runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Svend Aage Jensby (V), 2000-03-29:
Nu har jeg ikke taget selve den store, tykke redegørelse med herop på talerstolen, men har den naturligvis ved hånden, men hvis hr. Søvndal læser side 5 i regeringens redegørelse, så vil han kunne se midt på siden, hvad DUPI's udredningskonklusion er, nemlig status quo- og ad hoc-strategien, og at det i næste afsnit anføres: »Regeringen er enig i den af DUPI foreslåede strategi, herunder at Sikkerhedsrådet bør fastholdes som autoritativt forum for bemyndigelser af humanitær intervention.«
Jeg tror nok, jeg to eller tre gange i mit indlæg fremhævede vigtigheden af at fastholde Sikkerhedsrådet på den vigtige position, rådet har.
Nu siger jeg så til hr. Søvndal, at det bliver det sidste indlæg fra min side i anledning af hr. Søvndals betragtninger.
Jeg startede mit indlæg med at takke for regeringens redegørelse og fremhævede, at den i vidt omfang, i meget vidt omfang, byggede på DUPI's rapport.
Jeg sagde udtrykkeligt: i meget vidt omfang.
Så føjede jeg til, at mit parti var enigt i det betænkelige i at lægge sig fast i dag på fuldstændig bindende kriterier for, hvornår intervention skal ske eller ikke skal ske.
Det var det, jeg sagde.
Per Stig Møller (KF), 2000-03-29:
Det væsentlige er jo bare, at vi ikke kan nedfælde dem som en doktrin.
Det siger DUPI jo egentlig også, at så er der ikke behov for at forhandle nye retlige rammer eller formulere doktriner eller erklæringer.
For hvis vi nu skriver, at der skal være tale om massive krænkelser, så får vi allerede mellem alle dem, der har skrevet under, en kæmpe diskussion om: Hvor massiv er massiv?
Og hvis vi siger, at det skal være flere lande, der skal være med i den styrke, som skal sættes ind for at beskytte menneskerettighederne, så vil der mellem dem, der har skrevet under på den traktat, om jeg så må sige, for nødværge, blive sagt: Jamen hvor meget er multilateralt?
Så i det øjeblik vi begynder at skrive det ned som en doktrin og en traktat, som man skriver under på, så har vi straks diskussionen, hvor man kan ødelægge det hele i forbindelse med beskyttelsen, ved at man skal stille spørgsmål til, hvor massivt det er, hvor mange man skal være, før denne her traktat, denne her kodeks er opfyldt.
Derfor er jeg enig i, at det er fornuftige grundbetingelser, man skal søge at sørge for er til stede.
Men jeg mener stadig væk ikke, at det er noget med en ny kodeks, en ny traktat, en tilføjelse til FN-pagten eller sådan noget, for så ødelægger man præcis det, der er det væsentlige, at massemordere skal vide, at verden kan finde på at reagere, og at der ikke er en eller anden traktat, de kan skyde sig ind under.
Villy Søvndal (SF), 2000-03-29:
Men så let er verden jo desværre ikke.
Vi intervenerer i nogle tilfælde, når der sker grove krænkelser af menneskerettighederne, i andre tilfælde gør vi det ikke.
Vi har været fælles vidner til slagterierne i Tjetjenien, som er en grov krænkelse af alle menneskerettigheder, hvor man bomber mennesker, der intet har med hverken partisanvirksomhed eller krig eller noget som helst andet at gøre, hvor kvinder, børn, gamle dør af sult, bliver bombet.
Dér intervenerer vi ikke, vel?
Det synes jeg personlig er klogt nok.
Hvorfor gør vi ikke det?
Fordi Rusland er Rusland.
Fordi Rusland er stort, fordi Rusland er atomart. Det vil sige, at vi laver en forskellig standard afhængig af, om det er store, veludstyrede lande, der krænker menneskerettighederne, dér intervenerer vi ikke.
Vi lægger vel også den skelnen ind, at hvis de er forholdsvis allierede med os, som f.eks. Tyrkiet i forhold til Kurdistan, så gælder standarden om menneskerettigheder heller ikke.
Dér foregår det oven i købet med en nær allieret.
Så det er jo ikke en universel menneskerettighedskodeks, der gør, om vi intervenerer eller ej.
Men det, der er risikoen - specielt hvis man er præget af den selvgodhed, jeg synes præger regeringen, når man siger, at det gør ikke noget, man intervenerer, når bare det er blandt stater, der har det ligesom os med høje moralske standarder - er jo, at vi åbner op for den situation, hvor grupper af lande kan gøre det med samme mangel, kan man sige, på legitimitet. Jeg forstår heller ikke, at afvisningen er så bastant.
Min tale var faktisk en åbning i retning af, at jeg godt vil anerkende, at der kan være situationer, hvor FN-systemet er så låst, at vi er nødt til at kunne reagere, men jeg forstår ikke, at det så ikke ender i en fælles erkendelse af nødvendigheden af i den situation at opstille et minimum af universelle spilleregler, der ikke har noget som helst at gøre med en doktrin.
Per Stig Møller (KF), 2000-03-29:
Og jeg sagde også, at det ikke kan være sådan, at bare fordi man har en ven i Sikkerhedsrådet, kan man forhindre indgreb.
Det var en fejl, at der ikke blev reageret stærkere over for Rusland.
Vi har fra Det Konservative Folkepartis side fra starten ønsket en kraftigere reaktion over for Rusland for præcis ikke at give det signal, at man altså kan få lov til at gøre det, bare man er stor og brølende nok.
Vi mener også, det var forkert, at Europarådet ikke reagerede kraftigere over for Rusland i januarsamlingen, end det gjorde, fordi det var at sende et forkert signal.
Hvis man sender signal til folk, der udrydder andre, om, at det kan man godt gøre, for vi reagerer ikke, så bliver der udryddet endnu flere. Men jeg sagde også i min ordførertale, at sådan er verden altså desværre endnu, og vi skal komme videre i retning af, at sådan bliver den ikke ved med at være.
Og det er det, det her drejer sig om.
Arne Melchior (CD), 2000-03-29:
To bemærkninger til hr. Skaarup: Han fik her mod slutningen sagt, at restriktionerne over for Østrig er grundlovsstridige.
Det har jeg aldrig hørt påstået før.
Der har været tale om, hvorvidt metoden, de kom frem på, var det eller ej, og der mener jeg altså ikke, at det var spor grundlovsstridigt.
Men selve restriktionerne kan vel ikke være grundlovsstridige?
Så i indledningen til sin tale sagde hr. Skaarup, at Milosevic er der jo stadig, og det er jo så sandt og så sørgeligt, som det er sagt.
Det er Saddam Hussein såmænd også.
Og jeg må da indrømme, at formålet med det, man foretager sig, at det opnås, selvfølgelig er ret væsentligt.
Resultatet tæller væsentligt.
Altså forældre gør sig umage med at opdrage deres børn, men det er jo ikke sikkert, at det lykkes dem særlig godt.
Skal de derfor lade være?
Politiet søger at sikre ro og orden.
Fordi der så ikke er tilstrækkelig ro og orden, kan man så sige: Jamen så kan vi godt undvære politiet, så skulle vi aldrig have haft det?
Eller hvis man starter en behandling eller en operation på en patient, og det mislykkes, og vedkommende ikke bliver rask eller måske endda dør, skal man så sige: Så skulle man aldrig have forsøgt?
Det kan vel ikke være det, hr. Skaarup mener, når han slutter, at når det ikke er lykkedes, så duede det ikke.
Peter Skaarup (DF), 2000-03-29:
Lige med hensyn til Østrig-sanktionerne
er det da fuldstændig korrekt, at de ikke i sig selv nødvendigvis er grundlovsstridige, men med hensyn til den håndtering, som statsministeren har valgt, hvor statsministeren ikke orienterede Folketingets Udenrigspolititiske Nævn, inden den danske regering sagde ja til de sanktioner mod Østrig, dér har vi sagt i Dansk Folkeparti, at det var en grundlovsstridig handling.
Og det har jeg hørt også andre partier herinde der mener, så det være slået fuldstændig fast.
At man også kan diskutere, om der måske er EU-traktatlige problemer i forhold til en slags handelshindringer, som man har indført over for Østrig, og hvor man jo siger til EU's borgere, at de ikke skal tage til Østrig og bakke den østrigske nation op i form af turisme og ikke skal handle med Østrig og sådan noget, er så en anden sag, og det er i øvrigt noget, vi vil undersøge.
Når det så gælder Milosevic og de problemer, hvor hr. Melchior ligesom sammenligner det med, at man ikke skal bruge kniven over for en patient, fordi der kan være en risiko og sådan noget, så er forskellen set med vores øjne, at det her er at bruge kniven over for patienter rundtomkring i verden.
Det sker i Kosovo, og i næste tilfælde kunne det måske være i Tjetjenien, og i næste tilfælde igen kunne det måske være i Rwanda.
Og vi kan ikke have vores fingre ude alle de steder, fordi der desværre sker så meget med krig, vold og overfald rundtomkring i verden, at vi ikke har mulighed for at blande os i alle de konflikter.
Her bør man fra danske politikeres side først og fremmest virke via diplomatiet, når det gælder andre dele af verden, og så bør man hjælpe de danske borgere her i landet med de problemer, de har, i stedet for at fare rundt og lege politibetjent og tro, at man kan løse konflikter, som det jo viser sig at man ikke kan og nu sidder i de næste 50 år.
Per Stig Møller (KF), 2000-03-29:
Jeg tror, at det, hr. Villy Søvndal er på vej til, er at opfinde en retsorden, som ikke nødvendigvis vil kunne fungere i alle de menneskeretlige krisesituationer, som det drejer sig om at forhindre bliver til katastrofer.
Det er den væsentlige forskel mellem hr. Villy Søvndal og mig i vores to indlæg.
Det var jo også dér, hvor der var den forskellige opfattelse, regeringens og DUPI's, og det er: Skal man formulere et nyt sæt spilleregler, en kodeks, en doktrin, eller skal man sige, at det kan man ikke?
Mit synspunkt er, at det kan man ikke.
Det er sådan med nødretten, at den er altså i en situation, hvor man siger, at nu går det for vidt, her må gribes ind, og der er ikke to situationer, der er ens.
Og derfor skal vi her se på, at vi kan ikke dække alle situationer.
Jeg er enig i de grundbetingelser, som DUPI har noteret er rimelige, men jeg vil ikke sætte dem ind i en kodeks.
Og dér vil jeg så også gerne lige henvise til DUPI's rapport, der siger, at der er det væsentlige fortrin ved ad hoc-strategien, at der ikke er behov for at forhandle nye retlige rammer eller formulere doktriner eller erklæringer, der alt sammen højst sandsynligt blot ville forværre
den nuværende uenighed om humanitær intervention uden Sikkerhedsrådets bemyndigelse, og til sidst understreger, at dette jo også er med til at sikre, at man søger maksimalt at få Sikkerhedsrådets godkendelse; det er side 131.
Morten Helveg Petersen (RV), 2000-03-29:
Det er en utrolig principiel diskussion, vi har i dag.
Redegørelsen peger på nogle af de dilemmaer, der eksisterer ved humanitær intervention, og som vi, som deltager i det internationale samfund, må forholde os til.
Det seneste eksempel er konflikten i Kosovo, hvor overgrebene på civile var så systematiske og grove, at vi på trods af uenighed i FN's sikkerhedsråd kunne forsvare et militært indgreb.
Hver gang vi har stået over for valget om at give det internationale samfund mandat til at gribe ind, har det automatisk udløst en række af de spørgsmål og dilemmaer, som redegørelsen stiller op for os: Kan vi forsvare at gribe ind i en stats indre anliggender, og hvis vi gør det, på hvilket grundlag? Er orden en forudsætning for sikring af menneskerettigheder, eller er det i virkeligheden sådan, at sikring af menneskerettighederne går forud for orden i det internationale system?
Det afgørende spørgsmål for os i den forbindelse må være: Hvordan forhindrer vi humanitære katastrofer rundtomkring i verden forårsaget af borgerkrigslignende tilstande samtidig med, at vi overholder folkerettens regler, herunder FN-pagtens krav om at respektere andre landes suverænitet?
I Det Radikale Venstre ønsker vi i videst muligt omfang at basere indgreb i humanitære katastrofer på et FN-mandat.
Og når det er sagt, erkender vi også, at der kan være situationer, hvor det af den ene eller den anden grund er svært eller måske umuligt at få FN-systemet til at fungere efter hensigten.
Det vil efter vores opfattelse i Det Radikale Venstre være uansvarligt.
Efter vores opfattelse kan der derfor være situationer, hvor en militær indsats imod grove humanitære overgreb kan forsvares, men vi ønsker at understrege, at det absolut må høre til undtagelserne.
Også i Det Radikale Venstre har vi beskæftiget os med forudsætninger, der i givet fald kan tages i betragtning i tilfælde af en intervention - vel vidende, hvor utrolig svært det er at opstille sådanne, og vel vidende, at verden ændrer sig, jf. den forrige ordførers indlæg.
For Det Radikale Venstre er det vigtigt, at vi værner om FN som den ramme, som humanitære interventioner normalt foregår inden for.
Vi skal dæmme op for, at kyniske magthavere med koldt overlæg spekulerer i, at FN's sikkerhedsråd ikke kan blive enigt og dermed ikke kan iværksætte humanitære aktioner.
I Det Radikale Venstre vil vi gerne være med til at sikre den hårfine balance, der er mellem de flotte principper
i FN-pagten og de realiteter, der desværre alt for ofte trænger sig på.
Balancen sikres efter vores opfattelse ved at give rum for den nødvendige fleksibilitet i forbindelse med beslutninger om humanitær intervention.
Det gøres efter vores opfattelse bedst ved fortsat at lægge afgørende vægt på, at humanitære interventioner som udgangspunkt baseres på et FN-mandat, men at der i ganske særlige situationer skal være mulighed for at gå videre.
Det er også det, som redegørelsen lægger op til, som jeg læser den, nemlig ved at kombinere den såkaldte status quo-strategi med ad hoc-strategien.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-03-30:
Jeg tror egentlig, fru Mimi Jakobsen har misforstået Enhedslistens holdning og ikke har læst vores forslag til vedtagelse, men så vil jeg erindre fru Mimi Jakobsen om, at det faktisk indledes med ordene: »Folketinget beklager, at udarbejdelsen af charteret ikke har til formål at styrke de allerede eksisterende rettigheder...«.
Jeg er faktisk enig med fru Mimi Jakobsen i, at der ligger en enestående chance for at benytte den kulturarv, der har rødder tilbage til den store franske revolution, og jeg takker for de nærmest revolutionære bemærkninger, fru Mimi Jakobsen kom med om nødvendigheden af denne debat, både her i Danmark og ude i Europa, og hvordan det kan gå til, at vi her i vores land f.eks. har en grundlovsstridig tvangsaktivering.
Det kunne man godt have en diskussion om, og jeg vil også i min ordførertale vende tilbage til nogle af de konkrete diskussioner, der foregår i konventet om bestemte punkter i menneskerettighederne for at konkretisere dem. Jeg vil bare sige til fru Mimi Jakobsen, at det ændrer
jo ikke ved, at det svung og perspektiv, som fru Mimi Jakobsen ridsede op her, er der jo intet af i dette tarvelige lille projekt, som kun går ud på at give institutionerne i EU mere magt.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-03-30:
Jo, men jeg skal gerne lige hurtigt anerkende, at det mener Det Radikale Venstre, og så er det konstateret.
Vil fru Elisabeth Arnold så ikke gøre sig den ulejlighed
at svare på mit spørgsmål og forholde sig til det, jeg spurgte om?
Det andet var sådan set bare en konstatering, og nu har vi fået rettet det
: Den konstatering burde være mere vidtgående.
Men stadig væk må fru Elisabeth Arnold altså forholde sig til det faktum, at menneskerettighederne - når man kæmper så hårdt for dem - også gælder for dem, som har en politisk holdning, nogle politiske synspunkter, som man ikke selv kan lide.
Men de menneskerettigheder vil fru Elisabeth Arnold og regeringen og Danmark i denne her situation i forhold til Østrig gerne være med til at krænke.
Derfor mit spørgsmål: Sker menneskerettighedskrænkelser ikke netop, når der sker en konkret krænkelse, og ikke når nogle render rundt og siger et eller andet?
Og hvor går grænsen for menneskerettighederne?
Gælder de kun for dem, man godt kan lide?
Altså hvor går grænsen?
Hvis man vil styrke menneskerettighederne på alle planer og alle steder, både hvor Danmark er, og hvor Danmark ikke er, så gælder det vel også om at styrke dem i de situationer, hvor der er nogle, der bliver valgt, som man egentlig ikke kan lide, altså styrke deres rettigheder.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-03-30:
Ganske kort til hr. Keld Albrechtsen: Der er 62 medlemmer i det såkaldte konvent, som sidder og arbejder med udformningen af charteret.
Det er at sammenligne med et meget lille parlament, hvis det var det, hr. Keld Albrechtsen mener det skulle være.
Og så vil jeg godt sige, at jeg mener, det er fuldstændig legitimt, at EU beskæftiger sig med menneskerettigheder.
EU er også en organisation, som danske borgere har et forhold til; dér skal vi også have nogle rettigheder i forhold til disse institutioner.
Og til hr. Kristian Thulesen Dahl, som sagde, at Det Radikale Venstre ønsker menneskerettighederne styrket alle steder, hvor Danmark er repræsenteret: Vi ønsker sandelig også menneskerettighederne styrket, hvor Danmark ikke er repræsenteret.
Andre steder, andre sammenslutninger, andre landes borgere og deres ve og vel kommer os faktisk også ved.
Vi synes, det er vigtigt, at menneskerettighederne også udbredes til steder, hvor Danmark ikke er repræsenteret.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-03-30:
Ja, nu kunne jeg forstå, at fru Mimi Jakobsen vist senere under debatten ville tage ordet og besvare de spørgsmål, der blev stillet tidligere til hende som ordfører, og det vil jeg da se frem til og så håbe, at formanden tillader, at vi så tager en debat med fru Mimi Jakobsen på det tidspunkt.
Nu er det så fru Elisabeth Arnold, der har været ordfører, og mit spørgsmål til fru Elisabeth Arnold går alene på, at hun siger, at Det Radikale Venstre på alle niveauer og på alle fronter, som jeg forstår det, vil have styrket menneskerettighedsaspektet, og det gælder både i EU og alle andre steder, hvor Danmark er repræsenteret.
Det er jo også et meget klart og fornemt synspunkt, men det, der så er mit spørgsmål, er: Gælder det i alle udstrækninger?
Gælder det også de vælgere, som stemmer på nogle politikere, som fru Elisabeth Arnold ikke kan lide?
De har vel også nogle menneskerettigheder, de har vel også den rettighed, at de må lade sig repræsentere af nogle folk, der har en politisk holdning, som fru Elisabeth Arnold ikke kan lide.
Og hvis de ikke krænker menneskerettighederne, de mennesker, der bliver valgt, så har fru Elisabeth Arnold vel ikke noget at komme efter.
Og det er altså derfor, at uanset om partierne, der er tilhængere af det her charter, kan lide det eller ej, bliver de nødt til at forholde sig til, at der i de kredse, hvor man også diskuterer det her, laves et link mellem det her arbejde og så sanktioner a la Østrigsagen, og det bliver fru Elisabeth Arnold også nødt til at forholde sig til.
Ja, nu skal vi jo ikke diskutere små tekniske detaljer og anden hurlumhej, nu skal vi diskutere indholdet.
Vi skal virkelig diskutere indholdet også, fordi fru Mimi Jakobsen jo så tydeligt har gjort det klart, at for CD må det her gerne blive en decideret grundlov.
Det må gerne komme ind i Traktaten, og det må gerne blive en EU-forfatning
, osv.
Der er jo ingen grænser hos CD for, hvor langt man ønsker at gå, så det er sådan set helt i stil med det, vi plejer at høre på EU-området fra CD.
Når jeg alligevel vælger at tage ordet til fru Mimi Jacobsen som ordfører for CD, er det naturligvis, fordi det nu ikke er lykkedes mig i forhold til Socialdemokratiet at få nogen kommentarer med hensyn til det, hr. Torben Lund har udtalt om, at det her charter også skal kunne bruges til sanktioner a la dem over for Østrig.
Når jeg vælger at rette det spørgsmål til CD's ordfører, fordi jeg ikke kan få svaret fra Socialdemokratiet, så er det selvfølgelig, fordi CD var det parti, der i forbindelse med Østrig-sanktionerne var mest engageret til fordel for sanktionerne og var den mest klare støtte til regeringens holdning om, at man skulle have de her sanktioner, selv om der altså ikke er konstateret én eneste menneskerettighedskrænkelse i Østrig.
Og dér synes jeg jo, at det ud fra sådan en retsstatstankegang er vigtigt at få afklaret, om det her charter i givet fald skal bruges i forhold til sådan nogle episoder.
Frank Jensen (S), 2000-03-30:
Jeg kan bekræfte over for hr. Albrechtsen, at ved enhver lov, der skal fremsættes i dette Ting, tilkommer det Justitsministeriets Lovafdeling at sikre, at enhver lovgivning, der fremsættes i Folketinget, er i overensstemmelse med den europæiske menneskerettighedskonvention.
Det ved hr. Albrechtsen, og det ved - tror jeg - ethvert medlem af Folketinget, at sådan forholder det sig.
Men dér, hvor det her bliver interessant omkring menneskerettighederne i forhold til EU-institutionerne, er jo ikke dér, hvor det er lovgivning, der skal vedtages her i Folketinget, men det er dér, hvor grænserne er for EU-institutionernes handlefrihed.
Og det er her, hvor institutionerne handler på egne vegne med grundlag i det retsgrundlag, der er skabt, men hvor det ikke er noget, der skal passere vores nationale parlament, at styrkelsen af menneskerettighederne bliver interessant.
Det er så uforståeligt for os alle sammen, når man i øvrigt kender den interesse og respekt for menneskerettigheder, som i hvert fald er blandt de af Enhedslistens medlemmer, man møder ude i landet, at hr. Albrechtsen kæmper denne her kamp i dag i fællig med hr. Thulesen Dahl.
Når hr. Albrechtsen selv ser, hvor vigtigt det er, at når der fremsættes lovgivning, der har EU-baggrund her i Folketinget, at vi så sikrer, at menneskerettighederne overholdes, hvorfor skal det så ikke også præciseres, så borgerne ved, hvordan det forholder sig, når EU-institutionerne har deres egen handlefrihed?
Knud Erik Hansen (SF), 2000-03-30:
Jamen jeg vil da godt høre, hvad Enhedslisten vil i forhold til menneskerettighederne, fordi det, jeg hørte her, var, at der var en hel del ting, man var nervøse for, og som ikke skulle ske. Jeg opfatter lidt det, hr. Keld Albrechtsen siger, som om, at når vi har normale menneskerettigheder, hvor det er et forhold mellem stat og borger, så er det ikke noget, EU skal gå ind og blande sig i, fordi det er et forhold mellem stat
og borger
Hvis det er holdningen, så synes jeg faktisk, at Enhedslisten fornægter det faktum, at vi har et EU med en hel del organer, som har magt, som tager beslutninger, og hvor det så også er væsentligt, at der ligger en forpligtelse for disse organer til at overholde menneskerettighederne, og at vi giver dem en politisk forpligtelse hertil.
Jeg synes, jeg mangler en positiv erklæring med hensyn til, hvad Enhedslisten vil over for de organer, som faktisk har magt i EU, uanset om vi kalder det stat eller ej.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-03-30:
Hr. Knud Erik Hansen kan jeg svare meget kort, fordi den menneskerettighedsforpligtelse for EU's institutioner er understreget i Amsterdamtraktaten med bl.a. henvisning til den europæiske menneskerettighedskonvention, og det kan altså ikke blive forbedret ved hjælp af det her charter, men det kan blive forringet.
Til ministeren: Jamen nu siger ministeren så, at det er, når EU handler direkte i forhold til borgeren, men det må jo så betyde, at ministeren forestiller sig, at der nu skal indføres en union, hvor det bliver mere og mere almindeligt, at EU har direkte anvendelig statsmagt, altså uden om nationalstaternes administration, og at det er derfor, man forestiller sig, at EU skal have sin egen menneskerettighedsfortolkning hos EF-Domstolen.
Det er altså, fordi der bliver indført en stadig stigende mængde direkte statsmagt i EU, som går uden om den nationale stat.
Det er jo ikke tilfældet i dag, at EU kan gå ind.
EU kan i dag ikke sætte nogen i fængsel i Danmark ved hjælp af EU-politi.
Det ved ministeren jo godt.
Det skal over ministerens bord, hvis nogen skal sættes i fængsel.
Så dér kommer det jo frem, at det er med henblik på en fremtidig situation, hvor Unionen skal tildeles egentlig statsmagt, for ellers giver det, ministeren siger, jo ingen mening, for så er det jo dækket ind i forvejen, i og med at det skal over ministerens bord.
Så jeg vil stadig væk godt bede ministeren forklare, hvad det egentlig er for noget, han forestiller sig.
Så blev jeg spurgt om et par eksempler på, hvad Enhedslisten gerne vil med en rigtig menneskerettighedsdiskussion, som også fru Mimi Jakobsen var inde på at rejse.
Jamen jeg har nævnt et eksempel, f.eks. at vi får fastslået et forbud mod tvangsarbejde, som foregår her i Danmark, f.eks. at vi får indført et forbud mod tidsubestemt straf, som foregår her i Danmark.
Ok jo, Enhedslisten skal nok komme med forslag om forbedring af menneskerettighederne, hvis det er den diskussion, man vil have
Men det er bare ikke den, det handler om i det her charter.