Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-09-09:
Der skal kun en lille sten til at starte et helt jordskred.
Regeringens finanslovforslag er blevet karakteriseret som en bogholderfinanslov.
Grunden til den analyse er, at det kun er småbeløb, der rykkes rundt på, og det er for så vidt rigtigt nok, men effekten er stor.
Jeg vil faktisk gerne rose regeringen for den evne, den har til at finde lige præcis de sten, der er små nok til at blive kastet, men store nok til at starte et jordskred, små nok til, at befolkningen kan bære dem, men store nok til at have fatale og langsigtede konsekvenser.
Sådan er det eksempelvis, når regeringen fjerner støtten til byfornyelsen.
De lejere, det går ud over, stemmer formodentlig alligevel ikke på regeringspartierne, men effekten er ikke til at tage fejl af.
Dele af boligmassen vil få lov til at forfalde, og bygningsarbejdere mister deres arbejde i en situation, hvor der ved gud ikke er nok af det i forvejen.
Men effekten er også, at lejerne selv kommer til at betale en større del af udgiften til byfornyelsen, og på den måde satser regeringen på at belønne udlejerne ved at give dem en større profit som belønning for investering i byfornyelse.
Hvorfor ikke i stedet for bruge stenene til at sætte gang i byfornyelsen?
Det ville give bygningsarbejderne arbejde.
Det ville give de boligløse tag over hovedet, og ikke mindst ville det jo spare staten en masse penge i form
af dagpenge
En anden lille sten er hjemmeserviceordningen.
Herregud, det er sølle 120 mio. kr., vi taler om.
Hvorfor al den ballade?
De 120 mio. kr. er en betingelse for, at over 1.000 stillinger kan bevares, og i en tid med stigende arbejdsløshed burde det jo sådan set være et mål i sig selv.
At fjerne de over 1.000 stillinger og dermed sende mennesker på dagpenge koster sådan set staten 200 mio. kr. i dagpenge og i administration og i aktivering.
Det er altså dyrere for staten at fjerne tilskuddet end at bevare det. Goddag mand, økseskaft!
Men hjemmeserviceordningen er jo også mere end det.
Hjemmeserviceordningen er mere end et tilskud og mere end at slippe for at betale dagpenge.
Hjemmeserviceordningen blev jo lavet for at komme sort arbejde til livs, for
rent skal der jo gøres, og rent bliver der gjort, så når tilskuddet bortfalder, er vi sådan set bare tilbage til den tid, inden hjemmeserviceordningen blev etableret, nemlig hvor folk fik gjort rent, men fik det gjort sort.
Og sort arbejde betyder altså vigende skatteindtægter for staten, og ikke mindst betyder det dårligere løn- og arbejdsvilkår for dem, der gør rent.
En lille sten, men med stor effekt.
Hvorfor ikke i stedet for give kommunerne og amterne, der ansætter folk, et tilskud svarende til de dagpenge, der spares, fordi de kommer i arbejde?
En tredje lille sten er nedskæringerne på arbejdstilsynet.
Allervigtigst for denne regering er det naturligvis at skåne erhvervslivet for udgifter og besvær.
Hvorfor ikke i stedet for investere i et bedre arbejdsmiljø?
Det ville gavne den enkelte medborger.
Det ville skabe arbejdspladser i arbejdstilsynet, og ikke mindst ville det spare samfundet for dagpengeudgifter, for sygedagpengeudgifter og for udgifter på sygehusene.
Endnu en lille sten.
En fjerde er den kollektive trafik.
Sidste år gjorde regeringen det sammen med Dansk Folkeparti, at de fjernede tilskuddet til den kollektive trafik.
Det ser vi konsekvenserne af nu.
Det fører til ekstraordinære prisstigninger på over 10 pct.
En konsekvens vil blive, at flere vil forlade den kollektive trafik og i stedet for køre i egen bil til skade for miljøet.
Men det er jo kun en af konsekvenserne.
For knap halvdelen af landets husstande er det jo ikke et spørgsmål om at tage bilen i stedet for bus og tog.
De har nemlig ikke nogen bil, og mange af dem har slet ikke råd til at købe en bil, og derfor har de faktisk ikke andre muligheder end at betale de her prisstigninger, og det betyder selvfølgelig, at deres økonomi bliver forringet - vi taler selvfølgelig om en gruppe, som i forvejen ikke er den rigeste.
Situationen for den kollektive trafik er jo nu så alvorlig, at der bør gribes ind omgående fra Folketingets side.
Passagererne er flygtet fra den kollektive trafik i hovedstaden.
Metroen er faktisk ved at udvikle sig til en beklagelig fiasko, og de planlagte takststigninger vil selvfølgelig fremskynde passagerflugten.
Man kaster en lille sten, det statslige tilskud, men til gengæld får man givet et kraftigt skub til den liberalistiske vision: flere biler, mere fart, færre tog og busser.
Det er ikke nedskæringer, men en saltvandsindsprøjtning til den kollektive trafik der er behov for i dag.
En femte lille sten er nedskæringerne på overførselsindkomsterne.
Vi kan så diskutere, hvor lille den sten i virkeligheden er.
Jeg kan godt lidt have en fornemmelse af, at man faktisk begynder at kaste med klipper, men set i det store billede er det fortsat en lille sten.
Regeringen vil spare over 700 mio. kr. på de supplerende dagpenge.
Regeringspartierne taler om, at millionærer er på supplerende dagpenge, og det vil de ikke være med til.
Men så mange findes der faktisk ikke.
Tallene viser jo, at der faktisk kun er to mennesker i det her land, der tjener over 1 mio. kr. om året, og som samtidig modtager supplerende dagpenge.
Det bliver jeg da også forarget over.
Det bliver jeg da også gal over.
Det er da ikke de grupper, vi ønsker at ramme, når vi går ud og giver supplerende dagpenge.
Men der er da ikke nogen grund til kollektivt at afstraffe, og det er det, man gør med det her, for der findes ganske simpelt ikke højtlønnede nok, som får supplerende dagpenge, til, at der kan skaffes 700 mio. kr. ved at tage dem fra dem.
Regeringens forslag ender med primært at ramme de lavtlønnede og primært kvinderne, og derfor mener jeg, at det her forslag er et klokkeklart eksempel på klasseindholdet
i regeringens politik: Der tages fra de fattige og gives til de rige.
Regeringens angreb på de supplerende dagpenge handler ikke bare om at skaffe penge.
Også den sten skal sætte et jordskred i gang.
Regeringens taktik er klar.
Regeringens smålighed kender ikke nogen grænse.
I jagten på de her små besparelser, der kan finansiere skattelettelser til de rigeste, skraber man nu bunden ved at finde småbeløb, man kan tage fra de uddannelsessøgende, fra børnefamilierne og pensionisterne.
Ikke mange penge i en finanslov, men mange penge for de mennesker, det går ud over.
Men det er ikke bare et spørgsmål om at tage småbeløb fra de dårligst stillede.
Endnu vigtigere for regeringen er det, at de hermed får brudt med princippet om, at regulering af overførselsindkomster følger lønudviklingen.
Herefter vil det jo være oplagt at gå til angreb på de andre overførselsindkomster, som når regeringen nu vil fjerne muligheden for, at kontanthjælpsmodtagere kan få en større ydelse, hvis de kommer under revalidering.
Fra regeringens mund betyder retfærdighed, at ydelserne harmoniseres på det lavest mulige niveau, og desværre er det jo sådan, at man altid kan finde en gruppe, der modtager lidt mindre.
Det ser vi også andre eksempler på i det her finanslovforslag, og det er det her med, at kontanthjælpsmodtagerne ikke skal have belønning for at gå i gang med revalidering, og at unge heller ikke skal have økonomisk incitament til at starte på en produktionsskole.
Enhver opmuntring til de dårligst stillede skal fjernes.
Regeringen fastholder på den måde folk som sociale klienter i arbejdsløshed i stedet for at sikre, at de folk kan få en uddannelse.
På den måde rammer regeringen med meget, meget stor nøjagtighed en af de allerdårligst stillede grupper i Danmark.
Så meget for al den snak om at bryde den negative sociale arv; for den her regering går smålighed og liberalisme desværre hånd i hånd.
Enhedslisten vil stille ændringsforslag til finansloven, som skal sikre alle, der ikke kan få et fuldtidsarbejde, ret til supplerende dagpenge.
I stedet for at forringe regulering af overførselsindkomsterne vil Enhedslisten stille forslag, der sikrer, at de reelt bliver reguleret med samme sats som lønningerne.
Vi accepterer ikke, at de her grupper pålægges en ekstra skat gennem satspuljeforliget.
Arbejdsløse og syge og pensionister og uddannelsessøgende m.v. skal have samme velstandsstigning som alle andre i samfundet.
Vi vil have mere lighed, ikke mere ulighed.
Vi vil forbedre kommunernes mulighed for at ansætte arbejdsløse på almindelige vilkår og give dem den fornødne efter- og videreuddannelse, ikke forringe den.
Vi vil give arbejdsløse bedre muligheder for at komme i arbejde eller uddannelse.
Enhedslisten vil sikre, at de arbejdsløse faktisk behandles som mennesker med rettigheder, ikke som klienter, der kan skaltes og valtes med efter forgodtbefindende.
Samfundsøkonomisk kan det sådan set bedre betale sig at sætte de arbejdsløse i arbejde end at give dem dagpenge.
Når der tages højde for udgifter til dagpenge, aktivering og administration, kan det offentlige faktisk spare penge på at sætte de arbejdsløse i arbejde på ganske almindelige vilkår som hjemmehjælpere, som pædagogmedhjælpere og i lignende stillinger.
Den sjette lille sten er nedskæringer på uddannelser i kommuner og amter.
I morgen vil tusindvis af gymnasieelever demonstrere og strejke mod nedskæringer på gymnasierne, nedskæringer, der vil føre til flere elever i klasserne, mere brugerbetaling og dårligere undervisningsmateriale.
Folkeskoleelever i det ganske land gennemfører også en kampagne, hvor de fokuserer på præcis samme problemer i folkeskolen.
Enhedslisten vil en fuldstændig anden vej.
Vi vil have, at der skal investeres i uddannelse.
Det giver et større vidensniveau i samfundet, det er det, samfundet lever af, det øger konkurrenceevnen, det skaber arbejdspladser for alle de ledige akademikere, og ikke mindst skaber det selvfølgelig bedre sociale, faglige og arbejdsmiljømæssige rammer for de børn og unge, der er på vej gennem uddannelsessystemet.
Den syvende lille bitte sten er nedskæringerne i Told og Skat.
Kontrol med erhvervslivet skal igen skæres ned.
Endnu en gang har vi kunnet se overskrifter om, at der fyres tusinde ansatte i Told og Skat.
Regeringen forventer selv, at skattevæsenet vil kunne kontrollere sager svarende til et beløb på 6 mia. kr. mindre til næste år.
Men de nægter, at det har noget som helst at gøre med, at man skærer ned i kontrollen.
Hertil kommer, at regeringen vil udvide de finansielle institutioners muligheder for fradrag.
Det vil give bankerne en skattelettelse på 400 mio. kr.
Regeringen undskylder sig så med, at det jo er EU, der kræver denne ændring.
Det er sådan set underordnet.
De 400 mio. kr. er ikke desto mindre væk fra den danske statskasse.
Sandheden er jo imidlertid, at man kunne vælge inden for EU's rammer at fjerne de fradrag, som dele af bankerne har fået, i stedet for at give nogle andre de tilsvarende fradrag.
EU beder om en harmonisering, ikke om at smide 400 mio. ekstra i nakken på bankerne.
Men konklusionen ligger jo lige for.
Hr. Anders Fogh Rasmussen
- undskyld, statsministeren ligner sig selv.
Der sker nemlig fuldstændig det samme, som dengang statsministeren var skatteminister, og man heller ikke måtte kalde ham ved hverken fornavn eller efternavn.
Selskabstømmere og andre skattefiflere får mere frihed, og pengene fosser som konsekvens heraf ud af statskassen.
Det er til skade for velfærden og dermed til skade for alle de danskere, der i dag oplever nedskæringer i kommuner og amter over hele landet.
I Enhedslisten vil vi gerne tage pengene, hvor de er.
Vi vil gerne bekæmpe erhvervslivets og de riges skattefiduser og skattesnyderi.
Vi vil bruge flere penge på kontrol af erhvervslivet.
Vi vil tage penge fra de multinationale selskaber og Nordsøolien.
Og vi er selvfølgelig ligesom SF glade for, at Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre efterhånden begynder at være med på de noder.
Det er noget, der stort set ikke er blevet diskuteret i dag.
Regeringen tager penge fra de fattigste mennesker i verden.
Ulandshjælpen skæres med 649 mio. kr.
Jamen det er da et lille beløb for Danmark, herregud!
Men det er det ikke for de fattige lande.
Jeg kan da fortælle, at de 649 mio. kr. er mere, end hvad det samlede uddannelsesbudget i Malawi er om året.
Og Malawi er altså et land med en befolkning, der er tre gange så stor som Danmarks.
Det er jo de riges arrogance at kalde det beløb for et greb i lommen.
Enhedslisten vil i stedet for øge ulandsbistanden.
Vi vil øge ulandsbistanden til 1 pct. af BNI, og vi vil målrette pengene til at støtte de fattigste og sikre en social udvikling, sikre lighed, sikre uddannelse og demokrati og menneskerettigheder.
Så har vi den sidste sten, og jeg ved ikke helt, om jeg skal kalde den en sten, for det er faktisk mest af alt et spørgsmål om noget, regeringen ikke gør, og det er et spørgsmål om at se passivt til, når lavkonjunkturen slår ind.
Det er jo ikke forkert, når regeringen står heroppe og siger, at der er international afmatning.
Det er da fuldstændig korrekt.
Men regeringen har jo et valg.
Den kan enten se passivt til med det resultat, at lavkonjunkturen bliver værre, eller regeringen kan gribe aktivt ind og dermed afbøde de værste effekter.
Desværre har vores regering valgt at se passivt til.
Den er ikke kommet med ét eneste bud på, hvordan der skabes flere arbejdspladser.
I den nuværende situation ville det faktisk være mere effektivt at målrette investeringer mod at bygge flere boliger, få gang i byfornyelsen, udbygge den offentlige service, forbedre normeringerne i daginstitutionerne, få banket klassekvotienterne ned, satse på bedre miljø igennem investering i vedvarende energi, sikre, at der er ordentlig og billig kollektiv trafik og sikre et ordentligt arbejdsmiljø.
Lige præcis en plan herfor har Enhedslisten fremlagt.
Det er en beskæftigelsesplan.
Den har de ændringsforslag, som Enhedslisten vil stille til regeringens finanslovforslag.
Men regeringspartierne har tidligere i dag begrundet, at de ikke vil være med til den type investeringer, idet de mange arbejdsløse ikke skal være inden for det offentlige, men skal overføres til den private sektor, og det synes jeg sådan set er et interessant standpunkt, eftersom beskæftigelsen også falder i den private sektor og regeringen heller ikke gør noget som helst her for at få beskæftigelsen i vejret. Den ene lille sten efter den anden kastes, og hver for sig fylder de ikke meget, men tilsammen skubber de til læsset og sætter et skred i gang, et jordskred, der vil begrave det, der er socialt, det, der er solidarisk, og det, der er miljørigtigt, et jordskred, som begraver velfærdsstaten.
På toppen af den jordbunke skal så de rigeste, de mest egoistiske og de mest asociale sidde og nyde tilværelsen i Venstres, De Konservatives og Dansk Folkepartis liberalistiske paradis.
Jeg synes, vi skal en anden vej.
Jeg synes, vi skal bryde med klientgørelsen, jeg synes, vi skal bryde med udstødningen, og jeg synes, vi skal stoppe ødelæggelsen af natur og miljø.
Og det er ud fra de hovedsynspunkter Enhedslisten vil stille sine ændringsforslag til finansloven, forslag, som vil føre til en radikal omfordeling til fordel for almindelige mennesker betalt af de rigeste og betalt af de multinationale selskaber.