Vibeke Peschardt (RV), 1997-10-28:
Hr. Brian Mikkelsen lagde åbenbart slet ikke mærke til, at jeg spurgte ham om noget, for han svarede ikke på det; han svarede venstrefløjen under ét, og så noterede jeg mig selvfølgelig, at jeg åbenbart skulle tilhøre den yderste venstrefløj, men det har jeg godt nok aldrig nogen sinde tænkt mig, eller rettere sagt: Det gør jeg simpelt hen ikke.
Men hr. Brian Mikkelsen svarede altså ikke på mit spørgsmål, og det gjorde hr. Flemming Oppfeldt heller ikke før.
Demografien i Danmark er faktisk sådan, at der bliver født mange flere børn i 1990'erne end tidligere, og at der bliver mange flere ældre, og det sidste topper omkring år
2010, og de mennesker skal jo på plejehjem eller have hjemmehjælp, og derfor vil jeg igen spørge hr. Brian Mikkelsen: Hvis man ikke i øvrigt laver om på systemerne, kan man så undgå, at den offentlige sektor, som jo passer hovedparten af de opgaver, vokser?
Jeg mener nej, men hvad mener hr. Brian Mikkelsen?
Enhedslisten vil gerne have, at Folketinget forholder sig til de såkaldte flaskehalsproblemer på udvalgte områder af det offentlige arbejdsmarked.
Men da det offentlige arbejdsmarked i Danmark jo er stort - over 800.000 beskæftigede - kan man jo starte med at fastslå, at problemet faktisk kun findes på de udvalgte områder.
Og flaskehalse med lønpres og inflation til følge mener jeg i virkeligheden ikke man kan tale om, men det er da rigtigt, at der er en stor pukkel af f.eks. ældre folkeskolelærere, der ikke er i arbejde.
Folkeskolen mener altså, at den har et aldersproblem, samtidig med at en del folkeskolelærere går arbejdsløse.
Men det problem er der forsøgt at tage højde for dels ved, at optagelsen på seminarierne er udvidet i denne regerings tid, og dels gennem det forslag, som Folketinget behandlede forleden dag, L 23, som lægger op til en øget mobilitet på arbejdsmarkedet og muligheder for at tage beskæftigelse uden for sit egentlige erhverv. For det kunne da godt være, at folkeskolelærere efter en tids arbejdsløshed kunne finde beskæftigelse uden for folkeskolen, hvis de altså ikke ønsker at flytte derhen, hvor
jobbene er, for et af problemerne er jo, at der er faggrupper - det gælder f.eks. læger og gymnasielærere - der helst kun vil arbejde ganske bestemte steder. Og med hensyn til pædagogmangelen mener vi, at der allerede er taget ordentlige skridt til at afhjælpe den: Dels er optagelsen på pædagogseminarierne fordoblet både i denne og i den forrige regerings tid, og dels har kommunerne formået at løse problemerne ved at økonomisere med den uddannede arbejdskraft især på børnepasningsområdet, og der bliver nu passet næsten 100.000 børn mere, end der gjorde i starten af 1990'erne, og det synes vi faktisk er en bedrift.
Når så hertil lægges, at Danmark har haft et stigende børnetal, samtidig med at arbejdsløsheden er faldet markant, er det klart, at kommunerne har problemer, som de så har løst, så godt de kunne.
Endelig ved vi, at børnetallet er på vej ned, og på sigt tror vi at pædagogområdet vil jævne sig.
Og det er jo heller ingen idé at stå med arbejdsløse pædagoger om f.eks. 10 år, og derfor er det efter vores mening også et spørgsmål om en fornuftig planlægning. Om sygeplejerskerne kan man konstatere, at faget ikke længere er så populært, som det var engang: dengang der var lange køer for at blive optaget på sygeplejeskolerne.
Samtidig ved vi jo, at sygeplejerskerne forlader faget tidligt.
Det er faktisk sådan, at halvdelen af dem forlader faget, når de er omkring 40 år.
Men hertil kommer så - hvis jeg skal kaste en smule malurt i bægeret - at man må sige, at sygeplejerskerne visse steder selv har bidraget til problemerne ved at ønske sig flere og mere kvalificerede opgaver lagt ind i sygeplejen.
Og det har sygeplejerskerne og amtsrådene været enige om, men det har altså fortrængt andre faggrupper som f.eks. sygehjælperne og de nuværende social- og sundhedsassistenter, som sygeplejerskerne mange steder ikke ønsker ind.
Sygeplejerskernes fagpolitik har altså været sådan, at de har ønsket mere kvalificeret arbejde, og det være sagt uden malice overhovedet, for det er jo reelt nok at have sådan en fagpolitik, men det afskaffer naturligvis ikke de aktuelle problemer. Hermed vil jeg bare understrege problemerne på det område.
Og vi har hørt undervisningsministeren foreslå, at man gennem kampagner kunne søge at få de unge til at søge ind i sygeplejefaget, og så kunne jeg tilføje, at man også kunne lave kampagner, der gik ud på at få de ældre, altså de 50 pct., der har forladt faget, til at komme tilbage til det.
Endelig kan man sige, at da det er amterne, der uddanner sygeplejerskerne, er det altså dem, der har foden på denne pedal, og da det også er dem, der er hovedaftagerne, må de se at løse problemerne, og amterne har fra 1998 fået en yderst favorabel aftale, og derfor går jeg ud fra, at de bruger nogle af pengene på det område.
Når alt det er sagt, må jeg også sige, at uddannelseskapaciteten er fordoblet inden for de seneste år inden for lærer-, pædagog- og lægeuddannelserne.
Endelig har man som led i arbejdsmarkedspolitikken givet adgang til merituddannelser, dvs. særligt tilrettelagte uddannelser for voksne, der ønsker at uddanne sig til pædagoger eller sygeplejersker, og det synes vi er et meget godt tiltag. Vi kan altså ikke støtte forslaget til vedtagelse.