runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Svend Heiselberg (V), 1999-05-28:
Ja, jeg synes, at det er beklageligt, at vi her må konstatere, at måske flertallet i Folketinget beslutter sig for, at man vil skævvride udviklingen, således at der ingen ordentlig vejforbindelse skal laves til ca. 400.000 mennesker i regionen Ringkøbing og Viborg Amter.
Det er altså noget, som påkalder sig stor opmærksomhed, både i Ringkøbing Amt og hos kommunen, hos LO i Ringkøbing Amt, og de har været her i Folketinget, vi har haft mange møder med dem.
De har forsøgt at forklare os, hvor stort problemet er, netop det, at man præciserede, at i det område skal man ikke påregne, at der skal ske en udbygning af vejene, men at det derimod er i den øvrige del af landet, der skal ske en udvikling.
Det er det, som man selvfølgelig er rasende over, og jeg forstår dem godt.
Jeg har svært ved at forstå, hvorfor et flertal her i Folketinget vil forhindre - det er jo ikke i morgen, for ministeren har jo ikke penge til det endnu - og ministeren ikke vil være med til, at netop det område også får lov til at få en udvikling.
Men når der kommer en anden regering til, så håber og tror jeg helt sikkert, jeg kan love, at så bliver der også lavet et andet forslag end det, som ministeren er kommet med
Lis Greibe (S), 1999-05-28:
Hr. Heiselberg efterlyser udvikling i området.
Jeg håber da, hr. Heiselberg er tilfreds med, at vi nu får en ny vej og vi får en vej, som kan klare det behov, der er. Jeg mangler faktisk stadig svar på mit spørgsmål fra andenbehandlingen om, hvilke trafikanlæg man egentlig havde tænkt sig skulle nedprioriteres.
Og jeg vil også godt have at vide: Hvilken strækning har egentlig et årsdøgntrafiktal i år 2010, som den nu dimensionerede vej ikke kan dække?
Margrete Auken (SF), 1999-05-28:
Jeg vil bare spørge hr. Svend Heiselberg, om det er Venstres politik, at det, vi nu har fået i Nordjylland, skal være standarden for, hvad vi skal have over hele landet.
Der skal være motorveje til alle, uanset hvad der er af trafik, og hvis nogen får en motorvej, der er mindre berettiget end den nordjyske, eller ikke får den, undskyld, så skal de selvfølgelig have den, så skal de selvfølgelig have den.
Men jeg vil gerne vide, om det er Venstres politik at lave nordjyske tilstande, som Risgaard Knudsen har fået lavet deroppe, over hele landet.
Kaj Ikast (KF), 1999-05-28:
Ja, ministeren var jo ikke indstillet på at lave motorvej
, selv om den skal laves om kort tid alligevel. Så synes jeg, at vi i Trafikudvalget i mange år har sagt, at en tosporet motortrafikvej er noget af det farligste at lave.
Og det skal vi ikke have hængende på os, vi har jo erfaringerne fra Djursland.
Derfor vil vi gerne foreslå, at det bliver en firesporet motortrafikvej fra starten.
Så derfor forventer jeg, at der er nogle, der virkelig vil støtte det forslag.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-06-16:
Spørgsmålet om at sikre det serbiske mindretals vilkår om nødvendigt med væbnet magt, kan vi ikke blive uenige om, vil jeg sige til hr. Estrup; det er ikke det, der er spørgsmålet.
Hvad vil så Det Radikale Venstres svar på den situation være?
Vil det være, at vi sender danske soldater ud med det mandat at deltage i en sådan krig, som kan blive resultatet?
Jørgen Estrup (RV), 1999-06-16:
Med al respekt for, hvad Information skriver, og al respekt
for hr. Albrechtsens interesse for, hvad Det Radikale Venstre måtte mene, så mener jeg trods alt i sidste ende, det afgørende er, hvad der står i FN-resolutionen.
Der står, at der skal ske en demilitarisering.
Mit spørgsmål til hr. Albrechtsen er, om Enhedslisten faktisk synes, at det er rigtigt, at det skal ske.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-06-16:
Enhedslisten vil naturligvis gerne støtte en aftale, som giver en selvbestemmelsesret, og hvor man også fra kosovoalbanernes side går ind på den, eventuelt også med en afvæbning, men Enhedslisten finder det ganske enkelt galmandsværk, hvis man nu vil indlede en afvæbning af det, der af den kosovoalbanske befolkning opfattes som en befrielseshær, og så fremkalde en ny krig, og det er den risiko, man løber, hvis man vedtager dette her med det mandat, som er formuleret, og med de bemærkninger, der står i regeringens beslutningsforslag. Og så spørger hr. Estrup: Hvorfor spørger jeg Det Radikale Venstre?
Den danske regering kan jo faktisk også gøre den indflydelse gældende, bl.a. i NATO, og derfor er det ikke uden interesse, hvad et dansk regeringsparti agter at stille op i en sådan situation; om man vil lade en sådan konflikt løbe og udvikle sig med det resultat, at danske soldater kan ende i et væbnet sammenstød med UCK.
Jørgen Estrup (RV), 1999-06-16:
Jeg er ikke så sikker på, at hr. Albrechtsen har ret i, at UCK ikke vil acceptere den demilitarisering, der er tale om.
Jeg har hørt UCK-ledere sige præcis det stik modsatte.
Hvad det må indebære i praksis, må tiden vise.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-06-16:
Jeg vil gerne spørge hr. Jørgen Estrup, ligesom jeg spurgte fru Ingrid Rasmussen, hvad Det Radikale Venstres holdning er til det problem, vi står over for, nemlig at der i aftalen indgår en afvæbning af UCK's styrker.
Og jeg vil gerne stille et spørgsmål til hr. Estrup, som jo uden tvivl er klar over, at vi allerede står i den situation, at der er et problem: at UCK's styrker står ved siden af bl.a. tyske NATO-styrker.
De er endnu ikke skredet til afvæbning.
Man ved ikke, hvornår de får ordren til det, men udtalelser fra UCK og også fra civile kosovapolitikere tyder på, at man ikke vil acceptere en afvæbning.
Hvordan vil Det Radikale Venstre sikre, at det her ikke fører ud i en ny konflikt, hvor også danske soldater kan komme til at skulle trække våben og komme ind i en militær kriseagtig situation?
Arne Melchior (CD), 1999-06-16:
Tak til formanden for, at jeg må få en kort bemærkning mere.
Jeg er i øvrigt fuldstændig enig; jeg kan jo ikke på 1 minut redegøre for Israels situation gennem dets 50-årige eksistens.
Men det er jo en totalt anden situation.
Da Israel på folkerettens grund blev grundlagt for 50 år siden, blev det overfaldet af 14 nationer, og Israel har været omgivet af fjendelande i al sin eksistens, af folk, der i deres nationalpagt har haft stående, at Israel skal fjernes fra Jordens overflade med alle til rådighed stående midler.
Der er vel ikke nogen, ud over hr. Søndergaard og hr. Albrechtsen åbenbart, der nu vil påstå, at det er Israel, der er aggressoren i den sag.
Men det betyder ikke, at Israel har opført sig i alle situationer, som de burde.
Man bliver faktisk ikke god af at blive bekæmpet og blive holdt nede og blive forfulgt.
Man bliver faktisk det modsatte.
Vær venlig at tænke på det.
Vi kan ikke i den nuværende fase løse alle problemer.
Hvor hr. Skaarup graver sig ned i at blive af med flygtninge, så er hr. Søndergaard til gengæld for langt fremme.
I øjeblikket er der mere akutte ting at ordne, og det er min overbevisning, at det vil ende med, at kosovoanerne naturligvis får lov til at have samme selvbestemmelsesret som danskerne.
Så kan jeg altså ikke på et minut svare på spørgsmål om både Algeriet, Tyrkiet og Israel.
Det ved hr. Søndergaard godt, og det har vi diskuteret heroppefra før.
Hvis hr. Søndergaard overhovedet følger en lille smule med, ved han, at jeg i årtier er gået ind for en palæstinensisk stat.
Så han skal ikke mistænkeliggøre noget dér ved at slynge mig en hel masse lande og dårlige forhold, som jeg heller ikke er begejstret for, og som jeg også gerne vil være med til at ændre, i hovedet.
Jeg er ikke skyldig.
Må jeg så ikke sige om retfærdighed: Det var faktisk et citat, jeg bragte, hvorvidt der er rabat på retfærdighed.
Jeg har aldrig påstået, at jeg kender retfærdighedens nøjagtige holdeplads, og at jeg nøjagtig ved, hvordan den ser ud.
Jeg kan ikke bruge yderligere af mit krudt og mine sekunder på at forklare hr. Skaarup, hvad jeg mener.
Jeg har udtalt det meget, meget tydeligt heroppefra gentagne gange, både i dag og tidligere.
Men jeg må spørge hr. Søren Søndergaard: Hvad er det for noget med, at jeg ikke går ind for, at Israel skal bombes, fordi jeg er gået ind for, at Milosevic skulle bombes?
Hvad er det for en sammenligning?
Jeg plejer at anse hr. Søren Søndergaard for nogenlunde intelligent.
I dag viser han efter min mening en dumhed, som skriger til himlene.
Der er ingen sammenligning mulig.
Peter Skaarup (DF), 1999-06-16:
Det, der bringer mig herop, er jo selvfølgelig fortsat hr. Arne Melchiors klager over, at Dansk Folkeparti vil have en plan for hjemsendelsen af de flygtninge, som jo kan hjemsendes, når der er fred, vel at mærke en fred, der kan bevares.
Der siger hr. Arne Melchior, at det jo er forfærdeligt, at man vil det, og spørger, hvad det er for tilstande, de kommer ud for.
Jeg kan så bare henvise til Kristeligt Dagblad i dag, hvor det jo fremgår, at der nu bliver lavet en overordnet plan for 300.000 flygtninges hjemvenden.
Hvad er der galt i, at regeringen begynder at spekulere
på, hvordan vi får de 3.000 flygtninge, vi har fået til Danmark, sendt tilbage, eventuelt i første omgang til en slags transitstation i nærområdet, altså i de danske flygtningelejre, der stort set er tomme?
Og hvad er der galt i, at man så efterfølgende får sendt flygtninge retur, så man bevarer presset på, at de kan komme retur?
Det er så uforståeligt for mig, som det kan være. Hr. Arne Melchior bliver ved med at gentage, at det er så horribelt, at vi ønsker det. Hvad er der galt i, at man ønsker det, når FN selv er i gang med det, således som der står i Kristeligt Dagblad i dag?
Søren Søndergaard (EL), 1999-06-16:
De skal bare have den i afmålte doser, når det passer hr. Arne Melchior og NATO.
Så forklarer hr. Melchior, og det anerkender jeg da fuldstændig, at hr. Melchior i årtier er gået ind for en palæstinensisk stat.
Men hr. Melchior er jo ikke i årtier gået ind for, at Israel skulle bombes.
Ligesom hr. Melchior ikke er gået ind for, at Algeriet skulle bombes, eller at Tyrkiet skulle bombes.
Man har sagt, at der var nogle andre muligheder.
Det, der er hele vores udgangspunkt, er, at de andre muligheder, der består i at støtte oppositionen i Serbien, ikke er blevet afprøvet, bl.a. fordi det her Folketing med hr. Arne Melchiors hjælp har afvist de folk i Serbien, som kæmpede for demokrati og menneskerettigheder, f.eks. de desertører, som kom hertil, fordi de ikke ville kæmpe Milosevics krig.
Det er den sørgelige kendsgerning.
Kosovas befolkning får ikke ret til at bestemme sin egen fremtid.
Den får ikke ret til at gennemføre en folkeafstemning om, hvorvidt den ønsker at løsrive sig eller ej.
Vi kan alle sammen have vores ideer, om det er klogt, eller det er fornuftigt.
Jeg vil selv sætte spørgsmålstegn ved, om det er særlig fornuftigt at løsrive sig, men jeg har den opfattelse, at retfærdighed indebærer et folks ret til selv at træffe den slags beslutninger.
Det mener hr. Melchior ikke, det mener NATO ikke, og det synes jeg lægger en vis begrænsning på de to nævntes opfattelse af retfærdighed.
Så spørgsmålet om alternativet: Ja, men det er jo altid spørgsmålet.
Hvad er hr. Arne Melchiors alternativ i forhold til Kurdistan?
Fortsatte myrderier af kurderne?
Hvad er hr. Arne Melchiors alternativ i Algeriet?
Fortsatte myrderier i Algeriet, hvor der er blevet myrdet 80.000 siden 1992?
Hvad er hr. Melchiors alternativ i forhold til Israel/Palæstina?
Fortsat besættelse af land og undertrykkelse af palæstinenserne?
Arne Melchior (CD), 1999-06-16:
Ja, Saddam Hussein sidder der endnu, og det er bestemt en ulykke, men hvorfor sidder han der endnu?
FN gav et begrænset mandat, som man ikke turde gå ud over, og det var derfor, det blev nødvendigt i den nuværende situation at løsrive sig fra FN's diktat.
Tøger Seidenfaden kaldte den krig for en velsignelsesrig krig, ja, og det var den også.
Han havde fuldstændig ret, for det, hr. Søren Søndergaard hele tiden i sit føleri glemmer, er at betragte alternativet.
Ville der ikke have været mere forbandelse og altså mindre velsignelse, hvis man ikke havde trådt op imod Saddam Hussein?
Er det det alternativ, hr. Søndergaard ønsker sig? Jeg beder så meget om, at man i alle den slags svære og sammensatte situationer skal tænke på: Hvad er alternativet?
Hvordan ville det være gået, hvis man havde handlet væsentligt anderledes?
På det sidste spørgsmål, hr. Søndergaard stillede mig, er svaret: Ja.
Det kan ikke være anderledes, og sådan bliver det vel også.
Søren Søndergaard (EL), 1999-06-16:
Hr. Arne Melchior er allerede gået i gang med at fejre sejren over de falske profeter; måske er det en smule tidligt.
Vi husker jo også, da den samme Tøger Seidenfaden snakkede om en velsignelsesrig krig i Golfen.
Saddam Hussein sidder der endnu og undertrykker befolkningen.
Vi husker jo også, da man med stor glæde besluttede, at krigsforbryderne fra Bosnien, Mladic og Karadzic, som jo bl.a. udryddede Srebrenica, skulle stilles for en krigsforbryderdomstol.
Siden da har NATO mere eller mindre systematisk undgået at anholde dem. Nu har man så sat Milosevic på listen, og alligevel er det for tidligt at fejre sejren, for der er desværre intet, der tyder på, at han bliver indfanget hurtigere end de andre.
Så vil jeg godt spørge hr. Arne Melchior om én ting, fordi hr. Arne Melchior bruger ordet retfærdighed: Indgår det ikke i hr. Arne Melchiors retfærdighedskodeks, at en befolkning som den, der bor i Kosova, skal have lov til at bestemme sin egen fremtid?
Eller synes hr. Arne Melchior måske, det ligger bedre i NATO's hænder?
Jørgen Estrup (RV), 1999-06-16:
Nej, men jeg er jo sådan set fuldstændig enig med hr. Albrechtsen i Det Radikale Venstres store betydning.
Det er ikke det, vi diskuterer. Så det, jeg derimod måske ville appellere lidt til, er lidt forståelse hos hr. Albrechtsen, hvis vi i øvrigt er enige i, at FN har skrevet en fornuftig resolution, og at demilitariseringen af UCK faktisk er et mål.
Kan hr. Albrechtsen så ikke se det fornuftige i, at man en gang imellem ikke lige præcis siger, hvilke midler der skal bruges på forhånd, men at man lader det stå hen i det uvisse vel vidende, at der er et markant styrkeforhold til fordel for den internationale styrke.
Det tror jeg i hvert fald at militærstrategerne godt kan se.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-06-16:
Nu er hr. Søren Søndergaard afskåret fra at replicere, men jeg synes ikke, at hr. Melchiors sidste bemærkning skal have lov til at stå uimodsagt. Jeg vil gerne spørge hr. Melchior, om det ikke er en notorisk kendsgerning, at Israel groft og vedvarende år ud og år ind har overtrådt FN's beslutninger.
Jeg synes godt nok ikke, hr. Melchior skal slippe af sted med på den måde at bortforklare det problem, vi har oplevet med krænkelserne af den palæstinensiske befolknings rettigheder.
Jeg synes hr. Estrup lidt fordrejer mine ord.
Jeg har ikke givet, og Enhedslisten vil ikke give tilslutning til de bemærkninger, der står i regeringsforslaget om demilitarisering, fordi det ikke hviler på en aftale, og det indebærer den risiko, at danske soldater bliver trukket ud i en væbnet konflikt, som kan få dybt tragiske resultater.
Og så må jeg bare konstatere, at hr. Estrup og Det Radikale Venstre altså er indstillet på, fuldstændig klart overvejet og gennemtænkt indstillet på at sende
danske soldater ud i noget sådant.
Vi må så konstatere, at et parti, der har været båret af en antimilitaristisk tradition, og som i den sammenhæng har en årtier lang - meget længere end Enhedslisten - tradition at være stolt af, altså nu er indstillet på at lægge den tradition på hylden og i stedet indlede noget, som kan blive et farligt militært eventyr, uden at stille nogen som helst krav til det, der skal ske. Det Radikale Venstre kunne jo sammen med Enhedslisten stille et ændringsforslag, der præciserede, at det ikke må ske.
Peter Skaarup (DF), 1999-06-16:
Det er jo meget svært i bakspejlet at vurdere, hvem der fik ret og uret.
Det, der står tilbage, er, at der nu er en fred, som kan bevares, og så er det klart, at det er det forslag, der er kommet fra regeringen, som Dansk Folkeparti og de øvrige partier herinde må tage stilling til, og vi ønsker altså at medvirke til, at denne fred kan blive bevaret.
Men vi havde da gerne set, at man havde undladt de aktioner, der har betydet i tusindvis af civile ofre for bombninger osv., men det var hr. Arne Melchior og jeg ikke enige om dengang, da vi debatterede det, og derfor kan vi egentlig ikke komme videre med det nu.
Det, det drejer sig om, er at sikre en opbakning til den resolution, der er fra FN's side, og at Danmark også giver sit bidrag, og det har vi utvetydigt sagt fra Dansk Folkepartis side i dag at vi gør, og her er vi enige med hr. Arne Melchior.
Og så er det bare godt, at stort set alle Folketingets partier generelt kan være enige om at hjælpe med den indsats, der skal til dernede, og det burde hr. Arne Melchior jo også synes er fint.
Søren Søndergaard (EL), 1999-06-16:
Udenrigsministeren siger, at det ikke skal lykkes hr. Søren Søndergaard at komme igennem med sin historieforfalskning - nej, det skal det ikke.
Problemet er jo bare, at det, udenrigsministeren sagde, ikke var særlig oplysende.
Det er da rigtigt, at der var 300.000 flygtninge i Kosova, før bomberne begyndte at falde; det er fuldstændigt korrekt.
Det var internt fordrevne, og som jeg også sagde i min tale, var en del af dem etnisk udrensede fra områderne ved Albanien, fordi man dér ikke ønskede at have kosovaalbanere, der kunne fungere som støtte for UCK, når de transporterede folk ind eller våben ind.
Men det korte af det lange er, at man ikke var gået over i den fase, der bestod i at fordrive folk fra landet.
Den startede først, efter at bombardementerne var begyndt, og det kan vi jo få undersøgt under udvalgsbehandlingen, så vi i hvert fald kan få klarlagt, at der ikke skal ske nogen historieforfalskning her fra Folketingets talerstol. Så siger udenrigsministeren, at det må gøre ondt i hr. Søren Søndergaards sjæl at se, at kosovaalbanerne byder NATO velkommen.
Næh, det kan jeg da godt forstå at de gør
, ligesom østeuropæerne stod og bød russerne velkommen, da de i Anden Verdenskrig smed de tyske besættelsestropper ud.
Jeg forstår da godt, at man byder NATO-tropperne velkommen, fordi man kommer af med den serbiske undertrykkelse.
Det gør overhovedet ikke ondt nogen steder at anerkende dét og se dét.
Men det ændrer jo ikke noget ved, at vi bliver nødt til at prøve at se en lille smule længere, og derfor bliver vi også nødt til at kigge på den nyordning, som NATO har planlagt for Kosovo.
Her bliver vi altså bare nødt til endnu en gang at holde fast i, at den nyordning indebærer ikke, at befolkningen får en demokratisk afstemning om sin egen fremtid.
Det kan udenrigsministeren selvfølgelig opfatte som det rene pindehuggeri, og når udenrigsministeren henviser til vores forslag, kan udenrigsministeren selvfølgelig - og det
er han velkommen til - opfatte det som det rene figenblad og finde en undskyldning for, at man ikke kan stemme for det udmærkede forslag om, at folk skal bestemme deres egen fremtid.
Jeg må sige til udenrigsministeren: Det er altså sådan, at vi har den opfattelse, at der er nogle principper, man skal kæmpe for alle steder, og et af de principper er bl.a. retten til, at folk kan bestemme deres egen fremtid.
Derfor har vi hele tiden været uenige med regeringen på det punkt. Vi var uenige, dengang regeringen sammen med de øvrige EU-lande traf beslutning i Wales om, at nu skulle man til at gribe ind over for UCK.
Vi var uenige, da man lavede Rambuillet-aftalen, vi har været uenige i bombardementerne, og vi er stadig væk uenige om, at spørgsmålet om demokrati og selvbestemmelsesret er et figenblad.
Til sidst vil jeg bare sige, at vi aldrig har været i tvivl om, at NATO ville sejre.
Det eneste, der har været vores bekymring, var, hvor meget det kostede, før de gjorde det, og det kan vi jo så begynde at gøre op nu.
Villy Søvndal (SF), 1999-06-16:
Også tak for svarene fra både statsministeren og udenrigsministeren.
Nu er det ikke for at trætte - for jeg synes, der
Jeg kan konstatere, at Danmarks tidligere udenrigsminister, hr. Uffe Ellemann-Jensen, i en artikel i Berlingske Tidende fra i går, som han selv har skrevet, siger, at man ikke havde udtømt alle økonomiske og politiske og diplomatiske midler, før man greb til magtanvendelse.
Der er forskellige opfattelser af det spørgsmål, og jeg tror ikke, vi når til nogen afklaring i dag, men jeg har tidligere udtrykt, at jeg synes, det bliver interessant at se historikere vurdere de forløb, der har været.
Når det er så vigtigt, er det jo, fordi det her vil komme til at danne skole for fremtiden.
Hvis man betragter det her som en succes, kan vi risikere, at succesen gentager sig med titusinder af dræbte på begge sider og to lande, der er bombet sønder og sammen, så inden man griber til et sådant middel igen, har vi vel behov for for fremtidens skyld at spørge: Kan vi virkelig ikke gøre det bedre?
Keld Albrechtsen (EL), 1999-06-16:
På spørgsmålet om afvæbning af UCK's styrker bekræftede ministeren, hvad vi har frygtet i Enhedslisten, nemlig at man vil bruge alle de nødvendige midler eller i hvert fald de midler, man har ret til på det grundlag, som ligger i folketingsbeslutningen.
Så henviste ministeren til, at UCK skulle vedgå Rambouillet-aftalen.
Det er muligvis rigtigt, det kan godt være.
Men problemet er jo, at den aftale ikke eksisterer mere, for så vidt angår de dele, der skulle sikre Kosova-befolkningens ret til ved en folkeafstemning på et senere tidspunkt at bestemme sin egen fremtid, herunder om man f.eks. ville have et andet forhold til Jugoslavien.
Det indebærer jo igen - og det håber jeg ministeren vil bekræfte - at hverken ministeren eller Enhedslisten i dag er i stand til at forudse, hvordan tingene vil udvikle sig, og dermed også er ude af stand til at forudse, om UCK vil nedlægge våbnene og lade sig afvæbne eller ej.
Arne Melchior (CD), 1999-06-16:
Jeg vil gerne rette en tak til statsministeren og udenrigsministeren - og jeg tror tilmed, jeg kan gøre det på manges vegne - for de taler, vi netop har hørt.
En særlig tak vil jeg sige til statsministeren.
Det er vist ret usædvanligt, at statsministeren tager ordet i en sådan debat på det tidspunkt og på den måde, som det er sket på her.
Jeg synes, det var prisværdigt, og at der blev slået nogle ting fast, som kan stå som målsætning i lang tid fremover i den slags væsentlige spørgsmål.
Selv vil jeg fremhæve, at statsministeren sagde, at vi har følt med ofrene, men vi har ikke kunnet føle som ofrene.
Det er meget vigtigt at huske på.
Der er her i dag blevet talt om at hidse sig op.
Hvorfor ikke i stedet tale om at engagere sig?
Det engagement, som regeringen er gået i spidsen for i disse sidste 3 måneder, har sin store andel i og sammen med det store flertal i Folketinget æren for, at Danmark i de foreliggende situationer har optrådt på en måde, som også vore børn vil kunne være stolte af.
Derfor denne absolut varmt følte tak til regeringen.
Jann Sjursen (KRF), 1999-06-16:
Jeg har ikke ret megen forståelse for, at soldater - i det her tilfælde - ikke vil leve op til det, man i givet fald er kontraktligt forpligtet på.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-06-16:
O.k., man vil så ikke tvinge, men jeg ved ikke, hvad det så er for sanktioner, hr. Jann Sjursen tænker på.
Under alle omstændigheder vil jeg godt spørge, om hr. Jann Sjursen ikke kunne have forståelse for, hvis der var en soldat, som sagde: Javist, en kontrakt, men hvis jeg risikerer at skulle ud i bjergene og deltage i kampe med UCK's styrker omkring afvæbning, så synes jeg ikke, at min samvittighed kan række til det. Bør vi så ikke have respekt og forståelse for, at en sådan soldat siger nej tak til den her opgave?
Jann Sjursen (KRF), 1999-06-16:
Jamen jeg kan bekræfte, at hr. Keld Albrechtsen hørte forkert.
Jeg sagde ikke noget om, at vi vil tvinge danske soldater i DIB'en til at indgå i sikkerhedsstyrken.
Jeg sagde, at det var uacceptabelt, hvis man satte sig imod det, man kontraktligt er forpligtet til.
Hvilke sanktioner det skal afføde, har jeg ikke taget stilling til, men jeg mener faktisk, at dét, at der er nogle, der vil slippe uden om de forpligtelser, som de kontraktligt har indgået, i givet fald må afføde kraftige sanktioner.
Hvad det skal være, har jeg ikke sagt noget om i min tale, men jeg har heller ikke sagt, at vi vil tvinge folk til syvende og sidst.
Det må vurderes, og det har jeg også forstået at forsvarsministeren i øjeblikket gør.