runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-10-07:
Det var da et mærkeligt svar: »Vi vil sikre et godt sundhedsvæsen«.
Altså en af grundene til, at vi overhovedet laver en strukturreform, er sådan set for at sikre et godt sundhedsvæsen.
Så kan vi være uenige om, hvordan man gør det.
Det var sådan set mere metoden til at gøre det, jeg sigtede efter.
Fru Line Barfod siger, at vi skal modvirke den privatisering.
Der står ikke i strukturreformen, at den skal skabe privatisering.
Man kan have forskellige vurderinger af, om kommunerne vil bruge det element eller ej, men det er jo en almindelig politisk kamp.
Næ, det, jeg spurgte Enhedslistens ordfører om, var ikke, om man ville det ene eller det andet, det var, præcis hvilke ændringer man ville have i strukturreformen.
Det er altså spørgsmålet om – hvis jeg skal give lidt vejledning – hvorvidt kommunerne skal tømmes for de opgaver, de har fået.
Det er spørgsmålet om, hvorvidt den struktur, der er i forhold til kommunestørrelser og i forhold til regionsdannelser, vil stå ved magt, eller om Enhedslisten vil kræve den ændret.
Det er jo de emner, det drejer sig om.
Og har Enhedslisten nogen formulerede bud på det, eller skal vi bare trække den samme retorik ind en gang til med de der billeder af privatisering og ting og sager, som fru Line Barfod taler om hele tiden?
Line Barfod (EL), 2004-10-07:
Vi har en lang række punkter, som vi mener, man skal ændre.
Først og fremmest er det vigtigt at se, hvordan økonomien kommer til at hænge sammen.
Vi mener, at det er vigtigt at se på de punkter, som også er oplistet i den fælles vedtagelse omkring miljø, omkring det sociale område.
Vi mener, at det er vigtigt at se på, hvordan vi får nogle stærke regioner, der kan sørge for, at vi får arbejdspladser i alle dele af landet i stedet for kun i nogle få centre.
Vi mener, at det er vigtigt at se på, hvordan vi får et godt offentligt sundhedsvæsen.
Vi mener, at det er vigtigt se på, hvordan vi modvirker den privatisering, som Venstre med støtte fra De Konservative og Dansk Folkeparti er i gang med at gennemføre.
Hvordan får vi stoppet det og i stedet sikret, at vi får flere hænder ud til at tage sig af børn, syge og gamle?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-10-07:
Jeg ved godt, utålmodigheden breder sig bag mig, men jeg kunne umådelig godt tænke mig at høre fru Line Barfods bud på, hvad Enhedslistens krav til ændringer så er, når nu strukturreformen er vedtaget her i Folketinget og, hvad jeg ikke tror, regeringsmagten måtte skifte, og et alternativt flertal så skal lave om på strukturreformen.
Marianne Jelved (RV), 2004-10-07:
Jo, det skal de, og vi arbejder sådan set på samme måde, som den nuværende regering gør.
Man har et bånd, og man siger, at gennemsnittet skal ligge inden for det her bånd.
Det kan gå lidt den ene vej det ene år og lidt den anden vej det andet år, for det handler altså om en række kommuner, der økonomisk vejer meget, og man kan ikke forlange, at de lige skal ligge på decimalen.
Derfor er det retningen og størrelsesordenen, der er det afgørende.
Det er det, der er vigtigt.
Men det holder jo kun – og det er det, der er usikkert ved den måde, regeringen fører politik på sammen med Dansk Folkeparti – hvis der kommer 50.000 flere job gennem de næste år.
Det skriver Finansministeriet i Finansredegørelsen og i Økonomisk Redegørelse og andre steder ikke lader sig gøre ved uændret politik, det kræver store strukturændringer.
De strukturændringer har vi intet hørt om, og vi ved ikke, hvilke planer regeringen har, hvis ikke det holder.
Og jeg tvivler på, det holder.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-10-07:
Nu bliver jeg jo så forvirret.
Men nu bliver jeg altså forvirret, for med hensyn til gældsafvikling og den slags plejer Det Radikale Venstre jo at bryste sig meget af at ville måle regeringen og os på decimalerne.
Gør vi nu det, vi skal gøre, hvad angår gældsnedbringelsen?
På samme måde kunne man jo have forestillet sig, at fru Marianne Jelved havde det med hensyn til de vækstmål, som er sat op i den plan, som fru Marianne Jelved jo selv har taget til sig i 2010-planen.
Men der kan jeg forstå på fru Marianne Jelveds svar, at vi skal måle det ud fra, at vi lever i et dynamisk samfund, og lander man ikke lige på det, men på et højere tal, så er det da også o.k.
Det var jo i virkeligheden det, fru Marianne Jelved sagde til mig her i svaret på, om ikke det var bekymrende, at hun, i givet fald hun kom til magten, ville have nøjagtig de støttepartier, hun i 1990’erne havde dårlige erfaringer med, hvad det angik.
Marianne Jelved (RV), 2004-10-07:
Vi holdt ikke alle tingene på decimalerne, det er fuldstændig korrekt, men det er altså også et levende samfund, vi bor i, og vi har et Folketing, der har lov til at have forskellige meninger og prioriteringer, og vi skaffer os de flertal, det er muligt, for at holde retningen.
Det, der er kedeligt og ærgerligt nu, og det, som Dansk Folkeparti i virkeligheden burde tænke over, og som jeg beder Dansk Folkeparti være opmærksom på – for jeg anerkender, at Dansk Folkeparti laver et stykke arbejde herinde, det har jeg gjort hele tiden, det skulle ikke komme bag på hr. Kristian Thulesen Dahl – er, at der mangler penge i kassen.
Regningen er ikke betalt endnu.
Den skal betales de kommende år, og hvis ikke det sker, så har vi tabt alt det på gulvet, som vi møjsommeligt fik oparbejdet i 1990’erne, og så kommer der regninger til næste generation.
Og det har Dansk Folkeparti så også et stort ansvar for.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-10-07:
Jeg beklager, at jeg var så sen til at markere, men det var, fordi det tog mig nogen tid at sunde mig over den ros, som fru Marianne Jelved jo tildelte Dansk Folkeparti.
Den lå jo i virkeligheden i den anerkendelse, at den nuværende regering har et støtteparti, som altså duer til noget, når det gælder om at holde den økonomiske politik på sporet i modsætning til de støtter, fru Marianne Jelved måtte basere sin regering på tidligere.
Man kunne jo så stille det spørgsmål, om fru Marianne Jelved kan have nogen som helst anledning til at tro, at det ville være anderledes, hvis der måtte komme et regeringsskifte, og hun igen måtte komme i en regering med de samme støttepartier, som hun havde i den tid, hun lige refererede til.
Marianne Jelved (RV), 2004-10-07:
Vi overtog en gæld, som var enormt stor, og et kæmpe underskud, og det fjerner man ikke fra det ene år til det andet.
Det tog faktisk et par år at få underskuddet, som var i størrelsesordenen 35-40 mia. kr., væk og til at begynde at få overskud.
Det syntes jeg selv var en temmelig stor bedrift.
Vi havde ikke et flertal, der var i stand til at tromle det igennem, hvis jeg sådan må bruge et noget dumt ord.
Det havde vi ikke, og det er jo Venstres og De Konservatives fordel, at de har Dansk Folkeparti til det.
Det er jo vilkårene.
Men selv om vi ikke havde det, så lykkedes det os at aflevere en meget sund økonomi til Venstre og De Konservative, og det, der er ærgerligt, er, at den sunde økonomi smuldrer, fordi regeringen deler checks ud til befolkningen på forventet efterbevilling.
For det hele hænger kun sammen under forudsætning af, at der kommer en massiv ekstra beskæftigelse.
Det kan ikke ske uden strukturreformer, og det har vi ikke hørt et bud på.
Jens Rohde (V), 2004-10-07:
Og fru Marianne Jelved puster sig op som den altid økonomisk ansvarlige, den, der altid har svarene på, hvad der er den rette økonomiske politik.
Men det offentlige forbrug steg konsekvent det dobbelte af, hvad den tidligere regering forudsagde.
Marianne Jelved (RV), 2004-10-07:
Jeg er meget glad for, at hr. Jens Rohde udtrykker sig på den måde, at jeg tager patent på økonomisk ansvarlighed.
Det taler jeg overhovedet ikke om, men det er hr. Jens Rohde, der giver mig den økonomiske ansvarligheds mærke.
Tusind tak for det.
Der står i finansredegørelsen i år fra Finansministeriet i tabel 4.2, at der er hul i den økonomiske politik på 1 pct. af bruttonationalproduktet.
Det svarer til 15 mia. kr.
Det er det fra nu af og frem til 2010 ved uændret økonomisk politik.
For at få det væk kræves der strukturændringer.
Det er det, jeg er optaget af.
Det tror jeg også regeringen er optaget af.
Jeg siger ikke, at regeringen er økonomisk uansvarlig.
Skattetrykket steg jo ikke 2,3 pct. under SR.
Det er igen den forklaringspakkekonstruktion, som Venstre ynder at lave.
Det er, hvis man tager fra 1992, og til regeringen går af, men vi får jo først ansvar for økonomien fra 1994.
Det er det, der er sagen.
Vi kan jo ikke ændre noget i 1993, fordi V og K ikke vil slippe os fri fra finanslovaftalen.
Der sker ingen ændringer i den økonomiske politik i 1993.
Jens Rohde (V), 2004-10-07:
Fru Marianne Jelved svinger igen den økonomiske ansvarlighedshåndtaske og tager patent på den økonomiske ansvarlighed.
Jeg vil bare gøre fru Marianne Jelved opmærksom på, at den offentlige ØMU-gæld under denne her regering i snit falder med 11 mia. kr. Under SR-regeringen steg ØMU-gælden i snit med 3,5 mia. kr. årligt.
Og hvordan var det med det offentlige forbrug?
Ja, det steg jo år efter år det dobbelte af, hvad SR planlagde.
Det svarer til et merforbrug på 30 mia. kr., og resultatet var, at skattetrykket steg med 2,5 pct.
Hvor var fru Marianne Jelveds håndtaske dengang?
Det var vist ikke andet end en mulepose.
Marianne Jelved (RV), 2004-10-07:
Jeg forstår faktisk ikke spørgsmålet for at være fuldstændig fair.
Altså lige nu taler vi om, om der er to eller tre led, der skal have skatteudskrivningsretsniveauer.
Regeringen siger to, Det Radikale Venstre siger tre.
Det har jo sådan set ikke noget at gøre med, hvorvidt man kan styre skattetrykket eller ikke.
Det er vel lige så svært at styre et niveau som kommunerne, som det er at styre to, nemlig kommunerne og regionerne.
Og det er vel de samme metoder, man skal bruge.
Jeg har ikke spor imod at lære af Venstre, hvis de har en god idé til, hvordan man styrer det.
Jeg forestiller mig, at man indgår nogle aftaler, og jeg kunne godt tænke mig, jeg kunne meget godt tænke mig, at man udviklede det aftalekompleks, som regeringen og kommunernes organisationer har, på en sådan måde, at det også fremgår af aftalen, hvordan man reagerer, hvis henholdsvis regeringen eller kommunerne/regionerne ikke holder den indgåede aftale.
Peter Christensen (V), 2004-10-07:
Kommunerne har stadig væk skatteudskrivningsret, men det, vi jo oplever, er en kritik fra Det Radikale Venstre over, at vi sikrer, at skattetrykket under et ikke stiger, også når det angår kommunerne.
Og derfor er det jo interessant at høre, når vi får den kritik, hvordan Det Radikale Venstre vil sikre, at vi ikke bare får en gentagelse af det, der foregik op gennem 1990’erne, at det samlede skattetryk steg, og en af hovedsynderne selvfølgelig var de kommunale og amtskommunale skatter.
Så hvis man ikke vil bruge den model, regeringen bruger til at styre landets og også kommunernes økonomi, hvad er det så for en model, der skal bruges?
Marianne Jelved (RV), 2004-10-07:
I det kommissorium, som regeringen udarbejdede til Strukturkommissionens arbejde, stod der, at et af de principper, der skulle gælde for det arbejde og de modeller, kommissionen skulle lægge frem, var, at økonomi og kompetence skulle følges ad.
Det er såmænd bare det princip, Det Radikale Venstre holder fast i.
Vi synes, ligesom mange andre uden for dette Ting, at det er vigtigt, at når man har et ansvar, så har man også ansvaret for økonomien.
Jeg tror, at man kan løse den opgave, som hr. Peter Christensen nævner, lige så godt med regionerne, som man kan med kommunerne.
Regeringen og Dansk Folkeparti har dog ikke fjernet skatteudskrivningsretten fra kommunerne, så vidt jeg ved.
Peter Christensen (V), 2004-10-07:
Fru Marianne Jelved er lidt fornærmet over, at statsministeren antyder, at Det Radikale Venstre vil give regionerne mulighed for at øge skatten.
De skal have mulighed for at udskrive den, men den skal ikke være højere.
Det er jo interessant, for det, vi så op gennem 1990’erne, var, at netop kommuner og amter øgede beskatningen år efter år, med hele 3 procentpoint har vi set stigningerne.
Holger K. Nielsen (SF), 2004-10-07:
Jeg må sige, at jeg også synes, det var en ganske lang redegørelse, vi fik der.
Jeg er ikke sikker på, at borgerne forstod alle nuancerne og alle detaljerne af hr. Peter Skaarups store redegørelse for de forskellige ting i den nye forfatningstraktat.
Men det var sådan et indspark til den diskussion, som kommer.
Som i alt andet og især i en så stor traktat som det her er, og som jeg igen går ud fra, at hr. Skaarup har læst, er der da både gode ting, og der er mindre gode ting.
Og det skal man veje op i forhold til hinanden.
Det afgørende for os er da, at man får en ramme for det udvidede EU.
Vi er tilhængere af udvidelsen af EU.
Vi mener, at det udvidede EU skal kunne fungere, og derfor er vi som udgangspunkt enige i, at der skal laves en ny traktat.
Der er problemer i den her traktat, helt klart, og det skal man veje op mod de fordele, der så er.
Og det, vi forsøger på, er at få, om jeg så må sige, indkredset problemerne og få skabt en aftale om, hvordan Danmark skal bruge traktaten netop for at undgå, at det danske velfærdssamfund bliver undergravet.
Det synes jeg egentlig også at Dansk Folkeparti skulle have en interesse i.
Peter Skaarup (DF), 2004-10-07:
Man skulle næsten tro, hr. Holger K. Nielsen var repræsentant for Det Radikale Venstre, for der var så mange og lange og svære udredninger, at det må være utrolig svært for borgerne at finde ud af, hvor SF egentlig står.
Man flytter 20-30 nye områder til at blive flertalsafgørelsesområder inden for EU.
Man accepterer ikke, at Danmark skal have en selvstændig dansk kommissær med fulde rettigheder.
Man sørger for, at der kommer mere EU-militær; det er vel noget, SF traditionelt er imod.
Man må sige, at man får en glidende overførsel af magt på det sociale område og på retsområdet samt en EU-præsident oven i købet.
Vi må vel også sige, at uanset om det er få eller små områder, så er det vel et problem, at Ministerrådet selv kan bestemme at flytte nye områder fra, hvor Danmark har vetoret, til at der bliver flertalsafgørelser.
Uanset hvad vi i Danmark måtte finde ud af at lave af begrænsninger, så er det jo grundlæggende et problem, at man lige pludselig laver den historisk nye mulighed, det er selv at flytte opgaver, hvor man har vetoretmulighed, til flertalsafgørelse.
Det må SF vel også mene.
Holger K. Nielsen (SF), 2004-10-07:
Hr. Peter Skaarup har fuldstændig ret i, at vi har sat os godt ind i det her traktatudkast.
Det er også grunden til, at jeg ikke kan stå og sige her i dag, om vi siger ja eller nej.
Enhver, der har læst denne traktat – det ved jeg ikke om hr. Peter Skaarup har – ved jo, at den er fuld af uklarheder.
Der er mange uklarheder i den, eksempelvis muligheden for at gå fra enstemmighed til flertalsafgørelser, hvis der er enighed om det.
Jamen det er da vigtigt at finde ud af, på hvilke betingelser den danske regering vil bruge den mulighed.
For den danske regering har jo en vetoret, hvis man gør det.
Det er da vigtigt for vælgerne at få afklaret, om det bliver en åben ladeport for hvad som helst, eller om det bliver afgrænset til bestemte områder og i givet fald hvilke områder.
Og hvilke procedurer skal der i givet fald være?
Der er en nødbremse omkring det sociale og arbejdsmarkedsmæssige område, når det drejer sig om lovgivning for vandrende arbejdstagere, hvor man kan, om jeg så må sige, få en sag udskudt, hvis det får negative konsekvenser for et lands finansielle forhold.
Hvordan skal nødbremsen bruges?
Det kan da være meget godt med en nødbremse, men hvis den ikke bliver brugt, er den jo ikke meget værd.
Det er det, vi forhandler med regeringen om i øjeblikket.
Så hvis man ikke bruger nødbremsen, hvis det bliver en åben ladeport for hvad som helst, så siger vi nej.
Jeg synes, det er meget problematisk, at man sådan uden videre kan overgå fra enstemmighed til flertalsafgørelse.
Men hvis det her bliver indkredset på en fornuftig måde, så synes jeg også, der er mange positive ting i den her traktat.
Det er jo det, som vi forhandler i øjeblikket, og derfor kan jeg først sige, hvad jeg vil anbefale, når de forhandlinger er afsluttet.
Peter Skaarup (DF), 2004-10-07:
Søndag den 5. september havde SF et møde, hvor man besluttede, at man ville sende den forfatning, som danskerne skal tage stilling til inden for overskuelig tid, ud til en afstemning i SF, fordi medlemsdemokratiet skulle tale.
Og det må man jo tage hatten af for.
Det er jo altid flot, når et parti arbejder på mere demokrati omkring sådan nogle ting, og specielt internt medlemsdemokrati er godt.
Men det, der undrede mig og måske også mange andre, var, at SF’s ledelse ikke selv havde en anbefaling.
Så vi står jo sådan set i en situation, i hvert fald efter den 5. september, og det gør SF’s medlemmer også, at de egentlig ikke ved, hvilken anbefaling ledelsen har.
Man må jo gå ud fra, af SF’s ledelse har sat sig rimelig godt ind i, hvad EU-forfatningen går ud på.
Vi har kendt den et godt stykke tid efterhånden.
Mit spørgsmål til hr. Holger K. Nielsen er altså: Hvad er egentlig anbefalingen fra SF?
For man må vel vide, hvad man mener omkring EUforfatningen.
Holger K. Nielsen (SF), 2004-10-07:
Nej, men jeg kan da i hvert tilfælde sige, at hvis SF kommer med i en strukturreform efter et folketingsvalg, og det håber vi da på at vi gør, og der kommer et folketingsvalg, inden de får den gennemført, så vil vi lægge utrolig meget vægt på, at de økonomiske konsekvenser er kendte for kommunerne.
Vi vil lægge utrolig meget vægt på, at der er helt, helt faste aftaler om, hvad der skal ske med de offentligt ansatte, at de har den sikkerhed, som de jo har efterlyst og med rette, synes jeg, her i dag, og som de ikke har fået på nogen måde, og hvor der ligger nogle helt klare aftaler om, at en sådan reform ikke skal bruges til at privatisere.
Det er jo det, Venstre vil, det er det, hr. Jens Rohde har sagt, at den skal bruges til, og som andre fra regeringen har sagt, den skal bruges til.
Der ligger en helt fundamental anden tilgang til det fra vores side, og det tror jeg godt vi kan finde ud af.
Der er uenigheder, Socialdemokraterne er et mere centralistisk parti end SF, det indrømmer jeg.
Sådan er det.
Men jeg er da overbevist om, at vi godt kan finde ud af det.
Søren Søndergaard (EL), 2004-10-07:
Hr. statsminister, det, jeg efterlyste, var en strategi for, hvordan man undgår blodsudgydelserne.
Mine spørgsmål her er fuldstændig irrelevante, for statsministeren kan, havde jeg nær sagt, være fuldstændig ligeglad med mine spørgsmål.
Men jeg synes ikke, statsministeren bør være ligeglad med de tusindvis af irakere, der er dræbt, siden den plan, som statsministeren lige har skitseret, blev iværksat.
Jeg synes ikke, statsministeren bør være ligeglad med de 2.000 unge amerikanske soldater, som er blevet dræbt og lemlæstet i Irak de sidste 3 måneder, og jeg synes ikke, statsministeren bør være ligeglad med de danske soldater, vi har sendt ud, og som risikerer at blive dræbt.
Det spørgsmål, der melder sig, er: Hvor mange danske soldater skal dræbes, før statsministeren kommer med en strategi for, hvordan vi undgår blodsudgydelser?
Det er jo det spørgsmål, som er interessant.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-10-07:
Nu skal jeg lige have dem frem fra min hukommelse.
Jeg tror, det væsentligste af de spørgsmål, som hr. Søren Søndergaard stillede, var spørgsmålet om en strategi for stabilisering i Irak.
Den strategi er meget klar, meget klar, og den har fulgt FN’s Sikkerhedsråds beslutning, som er nedfældet i resolution nr. 1546.
Det første trin i strategien var at overdrage suverænitet til en midlertidig irakisk regering senest den 30. juni.
Det skete et par dage tidligere, så det er altså sket.
Så skal der indkaldes til en national konference, som kan kontrollere denne midlertidige regering, det skete i august, og nu er der på baggrund af konferencen nedsat en midlertidig folkeforsamling.
Der skal senest i januar 2005 afholdes direkte valg til en overgangsforsamling, det arbejder både FN og den irakiske regering aktivt på, og så skal der senest i december 2005 vælges en forfatningsmæssig regering.
Det er hovedpunkterne i den strategi, der er lagt.
Det var det, hr. Søren Søndergaard efterlyste, og det fremgår allerede af den beslutning, der er truffet i FN’s Sikkerhedsråd.
Søren Søndergaard (EL), 2004-10-07:
Jeg stillede statsministeren fire konkrete spørgsmål om situationen i Irak.
Jeg vil bare bede statsministeren om at svare på spørgsmålene.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-10-07:
Jeg må da sige, at jeg er meget bedrøvet, hvis Socialdemokratiets holdning til en så stor reform som kommunalreformen er baseret på én eneste ting, nemlig spørgsmålet om personlig tillid til en minister.
Det må jeg nok sige overrasker mig, hvis det virkelig er sådan.
Så meget mere tilfreds er jeg selvfølgelig med at se, at en række markante socialdemokratiske borgmestre har bakket reformen meget stærkt op.
Det synes jeg da er relevant, fordi det er dem, der skal leve med en kommunalreform, og de har altså ikke følt, at den var så uafklaret, som Socialdemokraterne her på Christiansborg har følt.
Derfor fastholder jeg, at den reform, vi har aftalt, er bred i sit indhold, fordi vi undervejs tog en masse hensyn og gav en masse indrømmelser, bl.a. til Socialdemokratiet.
Men jeg vil da godt runde af med at kvittere meget positivt for hr. Mogens Lykketofts tiltro til mine evner som forligsmager.
Line Barfod (EL), 2004-10-07:
Jeg blev lidt forvirret, da jeg hørte statsministerens besvarelse her, for til at starte med mente statsministeren, at oppositionen nærmest ikke havde snakket sammen ud over at lave en fælles vedtagelse, og senere mente statsministeren så, at oppositionen havde lagt en nøje strategi på forhånd for at skabe usikkerhed om de offentligt ansattes vilkår.
Begge dele kan vel ikke være sandt på en gang, vil jeg gerne sige til statsministeren.
Med hensyn til usikkerheden for de offentligt ansatte er det vel statsministeren og hans regering, der skaber usikkerhed, og jeg synes faktisk, det er en utrolig foragt for de offentligt ansatte, at statsministeren ikke har svaret på de tre meget konkrete spørgsmål fra kongressen for Forbundet af Offentligt Ansatte.
Statsministeren har haft hele dagen til selv eller til at få sine embedsmænd til at komme med nogle svar, og alligevel nævnede statsministeren overhovedet ikke de spørgsmål i sin tale.
Derfor vil jeg gerne høre nu, om statsministeren vil svare på de tre konkrete spørgsmål.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-10-07:
Det er godt, at der lige bliver lejlighed til at præcisere, hvad det drejer sig om.
Sagen er den, at det, regeringen har en forventning om, er, at der selvfølgelig ved den strukturændring kan gennemføres en rationalisering, men den vil ske ved naturlig afgang, og det beløb, der er anført på finansloven, er et skøn over, hvad denne naturlige afgang så vil give af mindre udgift.
Der er ikke tale om afskedigelser.
Nå jo, men altså, det kan jo ikke nytte noget, at man bare sidder og griner af at få en faktisk oplysning
Man kan være enig, eller man kan være uenig, men altså dette er kendsgerningen om det beløb på finansloven.
Frank Jensen (S), 2004-10-07:
Så vil jeg prøve at gøre det endnu mere konkret: I regeringens lovprogram fremstår det sådan, at inddrivelsesområdet, inkasso, som en af de første opgaver skal overføres fra kommunerne til staten.
I regeringens finanslovforslag opererer man med en besparelse på 125 mio. kr. allerede det første år.
Hvordan kan man gennemføre den besparelse på 125 mio. kr. på det område, uden at det medfører afskedigelser?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-10-07:
Lad mig gøre fuldstændig klart, at vi har ingen som helst, ingen som helst, intentioner om at forringe de kommunale medarbejderes løn- og arbejdsvilkår.
Det andet, jeg gerne vil slå fast, er, at medarbejderne følger med opgaverne; der er brug for medarbejderne, og derfor ligger der ikke i kommunalreformen noget oplæg til afskedigelser af kommunale medarbejdere.