Kristen Touborg (SF), 2003-03-13:
SF er af den klare opfattelse, at tiden er løbet fra jordbrugskommissionerne som myndighedsforvalter af to tredjedele af Danmarks areal.
Da viceformand Gert Karkov fra Landboforeningerne sidste efterår rundsendte et hyrdebrev til jordbrugskommissionerne, hvis medlemmer er indsat og udpeget af De danske Landboforeninger, kom det til at stå krystalklart for enhver, hvem det er, der i virkelighedens verden udstikker forvaltningsprincipperne for det åbne land.
Der stod: »Fra Landboforeningerne forventer vi, at der i den kommende tid vil være politisk fokus på jordbrugskommissionernes rolle ved fondens opkøb af jord til naturformål.
Vi lægger vægt på, at overgang af landbrugsjord til naturformål kun sker i områder, der i regionplanerne er udpeget hertil.«
Senere i samme brev kan man også læse: »Vi har drøftet problemstillingerne i Landboforeningernes bestyrelse.
Landboforeningerne lægger vægt på, at landbrugsjord som altovervejende hovedregel bør reserveres til jordbrugsmæssige formål.
Adgangen til anden anvendelse bør således begrænses
mest muligt.
Det er vores helt klare opfattelse, at jordbrugskommissionerne bør administrere reglerne meget restriktivt.« Det må man da kalde for klar tale.
Det er jo nærmest et dekret, der hermed bliver udsendt fra organisationen til medlemmerne.
Så kan det godt være, at nogle af ordførerne mener, at medlemmerne er frit stillet og er lokalt udnævnt, men hvis man har et sådant dekret ovenfra, centralt fra Axelborg, så er det vel så om så med det selvstændige element i medlemmernes muligheder for at agere.
Jeg vil her tage nogle få stykker af dem.
Jordbrugskommissionerne har f.eks. saboteret en række kommunale projekter.
Det har bl.a. været tilfældet i Stenløse Kommune i forbindelse med et fritidsanlæg og i Odense Kommune i forbindelse med sikring af drikkevandet.
Der er også eksempler på, at jordbrugskommissionerne favoriserer landmænd, der kræver fortrinsstilling til at erhverve ikkedyrkbare arealer til jagtformål.
Sagen om restaurering af Søborg Sø i Nordsjælland illustrerer i al sin gru, hvordan det nuværende system fungerer.
En privat fond ønsker at købe og restaurere den afvandede Søborg Sø og blev støttet energisk af Frederiksborg Amt med daværende amtsborgmester Lars Løkke Rasmussen i spidsen.
Ejeren af den afvandede sø ønskede også at sælge til fonden, der var parat til at investere 10 mio. kr. i denne flotte natur.
Alle forudsætninger burde være til stede for, at planen kunne realiseres.
Den eneste, man ikke havde taget i ed, var en jordbrugskommissær fra Landboforeningerne, en lokal svineproducent, som benyttede sig af sin personlige vetoret og nedlagde forbud mod handelen. Efter hans opfattelse var der natur nok i Nordsjælland, og før eller siden ville der nok blive brug for den afvandede Søborg Sø til gylleudbringning.
At svineproducentens veto så oven i købet ikke kan ankes, ja, det gør jo kun det hele så meget desto værre.
Da regeringen med finansministeren i spidsen for lidt over et år siden indledte en klapjagt på de såkaldte smagsdommere i overflødige råd og nævn, lykkedes det finansministeren helt at overse alle de skattebetalte smagsdommere i landets jordbrugskommissioner. Denne lapsus kan med sikkerhed ikke forklares med finansministerens manglende kendskab til området.
Finansministeren har af egen lomme i de senere år betalt adskillige advokater og landinspektører og redegørelser for personlig at kunne opnå dispensation hos den lokale jordbrugskommission.
At nedlægge Naturrådet og fortsætte med at forgylde landbrugets jordbrugskommissærer samt dets formænd med et honorar, der er på over 30 mio. kr. om året, så de kan nedlægge veto mod, at der kommer mere natur i et af de lande i verden, der har mindst natur tilbage, kan man da kalde for en klokkeklar politisk prioritering.
At jordbrugskommissionerne så i realiteten er udlicitering af offentlig myndighedsudøvelse til en privat lobbyorganisation er også helt enestående.
Der findes vel nok ikke mere magtfuldkomne smagsdommere i Danmark end netop jordbrugskommissærerne, og en lignende forvaltning som den, der udøves i jordbrugskommissionerne, tror jeg ikke der findes i Danmark i øvrigt.
Alle udgifterne til smagsdommerne i jordbrugskommissionerne betales af det offentlige.
I år 2001 var Fyns Amt dyrest med en udgift på 4,1 mio. kr., hvilket til en vis grad kan forklares med, har jeg forstået, den utraditionelle organisering af jordbrugskommissionens arbejde i amtet, hvor formandsposten er udliciteret til en amtsligt ansat jurist, der i sin fritid modtager 317.000 kr. for at deltage i 19 møder i kommissionen; en ganske pæn timeløn.
Jeg vil gerne slutte med at sige, at SF efter denne forespørgsel har fremsat et beslutningsforslag om at overflytte jordbrugskommissionernes opgaver til amterne.
Det er det umiddelbare svar på de mange problemer, der efter SF's opfattelse er med de nuværende kommissioner og deres arbejde.