Niels Helveg Petersen (RV), 2000-11-02:
Jeg vil gerne takke for forespørgslen, som giver os mulighed for at fortsætte sidste års debat om Europarådet.
Udgangspunktet er jo regeringens skriftlige redegørelse for Europarådets virksomhed, som er udarbejdet som opfølgning på Folketingets ønske om en årlig status over arbejdet i Europarådet.
En sådan redegørelse er jo nyttig.
Det er mit håb, at redegørelsen imødekommer medlemmernes forventninger og afspejler de problemer, der blev rejst under sidste års debat
her i salen, og som fortsat er aktuelle, og det er også mit håb, at den vil danne udgangspunkt for en bred og god debat i dag.
Hvad angår menneskerettighederne, er det naturligt at tage udgangspunkt i, at Europarådets daværende 14 medlemslande den 4. november 1950 for netop 50 år siden i overmorgen undertegnede den europæiske menneskerettighedskonvention.
Det var et modigt skridt.
Konventionen fastsatte menneskerettigheder, som medlemslandene er retligt forpligtet til at overholde, og den åbnede mulighed for en retlig procedure med mellemstatslig og individuel klageadgang til at påse, at rettighederne respekteres.
Danmark var blandt de 14 lande, der undertegnede konventionen for 50 år siden.
Især den individuelle klageadgang var enestående og er enestående.
Den har udviklet sig til at være en væsentlig del
af det europæiske retssystem.
Det begyndte måske lidt langsomt, men efterhånden udviklede sagsmængden sig så meget, at det viste sig nødvendigt at omstrukturere institutionerne og at rationalisere.
I 1998 blev Menneskerettighedskommission og Menneskerettighedsdomstolen således samlet til en permanent europæisk menneskerettighedsdomstol. Som det fremgår af beretningen har det vist sig ikke at være tilstrækkeligt.
Der er et stort og stadig stigende efterslæb af ubehandlede sager.
Det er et trist paradoks, at Menneskerettighedsdomstolen, som med rette påtaler andre for lang sagsbehandlingstid, også her i landet, selv mangler kapacitet til at behandle sagerne inden for en rimelig tid.
Det er ikke mindst et problem for de nye medlemslande, hvor der ikke er en lang tradition for respekt for menneskerettigheder og tillid til retssystemet.
En af årsagerne til den kraftige stigning i antallet af sager er uden tvivl udvidelsen af Europarådets medlemskreds.
I 1950 var vi 14 medlemslande.
Nu omfatter Europarådet næsten hele Europa med 41 medlemslande.
Europarådet er faktisk en succes, og det er ikke så lige til at leve op til den succes.
En anden grund til stigningen i sagsantallet kan være en stigende tendens til at bruge Menneskerettighedsdomstolen som en ekstra appelinstans. Europarådets vigtigste udfordring er derfor at konsolidere Menneskerettighedsdomstolens virksomhed, så den kan behandle den store sagsmængde inden for rimelig tid.
Domstolen har selv nedsat et internt udvalg med henblik på at foreslå rationaliseringer i proceduren; det er meget velkomment, men som Domstolens præsident har gjort det klart,
Danmark gør sammen med de øvrige nordiske lande en stor indsats for at skaffe Domstolen yderligere ressourcer.
Vi har også tilbudt at stille personale til rådighed for Domstolens sekretariat, og regeringen er indstillet på at fortsætte denne indsats.
Målet må være, at vi kan få en effektiv og hurtigt arbejdende Menneskerettighedsdomstol i Europa.
Det er nødvendigt, for at Domstolen fortsat kan nyde den fornødne tillid hos borgere og retsinstanser, ikke mindst i de nye medlemslande.
På den baggrund skal vi være forsigtige med på nuværende tidspunkt at udvide Domstolens arbejdsområde.
Vi må først koncentrere os om at styrke institutionen.
Menneskerettighedsdomstolens virksomhed forudsætter, at der indgives en klage over krænkelse af menneskerettighederne, og en righoldig praksis supplerer i dag konventionens bestemmelser.
Herudover har Europarådets ministerkomité vedtaget en ny, hvad skal vi sige, proaktiv mekanisme til at overvåge medlemslandenes forpligtelser vedrørende demokrati, menneskerettigheder og retsstatsprincipper.
Hvert år gennemgår ministerkomiteen de enkelte medlemslandes forpligtelser for to udvalgte områder og kommer om nødvendigt med anbefalinger til medlemslandene.
Også Europarådets uafhængige komité mod racisme, ECRI, og kommissæren for menneskerettigheder, som indledte sin virksomhed ved dette års begyndelse, udøver en sådan proaktiv virksomhed på menneskerettighedsområdet.
Regeringen er selvsagt indstillet på at se nøje på eventuelle muligheder for at styrke også disse institutioners virksomhed.
Det gælder også Europarådets 175 øvrige konventioner, hvoraf mange er af stor betydning for beskyttelsen af menneskerettighederne.
Inden jeg vender mig til en omtale af Europarådets parlamentariske forsamling, vil jeg gøre den ekstra bemærkning til et specielt spørgsmål om ressourcer til Domstolen, at de ressourcer, Domstolen har brug for, er virkelig småpenge i forhold til det, der står på spil her.
En effektiv, hurtigt arbejdende Menneskerettighedsdomstol kan få stor betydning for den praktiske gennemførelse af menneskerettighederne især i de nye medlemslande, og det skulle være muligt at skaffe de i virkeligheden ret få midler ekstra, der skal til for at sikre Domstolens forsvarlige virksomhed.
Lad mig også nævne Europarådets parlamentariske forsamling, der gør en betydelig og effektiv indsats ikke mindst for at medvirke til de nye medlemsstaters omstilling til demokrati og respekt for menneskerettighederne, men også ved at holde øje med andre medlemsstater, der har alvorlige problemer med menneskerettighederne. Den danske delegation er helt i front på dette område, og jeg vil gerne på regeringens vegne takke for denne store indsats og udtrykke min forhåbning om, at den vil blive fortsat, hvad jeg er sikker på den bliver.
Det højtideligholdes ved en ekstraordinær ministerkonference i Rom, som skal drøfte de institutionelle rammer for beskyttelse af menneskerettighederne og aktuelle spørgsmål vedrørende menneskerettigheder som en afgørende faktor for demokratisk stabilitet og sammenhæng i Europa.
Jeg deltager i konferencen i Rom.
Europarådets generalsekretær vil her fremlægge to rapporter med en lang række inspirerende forslag.
Ministerkonferencen vil selvsagt ikke umiddelbart kunne tage stilling til disse forslag.
Jeg går ud fra, at vi kan sætte eksperter til at undersøge, hvilke forslag der er bæredygtige.
Forhåbentlig kan der hermed skabes grundlag for at fortsætte dynamikken i Europarådets arbejde.