Bjarne Laustsen (S), 2006-02-08:
Det er jo ikke kedeligt for de nye folketingsmedlemmer at være i Folketinget på sådan en 1-årsdag, de må jo rive sig i håret, hvis der er noget tilbage.
Det, jeg tror ministeren forsøger at sige, er, at de ikke har sparet så meget, som der var planlagt.
Men en nedgang er en nedgang.
Jeg har også noteret mig, at Fødevarestyrelsens direktør, Henrik G. Jensen, siger, at det er klart, at når man prioriterer tilsynet ned, så er der ikke det samme overblik som hidtil.
Alle de svar, som ministeren har givet her i dag, er svar, der går i retning af: Ja, der er nogle ting, vi ikke gør mere, men så gør vi til gengæld noget mere et andet sted.
Det, jeg gerne vil have ministeren til at svare på, er, hvorfor vi ikke skal gøre det mere.
For mig er det et meget interessant spørgsmål.
Hvorfor?
Vi har en velfungerende kontrol, branchen er tilsyneladende glad osv., alle er tilfredse med det, men lige pludselig skal vi ikke gøre det mere.
Han kan spare noget her og flytte noget derover.
Men hvorfor er det, man ikke skal gøre noget dér?
Det er det, ministeren skal forholde sig til.
Det drejede sig om analyser: Hvilke analyser er der i fremtiden?
Det andet, som hr. Bjarne Laustsen nu spørger til, har vi jo lige diskuteret, men vi kan godt diskutere det én gang til.
Det er simpelt hen sådan, at vi gerne vil gøre tingene bedre, derfor omprioriterer vi.
Det kan godt være, at hr. Bjarne Laustsen synes, det er forkert at omprioritere, således at hr. Bjarne Laustsen hellere bare vil bevilge flere penge uden at se på, om man med de samme ressourcer kan gøre tingene bedre.
Men vi vil altså gerne se på, om vi med de samme ressourcer kan gøre tingene bedre, og det er det, det drejer sig om.
Man må jo konstatere i dag, at ministerens gennemslagskraft ikke er særlig stor, især ikke, når han er ovre hos finansministeren.
For med den retorik, ministeren bruger, er der ikke noget ønske om at forbedre noget, ministeren har kun planer om at omfordele noget.
Og ministeren forsvarer sig jo med, at vi ikke behøver at tage de her prøver.
Det er ikke noget, ministeren selv har fundet ud af, det er noget, han er blevet rådgivet til.
Det, man så skal gøre noget ved, er det, folk kan dø af, f.eks., at man får stoppet sagen om de importerede polske hindbær i tide og får fulgt den sag til dørs.
Men de andre ting, som man så ikke skal gøre noget ved – færre kontrolbesøg eller færre prøver – er måske noget, man kun får roskildesyge af eller andet; det er ikke så slemt.
Hvad er vurderingen, hvad er kriterierne for det?
Jeg synes, det var langt bedre, hvis det var et spørgsmål om økonomi – i forbindelse med hindbærsagen, eller hvad det nu måtte være – hvor man sagde, at man ikke kan løse det med de eksisterende ressourcer, og at vi vil have en ordentlig kontrol her i landet og sørge for at få penge eller systemer dertil, så man kan undgå at få inficerede hindbær ind over landets grænser.
Der har ministeren jo meget ret i, at de importerede fødevarer skal være af mindst lige så høj standard som dem, vi selv producerer.
Men der er altså nogle områder nu, som ministeren siger at vi ikke behøver at prioritere mere.
Hvad er det, der er blevet bedre, siden man ikke skal prioritere dem mere?