Jens Heimburger (KF), 1999-10-28:
Jeg vil gerne sige tak til Kristeligt Folkeparti for den debat, der er blevet rejst i dag.
Nu er vi landet på fødderne, og det gjorde vi sådan set allerede med den børnepolitiske redegørelse sidste forår, hvor vi kunne konstatere, at langt de fleste børnefamilier er ressourcestærke.
De har som regel to indtægter og en gennemsnitlig husstandsindkomst, der er over gennemsnittet for befolkningen i øvrigt.
Lad os derfor koncentrere os om de 4 pct., og lad os også konstatere, at af de initiativer, der er taget gennem årene, er ikke tilstrækkelig mange lykkedes.
Lad os konstatere, at vi ikke ved lige nøjagtig, hvad der skal til, og lad os også konstatere, at til trods for at vi er blevet rigere og rigere og klogere og klogere, og at milliarderne, som vi har mulighed for at anvende, er blevet flere, er der altså masser af børn, hvor vi ikke er i stand til at bryde den negative sociale arv.
Det er ikke noget, der skal peges fingre ad over for nogen, men det er en smuk, smuk ambition, hvis vi kunne gøre noget ved det.
Vi kan ikke løse alverdens problemer, men kunne vi gøre noget for de 4 pct. af børnefamilierne og især børnene, der er truede, har vi ikke været her forgæves.
Det nye er, som jeg ser det - i hvert fald også for en dels vedkommende i vort parti - at vi i stigende grad er indstillet på at gå ind ad børnenes dør.
Det er et område, som er uhyre kompliceret, og hver eneste sag er genstand for diskussion og også for fejlbedømmelser.
Men vi må konstatere, at ikke mindst når børnene ustandselig bliver gjort til kastebold mellem institutioner og offentlige myndigheder og hjem, opstår der problemer.
Der er brug for opstramninger til fordel for børnene på området.
Der er også brug for, at de individuelle handlingsplaner, som rent faktisk skal laves i kommunerne, bliver lavet.
Det var lidt af en skræmmende oplevelse at sidde ovre på Socialforskningsinstituttet sammen med en del
af Socialudvalget og høre om en undersøgelse, der bl.a. fortæller, at for halvdelens vedkommende bliver disse individuelle planer ikke lavet til tiden, og for en fjerdedels vedkommende bliver de overhovedet ikke lavet eller er ikke lavet
Der er brug for den retssikkerhed, det både er for familien og for det enkelte barn, at der bliver lavet disse handlingsplaner.
Det er altså ikke kun et spørgsmål om ny lovgivning, det er også et spørgsmål om, at vi holder fast i nogle af de beslutninger, der er taget.
Vi kunne godt tænke os, at man - som det også ser ud til at være undervejs - går ind i nogle mere permanente ordninger, for så vidt angår tvangsfjernede børn, så vi sikrer, at vi undgår kasteboldsituationen.
Op til 2 år skal det være, og i ganske enkelte tilfælde skal vi have
længere perioder, altså permanente fjernelser fra hjemmet.
Det korte af det lange er, at den vedvarende fokus, der er på området, skyldes, at det ikke kun er pressestof - hvad det selvfølgelig også er, for det er godt stof, der er gode, sørgelige, forfærdelige, hårrejsende historier - men at den vedvarende debat, som jeg fornemmer det, skyldes et oprigtigt ønske fra os alle sammen.
Vi vil i Det Konservative Folkeparti gerne bidrage med al vor energi, og vi vil også gerne bidrage til at finde de ressourcer, der skal til.
Vi er meget, meget åbne over for, at der bliver gjort noget ved dette område og støtter naturligvis også det forslag, som vi selv er medstillere til her i dag.
Men først og fremmest tak for initiativet til Kristeligt Folkeparti.