Ole Stavad (S), 2002-02-22:
Som jeg har kunnet lytte mig til det, er jeg jo sådan set i stand til at takke både ministeren og samtlige ordførere for, at alle har erkendt, at der er et problem, vi er nødt til at forholde os til - at der i den kommunale styrelseslov, som vi har den i dag, er nogle manglende muligheder, når man kommer i nogle helt særlige situationer.
Der er også flere, der har været inde på, at forslaget er et meget vidtgående indgreb i det kommunale selvstyre.
Det afhænger selvfølgelig af, hvad man lægger i definitionen »vidtgående«.
Man kan sige, at selve det at gribe ind i det kommunale selvstyre kan opleves som noget vidtgående.
Det er jeg sådan set ikke uenig i, og det er derfor, vi har været ekstremt opmærksomme på at være meget præcise.
Den bestemmelse, vi her diskuterer, har vi gjort os umage med, og andre må så vurdere, om det er lykkedes for os.
Vores hensigt har været at prøve at være præcise, så det lokale selvstyre på ingen måde blev undergravet, men at vi samtidig fik et redskab til at håndtere helt ekstreme og særlige situationer.
Faktisk alle har i dag erkendt, at vi mangler et sådant redskab.
Sådan set startede det med, at statsministeren både under pressemødet og senere her i Folketingssalen i tirsdags erkendte, at det mangler vi.
Vi har ikke lagt skjul på, at udgangspunktet for dette lovforslag er erfaringerne fra det, der er sket i Farum.
Jeg synes, der er grund til at anerkende, at Farums byråd gør sig umage for at prøve at skabe grundlag for en uvildig undersøgelse.
Men troen på, at det rent faktisk sker, har man måske lidt svært ved at have; det er jeg sådan set enig med hr. Poul Nødgaard i. Derfor er det også et fælles problem.
Som hr. Kristen Touborg egentlig meget præcist skar det ud, er det sådan, at som vores styrelseslov er skruet sammen, er den sådan set mere beskyttende over for en borgmester, end den amerikanske forfatning er over for USA's præsident.
Jeg siger det bare, for at alle kan se, hvad det er for en problemstilling, vi i fællesskab er nødt til at finde nogle løsninger på.
Nogle har sagt, at de er betænkelige ved og ikke kan lide, at indenrigsministeren får en beføjelse inden for en 3-måneders-periode.
Det er heller ikke et redskab, jeg selv er specielt begejstret for, men jeg synes, man skal se på formålet med den ændring af lovgivningen, vi har lagt op til.
Formålet er at prøve at skabe det bedste udgangspunkt for, at også når vi er inde i virkelig strafbare forhold efter de stærke paragraffer i straffeloven, og der er en begrundet eller rimelig mistanke om noget veldefineret inden for strafferetsplejen i forbindelse med en borgmesters embedsførelse, skal der ikke gå måneder, inden noget kan sættes i værk.
Der kan jo ske frygtelig meget i den tid, og derfor er man nødt til at kunne agere hurtigt.
Det er sådan set vores indgang til problemet.
Lad mig sige her, som også den socialdemokratiske ordfører, hr. Klaus Hækkerup, sagde: Vi er fuldstændig åbne over for forslag fra andre.
Vi har ikke gravet os ned med nogen bestemte løsninger
, så hvis nogle kan anvise en måde, der giver et bedre svar på de spørgsmål og den udfordring, som jeg har hørt stort set alle her i salen erkende, vi står med, kan jeg sige, at vi ikke står fast på, at det skal være en bestemt mekanisme eller en bestemt måde, tingene skal skrues sammen på. Man vil ikke møde modvilje hos os. Så er spørgsmålet: Bør man lovgive på baggrund af et konkret eksempel som her? Det er jo altid en god diskussion, og jeg er sådan set enig i, at det er noget, man skal være en lille smule tilbageholdende med.
Men man kan jo sige, at det meste af den lovgivning, vi laver her i Folketinget, er kommet til verden på baggrund af nogle erfaringer fra noget, vi ikke helt har taget højde for på et tidligere tidspunkt.
Lad os eksempelvis tage bestemmelsen i styrelseslovens § 66.
Da den kom ind i loven, sad jeg faktisk selv i Kommunaludvalget.
Det var i begyndelsen af 1980'erne, da Henning Rasmussen var indenrigsminister, og baggrunden var en situation i København, hvor Villo Sigurdsson ikke ville følge flertallets beslutninger.
Nu kan man jo ikke have en borgmester, der ikke vil følge flertallets beslutninger, og derfor var man nødt til at lave den bestemmelse, og dengang blev den kaldt »Lex Villo«.
Og hvad er det så?
Hvordan har den virket?
Den har mig bekendt virket sådan, at den næsten ikke har været i brug.
Jeg kender ét tilfælde fra en enkelt jysk kommune, som har brugt den.
Men ellers vil jeg godt, når vi kommer til udvalgsarbejdet, spørge til, hvordan den er brugt, for det er klart, at den bestemmelses blotte tilstedeværelse forhindrer, at der bliver brug for den, for det har jo ikke nogen mening, hvis det er sådan, at en borgmester nægter at udføre en flertalsbeslutning, og der bare sættes en anden ind, som gør det; så kan man jo lige så godt selv gøre det og så være med til at udføre det.
Derfor er den blotte bestemmelse i lovgivningen med til at forhindre, at vi får de problemer.
På samme måde vil jeg
vove den påstand, som jeg jo ikke kan dokumentere, at hvis den bestemmelse, vi har foreslået her, i dag havde stået i styrelsesloven, så ville de 3 måneder, som gode venner aftalte, at borgmesteren i Farum nok ville tjene sagen ved ikke at være i borgmesterembedet i, være blevet overholdt.
Den var ikke kommet i anvendelse.
Derfor tror jeg egentlig, at mange af de diskussioner, vi har, og de betænkeligheder, som nogle kan have, som jeg sådan set godt forstår, er meget teoretiske, fordi dens blotte tilstedeværelse ville gøre, at man så selvfølgelig ikke ville komme i den situation.
Derfor kunne man jo måske endda spørge, om der i det socialdemokratiske forslag mangler en yderligere mulighed
for, at en borgmester i sådan en situation som denne her kunne søge orlov uden at skulle begrunde det med, at vedkommende er meget syg og pludselig igen bliver meget rask. Det ville jeg også være helt parat til at diskutere under udvalgsarbejdet.
Derfor sagt til partiernes ordførere og til partierne her: Jeg har været glad for, at alle har erkendt, der er et behov.
Jeg tror, det er nyttigt, at vi også har et forslag, selv om jeg selvfølgelig også har konstateret, at der ikke er et umiddelbart flertal for forslaget her ved førstebehandlingen.
For alene dets tilstedeværelse, tror jeg, opfylder formålet.
Det er klart, at det primære formål var at få det vedtaget.
Men når forslaget ligger i Folketingets Kommunaludvalg, så kan det jo meget hurtigt ekspederes.
Set ud fra, hvordan ordførerne har meldt, synes jeg ikke, at nogen har gravet sig ned og ikke kunne være med til - måske med justeringer - at ekspedere det, hvis det skulle blive nødvendigt.
Men dets blotte tilstedeværelse vil selvfølgelig gøre det mere betænkeligt for en borgmester ikke at leve op til at prøve at lade være med at blande sig, for så kunne det jo være, at et flertal vedtog den, sådan at man kunne agere, for som statsministeren sagde i tirsdags: Jeg må tage udgangspunkt i, at borgmesteren i Farum lever op til sine løfter om ikke at blande sig.
Men hvis nu statsministeren havde fortsat, så havde han jo også måttet føje til: Men hvis det er sådan, at han alligevel ikke gør det, så kan jeg ikke foretage mig noget.
Der giver vi trods alt muligheden for et redskab, hvis det er sådan, at det bliver nødvendigt.
Og jeg vil gerne understrege, at det her ikke er en særlov på den måde, at det er en lov, der retter sig mod en bestemt kommune.
Det er en fuldstændig generel ændring i vores styrelseslov.
§ 66 A er lige så generel som § 66.
Der er ikke nævnt nogen kommune i lovforslaget eller lovforslagets bemærkninger
, men vi har da, fordi det har det udgangspunkt, som alle ved, nævnt det i vores fremsættelsestale.
Derfor vil jeg sige til Folketingets partier, at jeg håber, vi i fællesskab kan fortsætte arbejdet, ikke kun med at få stillet spørgsmål under udvalgsarbejdet, men også i det videre med, hvad det så er, vi gør, så de ændringer, vi får skabt i den kommunale styrelseslov med baggrund i de her erfaringer, ikke netop bliver en bombe under det lokale selvstyre og den stabilitet, som den faste 4-års-periode for borgmesteren udgør, og som er vigtig i forhold til det.
Derfor: Med det, der er sagt her i dag, har vi ikke mere forskellige udgangspunkter, end at vi også bør kunne produktudvikle det her i fællesskab.