Jette Gottlieb (EL), 2000-04-06:
Et flertal på Færøerne er gået til valg på og er blevet valgt på at igangsætte en selvstændighedsproces, og det færøske landsstyre har derefter udformet forslag til en køreplan og et forhandlingsoplæg til den danske regering.
Så vidt så godt.
Den danske regering har udtrykt, at såfremt færingerne ønsker selvstændighed, er det naturligvis i orden, og så vidt er det også godt.
Det, der så forestår, er de to regeringers forhandlinger om skilsmissebetingelserne.
Når de forhandlinger har ført til et resultat - og det må de jo nødvendigvis gøre, når begge parter erklærer, at det er muligt - skal der tages stilling
til, om resultatet betyder, at det færøske ønske om selvstændighed fremdeles er et flertalsønske på de betingelser, der er opnået
Det vil den færøske folkeafstemning afklare, og det danske Folketing skal ligeledes tage stilling til, om resultatet er acceptabelt. Inden vi når dertil, er der så en forhandlingsfase, og i den forbindelse vil Enhedslisten gerne komme med nogle gode råd til regeringen med udgangspunkt i vores holdning til processen.
Først vil vi opfordre til, at Færøernes køreplan i videst muligt omfang imødekommes.
Initiativet til hele processen er kommet fra Færøerne, og der skal særdeles gode argumenter til for ikke at følge deres forslag til køreplanen.
Om selve forhandlingerne vil jeg sige, at allerførst vil vi understrege, at vi helt grundlæggende vil respektere et færøsk ønske om selvstændighed. Vi erkender eksistensen af et færøsk folk og anerkender dets ret til suverænitet.
I min indstilling hertil er der ikke noget »ser helst« som i statsministerens tale, men samtidig vil vi selvfølgelig anerkende et færøsk ønske om at forblive i rigsfællesskabet med Danmark, hvis det skulle blive resultatet.
Det er et fællesskab, som vi har set store værdier i og fremdeles ser en værdi i.
Det forekommer mig, at næsten alle partier med forskellige variationer har sagt det samme, og det glæder mig, hvis det udtrykker en ægte holdning om at imødekomme de færøske ønsker, der måtte komme.
Det er et fællesskab, der er historisk, kulturelt og også ofte familiemæssigt bestemt, og det forsvinder ikke fra den ene dag til den anden, men genskabes hver dag - fremover dog måske på nye betingelser.
Derfor er de forhandlingselementer, der handler om den enkelte færings betingelser over for Danmark, også langt vigtigere end diskussionen om bloktilskuddets aftrapningstakt.
Selvstændigheden for Færøerne betyder naturligvis national, statsretlig, folkeretlig og økonomisk selvstændighed, herunder også selvstændigt statsborgerskab, og det, vi skal diskutere, er arten og varigheden af de overgangsordninger, der er nødvendige for at sikre den nødvendige omstillingsproces på Færøerne. Den nordiske dimension er en væsentlig del af fællesskabet mellem danskerne og færingerne, og derfor er det også min forventning, at færingerne i tilfælde af selvstændighed ønsker at tilslutte sig det nordiske samarbejde.
Dermed bliver det nordiske samarbejde også en rettesnor for det endelige resultat af selvstændighedsprocessen i forholdet mellem Danmark og Færøerne.
Men overgangsordningerne har selvsagt stor betydning for, hvor harmonisk forløbet bliver, og derfor er vores holdning til forhandlingerne om overgangsordningerne også, at den danske regering skal udvise stor åbenhed.
Vi mener, at forudsætningen for en frugtbar proces for det første bygger på, at forhandlingsklimaet er præget af ikke bare gensidig respekt, som statsministeren udtrykker det - for den kan udøves umådelig køligt - men også af solidaritet og varme, også selv om forhandlerne fra Danmark personlig ikke er enige i, at ønsket om selvstændighed er klogt. Dernæst vil vi opfordre til, at forhandlingerne om dobbelt statsborgerskab får betydelig større betydning og vægt i forhandlingerne end forhandlingerne om bloktilskuddets afvikling.
Efter min opfattelse bør fælles statsborgerskab have en lang afviklingsperiode, for dermed kan vi i praksis udtrykke fællesskab og solidaritet mellem danskerne og færingerne i en eventuel omstillingsfase.
Efter afviklingsfasen må så de almindelige nordiske regler træde i kraft.
Jeg tror ikke, hverken danskerne eller færingerne ønsker, at de danske skatteydere skal forsørge de færøske, og om overgangsperioden så skal være 4 eller 15 år, må afgøres i forhandlingerne.
Endvidere vil vi opfordre til, at de nødvendige beregninger, der måtte ligge til grund ved en eventuel skilsmisse, ikke får karakter af personregnestykker - om den enkelte færing så at sige løber rundt.
Den slags opgørelser er unødvendige og usmagelige og kan bidrage til et negativt forhandlingsklima.
Til sidst vil jeg sige om forhandlingerne, at da der er tale om et rigsfællesskab, bør også grønlænderne og specielt den grønlandske regering være til stede ved forhandlingerne. Så om forslaget til vedtagelse: Vi er glade for at konstatere, at afgørelsen ligger på Færøerne, og vi synes også, det er en god idé at nedsætte følgeudvalg.
Efterretning er et interessant ord.
Der står ikke »godkende«, og jeg forstår det sådan, at man konstaterer, at den danske regering har fremlagt et forslag til udspil til forhandlingerne - »udspil« vel at mærke.
Det er ikke det samme som at sige, at resultatet ventes at blive sådan, og heller ikke en godkendelse af forløbet indtil nu.
Hvis denne fortolkning og forståelse af ordene »tage til efterretning« ikke bliver imødegået af forslagsstillerne, kan Enhedslisten godt tilslutte sig forslaget til vedtagelse.