runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Hans Peter Baadsgaard (S), 1998-02-06:
Også om dette lovforslag kan vi sige, at det er lille i omfang, især i forhold til de andre love, der er fremsat i forbindelse med en bedre integration, som regeringen har lagt op til.
Men ligeledes om dette lovforslag kan vi sige, at det kunne få stor virkning.
Vi har i Socialdemokratiet været varme fortalere for, at de tosprogede børn skulle lære dansk før deres skolestart.
Det bliver der nu skabt
bedre muligheder for med dette lovforslag, og derfor lægger vi også stor betydning i lovforslaget.
Hvis det skal virke, vil det kræve, at kommunerne går aktivt ind i opgaven.
Det tror jeg også kommunerne er indstillet på.
Især vil det kræve stor indsats og omhu med den opgave, det bliver at informere forældrene til de treårige tosprogede børn.
Der bliver behov for opsøgende virksomhed, hvor forældrene oplyses om det tilbud, der gives, og om de konsekvenser - ikke mindst det sidste - det vil få for deres børn, hvis de ikke modtager tilbudet, konsekvenser, der vil betyde, at de på et senere tidspunkt, nemlig når de skal begynde deres egentlige skolegang, vil skulle starte på en anden måde end deres jævnaldrende.
De vil få en dårligere skolegang, i hvert fald en dårligere skolestart, og det kan hverken de eller de andre børn være tjent med.
At gå i modtageklasse et par år eller tre for derefter at blive ført sammen med sine jævnaldrende vil uvægerlig være dårligere.
Derfor kunne man også spekulere på, om man skulle vælge en anden metode, og jeg mener faktisk, den ville kunne vælges inden for folkeskoleloven, nemlig at barnet med forståelse fra forældrenes side - og det skal med, for at det kan være lovmedholdeligt - ventede et år med at komme i skole, hvis man ikke har udnyttet de tilbud, der ligger her.
Men nu bliver lovforslaget forhåbentlig vedtaget, og kommunerne får pligt til at gå i gang.
Og vi tror og håber
, at det med den fornødne indsats vil lykkes kommunerne på en god måde at overbevise forældrene til de tosprogede børn, der i dag ikke har muligheder for ved så effektiv en metode at tilegne sig det danske sprog.
Vi tror faktisk, det vil kunne få virkelig stor betydning for integrationen.
Hvis vi kan starte med de børn, hvis fremtid formentlig er i Danmark, og sikre os, at de kan sproget, inden de kommer i skole, så har vi altså skabt bedre vilkår
for dem, og jeg tror også, at de mange forældre til danskfødte børn, der i dag af frygt for dårlig undervisning flytter deres børn fra skolen, med større tryghed vil kunne lade deres børn blive på skolen, og det vil så have en dobbelt effekt i forhold til det, som er indeholdt i forslaget her. Så alt i alt et godt forslag, som vi venter os meget af, og vi støtter det fuldt ud.
Poul Nødgaard (DF), 1998-02-06:
For at komme hr. Frank Dahlgaard lidt til undsætning vil jeg gerne spørge hr. Frank Dahlgaard, om han er enig med Dansk Folkeparti i, at de voksenundervisningscentre, som amterne driver i de enkelte amter - der er normalt tre-fire stykker i et amt - er en udmærket måde for folk til at få hf-eksamen og lign. på.
Det er reelt det samme system, der skal køre på sprogskolerne.
Nu vil man altså bare lægge det fra amterne ud til kommunerne.
Derfor kunne jeg spørge hr. Frank Dahlgaard: Hvis nu man forestillede sig, at man på samme måde pulveriserede hele voksenundervisningen, som den fungerer i amterne i øjeblikket, tror hr. Frank Dahlgaard så, at der var mange, der ville få udmærkede hf-eksamener eller lign.?
Det tror jeg næppe.
Jan Køpke Christensen (FP), 1998-02-06:
Jeg vil bare appellere til hr. Frank Dahlgaard om, at vi, Det Konservative Folkeparti og Fremskridtspartiet, nu arbejder sammen hen imod at dokumentere, hvor overflødige amterne er.
Da jeg ved, at også Det Konservative Folkeparti støtter Fremskridtspartiet i at nedlægge amterne, synes jeg, at vi skal tage et skridt ad gangen.
Det er et helt rigtige skridt at flytte flere og flere opgaver fra amterne og over til kommunerne, eventuelt over til staten på f.eks. sundhedsområdet, eller hvad ved jeg, men det er jo ikke det, vi diskuterer i dag.
Dette er et skridt i den retning, for man kan jo ikke både afskaffe amterne og bevare denne undervisning under amterne.
Det forstår hr. Frank Dahlgaard garanteret med den begavelse, han har.
Bruno Jerup (EL), 1998-02-06:
Hr. Jan Petersen sagde, at statsministerens tale var en fremadrettet besvarelse, men det var den jo kun i meget begrænset omfang, og derfor havde jeg også håbet på, at hr. Jan Petersen selv var kommet med nogle eksempler på, hvad i hvert fald Socialdemokratiet har af fremadrettede bud.
For som hr. Villy Søvndal var inde på, er både HK og LO kommet med nogle udspil, og så kunne man jo faktisk også godt forvente, at Socialdemokratiet havde nogle lidt mere konkrete bud på, hvilken vej man vil gå.
Og den sociale kontrakt, som både statsministeren og hr. Jan Petersen var inde på, og som er defineret som en eller anden social kontrakt mellem fem opdigtede parter, som i hvert fald indtil videre ikke har lavet nogen som helst kontrakt sammen, og som næppe nogen sinde kommer til at gøre det, er jo en ret fiktiv sag.
Så derfor kan man sige, at det, det handler om for Folketinget og måske specielt for os, er jo, at der kommer nogle konkrete bud på, hvad der kan gøres herfra, og hvad det er for nogle ting, der skal laves om, og dér synes jeg måske nok hr. Jan Petersen var lidt fåmælt i sine forslag.
Så jeg kunne godt have tænkt mig nogle flere konkrete bud.
Holger K. Nielsen (SF), 1998-02-06:
Hele snakken om en social kontrakt minder mig lidt for meget om det, Tony Blair går og taler om, og sådan som jeg vurderer det, bliver det meget nemt til noget meget uforpligtende, en masse markeringer, der ikke er noget forpligtende i.
Noget af det, hr. Jan Petersen begrundede det med - og det samme gjorde statsministeren - var, at dette her er et spørgsmål for arbejdsmarkedets parter.
Jeg er fuldstændig enig i, at meget af det her er stof, der hører til hos arbejdsmarkedets parter, men det er jo ikke det hele.
Derfor vil jeg godt høre, om hr. Jan Petersen ikke er enig i, at der ved siden af, hvad der skal forhandles på arbejdsmarkedet, er en lang række områder, som vi kan begynde at tage fat på her i Folketinget. Der er hele barselorloven, der er vilkårene for de dårligst stillede familier, eneforsørgerne, spørgsmålet om omsorgsdage, som vi også godt kunne tage fat på her i Folketinget.
Der er hele spørgsmålet om børnepasningsorloven, der er blevet vedtaget her i Folketinget, og som er et folketingsanliggende, et lovanliggende.
Hvorfor vi man ikke her i Folketinget gå i gang med at gøre børnepasningsorloven mere fleksibel?
Jan Petersen (S), 1998-02-06:
Der bliver spurgt, hvad jeg mener om HK's forslag, og samtidig, om det ikke er rimeligt at arbejde mere konkret med en mere fleksibel børnepasningorlov.
Jeg vil sige, at HK's forslag er faktisk et ganske godt forslag, men det er også et ganske dyrt forslag.
Og jeg ser ikke noget formål i, at vi fortsætter den debat, uden at regningerne bliver betalt af den generation, der sidder her i dag, for med vores bistand skal der ikke sendes ydeligere regninger til næste generation.
Der er en samfundsøkonomisk ramme, som også må nå det her område, så derfor er det ikke bare at gå op og deltage i en debat om, hvordan vi i morgen laver en mere fleksibel børnepasningsorlov.
Den skal, som det også blev sagt i besvarelsen, kunne fungere på et arbejdsmarked, som er ganske mangfoldigt i sine arbejdstider og har mange forskelligartede arbejdsfunktioner.
Jeg ved ikke, hvorledes en fleksibel pasningsorlov skal bruges af en langturschauffør eller en kassedame.
Det er ganske forskellige svar, der er på det.
Hr. Bruno Jerup mente ikke, at svarene var fremadrettede.
Hvad skal der konkret til?
Det får mig til at tænke på, hvornår dette Folketing mon vil være i stand til at gennemføre en politisk debat, uden at man skal være så forbandet konkret, at det ikke er muligt at føre en debat om værdier og lidt mere langsigtede perspektiver.
Den eneste gang, jeg erindrer, at vi har været i stand til at tage fat i en værdiladet debat, var, da vi diskuterede revselsesretten over for børn.
Da var der ikke kroner og øre på, men det er sjældent.
Bendt Bendtsen (KF), 1998-02-06:
Først siger vi tak for, at de familiemæssige elementer er kommet på dagsordenen i dag, men det var ikke mange konkrete bud, vi fik fra Socialdemokratiets ordfører.
Er man klar til at sætte børn og forældre frem foran systemerne? Er man klar til at gå om bord i nye modeller, hvor pengene følger børnene frem for institutionerne?
Vi er godt tilfredse med vores institutioner, skal jeg hilse og sige, men det er et mere frit valg end det, vi har fået indtil nu, som vi ønsker, og som vi efterlyser.
Poul Nødgaard (DF), 1998-02-06:
Der er ligesom noget i dag, der tyder på, at denne debat får overskriften »Mere tid til børnene«.
Vi, der bor langt ude på landet, ser også, hvad der sker i de tidlige morgentimer, som også statsministeren var inde på, hvor folk kommer masende med deres børn dér klokken seks-halv syv.
Børnene hænger faktisk bag på en cykel og har dårlig øjnene åbne.
Jeg synes, det er en utrolig tragisk udvikling, at det er kommet dertil, men situationen er jo den, at mange børnefamilier har spændt sig så hårdt for, at det er nødvendigt at have to indtægter.
Den socialdemokratiske ordfører brugte nogle stikord.
Jeg synes også, det er udmærket, at man ikke går ned og uddyber det helt.
Det kan vi hurtigt oversætte, men det giver samtidig det problem, at man dermed går ned i løn, og det er faktisk det, der er et af de store problemer for Danmarks børnefamilier, at de ikke kan tåle selv en lille nedgang i indtægterne.
Jeg synes lige så godt, vi kan tage fat på at debattere dette vigtige spørgsmål.
Når vi nu har forelagt regeringen et forslag til vedtagelse om, at den inden 1. maj skal fremkomme med konkrete forslag, så er vi nødt til også at røre ved disse økonomiske aspekter, og dér glædede det mig, at statsministeren sagde, at staten ikke kan klare alle økonomiske problemer for folk.
Man må altså også selv være med i dette vigtige arbejde. Men det kan blive en utrolig spændende debat i dag, og vi ser i Dansk Folkeparti frem til, at vi får en god løsning på børnefamiliernes problemer, for der er nogle problemer, som vi også på forskellig vis skal være med til at løse.
Holger K. Nielsen (SF), 1998-02-06:
Hr. Jan Petersen har da ret i, at man principielt skal kunne diskutere fremadrettet.
Jeg er helt enig.
Men hvis det bliver fuldstændig ukonkret, fuldstændig fjernet fra den konkrete virkelighed, så bliver det altså for lidt, og det, vi har spurgt om i dag, er, hvilke konkrete planer regeringen har.
Så er det korrekt, at der er en samfundsøkonomisk ramme, vi skal tage hensyn til.
Det er vi helt enige i fra vores side.
Derfor gik vi med i finanslovforliget forrige år og i finanslovforliget for i år.
Vi var med til at gennemføre forbrugsbegrænsende indgreb sidste forår, netop fordi der skal være en samfundsøkonomisk ramme for at videreudvikle velfærdssamfundet.
Det her er et spørgsmål om prioritering.
I øjeblikket behandler Folketinget et forslag om, at man skal lempe lejeværdien for dem, der har en bolig med en værdi på over 1,5 mio. kr.
Det er der råd til.
De allermest velstillede boligejere skal have en lempelse.
Det er der råd til.
Er der så ikke også råd til, at man forbedrer vilkårene for børnefamilierne?
Er det ikke et spørgsmål om prioritering?
Det er det altså.
Og vores påstand er, at det går godt med dansk økonomi; der er økonomisk fremgang.
Så må vi også prioritere på en måde, så børn og børnefamilier får en højere prioritering.
Villy Søvndal (SF), 1998-02-06:
Så vil jeg godt nævne et konkret forslag fra HK, som jeg formoder at også den socialdemokratiske ordfører fik i går, og som i øvrigt er helt parallelt med SF's tankegang, nemlig at der som fleksibilitetsordning indføres et klippekort, der betyder, at man har ret til det, der svarer til den orlovslængde, Folketinget nu bliver enigt om, men hvor folk selv må bestemme, hvordan orloven skal fordeles: om den skal fordeles i form af en 4-dages-uge, eller om den skal fordeles i form af en nedsat daglig arbejdstid på 6 timer.
Vil det være en del af regeringens overvejelser at anerkende, at forældre inden for et klippekortsystem fuldstændig frit kan vælge, hvordan de har til hensigt at tilrettelægge deres orlov?
Så var der et enkelt andet punkt, som jeg syntes hr. Jan Petersen nok så rigtigt lagde tryk på, nemlig at det her jo også er en diskussion om de dårligste forsørgere.
Er det ikke muligt at få et fremadrettet bud på, hvad der foreligger af overvejelser om at komme de dårligst stillede forsørgere til undsætning?
Det er vi nemlig meget enige i er vigtigt.
Jan Petersen (S), 1998-02-06:
Når diskussioner bliver meget konkrete, bliver vi anklaget for ikke at have visioner, og når vi så har visioner, bliver vi anklaget for ikke at være konkrete, og man bliver sågar beskyldt for at lade sig inspirere af en udenlandsk premierminister.
Tony Blair blev vist nævnt.
Jeg synes, det er noget underligt noget.
En social kontrakt er en ny måde at begynde at organisere et velfærdssamfund på, hvor man placerer ansvaret dér, hvor ansvaret bør placeres.
Jeg synes, det er for let at skyde det ned på den måde.
Pointen med, hvem der skal gøre hvad, handler jo om, om det skal være dette hus og den statskasse, som vi har ansvaret for, der skal betale hele regningen, eller om vi ikke i al beskedenhed kunne forvente, at dele af de lønsummer, der bliver forhandlet, ja, efterhånden hvert eneste år på det danske arbejdsmarked, i højere og højere grad blev brugt på omsorgsdage, poseopfyldning på børnepasningsorlov og en lang række af de forslag, som blev nævnt i statsministerens besvarelse.
Det er det, jeg mener er væsentligt at få ud af huset i dag, for det kan ikke blive ved med at være sådan, at hver gang der er et krav, og hver gang der er en forventning, så skal den føres herind.
Så skal der betales ved kasse ét, og så sender vi regningen til næste generation. Jeg blev også bedt om at gøre nogle bemærkninger om, hvad vi har i posen i forhold til eneforsørgere.
Jeg talte ikke om eneforsørgere.
Det kunne jeg godt have gjort, for der er vitterlig problemer blandt eneforsørgere.
Man er f.eks. alene om sit forældreansvar.
Der er så andre børn, der har andre problemer.
De har mange forældre, næsten for mange, så det ikke er til at hitte rede i, hvem der har ansvaret hvilken weekend, men det er en helt anden diskussion.
Det, jeg gjorde opmærksom på, var, at der er gjort ganske meget for at forbedre forholdene for de svagest stillede børn og unge i Danmark og deres familier, senest med bl.a. indførelsen af efterværn.
Det var den linje, jeg ønskede fortsat.
Der var ikke noget konkret udspil i dag, men vi er gerne med på at diskutere, hvad der er brug for.
Men det er ikke lang tid siden, vi forbedrede mulighederne her.
Jeg forsøgte at sætte fokus på kvaliteten og fornyelsen i hverdagens indsats med de børn, der er fjernet fra hjemmet, og hvordan de kommer hjem til familier, der fungerer.
Det er hårdt arbejde i hverdagen for dem, der har med det at gøre, og det må være tilladt at sige det i en debat om dette her uden at skulle komme med et konkret lovforslag med 20 paragraffer.
Jan Køpke Christensen (FP), 1998-02-06:
Og så er spørgsmålet: Hvad er målet?
Der er utrolig mange ting, der kan debatteres her i Folketinget, men jeg er enig i det grundlæggende, som hr. Jan Petersen siger, at det er arbejdsmarkedets parter, der skal finde nogle løsninger til at skabe bedre vilkår for børnefamilierne.
Der er mange områder, hvor vi kunne tage fat.
SF har nævnt nogle konkrete områder.
For os er der ingen tvivl om, at det er og bliver det store skattetryk, der i bund og grund har ødelagt muligheden for, ikke, som statsministeren sagde, at mor skal hjem til kødgryderne - det er ikke det, det handler om for os i Fremskridtspartiet - men at den ene part kan gå derhjemme, uanset om det er manden eller konen.
Det er ligegyldigt for os.
Det, det primært handler om for Fremskridtspartiet, er, at man generelt får flere timer sammen med sine børn.
Bendt Bendtsen (KF), 1998-02-06:
Jeg vil gerne give Socialdemokratiets ordfører mulighed for at svare på det spørgsmål, som jeg stillede her i salen, om at sætte børn og forældre foran systemerne.
Har man så visioner, hvis man ikke vil sige noget konkret på det område?
Vi ved jo, at efterspørgselsprocenten i mange kommuner, hvor der er pasningsgaranti, ligger på over 90 pct. for de 3-5-årige, og vi ved også, at priserne ligger på den anden side af de 30.000 kr. netto for kommunen.
Er man klar til at lukke op?
Er man klar til at give kommunerne den frihed, det er at lade pengene følge børnene frem for institutionerne?
Bruno Jerup (EL), 1998-02-06:
Da jeg nævnte spørgsmålet om den sociale kontrakt, undlod jeg at nævne listen over udenlandske statsmænd, som brugte det som tema i deres valgkampe.
Jeg forholdt mig sådan set til substansen i det, som blev fremlagt af statsministeren, og som blev fulgt op af hr. Jan Petersen.
Men jeg synes ikke, der er nogen grund til, at hr. Jan Petersen hæver stemmen, for jeg er enig i, at selvfølgelig skal vi også have nogle diskussioner om værdier i vores samfund, hvad der er vigtigt, og hvad der ikke er vigtigt.
Men derfor slipper vi alligevel ikke for at tage stilling til, hvilke typer konkrete initiativer vi skal tage her i Folketinget.
Det kan godt være, at hr. Jan Petersens og regeringens bud er, at det skal vi ikke blande os i, men så synes jeg, man skal sige det meget klart.
Udgangspunktet for Enhedslisten er sådan set, at der er en række forhold, som vi kan blande os i og bør blande os i, og ud over det kan man selvfølgelig godt have en masse ønsker om, hvad alle mulige andre skal gøre.
Det er sådan set det, der er sigtepunktet for os.
Jan Petersen (S), 1998-02-06:
Til hr. Bendt Bendtsen vil jeg gerne sige, at med hensyn til forslaget om, at pengene skal følge børnene, synes jeg, det er en god idé, at man skal sætte pris på børn.
Men konsekvensen af den måde at sætte pris på børnene, som hr. Bendt Bendtsen foreslår, bliver enten, at vi gør dagtilbud og pasningsordninger til et marked, hvor prisen bliver kroner og øre og ikke en pris på børn.
Det er den ene mulighed.
Den anden mulighed, som også er meget sandsynlig, er, at hvis man vedtager et sådant forslag, beslutter Folketinget i virkeligheden, at vi skal have statsbetalte husmødre.
Jeg tror, hr. Bendt Bendtsen skal studere flaskehalsredegørelsen, og så kan vi måske behandle den i denne sammenhæng en anden dag.
Så beder hr. Bruno Jerup mig gøre det helt klart, om vi skal blande os eller ej. Arbejdstiderne på det danske arbejdsmarked er aftalespørgsmål, og sådan skal det blive ved med at være.
Det plejer vi også at være enige om, når vi drøfter relationerne til EU i forbindelse med arbejdstidsspørgsmål.
Det forhindrer ikke en regering i at gå i dialog med parterne og sige: Det er den vej, vi ønsker at gå, og hvilke bidrag giver I?
Men at gøre det til en folketingsopgave at give ganske detaljerede reguleringer af arbejdstidsforholdene vil jeg advare imod, for Folketinget har slet ikke indsigt til at kunne gøre det på en kvalificeret måde.
Så er det sagt, som det er.
Sluttelig spørger hr. Villy Søvndal bl.a. om SFO-problemer m.v, og jeg må levere et kort svar, der ikke er fyldestgørende.
Socialministeren har sat børnenes arbejdsmiljø på dagsordenen for at få udredet, hvad de forskellige systemer mener, og hvilke regler de forskellige systemer har, og det omfatter vel også SFO.
Jeg mener, det er en meget nødvendig debat, men jeg mener også, det er nødvendigt, at vi får et overblik og en viden, hvis vi skal føre den til ende på en kvalificeret måde.
Jeg har også et forslag om en børnenes miljølov, og jeg synes, det er ganske sympatisk.
Men nu er vi nået dertil, hvor vi skal have en reel viden om, hvordan vi kan få systemerne til at spille bedre sammen, for det fungerer ikke tilfredsstillende.
Det er jeg enig med hr. Villy Søvndal i.
Holger K. Nielsen (SF), 1998-02-06:
To ting: for det første det med, at fagbevægelsen blokerer for deltidsjob.
Det er en påstand, mange borgerlige kommer med, men jeg mener, den er vildt overdrevet.
I langt de fleste overenskomster er der mulighed for at gå på deltid.
For det andet hele spørgsmålet, om børnene skal være sammen med deres forældre frem for at de skal være i institution.
Jeg synes, det er en meget vigtig diskussion, for det bør ikke være vores politik, at børnene med vold og magt skal være i institution.
Det skete netop for at give mulighed for, at man kunne være sammen med sit barn i længere tid end det halve år, hvor man har barselorlov, og det er en rigtig tanke.
Men kunne der så ikke være mere ræson i, at Venstre gik med på at forbedre den eksisterende børnepasningsorlov i stedet for at komme frem med alle de mere vidtløftige Venstreideer?
Hvad med at tage udgangspunkt i, at der godt kan være behov for, at forældre og børn får mere tid sammen?
Det har vi børnepasningsorloven til, og det var formålet med den, men man har forringet den så meget, at mange ikke bruger den længere.
En af årsagerne til, at ventelisterne til daginstitutionerne stadig er så lange, er netop, at der er stadig færre, der gør brug af børnepasningsorloven, så vil Venstre dog ikke være med til at forbedre børnepasningsorloven, også med hensyn til de satser, der gives?
Jørn Pedersen (S), 1998-02-06:
Det var jo en meget positiv Venstreordfører, vi hørte for lidt siden, og det skal han bestemt ikke klandres for.
Men jeg synes dog, der står et par spørgsmål tilbage. Vi fik at vide, at det er de høje skatter og afgifter, der er grunden til, at begge forældre skal ud på arbejdsmarkedet, og det er da i hvert fald en påstand.
I går kunne man læse forskellige steder i dagspressen, at Venstre var meget bekymret for den store vækst i det offentlige forbrug.
Hvordan hænger det sammen, når nogle går rundt og siger, at nu skal vi passe på og begrænse forbruget, og man samtidig lover herfra, at nu må der laves nogle ordninger, vi ikke rigtig kender de økonomiske konsekvenser af?
Det kunne være interessant at få svar på det.
Frank Dahlgaard (KF), 1998-02-06:
Selvfølgelig er der en tendens til, at hvis der tages nogle opgaver væk fra en instans eller et område, så protesterer den pågældende instans eller det pågældende område.
Det er da klart, sådan er det jo.
Der er kommet mange - det er også et svar til de øvrige, der har været oppe - indvendinger fra lærerne.
Man kan selvfølgelig sige, at alle i Danmark er tryghedsnarkomaner og alle er bange for ændringer, for det kan måske blive værre og anderledes, og nu har man det system, og nu kender man det, og alt det dér.
Men det har alligevel gjort indtryk på mig.
Jeg mener, at vi bør have en reel og seriøs drøftelse i folketingsudvalget om dette lovforslag og om, hvorvidt det er godt at ændre organisationen af denne undervisning.
Det afgørende for os, og det bør det jo være for os alle sammen, er kvaliteten i det.
Bliver det bedre eller bliver det ringere?
Det er også et spørgsmål, om der ligger nogle ikke udtalte motiver med henblik på, at dér, hvor sprogcentrene er, kommer der også flere indvandrere og flygtninge, og dér, hvor de ikke er, kommer der måske ikke så mange.
Hvad er det egentlig for interesser og ting, vi sætter i gang?
Det skal undersøges alt sammen.
Jeg synes nu nok, at vi skal tage hensyn til de mange forskellige protester, der har været ikke bare fra amtskommunerne imod det her.
Om det hele skulle gå hen og blive AOF-baseret undervisning?
Det ved jeg ikke, det håber jeg ikke.
Jeg håber selvfølgelig, det skal blive FOF-baseret, nemlig det konservative oplysningsforbund.
Jeg synes, det ville være godt, hvis det også blev baseret på oplysningsforbundene - ikke ét, men flere, så det blev bredt.
Jeg tror, det er noget, der hører et udvalgsarbejde til.
Jeg synes bare ikke, at man på forhånd skal sige: Nu kommunaliserer vi det hele.