforlig. Men jeg synes nok, det ligger i yderkanten af, hvad der hører hjemme i forbindelse med den her forespørgselsdebat, som går på, hvilke initiativer man vil tage til en bedre sammenhæng mellem familieliv og arbejdsliv.
Jeg skal derfor på vegne af Det Konservative Folkeparti, Dansk Folkeparti og Venstre fremsætte følgende Forslag til vedtagelse »Folketinget opfordrer regeringen til inden udgangen af indeværende folketingsår at fremsætte konkrete lovforslag, der kan skabe bedre rammer for småbørnsforældre med hensyn til et friere valg af børnepasning og deltidsarbejde og derved skabe bedre sammenhæng mellem arbejdsliv og familieliv.«
Så det er altså en kraftig understregning af, at det, der i høj grad er brug for, er et friere valg af børnepasning og bedre mulighed for flekstid og arbejdstid.
Jette Gottlieb (EL), 1999-12-02:
Nej, men vi kan jo bare konstatere, at Kristeligt Folkeparti og Enhedslisten i den her sag har en fælles interesse i at prøve at få regeringen ud af busken og prøve at få konkrete tiltag ud af regeringen.
Og det vil vi så fortsætte med med beslutningsforslag og den slags ting, og det tror jeg vil vise sig i den kommende periode.
Jann Sjursen (KRF), 1999-12-02:
Først den overordnede bemærkning, at vi fra Kristeligt Folkepartis side har sagt, at vi meget gerne vil gå ind i en prioriteringsdiskussion om, hvordan vi skal bruge de penge, der allerede i dag bruges på børnefamilierne, og gøre det bedre.
Der behøver altså ikke at være tale om, at man bare skal hælde en masse nye penge ud i form af tilskud, sådan som hr. Tom Behnke får det til at lyde.
Der er ikke noget indhold i det.
Hvis det nu var sådan, ja, så tror jeg ikke, at regeringen havde været så optaget af at fremsætte et forslag til vedtagelse i dag, som så mellem os sagt, med Tom Behnkes ord: overhovedet heller ikke var noget, for det var jo noget, vi havde vedtaget i forvejen.
Så tror hr. Tom Behnke dog trods alt ikke, at der er
noget indhold i Kristeligt Folkepartis forslag til vedtagelse, siden regeringspartierne og Centrum-Demokraterne har syntes, at der skulle fremsættes et andet forslag?
Tom Behnke (FRI), 1999-12-02:
Jo, der kan meget vel være en skjult dagsorden, men den er i så fald skjult, sådan er det jo, og så er det svært at forholde sig til den.
Det, som jeg ikke nåede at sige før, men som jeg vil benytte lejligheden til at sige nu, er, at jeg vil gerne præcisere, at for Frihed 2000 er udgangspunktet, at børnene er forældrenes ansvar. Det er forældrene, der må tilrettelægge dagligdagen, så den kan hænge sammen.
Vi har i Frihed 2000 den opfattelse, at mange af de tilbud og tilskud, der er i dag til børnefamilierne, er sådan set fint nok.
Vi mener ikke, at man skal løse de eventuelle problemer, der kan være, ved at komme med flere tilbud og tilskud her fra husets side af.
Vi mener, at Folketingets primære opgave må være at fjerne nogle af de negative ting, der er, nogle af de barrierer, nogle af de forhindringer, der er, for at børnefamilierne kan få det bedre.
Det burde Folketinget i langt højere grad koncentrere sig om i stedet for bare bevidstløst at komme med flere forslag til nye tilskud, osv. En af de væsentligste årsager var, som jeg nævnte, skattetrykket, og vi har set, at regeringen - og det er jo skiftende regeringer; det er ikke dem, der sidder her nu, det var også tilbage, da vi havde en borgerlig regering - simpelt hen har måttet erkende, at skattetrykket i dag er så højt, at børnefamilierne er presset så hårdt, at man simpelt hen er nødt til at give tilskud af den ene og den anden art til børnefamilierne, for at de kan få det til at hænge sammen.
Men det er ikke vejen frem, for det betyder bare, at der kommer endnu større skattebyrder, endnu større offentlige udgifter, og det betyder så bare, at problemerne bliver værre og værre.
I stedet for at brandbeskatte befolkningen og så kompensere ved at sætte et plaster på såret, så burde man gå den anden vej.
Vi kan ikke blive ved med at give tilskud til alle.
Vi er nødt til at koncentrere indsatsen om dem, der virkelig har et behov, og så ville der også være penge nok til dem.
Anne-Marie Meldgaard (S), 1999-12-02:
Det er nok de færreste, der ønsker en situation, hvor der udbryder konflikt på arbejdsmarkedet med varslede strejker
til følge
Derfor er det glædeligt, at LO og Dansk Arbejdsgiverforening i den rammeaftale, de har indgået om tilrettelæggelsen af forårets overenskomstforhandlinger, har signaleret, at de ønsker en øget mulighed for selv ad forhandlingernes vej at nå et overenskomstresultat.
Men i den aktuelle situation er det jo ikke nok at have sympati for parternes ansvarsfølelse over for arbejdsmarkedet.
Hvis ønsket om mere luft til fornyede forhandlinger skal imødekommes, kræver det imidlertid en lovændring.
En sådan lovændring medvirker Socialdemokratiet gerne til.
Vi tror, det er en god idé at ændre i forligsmandsloven, så fristen for, hvornår en varslet konflikt kan begynde, forlænges med 2 dage, sådan at en konflikt først kan begynde på femtedagen efter et forhandlingssammenbrud, udløbet af en udsættelsesperiode eller forkastelsen af et mæglingsforslag.
Jeg vil gerne rose parterne for initiativet til dette fælles forslag til forebyggelse af konflikter på arbejdsmarkedet og håber, at de fælles bestræbelser bærer frugt, så vi i fremtiden undgår eventuelle konflikter i forbindelse med overenskomstforhandlinger.
Socialdemokratiet kan tilslutte sig lovforslaget.
Jens Vibjerg (V), 1999-12-02:
Der er mange gode takter i den danske model, og i Venstre har vi tillid til, at arbejdsmarkedets parter er de bedste og mest oplagte til at løse udfordringerne mellem parterne på det danske arbejdsmarked.
Derfor ser vi selvfølgelig positivt på lovforslaget, som netop har sin baggrund i et fælles forslag fra LO og DA.
Den forlængede varslingstid for faglige konflikter vil forhåbentlig resultere i, at vi undgår en række strejker og lockouter på arbejdsmarkedet til gavn for både samfundsøkonomien og specielt de mange mennesker, som på den ene eller den anden måde rammes af en arbejdsnedlæggelse.
Jeg kan også sagtens se det fornuftige i, at loven hurtigst muligt træder i kraft, så lovgivningen er på plads, inden overenskomstforhandlingerne går i gang i løbet af foråret.
Venstre støtter derfor også, at loven træder i kraft allerede her pr. 1. januar.
Så med disse ord kan jeg tilkendegive, at Venstre støtter forslaget.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-12-02:
For samfundet er det en dyr affære, når landet en gang imellem med sjældne mellemrum bliver kastet ud i en omfattende arbejdskonflikt, sådan som vi oplevede det i marts måned 1998.
Der er ingen tvivl om, at det, der skete dengang, har givet anledning til ganske mange overvejelser rundt omkring, både i lønmodtagerorganisationer og i arbejdsgiverorganisationer, om der var noget i de interne spilleregler, der kunne gøres bedre, for at man bedre kunne undgå en omfattende konflikt, sådan at der blev bedre muligheder for, at man kunne aftale sig frem til et resultat og på den måde undgå konflikten.
Som følge heraf er der så kommet en anmodning om at få vedtaget den ændring, som er til behandling her i dag, og jeg kan sige, at vi i Det Konservative Folkeparti ganske klart kan støtte det forslag, som arbejdsministeren på parternes foranledning her har fremsat, naturligvis i håbet om, at det måske i en spændt situation kunne medvirke til at undgå en arbejdskonflikt.
Jeg erkender, at det ikke er det, der er på dagsordenen i dag, men jeg kunne alligevel ikke tilbageholde denne bemærkning.
Folketinget vil, hvis man vedtager disse belastninger, i allerhøjeste grad gøre arbejdet overordentlig vanskeligt med hensyn til at nå frem til enighed om kommende overenskomster.
Ole Sohn (SF), 1999-12-02:
Venstres ordfører, hr. Jens Vibjerg, argumenterede for forslaget med henvisning til, at arbejdsmarkedets parter nok er dem, der bedst ved, hvordan den kage skal skæres.
Så kunne man da godt spørge sig selv, hvorfor man 1 år efter, at man har lavet en arbejdsmarkedsreform, hvor arbejdsmarkedets parter også kom med alle de vises sten, er nødt til at ændre den, fordi man må konstatere, at de alligevel tog fejl, at de alligevel ikke var de bedste til at løse situationen på arbejdsmarkedet, i hvert fald ikke uden at få gode råd.
Det, vi har her, er et forslag om at forlænge fristen for iværksættelse af arbejdsstandsninger i forbindelse med overenskomstfornyelser, og jeg har svært ved at se, hvordan ændringen kan styrke lønmodtagernes stilling i en forhandlings-/konfliktsituation, for hvis man giver 2 ekstra dage, før en konflikt kan iværksættes, vil det give arbejdsgiverne bedre mulighed for at ekspedere hasteopgaver, producere til lager, flytte opgaver over til andre, osv. osv., hvilket vil svække det våben, som lønmodtagerne har i en forhandlingssituation, nemlig truslen om konflikt. Derfor vil det også svække de faglige organisationers mulighed for i den pågældende forhandlingssituation at optræde på ligeværdig vis.
Samtidig vil man være i den situation, at der vil gå længere tid, inden en strejke kan blive effektiv, og derved vil man dels forlænge konflikten og dels fordyre den unødigt. Derfor ser vi ikke særlig positivt på forslaget.
Mogens Andreasen (DF), 1999-12-02:
Det er Dansk Folkepartis generelle opfattelse, at arbejdsmarkedets parter selv skal tale sig til rette og indgå overenskomstaftaler uden indblanding fra Folketingets side.
Forligsmandsloven er den ventil, der i tilfælde af sammenbrud i forhandlingerne om overenskomsterne gør, at forligsmanden kan udsætte en varslet konflikt og indgå i forligsforhandlinger med parterne og yderligere, ved et sammenbrud i forhandlingerner, udsætte en konflikt, indtil resultatet af en urafstemning foreligger. Det forslag, vi behandler her i dag, er en yderligere mulighed for, at parterne kan forhandle sig til rette og reducere risikoen for en konflikt.
Og det er tilfredsstillende, at parterne på arbejdsmarkedet har indgået aftale om udvidelsen fra 3 til 5 dage.
Dansk Folkeparti er tilfreds med udvidelsen og støtter naturligvis det foreliggende lovforslag.
Susanne Clemensen (CD), 1999-12-02:
Som det er blevet fremført af flere her i dag, er det her lovforslag blevet til efter et forslag fra LO og DA om en ændring af loven med henblik på at udskyde tidspunktet for, hvornår en varslet arbejdsstandsning kan bryde ud.
Det synes vi ser ganske fornuftigt ud, og derfor kan vi støtte lovforslaget.
Jette Gottlieb (EL), 1999-12-02:
Det er ikke nogen hemmelighed, at lederne såvel i Dansk Arbejdsgiverforening som i de fleste LO-forbund blev taget på sengen, da fagbevægelsens medlemmer i 1998 stemte de indgåede overenskomstforlig og mæglingsforslaget ned.
Det er heller ikke nogen hemmelighed, at overenskomstkonflikten i 1998 er baggrunden for, at DA og LO nu prøver at strikke en køreplan sammen, som først og fremmest går ud på en overenskomstfornyelse i år 2000 uden for mange høvl.
Den del af køreplanen, som her er udmøntet i lovforslaget om ændring af 3-dages-reglen til en 5-dages-regel, skal selvfølgelig ses i den sammenhæng.
Vi er af den formening, at netop konflikttruslen er et afgørende middel for fagbevægelsens medlemmer, når overenskomster skal forhandles.
100 års erfaring viser med al tydelighed, at arbejdsgiverne just ikke strør forbedringer af løn- og arbejdsforhold om sig med let hånd.
Det her foreliggende forslag er en svækkelse af konflikttruslen, fordi en 5-dages-frist for, at en eventuel konflikt kan starte, efter at et forlig eller et mæglingsforslag er stemt ned, jo betyder, at arbejdsgiverne kan bygge lagre op og på anden måde svække en strejkes effektivitet.
Det omvendte er jo ikke tilfældet.
Lockouttruede arbejdere kan ikke spise på forhånd.
Det er jo brødet, de er truet på.
Den mulighed foreligger ikke.
Vi mener altså, at lovforslaget er en svækkelse af fagbevægelsens medlemmers mulighed for at opnå rimelige forbedringer ved de kommende overenskomstforhandlinger, og vi kan ikke stemme for forslaget.
Anders Samuelsen (RV), 1999-12-02:
Det Radikale Venstre kan støtte dette forslag, fordi vi mener, at det er et forslag, som prøver at give nogle bedre muligheder i den situation, som vi altså oplever til tider på det danske arbejdsmarked, at det trækker sammen til en konflikt.
Med dette forslag gives der en mulighed for yderligere at få et par dage til at se, om det kan lade sig gøre at komme med en reel løsning.
Problemet har indtil nu været - ser det ud til - at vi har haft flere eksempler på, at 3 dage simpelt hen har været for kort tid til reelt at komme med nogle alternativer; 5 dage er en bedre mulighed.
Om det er nok, vil vise sig, men med det her som udgangspunkt kan Det Radikale Venstre støtte lovforslaget.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-12-02:
Kristeligt Folkeparti kan tilslutte sig det forslag her.
Vi synes, det er vældig fint for arbejdsmarkedets parter, at der kommer et forslag, som har til formål i så vid udstrækning som muligt at undgå konflikt.
Jeg må indrømme, at jeg synes, det er lidt interessant
eller paradoksalt, at SF's og Enhedslistens ordførere her fra talerstolen påtager sig nogle betænkeligheder, som man må tro at lønmodtagernes repræsentanter i det spil her egentlig har haft inde i billedet og har ladet gå op i nogle helhedsovervejelser osv., så de står bag forslaget.
Men altså, jeg skal ikke afvise, at Enhedslistens og SF's medlemmer af Folketinget er klogere end lønmodtagernes repræsentanter.
Det skal jeg ikke afvise.
I hvert fald kan Kristeligt Folkeparti tilslutte sig at bakke det her op.
Thorkild B. Fransgaard (FRI), 1999-12-02:
Frihed 2000 synes, det her lovforslag er et godt forslag, og det kan vi støtte.
Hvis det eksempelvis sker - hvad vi ikke håber - at et mæglingsforslag bliver forkastet, ja, så kan man i stedet for at gå i strejke på tredjedagen først gøre det på femtedagen.
Det er rigtigt af to grunde: For det første har de virksomheder, der bliver ramt, en lidt større mulighed for at afbøde de virkninger, de ulyksaligheder, de kan se frem til.
For det andet er der to dage mere til, at parterne måske kan finde sammen, hvad der vil være det bedste for alle.
Vi kan godt se, at lovforslaget er fremsat på et godt tidspunkt, for desværre kan det blive aktuelt allerede her til foråret.
Der er ingen tvivl om, at lønmodtagerne i det her land ser frem til at få dækket nogle af de omkostninger, som de er blevet pålagt af denne regering i form af forskellige afgifter og skatter, og derfor ønsker de selvfølgelig mere i løn.
På den anden side er virksomhederne allerede nu presset så meget på konkurrencen, at de ikke har mulighed for at give noget mere i løn.
Så desværre ser det ud til, at det bliver et varmt forår, vi går i møde.
Ove Hygum (S), 1999-12-02:
Jeg vil kort udtrykke min tilfredshed med, at der er
bred opbakning til det fremsate lovforslag.
Jeg ærgrer mig lidt over, at det ikke gør større indtryk på et par af Folketingets partier, at arbejdsmarkedets parter i enighed og i fredstid har frembragt dette forslag, der giver bedre muligheder for at afværge, at en konflikt bryder ud.
Det er et initiativ, arbejdsmarkedets parter har taget i forlængelse af evalueringerne af de erfaringer, man fik i 1998.
Det er ikke et ønske, regeringen har udtrykt, men et selvstændigt initiativ fra parternes side, som vi gerne vil følge op gennem det lovforslag, der er fremsat.
Jeg synes også et stykke hen ad vejen, at det argument imod lovforslaget, som var fremme fra hr. Ole Sohns side, ikke harmonerer rigtigt med de takter, der var under det forrige punkt på dagsordenen, hvor vi diskuterede, om Folketinget skulle blande sig i enkeltelementer i overenskomstsystemet, men det er jo selvfølgelig en anden snak og i realiteten dette dagsordenspunkt uvedkommende.
Jeg takker for den brede tilslutning.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-12-02:
Må jeg gøre opmærksom på, at Kristeligt Folkepartis forslag
Kendsgerningen er, at masser af familier bryder sammen, familier opløses, mennesker nedbrydes psykisk.
Selv selvmord hører man om.
Er det godt for arbejdspladserne?
Er det godt for økonomien?
Selv spædbørn har stress, som min kollega Niels Hausgaard fra Vendsyssel siger.
Det er jo kendsgerningen, at børn har stress, at børn kommer utilpassede i folkeskolen, utilpassede, som det hedder - et elendigt ord i øvrigt.
Det giver masser af problemer i folkeskolen, og det er i hvert fald ikke godt for folkeskolens økonomi.
Det hele er skidt for økonomien bare på lidt længere sigt.
Og så siger regeringspartiernes og CD's forslag til vedtagelse, at man vil gøre noget for de truede børn.
Ja, det bliver der også behov for, for dem bliver der nemlig flere og flere af, fordi man fastholder det mønster på arbejdsmarkedet, som man gør, og som man ikke vil forbedre.
Er det godt for økonomien?
Godt for mennesket er det i hvert fald ikke.
Jann Sjursen (KRF), 1999-12-02:
Jeg må sige, at jeg forud for denne her debat gjorde mig den forestilling, at regeringspartierne under alle omstændigheder ikke ville være med til, der skulle ske noget.
Det synes jeg også jeg til fulde har fået bekræftet i dag.
Regeringen er ikke til noget på det her område.
Og så har jeg lært herinde, at man skal kunne tælle til 90.
Og der må jeg sige, at der er det altså sådan, at Kristeligt Folkeparti, SF og Enhedslisten ikke har 90 mandater tilsammen.
Det vil sige, at man skal gå over åen,
ikke efter vand, men efter nogle flere mandater, og det er i givet fald så f.eks. nogle af de borgerlige partier
Jeg synes, det er en skam, hvis det ligesom er spørgsmålet om, hvilke bogstavkombinationer vi kan sætte sammen, der skal afholde Folketinget fra i dag at vedtage et forslag til vedtagelse, der kunne betyde, at regeringen langt om længe kom til at tage nogle initiativer på det her område.
Men det må jeg selvfølgelig tage til efterretning, hvis det er det, der er Enhedslistens holdning.
Jette Gottlieb (EL), 1999-12-02:
Jo, men det er vel ikke mere mærkeligt, end at Kristeligt Folkeparti ikke forsøger at skaffe flertal for det forslag, som SF og Enhedslisten har stillet
Det er vel heller ikke mere mærkeligt end det forhold, at Kristeligt Folkeparti så ikke arbejder på at få ændret den formulering, som tydeligvis betyder så meget for os, men som åbenbart ikke betyder noget for dem.
Jann Sjursen (KRF), 1999-12-02:
Jamen jeg anerkender til fulde, at SF's og Enhedslistens forslag til vedtagelse er mere ambitiøst end Kristeligt Folkepartis.
Vi har som udgangspunkt forsøgt at vælge en formulering, et forslag til vedtagelse, som vi mente kunne skaffe flertal her i Folketinget, for dog at få regeringen ud af busken, få formuleret et forslag, som kunne få regeringen til at tage et initiativ.
Og selv om Enhedslisten ikke har sagt helt det samme som SF i denne her debat, hvor SF ligesom er garanten for, at der ikke skal ske nogen ting overhovedet, så synes jeg dog alligevel, at Enhedslisten signalerer, at der skal ske noget på området, og at man gerne vil medvirke hertil, helst selvfølgelig med eget forslag.
Men er det trods alt ikke lidt mærkeligt, at man ikke vil være med til at give regeringen den opgave at komme med nogle forslag, som kunne være med til at fremme deltidsarbejde, som jo måske godt kunne være udformet - hvis regeringen ville det, sådan at det så er regeringen, der tager initiativet - som en deltidsorlovsordning.
Jette Gottlieb (EL), 1999-12-02:
Om forslaget om hjemmeservice vil jeg sige, at det under ingen omstændigheder var vores forslag.
Vi blev presset til at acceptere det, fordi det var en meget begrænset ordning, der så kun handlede om de folk, der i forvejen havde hjemmeservice.
Vi synes ikke, det er nogen fremragende videreudvikling; vi synes ikke, man skal følge det spor. Så vil jeg sige om forslaget til vedtagelse, at vores problem med det er, at det signalerer et kraftigt ønske om alment deltidsarbejde over en bred bank, og derfor var vores ønske, at forslaget var formuleret som et arbejde for en deltidsorlov; så ville vi kunne støtte det.
Det må have en grund, at Kristeligt Folkeparti ikke ændrede sin ordlyd til at handle om deltidsorlov; derfor ligger der måske en nuanceforskel dér, og det er måske nok årsagen til, at vi endte med at lave vores i øvrigt meget mere ambitiøse forslag til vedtagelse sammen med SF.