Jytte Andersen (S), 1998-11-03:
Det er ikke noget nemt tilgængeligt forslag det her.
Og dér kan man jo måske også begrunde lige præcis kompleksiteten.
Der er nogle af ordførerne, der har gjort sig skyldig i nogle misforståelser omkring hensigten med det her forslag.
Hensigten er ikke at tage penge ud af den almene sektor, men at pengene skal blive i den almene sektor, og at der skal være en indbygget solidaritet i sektoren, således at pengene kan gå hen til de afdelinger, som har brug for dem.
Det er oplagt, at lægger man op til en finansieringsreform, som jo faktisk også kan betyde billigere finansiering af den almene sektor, så vil staten da også på sigt have en interesse i, at den bedre finansiering skal kunne bruges inden for sektoren, også i forhold til kommende nybyggeri, altså engang om 30-35 år, som jo er det lange sigte i det her.
Det er jo klart, at vi ikke har for vane i Folketinget at træffe beslutninger med så lang tidstermin, og derfor vil jeg også godt sige til fru Kirsten Jacobsen, for at der ikke skal herske tvivl, at det her er ikke noget, der er lagt frem, fordi det skal igennem Folketinget i løbet af nul komma fem.
Det skal naturligvis have den tid i udvalget, som Folketingets partier har brug for.
Vi er kun i, jeg er lige ved at tro den fjerde uge af Folketingets samling, så der er mange uger til at stille spørgsmål i, og fru Kirsten Jacobsen skal nok få besvaret alle sine spørgsmål.
Jeg vil godt sige noget til ordførerne enkeltvis og først til hr. Carsten Hansen.
Det er klart, at der kan være behov for at se på nogle overgangsordninger.
Det er jeg i hvert fald med på.
Jeg har forstået meget klart på fru Rikke Hvilshøj, at Venstre ikke er meget for den almene sektors eksistens.
Andet kunne jeg ikke få ud af de indledende bemærkninger.
Og jeg vil bare gøre Venstre opmærksom på, at den almene sektor faktisk løser en ganske stor del af de samfundsmæssige opgaver, som der tilsyneladende ikke er forståelse for at bidrage til løsningen af hos den private sektor.
Derfor skal man altså, hvis man vil have et ordentligt samfund og man gerne vil have en ordentlig boligstandard, have en stor almen sektor.
Og derfor er jeg glad for, at der ikke længere er kvoter og rammer, og glad for, at min forgænger faktisk sikrede, at i det omfang, kommunerne gerne vil prioritere den almene sektor, kan de faktisk gøre det uden at spørge nogen om lov.
Det er der faktisk ikke ændret på i det her forslag.
Jeg vil i den sammenhæng også gerne sige, at det er forkert at male det billede, at vi nu tager ganske meget fra beboerne, og at beboerne nu skal belastes yderligere, for den finansiering af nybyggeri, som det nuværende grundlag hviler på, er uændret.
Det er stadig væk sådan, at beboerne faktisk kun skal betale 2 pct., kommunen skal betale 14 pct., og resten betales via lånoptagning.
Det er stadig væk realiteten i det her.
Dette siger jeg sådan mere til fru Annie Lunde Hansen, som var lidt forarget over, at vi nu sådan skulle - sådan forstod jeg det i hvert fald - ødelægge grundlaget for, at vi i fremtiden kunne få nogle almene boliger.
Sådan er forslaget altså ikke skruet sammen.
Men det er klart, at det skal vi prøve at få belyst lidt tydeligere under arbejdet i Boligudvalget.
Jeg er med på, vil jeg godt sige til fru Rikke Hvilshøj, at der naturligvis skal være en analyse af finansieringsformerne.
Men jeg vil gerne sige, at jeg har ikke noget ønske om at sætte mig tungt på Landsbyggefonden.
Men jeg har et ønske om, og det mener jeg at enhver politiker, som jo altså er ansvarlig og må tage samfundshensyn, må være interesseret i, at Landsbyggefondens principper også sikrer, at pengene, der ophobes i Landsbyggefonden, bruges dér, hvor der er mest behov for dem,
altså i de afdelinger, der har mest behov for det
Og det er altså ikke givet, at de dispositionsfonde, som vi har rundt omkring, og som er hægtet op på afdelingerne, som har store formuer, har brug for de penge, og så er det jo sådan meget fornuftigt at få dem sat i spil dér, hvor der er behov for dem.
Så det er ikke, fordi jeg vil sætte mig tungt på Landsbyggefonden, men fordi jeg faktisk godt vil sikre, at der er et samfundshensyn i anvendelsen af Landsbyggefondens midler.
Jeg er ked af, at Venstre afviser at fjerne 2 pct.-reglen.
Vi mener faktisk i regeringen, at det er en naturlig og logisk konsekvens af den selvansvarlighed og dermed også det bidrag til selvfinansiering, som der ligger i forslaget.
Og med hensyn til selvansvarligheden har det i øvrigt været på tale igennem en lang periode i den almene sektor.
Det er klart, at de 30 mio. kr. til særligt udsatte grupper ikke skal gå op, i lamperøg havde jeg nær sagt, i administration og i evaluering.
Vi skal sørge for, at de målrettes meget præcist til de særligt udsatte grupper.
Jeg vil godt sige tak til hr. Jens Heimburger for tilsagnet om at se positivt på det og for også at ville gå ind i tankegangen om øget selvfinansiering af hele sektoren.
Jeg forstod det sådan, at Det Konservative Folkeparti gerne vil diskutere kvoten på andelsboliger selvstændigt og måske ikke i sammenhæng med det her forslag.
Og det kan vi selvfølgelig også vende tilbage til.
Til fru Pernille Frahm, som ikke overraskende siger, at SF gerne vil være med til sukkeret og gerne vil være med til forenklingen, men ellers ikke vil være med noget andet
: Sådan kunne jeg forstå det, men der er jo andre af os, der er nødt til at tage både sukkeret og saltet, når vi gerne vil reformere et stort og komplekst område.
Men jeg vil godt sige, at der er ikke noget modsætningsfyldt i at lægge en finansieringsreform frem for den almene sektor og så have etableret en by- og boligminister, som også har ansvaret for det boligsociale.
Jeg vil næsten sige tværtimod, for der er en indbygget sammenhæng i det her.
I bemærkningerne til lovforslaget fremgår det jo faktisk meget klart, at også Landsbyggefonden, som den tidligere er blevet, skal aktiveres i forhold til det bysociale arbejde, og det er Landsbyggefonden og den almene sektor faktisk også interesseret i. Det kan vi jo sådan set være lykkelige for, for
hvis den almene sektor ikke var interesseret i at løfte det bysociale arbejde, og hvis der ikke var en sektor, hvis beboerrepræsentanter også spillede aktivt og positivt med, og det er faktisk min meget klare opfattelse, at det gør man meget gerne i sektoren som helhed, så kunne vi i og for sig gøre hvad som helst herindefra.
Og igen: Der er altså ikke tale om at tage penge ud af sektoren.
Der er tale om, at pengene bliver i sektoren
Og det gør der af den enkle grund, at der er flere og flere lån, der bliver udbetalt.
Og det er altså milliardbeløb, vi taler om.
Spørgsmålet er, om Folketinget bare skal læne sig tilbage og sige: Nå ja, de milliarder i diverse dispositionsfonde og Landsbyggefonden kan vi sådan set være ligeglade med.
Det synes jeg i og for sig ville være uforsvarligt, og det er faktisk derfor, at vi fremsætter lovforslaget.
Vi vil nemlig også gerne sætte retning på de mange milliarder, der kommer fra de udamortiserede lån i årene fremover, og så er der faktisk meget sund fornuft i dette her.
Det er selvfølgelig altid svært at spå om fremtiden, og det er også svært at spå om, hvor langt tid det er fornuftigt at lade en vals vare; om den skal vare 25 år eller den skal vare 35 år.
Det, der er lagt ind her, er, at man under alle omstændigheder skal have huslejestigninger, der er mindre end reallønsfremgangen, og det synes jeg faktisk er et vigtigt princip.
Uanset om vi taler 25 år frem i tiden eller vi taler 35 år frem i tiden, så er det vigtigt at have sig det for øje. Jeg vil godt slutte med at sige til fru Kirsten Jacobsen, som anser det her for et betonværk: Det er ikke let tilgængeligt, og det er også derfor, at jeg meget vil lægge op til en positiv udvalgsbehandling, hvor man selvfølgelig får belyst de her ting. Men man kan altså ikke lave små beslutningsforslag eller små lovforslag for den sags skyld, der fylder en sides penge eller har 5 paragraffer på et område, der er meget stort og meget komplekst.
Vi i regeringen vil meget gerne have, at området som sådan, den almene sektor, også skal være stort i fremtiden, men måske knap så komplekst.
Så kan vi diskutere, hvad vi hver især vil have ind i sådan en finansieringsreform.
Vi har lagt et solidarisk og samfundsansvarligt forslag frem, som ikke i nævneværdig grad og i givet fald i hvert fald først om 30 år påvirker beboernes egenbetaling, og som i givet fald gør det med en mindre vægt, end den samlede reallønsudvikling til den tid formentlig vil være.
Så alt andet lige synes jeg faktisk, at det er et positivt forslag, og jeg takker også de partier - der er flere - der vil bidrage positivt til det.