Niels Helveg Petersen (RV), 1999-02-09:
Det forholder sig ikke sådan, at der foreligger et forslag fra den tyske regerings side vedrørende det at give afkald på førstegangsbrug af atomvåben.
Det har været nævnt fra tysk side, men der foreligger ikke noget forslag.
Jeg synes i øvrigt, at både hr. Søvndal og hr. Holger K. Nielsen skulle notere sig, at den samme tyske udenrigsminister, som de i øvrigt citerede med tilslutning, jo også går ind for opstillingen af den militære trussel over for Slobodan Milosevic i forbindelse med Kosovokonflikten. Det synes jeg må være interessant ikke mindst for SF at notere sig.
Hele den nukleare del af det strategiske koncept forudses at ville fortsætte uændret.
Og jeg mener ikke, at det er hensigtsmæssigt på nuværende tidspunkt at ændre ved dét.
Jeg har et meget pragmatisk syn på den sag.
Jeg lægger mærke til, at med udgangspunkt i den gældende strategi på dette område - også omfattende det nukleare - har det været muligt at nedbringe antallet af landbaserede atomvåben i Europa med 90 pct.
Den strategi har altså ikke stået i vejen for at gennemføre en omfattende - og jeg synes meget velkommen - nedbringelse af atomarsenalerne i Europa, og en fastholdelse af status quo på dette område står heller ikke i vejen for, at vi kan komme videre i de kommende år med atomnedrustningen.
Det er de argumenter, som for mig spiller en særlig rolle ved vurderingen af den side af sagen, hvortil i øvrigt kommer, at det jo er fuldstændig oplagt, at ingen af atommagterne - hverken de vestlige eller Rusland - har i sinde at give afkald på førstegangsbrug.
Jeg vil gerne gøre et par bemærkninger om folkeretten.
Det har spillet en rolle i debatten i dag, hvad folkeret er
Udviklingen i disse måneder og år er jo præget af nydannelser, og jeg vil nævne nogle af dem.
For eksempel åbnede den kolde krigs afslutning mulighed for at etablere særlige straffedomstole for krigsforbrydere fra det tidligere Jugoslavien og Rwanda, noget som ellers hidtil ville have været anset for utænkeligt.
Det samme gælder beslutningen sidste år om oprettelse af en permanent straffedomstol, og beslutningen vidner om, at folkeretten ikke er statisk, men at nye standarder bliver til i takt med den politiske udvikling.
Det samme præger jo også i høj grad den praksis, som udvikler sig i verden.
Det så vi ved anholdelsen af Chiles tidligere statschef Pinochet, som jo hurtigt opnåede bred accept på trods af Pinochets status som tidligere statsoverhoved.
Der er her tale om en klar advarsel til både tidligere og nuværende og eventuelt kommende diktatorer om, at verdenssamfundet ikke har glemt deres ugerninger.
På havretsområdet ser vi også en stærk udvikling i folkeretten.
En række stater oprettede for få år siden
200-sømils økonomiske zoner og satte sig dermed i spidsen for en udvikling, der siden har vundet almindelig accept. Beslutningen om NATO-indsatsen i Kosovo må ses i samme lys.
Set fra regeringens side havde det været ønskeligt - det har jeg aldrig lagt skjul på - at der havde været et klart mandat fra FN's Sikkerhedsråd, men der forelå en ekstraordinær situation.
For det første havde Sikkerhedsrådet med henvisning til FN-pagtens kapitel 7 slået fast, at der forelå en trussel mod sikkerheden i regionen, og FN's generalsekretær havde fremhævet det samme og havde desuden fremhævet, at man stod på randen af en humanitær katastrofe.
På den baggrund var der stor opbakning i det internationale samfund til at opstille en militær trussel.
Hr. Holger K. Nielsen nævnte flere gange i sin tale, at aktioner måtte være baseret på FN; men det var aktionen i Kosovo også.
Der forelå en sikkerhedsrådsresolution, som konstaterede, at de forpligtelser, man havde pålagt serberne, ikke var overholdt, og der forelå en konstatering af, at situationen derfor udgjorde en trussel mod fred og sikkerhed i regionen.
Der var altså et FN-baseret grundlag for at opstille en militær trussel.
Men jeg vil gerne understrege, at der her - både for Danmarks vedkommende i de overvejelser, man gjorde sig i Folketinget og i regeringen, og i de overvejelser, man gjorde sig i andre lande - var tale om en konkret vurdering på grundlag af en konkret situation, og at det var det afgørende.
Men der er ingen tvivl om, at Kosovobeslutningen bryder nye veje og derved også er med til at påvirke spørgsmålet om, hvad der er folkeret.
Spørgsmålet om, hvordan man i øvrigt skal se på begrebet humanitært begrundede indsatser, vil uden tvivl blive et af de store spørgsmål i udenrigspolitikken i de kommende år.
Folkerettens, skal vi sige, traditionelle råderum, var jo at regulere forholdet mellem stater, men den humanitære folkeret i Pinochetsagen, når det drejer sig om krigsforbrydelsesdomstole og andet, overskrider jo nationalstatens grænser og begynder - kan man sige - at regulere forholdet til f.eks. individer. Der indvindes
ny jord her.
Regeringen interesserer sig meget for den problemstilling, og regeringen har anmodet Det Danske Udenrigspolitiske Institut om at lave en lille betænkning og samle tanker og overvejelser sammen for at belyse netop denne problemstilling.
Regeringen agter også at afholde et seminar med førende udenlandske folkeretseksperter for at belyse den udvikling, vi her ser for os, netop for at vi også kan få den offentlige debat og få den på det bedst mulige niveau over for en udvikling, som vil komme til at sætte sit præg på de kommende år.
Jeg synes i øvrigt, at man i diskussionen om Kosovo - herunder især Ruslands rolle - også skal notere sig, hvad det er, der sker i disse døgn.
Der sker det, at man på ny aktiverer den militære trussel over for serberne og på det grundlag har iværksat en, må vi nok sige, storstilet indsats for at bringe parterne i Kosovo på talefod og bringe dem til at indgå politiske aftaler, der mere grundlæggende forhåbentlig kan løse Kosovos problemer.
Kosovo har brug for, at der bliver tilvejebragt en politisk løsning og en øget selvstændighed for Kosovo.
Fru Helle Degn spurgte til indholdet i forslagene om at gøre PfP mere operativ.
Det drejer sig om at styrke
partnerlandenes inddragelse i muligheden for at deltage i NATO-ledede PfP-operationer; det drejer sig om at styrke PfP's forsvarsplanlægning, udarbejdelse af et koncept for multinationale styrkeformationer - dvs. blandede NATO- og partnerformationer - og endelig styrkelse af trænings- og øvelsesvirksomheden inden for PfP. Der forudses også konsultationer om sikkerhedspolitiske spørgsmål.
Til hr. Søvndal et par få og små bemærkninger.
For det første vil jeg gøre opmærksom på, at med det, der er indeholdt i finanslovforliget, og med freds- og stabilitetsrammen, sættes der nu - som fru Helle Degn rigtigt gjorde opmærksom på - her i Danmark flere midler ind på at kunne yde en forebyggende indsats.
Endvidere forbereder vi en tilpasning af de såkaldte CFE-aftaler om konventionelle styrker, som forhåbentlig kan gøres færdig til vedtagelse på OSCE-topmødet senere i 1999, samtidig med at man inden for OSCE forhåbendlig kan færdiggøre charteret for europæisk sikkerhed.
Anstrengelserne for at gøre OSCE til en stærk og vigtig organisation for europæisk sikkerhed er på ingen måde lagt i posen; tværtimod er det et arbejde, der foregår med stor energi i disse måneder.
Jeg vil til sidst gerne takke ordførerne for opslutningen om den vedtagelse, regeringspartierne har foreslået.
Den udgør et godt grundlag for regeringsarbejdet
forud for topmødet i Washington