runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Martin Henriksen (DF), 2005-03-10:
Dansk Folkeparti kan godt se, at en vis liberalisering af loven er i god tråd med udviklingen, dog er det vigtigt at slå fast, at ens navn er en del af ens identitet.
Dansk Folkeparti har ikke noget imod, at man forenkler tingenes gang og dermed gør det lettere for den enkelte borger.
Vi anser det for positivt, at kirkens rolle fastholdes i lovforslaget.
Det er kulturbestemt, at folkekirken har en rolle at spille på det her område.
Ligeledes finder vi, at det er et sympatisk træk, at lovforslaget eksempelvis giver islændinge i Danmark mulighed for at følge deres navneskik, og at loven forsøger at genoplive en gammel dansk navneskik, nemlig erhvervelsen af patronymnavne.
Dansk Folkeparti finder det ligeledes problematisk, at beskyttelsen af slægtsnavne ikke er grundig nok.
Det er afgørende for os, at folk forstår og respekterer deres arv og dermed også deres slægt.
Desuden er visse dele af lovforslaget udtryk for en generel tendens, som vi vender os imod, nemlig at folk tager for let på deres egen baggrund.
Dansk Folkeparti vil under udvalgsarbejdet deltage aktivt og eventuelt stille ændringsforslag, hvis vi vurderer, at der kan samles flertal for dem.
Som udgangspunkt er Dansk Folkeparti skeptisk over for lovforslaget, fordi det indebærer en udvaskning af slægts- og tilhørsforholdet hos den enkelte familie.
Vi gør opmærksom på, at den nuværende lovgivning allerede i et vist omfang giver mulighed for at skifte navn, hvis en person ønsker det.
Dansk Folkeparti ser med bekymring på, at ægteskabet ligestilles med et papirløst forhold.
Ægteskabet er noget særligt, og det skal afspejle sig i lovgivningen.
Vi risikerer at komme i en situation, hvor det eneste, der er identitetsskabende, er personnummeret, og det er efter Dansk Folkepartis mening en forkert udvikling.
Så bliver jeg også nødt til at påpege, at jeg finder det lidt mærkværdigt, at en konservativ minister kan fremlægge et sådant lovforslag til godkendelse, da jeg altid har troet, at det var konservativ politik at værne om ægteskab og familie.
Flere og flere bliver skilt til skade for børn og familieliv.
Vi mener ikke, at vi skal lægge os fladt ned på ryggen og bare acceptere denne udvikling.
Folketinget skal fastholde fokus på familien og det tilhørsforhold, som nødvendigvis må eksistere inden for en familie.
Tilhørsforholdet til ens familie er forbundet med familiens navn, og som lovforslaget ligger, kan Dansk Folkeparti derfor ikke støtte det.
Men jeg vil dog sige, at jeg noterede mig med glæde, at så vidt jeg kunne vurdere, var der en lille åbning hos hr. Søren Pind.
Så jeg håber, at vi kan forhandle om det her i udvalget og i hvert fald sørge for, at der ikke sker den skade, som der er lagt op til.
Morten Bødskov (S), 2005-03-10:
Hvis nu hr. Søren Krarup havde hørt efter, hvad jeg havde sagt, så havde der ikke været grundlag for at stille de sidste to spørgsmål, nemlig at det, jeg og Socialdemokratiet mener, er, at i stedet for at betragte os som en del af en slægt i sådan navnelovsmæssig henseende tror jeg, der er ganske mange, som betragter sig som et individ.
I den sammenhæng nævnte jeg ikke familien.
Tværtimod nævnte jeg jo, at de steder, hvor den her typiske kernefamilie fungerer, fungerer den fint, og det er der ganske mange eksempler på.
Det, jeg fornemmer, Dansk Folkeparti har svært ved at indse, er, at virkeligheden er forandret, og at der er ganske mange familier, som lever sammen på anderledes vilkår end lige nøjagtig, hvad der er gældende, når man lytter til det typiske familiemønster, som Dansk Folkeparti taler om.
Det er det, der er virkeligheden, og det synes vi er ganske udmærket at lade sig forstyrre af en gang imellem, så man altså også indretter lovgivningen på det.
Så vil jeg sige, at det her jo er muligheder, altså folk kan lade være med at benytte sig af det, de kan vælge at leve i et ægteskab, de kan vælge at leve i deres familie, de kan lade være med at ændre de navne, de får ved dåben osv.
Det er fuldstændig op til dem selv.
Men det her er muligheder, som sikrer, at der ikke skal stå barrierer i vejen for, at det familiemønster, man nu engang lever i, kan man også få et navn efter.
Søren Krarup (DF), 2005-03-10:
Jeg vil følge op med at spørge, om hr. Morten Bødskov ikke er enig med mig i, at det at være en familie naturligvis er ensbetydende med, at den individuelle frihed dermed begrænses, for man hører hjemme i en given sammenhæng, som man derfor også er bundet af.
Det vil sige, at det at være individ møder i selve det, at der er en familie, sin begrænsning.
Når man omvendt siger, at individet er det afgørende, for så vidt det eneste, så har man dermed afvist familien, og så har man opløst enhver historisk sammenhæng, som kan forpligte et menneske.
Jeg siger, at det sidste, denne dyrkelse af individet, er en åndelig tomhed, som også fører til et samfund, hvor alt er rodløst og for så vidt opløst.
Morten Bødskov (S), 2005-03-10:
Ikke overraskende er jeg uenig med hr. Søren Krarup i spørgsmålet.
Vi synes i Socialdemokratiet, at det her lovforslag ganske udmærket reflekterer en refleksion og en naturlig forlængelse af, at familien i de her år og de seneste årtier jo har ændret karakter.
Som jeg fornemmede lidt på de to herrers debat med den tidligere ordfører, så er man parat til nærmest at sidestille nationens endeligt med det her lovforslag.
Vi synes ikke, at det gør noget, at man lader sig forstyrre af virkeligheden en gang imellem, når man ændrer lovgivningen.
Som sagt mener vi faktisk, at det her lovforslag er et udmærket resultat af, at man selvfølgelig indstiller navneloven på bl.a. de familiemønstre, som nu engang er gældende i det danske samfund i dag.
Søren Krarup (DF), 2005-03-10:
Det er et principielt spørgsmål.
Hr. Morten Bødskov forsvarede denne nye navnelov med det, han kalder en ændring af familiemønsteret, og så siger han, at forholdet i dag jo er, at mennesket forstås som individ og ikke som familiemedlem.
Morten Bødskov (S), 2005-03-10:
Det har hr. Jesper Langballe ikke.
Vi støtter de ændringer, som ligger i lovforslaget, og vi synes, at det er meget positivt, at der nu gives mulighed for, at selv om man ikke er gift, kan man tage sin nye ægtefælles efternavn.
Det synes vi er udmærket, og vi synes, det er et ganske godt billede på det samliv, som mange familier og forældre rent faktisk har i dag.
Jesper Langballe (DF), 2005-03-10:
Der var en, synes jeg, vis originalitet i hr. Morten Bødskovs forsvar for den nye navnelov og specielt det afsnit i den nye navnelov, som i navnemæssig henseende sidestiller ægtepar med papirløse samlevende.
Vi ved jo alle sammen, at ægteskaber kan gå i stykker, og at det er en ulykke, når det sker; en ulykke for børnene og en tilstrækkelig stor ulykke til, at omgivelserne ikke behøver at føje spot til skade ved nogen som helst form for nedladenhed.
Men mener hr. Morten Bødskov virkelig, at man deraf skal drage den konsekvens for en sluttet familie med to gifte voksne, at det ikke skal kunne være markeret for dem i navnemæssig henseende, at de hører sammen?
Jeg synes altså, det var en besynderlige argumentation, hvor det virkede, som om de der folk, der er gift med hinanden på gammeldags manér, ikke skal tro, at de derfor er noget særligt i hvert fald i navnemæssig henseende.
Har jeg forstået hr. Morten Bødskov ret?
Morten Bødskov (S), 2005-03-10:
Jeg skal starte med på Enhedslistens vegne at sige fra fru Line Barfod, at Enhedslisten støtter forslaget, men hun var desværre nødt til at løbe.
Selv om den nogle gange godt kan genere, så er den jo også nogle gange udmærket at blive klog på, og det synes vi faktisk at det her forslag også respekterer.
Dækker det her begreb over et typisk familiemønster?
Behøver min far og mor eksempelvis at være gift, før jeg kan kalde dem min familie?
Det gør de vel ikke.
Sandheden er vel, at siden vores nuværende navnelov og grundlaget til den blev lagt tilbage i 1904, er familiemønsteret dramatisk forandret.
Far og mor og to børn, den berømte kernefamilie, findes, nuvel, og den lever også ganske godt, men sandheden er vel også, at den ikke længere har monopol på begrebet familien.
Min egen generation er sådan set et ganske udmærket billede herpå.
Da vi var børn, blev vi omtalt som skilsmissebørn, sammenbragte børn, delebørn, og det gør mange børn jo stadig væk i dag.
Forældrene omtales som weekendfædre og weekendmødre, og mange familier lever ganske udmærket med de voksne som ugifte eller samlevende – i øvrigt også i registrerede partnerskaber.
Så derfor er vi i Socialdemokratiet grundlæggende enige i præmissen for det her lovforslag.
Vi mener, at der er behov for at forny vores navnelov, således at den bliver et tilsvarende billede på det familiemønster, som vi kender i dag.
Også på en række andre felter har vi jo i Folketinget behandlet forslag, som er en konsekvens af det ændrede familiemønster, eksempelvis forslag til lovgivning vedrørende registreret partnerskab, og jeg skal bare sige stille og roligt, at det er Socialdemokratiets håb, at disse forslag på et eller andet tidspunkt – ikke mindst hvis man ser på regeringens holdning til dem – vil nyde samme opbakning, som man giver til det her forslag.
Den foregående ordfører har meget detaljeret været inde på, hvad indholdet af det her forslag er.
Det skal jeg derfor ikke trætte den tilstedeværende forsamling med, men jeg vil bare sige, at vi som sagt mener, at de nyskabelser, som lovforslaget indeholder, er naturlige, ikke mindst i lyset af ændringerne i familiemønsteret samt hensynet til den ligestilling, vi har oplevet mellem kønnene de seneste mange år, og det faktum, at vores befolkningssammensætning er ændret, hvilket jo også Institut for Menneskerettigheder påpeger i sit høringssvar.
Dertil kommer som noget væsentligt, at de ændringer i navneloven, som der er lagt op til, jo selvfølgelig også er betinget af et andet syn på individet end det, som tidligere har præget historien.
Og det mener vi fra Socialdemokratiets side naturligvis også bør afspejles i en ny navnelov.
Så med disse ord, uden at gå for meget i detaljer, kan jeg sige, at Socialdemokratiet kan tilslutte sig lovforslaget.
Søren Pind (V), 2005-03-10:
Jeg skal naturligvis beklage, at jeg kom til at bruge udtrykket naturligvis.
Når hr. Søren Krarup spørger mig om en samtale med familie- og forbrugerministeren, må jeg sige, at jeg er helt sikker på, at familie- og forbrugerministeren udmærket kan svare for sig selv dér.
Vi har et glimrende samarbejde.
Jeg vil sige, hvad jeg har sagt før, at jeg tror, at en række af de problemer, hvor vi kan mødes, vil kunne løses, hvis man kigger på antallet af slægtsnavne.
Jeg ser ikke faren i forhold til det, hr. Søren Krarup spørger mig om, som værende så stor i relation til slægten Jensen som f.eks. til de øvrige slægter, jeg sigter til.
Søren Krarup (DF), 2005-03-10:
Jeg vil godt lige anfægte hr. Søren Pinds tale om, at han naturligvis stemmer for; det er naturligvis en fri sag.
Når hr. Søren Pind nu har så stor sans for netop slægtens betydning, og når det er en konservativ familieminister, der fremsætter et lovforslag, der ophæver navnets reelle indhold, er det så så naturligt, at man stemmer for?
Søren Pind (V), 2005-03-10:
Jeg er enig med hr. Søren Krarup i, at man skal være meget varsom med at gennemføre lovgivning med argumentet om, at tiden kræver det.
Men det er også klart, at selvfølgelig kan man ikke sige andet, end at der naturligvis er sket store forandringer i det danske samfund siden 1900-tallets begyndelse, og det kan godtgøre, at man skal se på visse af disse ting.
Jeg har sagt, at vi i Venstre er skeptiske over for, at det med hensyn til slægter med under 1.000 medlemmer er det altafgørende tal, vi vil godt højere op.
Søren Krarup (DF), 2005-03-10:
Jeg lyttede også med stor sympati til hr. Søren Pinds konstatering af de to modsætninger, der var tale om, men jeg vil godt lige stille et spørgsmål med hensyn til ordet liberal.
Det var en radikal kvindegruppe, der i 1982 var initiativtager til den nye navnelov, og herom husker jeg at det blev fortalt, hvordan de jurister, der arbejdede med den, i fortvivlelse over den opløsning, der fandt sted, foreslog, at man simpelt hen for fremtiden skulle hedde sit personnummer, for det var da noget, der stod fast.
Søren Pind (V), 2005-03-10:
Hvis hr. Jesper Langballe spørger mig, om ikke det, han spørger mig om, er god konservativ politik, må jeg henvise svaret til forbrugerministeren, thi det er vist nærmere hans partipolitiske tilhørsforhold end mit.
Jesper Langballe (DF), 2005-03-10:
Jeg noterede mig med interesse og sympati liberalisten hr. Søren Pinds kulturkonservative hjertesuk til at begynde med.
Jeg vil i og for sig
ikke føje noget til det, hr. Søren Pind så udmærket har sagt, men blot spørge, når hr. Søren Pind skelner mellem synspunktet ejendomsret til navnet – det, man kunne kalde det kulturkonservative synspunkt – og så det individuelle, om man så ikke til det kunne føje til, at det kulturkonservative synspunkt, hvor navnet sætter en i en slægtsidentitet og en sammenhæng med slægten, er mere end en ejendomsret, det er jo også udtryk for, at den enkelte ikke vælger sin identitet selv og derfor ikke vælger sit navn selv, men så at sige får det givet uden at blive spurgt, og at det er udtryk for, at den enkelte er sat i slægtens sammenhæng.
Søren Pind (V), 2005-03-10:
Man kan som liberal Venstremand vælge at anskue dette lovforslag ud fra to forskellige synsvinkler.
Den ene vinkel er spørgsmålet om en ejendomsret, om slægtens ret til at bevare sit navn, uden at andre blot kan overtage det.
Jeg skal ikke lægge skjul på, at det er med et vist vemod, jeg ser disse forandringer.
Der er tale om, at man i forslaget ser bort fra spørgsmålet om slægtens naturligt skabte ejendomsret til sit navn til fordel for en i forhold til ejendomsretten fuldstændig fritsvævende konstruktion.
Et navn bliver nu et navn og intet andet.
Tag f.eks. noget, som jeg husker fra min egen barndomserindring: at gætte folks oprindelsessted ud fra deres navn.
Det har altid været sikkert og vist og for mig et kendemærke på linje med dialekter.
Navne som Due, Kofoed, Brandt og Kjøller har altid indikeret et tilhørsforhold til en bestemt landsdel, nemlig Bornholm.
Dette opløses nu, særlig for navne, der bæres af over 1.000 personer, f.eks. Kofoed, og det vil jeg savne.
Samtidig vil interessen for det historiske og tilhørsforholdet til forskellige familier nu også blive udvandet, og det har jeg det heller ikke så godt med.
Men naturligvis støtter Venstre lovforslaget.
Venstres folketingsgruppe har tilkendegivet, at man ønsker en liberalisering af den nuværende lovgivning, og har valgt at vægte det enkelte menneske først.
Jeg vil dog allerede nu varsle, at vi ønsker at se på grænsen på de 1.000 navnebærere.
Vi vil under udvalgsarbejdet se med sympati på muligheden for at hæve dette antal, f.eks. til 3.000 navnebærere, og vi vil også se på betingelserne i § 4 og § 5.
Lone Dybkjær (RV), 2005-03-10:
Jeg var ved at sige noget harsk til ministeren om, at det, når man kigger på regeringens forslag, er sjovt, at der nu pludselig er meget, meget stor tillid til, at kommunerne kan finde ud af alting, og at der i en lang række andre sammenhænge ikke er tillid til, at kommunerne kan finde ud af noget som helst, og at der her centraliseres en hel masse.
Men i stedet for vil jeg også, tiden taget i betragtning, kvittere for ministerens bemærkninger om, at ministeren er villig til at kigge på, om der er nogle problemer med vuggestuebørnene, og også på, hvad det er for et prisniveau, vi snakker om med hensyn til disse madordninger.
Det er jo ikke et spørgsmål om, at man ikke har råd til at betale for maden.
Det, vi er nervøse for, er, at man ikke har råd til at betale for madordningen, og det er jo noget andet, fordi der trods alt også skal indregnes lønudgifter og andet.
Jeg vil lade være med at stille ministeren et spørgsmål, men blot kvittere for, at ministeren er villig til at gå konstruktivt ind i det her udvalgsarbejde med henblik på, at vi måske kan finde nogle løsninger, så ministeren kan samle et lidt bredere flertal, end ministeren kunne sidst.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Jesper Langballe (DF), 2005-03-10:
Det, jeg vil sige, har måske egentlig ikke så forfærdelig meget med navneloven at gøre, men når jeg rejser mig, så er det, fordi jeg lige har hørt den mest besynderlige konservative bekendelse, jeg nogen sinde mindes at have hørt, nemlig at hr. Per Ørum Jørgensen siger, at Det Konservative Folkeparti ikke er konservativt i egentlig forstand.
Altså siden Poul Schlüter sagde, at han ikke var så konservativ, at det gjorde noget, har jeg ikke hørt noget lignende.
Hvad er det at være konservativ i ordets egentlige forstand?
Jeg vil gøre opmærksom på, hvis nu hr. Per Ørum Jørgensens partifælle, udenrigsministeren, havde været til stede, så kunne han have forklaret om Edmund Burke, konservatismens fader, der i 1700-tallet talte om at forandre for at bevare, og at være konservativ er vist, at man vil bevare en sammenhæng, som skal være ubrydelig, ikke ved stædigt at fastfryse samfundet, men ved at skabe den gradvise forandring i takt med folkesjælen.
Men her er der jo simpelt hen tale om, at der med hensyn til efternavn er frit valg på alle hylder, enhver slægtssammenhæng skal være afstrejfet.
Det er altså at være konservativ i ordets uegentlige forstand.
Martin Henriksen (DF), 2005-03-10:
Jeg ville bare godt have lov til at sige, at bl.a. FOLA, som er Landsforeningen af Forældre til Børn i Daginstitution, i deres høringssvar skriver, at i kommuner og institutioner, hvor kosten ikke er en del af vuggestuetilbuddet, giver forslaget imidlertid mulighed for at etablere madordninger, der alt andet lige vil være et bedre tilbud så vel pædagogisk som kostmæssigt end medbragte madpakker og lignende.
Så skriver Københavns Kommune, at forslaget medfører stordriftsfordele for institutionerne og en lettelse for forældrene.
Når nu fru Line Barfod siger, at de læser høringssvarene, betyder det, at de så kun læser det kritiske, eller er det positive også med inde i overvejelserne?
Per Ørum Jørgensen (KF), 2005-03-10:
Som jeg indledte min ordførertale med, er der jo tilsyneladende forskellige opfattelser af, hvad det vil sige at være konservativ.
Når man snakker i ordets egentlige forstand, så er det konservatisme forstået på den måde, at alting er, som det er, og det skal det blive ved med at være, og det er ikke det, jeg ser som at være konservativ.
Det, der betyder noget for mig, er sammenhængen mellem generationerne, dels hvor man respekterer den tid, man kommer fra, den historie, der opstår, og det, som historien har lært os, og at man også tager ansvar, der rækker fremad, så man tager hensyn til de kommende generationer.
Det er kernen i det at være konservativ og ikke, at man, sådan som jeg hører det, betragter et navn som et symbol.
Jeg tror ikke, det er det rigtige, at et navn bare er et symbol.
Her har vi mulighed for, at en familie kan skabe en fælles identitet, der er oven i købet mulighed for, at man kan gå tilbage i sin slægt og videreføre slægtens navnetraditioner, og det mener jeg faktisk er en styrkelse.
Så er det her jo ikke et totalt wildwest på navneområdet, idet vi sætter en begrænsning, der hedder 1.000.
Hr. Søren Pind var inde på, om det var det rigtige tal.
Det er vi også klar til at kigge på.
Jeg tror stadig væk, at der er en forskellig opfattelse af konservatismen.
Skal man tage hr. Jesper Langballes konservatisme, så er det jo sammenhæng udelukkende baseret på et fælles efternavn, og der kan ikke engang være garanti for, at man i flere generationer følger det samme efternavn.
For mig er det sammenhæng i den viden, de traditioner, vores kultur, som bringes videre fra generation til generation.
Det mener jeg er ægte konservatisme og ikke et navn, hvori ens handlinger, ens gerninger, ens værdier ikke indgår.
Det var til debatten her om, hvad der er konservatisme set i relation til navneloven.
Nu kan man jo tage udgangspunkt i sig selv, personlige oplysninger er jo noget, som er ganske oppe i tiden.
Nu hedder jeg jo Ørum Jørgensen til efternavn, min mor kom fra en slægt, der hedder Schmidt, og det vil jo sige, at på et tidspunkt har mine forældre på mine vegne valgt, hvad jeg skal hedde til efternavn, men jeg er vel egentlig stadig væk en del af min mors slægt, som hedder Schmidt.
Derfor er spørgsmålet jo så, om man kan definere konservatismen ud fra, hvilket efternavn man har, om det er en bevarelse af slægten, når man nu har to spor, eller om konservatismen er det, man har fået af værdier, viden, erfaringer fra både sin fader og fra sin moder.
Det vil jeg høre ministeren om han er enig med mig i.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Søren Krarup (DF), 2005-03-10:
Jeg synes, det er en ganske interessant debat, også fordi den er så dybt principiel.
Men det er jo egentlig også en debat, der handler om, hvad det er at være konservativ, og det er jo altså tankevækkende, at det er en konservativ familieminister, der fremsætter dette lovforslag om ny navnelov, som efter min mening faktisk betyder en reel ophævelse af navnets betydning og virkelighed.
Nu nævner familieministeren Edmund Burke, som jo altså var konservatismens fader, der ville forandre for at bevare.
Edmund Burkes hovedværk, »Tanker om Den Franske Revolution«, er jo rettet mod den franske revolution og det, som han især gør til sit angrebspunkt, er de menneskerettigheder, som den franske revolution bygger på.
Det, vi oplever her, er efter min mening at gøre menneskerettigheder gældende som den højeste sandhed, og deri ligger, som også ministeren har sagt, at det skal være let at ændre sin identitet, det skal være let at knytte bånd.
At være konservativ er at respektere de bånd, der er knyttet, og som man selv er bundet af.
Kan ministeren ikke selv se, at der er en modsigelse i, at det er en konservativ minister, der fremsætter et lovforslag, som faktisk ophæver navnet som en forpligtende, sammenhængende størrelse?
Han advarede altså imod at udvikle samfundet på den måde, men anbefalede, at man bevarer de værdier, der er, og gradvis ændrer samfundet, uden at man ødelægger de værdier, der er bygget op.
Der synes jeg jo, at vi med dette forslag netop på mange måder holder fast i den tradition, der er.
Vi lægger jo ikke op til det rene anarki.
Det er jo ikke sådan, at vi siger, hvorfor folk ikke skulle kunne få det navn, de gerne vil have, lad dem dog, at vi ophæver navneloven og lader folk fuldstændig frit tage de navne, de gerne vil.
Det gør vi jo ikke.
Det er jo ikke det rene, skinbarlige anarki, vi indfører.
Vi siger tværtimod, at vi i høj grad holder fast i de traditioner, der er, men der er en række navne, som vi godt kan frigive, og som man kan tage, uden at det ødelægger den værdi, der ligger i, at nogle har et slægtsnavn.
Netop det store flertal af navne, som der kun er under 1.000 personer her i landet, der har, kan man ikke bare tage, og derfor mener jeg ikke, at vi ødelægger nogen værdier, men vi forsøger justeringer i den virkelighed, vi nu er i, og som vi er en del af.
Der er jeg jo meget enig i det, der blev sagt før under debatten, at vi jo ikke er født løsrevet fra den virkelighed, vi befinder os i og de sammenhænge, vi indgår i, men i den virkelighed, vi nu er i, er der behov for nogle justeringer, og jeg ser det som justeringer, hvor vi holder fast i de værdier, der er, men alligevel moderniserer i forhold til de behov, der er for det.
Det er inden for den ramme, jeg da gerne vil diskutere under udvalgsbehandlingen, om der er ting, der kan justeres i forslaget.
Det vil jeg da gerne se på, men jeg synes faktisk, at det er et fornuftigt og afbalanceret forslag.