runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2000-04-14:
Det havde vi muligheden for at kunne gøre noget ved, men det blev tabt på gulvet, og det var ikke Det Konservative Folkepartis ansvar, det var regeringspartiernes ansvar.
hvis man skulle følge hr. knud erik kirkegaards ønsketænkning, ville der blive så meget handlingslammelse, at vi ikke ville nå det resultat, som dette her samfund skriger på, nemlig mere uddannelse og i særdeleshed mere uddannelse til de svageste.
Det afgørende for succesen i AUF er ikke et krav om konsensus i alle de beslutninger, der skal tages.
Det bliver jo en bestyrelse, der får vidtrækkende beføjelser til at træffe beslutninger, også med henblik på at kunne opnå nogle af de effektiviseringsgevinster, som vi har talt om.
Men hr. Dyrlund synes åbenbart overhovedet ikke at forstå, at for at man i en sådan bestyrelse kan få noget fundamentalt konstruktivt ud af det, så må bestyrelsen have en fælles interesse i, at det bliver lavet.
Det kunne man have fået i den model, der var fremlagt, hvis man havde lyttet til vores synspunkter.
Nu får man lavet et system, hvor man ikke har de fælles incitamenter, og hvor den ene part udmærket godt ved, at den bare kan sende regningen til den anden, og hr. Dyrlund har jo tydeligt bekræftet her i dag, at det forholder sig sådan.
Det system kommer ikke til at fungere, og det vil regeringen også komme til at erfare.
Jamen jeg vil da ikke bestride, at der ved et eller andet mirakel på trods af politiske naturlove alligevel kunne komme et eller andet positivt ud af det her - det må man da sandelig håbe - men stadig væk er det fundamentale den systemfejl, der er lagt ind, så man ikke har fælles interesser, fordi den ene part pr. automatik bare kan sende regningen til den anden, sådan som hr. Dyrlund med lysende klarhed har beskrevet det her i Folketingssalen i dag.
Jeg ved ikke, om lønmodtagersiden lytter til hr. Dyrlund, men hvis den gør det, så har den i hvert fald fået opskriften på, hvordan man kan undgå at komme ud i de ubehagelige beslutninger om effektiviseringer: Bare lyt til hr. Dyrlund, så går det hele!
Jens Vibjerg (V), 2000-04-14:
Jeg er godt klar over, at det har skurret lidt i den socialdemokratiske ordførers ører, men det er dog glædeligt, at SF's ordfører vil være ærlig og siger, at det er en bruttoskat på virksomhederne.
Det synes jeg er dejligt at få konstateret.
Men jeg vil godt alligevel hænge lidt fast i fremtidsudsigterne, for jeg tror da, at SF har gjort sig nogle tanker om, hvad det er for et niveau, vi skal op på på området her.
Hvad er det for nogle mål, SF har på området?
Hvad er det for nogle skattestigninger, SF vil acceptere, inden SF vil slå bremserne i og sige stop?
Det kan jo være en lille part, der kommer og indstiller nogle meget store beløb, og hvor langt er SF så parat til at gå?
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2000-04-14:
Det afgav betænkning nr. 1234, som resulterede i to lovforslag, der blev fremsat i januar 1993 og blev overtaget af den efterfølgende regering og senere gennemført her i Folketinget.
Der var altså i høj grad initiativer herfra, og det har jeg nu oplyst hr. Aage Frandsen om.
Men mit spørgsmål til hr. Aage Frandsen er: Det var en bemærkning i hr. Aage Frandsens indlæg, nemlig at der bliver sikkerhed for, at der ikke kommer nye uddannelser ind, som bliver AUF-finansieret.
Skal det forstås sådan, at også arbejdsgiverparten i AUF har vetoret over for optag af andre uddannelser end dem, der er nævnt i forslaget til AUF-finansiering?
Aage Frandsen (SF), 2000-04-14:
Først til hr. Kirkegaard: Danmark havde jo en konservativt ledet regering i 11 år, og så kom der, kan jeg forstå, et initiativ, som jeg også kender, og som resulterede i lovforslag i 1993.
Jeg ved, at der også var andre initiativer, og det håber jeg så sandelig også, for 11 år og kun det nævnte initiativ er jo ikke alverden; men der var også andre, og det ved jeg udmærket godt.
Men det er jo også et tegn på, at den socialdemokratiske regering åbenbart godt ville gennemføre nogle af de ting, som var udtænkt under den konservativt ledede regering. Med hensyn til spørgsmålet om de nye uddannelser: Det er jo parterne, der finder ud af, hvilke uddannelser de vil have.
Så kommer der et initiativ fra deres side, og her er jo både lønmodtagersiden og arbejdsgiversiden med.
Det var det, jeg mente med min bemærkning om, at de er med til det, for der er jo ikke noget med, at de uddannelser kommer lige ud af den blå luft.
Så til hr. Vibjergs spørgsmål: Det er klart, at beløbet får en vis størrelse, det siger sig selv, for ellers går det hele jo i stå, det er helt sikkert.
Men jeg kan jo ikke stå her og sige, hvor meget det er, for det er jo ikke mig, der tager beslutning med hensyn til en indstilling fra Arbejdsmarkedets UddannelsesFinansiering om, hvor stort et beløb man ønsker der skal være tale om.
Men jeg forestiller mig selvfølgelig, at det er et beløb, som ikke kun svarer til pris- og lønudviklingen, for behovet vil blive større og større de kommende år.
Derfor er det også en udgift, som pålægges arbejdsgiverne.
Det er det da.
Det er en uddannelsesskat på arbejdsgiverne, både de offentlige og de private arbejdsgivere; det skal jeg da aldrig nogen sinde benægte.
Men jeg kan ikke stå her og sige, at i år 2003 vil det være en afgift på 400 mio. kr., for det ved jeg jo ikke noget om.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2000-04-14:
Jeg takker hr. Aage Frandsen for erkendelsen af, at der faktisk blev taget ganske konstruktive initiativer i min tid som arbejdsminister, for så behøver vi jo ikke diskutere det
Men jeg synes alligevel, der blev lidt slør i stemmen, da hr. Aage Frandsen svarede på mit spørgsmål, at uddannelser kommer jo ikke ud af den blå luft.
Nej, men nye uddannelsesinitiativer kunne jo blive taget i f.eks. Undervisningsministeriet, og jeg forstod hr. Aage Frandsen på den måde, at hvis der bliver tale om sådanne nye undervisningsinitiativer, kan de ikke blive finansieret via AUF, uden at alle i AUF's bestyrelse er enige i, at man vil tage de uddannelser ind.
Jeg kan altså forstå på hr. Aage Frandsen - og det er jo vigtigt af hensyn til tolkningen af lovgivningen efterfølgende - at arbejdsgiversiden har vetoret over for sådanne nye uddannelser.
Når det er arbejdsgiversiden, jeg interesserer mig for, er det selvfølgelig, fordi det er arbejdsgiversiden, der i givet fald vil komme til at betale.
Men jeg kan forstå, at der er fuldstændig vandtætte skotter og vetoret også for arbejdsgiversiden, og jeg er utrolig glad for den udtalelse fra hr. Aage Frandsen.
Aage Frandsen (SF), 2000-04-14:
Den normale procedure vil jo være, at man fra parternes side, når man arbejder med uddannelse, har gjort sig nogle forestillinger om, hvilke behov man har, og hvilke uddannelser man vil have. Hvis man finder ud af, at der er nogle uddannelser, som kan køre ved at blive rent arbejdsgiverfinansieret i de enkelte virksomheder, afhjælper man jo AUF-finansieringen.
Men i det omfang man når frem til, at det er der ikke tale om, og i det omfang man i det hele taget finder frem til, at der er nogle arbejdsmarkedsuddannelser, hvor der ikke er noget med, at arbejdsgiveren har vetoret i den forbindelse,
Det får de jo ikke, og det er jo også det, hr. Dyrlund siger.
Med hensyn til det beløb, det drejer sig om her, synes jg altså, hr. Jens Vibjerg må forstå, at vi kan ikke her i Folketinget på nuværende tidspunkt sige, præcis hvad det bliver, for vi har jo i første omgang overladt det til parterne og ellers til Arbejdsmarkedets UddannelsesFinansiering at afgøre, hvor meget de synes beløbet skal stige.
Det er jo et spørgsmål om, hvor meget de kan rense ud, og hvor meget den enkelte arbejdsgiver så kommer til at betale, eller hvor meget der lægges over til AUF.
Sådan vil det være, men der er altså tale om beløb af en vis størrelse.
Så vil jeg lige til allersidst sige, at ordet »skat« ikke er noget ondt for mig, men det synes hr. Vibjerg åbenbart.
Skat er noget slemt, når arbejdsgiveren skal betale, men det synes jeg sådan set er meget rimeligt, for han trækker jo for det.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2000-04-14:
Nu skete der jo desværre det, at hr. Aage Frandsen vaklede op
af den ene grøft, vaklede hen over vejen og faldt ned i den anden grøft, og det er lidt trist.
Nu kan jeg altså forstå på hr. Aage Frandsen, at hvis man skærer alle ordene væk, er realiteten den, at man i Arbejdsministeriet, i Undervisningsministeriet og i Folketinget kan finde på nye former for uddannelse, som man bare kan lægge over til AUF-finansiering, og arbejdsgiverne har kun én ting at gøre: at betale ved kasse 1. Så fik vi også den sandhed frem under debatten her i dag.
Poul Erik Dyrlund (S), 2000-04-14:
Altså jeg har store forståelsesproblemer med hr. Jens Vibjerg, men jeg forstod, at hr. vibjergs finansieringssystem var skruet sammen på en sådan måde, at folk, der har gager i størrelsesordenen i nærheden af folketingsgager, selv skal betale deres efteruddannelser; kun for så vidt angår de allersvageste, de dårligst lønnede, skulle arbejdsgiverne træde til.
Sådan har jeg tolket det, hr. Jens Vibjerg sagde.
Så vil jeg gerne beskæftige mig med en anden ting: Små virksomheder vil blive særlig hårdt ramt; de har ikke tid til at sende deres medarbejdere på kursus - citat af hr. Jens Vibjerg.
Jamen siger Venstre dermed, at små arbejdsgivere nasser på de store arbejdsgivere?
De små arbejdsgivere har en forventning om, at man bare skal have leveret den fuldt uddannede og fuldt kvalificerede arbejdskraft, og at det er de store virksomheder, der skal gøre det.
Så er det vel også rimeligt, at de er med til at finansiere, og det er ikke bruttoskat, det er solidaritet.
Jette Gottlieb (EL), 2000-04-14:
Jeg havde jo nogle spørgsmål, der mindede lidt om dem, som hr. Aage Frandsen kom med, men blev så skånet for nogle af delene, for jeg tillod mig at tage det udgangspunkt, at Venstre også vil voksenuddannelse.
Jeg tillod mig at forstå ordførertalen sådan, at det ikke var et spørgsmål.
Så hvis det er en given ting, at der skal være noget voksenuddannelse, så må jeg stille spørgsmålet: Jamen hvordan skal den så i praksis finansieres?
Den kombinationsform, som hr. Jens Vibjerg nu gør sig til talsmand for, er vel den, at der er et statsbidrag, og så er der et AUF-bidrag. Er det ikke den kombinationsmulighed, som hr. Jens Vibjerg gør sig til talsmand for?
Carsten Hansen (S), 2000-04-14:
Jeg bemærkede, at hr. Jens Vibjerg, Venstres ordfører, trak trækeffekten ud af stalden og talte om, at det var den, der skulle redde dansk erhvervsliv.
Men jeg vil godt spørge: Hvad er det egentlig, Venstre vil?
For Venstre ude i amterne vil jo frygtelig gerne være med til at prioritere de kortuddannede, og Venstre i kommunerne har også givet udtryk for, at det er en god ordning, vi her har.
Og mener Venstre virkelig, at trækeffekten kan bringe alle de kortuddannede videre?
Hvor langt er det nu, vi er nået med 1,5 millioner danskere, der ikke engang kan opfylde de basale krav med hensyn til læse- og regnefærdigheder?
Mener hr. Jens Vibjerg, at trækeffekten for de bedst uddannede kan løse problemet for de kortuddannede? Så vil jeg godt have lov til at tage fat på det med de øgede omkostninger.
Jeg vil spørge hr. Jens Vibjerg: Hvem er det, der har glæde af, at medarbejderne uddanner sig?
Poul Erik Dyrlund (S), 2000-04-14:
Hr. Jens Vibjerg behøver nu ikke være så bekymret.
Hr. Jens Vibjerg brugte udtrykket: Hvis regeringen får sin vilje.
Jeg kan berolige hr. Jens Vibjerg med, at det gør regeringen.
Så kan jeg egentlig ikke forstå det, eller måske kan jeg det alligevel, for hr. Jens Vibjerg beskæftiger sig med de her to systemer og roder uigennemskueligt i det, og det har hr. Jens Vibjerg ret i sådan lige ved et førstehåndsindtryk, men som jeg også sagde i min ordførertale: Dykker man ned i det, så er der nogle meget klare og præcise linjer og forenklinger på mange områder.
Det bekræfter mig lidt i, hvad jeg sagde før under den tidligere debat, nemlig at det nok kniber med at få de kigget de her lovforslag ordentligt igennem.
Hr. Jens Vibjerg siger noget om, at vægtningen viser, at det er interesser, der styrer.
I én forstand ja, for store,
brede samfundsinteresser har i årevis peget på et kæmpestort behov for at løfte de dårligst uddannede og tilgodese dem
, så det er - det har hr. Jens Vibjerg ret i - meget brede interesser i dette samfund, der har bedt om det.
Aage Frandsen (SF), 2000-04-14:
Hr. Jens Vibjerg fremførte et synspunkt, som vi også har hørt
Venstres ordfører fremføre til nogle andre lovforslag, nemlig at det var et problem, at man havde arbejdsmarkedsuddannelse og uddannelse for voksne i to forskellige ministerier.
Så vil jeg godt spørge: Da Venstre var en del af regeringen fra 1982-1993, var det da også et problem?
Hvis det var et problem dengang, hvorfor sørgede man så ikke for at få ordning på det dengang?
Og i øvrigt undrer jeg mig lidt over, at Venstre, når man slår de to ting sammen, ikke har én arbejdsmarkedsuddannelsesordfører, voksenuddannelsesordfører, der dækker det hele.
Sådan har vi det i SF.
Vi ser helhederne, men det kan jeg forstå at Venstre ikke gør.
Mit næste spørgsmål er: Hvis man vil voksenuddannelse, hvis man vil arbejdsmarkedsuddannelse - og hvis svaret er ja - hvordan så med finansieringen?
Jeg kan kun se tre muligheder: Enten brugerbetaling, hvor det er arbejdsgiveren eller lønmodtageren, der betaler, eller - som den anden mulighed - Arbejdsmarkedets UddannelsesFinansering, som er foreslået, eller at det som den tredje mulighed er staten, altså skatteforhøjelser.
Jens Vibjerg (V), 2000-04-14:
Til hr. Carsten Hansen vil jeg sige: Det er klart, at i debatten kommer trækeffekten til at veje meget, fordi man fra regeringens side stort set har set bort fra den.
Der er ingen tvivl om, at for Venstre er det også vigtigt at satse på de kortudannnede, og det har vi sagt.
Vi sagde også under alle forhandlingerne i efteråret, at det selvfølgelig er vigtigt, og at det er her, vi skal gøre den store indsats, men vi skal også bruge kræfter på folk, der har fået en uddannelse og en videregående uddannelse. Vi har alle behov for at blive efteruddannet, videreuddannet.
Så spørger hr. Carsten Hansen også: Hvem har glæde af, at medarbejderne uddanner sig?
Det har både medarbejdere og virksomheder.
Sådan er det.
Det kan så også få mig til at svare på hr. Aage Frandsens spørgsmål om betaling, for det var noget af det, vi var inde på i efteråret: Vi er også indstillede på, at når man bruger systemet, så skal man komme med nogle penge, og det vil sige, at det er dem, der har fornøjelse af at gå på kursus, der skal komme med nogle penge.
Det er ikke et enten-eller, det er et både-og.
Så giver hr. Dyrlund mig ret i, at systemet nu er rodet og uoverskueligt, men at man, hvis man sætter sig ind i systemet, kan overskue det.
Men voksenefteruddannelsessystemet er jo ikke bare for en elite, der kan sætte sig ind i alle detaljer i det her.
Det er jo for den brede befolkning, og derfor skal det være et system, som de mindre virksomheder og medarbejderne kan overskue, ellers gør de ikke brug af systemet.
Carsten Hansen (S), 2000-04-14:
Det vil sige, at de, der har bedst råd, også får mest uddannelse og de, der er bedst uddannede, får mest i løn.
Er det ikke langt mere solidarisk - hvis solidarisk ikke er et grimt ord i Venstres ører - at man opkræver hos dem, der har glæde af det?
Og det er i øvrigt sådan - og det vil jeg gerne bede hr. Jens Vibjerg om at bekræfte - at de penge, der bliver lagt over i AUF'en, nøjagtigt svarer til det forbrug, man har på arbejdsmarkedsuddannelserne i dag.
Det er kun, hvis der sker en udvidelse af forbruget, at parterne skal indstille til Folketinget, at vi skal opkræve flere penge.
Men det er forbruget i dag, og brugerbetaling er vel noget, Venstre ellers normalt godt kan gå ind for.
Vibjerg, at det har været ude hos parterne i lang tid før og har været forhandlet. Kan hr. Jens Vibjerg ikke bekræfte, at han har set det lovforslag, der har været sendt ud til arbejdsgiverne, lang, lang tid før han officielt har fået det?
Aage Frandsen (SF), 2000-04-14:
Da hr. Jens Vibjerg brugte det meste af sin taletid til at skælde ud over det forslag, der var, havde hr. Jens Vibjerg jo ikke så meget tid til at fortælle om, hvad Venstre selv mener, og det er derfor, vi via spørgsmål må bidrage til, at hr. Jens Vibjerg på den måde får lidt mere taletid.
Skal jeg forstå det sådan, at man er enig i, at staten bidrager med f.eks. 2,9 mia. kr. først, og at det derefter så er brugerbetaling, det vil sige, at det så er arbejdsgiverne, der betaler, eller at det er lønmodtagerne, der betaler derude?
Er det det, som er Venstres forslag?
Jeg synes, at vi kan lige så godt sige direkte, hvad det er, også af hensyn til dem, der ikke er inde i sagen på samme måde, som vi burde være inde i den.
Anders Samuelsen (RV), 2000-04-14:
Ja, jeg vil godt sige tak til Venstres ordfører for afklaringen.
For nu blev det da i al sin gru ganske tydeligt, hvad det er for en en model, Venstre forestiller sig.
Vi skal altså have en ekstremt højbureaukratisk model, hvor man i hvert enkelt tilfælde skal ind og vurdere, i hvor høj grad virksomhederne har råd til at bidrage, som alternativ til en model, som muligvis ingen bidrag giver fra virksomhederne, muligvis et lille, beskedent bidrag.
Men alternativet, som Venstre altså ønsker, er altså en ekstremt højbureaukratisk model, hvor man i hvert enkelt tilfælde skal ind fra det offentliges side og vurdere, om virksomheden nu har råd til at betale så og så meget, plus den lille krølle med, at den enkelte ansatte altså skal være med til at bidrage yderligere ud over det, som vi alle sammen gør over skatten.
Jens Vibjerg (V), 2000-04-14:
Hr. Carsten Hansen siger, at det kun er, hvis der sker udvidelser, at der skal opkræves bidrag.
Men ligger der ikke i regeringens intentioner, at der skal ske en udvidelse på det her område?
Ellers vil jeg sige, at så er der noget, jeg har misforstået.
Jeg har forstået det sådan, at regeringen lægger op til, at vi skal have en intensivering af voksen- og efteruddannelsen, og så vil der jo blive en regning, der skal betales.
Regeringen forventer vel heller ikke, at løn- og prisudviklingen vil være nul i de kommende år, altså er der her også et bidrag, man skal ud og hente.
Så det er jo logik for perlehøns, at der hurtigt bliver en regning til erhvervslivet; der bliver endda hurtigt en meget stor regning til erhvervslivet, som jo så skal opkræves som en bruttoskat, som erhvervslivet måske overhovedet ingen indflydelse får på.
Hr. Dyrlund har sagt, at bare en del af bestyrelsen indstiller til en forhøjelse, så er man sindet at indføre den.
Det kan endda være sådan, at ministeren vil være sindet at indføre en forhøjelse, selv om der slet ikke fra bestyrelsens side kommer en indstilling eller der måske kun er et enkelt bestyrelsesmedlem, der indstiller til en forhøjelse, og så siger ministeren: Haps, den tager vi, og fremsætter den så som lovforslag her i Folketinget.
Så til både hr. Aage Frandsen og fru Jette Gottlieb: Jeg synes egentlig, at jeg fik svaret meget klart i første omgang på, hvordan vi synes tingene kan finansieres, nemlig ved, at staten kommer med en pose penge, som man i vid udstrækning, selvfølgelig, satser på de uuddannede og de kortuddannede, og at brugerne af systemet bidrager.
Det er så både arbejdsgiver og arbejdstager; det er jo dem, der har fordel af det.
Så kan man bidrage med et højere beløb, jo højere man er oppe i uddannelsessystemet.
Det ville være en nærliggende ting.
Poul Erik Dyrlund (S), 2000-04-14:
Én ting er jo, at hr. Jens Vibjerg har problemer med at læse eller i hvert fald med tiden til at læse og studere, men det bliver straks helt tovligt, når først hr. Jens Vibjerg heller ikke hører efter.
Jeg har jo ikke sagt, at det her er rodet og uigennemskueligt.
Jeg har sagt, at man kunne få det umiddelbare indtryk, når man ser stakken med de 11 lovforslag.
Men som jeg sagde: Dykker man ned i dem, så er der nogle meget præcise veje i det her system, der nu er skruet sammen.
Og jeg forventer ikke, at den enkelte borger skal sætte sig til at læse de 11 lovforslag fra ende til anden.
Jeg forventer, at der bliver lavet et meget klart og præcist informationsmateriale, således at den enkelte borger kan se, hvilke veje der er at benytte sig af i det her.
Og så vil jeg godt sige, når hr. Jens Vibjerg står her og græder fra talerstolen over, at dansk erhvervsliv ikke har nogen indflydelse på, hvor mange penge der nu bliver krævet op, at det har det da.
Der står lysende klart, at skal der kræves flere penge op end dem, staten kommer med, så er det udtryk for, at man har været med til at lave et merforbrug, og det skal man selvfølgelig være med til at finansiere.
Så erhvervslivet har indflydelse, så det klodser noget.
Jette Gottlieb (EL), 2000-04-14:
Jeg synes ikke, at det lykkedes hr. Jens Vibjerg at afklare den modstrid, der er i hans indlæg.
Jeg tror, at han bliver nødt til at indrømme, at han enten ikke går ind for, at der skal ske en vækst i voksenuddannelsen over en bred bank, eller også går han ikke ind for, at der skal ske en vækst i voksenuddannelsen over en bred bank med hovedvægt på de ringest uddannede.
Så er det, fordi han foretrækker, at al uddannelse, der skal lægges ind i voksenområdet, skal tilfalde de folk, der har råd til at slippe slanterne, de folk, for hvem det bare er et greb i lommen at finansiere en uddannelse.
En af de to ting må være tilfældet.
Det andet element i det er, at hr. Jens Vibjerg beklager sig over, at der er arbejdsgivere, der kommer til at betale, uden at de overhovedet får glæde af det.
Til det er der jo én meget væsentlig løsning, og det er: De kan jo bare bruge det!
De kan jo bare sende deres medarbejdere ind i de uddannelser, der er blevet etableret.
Så der er ikke nogen arbejdsgivere, som kommer til at betale uden at kunne komme til at bruge det gode, det er at sikre en ordentlig voksen- og efteruddannelse her i landet.
Anders Samuelsen (RV), 2000-04-14:
Jeg kunne også godt tænke mig lige at få yderligere belyst af Venstres ordfører, hvilken model Venstre alternativt kunne finde til at finansiere en eventuelt forøget indsats.
Jeg kan altså forstå, at det ikke må være erhvervslivet, der skal bidrage.
Vi kan ikke få Venstres ordfører til at sige, at det skal være de ansatte, men så vidt vi har forstået indtil nu, er Venstre også indstillet på, at der skal være en øget indsats på området.
Så der bliver altså brug for penge eller midler.
Så ligger det ligesom i kortene, at så må det jo så være staten.
Og for at kunne gøre det skal man hæve skatten, men jeg har forstået, at Venstre på en eller anden måde går imod, at man forhøjer skatten. Så kan vi ikke godt få et helt klart billede af, hvordan Venstre mener at vi skal finansiere det, hvis det ikke er på den her måde?
Jens Vibjerg (V), 2000-04-14:
Nu kan jeg forstå, at der er nogle af de ærede kollegaer, der har svært ved at forstå, hvad jeg siger.
Jeg synes ellers, jeg udtrykker mig rimelig klart.
Der er jo så den mulighed for efterfølgende at læse på skrift, hvad jeg har sagt.
Men jeg kan jo så bruge et eksempel til at illustrere det, der kunne være en model til finansiering, nemlig at staten kommer med en pose penge.
Det er vi nemlig enige i.
Og det er vi jo alle sammen med til at betale.
Det er over skatten.
Hvis så et socialdemokratisk eller et radikalt folketingsmedlem eller for så vidt et medlem af SF eller Enhedslisten kunne trænge til et kursus i at lytte - og det er der noget der kunne tyde på - så har de råd til at give et bidrag til sådan et kursus, endda et rimeligt bidrag.
Så kunne det være, Folketinget vil give et andet bidrag.
Men kommer vi så ud på arbejdspladsen til en uuddannet eller kortuddannet medarbejder med en lav løn, så er det klart, at så er der ikke plads i budgettet til at give en høj pris for at deltage i et kursus.
Så skal det altså være en meget lav pris, hvor virksomheden så også kommer ind og betaler en pris.
Jeg tror, at det illustrerer, hvad det er
for tanker, vi har omkring det her.