Peter Skaarup (DF), 1998-10-08:
Jeg må jo nok sige, at det er noget forstemmende, at vi har en debat i Folketinget her, hvor Danmark skal i krig, vi sender F 16-fly af sted, hvis et flertal vil det, og så tillader landets to største partier sig overhovedet ikke at tage ordet under debatten her.
De har ikke engang holdt ordførertaler.
Har de ikke nogen mening om sagen, eller skal vi forstå det sådan, at i fremtidige debatter i Folketinget, hvor der er vigtige ting på dagsordenen, springer Folketingets to største partier, Socialdemokratiet og Venstre, over?
Jeg synes godt nok, det er meget pinligt for folkestyret, og jeg synes, at de to partier burde gå herop og holde deres ordførertaler, sige hvad de mener og gøre rede for det, de mener i denne sag, nemlig at Danmark skal i krig.
Det er dog ikke hver dag, Danmark skal i krig og sender fly af sted til en borgerkrig andre steder i verden.
Dansk Folkeparti mener, at vi helt sikkert har at gøre med en meget alvorlig situation i Kosovo.
Vi har foreslået, at Danmark sender flygtningelandsbyer eller i hvert fald nogle meget gode telte, så der kan blive sørget for husly til de 50.000 ud af de 300.000 flygtninge, der i øjeblikket ikke har tag over hovedet.
Vi mener, at Danmark bør stille sig i spidsen på det område, og at vi er i en situation, hvor vi som et i hvert fald hidtil fredeligt folk kan gå ind og hjælpe på de områder. Men vi tager afstand fra, at man forsøger at løse denne konflikt med bomber, vold og magt fra dansk side.
En borgerkrig kan det internationale samfund ikke stoppe med krudt og kugler.
Der er tale om, at folk bekriger hinanden, og de kan på intet tidspunkt komme overens, heller ikke efter at NATO-bomberne eller de danske bomber har ramt.
Det er i øvrigt noget, regeringen erkender i de svar, som er givet til Folketinget.
Vi skal også være opmærksomme på, at selv om vi ser tv-billeder, hvor serberne har bombet eller har lavet massakrer, er det jo ikke kun serberne, der er problemet i denne konflikt.
På den anden side, hos kosovoalbanerne, er der lige så stærke kræfter, lige så grove kræfter, der på forskellig vis forsøger at skabe krig og ufred, og her tænker
jeg altså på UCK
Det er ikke mere end 15 år siden, at det serbiske mindretal i området kom på Amnesty Internationals liste over truede mennesker på grund af overgreb fra kosovoalbanerne, og derfor skal vi altså her i Danmark være varsomme med at sige, at den ene part er den store stygge ulv, og at de skal have en lærestreg, have nogle bomber.
Og hvor er det næste sted i verden, vi skal sende bomber til?
Er det Kina, hvor tibetanerne jo heller ikke har det alt for godt, og hvor der bliver henrettet mennesker på grov vis
hver eneste dag?
Er det dér, vi skal sende bomber til næste gang
Er det Burma, hvor oppositionen bliver undertrykt, og hvor personer, som vi har tillid til fra dansk side, bl.a. konsuler, bliver lemlæstet?
Er det rimeligt?
Skal Danmark bombe dér?
Det er et skråplan, vi bevæger sig ind på, hvis vi i enhver situation her i verden, hvor tv viser nogle katastrofale, grimme og ulykkelige billeder, beslutter, at Danmark skal være aktiv våbenførende.
Jeg vil godt dokumentere, hvor det er,
både Dansk Folkeparti og andre partier har stillet spørgsmål, der på ingen måde er blevet besvaret på fyldestgørende vis.
Vi har f.eks. spurgt, hvordan Grækenland forholder sig til den aktuelle situation.
Det er optrykt i betænkningsbidraget som spørgsmål 56, og svaret fra regeringen er: »Grækenland har et historisk nært forhold til Serbien.«
Hvad kan vi bruge det til?
Det er ikke noget svar på spørgsmålet.
Vi har også spurgt, om man kan få lov til at læse resolution 1199 på dansk.
Det ville dog være rimeligt, at Folketingets medlemmer, som vel ikke alle er velbefarne i engelsk, fik mulighed for at læse, hvilket grundlag der egentlig er - eller måske ikke engang er - for, at regeringen kan bombe.
Men det bliver der bare svaret nej til fra regeringens side.
Man vil ikke bekræfte, at der inden andenbehandlingen af B 4 foreligger en dansk oversættelse
af resolution 1199.
Svaret er nej.
Så er der spørgsmål 76, hvor udvalget har bedt om en liste over de lande, der forventes at deltage i aktionen.
Det burde dog være muligt, men her svarer forsvarsministeren, at det vil Island og Luxembourg ikke, for de råder ikke over egnede flystyrker.
Men det fremgår ikke af svaret, at udvalget fik at vide, at Grækenland heller ikke ville deltage, og at det er højst usikkert, om Tyskland deltager.
De skal først til USA og diskutere situationen, og så skal der efterfølgende foretages en behandling i Forbundsdagen af spørgsmålet.
Vi er altså ude i en situation, hvor regeringen - og disse fire spørgsmål er bare eksempler - overhovedet ikke svarer på det, der bliver spurgt om.
Vi får ikke ordentlige svar, vi får korte staccatosvar, og det er ikke rimeligt for folkestyret, når det nu diskuteres, at man skal undgå lovsjusk.
Vi er nødt til at sætte sagen ind i dette perspektiv: Ønsker vi i Danmark at reagere på de tv-billeder, vi ser, og give en af parterne i denne konflikt en lærestreg?
Ja, det er der åbenbart nogle der ønsker, og Dansk Folkeparti kunne også godt tænke sig, at man gav en af parterne i forskellige konflikter en lærestreg.
Men det er jo bare ikke sådan, verdenssamfundet er skruet sammen.
Vi kan ikke, fordi der er krig og ufred i visse dele af verden, sende tropper af sted eller sende fly af sted på bombetogter.
Det er ikke en brugbar mulighed for det internationale samfund i den situation, vi står i her. Så vil jeg til slut komme ind på spørgsmålet om, hvad der egentlig skal ske, når nu vi måske har bombet.
Forsvarsministeren sagde under førstebehandlingen af forslaget i går, at han var fejlciteret, når det gjaldt afsendelsen af de 500 landtropper.
Det, han sagde til Aktuelt i går, var ikke rigtigt citeret, for det skal ikke ske.
Ikke desto mindre kan vi læse i Berlingske Tidende i dag, at det skal der nok alligevel; udgangen på det bliver nok, at vi kan forvente, at Danmark må sende de 500 landtropper af sted sammen med andre lande, for der skal jo opretholdes en fred, og om nødvendigt må vi opretholde freden med krig.
Der er tale om et område, som ikke er inden for NATO's territorium, ikke inden for dansk område, og derfor er det altså Dansk Folkepartis opfattelse, at vi ikke kan tillade os - hvor gerne vi end ville - at give den ene eller den anden part i konflikten en lærestreg.
Vi kan ikke tillade os at gå ind og bombe eller for så vidt sætte landtropper ind på et givet tidspunkt.
Kendsgerningerne er - det tror jeg de fleste faktisk er enige i, og det er også det, forsvarsministeren siger på regeringens vegne - at denne konflikt ikke kan løses med bomber.
Denne konflikt kan kun løses ved forhandlingsbordet.
Det er kun her, parterne kan blive enige om en fred, og det er kun på den måde, vi får mulighed for at opretholde freden gennem lang tid, så flygtningene kan vende tilbage til det område, hvor de kom fra.
Der er ikke andre muligheder.
At bombe og at sætte landtropper ind fra dansk side er at stikke sig selv blår i øjnene, fordi situationen rent faktisk ikke kan løses med danske troppers medvirken.
Det kan ikke lade sig gøre at løse den konflikt.
Det har historien vist, og konflikten vil fortsætte, uanset hvilken heslutning vi træffer her i dag.
Det kan give UCK råderum, det kan give de serbiske nationalister råderum til at fortsætte en konflikt, som hidtil har været ulykkelig, men dog måske har været nogenlunde under kontrol fra verdenssamfundets side.
Vi må i Dansk Folkeparti afslutningsvis appellere til, at også landets to største partier blander sig i denne debat og forklarer, hvad der egentlig er årsagen til, at Danmark skal i krig.