runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Poul Erik Dyrlund (S), 1999-12-07:
Til hr. Jens Vibjerg: Der var da heller ikke nogen, der havde forventet, at Venstre ville deltage i det her.
Det er ikke nogen nyhed for Folketinget, at vi er i den situation, som vi har set i forbindelse med de her finanslovforhandlinger, at Venstre vil have, og Venstre vil have, og Venstre vil det hele, men Venstre vil jo ikke være med til at betale.
Det er jo kendsgerningen.
Så skal jeg i øvrigt sige til hr. Jens Vibjerg
: Det her er ikke arbejdsmarkedspolitik.
Der tager hr. Jens Vibjerg grumme fejl.
Det her er finanspolitik.
Det er lige præcis det, det handler om.
Og så kunne jeg i øvrigt godt tænke mig at spørge hr. Jens Vibjerg: Er det, vi beskæftiger os med nu, i grunden ikke aftalestof?
Er det ikke aftalestof imellem arbejdsmarkedets parter?
Ole Hækkerup (S), 1999-12-07:
Ja, først og fremmest skal jeg sige, at jeg ikke deler hr. Jens Vibjergs opfattelse af, at det offentlige og det private nærmest er fjender.
For mig er det en falsk problemstilling.
Lad mig bare understrege det med, at meget af det offentliges virke jo også er et fundament for det privates virke.
Jeg synes ikke, at vi kommer særlig langt, eller at det er særlig konstruktivt at anse dem som fjender, så meget mere som både det offentlige og det private jo er afhængige af, at vi har en fornuftig økonomisk udvikling, herunder særlig at vi har en fornuftig udvikling med gældsafviklingen i det her land.
Og derfor vil jeg gerne spørge hr. Jens Vibjerg: Da jeg ikke antager, at det er Venstres politik, at vi skal lade være med at kradse de her kroner ind og dermed få et mindre overskud på statsbudgettet, hvor er det da Venstre ville finde pengene?
Hvor er det, man alternativt ville foreslå at spare, så man ikke ødelægger det niveau, balancen på statsbudgettet er på?
Jens Vibjerg (V), 1999-12-07:
Vi står nu med et af de mange lovforslag, der følger i kølvandet på den finanslovaftale, som regeringen netop har indgået.
Og dette lovforslag er et virkelig godt eksempel på, hvorfor Venstre ikke er med i aftalen, og samtidig et lysende klart eksempel på, hvilken form for arbejdsmarkedspolitik regeringen ønsker at føre.
Man vil kvæle virksomhederne og efterfølgende sende medarbejderne i aktivering i f.eks. servicejob.
Med lovforslaget skubber regeringen endnu en omgang tunge økonomiske byrder over på det erhvervsliv, som efterhånden er hårdt ramt på konkurrenceevnen.
Jeg har efterhånden påpeget det adskillige gange fra denne talerstol, og jeg vil gøre det igen, for i Venstre er vi dybt uenige med regeringen.
Vi tror nemlig, at et sundt og konkurrencedygtigt erhvervsliv er en væsentlig forudsætning, hvis vi skal sikre beskæftigelsen, øge valutaindtjeningen og altså i det hele taget sikre levevilkårene i Danmark.
Derfor er vi rystede, når regeringen gang på gang fremlægger lovforslag, der på den ene eller på den anden måde skubber nye økonomiske og administrative byrder over på erhvervslivet.
Regeringen er på afveje, hvis den tror, at velfærdssamfundet sikres ved at lade erhvervslivet finansiere det gennem nye tunge omkostninger.
Det er muligt, at finansministeren kan opnå et flottere resultat på papiret her og nu,
men i virkeligheden er den form for politik en væsentlig fremtidstrussel for velfærdssamfundet. Erhvervslivet er nu engang den vigtigste kilde, når det handler om at tilføre økonomiske ressourcer til det danske samfund.
Derfor er det en meget kortsigtet strategi at skaffe finansiering til velfærdssamfundet ved gang på gang at pålægge erhvervslivet nye konkurrenceforvridende omkostninger.
Som der står i bemærkningerne, skal forslaget ses i sammenhæng med L 53, et andet af regeringens forslag, som vil resultere i en omgang konkurrenceforvridende omkostninger til erhvervslivet.
Men der kan desværre ikke være tvivl om, at regeringen henter både i pose og i sæk, nemlig at de to beløb skal lægges sammen, og at den samlede regning til erhvervslivet bliver på 620 mio. kr.
Det viser regeringens sande jeg: Flere omkostninger til det erhvervsliv, vi alle skal leve af.
Regeringen slagter hønen, der lægger guldæg.
Jeg ved ikke, om den uklarhed, der er i forslaget om dette ikke uvæsentlige punkt, er et ønske fra arbejdsministeren om, at det var bedst at lade det stå lidt uklart, eller om der simpelt hen er tale om endnu en omgang decideret lovsjusk.
Måske er nedsættelsen med i alt 620 mio. kr. et så frækt forslag, at selv ministeren kan se det forkerte og urimelige i at behandle arbejdsgiverne på den måde.
Måske er det derfor, han har valgt at gemme kendsgerningerne mellem linjerne.
Venstre deltager ikke i denne form for klapjagt på erhvervslivet og stemmer naturligvis imod dette forslag.
Ole Hækkerup (S), 1999-12-07:
Jamen det er jo her, vores vurdering grundlæggende er forskellig.
Jeg siger: Der er flere, der skaber velstanden i Danmark, som vi beskatter, og som er fundamentet for vores velfærdssamfund, end blot den del af det private erhvervsliv, der konkurrerer med udlandet f.eks. Der er andre dele, som er med til at skabe fundamentet for vores velfærdssamfund.
Og alle dele er lige nødvendige.
Jeg skal ikke negligere nogen.
Det er slet ikke det.
Jeg siger bare: Man kan ikke sige, at det er dem alene, der sørger for, at vi har et grundlag for at have et velfærdssamfund.
For det er ikke alene dem, vi beskatter for at finansiere velfærdssamfundet.
Vi beskatter så sandelig også de værdier, hver enkelt person gennem sin aktive arbejdsindsats skaber alle mulige andre steder i det her samfund.
Og det afgørende for at have råd til at have et velfærdssamfund er at få sat så mange mennesker som muligt i gang med at skabe værdier til gavn for dem selv og til gavn for andre.
Mogens Andreasen (DF), 1999-12-07:
Til hr. Ole Hækkerup: Jeg blander slet ikke alle de ting ind i det.
Det, jeg siger, er bare, at til velfærdssamfundet hører både sygehuse, skoler og det hele med, men pengene, der skal tjenes for at opretholde det velfærdssamfund, som vi skal have og som vi har, skal altså komme fra dansk erhvervsliv.
Ole Hækkerup (S), 1999-12-07:
Jamen det, der bærer velfærdssamfundet, er, at vi kræver en lang række skatter og afgifter ind, og det kræver vi ind fra næsten alle i det her land.
Alle er med til at finansiere det velfærdssamfund, vi har valgt at have.
Man kan så have en politisk holdning om, at man skal betale mindre i skat og have mindre velfærd.
Reelt nok.
Så kan vi diskutere det.
Men det, vi beskatter, er den værdi, hvert enkelt menneske skaber, og som økonomisk set bliver udtrykt på deres lønseddel.
Og dér beskatter vi jo alle, hvad enten man er offentligt ansat eller man er privat ansat.
Det er lige så afgørende for, at Danmark er et velfungerende samfund, at vi har et dynamisk og konkurrencedygtigt erhvervsliv i forhold
til eksportmarkederne, som at vi har nogle dynamiske offentligt ansatte, der udvikler sig lige så hurtigt, som det private gør
Det er lige så afgørende med en dynamisk offentlig sektor, som det er med en dynamisk privat sektor for at være sikker på at have et godt samfund i fremtiden.
Mogens Andreasen (DF), 1999-12-07:
Jeg har kun sagt én ting: Hvis vi skal opretholde eller udvide det danske velfærdssamfund, jamen så er betingelsen, at virksomhederne er i stand til at producere og afsætte de varer, der bliver produceret, og at vi tjener penge hjem til landet, som kan dække de velfærdsomkostninger, som vi har.
Ole Hækkerup (S), 1999-12-07:
Ja, jeg skal undlade at finde superlativer til at karakterisere andres udsagn.
Men jeg vil gerne fastholde, og det er min faste overbevisning, at det, der skaber værdierne i samfundet, er, at vi har så mange mennesker som muligt engageret i en produktiv beskæftigelse, og en produktiv beskæftigelse kan altså også være at undervise børn i folkeskolen.
Den ydelse er lige så nødvendig i et velfærdssamfund, som den er i et økonomisk liberalt samfund.
Og den opgave skal løses.
Det er jo ikke sådan, at folk er blevet ineffektive, bare fordi de er blevet offentligt ansat, i modsætning til, hvis det var et stærkt liberalt samfund, hvor de ville være organiseret i den private sektor.
Tværtimod er nogle af dem, der løber hurtigst i dagens Danmark, da sygeplejerskerne, og de er jo offentligt ansat.
Derfor har værdiskabelse ikke noget at gøre med, om man tilfældigvis har en etiket på, der hedder privat eller offentlig.
På den måde kan man ikke sige, at skoler eller sygehuse ville være forskellige, eller at de ville være mere eller mindre effektive, hvis de var private eller offentlige.
Det, der er afgørende, er, om man kan få sat folk i gang med at skabe værdier.
Mogens Andreasen (DF), 1999-12-07:
Jeg har tidligere haft den samme diskussion med hr. Ole
Hækkerup, og når man lytter til ham, ja, så må man sige: Hvordan kan hr. Ole Hækkerup stå heroppe og sige så meget vrøvl om, at man gavner velfærdssamfundet ved at genere de danske virksomheder med flere og flere afgifter? Det er danske virksomheder, som tjener pengene, så vi kan opretholde eller udvide velfærdssamfundet, og det kan vi jo ikke, hvis man bliver ved med at fjerne de ting, som gør, at virksomhederne kan overleve, og at de også kan være i stand til at producere og afsætte det, der er nødvendigt, for at vi kan tjene pengene hjem til landet. Jeg tror altså, at hr. Ole Hækkerup burde tænke sig lidt mere om i forhold til det, han står og siger her.
Jeg synes, det er noget vrøvl.
Ole Hækkerup (S), 1999-12-07:
Den offentlige sektor i Danmark er efter min bedste overbevisning i vid udstrækning udtryk for, at man har samlet noget købekraft kollektivt.
jo være overladt til et privat marked, hvor man konkurrerede på det, og hvor der var nogle private foretagender, der stod for uddannelse, og nogle private foretagender, der stod for sundhed, og nogle private foretagender, der klarede alle de opgaver, som det offentlige klarer i dag.
Efterspørgslen efter at få løst sundhedsopgaven, efterspørgslen efter at få løst uddannelsesopgaven i samfundet er den samme.
Vi har bare valgt at samle den efterspørgsel i Danmark og lade det offentlige forestå den efterspørgsel.
Det giver så en række sidefordele, nemlig at det offentlige så også er i stand til at definere, at alle skal have adgang til det i modsætning til i en mere liberaliseret økonomi.
Det er så et valg, man kan foretage.
Men det kan jo ikke være sådan, at fordi vi i Danmark har valgt at samle købekraften under et og sige, at nu løser det offentlige opgaven med uddannelse, og man i nogle andre lande har sagt, at det er et rent privat anliggende, så er de, der beskæftiger sig med uddannelse, lige pludselig blevet ineffektive i Danmark sammenlignet med andre lande...
Flemming Hansen (KF), 1999-12-07:
Jeg noterede mig for godt og vel et kvarter siden, at Folketingets formand skønnede, at vi burde stramme debatten op.
Det er jeg enig med ham i.
Da vores ordfører, fru Pernille Sams, ikke kan være til stede, skal jeg meddele, at hun har bedt mig sige, at den konservative folketingsgruppe ikke kan støtte lovforslaget.
Aase D. Madsen (DF), 1999-12-07:
Jeg er meget glad for det svar, at vi nu skal sætte os ned og tænke situationen igennem bagefter, men det er jo bagudrettet, må jeg sige til ministeren.
Det, jeg havde ønsket af ministeren, var at tænke det igennem i selve situationen, og det mener jeg altså ikke ministeren har gjort.
Men jeg har jo selv kaldt ministeren i samråd her i morgen, og dér håber jeg vi kan diskutere de fremadrettede planer, så man får et samarbejde ministerierne imellem, for det, som foregår i øjeblikket, finder jeg dybt kritisabelt.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-12-07:
Den konservative ordfører, hr. Brian Mikkelsen, kan ikke være til stede her i aften, og jeg skal derfor på hans vegne sige, at selv om Det Konservative Folkeparti med jævne mellemrum sætter spørgsmålstegn ved amternes berettigelse, så kan vi alligevel støtte dette forslag, som vil give en bedre økonomisk styring af VUC-centrene, samtidig med at den endelige kompetence vedrørende fagudbudet tillægges amterne.
VUC-uddannelserne har vist sig at være en god mulighed
for at tage en efteruddannelse eller for at tage en uddannelse, selv om det er flere år siden, at den pågældende har forladt uddannelsessystemet.
Det skal fortsætte, men det er lige så vigtigt, at der bliver etableret et fornuftigt økonomisk styringsinstrument, så udgifterne ikke løber løbsk.
Det Konservative Folkeparti støtter forslagets intentioner om ligestilling i forhold til andre uddannelser.
Det virker ikke urimeligt, at der gives mulighed for en lille betaling for enkeltfagskurser, mens en hel hf-eksamen vil være gratis.
Det giver et godt incitament til at tage hele
uddannelsen i forhold til kun at plukke det måske sjoveste og mest interessante ud.
Samfundet og den enkelte har brug for hele uddannelser, som kan bruges på arbejdsmarkedet og andre steder i uddannelsessystemet.
Det økonomiske ansvar må også betyde, at amterne får den endelige kompetence i forbindelse med uddannelsens indhold.
Økonomi og beslutningskompetence hører nu engang sammen.
Det Konservative Folkeparti kan tilslutte sig forslaget.
Helga Moos (V), 1999-12-07:
Lovforslaget lægger op til en vældig effektivisering af VUC, og det er i hvert fald noget af det, som vi kun kan glæde os over.
Så er det fint, at kursisterne kan regne med, at der én gang om året bliver udbudt de fag, som de har brug for, så de ikke risikerer, at de skal vente i længere tid på at få de fag, som de nu engang mangler.
Der er også taget hensyn til de geografiske beliggenheder i amterne, sådan at grundfagene skal udbydes to steder i amterne, undtagen hvis der er særlige forhold, der taler for, at de kun skal udbydes ét sted.
Men det er ministeren, der skal tage stilling til det.
Så vi får en effektivisering af VUC, og det kan vi kun støtte, sådan at det, der bliver udbudt, bliver koordineret, så vi ikke får spild af ressourcer.
Der er jo sket det, at der er en del, der har valgt at bruge VUC som en form for folkeoplysning.
Der har været nogle mennesker, der har syntes, at de fag, der bliver udbudt på VUC, har været mere spændende, men deres formål er stadig væk at benytte tilbudene som en form for folkeoplysningstilbud. I det øjeblik man går ind og bruger det, ikke som et led i en uddannelsesmæssig plan, hvor det ender med at blive en uddannelse, som kan komme samfundet til gode, men hvor nogle ønsker en personlig udvikling, så har de valgt, at denne personlige udvikling skal foregå på VUC.
Så er vi inde, hvor vi mener, der er en overlapning til folkeoplysningen, og så er det rimeligt, at den deltagerbetaling, der ligger i folkeoplysningen, flyttes over, sådan at den også kommer til at gælde for dem, som bruger VUC som en form for folkeoplysning.
Så det vil vi hellere, end hvis vi skal gå ind og regulere den anden vej og sige: Ved I hvad, VUC-centrene er kun for dem, der har i sinde at gennemføre en fuld studentereksamen eller en fuld hf.
Så for os er forslaget et godt forslag.
Lotte Bundsgaard (S), 1999-12-07:
Derfor synes jeg ikke, at det er noget brud på socialdemokratisk politik.
Det er nærmere, at vi prøver på at skabe en sammenhæng inden for voksenefteruddannelsen på det her område.
Aage Frandsen (SF), 1999-12-07:
Fru Lotte Bundsgaard mente ikke, at der var tale om et fundamentalt brud.
Nu er det også lidt svært, for lige hvornår er noget fundamentalt, men bare det, at det er et brud, er vel sådan set værd at bemærke.
Og jeg vil lige spørge: Var det ikke sådan, at Socialdemokratiet var imod, at man overhovedet indførte deltagerbetaling, som jo i virkeligheden i sin form var et gebyr?
Det var sådan noget, som Bertel Haarder fandt på. Og det var ikke noget for Socialdemokratiet dengang - og det var bare lidt, man lavede ved den lejlighed -
mens det, det nu drejer sig om, er et langt større beløb.
Lotte Bundsgaard (S), 1999-12-07:
Jeg mener jo ikke, at det er et fundamentalt brud på socialdemokratisk politik.
Jeg mener, at det må ses som en del af, at vi gerne vil finde penge til at kunne prioritere de kortuddannede på mange områder.
Tilbage til hr. Søren Kolstrups KAD-kvinde: Man kan jo sige, at så kan man jo vejlede hende til at gå ind og tage et af de andre fag, som ikke er belagt med deltagerbetaling.
Og for at vi kan få penge bl.a. til, at kontanthjælpsmodtagere kan blive voksenlærlinge, eller for at vi kan få penge til, at vi meget specifikt kan sætte ind over for voksne, der har svært ved læse og skrive, synes jeg, det er rimeligt nok, at man siger, at så tager vi en deltagerbetaling på det her område.
Søren Kolstrup (EL), 1999-12-07:
Kan fru Lotte Bundsgaard bekræfte, at det her er et fundamentalt brud med Socialdemokratiets politik, nemlig at Socialdemokratiet altid principielt har været modstander af enhver form for brugerbetaling, når det drejer sig om den almene uddannelse inden for folkeskole og de gymnasiale uddannelser, og jo så i særdeleshed i forhold til de kortuddannede?
Hvad er det, der betinger et så fundamentalt brud med partiets linje på det her punkt?
Det her synes jeg stadig væk ikke, vi har fået en forklaring på.
Lotte Bundsgaard (S), 1999-12-07:
Først til det, hr. Søren Kolstrup siger: Hvad med de kortuddannede?
Der vil jeg sige, at nu skal man jo være opmærksom på, at de fleste fag, både på AMU- og hf-niveau, ikke bliver belagt med deltagerbetaling.
Lad mig nævne nogle enkelte fag: dansk og matematik og engelsk og samfundsfag og fransk og tysk og dansk som andetfag og historie.
Så vil jeg også sige, at mange af de fag, som kortuddannede jo tager, ikke vil være deltagerbetalingsbelagt. Hvad angår KAD-kvinden, som hr. Søren Kolstrup spørger om, som gerne vil tage psykologi som et led i at komme i gang med en videregående uddannelse eller en anden uddannelse, er det jo sådan, at man får sin deltagerbetaling tilbage, hvis det er for at komme ind på en videregående uddannelse.
Men som jeg sagde i min indledning, så er det jo ikke det bedste i hele verden, men vi synes godt, at vi kan gå med til det, fordi vi jo også på mange andre områder går ind og prioriterer de kortuddannede, ved at vi opprioriterer snart og laver FVU-systemet, ved at vi går ind og bruger penge til voksenlærlinge, så kontanthjælpsmodtagere kan blive voksenlærlinge, og andre områder.
Men det er jo en prioritering, som man nogle gange skal foretage, hvis det skal hænge sammen.
Søren Kolstrup (EL), 1999-12-07:
Vi skal gøre noget for de kortuddannede, sagde statsministeren den 5. oktober.
skal vi prioritere.
I det her lovforslag står der: Vi skal prioritere de kortuddannede, det er dem, vi især tænker på.
Jeg kan forstå på fru Lotte Bundsgaard, at det ikke er en god sag, den her, men tilbage står, at regeringen vil gøre noget for de kortuddannede.
Hvad vil man så gøre i forhold
til den KAD-kvinde, de nærmer sig et VUC-kursus og f.eks. vil have psykologi, måske oven i købet som led i noget, der peger hen mod noget kompetencegivende - er det at styrke de kortuddannede ifølge Socialdemokratiets opfattelse?
Lotte Bundsgaard (S), 1999-12-07:
Vi skal nu behandle et lovforslag, der overordnet indeholder to elementer.
For det første stilles der flere krav til amterne om demokrati og sikring af den enkeltes uddannelsesret.
For det andet lægger dette lovforslag op til, at fagene på avu- og hf-niveau deles op i centrale grundfag og andre fag.
De centrale grundfag vil som nu være uden deltagerbetaling, hvorimod de andre fag, som udgør en mindre andel, vil blive belagt med deltagerbetaling.
I Socialdemokratiet er vi meget glade for, at demokratiet med denne ændring får bedre vilkår.
For fremtiden vil det være det valgte centerråd, der indstiller til det folkevalgte amtsråd, hvilke fag der skal udbydes, og ikke som i dag en ansat forstander, der bestemmer fagudbudet.
Denne ændring ligger i tråd med ændringerne af det repræsentative demokrati i uddannelsessystemet, som vi i øjeblikket er i gang med udvalgsbehandlingen af.
I Socialdemokratiet er vi også glade for, at uddannelsesretten præciseres med dette lovforslag, således at alle skal kunne tage de centrale grundfag inden for en rimelig geografisk og tidsmæssig afstand.
Det er godt, at undervisningsministeren med denne ændring får et redskab til at sikre, at alle i Danmark får en reel ret til at kunne tage de centrale grundfag.
Hvad angår den anden del af lovforslaget, nemlig indførelsen af deltagerbetaling på de fag, der ikke er centrale grundfag, vil jeg gerne være ærlig og sige, at det ikke har været vores største ønske, at der skal indføres yderligere deltagerbetaling på de fag, der ikke har fået betegnelsen centrale grundfag.
I Socialdemokratiet havde vi da helst set, at alle fag på avu- og hf-niveau blev fritaget for deltagerbetaling, men vi mener, det er forsvarligt at indføre denne deltagerbetaling, når følgende ting tages med i betragtning:
Da regeringen og amterne skulle indgå aftale om amternes økonomi år 2000, skulle der prioriteres.
Et af de steder, hvor amterne mente, at man kunne finde besparelser, var ved at indføre deltagerbetaling på enkelte fag på hf- og avu-niveau.
Det er altså et udslag af en nødvendig prioritering.
Derudover begrænses deltagerbetalingen alene til at omfatte fag, der ikke er centrale grundfag.
Ser man på de mange fag, der er såkaldte centrale grundfag og altså ikke belagt med deltagerbetaling, ses det, at dette vil tilgodese næsten alle de lavtuddannedes uddannelsesbehov.
Det er også værd at være opmærksom på, at SU-modtagerne kan få dækket 85 pct. af udgiften til deltagerbetalingen, mens VUS-modtagere kan få dækket hele deltagerbetalingen.
Ledige vil også kunne få deres uddannelse betalt, hvis det er en del af deres handlingsplan.
Alt i alt mener vi altså, at der er flere gode og enkelte nødvendige ting i dette lovforslag, der gør, at vi kan tilslutte os lovforslaget, som det ligger nu.
Jeg synes, jeg hørte hr. Aage Frandsen sige, at man ikke kunne få en gratis ungdomsuddannelse, hvis man ikke tog den som ung.
Mener hr. Aage Frandsen, at det her lovforslag gør, at man ikke som 50-årig kan tage en ungdomsuddannelse som en hf f.eks., uden det koster noget?
Margrethe Vestager (RV), 1999-12-07:
Jeg vil gerne takke for den forholdsvis positive modtagelse
Det er sådan, at antallet af årselever, som bruger VUS til at tage på højskole, er yderst begrænset.
Det er formodentlig under to håndfulde.
Derudover i forhold til det sidste spørgsmål fra hr. Flemming Kofod-Svendsen om vores overvejelser om højskolernes vilkår i år 2000, så er der fremlagt ændringsforslag til finansloven med henblik på at tilvejebringe en finansiering af 35 mio., således at hus- og håndarbejdsskolerne stadig væk vil være ligestillet i forhold til grundtilskuddet, og at der bliver mulighed for at nedsætte elevstøtten.
Det er dog sådan, at den generelle logik, som regeringen har fulgt i forhold til finansieringen af nye, positive tiltag, betyder, at finansieringen er fundet inden for det folkeoplysende område selv.