Bertel Haarder (V), 2005-03-29:
Sagsområdet er så indviklet, og det omhandlede institutionsbillede så vidt forgrenet, at jeg vil tillade mig at resumere visse ting.
Regionerne får ansvaret for at videreføre og udvikle de mest specialiserede lands- og landsdelsdækkende undervisningstilbud for børn og unge og voksne samt de nuværende amtskommunale kommunikationscentre og tale-, høreog synsinstitutter.
Regionen har også ansvaret for den faglige udvikling af indholdet i tilbuddene.
Udviklingsarbejdet finansieres af kommunerne som en del af kommunernes betaling for brug af de regionale tilbud.
Derfor skal udviklingsarbejdet være en del af den rammeaftale, der årligt indgås mellem region og kommuner i regionen.
Der er altså en løbende dialog og en årlig aftale imellem regionen og kommunerne i regionen.
Regionerne er jo altså med hensyn til ekspertise blevet stærkere end de nuværende amter.
Hvis man måler det i personer eller hoveder, så er regionerne jo typisk blevet 2½ gang stærkere end de nuværende amter.
Nogle af de nuværende amter er jo heller ikke ret store.
Regionerne har flere muskler, de har mere ekspertise.
Denne styrkede ekspertise i regionerne er altså i løbende dialog med kommunerne, og kommunerne er nogle nye og langt stærkere kommuner, som jo i gennemsnit har omkring tre gange flere eksperter til rådighed og dermed også tre gange større chance for at have den fornødne ekspertise i det enkelte tilfælde end de nuværende kommuner.
Det er også – i parentes bemærket –
svaret til fru Pernille Rosenkrantz-Theil.
Økonomien er jo nem at beskrive, for økonomien er den samme, personalet følger med opgaverne, ingen ekspertise forsvinder, ekspertisen bliver tværtimod koncentreret i færre regioner og koncentreret i færre kommuner, som er i løbende dialog med hinanden.
Ligesom i dag vil en henvisning af en elev til specialundervisning forudsætte en faglig vurdering fra den kommunale pædagogisk-psykologiske rådgivning, PPR.
Det er altså faglige hensyn, der ligger til grund for en beslutning om henvisning eller ikkehenvisning, og sådan vil det også være med den nye ansvarsfordeling.
Som sagt: Ingen ekspertise går tabt.
PPR repræsenterer allerede i dag en omfattende indsigt og får med kommunalreformen tilført yderligere ekspertise fra amtskommunerne.
Det vil være et kommunalt ansvar at udbygge eller etablere PPR-funktioner med tilstrækkeligt fagligt grundlag for de pædagogisk-psykologiske vurderinger af eleverne.
Dette kalder jeg ikke chancesejlads, eller at vi nu går ud i det letsindige og lader kommunerne fuske med ting, de ikke har forstand på.
Med hensyn til klageadgang giver forslaget forældre til elever på de nuværende kommunale specialskoler og i de nuværende kommunale specialklasser adgang til at klage til Klagenævnet for vidtgående specialundervisning.
Det vil også være muligt at klage til klagenævnet, hvis kommunalbestyrelsen i et tilfælde ikke vil henvise elever til specialskoler eller specialklasser.
Forældre til elever på de nuværende amtskommunale specialskoler samt forældre til enkeltintegrerede elever, som hidtil har haft adgang til at klage til klagenævnet, bevarer denne klageadgang.
Den udvidede klageadgang sikrer altså, at flere forældre end i dag får mulighed for at klage til Klagenævnet for vidtgående specialundervisning.
Der er skønsmæssigt tale om en fordobling af antallet af klageberettigede.
Med hensyn til voksenspecialundervisning er ministeriet i færd med at igangsætte en undersøgelse af de tilbud, som amterne giver i øjeblikket, og når den undersøgelse er gennemført til september, skal vi vurdere, om der er opgaver, der skal flyttes til anden lovgivning.
Jeg vil godt til sidst sige, at jeg også i min første ministerperiode har fulgt dette område med meget stor interesse og også med engagement.
Jeg var i 1980'erne meget tøvende, for ikke at sige bremsende og fodslæbende, over for kommunernes ønske om at overtage disse opgaver.
Da havde vi altså næsten 300 kommuner, og jeg kendte området fra flere vinkler, også fra den private vinkel, fordi jeg har et barn, som er klient i disse systemer.
Jeg fik begrænset planerne om at overføre det hele til kommunerne til forsøg i Storstrøms Amt og i Nordjyllands Amt, og jeg går ud fra, at disse forsøg siden er blevet evalueret, men vi har ikke hørt så meget om det.
Jeg nævner det kun for at illustrere, at det er en helt anden situation, vi i dag står i med kun fem regioner, som vil være stærke med hensyn til ekspertise på dette felt, og med under 100 kommuner, som også vil være langt stærkere.
De to niveauer vil være i løbende dialog med hinanden på feltet, og Undervisningsministeriet vil også være involveret.
Jeg er derfor i dag fuldstændig tryg ved det, vi nu gør.
Det var jeg ikke i 1980'erne, jeg var med til at bremse det, og jeg var i tvivl om, hvordan det ville gå med de forsøg, som dengang blev iværksat.
Til sidst vil jeg sige om ordblindeundervisningen, som jo optager mange mennesker, at her kan vi jo være ret sikre på, at der nu ikke længere er ventelister.
Det er jo i dag sådan, at amterne fastsætter rammerne for de udgifter, som man vil bruge til specialundervisning, herunder til ordblindeundervisning, og derfor er der somme tider ventelister.
Nu bliver ordblindeundervisningen takstfinansieret ligesom den forberedende voksenundervisning, og derfor kan det forventes, at der ikke længere opstår ventelister.
Det synes jeg personligt er et meget stort fremskridt på ordblindeområdet, som jo er et helt specielt felt, som jeg synes