runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tina Nedergaard (V), 2005-03-29:
Fru Anne Baastrup bekymrer sig meget om ordførerne for de borgerlige partiers gøren og laden i dag, men hvis vi koncentrerer os om lovforslaget, kan jeg konstatere, at når jeg taler om en rummelig folkeskole, skal det ikke forstås sådan, at uanset hvilket handicap man måtte have, eller uanset hvilken situation man måtte være i, kan man til enhver tid rummes i den danske folkeskole.
Men det er dog hensigtsmæssigt, at de kommunalbestyrelser, som vi fra Folketingets side har tiltro til kan håndtere stort set al uddannelse af vore børn og unge bortset fra den, friskolerne varetager, også har et minimum af ansvar over for de børn, som har et særligt behov, og deres forældre.
Det er da en mærkelig mistænkeliggørelse at mene noget andet.
Hvis det er sådan, at organisationerne fortsat er bekymrede, skal vi selvfølgelig lytte til, hvad de siger, men der er jo rent faktisk i lovforslaget taget højde for, at der er en række områder, som kræver en specialviden, f.eks. undervisning af døve og blinde.
Her fastholder vi institutionerne i regionalt regi, så jeg forstår simpelt hen ikke, hvor bekymringen kommer fra.
Anne Baastrup (SF), 2005-03-29:
Problemet er bare, at bl.a. De Samvirkende Invalideorganisationer har den opfattelse og har den samme angst for, at det kommer til at se sådan ud, og derfor undrer det mig personligt, at der tilsyneladende ikke kommer en eneste repræsentant fra Venstre til DSI's store konference den 4. april.
Her kunne fru Tina Nedergaard måske lære noget.
Men jeg vil godt spørge fru Tina Nedergaard: Betyder det, at vi nu skal have en rigtig rummelig folkeskole, at vi skal tilbage til slutningen af 1980'erne, hvor man enkeltintegrerede blinde og døve børn, og hvor autistiske børn blev blandet med DAMP-børn i en specialklasse, hvor ingen af børnene havde fordel af det?
Er det visionen om den rummelige skole?
Ved fru Tina Nedergaard, hvad det er for nogle børn, der i dag er omfattet af folkeskolelovens § 20, stk. 2?
Og har fru Tina Nedergaard været ude på de skoler?
Tina Nedergaard (V), 2005-03-29:
Jamen situationen er jo den, at den ekspertise, der i dag er på hele området, enten bliver i de institutioner, som fastholdes i regionalt regi, eller flyttes fra forvaltningsleddet amterne til kommunalbestyrelserne eller til VISO, hvor der kommer et rådgivningscenter, som også vil samle ekspertise op.
Jeg forstår ikke denne dragen i tvivl og denne tro på, at der pludselig skal opstå manglende faglighed, fordi man vil tilsidesætte faglighed til fordel for ren kassetænkning, for det er sådan set ikke vores erfaring i de situationer, hvor kommunerne i øvrigt har en opgavevaretagelse.
Nu er det jo ikke mig, der skal stille spørgsmål, for jeg er jo ordfører lige nu, men det undrer mig bare med denne mistillid til kommunalbestyrelserne som helhed: Hvis en gruppe ikke er defineret ved, at den består af mange, er man nok ligeglad med den.
Det er ikke vores opfattelse i Venstre.
Pernille Blach Hansen (S), 2005-03-29:
Jeg vil meget gerne sige, at jeg slet ikke kan forstå sammenligningen mellem folkeskoletilbud generelt og tilbuddene til de meget, meget specielle handicapgrupper.
Sagen er jo, at nogle af de handicapgrupper er så små, at der skal et meget, meget stort befolkningsunderlag til for det første at drive en institution og for det andet at sikre, at de, der skal give en kvalificeret faglig udredning, reelt er i stand til at gøre det for alle de meget små handicapgrupper.
Det er præcis det, der giver anledning til bekymring.
Venstres ordfører svarede ikke, og derfor må jeg konkludere, at der ikke er noget sted, hvor forældrene kan få en uvildig rådgivning, der er uafhængig af kommunen og dens økonomiske interesser.
Det synes jeg er ærgerligt, men vi fik da i det mindste sat det på plads, selv om det ikke er specielt godt.
Så vil jeg i stedet spørge om noget andet.
Når det nu er tilfældet, at kommunen sidder med sine økonomiske interesser og skal vurdere det enkelte barn, hvordan sikrer vi så, at alle specialskolerne rundtomkring ikke bliver lukket, f.eks. de autismeskoler, der i øjeblikket dækker et helt amt?
Hvordan vil regeringen sikre, at man i de enkelte kommuner ikke sidder derhjemme og kigger på bundlinjen og siger, at det kan de selv gøre billigere, og konsekvensen af det bliver, at det faglige tilbud bliver mindre kvalificeret, og at det går ud over det enkelte barn?
Tina Nedergaard (V), 2005-03-29:
Det har været intentionen at skabe gode og ligeværdige tilbud til den enkelte borger i det danske samfund, men konsekvensen af dette ønske er ikke, at vi skal træffe samtlige beslutninger i Folketinget.
Vi har selvfølgelig også på folkeskoleområdet politiske ønsker om, at alle får en god uddannelse, men alligevel har vi besluttet, at folkeskolen både myndighedsmæssigt og finansieringsmæssigt er placeret i kommunerne.
Det har vi gjort i erkendelse af, at selv om kommunerne giver forskellige tilbud, kan de rent faktisk godt udmøntes i ligeværdige tilbud.
Forskellighed kan nemlig godt være i overensstemmelse med ligeværdighed.
Til spørgsmålet om, hvorvidt kommunerne ikke udgør et nåleøje, som det er svært at komme igennem, hvis det er sådan, at man har et autistisk barn, som har brug for socialpædagogisk bistand, vil jeg bare sige, at jeg simpelt hen ikke kan forestille mig, at den situation skulle opstå, at man i en seriøs kommune siger til et forældrepar: Nej, jeres autistiske barn kan ikke få socialpædagogisk bistand, for det har vi ikke råd til lige i øjeblikket.
Det er ikke min erfaring.
Pernille Blach Hansen (S), 2005-03-29:
Jeg synes ikke, fru Tina Nedergaard helt svarede på det, der blev spurgt om, men jeg vil prøve at bevæge mig til noget andet og se, om jeg har mere held med at få et svar, for jeg deler sådan set opfattelsen af, at det er helt afgørende, at der ikke kommer til at stå nogle mennesker, som har behov for hjælp og ikke får den.
Det undrer mig meget, når vi taler så meget om, at der skal være mere ligeværdige og mere ens tilbud om specialundervisning, at Venstre tror, man kan få dem, når man går fra at være visiteret og få tilbud i 14 amter til at få det i 99 kommuner.
Det gør da ikke nødvendigvis tilbuddene mere ens og ligeværdige, men Venstres ordfører kan nok forklare mig, hvordan det hænger sammen.
Jeg vil gerne spørge til de børn, der har de mest vidtgående handicap, og lad os bare tage autister for at tage et konkret eksempel.
Er det ikke rigtigt forstået, at lovforslaget begrænser det frie valg for autistiske børn og deres forældre, fordi de fremover ikke kan gå direkte ud på institutionen og bede om at blive udredt med det samme, men skal igennem det nåleøje, der hedder kommunen?
Det er kommunen, der skal udrede, om børnene har et behov og skal sendes videre, og det er den samme kommune, der skal betale, hvis det viser sig, at børnene virkelig har et behov.
Det, jeg gerne vil spørge om, er: Hvor og hvordan kan forældrene få en rådgivning om deres børns vilkår, der er uafhængig af kommunen og kommunes økonomiske interesser?
Er det ikke en reel indskrænkning af forældrenes frie valg, som risikerer at skade børnenes muligheder i den sidste ende?
Tina Nedergaard (V), 2005-03-29:
Vurderingen af, om kommunalreformen bliver meget dyr for kommunerne eller for andre forvaltningsled, er jo meget afhængig af, hvilket parti man kommer fra.
Men det, jeg kan love som ordfører for Venstre, er, at der er ingen, der kommer i den situation, at de har behov for en specialpædagogisk indsats og ikke kan få den, fordi der ikke er taget højde for det i finansieringsstrukturen.
Det vil vi tage højde for, og i øjeblikket pågår der altså forhandlinger om, hvordan det konkret skal udmøntes mellem kommunerne, de nye regioner og staten.
Carsten Hansen (S), 2005-03-29:
Jeg vil godt bore lidt videre i VISO.
I dag er der en klar sammenhæng med en, der leverer.
Hvis man eksempelvis får en hjerneskade, bliver halvsidigt lammet, er det jo sådan, at der både i forhold til det sociale og i forhold til det uddannelsesmæssige er mulighed for at blive udredt, men der er også et klart, entydigt tilbud med et klart ansvar.
Nu ligger det sådan, at man fremover kan blive udredt på det sociale område, men det kan man ikke på det andet område, uden at man skal ind over kommunen, der så skal betale for et tilbud.
Hvis man eksempelvis bliver visiteret fra sygehuset til en opgave, skal man altså ind over kommunen for at komme til taleundervisning.
Hvordan skaber vi for fru Jensen, der får en blodprop, for nu at give det eksempel, den klare sammenhæng imellem socialområdet og uddannelsesområdet og – muligvis kan fru Jensen eller fru Hansen bestride et fleksjob – arbejdsmarkedet?
Det har vi jo alle en interesse i.
Men det er overhovedet ikke beskrevet her, hvor det er, man ikke vil brede VISO eller andre instanser ud.
Carina Christensen (KF), 2005-03-29:
Jeg synes, det er et meget konkret spørgsmål, og jeg vil også sige, at det kan vi da godt se på under udvalgsarbejdet, men jeg kan ikke redegøre for her og nu, hvordan vi binder alle de her lovgivninger sammen.
Udgangspunktet for det her lovforslag var rent faktisk, at specialundervisning ikke hørte ind under VISO.
Under høringsprocessen har vi jo været meget lydhøre, netop læst høringssvarene godt igennem og lyttet til de input, der har været, og nu sørget for, at specialundervisning er kommet med ind under VISO, så det altså er noget, de ser på.
Så det synes jeg sådan set at man skulle se positivt på frem for at være lidt negativ over for, hvad VISO i øvrigt skal lave.
Det er jo noget, man i øvrigt behandler i de lovforslag, der hører ind under socialområdet.
Jeg skal erkende, at jeg for de forskellige sygdomme på sundhedsområdet og de forskellige situationer, man kan være i, ikke fuldstændig kan redegøre for, hvem der visiterer til VISO osv. osv., men det er jeg sikker på at vores sundhedsordfører meget gerne vil være behjælpelig med at svare på, og jeg vil også gerne spørge hende og tage svaret med til udvalget.
Med hensyn til specialundervisning, som er det, vi taler om i dag, og som er det, lovforslaget, vi behandler i dag, handler om, synes jeg, det er vigtigt, at det er kommunerne, der visiterer.
Kommunerne er allerede dygtige.
De løser allerede i dag mange opgaver, når det handler om specialundervisning.
Nu får de også muligheden for at henvende sig til VISO, hvor vi samler den ypperste ekspertise i hele landet.
Der skal sidde 45 personer i Odense, som skal bruge et netværk på måske helt op til 300-400 personer i hele Danmark.
Vi får nu samlet alle eksperter.
Det er da en stor fordel, når man som borger har brug for at få den bedst mulige visitering, at vi nu samler de her eksperter.
Så jeg synes altså, at det er en god ordning, vi får her.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2005-03-29:
Jeg kan godt forstå, at der skal foregå nogle forhandlinger med kommuner og amter.
Det gør der en gang om året, så det ville være mærkeligt, hvis der ikke også skulle det nu, specielt når der er en større strukturreform.
Men det nytter altså ikke noget, at regeringen beder os om at tage stilling til nogle lovforslag, hvor man ikke giver os nogen som helst idé om, hvordan økonomien ser ud.
Det, der ligger i det her lovforslag, er præcis den situation, jeg skitserer.
Det vil sige, at hvis regeringen vil noget andet end den situation, jeg skitserer, så må regeringen skrive det i lovforslaget, for ellers bliver det sådan, som jeg har skitseret: at der ikke er nogen, der finansierer de tomme pladser med det resultat, at ungerne bliver kastebold mellem kommunerne, med det resultat, at man gang på gang på gang rykker institutionspladser, med det resultat, at man mister ekspertise.
Hvis regeringen vil et andet scenarie end det, så bliver man nødt til at forandre lovteksten.
Carina Christensen (KF), 2005-03-29:
Jeg er helt enig i problemstillingen, og jeg mener selvfølgelig også, at det skal udredes i den dialog, der skal være mellem de kommunale parter i fremtiden.
Jeg er enig i, at man er enig om, at det skal køre som en takstmodel.
Vi synes, der skal være en grundtakst for institutionen, så de også er sikret i de måneder, de eventuelt måtte være uden elever eller have et mindre antal elever end det, som de umiddelbart havde beregnet efter.
Så vi synes, det er rimeligt nok, at der er en lav grundtakst, som kommunerne selvfølgelig finansierer.
Men niveauet for det, og hvordan man i øvrigt udformer det, skal ikke lægges fast her fra talerstolen, det skal udredes mellem parterne.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2005-03-29:
Men der er jo en del af økonomien, der er lagt på plads i det her forslag, nemlig den model, man gerne vil udbetale pengene efter: at man går ind og udbetaler pengene efter takster.
Det er derfor, der kommer et spørgsmål om, hvem det er, der finansierer de tomme pladser.
Derfor er det altså ikke korrekt, når ordføreren siger, at det er ting, der vil blive forhandlet på plads med amter og kommuner i de fremtidige aftaler.
Det er ikke ting, der vedrører bloktilskuddet, og derfor bliver jeg nødt til igen at stille spørgsmålet: Hvem finansierer de tomme pladser?
Det er selvfølgelig sådan, at har man en institution, som er meget specialiseret, vil der med jævne mellemrum være tomme pladser, som man ikke sådan lige kan fylde ud, fordi det ikke er jævnt fordelt, hvornår der bliver født børn med det pågældende handicap.
Derfor er det selvfølgelig interessant.
Hvis vi nu har en kommune, kan den have en institution stående med dertilhørende ekspertise, men uden at være leveringsdygtig i børn.
Carina Christensen (KF), 2005-03-29:
Som udgangspunkt er jeg altså ikke så pessimistisk, hvad angår kommunerne og den måde, man opfører sig på ude i kommunerne, og de beslutninger, man træffer i kommunerne.
Jeg mener, vi har nogle ganske udmærkede kommunalpolitikere siddende, fra alle partier i øvrigt, som udfører et stort og godt stykke arbejde derude, og det tror jeg også på de vil gøre fremover.
Med hensyn til økonomien og også sammenhængen til den øvrige lovgivning: Jeg er helt enig i, at det skal hænge sammen, og den behandling, man får, uanset om man kommer i den ene eller anden situation, skal selvfølgelig være helt entydig, og det er jeg også sikker på den er.
Men i dag er det specialundervisningen, vi beskæftiger os med.
Hele opgaven med kommunalreformen har jo været at strømline den offentlige struktur, så man som borger oplever, at det er nemmere at henvende sig til det offentlige, at det er nemmere at få at vide, hvad man har ret til, hvad ens muligheder er.
Det har været hele opgaven, det er den opgave, vi er i gang med på alle områder, og som vi skal løse i det næste halve år.
Og så skal jeg beklage, at jeg ikke er inde i de forskellige lovforslag på alle områder, men jeg tror sådan set, det vil være en temmelig umulig opgave, og det er derfor også så dejligt, at vi er 179 medlemmer af Folketinget, så vi kan hjælpe hinanden med at sætte os ind i den meget komplekse lovgivning.
Hovedmålet er jo selvfølgelig helt klart, at borgerne skal have de bedst mulige tilbud, de skal have en god og effektiv betjening i den offentlige sektor, og det er sådan set hele formålet med den strukturreform, vi nu er ved at gennemføre.
Anne Baastrup (SF), 2005-03-29:
Det, der er et af hovedproblemerne med hele det her lovgivningskompleks, som er meget, meget stort, og som vel er en af de største omlægninger af den offentlige sektor i Danmark, er, at der er en lang række ordførere, der ikke aner, hvad det er, der sker hos de andre, og at der er en lang række ministerier, som ikke aner, hvad det er, der foregår ovre i et andet ministerium.
Eksempelvis har man jo i Socialministeriet fået lavet om på den rammeaftale, hvor kommunen ellers halvandet år, før en borger med et eller andet handicap flyttede til kommunen, skulle vide, hvad den skulle melde ind af behov til regionen.
Det har man fået lavet om derovre, men de har ikke fået lavet det om i Undervisningsministeriet.
Man har samtidig fået lavet en konstruktion, der indebærer, at kommunen skal føre tilsyn med sig selv på de institutioner, kommunen laver – skraldespandstilbud, som en fremtrædende professor, som fru Carina Christensens parti plejer at rose, kalder dem.
Skraldespandstilbud skal kommunen selv føre tilsyn på.
Mener fru Carina Christensen ikke, vi har et problem?
Carina Christensen (KF), 2005-03-29:
Vi har med det her lovforslag ønsket at sikre den mest optimale specialundervisning til de børn og unge, som vi har i kommunerne og i hele landet i øvrigt, og det mener vi vi har gjort med det her lovforslag.
Vi har lavet et entydigt myndighedsansvar i kommunerne.
Den kommune, man bor i, er den, der har ansvaret for, at man altid vil få det bedst mulige tilbud.
Den person i kommunen, der skal sørge for at hjælpe dig, visitere dig, så du får det helt rigtige tilbud, har mulighed for at tage kontakt til det helt nyetablerede VISO, hvor alle eksperter er samlet igen for at give dig den ypperste, ypperste hjælp og vejledning.
Det mener vi er den helt rigtige måde at gøre det på.
Regionerne får så ansvaret for de meget specialiserede landsdels- og landsdækkende tilbud, som der også er behov for.
Vi mener, det er den rigtige måde, det er skruet sammen på, men selvfølgelig ser vi altid positivt på en konstruktiv udvalgsbehandling.
Anne Baastrup (SF), 2005-03-29:
Grunden til, at der måske er en hel del spørgsmål konkret rettet til både den konservative ordfører og Venstres ordfører, er: Hvad er det for nogle grupper af børn, vi taler om?
Det er jo den gamle § 20, stk. 2-undervisning.
Det drejer sig om 4.400 børn på landsplan.
Disse børn skal nu via 100 kommuner have det rigtige tilbud.
Derfor er det ganske gruopvækkende, at vi sidder og hører på, at den konservative ordfører siger, at det må være sundhedsordføreren, der kan vide, hvem det er, man skal visiteres til, når det rent faktisk er undervisningsministerens lovforslag.
Det er uddannelsesudvalget i kommunen, der givet vil få kompetencen til at tage stilling til det, og det koster så mange penge.
Derfor har vi altså sådan lidt desperation i stemmen, når vi står i en situation, hvor de to ordførere ikke aner, hvad det er, det her lovforslag i virkeligheden drejer sig om.
Det er derfor.
Ved fru Carina Christensen, hvad det er for børn, det drejer sig om?
Vil fru Carina Christensen under udvalgsarbejdet være med til at få afdækket hele vejen for de her børn, således at vi ikke, når fru Carina Christensen trykker på den grønne knap, stadig væk ikke ved, hvad det drejer sig om?
Carina Christensen (KF), 2005-03-29:
Jeg hæfter mig ved spørgsmålet, om kommunerne ikke har den faglige ekspertise på alle områder, der måtte være.
Her er jeg da helt enig i, at der jo kan komme en person ind med et problem, som man i kommunerne ikke kan løfte, og derfor er jeg sådan set også meget glad for, at vi nu har lagt specialundervisningen ind under VISO, så det er muligt for den enkelte medarbejder ude i kommunen, der sidder med en vanskelig, vanskelig udredning, at tage kontakt til VISO, hvor vi har hele netværket af eksperter samlet, og bede dem om at få hjælp til, hvordan vi sikrer, at det her barn får det allerallerbedste tilbud, som vi nu kan byde ind med i hele systemet.
Det mener jeg virkelig at der nu er taget højde for på en god måde.
Pernille Blach Hansen (S), 2005-03-29:
Den her problemstilling har to ender.
Den første del af det berørte den konservative ordfører ikke, og det er i virkeligheden noget af det, jeg synes er et stort problem her.
De handicapgrupper er så specialiserede, at der er så få børn, at den kommunale forvaltning, PPR, eller hvem det nu bliver, der skal sidde og vurdere de her børn, ikke har mulighed for at have den faglige ekspertise på hvert enkelt af de her handicapområder.
Så det er i selve visitationen, vurderingen, af børnene, der kan være et problem med, at den enkelte kommune ikke fagligt er i stand til at give en reel vurdering.
For de her børn er også voldsomt dyre, hvis de bliver sendt videre.
Den anden diskussion er selvfølgelig, hvilke institutioner børnene så kan sendes videre til.
For de meget, meget specialiserede handicap er det jo amterne, der leverer institutionerne.
Det er amterne, der har autismeskolerne.
Det er jo ikke kommunerne, der er gået sammen, det er amternes institutioner.
Så der er selvfølgelig også en diskussion om, hvordan vi så sikrer, at kommunerne ikke forsøger at trække de børn hjem til et mindre specialiseret tilbud.
Carina Christensen (KF), 2005-03-29:
Socialdemokraternes ordfører får det til at lyde, som om barnet slet ikke kan få det her tilbud, hvis der ikke er et tilbud i kommunen til de forældre, der har et barn, der har behov for en meget specialiseret undervisning.
Sådan er det jo ikke.
Der er netop mulighed for, at kommunerne kan samarbejde om at have en fælles institution og et fælles netværk på de her områder.
Så går måske fem kommuner sammen om at dele en institution.
Og jeg går da ud fra, at når man som borger henvender sig til sin kommune, for det er jo stadig væk den kommune, man bor i, der har ansvaret for at visitere og sende en videre, sørger den selvfølgelig for at spørge i det kommunale netværk, som den nu indgår som en del af, om, hvordan den visiterer videre.
Det er jo netop meningen, at kommunerne skal kunne samarbejde om det her.
Pernille Blach Hansen (S), 2005-03-29:
Først vil jeg sige, at jeg sådan set er lidt rystet over, at ordføreren vil henvise diskussionen om taleundervisningen af folk, der har været udsat for en trafikulykke, til sundhedsordføreren, for det er faktisk det, der er indholdet af det her lovforslag.
Det er specialundervisning for voksne.
Jeg hørte før den konservative ordfører sige, at der var god ræson i at flytte specialundervisningsområdet fra amterne til kommunerne, for det er jo de samme typer børn, man sad med.
Der må jeg sige, at det er en meget, meget stor misforståelse, og jeg tror i virkeligheden, det er en stor del af problemet ved den her diskussion.
Nogle af de børn, som amterne har ansvaret for i dag, er jo børn, der aldrig nogen sinde vil kunne komme ind i den kongelige danske folkeskole.
Det kan være børn, der har været udsat for trafikulykker, ikke har noget sprog, ikke er renlige og aldrig bliver det.
Sådan nogle børn er der jo meget få af i Danmark.
Der er måske ét barn af den slags i en kommune på selv 50.000 indbyggere.
Problemet med overflytning af de børn til kommunerne er jo, at de ikke har mulighed for at generere den faglige ekspertise – ikke engang i deres forvaltninger – når de skal udrede, fordi der er så utrolig få børn med den type handicap.
Det synes jeg er et stort problem, og derfor vil jeg gerne spørge den konservative ordfører: Hvor går forældre til sådan nogle børn hen og får rådgivning, der er uafhængig af den kommune, der skal betale, hvis barnet bliver sendt videre i systemet?
Jeg snakker ikke om de almindelige børn med læseproblemer.
Jeg snakker om de børn med meget, meget specialiserede handicap, som der er meget få af.
Carina Christensen (KF), 2005-03-29:
Jeg synes egentlig, jeg har svaret på det, for jeg er meget enig i, at det, der måske er det mest interessante ved det her lovforslag, jo er fordelingen af byrderne mellem kommunerne og regionerne.
Det er netop den udredning, der i de her måneder foregår mellem de kommunale parter, og som skal komme på plads, men det er jo ikke noget, der er indbefattet i lovforslaget.
Der står simpelt hen, at der ikke er taget højde for økonomien.
Den skal vi forhandle på plads senere, og det er selvfølgelig nogle forhandlinger, vi vil følge meget tæt.
Vi er meget optaget af, at der skal være en forsyningssikkerhed, at leverandøren skal være til stede, og også at kommunerne selvfølgelig skal sørge for også at finansiere i de måneder, hvor de lige tilfældigvis ikke måtte have brug for institutionen.
Men at begynde at lægge sig fast på en færdig model vil være meget forkert, netop når forhandlingerne jo er i gang mellem parterne.