Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-03-13:
Må jeg ikke først sige til hr. Kamal Qureshi, at jeg vedstår gerne, at min stillingtagen og også regeringens stillingtagen til en lang række spørgsmål baserer sig på en idé om, hvordan samfundet skal indrettes på et sæt holdninger.
Derfor deler jeg fuldt ud også fru Ester Larsens motivering af det her forslag.
Jeg stiller mig bare lidt spørgende til den her sådan - uha - voldsomme retorik, det her forslag bliver mødt med.
Nu har vi brugt lige så lang tid på at diskutere det forslag, som Folketinget i går brugte på at diskutere, hvilke udfordringer det samlede danske forsvar står over for.
Jeg prøver måske bare at få lidt balance i tingene, og det er derfor, jeg tillod mig at sige, at jeg egentlig meget godt kan lide og mig lidt tiltalt af fru Tove Videbæks praktiske indgang til denne debat.
Jeg finder i sagens natur ikke, at der er brug for at stille ændringsforslag til det her lovforslag.
Det er et glimrende forslag, som det er her.
Jeg ville bare lige sådan teste - kan man sige - holdbarheden af hr. Kamal Qureshis argumenter.
Må jeg så ikke sige til fru Lone Møller, at i forhold til, hvad kommunerne ønsker og ikke ønsker, har jeg i særlig grad noteret mig ét ønske, som er fremført igen og igen af landets kommuner, repræsenteret ved Kommunernes Landsforening.
Det er et ønske om - senest jo i virkeligheden også udtrykt i det velfærdspolitiske oplæg, som Kommunernes Landsforening fremlagde i sidste uge - at Folketinget ikke bidrager til at sende signaler, der virker udgiftsdrivende i den kommunale sektor.
Det er sådan set baggrunden for, at jeg ikke umiddelbart har været indstillet på at imødekomme det ønske, der har
været fra nogle ret få kommuner - som i øvrigt ikke har noget med forslaget her at gøre, men lad os nu bare tage det, jeg er en venlig mand, der gerne svarer på det, jeg bliver spurgt om - om at ekspandere den offentlige sektor på tandplejeområdet.
Så det er muligt, at der er ganske få kommuner, der har rummelighed i deres økonomi til på den måde at give et tilbud, der rækker ud over det, der egentlig er en kommunal opgave.
Derved ville det præcis være et af den slags tiltag, som landets kommuner igen og igen advares imod.
Af den grund har jeg ikke ønsket at imødekomme det ønske, men har derimod været meget indstillet på at imødekomme det ønske, jeg har noteret fra flere kommuner, om med hensyn til en opgave, der er kommunal - og det er en kommunal opgave at drive børnetandplejen - at give et sæt frihedsgrader, der gør, at man kan afprøve forskellige måder at løse den kommunale opgave på, sådan at det med de vilkår, der gælder i den enkelte kommune, kan tilrettelægges mere fleksibelt, eventuelt billigere eller på en sådan måde, at det skaber større samlet tilfredshed i lokalsamfundet.
Der er jo det, der bl.a. skabes mulighed for her, hvis man i nogle udbudsmodeller kan kombinere hensynet til at fastholde en lokal, privat tandlægepraksis med at give et godt lokalt tandplejetilbud i kommunens regi.
Det er der, det giver mening at imødekomme et ønske om frihedsgrader, for det handler om at give frihed til at løse opgaver, der er kommunale.
Det handler ikke om at give frihed til, at kommuner skal påtage sig nogle opgaver, som ikke er kommunale.
Hvis man giver den frihed, skaber man i virkeligheden bare en ansporing til, at den offentlige sektor ekspanderer yderligere.
Og vi er sådan set ikke i en situation, hvor der er det behov.
Jeg tror, den her diskussion falder lidt på kanten af dette lovforslag, men der har jo været tolerant mødeledelse, og debatten har jo, som den er skredet frem de sidste to timer og også på andre tidspunkter, været på kanten af, hvad lovforslaget egentlig handler om, så det går måske nok endda.