runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Niels Helveg Petersen (RV), 2002-04-18:
Denne debat lider under, at grundlaget er så upræcist.
Forespørgslen er meget upræcist formuleret: »konflikter på en række områder«.
Ja, men det er jo et bredt felt af konfliktområder, vi taler om.
De er af vidt forskellig karakter.
Det vil jeg komme nærmere ind på.
Det er rigtigt, at der er en række områder, hvor der er forskelle i opfattelserne, undertiden betydelige forskelle i opfattelserne, mellem, hvad EU-landene mener, og hvad USA mener.
Kyoto er et eksempel.
Oprettelsen af en international strafferetsdomstol er et eksempel, desværre.
Den nylige stålsag er et eksempel, hvor der helt tydeligt er forskellige økonomiske interesser.
Nogle af disse sager er principielt vigtige, og der er tydelige forskelle.
Det er ikke noget nyt, og der har i fortiden været endnu skarpere konflikter.
Jeg må minde om de meget store meningsforskelle, der var under Vietnamkrigen.
Vi har haft banansag og kyllingesag; vi har haft strid om WTO, om indholdet af WTO-forhandlinger; vi har haft forskellige opfattelser af, hvordan FN skulle placeres; vi har haft skarp europæisk kritik af USA for ikke at betale sit bidrag til FN.
Men man kan ikke få et fuldt billede af forholdet mellem Europa og USA ved bare at se på disse sager.
Der er jo mange andre sager, som det er nødvendigt at trække frem til beskuelse, og hvor der netop er et stort sammenfald af interesser.
I slutningen af maj mødes præsidenterne Putin og Bush til forhandlinger om, forhåbentlig, en ramme for strategisk stabilitet.
et virkeligt gennembrud i det internationale samfund med enighed om, hvad man skal gøre med de defensive våben, nedskæringer af f.eks. strategiske atomvåben, de offensive våben og i det hele taget en ramme om det fremtidige forhold, som også inkluderer et meget tæt forhold mellem NATO og Rusland, et nyt forhold, og hvor NATO's udvidelse indgår som en del af underlægningsmusikken til mødet i maj.
Det er jo også nødvendigt at se på, at i kampen mod terrorisme har USA og europæiske lande jo i høj grad også fælles interesser.
Jeg synes, hr. Villy Søvndal burde minde sig selv om, om ikke andet, at SF faktisk også stemte for indsatsen imod terrorismen i Afghanistan.
I Mellemøsten er det uden tvivl sådan, at der er forskellige nuancer, men den fælles indsats, som gøres af FN, af Rusland, af USA og af EU, er fundamental for at finde en løsning på problemet.
Det er jo ikke sådan, at USA her går
alene, men går sammen med disse andre.
Vedtagelsen, som den er fremsat, udtrykker: EU har brug for en stærkere fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Det mener jo også SF, og det mener også Enhedslisten.
Men det skal ikke være ud fra et antiamerikansk grundsynspunkt.
EU har brug for et godt forhold til USA.
USA har også brug for et godt forhold til EU.
På det grundlag stemmer jeg med stor glæde for vedtagelsen.
Peter Skaarup (DF), 2002-04-18:
Hr. Villy Søvndal vil sammenligne Dansk Folkeparti med Le Pen.
Altså jeg synes, det er irriterende at skulle sammenlignes med nogle i andre lande.
Jeg tror også, at hr. Villy Søvndal ville blive irriteret, hvis jeg sammenlignede hr. Villy Søvndal med Bresjnev eller Fidel Castro.
Hvad vi kan bruge det til i debatten i dag, forstår jeg simpelt hen ikke.
Jeg synes, hr. Villy Søvndals tale her igen minder lidt om det problem, der er med europæerne i forholdet til USA i nogle tilfælde, og jeg synes egentlig, den tidligere CIA-direktør, James Woolsey, har udtrykt det meget godt i Wall Street Journal her for nylig, hvor han siger: Europæerne kalder altid på sheriffen, når der er problemer, og når han så har løst dem og ryddet hovedgaden, kan europæerne tage hjem og passe børnene.
Altså når der er problemer, kalder vi på USA: Nu må I løse terrorsituationen, nu må I løse tingene i Kosovo, nu må I løse tingene i Bosnien.
Men hvor er EU's vilje til at følge tingene op?
Den lader meget tilbage at ønske.
Villy Søvndal (SF), 2002-04-18:
Jeg omtaler normalt Dansk Folkeparti som det alleryderste højre og ikke kun som det yderste højre, og det er for også at sætte det ind i det europæiske perspektiv.
i Europa med helt parallelle indholdsmæssige punkter til Dansk Folkeparti, altså kloninger af de synspunkter, Dansk Folkeparti har.
Dem har man selvfølgelig ret til at have i et demokrati.
Jeg har samme ret til at bekæmpe de synspunkter, som er mig inderlig meget imod.
Men det, som jeg synes alligevel også giver anledning til berigtigelsen, er hr. Peter Skaarups egne udsagn.
Når man hører hr. Peter Skaarups idealer nævnt i rækkefølge, så står først fru Margaret Thatcher i England, som blev nævnt direkte, som et godt eksempel til efterfølgelse. Hvad stod Margaret Thatcher for i England?
En ekstremt højreorienteret udenrigspolitik plus en fuldstændig demontering af de rester af velfærd, der var i England.
Det er jo kendsgerninger.
Hvad står Bushadministrationen for?
En ekstremt højreorienteret politik i internationale spørgsmål, men da også i indenrigspolitiske spørgsmål.
Det var jo regeringens parlamentariske grundlag, vi hørte holde en, må man sige, begejstret amerikanertale helt uden forbehold.
Jeg tror, at hr. Peter Skaarup tager fejl ét sted i sin analyse.
Der er ikke en stigende antiamerikanisme i Europa, men der er en afgrundsdyb bekymring over Bushadministrationens håndtering af klimaaftaler, af internationale aftaler om nedrustningsspørgsmål osv., og det er noget ganske andet. Det synes jeg i øvrigt også hr. Skaarup udmærket fik gjort klart til slut.
Jeg ved ikke, om det var med vilje eller det var en fortalelse, men hr. Skaarup nåede sådan lige at opregne idealerne for Dansk Folkeparti i politisk sammenhæng.
Det var fru Margaret Thatcher, den gammelkonservative, den rigtig gammelkonservative i England, det var Bush, og jeg ved ikke, om det var en forglemmelse, at Sharon ikke også blev nævnt som et af idealerne, nu man var i gang med at opregne det yderste højre.
Men med så underdanig en USA-tale må der bestemt være et æresdoktorat også til hr. Peter Skaarup i USA; man kan ikke forvente andet.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-04-18:
Vi kunne ikke få svaret fra Venstres ordfører, men det kunne jo ikke forstås anderledes, end at Venstres ordfører naturligvis mente, at det var en opbakning til den linje i udenrigspolitikken, som regeringen har ført.
Statsministeren og udenrigsministeren vil jo sikkert også meddele senere i debatten, at de er godt tilfredse med det forslag, for det er et forslag, der godkender den linje, regeringen har ført. Så siger hr. Jeppe Kofod en hel masse ting her fra talerstolen, som går ud på, at regeringens linje i en række spørgsmål faktisk er forkert, faktisk helt forkert.
Sådan vil regeringen opfatte det.
Jeg må beklageligvis sige: Jeg opfatter det faktisk også sådan.
Derfor synes jeg, at det forslag efterlader Socialdemokratiet med et alvorligt forklaringsproblem.
Holger K. Nielsen (SF), 2002-04-18:
Jeg vil godt komplimentere hr. Jeppe Kofod for en god tale.
Jeg synes, at der var mange spændende perspektiver i talen.
Men jeg forstår ikke, hvorfor Socialdemokratiet er gået sammen med regeringspartierne om forslaget til vedtagelse.
For det er jo fuldstændig det modsatte af det, som Venstres ordfører og regeringen sagde tidligere.
Det er jo noget helt andet end det, hr. Jeppe Kofod gav udtryk for.
Det er en total underlæggen sig USA.
Det er at være USA's ekko, hvor man jo netop giver støtte til en amerikansk politik, som er det modsatte af det, hr. Jeppe Kofod gav udtryk for.
Hvorfor går Socialdemokratiet sammen med regeringspartierne om en vedtagelse, når de i virkeligheden, hvis man hører på retorikken, er meget uenig i, hvordan den skal håndteres?
Holger K. Nielsen (SF), 2002-04-18:
Gennem de seneste måneder er der kommet en stigende europæisk kritik af den amerikanske udenrigspolitik.
En række europæiske toppolitikere og Europa-Kommissionen har udtrykt en stigende skepsis over for tendenser i den amerikanske udenrigspolitik. Der er ingen tvivl om, at efter den 11. september var der hos mange et håb om, at USA ville prioritere samarbejde frem for enegang.
Men der er heller ikke nogen tvivl om, at det håb er blevet svækket ganske kraftigt på det seneste.
Det drejer sig om krigsretorik i den tale, Bush holdt kort efter nytår om ondskabens akse - den sabelsvingende retorik, som den amerikanske administration har ført, ikke mindst i forhold til et eventuelt militært angreb på Irak.
Det handler om amerikansk enegang på en række områder, f.eks. opsigelsen af Kyotoaftalen.
Det handler om det, man med et fint ord kalder den amerikanske unilateralisme, med andre ord, at USA kører sine egne snævre interesser i stedet for at se på den globale sammenhæng og den globale helhed.
Det er i den sammenhæng, at der er en række andre EU-lande, der i stigende grad kritiserer den amerikanske politik.
Efter min egen vurdering er forholdet mellem Europa og USA et af de helt afgørende temaer i europæisk politik i EU-debatten netop nu, og jeg håber meget på, at vi i dag kan få en melding fra den danske regering om, hvad man vil sige i forhold til det.
Jeg skal ikke påstå, at jeg har store illusioner om, at der kommer særlig meget originalt fra den danske regering.
Den danske regering har jo, indtil nu i hvert fald,
mest været et ekko af den amerikanske politik.
Det har været en variant af den gamle amerikanske radiostation Voice of America, når man har hørt udtalelser fra regeringen og set den måde, statsministeren besøgte og diskuterede med George W. Bush på.
Men alligevel: Man har jo altid et lille, fromt håb, og derfor er jeg spændt på at høre, hvad statsministeren har at sige til debatten i dag.
Besvarelse
Jens Peter Vernersen (S), 2002-04-18:
Så sent som i går læste jeg et bilag fra skatteministeren, hvor han var utrolig glad for, at man nu automatisk kunne beregne befordring mellem hjem og arbejde.
Det kunne være en lettelse i skattesystemet, og skatteministeren roste sig selv meget af, at nu var der fundet en sådan løsning.
Når jeg tænker på, hvor mange lignende nye fradrag skatteministeren har indført i sin korte tid, er der jo ikke nogen tvivl om, at dette ene forslag om befordringsfradrag bare er en lille ting i forhold til, hvad der ellers er lavet af ulykker i skattesystemet - virkelige ulykker.
Det er også derfor, man i de bilag, der ligger i sagen, har forskellige indsigelser, der bl.a. går på, at det bliver vanskeligere, fordi man skal have det ind over skattesystemet.
Folk ønsker det rent faktisk ikke, men det påvirker ikke skatteministeren.
Det kan gå den ene vej, og det kan gå den anden vej, og det går såmænd, som vinden blæser, med den skatteminister.
Jacob Buksti (S), 2002-04-18:
Pointen er jo netop ikke, om vi har tillid til store erhvervsorganisationer og faglige organisationer osv.
Vurderingsrådsforeningerne kan vi heller ikke have tillid til, for det er dem, der bliver ramt, så dem skal vi ikke lytte til, og i andre sammenhænge får vi at vide, at Advokatrådet bare repræsenterer partsinteresser.
Det er de forhåndenværende søms princip: regeringen bruger smagsdommere, når regeringen er enig med dem, og så bruger man ikke andre argumenter, end at det mener de.
Hvorfor kommer man i det mindste ikke frem med de argumenter, som er blevet fremført af CO-Industri og Dansk Industri?
Det er meget ærligt at sige, at de går ind for det, men det er lidt for fattigt, og så er det lidt svært at debattere.
Aage Frandsen (SF), 2002-04-18:
Der er aldeles ikke noget forkert i, at man lytter til forskellige organisationers synspunkter.
Det tror jeg da også den tidligere regering gjorde, og det gør vi også.
Men det, der er det underlige i dette tilfælde, er, at regeringen og dermed skatteministeren ikke finder nogen grund til at uddybe argumenterne.
Jeg tænker på, at når jeg somme tider stiller nogle spørgsmål, som jeg selv synes er geniale, og som bare kan besvares med et ja, kan embedsmænd alligevel skrive 20 linjer eller halvanden side, og det er efterhånden slet ikke til at se, hvad det betyder.
Jeg får sådan set en bekræftelse, men der er ikke én journalist, der kan finde ud af det, og derfor er jeg også sikker på, at man i dette tilfælde burde have fundet en, der kunne have skrevet en hel masse linjer og underbygget det.
Man må sige, at svaret her ikke var helt kvalificeret til at dække over regeringens synspunkter.
Den har nemlig ikke selv nogen, men den tillægger sig andres synspunkter, og det er det, der er grunden til, at vi klandrer den.
Man prøver ikke at sige, hvorfor regeringen også vil det, og det er et dårligt svar set ud fra ministerens synspunkt, for her har ministeren afsløret sig selv.
Der er andre tilfælde, hvor der tales sort, hvor det ikke lykkes.
Kl. 9.55
Sandy Brinck (S), 2002-04-18:
Det ville jo fremgå for hr. Helge Adam Møller, hvis det var sådan, at han havde deltaget i udvalgsarbejdet og dermed også set svarene på alle de øvrige spørgsmål.
Det er faktisk så grelt, at Erhvervsfremme Styrelsens testpanel ikke har ønsket at vurdere det, fordi det er for upræcist.
De kan ikke se, hvor det skal ende, og de mener, at det vil omfatte for få.
Det samme er der flere, der skriver i høringssvarene.
Håndværksrådet og alle mulige mindre virksomheder siger, at det her kun er for de store giganter, der i forvejen har forskning, og derfor har vi stillet spørgsmål om, hvad det kommer til at betyde med hensyn til at styrke forskningen, og hvad der skulle være den egentlige grund til at fremsætte forslaget.
Der må da også være nogle saglige grunde.
Helge Adam Møller (KF), 2002-04-18:
Jeg har ikke deltaget i udvalgsarbejdet, men jeg undrer mig meget over, at fru Sandy Brinck kan finde, at der er noget som helst forkert eller odiøst i, at to store seriøse organisationer, CO-Industri og Dansk Industri - det er altså metalarbejderne, og det er alle de ansatte ude i virksomhederne sammen med arbejdsgiverne - i fællesskab føler, at hvis man får gennemført et forslag om større fradrag for forskningsudgifter, giver det bedre forskning, flere arbejdspladser og større indtjening til Danmark. Hvad er der galt i at følge et godt forslag, som kommer fra de mennesker, der er ude i virkeligheden, og som skaber job og skaber overskud til Danmark?
Det må da være pragtfuldt og godt, så derfor må jeg spørge fru Sandy Brinck: Hvad er problemet?
Sandy Brinck (S), 2002-04-18:
Ministeren svarer skriftligt, bilag 8, spørgsmål 2, på mit spørgsmål: Hvorfor man har valgt at styrke forskning lige nøjagtig ved at sovse den ind i skattelettelser for erhvervslivet?
Skatteministeren svarer, at det er, fordi Dansk Industri og CO-Industri har ønsket det.
Det er begrundelsen, og derfor er det bare, jeg synes, det er interessant, om ministeren er sendt i byen med andre forslag fra logebrødrene.
Kommer der andet, hvor det er den eneste begrundelse?
Vi vil gerne være med til at støtte forskningen, men vi synes, det er en pudsig måde at gøre det på over skattelettelser.
Svend Erik Hovmand (V), 2002-04-18:
Jeg vil gerne sige til fru Sandy Brinck, at vi da sagtens kan genoptage debatten fra andenbehandlingen eller den debat, der har været i udvalget, eller gentage en række af de besvarelser på spørgsmål, som udvalget er blevet gjort bekendt med.
At vi her tager et initiativ for at sikre forskningen, for at sikre samarbejdet mellem dansk erhvervsliv og forskning, tror jeg faktisk er til gavn for også mange af de socialdemokratiske interesser.
Når vi har lagt vægt på at få gennemført forslaget her, skyldes det klart en prioritering, hvor vi forsøger at få det spin-off, der sikrer et tættere samarbejde mellem dansk erhvervsliv på den ene side og forskning på den anden side.
Kl. 9.50
Sandy Brinck (S), 2002-04-18:
Jeg skal sådan set bare samle op dér, hvor den forrige debat sluttede.
Jeg prøvede under andenbehandlingen af dette lovforslag at få skatteministeren i tale, men det lykkedes ikke.
Jeg troede faktisk, at vi var blevet bedt om at komme herind af befolkningen for at diskutere politik.
Jeg tror faktisk ikke, at vi får vores hyre for at sidde og lurepasse, vil jeg sige til skatteministeren.
Under udvalgsbehandlingen kom det jo meget prisværdig klart frem, at baggrunden for dette lovforslag er, at CO-Industri og Dansk Industri har ønsket det.
Det skriver skatteministeren højt og klart, punktum.
Vi andre kan jo bare prise os lykkelige over, at Dansk Industri og CO-Industri ikke har ønsket sig 200 pct.s fradrag, men kun 150 pct. Jeg skal bare spørge skatteministeren, om der er andre forslag, som ministeren er sendt i byen med af sine logebrødre, som vi kan forvente at se i fremtiden.
Kommer der andet, som er direkte afsendt fra Dansk Industri og CO-Industri?
Jens Peter Vernersen (S), 2002-04-18:
Statsministeren sidder selvfølgelig og er opmærksom på situationen, som er dybt alvorlig.
Hvis det ikke er sådan, at statsministeren tager fat i det her, er der jo ikke andet at gøre for os end at klage til Folketingets formand.
Det må jo blive næste skridt, hvis ikke man får løst problemet i Venstre.
Ole Stavad (S), 2002-04-18:
Vi er jo i den heldige situation i dag, at vi har statsministeren til stede, og derfor vil jeg da godt spørge statsministeren, om han er opmærksom på, at på skatteområdet er vi efterhånden derhenne, at uanset hvilken sag vi behandler, og uanset hvilke spørgsmål vi stiller, er det stort set umuligt at få noget svar.
Hvis det er sådan, at skatteministeren tager ordet og siger noget, handler det ikke om det, der bliver spurgt om, og jeg synes bare, det er vigtigt, at statsministeren er opmærksom på sagen.
Jacob Buksti (S), 2002-04-18:
Nu fik jeg jo sandelig chancen for at få ordet én gang til, og jeg vil bare konstatere, at vi løber imod tavshedens mur.
Det er ikke tilfredsstillende med parlamentarisk debat, når man aldrig kan få et svar, og derfor skal jeg undlade at stille flere spørgsmål.
Holger K. Nielsen (SF), 2002-04-18:
Det er blevet et fast mantra hos regeringen og også hos
Venstres ordfører, at man er sikker på, at USA vil konsultere sine allierede, hvis man gennemfører et militært angreb på eksempelvis Irak.
Jeg er helt uforstående over for den tyrkertro på det, ikke mindst når man i den amerikanske debat kan se, at USA bestemt ikke har tænkt sig at konsultere nogen som helst, hvis man beslutter sig for at iværksætte et militært angreb på Irak.
Man er meget opsat på, at der ikke bliver modstand fra de arabiske lande, og det er en af grundene til, at man er så aktiv i palæstinakonflikten i øjeblikket, og at Colin Powell rejser rundt i øjeblikket.
Men når den endelige beslutning skal træffes, er der jo bred enighed om, at så vil USA træffe den for sig selv og ikke konsultere Europa.
Og der er det, jeg bare ikke kan forstå, at Venstres ordfører, at regeringen ikke bare kunne overveje at få lidt mere selvstændighed i forhold til den amerikanske politik.
Jørn Jespersen (SF), 2002-04-18:
Men jeg håber så at få svar fra Socialdemokratiet nu: Hvordan vurderer Socialdemokratiet USA's linje i internationale miljøforhandlinger?
Hvordan vurderer Socialdemokratiet forhandlingssituationen op til Verdenstopmødet om Bæredygtig Udvikling i Johannesburg?
Hvad er Socialdemokratiets linje her?
Skal man for alt i verden prøve at få USA med i en aftale, som vi så ved ikke kommer til at indeholde noget konkret, ikke noget bindende, ikke forpligter?
Eller skal man arbejde for det, som hidtil har været dansk politik, nemlig en Global Deal med stærke bindende forpligtelser for alle lande?
Keld Albrechtsen (EL), 2002-04-18:
Jeg vil godt spørge Venstres ordfører, hvad forslaget til vedtagelse egentlig betyder.
Og Socialdemokratiet har jo kritiseret bl.a. statsministerens håndtering af spørgsmålet om den israelske besættelse, hvor statsministeren jo fører
en ren USA-dikteret politik, men hvor f.eks. hr. Mogens Lykketoft helt klart fører en anden politik
Derfor synes jeg, det kunne være interessant at vide, om det forslag til vedtagelse er en konfirmering af statsministerens forståelse med den israelske besættelsesmagt, eller det er en støtte til hr. Lykketofts linje, som er en ganske anden.
Troels Lund Poulsen (V), 2002-04-18:
Det første spørgsmål var fra hr. Holger K. Nielsen i forhold til konsultering af USA i forbindelse med et muligt angreb.
Jeg vil gerne understrege, at jeg ikke har den samme mistillid til USA, som hr. Holger K. Nielsen giver udtryk for.
I den forbindelse vil jeg også gøre opmærksom på de udtalelser, der faldt umiddelbart efter den 11. september, hvor der var en bred opbakning til, at kampen mod international terrorisme skulle fortsætte, og at det ikke bare var en kamp, som blev afsluttet i løbet af 1 måned.
Jeg minder om det her, for at vi gennem historien kan huske på, at det bliver en lang kamp, som kommer til at kræve en bred indsats, og jeg er ikke et sekund i tvivl om, at USA også lytter til Europa i den forbindelse.
Med hensyn til spørgsmålet fra hr. Keld Albrechtsen om, hvad forslaget til vedtagelse betyder, synes jeg jo bare, at når man læser forslaget, skulle det gerne give udtryk for det. Så vil jeg sige i forhold til Israel, at nu debatterer vi jo ikke Israel i dag.
Det gjorde vi for 2½ måned siden, da vi havde en lang debat om Mellemøsten.
Og den udtalelse, der er her i dag, slår klokkeklart fast, hvad det er for et forslag til vedtagelse, vi bygger op.
Deri nævner vi ikke noget om Mellemøsten, men EU's linje er jo også klar i forhold til Mellemøsten.
Der har den danske regering på intet tidspunkt gået enegang.
Jeg tror nok, debatten omkring ABM-traktaten viste, at ABM-traktaten ikke længere er en historisk og en politisk nødvendighed.
Der er en helt ny verdensorden, som jeg også håber, at Socialdemokratiet kan tilslutte sig.
Der er ikke længere det samme trusselsbillede, der er en helt ny verdensorden, hvor der ikke er to poler mod hinanden, men hvor det er meget mere komplekst.
Jeg vil bare henholde mig til de besvarelser, som både statsministeren og udenrigsministeren har givet her i Folketinget i dag, hvor de jo også siger, at EU selvfølgelig i en dialog skal sikre, at man har en kontakt til USA.
Det tror jeg helt sikkert kan lade sig gøre.
Troels Lund Poulsen (V), 2002-04-18:
Først et svar til hr. Villy Søvndal, som læser mange udenlandske aviser.
Til det vil jeg sige, at det er der også andre der gør, deriblandt jeg selv.
Billedet er ikke så lidt nuanceret som det, hr. Villy Søvndal giver udtryk for, billedet er mere broget.
Derfor synes jeg også, at det er meget vigtigt at sige til hr. Villy Søvndal, at det er utrolig centralt, at man ikke tror, EU-landene er enige om alt.
Men jeg har selvfølgelig noteret mig i dag, at hr. Villy Søvndal og hr. Holger K. Nielsen er meget varme fortalere for et stærkt, bindende europæisk samarbejde om EU's udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Og derfor glæder jeg mig også til at se, at man så støtter det forslag til vedtagelse, som ligger, hvor vi bl.a. siger, at vi skal arbejde for at sikre en stærk fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Så til hr. Jørn Jespersen.
Jeg tror ikke, vi kommer det nærmere end at sige, at EU og Danmark vil arbejde for, at USA også bliver en del af Global Deal.
Det har jeg sagt, det har statsministeren og udenrigsministeren sagt fra talerstolen, og vi kommer det ikke nærmere.
Forhandlingerne bliver ikke afsluttet her i dag.
De bliver afsluttet i Johannesburg, og der deltager jeg desværre ikke.
Jørn Jespersen (SF), 2002-04-18:
Jeg må desværre konstatere, at det ikke er muligt fra det altdominerende parti i den aktuelle danske regering at få et svar på følgende spørgsmål: Hvordan vurderer regeringen USA's konsekvente linje i de internationale miljøforhandlinger, hvor man hver eneste gang forsøger at svække aftaler eller udhule aftaler eller undgå aftaler?
Det er der ingen vurdering af fra Venstres side, det har man ingen mening om.
Man drager ingen konsekvenser af det, man har ingen linje på det område.
Det synes jeg er skuffende og deprimerende og ikke særlig heldigt for den nuværende danske regering.
Omkring Johannesburg: Det, vi forhandler i Folketinget i dag, er, hvordan Danmark som formandskabsland i EU vil håndtere de konflikter, der er i forhold til USA.
Alligevel kan Venstres ordfører ingenting sige om spørgsmålet her i Folketingssalen under en debat, der netop handler om det emne.
Sidste chance: Hvad er regeringens linje i forhold til Global Deal på Johannesburgmødet?
Vil man satse på en bindende, forpligtende aftale, eller vil man underlægge sig USA og dermed svigte hele processen afgørende?