Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-12-05:
Jeg har ikke nogen stor ambition om at forlænge debatten
meget, men jeg synes alligevel, der sådan har været forskellige facetter fremme, som jeg gerne vil kommentere. Først og fremmest hæfter jeg mig ved, og det er jeg faktisk meget glad og taknemmelig over, at alle har haft det udgangspunkt, at cannabis har en række skadesvirkninger, ikke kun fysiologiske, men altså også sociale, og at der ikke er nogen af dem, der taler for en legalisering, i hvert fald ikke når man lytter til det, der bliver sagt, som foreslår en legalisering med den ambition, at der er flere mennesker, der skal »fyre den fede«, hvis jeg må udtrykke det på den måde.
Tværtimod er det båret af det modsatte, sådan må man høre det.
Det er båret af den modsatte ambition, nemlig at begrænse forbruget hos alle.
Det synes jeg er godt.
Det er godt at kunne sende så klart og entydigt et signal, og det er nok også nødvendigt, for når man ser den debat, der har været oven på regeringens handlingsplan, så er der i hvert fald en række af dem, der deltager i den debat, som i virkeligheden sender modsatrettede signaler i retning af, at det her er »alle tiders rusmiddel«, og »hvor ville det være rart, hvis vi kunne bruge det her rusmiddel, uden at vi risikerede noget«.
Og der synes jeg, det er fint, at både Enhedslisten og SF meget markant i forhold til alle disse kræfter i det kulturelle miljø og andre steder markerer, at det her er et rusmiddel, man skal holde sig fra.
Tak for det.
Det bringer os jo i virkeligheden til en diskussion, der så alene handler om valg af strategi.
Vi har ikke brug for flere rusmidler.
Succeskriteriet bør være - hr. Villy Søvndal spørger til det, og jeg forstår, at vi har et fælles succeskriterium - at ingen bruger det her rusmiddel.
Det er selvfølgelig en meget stor vision.
Den er nok uopnåelig, men det er en fælles målsætning.
Det synes jeg er rart.
Det er en målsætning, der hedder, at ingen skal bruge dette rusmiddel.
Og hvordan kommer vi så derhen?
Det er jo så dér, at vi vælger hver vores strategi. Fru Line Barfod er bekymret over, at regeringen står for forbud, forbud, forbud.
Jeg kunne så bare vende det om og sige, at det jo altså også er bekymrende, hvis man har det udgangspunkt, at når et forbud ikke virker, så skal man bare ophæve det.
Hvor ville det føre hen?
Vi har også et forbud mod ecstasy, vi har et forbud mod en masse andre euforiserende stoffer, og de forbud virker heller ikke hundrede procent.
KL. 12.35
Jeg er da sådan set personlig ikke i tvivl om, at hvis man skulle spise en ecstacypille, var det da givetvis bedre helt isoleret bedømt, at den ecstacypille, man spiste, var en, der var købt på et apotek, hvor man havde fuldstændig sikkerhed for, hvilke komponenter der indgik i den pille, frem for en der var lavet på et eller andet kriminelt laboratorium.
Jeg er slet ikke i tvivl om, at når man nu foretager forsøg på sin egen krop, ville det da isoleret set være bedre, hvis det skete i en kontrolleret ramme. Der er heller ingen tvivl om, at det helt isoleret bedømt ville være endnu bedre, hvis man spiste en ecstacypille et eller andet sted, hvor der også var videoovervågning eller et eller andet, der gjorde, at nogen kunne skride ind, hvis man reagerede fysiologisk imod det, man kunne forvente.
Fører det så til, at når vi har sagt A, så må vi også sige B, C, D og tage hele alfabetet, fordi vi, når vi har legaliseret hash, så stadig væk vil konstatere, at der også er nogle unge, der bruger ecstacy, og at det dog ville være bedre, når vi nu ikke kan få respekt for det forbud, at vi så legaliserer det og bringer det ind i ordnede rammer?
Jeg er helt uenig.
Det er en glidebane, og den må vi altså salte til og sørge for at få skabt, kan man sige, noget grundlæggende respekt omkring fællesskabets regler.
Man står så her og siger, at det er ekstremt, det er uliberalt.
Man kan jo så undre sig over, hvem der pludselig har fået patent på at fortolke begrebet liberal.
Det er så den yderste danske venstrefløj, der har den rette definition på det.
Men jeg vil bare stilfærdigt sige, at der jo er forskel på anarki og liberalisme.
Og der er sådan set ikke noget uliberalt i, at man formulerer nogle regler i fællesskab og også søger at sikre, at de bliver respekteret, og det er sådan set det, vi taler om her.
, hr. Poul Qvist Jørgensen bruger ordet stigmatisering, hr. Villy Søvndal siger, at vi vil kriminalisere hver fjerde ung. Vist vil vi da ej.
Tværtimod.
Vi har sådan set den målsætning
at få nogle af de unge væk fra det kriminelle, kunne man sige, fordi hver fjerde ung har kriminaliseret sig selv. Udgangspunktet er jo ikke sådan, at det i dag ikke er ulovligt at besidde euforiserende stoffer til eget brug.
Det er ulovligt i henhold til landets love.
Det er forbudt at sælge, at købe, at modtage, at besidde cannabis.
Det er kriminelt.
Det, vi diskuterer, er: Hvad skal effekten være af det?
Og for lige at bringe det lidt ned i en proportion, hvor vi alle sammen kan forstå det, så er det sådan, at man i dag, første gang, man bliver taget med cannabis på sig til eget forbrug, bliver mødt med konfiskation og advarsel.
Det er i øvrigt en advarsel, der noteres ned, således at man har en mulighed for efterfølgende at give det flergangsvirkning.
Og hvis man gentagne gange antræffes med cannabis til eget brug, og det bliver opdaget af politiet, så får man en bøde.
Derfor er der i virkeligheden ikke tale om noget ekstremt markant sporskifte.
Der er i virkeligheden tale om, hvornår konsekvensen skal sættes ind.
Og når vi gerne vil have, at den 14-årige eller 15-årige eller 16-årige, der i et eller andet ungdomsmiljø, hvor politiet er, bliver taget med hash eller andre euforiserende stoffer til eget brug, bliver mødt med en bøde frem for med advarsel og skuldertræk, så er det sådan set primært af forebyggelsesmæssige grunde.
Så er det, fordi vi gerne vil have, at denne bøde allerede første gang og ikke først anden gang eller tredje gang kommer til at virke som en øjenåbner både for den unge selv, for forældrene og for det sociale miljø, hvori den unge indgår.
Det er sådan set vores ambition. Så kan man være enig eller uenig i, om det er en rigtigt valgt strategi.
Det vil tiden jo vise.
Men det er bare for at argumentere for, hvad det her er båret af.
Det her er ikke båret af nogen ambition om at kriminalisere flere mennesker.
Det må vi gøre noget ved.
Det kan vi ikke bare sidde og se passivt på.
Vi tror på, at det med en flerstrenget strategi, hvor man også følger op på det, der er landets love - der er et forbud, nu håndhæver vi det så - og giver en bøde i førstegangstilfælde, er en øjenåbner for de unge, for deres omgangskreds, for forældrene, for det sociale miljø, og at man altså dermed får et springbræt til nogle af de andre ting, der i denne handlingsplan jo er det helt centrale, nemlig forebyggelse, forebyggelse, forebyggelse.
Det er jo derfor, at vi som den første regering i Danmark har erklæret den her narko krig på alle fronter.
Derfor skal krigen også føres på alle fronter, og man kan ikke bedømme vores samlede strategi alene ved at se på den ene del af angrebet.
En rigtig krig vindes også, når man gør hele resultatet op.
Man kan jo ikke måle effekten af den rigtige krig alene ved den enkelte soldats gøren og laden.
Det her er et element, og det er altså ikke båret - det tror jeg jeg nu har fået understreget, det håber jeg i hvert fald - af noget ønske om at kriminalisere noget, der i dag ikke er kriminelt, for det er det.
Det er båret af et ønske om at få folk væk fra at gøre noget, der er kriminelt.
Så lige på falderebet - nu lyser den gule lampe - er der spørgsmålet omkring medicinsk brug, som så pludselig trækkes ind på lidt mærkelig vis i debatten af fru Line Barfod.
Det er sådan lidt tankevækkende - jeg prøver på at holde en linje i alt, hvad jeg beskæftiger mig med, ikke bare fra sag til sag - også i forbindelse med de sidste dages diskussion omkring Lægemiddelstyrelsen, at nu skal man altså til politisk at løfte et bestemt lægemiddel frem.
Nu skal vi have hash som lægemiddel.
Jo, jo.
Må jeg ikke sige omkring det med hash som medicin, at det jo altså fint kan indpasses med det forbud, der allerede er i den gældende lovgivning.
I det omfang, der kan føres videnskabeligt sandhedsbevis for, at præparater, som baserer sig på hash, har en medicinsk effekt,
så kan de jo godkendes.
Så er der den der vinkel omkring det kriminelle miljø.
Jeg vil næsten gå så langt som til at sige, at hvis jeg virkelig troede på det argument, der hed, at hvis vi legaliserer hash, så har vi afskaffet det kriminelle miljø, så ville jeg sådan set være tilbøjelig til at falde for fristelsen. Men jeg tror altså, man skal være mere naiv, end godt er, hvis man tror på, at en legalisering af hash i forhold til nogle bestemte aldersgrupper og nogle bestemte kategorier af hash ville betyde, at man pacificerer de narkokriminelle.
Jeg føler mig desværre meget overbevist om, at det i virkeligheden ville skærpe de kriminelles fokus på andre former for euforiserende stoffer, som, når alt kommer til alt, har en større skadevirkning end cannabis.