runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Louise Frevert (DF), 2004-01-29:
Desværre har jeg kun to spørgsmål, så jeg er nødt til at tage det næste her.
Det er egentlig meget vanskeligt for mig at forstå, hvad hr. Ole Sohn siger.
Hvad mener hr. Ole Sohn egentlig?
Så er jeg tilbage til min tidligere pointe, nemlig at jeg læser mellem linjerne, at det er det, der principielt er hovedformålet med forespørgslen.
Mette Frederiksen (S), 2004-01-29:
At Dansk Folkeparti opfatter det som ævlen og bævlen, må stå for Dansk Folkepartis egen regning.
Vi har modtaget et notat fra kulturministeren forud for denne forespørgselsdebat i dag.
Jeg kan konstatere, at den ikke giver et fuldstændigt overblik.
Den giver ikke det overblik, som vi ønsker en kortlægning af det her område skal give.
Derfor endnu en gang: Kan fru Louise Frevert ikke bekræfte, at vi i vedtagelsen ikke har lagt op til at skulle politisere? Hvorfor skulle vi dog det, når vi i alle mulige andre sammenhænge er imod lige præcis det?
Det, vedtagelsen i dag lægger op til, er at få igangsat en undersøgelse og en kortlægning, så vi reelt kan føre kulturpolitik.
Eyvind Vesselbo (V), 2004-01-29:
Det, jeg bare undrer mig over, er, at kulturskoler først er relevante i 2005.
Det er bare det, jeg siger.
Man kan selvfølgelig ikke nu fremsætte et forslag, hvor man gerne vil have pengene her i 2004.
Der er man selvfølgelig nødt til at vente til 2005.
Det undrer mig bare, at det kommer 1 måned efter, at finansloven er slutforhandlet.
Hvorfor har det ikke været med, hvis det er så højt prioriteret?
Hvis det er så væsentligt, at man gerne vil have det her igennem, hvorfor har det så ikke været med i SF's forslag til finanslov for 2004?
Vedrørende musikskolerne står der jo i forslaget, at støtten til kulturskolerne skal nå op på samme niveau som støtten til musikskolerne, altså 25 pct. på længere sigt, men det var den jo ikke under den tidligere regering.
Da SF støttede det, lå det på 14-15 pct. Så der er lang vej endnu også for at realisere de tanker, SF har på det område.
Louise Frevert (DF), 2004-01-29:
Men det er stadig væk et spørgsmål om at intervenere i den kulturpolitiske dagsorden, og det er jo i virkeligheden det, Socialdemokraterne vil.
Det ved vi også alle sammen udmærket.
Så har fru Mette Frederiksen jo fået svar på sin forespørgselsdebat, og så må det jo være nok.
Eyvind Vesselbo (V), 2004-01-29:
Jeg sagde jo ganske klart, at vi vil stemme imod det her forslag, fordi vi ikke mener, det er en statslig opgave at gå
ind og støtte de aktiviteter.
Det går jo meget godt i
kommunerne
Hvorfor skal vi gribe ind i kommunernes prioritering?
Det klarer de egentlig meget godt selv.
Så vil jeg sige, at jeg sådan set ikke gjorde mig munter over det.
Jeg synes da, det er trist, at SF som medforslagsstiller ikke har været vågen nok under finanslovforhandlingerne for 2004, men lige netop 1 måned efter, de er afsluttet, kommer med et forslag, som kræver ekstra penge på finansloven.
Det er såmænd ikke for at gøre mig munter over det.
Det er bare for at se lidt realistisk på forslaget: Er det alvorligt ment, eller er det bare et slag i luften for at vise, at man er med på et eller andet smart med nogle kulturskoler?
Hvis man mener det reelt, mente man det vel også reelt for 3 måneder siden, og så havde man fået det ind i sit finanslovforslag.
Ole Sohn (SF), 2004-01-29:
Det er det ene spørgsmål.
Det andet er, at nu har både ministeren og Venstres ordfører forsøgt at gøre sig muntre over, at der ikke er afsat penge på partiernes finanslovforslag for 2004.
Beslutningsforslaget siger, at man i løbet af 2004 skal tilvejebringe det nødvendige lovgrundlag for, at man kan etablere skolerne.
Det er jo netop for at være i god tid, således at vi kan vedtage forslaget, hvis der er en fælles forståelse for det i Folketinget, og så kan vi i forbindelse med finanslovforhandlingerne for 2005 sætte det på dagsordenen.
I stedet for at forsøge at fordreje virkeligheden synes jeg, at Venstres ordfører skulle komme med en ren udmelding: Er der noget, Venstre gerne vil være med til at forhandle i løbet af sommeren, så vi kan implementere det og finde finansieringen i forbindelse med efterårets forhandlinger om en finanslov for det kommende år?
Brian Mikkelsen (KF), 2004-01-29:
Vi har en meget, meget bred forståelse, og derfor bruger vi mange ressourcer på det og prioriterer børns omgang med kultur inden for alle genrer uden undtagelse meget højt.
Inden for alle områder uden undtagelse er det prioriteret, i alle de aftaler, vi laver med institutioner, handler det om børn og kultur som et af de væsentligste elementer.
Det her handler jo om, hvad man bedst kan gøre for at fremme det kreative element hos børnene, og jeg er ikke sikker på, at statslige penge i kulturskoler er det rigtige.
Det kan godt være, at det vil være sådan nogle steder, at kommunerne prioriterer det, og så vil det få et løft.
Det synes jeg at man skal fortsætte med.
Det er også en god idé.
Pernille Falcon (EL), 2004-01-29:
I forhold til kommunerne er det jo ikke sandt, hvad ministeren siger, fordi befolkningsudviklingen, det stigende børnetal, det stigende antal ældre for længst har spist den regulering op, og resten har forsikringsstigningerne såmænd taget på forhånd.
Men det er så en helt anden snak.
Jeg synes, det er bemærkelsesværdigt, at man alene fokuserer på den såkaldte fødekæde i forhold til musikskolelivet og så ellers henviser til, at folkeskolen må klare de andre kunstarter, når der samtidig er lavet et skoleforlig, der betyder, at det musisk-kreative stort set er bortvist fra folkeskolen, fordi man har prioriteret andre ting. Vi kan så have en længere diskussion om, hvorvidt det er særlig klogt, men det er i hvert fald noget, der kan konstateres, at der ikke er særlig meget plads til det musisk-kreative i folkeskolen længere.
Det vil sige, at det skal op at stå uden for skolen.
Her kan vi så konstatere, at regeringen åbenbart ikke finder, at det skal vægtes.
Det kan så undre, når man har forståelse for musikken, at man ikke har den bredere forståelse.
Brian Mikkelsen (KF), 2004-01-29:
Det er jo en kreativ måde at opfatte virkeligheden på at referere til, hvordan man oplever virkeligheden.
Det kan slet ikke tilbagevises.
Det er den ubestridelige kendsgerning.
Hvordan de så har valgt at prioritere de penge og de opgaver, der er, er jo en kommunal opgave.
Det kan godt være, at de oplever det på en anden måde, men virkeligheden er nu engang sådan, og man må jo helst diskutere ud fra virkeligheden og ikke ud fra, hvordan man oplever det, hvordan man drømmer om natten, og hvad man tænker på.
Virkeligheden er faktuelt sådan, at kommunerne har fået flere penge mellem hænderne.
Med hensyn til fødekæden er dér, hvor man virkelig kan gøre en kraftindsats, den musikalske fødekæde, hvor vi har arbejdet utrolig hårdt med at se på de linjer, der er mellem musikskolerne, MGK'erne og vores konservatorier, så vi får uddannet nogle musikere, der kan vinde orkesterpladser i vores landsdelsorkestre, men også får uddannet musikpædagoger, som kan gå tilbage i fødekæden og undervise.
Det er det dobbeltgreb, vi har forsøgt at indeholde i den aftale, vi har lavet med vores uddannelsesinstitutioner.
Selvfølgelig har vi også et ansvar for fødekæden inden
for alle de andre kreative fag, men det ligger hovedsagelig i folkeskolen og i gymnasiet.
Pernille Falcon (EL), 2004-01-29:
Jeg er uenig i ministerens vurdering af kommunernes økonomi, og jeg tror da også, at hvis ministeren havde lidt fod på virkeligheden ude i kommunerne, ville hans opfattelse være en anden.
Det er ikke sådan, at kommunerne oplever, at de er blevet forgyldt.
Det opleves snarere, som om de er blevet beskåret.
Jeg ved godt, at der ikke er skåret krone til krone, men i forhold til befolkningsudviklingen er der rent faktuelt ikke tale om bedre vilkår.
Bortset fra det vil jeg gerne høre lidt yderligere om, hvad der er baggrunden for, at ministeren mener, at der ikke skal skabes en fødekæde for den udøvende kunst på andre områder end musikområdet.
Det synes jeg står lidt hen i det uvisse.
Jeg synes ikke, at en henvisning til, at man gør en indsats for børns møde med kultur, sådan at de kan se kultur, opleve andres kultur, er tilstrækkeligt.
Det selv at dyrke drama, selv at dyrke billedkunst, er jo en helt anden tilgang end det at betragte andres udøvelse af kultur.
Brian Mikkelsen (KF), 2004-01-29:
Vi har jo lavet et børnekulturelt netværk for at sørge for, at inden for alle genrer, inden for alle områder styrker vi børns møde med kulturen, teater, musik, litteratur, billedkunst, film, på alle områder prioriterer vi, at børn møder professionel kultur på en måde, som gør, at de får en fantastisk oplevelse første gang, de møder kulturen, så de har lyst og appetit til mere.
Men det betyder jo ikke, at man så laver en forståelsesrække, som betyder, at man skal til at lave statslige kulturskoler.
Jeg synes, det er en unødvendig prioritering fra statens side, men det er da o.k., at kommunerne gør det, og mere end o.k., det er flot og godt, at de gør det.
Jytte Wittrock (S), 2004-01-29:
Kulturministeren var selv inde på, at der var et folkeskoleforlig, som vi også er en del af.
Men man må vel konstatere, at der i folkeskolen i dag er så skrabet et budget, også timemæssigt, til de musiske og kreative fag.
Jeg kan ikke mindes i alle de mange år, jeg har fungeret i folkeskolen, at budgettet nogen sinde før har været så skrabet.
Det betyder da, at alle danske børn via folkeskolen har mindre kontakt med de musiske aktiviteter, end de havde tidligere, og en aktivitet uden for folkeskolen stimuleret af os herinde må også være et gode for at styrke den indlæring, som man får glæde af i folkeskolen i kraft af, at der også har været musiske aktiviteter.
Brian Mikkelsen (KF), 2004-01-29:
Jeg har nu også den opfattelse, at investerede penge i kultur
er gode investeringer.
Vi har prominente, gode forfattere, musikere, der slår igennem i udlandet, billedkunstnere, som er internationalt kendt, teaterfolk, som i øjeblikket også er internationalt kendt både på børneteaterområdet og også på voksenteaterområdet, så det går godt med dansk kultur og også med film.
Det går altså godt uden kommunale kulturskoler bevilget af statslige penge, så det skal nok gå alt sammen alligevel.
Hvis man så vælger kommunalt at se det som et led i en prioritering af den kommunale indsats, at man vil aktivere børn og unge med fornuftige ting, det ville det nemlig være i sådan nogle kulturskoler, så vil jeg da kun klappe i mine hænder og sige, at det er glimrende, det er godt, det er positivt.
Men det er en kommunal opgave, for det er ikke en statslig opgave på det niveau at gå ind og prioritere.
Det gør vi ved den indsats, vi f.eks. gør for vores konservatorier, hvor vi ud over at give dem en masse penge har løftet det kvalitative niveau på konservatorierne ved at stille flere krav til dem.
Det, det handler om, er, at vi fra statens side stiller krav og prioriterer vores penge.
Jytte Wittrock (S), 2004-01-29:
Tak for mange pæne ord, men det er jo en gratis omgang fra ministerens side.
Vi kommer ikke langt med, at vi får at vide, at det er et godt initiativ, at det er en god aktivitet og alt det der.
Det duer ikke, når man ikke vil påtage sig et ansvar, ligesom man gør det for musikken.
Der er dog et ansvar i, at man holder en gulerod foran dem, der tager aktiviteterne op derude, der er et ansvar i, at vi også får et vækstlag nedefra.
Vil ministeren ikke give mig ret i, at der er kommet god effekt af de statskroner, man har investeret i musikskolerne?
I min optik kunne der komme lige så god effekt ud af, at man styrkede alle de andre kulturdiscipliner, kunstdiscipliner.
Brian Mikkelsen (KF), 2004-01-29:
Jamen jeg kan kun sige til hr. Ole Sohn, som ellers plejer at arbejde meget med tingene og plejer at være en meget hæderlig mand, at en usandhed jo ikke bliver en sandhed af at blive gentaget.
Der er ingen hårde nedskæringer over for kommunerne.
De har fået flere penge mellem hænderne til de opgaver, de skal varetage.
Det er ene og alene kommunale prioriteringer, der afgør, hvordan den kommunale økonomi ser ud, for staten har sikret sig, at der også er et løft til kommunernes økonomi, f.eks. til hele børneområdet, så det er altså en dokumenteret usandhed.
Med hensyn til forholdet mellem f.eks. idræt og kulturskolerne er det sådan i dag, at det er kommunerne, der prioriterer den kommunale idrætsaktivitet.
Staten blander sig
overhovedet ikke i det.
Det er rigtigt, at staten via tipsmidlerne giver 600 mio. kr. til to, tre idrætsorganisationer, hvis vi tager firmaidrætten med.
Men vi giver 4 mia. kr. til kulturaktiviteter generelt uden at gå ned og blande os i de lokale kommunale aktiviteter.
Så det er indlysende en kommunal opgave at prioritere denne her indsats, og jeg har stor tiltro til, at det vil man selvfølgelig også gøre, for det er et vigtigt område at satse på.
Så fornuftige kommuner vil satse på det her område.
Ole Sohn (SF), 2004-01-29:
Nu siger ministeren, at idræt også er en kommunal opgave.
Så er der ikke også en vis form for statslig indflydelse på, hvordan idrætslivet skal være?
Så hvorfor lige undtage de kreative kulturskoler i en tid, hvor regeringen ønsker at sætte flere og flere mål for, hvordan man skal agere i hele samfundet, og så sige her, at kulturskoler ikke er os? Er det ikke dybest set bare, fordi regeringen erkender, at de hårde nedskæringer på kommunernes økonomi gør, at man på forhånd ved, at kommunerne ikke har en jordisk chance for økonomisk at løfte det?
Skal det løftes, så kræver det, at staten går ind og siger, at den prioriterer den her opgave og mener, at det er fra rødderne, der skal gødes, og rødderne i den her sammenhæng er altså børnene.
Brian Mikkelsen (KF), 2004-01-29:
Jamen alle er jo enige om, at fysisik aktivitet og kreativ aktivitet i skolen er et gode for den intellektuelle stimulering af eleverne.
Den prioritering, man så har valgt, er jo, at i skolen har man nogle fag.
Det har vi lige indgået en folkeskoleaftale med bl.a. Socialdemokratiet og Dansk Folkeparti om, hvor vi har prioriteret den fagrække, der skal være i folkeskolen.
Ud over det er der jo så en indsats, hvor kommunerne også er med til at bestemme, f.eks. idrætstilbud efter skole.
Det er jo en kommunal opgave at varetage, det er ikke en statslig opgave at varetage idrætstilbud efter skole.
Sådan vil det selvfølgelig også være med kulturskolerne, som kan være ganske glimrende og sådan set er en sympatisk tanke, men statens opgave er jo at prioritere ikke så meget økonomien - det gør vi jo til daglig - men også indsatsen inden for de forskellige kulturområder.
Der har vi en fødekæde inden for musikken, inden for litteraturen har vi eksempelvis valgt at flytte Forfatterskolen over på finansloven, så det led tager vi med.
Men nede på børneniveauet er det en kommunal prioritering og en kommunal opgave.
Ole Sohn (SF), 2004-01-29:
Det rækker rigeligt til at dække en finansiering af bl.a. kulturskolerne.
Og er det ikke korrekt, at musisk aktivitet, kreativ aktivitet sammen med fysisk aktivitet er det bedste middel til at sikre en ordentlig indlæring i skolerne?
Derfor forstår jeg simpelt hen ikke, at det ikke fuldstændig er i tråd med regeringens politik også at fremme kulturskolerne, fordi det netop er her, man udvikler de kreative aktiviteter, som gør, at børn bliver bedre til den boglige indlæring.
Louise Frevert (DF), 2004-01-29:
Det kan siges ganske klart og tydeligt: Vi ønsker ikke at være smagsdommere.
Det gør fru Pernille Falcon åbenbart, og det er dér, hele humlen ligger.
Vi ønsker frivillighed, og den frivillighed skal sandelig også gælde for private fonde og firmaer, som ønsker at give en donation.
Det er dér, hele problemet ligger.
Vi ønsker et armslængdeprincip, både når det gælder statskroner, og når det gælder private kroner.
Pernille Falcon (EL), 2004-01-29:
Det skal med andre ord forstås derhen, at hvis den private kulturpolitik bliver synliggjort, hvis det bliver synligt, hvad det er for kunstarter, der får de private kunststøttemidler, så bliver det opfattet som en utidig indblanding fra det offentliges side.
Det bliver opfattet som utidig indblanding, at det bliver synliggjort.
På hvilken måde kan man så sikre mangfoldigheden fra det offentliges side?
Det kan man ikke.
Man kan jo ikke lave en offentlig kulturpolitik, der sikrer mangfoldigheden, hvis man ikke er klar over, hvordan vægtningen er i den private kulturpolitik. Vi har fra ministerens side kunnet høre, at man ønsker, at markedskræfterne mere skal kunne styre kulturpolitikken.
Vi har kunnet høre, at det er private midler, der i højere grad skal styre.
Men man ønsker hverken fra regeringens side eller fra Dansk Folkepartis side at få den fornødne åbenhed, sådan at det bliver tydeligt også for skatteyderne, hvordan den samlede kulturpolitik bliver.
Det ønsker man ikke, og det er kulturministerens himmelråbende tavshed i den her sammenhæng da i sig selv udtryk for.
Louise Frevert (DF), 2004-01-29:
Det var lidt vanskeligt for mig lige at høre det første fra fru Pernille Falcon, men jeg tror, at det drejede sig om, at fru Pernille Falcon mente, at vi ikke bryder os om åbenhed.
Jeg har pointeret flere gange heroppefra, at vi vil have åbenhed, vi vil have frivillighed, og de to principper er jo grundlæggende, når det drejer sig om henholdsvis skatteborgernes penge og de private midler.
Nu kommer vi jo tilbage til den kerne, som vi har diskuteret her i 2 timer.
Nu beder fru Pernille Falcon jo selv om, at der skal være åbenhed.
Ja, selvfølgelig skal der det.
Men hvis vi skal have total åbenhed for de private fonde, så går vi også ind og blander os i deres kulturpolitik, og det er vi overhovedet ikke interesseret i.
Det må være for deres egen regning at bestemme, hvem de vil give til og i hvilket omfang.
Pernille Falcon (EL), 2004-01-29:
Skal Dansk Folkepartis bemærkninger forstås derhen, at åbenhed er lig med indblanding?
Vi hører gang på gang fra Dansk Folkepartis side, at man ikke ønsker nogen form for kortlægning af den private kulturpolitik.
Man ønsker ikke at vide det, for så behøver man ikke at forholde sig til det, når man så udmønter den offentlige kulturpolitik.
Er det sådan, at åbenhed fra Dansk Folkepartis side bliver opfattet som utidig indblanding?
Er det sådan, det skal forstås?
Bent Bøgsted (DF), 2004-01-29:
Jeg er da sikker på, at vi vil se på det i udvalget.
Men det ændrer nu ikke vores holdning til, at vi ikke skal lave en ny institution her.
Problemet er sådan set bare: Hvad hjælper det at lave en gældsrådgivning, hvor man kan gå hen og få en rådgivning, hvis man ikke vil bruge den?
Bankerne har en gældsrådgivning - om man nu kan få råd til at købe et eller andet - men netop fordi folk ikke ønsker, at deres rådgiver skal vide, hvor mange penge de bruger, bruger de ikke rådgiveren.
Så er vi lige vidt.
Vi opretter en gældsrådgivningsinstitution, som ikke bliver brugt, fordi folk ikke vil have andre til at blande sig i, hvad de bruger af penge.
Jytte Andersen (S), 2004-01-29:
Vi vil gerne finde en model, hvor bygherrer, arkitekter, kommuner ikke kan sno sig uden om det ansvar og det ønske, som vi også ser i det her forslag, nemlig at i eksisterende byggeri skal der ved ombygninger tænkes tilgængelighed ind.
Vi er bekymret for denne her model, netop fordi der er så mange, der peger på, hvor let det er at omgøre den, og hvor stort et administrativt problem med kontrolmuligheder kommunerne har.
Vi har ikke stillet forslag om flere penge ved vores finanslovforhandlinger, så vi siger slet ikke, at vi kommer
med flere penge, end ministeren gør her og nu på det her område.
Vi siger bare, at man må kunne finde en model, hvor de, der bygger, og de, der har ansvar, bliver retligt forpligtet på det, og hvor der er kontrol og retshåndhævelse i det, så der ikke er omgåelsesmuligheder.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2004-01-29:
Jeg synes ikke, der bliver svaret på spørgsmålet, for det, vi diskuterer her, er eksisterende byggeri.
Det, som Socialdemokraternes ordfører bruger meget lang tid på, er at fortælle om alt det gode, man gerne vil gøre for nybyggeriet.
Nu skal vi sådan prøve at holde os til det, vi diskuterer i dag.
Hvis man vil gå videre end det, der ligger her, og det vil altså sige gå videre end til at implementere elevatorer ved ombygninger i offentligt byggeri, gå videre i forhold til parkeringsforhold, toiletter og andet, når man snakker alle ombygninger, så kan vi jo også blive enige om, at så er det en meget, meget stor indsats og dermed også en meget bekostelig affære.
Så vil jeg bare gerne vide: Hvor skal de penge komme fra, når vi snakker eksisterende byggeri?
Jytte Andersen (S), 2004-01-29:
På samme måde, som vi stiller krav om, at tagkonstruktioner skal holde, at brandsikring skal holde, skal vi altså også stille krav om, at vores byggeri ikke dag
ét, men måske i fremtiden skal kunne omgøres til at være tilgængeligt for handicappede.
Det er sådan, vi tænker på det nye byggeri.
På det ældre byggeri er det erkendt en lidt vanskeligere sag, og jeg erkender også, at den model, regeringen har lagt op til, kan man forholde sig til, men jeg synes, det er dybt bekymrende og betænkeligt, at så mange, der skal sidde og administrere denne her regel, påpeger, hvor let det er at omgøre reglen, at tænke kreativt, og hvor svært det er at administrere og kontrollere.
Det er meget problematisk, men selvfølgelig vil vi gerne drøfte det.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2004-01-29:
Jeg tror ikke, at nogen af os kan være uenig i, at vi selvfølgelig vil se positivt på alle de forbedringer, vi kan sætte i værk for at sikre, at handicappede har mulighed for at deltage i alt det liv, der foregår. Men vi balancerer jo på en knivskarp æg, for på den ene side skal vi jo sikre tilgængeligheden, men på den anden side skal vi i de her tilfælde, hvor vi diskuterer eksisterende byggeri, sikre, at der til stadighed ombygges og renoveres. Vi skal altså sørge for, at den indsats, de penge, vi putter i det, står mål med udkommet, og sikre, at der også bliver puttet penge i ombygninger og renoveringer. Når man nu ikke er tilfreds med det, der ligger her, og man vil gå videre, og vi kan jo alle sammen være enige om, at går man videre, koster det penge, så vil jeg bare stilfærdigt spørge: Hvor skal de penge komme fra?