Ellen Kristensen (V), 2001-10-04:
Siden den 11. september i år, har så mange andre sagt her i dag, ser verden anderledes ud.
Det mener jeg også.
Den katastrofe, som terrorister påførte det amerikanske folk, har medført, at alle demokratiske lande må revurdere den frihed, som vi over mange år har opbygget i vores samfund.
Sammen med Det Udenrigspolitiske Nævn var jeg til stede
i Washington, da det skete, og mildt sagt var det en grim oplevelse. Selv om det er svært at udlede noget positivt af denne menneskelige tragedie, er der alligevel nogle få lyspunkter, nemlig at samtlige medlemslande i FN nu fordømmer terrorisme, og at alle ansvarlige regeringer og politikere har udtrykt, at situationen ikke må føre til øget racisme, religionshad og hellig krig.
Grønland er ikke alene nabo til USA, men geografisk set også en del af det amerikanske kontinent.
Desuden er Grønland også værtsland for den amerikanske Thule Air Base.
Vi kender selv mennesker, som har mistet deres kære.
Derfor vil jeg gerne udtrykke min dybfølte sympati med ofrene og deres familier.
Det er næppe sandsynligt, at Grønland vil blive et terrormål, men vi er selvfølgelig bekendt med, at Danmarks øgede beredskab også omfatter Grønland og Færøerne.
Hvad det øgede beredskab konkret går ud på, ved jeg imidlertid ikke, og i virkeligheden er det nok også bedst, at regeringen ikke løfter sløret for meget for de praktiske tiltag.
Imidlertid bringer det tankerne hen på en analogi til Anden Verdenskrig: Hvem vil tage sig af forsyning af Grønland, dersom Damark ikke kan?
Hvad stiller man op ved en fatal nødlanding i Kangerlussuaq?
Der er ikke en læge i Kangerlussuaq.
Vi er jo alle bekendt med de amerikanske planer om at opbygge et missilskjold, og vi ved også, at Thule Air Base vil få tildelt en central rolle i denne sammenhæng.
Hverken Grønland eller Danmark har været direkte involveret i forhandlinger om basens fremtidige rolle.
Fra Grønlands side er vi bekymrede på grund af den russiske modstand, som går på, at missilskjoldet strider mod ABM-traktaten.
Imidlertid sker der noget nyt.
Selv om vi endnu ikke ved, hvad der sker, ser vi et Rusland i bevægelse, så meget i bevægelse, at landet måske vil blive en allieret nation i nær fremtid.
Dermed opgives den russiske modstand måske.
Måske vil USA revurdere tanken om at opbygge missilskjoldet, fordi det kan være mere hensigtsmæssigt at anvende en så stor investering til at forebygge terroraktioner, som et missilskjold alligevel ikke kan forhindre.
Vi er havnet i en ny situation efter den 11. september, men vi ved blot endnu ikke i hvilken.
I den anledning vil jeg gerne opfordre den danske regering til fortsat at holde nær kontakt til det grønlandske landsstyre, således at rigsfællesskabet kan forholde sig enstemmigt til et kommende amerikansk eller måske et pankontinentalt udspil.
Vi har i mere end 50 år haft alt for mange Thulesager.
Den allerseneste Thulesag, lufthavnen i Qaanaaq, ja, hvad er der egentlig at sige om den?
Politisk makværk.
Statsministeren har udtalt, at han følte sig politisk presset af den tidligere landsstyreformand.
Det er ikke få ressourcer, som staten har afsat til at forfægte gammel uret.
Erkend dog, at Danmark har gjort Thules befolkning uret!
Lad os dog få dette uvæsen bragt ud af verden!
Lad os komme videre - og helst sammen.
Lad mig gå tilbage til lufthavnen i Qaanaaq:
Anlægsudgifterne
tårnede sig op, driftsudgifterne er enorme, og resultatet er, at Grønlandsfly har indført så rasende dyre billetpriser, at befolkningen i Qaanaaq igen er blevet isoleret.
Det er et grønlandsk anliggende, vil de fleste helst mene.
Jeg mener imidlertid, at det er et rigsanliggende, i og med at SAS og staten ejer den største andel af Grønlandsfly, og når nu statsministeren har ladet sig presse en gang, kunne jeg passende spørge, om han er villig til at lade sig presse bare lidt til at finde en mulighed for at reducere billetpriserne.
Når jeg taler om rigsfællesskabet, så lad mig atter udtrykke, at Attasut er tilhænger af et rigsfællesskab mellem rigets tre dele; vi har dog brug for at indtage en mere central rolle.
Første store skridt var indførelsen af hjemmestyret i 1979.
Nu har vi nedsat en selvstyrekommission.
Formålet er ikke at forlade rigsfællesskabet, men at afsøge vores muligheder for at styre og forvalte os selv.
Det interessante er jo i virkeligheden, om vi skal få eller tage selvstyre.
Jeg tror, tiden er inde til, at vi skal påtage os, hvad vi formår.
Når selvstyrekommissionen om et års tid afleverer sine anbefalinger til Landstinget, vil vi få en langvarig diskussion om, hvorledes man gradbøjer begrebet selvstændighed eller selvstyre.
Denne afklaring er ikke så ligetil endda, bl.a. fordi mange ikke evner at forvalte den personlige selvstændighed.
Dette til trods må vi dog påtage os ansvaret for yderligere opgaver.
Hvad selvstyrekommissionen næste år vil anbefale, kan jeg af gode grunde ikke vide, ligeledes ved jeg ikke, hvad de efterfølgende forhandlinger i Landstinget vil medføre, men et er sikkert, nemlig at der vil blive lagt op til ændringer i forholdet mellem Danmark og Grønland, bl.a. kan jeg forestille mig, at en revideret hjemmestyrelov skal udformes således, at den, når den bliver aktuel, kan indpasses i den grundlovsændring, som vel snart er nødvendig.
Jeg taler om fremtiden.
Man hører meget om det arktiske miljøs kritiske tilstand, og man får at vide
, hvorledes de levende ressourcer bliver knappe.
Vi ved også, at biologerne advarer om overudnyttelse af visse dyregrupper, men bemærk, at der ikke er tale om dyrearter.
Vi er godt klar over, at der visse steder finder en uhensigtsmæssig naturforvaltning sted, og der bliver også gjort noget ved det.
Grønland er for tiden under et voldsomt og helt usagligt angreb for, at vi helt har mistet kontrollen med vor ressourceudnyttelse.
Dette er ikke korrekt.
Der mangler en årsagsforklaring på, hvorfor visse ressourcer forsvinder fra vores område.
Vi kan her nævne, at grænseoverskridende forurening og den globale opvarmning har stor indflydelse på såvel flora som fauna, men der er også andre faktorer.
Derfor er det ikke blot et usagligt, men også et usmageligt angreb, der er iværksat på den grønlandske befolkning.
Vi har for få af visse ressourcer, og vi har rigeligt af andre, fiskeriet er vort bærende erhverv og fangst vores traditionelle erhverv.
Det at spise traditionel grønlandsk mad betyder meget for os.
I Danmark er det næsten en umulighed at få adgang til de traditionelle madvarer, for den femtedel af den grønlandske befolkning, som bor i Danmark gennem kortere eller længere tid, har EU påført handelsrestriktioner, idet hver person, som rejser fra Grønland, kun må medbringe 5 kg kød.
Derfor vil jeg gerne opfordre regeringen til at gøre en indsats for at få fjernet disse urimelige restriktioner.
Grønland har foreslået, at EU også burde operere med et arktisk vindue.
Både EU og Nordisk Ministerråd har observatørstatus i Det Arktiske Råd, hvorfor Nordisk Råd har taget initiativ til en ny arktisk politik, hvor også de oprindelige folk skal tilgodeses, ikke blot i Norden og i de nordiske landes nærområder, men i hele Arktis.
Det er en god nyhed, fordi den passer godt med den politik, som Danmark fører over for oprindelige folk.
Danmark var således også et af de første lande, der indførte en strategi for støtte til de oprindelige folk.
Under forespørgselsdebatten nr. F 33 den 4. maj 2000 besluttede et enigt Folketing at revidere denne strategi.
Revisionen skulle muliggøre, at der ydes støtte til oprindelige folk i lande, som i bistandssammenhæng ikke betragtes som ulande.
Ruslands oprindelige folk blev her særlig fremhævet.
Erfaringen har nu vist, at midlerne har svært ved at blive anvendt, fordi Udenrigsministeriet ikke vil ændre på den ret strikse forvaltningspraksis, hvor man først udbetaler projektmidlerne efter indlevering af reviderede regnskaber.
Denne praksis er f.eks. ikke gældende for projektmidler fra DANCEA, og den viser sig uhensigtsmæssig for små nonprofit ngo'er og mindre konsulentvirksomheder, fordi de er afskåret fra at benytte sig af projektmidlerne. I praksis betyder det, at projektmidlerne bliver monopoliseret til fordel for de store ngo'er og konsulentvirksomheder, som har mulighed for selvfinansiering.
De små ngo'er har ved flere lejligheder gjort opmærksom på problemet, bl.a. på det seminar, som var arrangeret mellem strategiens evalueringsgruppe og den danske ressourcebase i juni i år.
Den 6. september rettede de små ngo'er en fælles henvendelse til udenrigsministeren for at gøre ham opmærksom på problemet.
Udenrigsministeren svarede den 20. september, at han ikke ønskede at ændre det generelle princip om efterfølgende udbetaling af støtte.
Jeg har svært ved at acceptere det svar, og jeg mener, at det strider mod hensigten i Folketingets beslutning.
Ligeledes er det blevet påpeget, at der i Øststøttesekretariatet kun findes en meget begrænset viden om de faktiske forhold i de områder og regioner, hvor de oprindelige folk er bosiddende.
De faktiske omstændigheder har gjort, at der er en del ubrugte midler i Øststøttesekretariatet til arbejdet med de russiske oprindelige folk.
Jeg vil gerne have sikkerhed for, at disse midler finder deres rette anvendelse,
helst i indeværende finansår, men hvis ikke, at de så bliver overført til det kommende finansår. Vi er i en forhandlingstid, og jeg vil derfor opfordre partierne til, at vi sammen revurderer både de uhensigtsmæssige procedurer vedrørende udbetaling af projektmidler, og at midlerne måske vil kunne administreres bedre i en afdeling, hvor der i forvejen findes faglig ekspertise vedrørende ngo-samarbejde og arbejdet med oprindelige folk. Danmark har en stor ressource i sine mange ngo'er.
Flere store ngo'er, som beskæftiger sig med miljø, økologi, humanitær bistand og oprindelige folk, er at finde på finansloven.
Små non profit ngo'er som f.eks. INFONOR, Natur og Folk i Nord, har imidlertid på trods af deres betydningsfulde og indflydelsesrige arbejde ikke opnået støtte til deres almindelige drift via finansloven.
Det betyder, at de er særdeles sårbare i perioder, hvor de ikke har en projektportefølje, som er stor nok til at opretholde den almindelige drift. For at undgå en situation, hvor deres erfaringer og ekspertise går tabt, vil jeg gerne opfordre partierne til også at tilgodese disse ngo'er på finansloven for 2002 og frem.
Bevæger man sig fra Udenrigsministeriet ned ad Strandgade, slutter man på Grønlandske Handels Plads.
Her er der taget et konkret initiativ, som afspejler et behov og en basis for at samarbejde omkring det arktiske vindue.
Jeg synes, det er en flot idé, og jeg er tilbøjelig til at sammenligne den med de nordiske landes samarbejde om en fælles ambassade i Berlin.
Derfor vil jeg også gerne ønske bestyrelsen for Den Nordatlantiske Brygge med Islands tidligere præsident, Vigdis Finbogadottir, i spidsen alt held i bestræbelserne på at skabe et levende og differentieret miljø på stedet.
I den forbindelse er det imidlertid beskæmmende at erfare, at statens ejendomsselskab, Freja, er den største forhindring for bestyrelsens bestræbelser.
Freja, hvis formål er at sælge de omkringliggende grunde,
har tilsyneladende overdraget sin ejendom til bestyrelsen på den betingelse, at indsigelsesretten mod Frejas fremtidige planer overdrages til Freja selv.
Så vidt jeg ved, kan borgerlige rettigheder hverken sælges, pantsættes eller på anden måde overdrages.
Konstruktionen falder således heller ikke i tråd med ånden i planlovgivningen.
Et andet sted i København, nemlig på Vesterbro, findes der et sørgeligt miljø, hvor en række grønlandske kvinder og mænd lever i en illusion om, at Danmark er et slaraffenland.
Realiteterne er ganske anderledes, og illusionen om et bedre liv er endt i en social katastrofe.
Jeg vil gerne opfordre regeringen til at iværksætte en ny undersøgelse.
I 1994 nedsattes Retsvæsenskommissionen.
Ifølge dens kommissorium var forudsætningen, at den inden for 3-4 år skulle afslutte sit arbejde.
Jeg har tidligere forespurgt her i Folketinget: Hvornår kan man forvente en afslutning af arbejdet? Der har på det seneste også været politisk turbulens i Landstinget.
Siumut har haft formandsskifte, og som konsekvens har der også været udskiftninger af nogle landsstyremedlemmer.
Det ser ud til, at landsstyrekoalitionen fortsætter, men vi i Atassut er dog bekymret for, hvilken politik der skal føres.
Derfor har vi forlangt, at der udskrives et hurtigt valg.
Imidlertid bliver dette ikke til noget, og Atassut er derfor fortsat i opposition.
Jeg mener derfor, at der snarest er brug for en ny politik i Grønland. Under afslutningsdebatten før sommerferien ved jeg, at det kom bag på statsministeren, at den grønlandske økonomi havde det dårligt.
Jeg var imidlertid glad for, at min kollega, hr. Hans-Pavia Rosing, delte dette synspunkt med mig.
I tirsdags talte statsministeren igen om, at økonomien er i fornuftig gænge, men hvad er egentlig denne vurdering baseret på?
Det går fortsat ikke godt med den grønlandske økonomi.
Mit parti mener, at fri markedsdannelse og fri konkurrence er en forudsætning for vækst i samfundet.
Derfor er vi modstandere af den altdominerende offentlige styring af Grønlands erhvervsliv.
Vi arbejder på en privatisering af de mange hjemmestyrevirksomheder.
Det er ikke nok at omdanne
disse til aktieselskaber, når hjemmestyret oftest har aktiemajoriteten og bestyrelsen består af en blanding af politikere og landsstyrets egne embedsmænd og partipolitisk håndplukkede erhvervsfolk. De grønlandske eksportindtægter er i al væsentlighed baseret på fisk og skaldyr.
Naturligvis drejer det hele sig ikke om dårlig ledelse og fejldispositioner.
En stor del af den dårlige økonomi skyldes også, at verdensmarkedspriserne på fisk og skaldyr for tiden ikke er særligt gunstige.
Hertil kommer, at visse fiskebestande ikke har det særlig godt, og at disse derfor ikke kan tåle en udnyttelse.
Disse faktorer påvirker hele samfundets økonomi.
Det er imidlertid meget bekymrende, at statsministeren ikke er vidende om denne situation, men jeg er helt sikker på, at Statsministeriet, Udenrigsministeriet og de andre fagministerier har udmærkede og fagligt kompetente rådgivere i grønlandske spørgsmål.
Jeg kunne dog afslutningsvis tænke mig at spørge statsministeren, om det ikke var på tide at supplere denne rådgivning med mennesker, som i det daglige står i nær kontakt med de grønlandske realiteter.