runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Søndergaard (EL), 1998-02-03:
Jeg vil bare sige til hr. Jens Hald Madsen, at vi vil ikke forhindre regeringen i at kæmpe for menneskerettighederne i i Algeriet via EU, så det har regeringen fuldt ud mulighed for at gøre.
Og hvis man ønsker at tage de ting, som vi har opstillet i vores forslag til vedtagelse, op i EU, så for os ingen alarm. Så det er mere et spørgsmål, om hr. Jens Hald Madsen og regeringen og alle de EU-venlige partier, som udgør det store flertal, kan få EU med.
Og kan de det, skal der ikke lyde nogen kritik fra os.
Den anden bemærkning, jeg vil komme med til hr. Jens Hald Madsen, drejer sig om, at hr. Jens Hald Madsen nævner risikoen for at blande to ting sammen: på den ene side de generelle menneskerettighedsproblemer i forbindelse med spørgsmålet om frie valg, spørgsmålet om en fri presse og spørgsmålet om fravær af tortur og den slags ting og på den anden side massakrerne og overgrebene.
For det, der er vores problem, er jo, at vi ikke ved, hvem der har begået massakrerne, og det spørgsmål synes jeg hr. Jens Hald Madsen springer fuldstændig over, og derfor vil jeg da godt vide, hvad det er for nogle kilder, hr. Jens Hald Madsen betjener sig af, når han så sikkert - og jeg vil endda sige skråsikkert - kan udelukke, at dele af militæret er involverede i massakrerne.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-03:
Hr. Jens Hald Madsen benytter lejligheden til at prøve at fremprovokere en almindelig EU-debat, og det forstår jeg for så vidt godt, for hvad hjertet er fuldt af, osv., men jeg vil understrege over for hr. Jens Hald Madsen, at det ikke har været Enhedslistens sigte med denne debat at rejse en debat om Amsterdamtraktaten og om den fælles udenrigspolitik i EU, for som fru Lotte Henriksen konstaterede, er der uenighed mellem partierne på dette punkt.
Det spørgsmål, vi har stillet i dag, er dette: Gør EU i den konkrete sag det, som skal gøres, eller burde EU ændre sin politik og gøre noget andet?
Burde man f.eks. stille krav om en undersøgelse?
Vi bevæger os altså på det konkrete plan ud fra den nøgterne kendsgerning, at EU er på banen her.
Det kan man så diskutere om EU grundlæggende skal være eller ej, men det har vi altså afstået fra at bringe ind i denne debat i dag, og det håber jeg at hr. Jens Hald Madsen vil komme herop og kvittere for, således at vi kan få debatten tilbage til det, som den handler om, nemlig menneskerettighedssituationen i Algeriet.
Jens Hald Madsen (V), 1998-02-03:
Venstre må takke Enhedslisten for denne forespørgsel, hvis forespørgslen kun handler om menneskerettighedssituationen i Algeriet, hvis forespørgslen kun handler om den stigende fundamentalisme, som giver sig udtryk i terrorisme, og hvis forespørgslen kun handler om, hvilke reelle handlingsværktøjer der på effektiv vis kan ændre situationen i Algeriet.
Det, som jeg måske kan være bange for, er, at Enhedslisten også har en anden dagsorden for denne forespørgsel, nemlig at sige, at vi ikke kan bruge EU som et internationalt værktøj; det duer ikke. En anden ting, som er vigtig, er jo spørgsmålet, om man ikke blander menneskerettighedsproblematikken lidt sammen med de generelle menneskerettighedsproblemer, der er i Algeriet, og så den fundamentalistiske terrorisme.
Det har været grusomt og chokerende at se på tv og læse i tidsskrifter om de forfærdelige og grusomme massakrer, der har været, men de har hovedsagelig taget udgangspunkt i fanatiske militante islamiske grupper.
Det gør det ikke mindre interessant at diskutere den stigende form for fanatisme, som bl.a. i IPU har været diskuteret i forbindelse med »Islamphobia«.
Det store spørgsmål er så, hvilken rolle regeringen i Algeriet spiller i forhold til disse massakrer.
Jeg skal ikke lægge skjul på, at Venstre ønsker, at der skal skabes åbenhed i Algeriet, så vi kan få afklaret forholdene dér.
Det vil naturligvis også være en fordel for regeringen i Algeriet, hvis den ikke har noget at skjule, og her kommer vi jo til det afgørende punkt, nemlig hvad det er for nogle værktøjer, vi skal bruge.
Hvad er det for nogle internationale værktøjer, som vi mener på effektiv og meningsfyldt vis kan gøre noget ved problemet?
Skal det virkelig være USA, der skal samle Europa med henblik på at skabe en fælles holdning, eller skal det være Danmark med hr. Søren Søndergaard i spidsen, som skal ændre situationen i Algeriet?
Det er jo, som om der er en generel forestilling hos Enhedslisten om, at man kan ikke bruge nogen af de værktøjer, som netop Venstre arbejder for og ønsker at vi skal bruge.
For hvis vi skal have en stærk og effektiv samlet udenrigspolitik og sikkerhedspolitik, skal det gøres ved hjælp af de værktøjer, som vi nu har til rådighed.
Vi skal stadig væk bruge USA som en samarbejdspartner, men vi skal sandelig løse vore egne problemer selv og bruge EU som det internationale værktøj, vi har. Det kan da godt være, at det ikke kan ske i samme hast, som vi ønsker i Danmark, men jeg kan ikke se, hvad alternativet er, hvis man virkelig vil have sat handling bag sine ord om at få løst disse problemer.
Og jeg tror, den eneste måde vi kan få løst dem på, er via et bredt samlet Europa og ved at gøre det via EU.
Og når jeg tænker på den baggrund, mange fra Enhedslisten har, kan jeg heller ikke dy mig for at tænke på, at jeg har en praktikant fra et af de baltiske lande, som kan fortælle lidt om, hvad menneskerettigheder går ud på.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-03:
Jeg vil godt spørge fru Lotte Henriksen, om hun kan forstå, at vi har den bekymring, at når man ikke rigtig fra den danske regerings side, fra Socialdemokratiets side og fra EU's side har gjort sig klart, hvad det er, man vil opnå, og hvad man vil forsøge at få gennemført, bliver alle disse tilsagn om associeringsaftaler og støtte til det algeriske militærdiktatur bare noget, som de politisk kan indkassere.
Kan Socialdemokratiet sætte sig ind i, hvad det er for en bekymring, vi har?
Fru Lotte Henriksen vil vel formentlig give mig ret i, at det ikke tidligere er set i forbindelse med forhandlinger om associeringsaftaler, at man seriøst fra EU's side har stillet konkrete krav til opfyldelse af menneskerettigheder som forudsætning for at indgå disse aftaler.
Jeg har i hvert fald ikke hørt om det før, og så må ministeren oplyse, om sådanne konkrete krav har været krævet opfyldt.
Det tror jeg ikke.
Det er jo et af problemerne med disse aftaler, og vi vender tilbage til det under et senere punkt på dagsordenen, men kan Socialdemokratiet forstå, at vi andre er bekymret over, at man bare blåstempler regimet og reelt ikke stiller krav til en anden udvikling?
Søren Søndergaard (EL), 1998-02-03:
Mener fru Lotte Henriksen virkelig, at det vil være at presse citronen, at det vil være at smække med døren, hvis vi her i Folketinget i dag vedtager, at vi opfordrer den danske regering til at arbejde for, at de algeriske myndigheder accepterer en uvildig undersøgelse?
Vil det virkelig være at smække med døren eller presse citronen?
Eller at vi vedtager hr. Henning Gjellerods ganske fortrinlige formuleringer?
Jeg er meget klar til, at vi trækker vores forslag til vedtagelse tilbage og udelukkende sætter dette afsnit fra hr. Henning Gjellerods udmærkede artikel til afstemning, men vil det virkelig være at presse citronen?
Det, der er mit problem, er, at jeg har lidt svært ved at forstå, om regeringen støtter kravet om en uvildig undersøgelse, og om regeringen vil sige, at den støtter kravet om en uvildig undersøgelse.
Det kan fru Lotte Henriksen selvfølgelig ikke uden videre svare på, men hun kan jo svare på, om det vil være et stort problem, at vi her i Folketinget vedtager, at det går vi som Folketing ind for.
Lotte Henriksen (S), 1998-02-03:
Som jeg har forstået det, foregår der forhandlinger om en associeringsaftale med Algeriet, hvor der også bliver peget på menneskerettighedsdelen, ligesom der også senere i dag er en sag på dagsordenen, som Enhedslisten har taget op, om situationen i Israel.
Det er klart, at menneskerettighedsdelen også vil blive vurderet, ligesom den vil i en lang række af de andre sager, som Folketinget løbende vurderer i forhold til menneskerettighedssituationen.
Det vil den også blive efterfølgende, og derfor er der for så vidt ikke nogen konflikt, som jeg ser det, imellem den aftale og det, som ligger her.
Så vil jeg sige i forhold til en dialog, at som jeg også sagde, kan der være meget forskellige vurderinger af, hvad der kommer ud af EU-trojkaens møde.
Det kan man vælge at analysere på forskellig vis, og det har den danske presse også gjort.
Jeg synes også, at meldingerne fra trojkaen kan være pessimistiske forstået på den måde, at man heller ikke ser, at der har været taget initiativ til at modtage f.eks. FN's menneskerettighedskommissær her og nu.
Derfor kan debatten godt gå ud på, om man skal sige: Det er ærgerligt, vi synes ikke, vi har opnået noget på dette møde, og så smække med døren og ikke mødes igen, eller om man skal sige: Vi mener faktisk, at der trods alt, i og med at dialogen er startet på dette niveau med menneskerettigheder som et af elementerne, er anledning til at mødes igen.
Det er det sidste, man har gjort, og derfor er der også aftalt et møde i London, hvor man efterfølgende skal drøfte nogle af disse sager. Personligt ser jeg gerne, at det ender med, at man kan sende en international undersøgelsesdelegation af sted for at få afklaret denne situation, men jeg mener ikke, at man på nuværende tidspunkt er nået dertil, hvor man skal presse citronen ved at formulere sig på en måde, så man fastlåser sig i en forhandlingssituation med Algeriet.
Det kan der altid være forskellige vurderinger af, og jeg er også klar over, at vi her er uenige med Enhedslisten.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-03:
Det må jo forstås sådan, at det må være spørgsmålet om, at man nu vil have den associeringsaftale, som er kommet ind i billedet, og så vil jeg godt spørge fru Lotte Henriksen: Hvad er egentlig indholdet og konsekvensen i denne påståede nye linje fra EU's side?
Når jeg ser, at man nu vil tilbyde en associeringsaftale til dette militærdiktatur, kunne man jo godt spørge, om det kan opfattes som andet end en forlængelse af den franske linje.
Kan det opfattes som andet end yderligere støtte til diktaturet?
Er det det, der menes med det, og det, der ligger bag?
Det er meget vanskeligt at forstå Socialdemokratiets position i denne sag.
Søren Søndergaard (EL), 1998-02-03:
Der står i vores forslag, at vi skal yde beskyttelse til algeriere, som flygter fra forfølgelse.
Jeg kan ikke forstå, hvad der er problemet i den formulering, men det kan vi måske få en nærmere forklaring på.
Jeg har to spørgsmål til den socialdemokratiske ordfører: For det første forstår jeg ikke, hvad den socialdemokratiske ordfører mener med, at der er åbnet for en dialog med Algeriet.
Jeg har også godt set, at den formulering er blevet brugt af EU, men det gjorde den ikke klarere for mig.
Mig bekendt har man i lang tid siddet og forhandlet associeringsaftaler med Algeriet, hvori der formentlig er en menneskerettighedsklausul; det plejer der at være.
Har der ikke for lang tid siden været en dialog om de passager, eller har det helt været glemt i forhandlingerne?
Det ville jeg godt have et svar på.
Jeg har et andet spørgsmål, fordi jeg blev så glad i går, da jeg læste hr. Henning Gjellerods indlæg i Politiken, for det slutter på følgende måde: »Det primære mål må være at få gennemført en international undersøgelse af forholdene.
Kun ved tilstedeværelse af internationale, objektive observatører kan man besværliggøre og forhindre de væbnede gruppers overgreb«.
Det synes jeg er så præcist, og jeg havde håbet, at den præcision var at genfinde i det forslag til vedtagelse, som Socialdemokratiet er medunderskriver på i dag.
Jeg kunne ikke høre den præcision, og jeg kunne godt tænke mig at spørge fru Lotte Henriksen: Hvorfor mangler den meget præcise formulering?
Kan Socialdemokratiet, SF, Enhedslisten, De Radikale og måske andre gode kræfter ikke blive enige om lige præcis de meget præcise linjer her, som hr. Gjellerod har skrevet i Politiken i går?
Søren Søndergaard (EL), 1998-02-03:
Mandag den 10. november 1997 demonstrerede 25.000 mennesker i Paris for oprettelsen af en uafhængig international undersøgelseskommission om situationen i Algeriet.
Demonstrationen havde samtidig det erklærede formål at slå hul i den mur af tavshed, bag hvilken det algeriske folk forarmes, undertrykkes og massakreres.
Den forespørgselsdebat, som vi skal have i dag, og som i sin tid blev rejst i forlængelse af Parisdemonstrationen, har det samme formål, nemlig at rejse diskussionen om, hvad der foregår i Algeriet, og dermed sende et signal - om end et beskedent signal - til den algeriske befolkning: Der er folk ude i verden, som bekymrer sig.
I er ikke forladt, I er ikke glemt.
Det må ellers have været svært at have overlevet de sidste seks år i Algeriet uden at føle sig glemt af det såkaldte verdenssamfund.
Siden 1992 er 80.000 mennesker blevet dræbt - cirka, for ingen kender tallet nøjagtigt, fordi ingen har undersøgt det.
Hvordan har Europa så reagereret på disse myrderier lige uden for vores egen dør?
Vi har bygget tavshedens mur endnu højere.
Man kan spekulere over årsagen.
Har det handlet om skyldfølelser over det officielle Europas medansvar for at sætte turbo på den algeriske tragedie ved de facto-anerkendelsen af kuppet mod det demokratiske valg i 1992?
at de fleste europæiske lande faktisk sender flygtninge fra Algeriet tilbage?
Eller har det i virkeligheden handlet om, at det officielle Europa har været mere interesseret i handel og investeringer end i, om menneskerettighederne blev overholdt?
Vi ved det ikke med sikkerhed, men det er i hvert fald glædeligt at konstatere, at det ikke længere kan lade sig gøre, at der er slået huller i tavshedens mur, og at det algeriske spørgsmål langsomt, men sikkert er ved at blive placeret på den politiske dagsorden i Europa.
Det skal bestemt ikke beklages, men det rejser med så meget desto større styrke spørgsmålet om, hvordan situationen egentlig er i Algeriet, og hvad vi f.eks. i Danmark kan gøre for at hjælpe med at forbedre menneskerettighedssituationen i landet.
Vi håber med denne debat at kunne bidrage til at afklare disse spørgsmål.
Besvarelse
Villy Søvndal (SF), 1998-02-03:
»hensigtsmæssigt«.
Der var to led i svaret.
Det ene var, at det kom på et knap så velvalgt tidspunkt på grund af forhandlingerne om Dundas-området, og at Dundas skulle være fri af Thuleområdet.
Vi vil gerne diskutere nærmere under udvalgsarbejdet, om det er den rigtige timing.
Det andet synes jeg var af mere principiel art, nemlig at Thulebasen havde betydning for varsling af missilangreb.
Det er jo klart, at det er selve Thulebasens hovedfunktion.
Men ligger der deri en vis mistro til, at den tredje part også vil kunne håndtere fortrolige oplysninger?
Ellers forstod jeg ikke helt, hvad det analytiske argument var.
Men o.k. det vender vi så tilbage til under udvalgsarbejdet.
Lotte Henriksen (S), 1998-02-03:
Algeriet har ikke set EU-trojka-besøget som en visit.
Det er da klart, at man har set dette besøg af EU-trojkaen som et problem for landet, og som jeg sagde før, er det ikke et spørgsmål om, at jeg er bange for, at vi skal smække med døren.
Jeg er bange for, at regeringen i Algeriet smækker med døren i en forhandlingssituation, hvor jeg klart har den opfattelse, at der netop nu er sket en åbning i forhold til, at EU-trojkaen har haft mulighed for at drøfte nogle af disse aspekter med Algeriets regering, og det var baggrunden for min vurdering før.
Jeg forstår godt bekymringen fra Enhedslistens side, og jeg forstår også bekymringen i forhold til debatten om, hvad man vil opnå i EU, og som jeg selv pegede på, forstår jeg også bekymringen, fordi vi alle ved, hvilken rolle Frankrig har spillet.
Det betyder da også, at jeg fortsat mener, at det pres, som vi fra dansk side har lagt i EU, skal vi fortsætte med og også meget gerne intensivere.
Det er i øvrigt også min holdning, at når vi har valgt at være med i EU, og når vi også ønsker, at der skal foregå en udenrigspolitisk koordinering i EU-regi, mener og tror jeg også, at vi lige her og nu når længst med det.
Dermed er vi som to partier også helt uenige om, hvordan man skal håndtere det her, men dermed har jeg ikke sagt, at vi skal lukke øjnene for, at Frankrig spiller en anden rolle, end vi gør.
Vi ønsker også, at tingene meget gerne måtte gå stærkere, end eksempelvis Frankrig ønsker det.
Arne Melchior (CD), 1998-02-03:
Jeg tænker selvfølgelig ikke på de to forslag til vedtagelse, der er fremsat.
De indeholder hver for sig absolut noget agtværdigt og brugbart, og jeg hører også til dem, der er meget tilfredse med, at denne debat foregår i Folketinget i dag.
Men min lidt makabre sammenligning går selvfølgelig på de stridende parter, de to store magtfaktorer blandt en række, ikke så få endda, mindre, der findes i Algeriet i dag.
På den ene side har vi en militærregering, der regerer med midler og ud fra kriterier, vi aldeles ikke kan anerkende, og som vi kun kan forkaste og vise afsky over for.
På den anden side har vi altså udsigten til et fundamentalistisk præstestyre a la Iran, som også vil virke via ufrihed, undertrykkelse og mange, mange slemme ting.
Det er sandelig ubehageligt.
af, hvad der foregår.
Jeg kan her bakke op om de ord, som både udenrigsministeren anvendte og flere andre ordførere har benyttet, og jeg formoder ikke, at mit parti, CD, eller jeg vil blive på nogen måde mistænkt for at nære mindre afsky end de øvrige partier og ordførere for, hvad der foregår i dagens Algeriet, fordi jeg ikke gentager de beretninger, som vi i lang tid nu har haft inde på livet.
Men jeg må så klart støtte det forslag til vedtagelse, som jeg selv og dermed CD er medforslagsstiller til, frem for den anden, skønt de som sagt indeholder gode ting begge to.
Men det er jo helt givet, om jeg så må sige - selv hr. Gert Petersen var inde på det - at hvis noget fornuftigt siges af mange, i dette tilfælde mange stater, i dette tilfælde EU, så er det nok et bedre pressionsmiddel, end hvis man optræder enkeltvis.
Påpasseligheden over for overholdelsen af menneskerettighederne, som jeg fuldt ud deler og tilslutter mig, egner sig altså bedst til varetagelse i internationale fora, helst gennem den samlede verdensforsamling i FN, men i øvrigt inden for denne gennem en række af de organisationer og alliancer, som vi er medlem af.
Der er en stigende erkendelse af, at europæerne ikke søger at blande sig politisk - en frygt, der med Algeriets historie ellers har været forståelig.« Jeg tror, det var fru Annette Just, der var inde på dette, at vi jo kender Algeriets historie og derfor ret langt hen ad vejen må forstå den skepsis, der må være i dette land over for påpegninger, der kommer fra europæiske lande, selv om Europa dengang ikke var det samme hele, som det heldigvis er blevet i mellemtiden.
Jeg understøtter også stærkt den opfordring, der har lydt fra anden sige.
Det var hr. Elmquist, som rådede forslagsstillerne til vedtagelse nr. V 46 til at stemme for de fem partiers forslag, nr. V 47.
Det ville være rart ikke bare med ingen stemmer imod, men helst med alle stemmer for denne vedtagelse og denne udtalelse.
Det er noget af det lidt, vi kan gøre for at bedre på forholdene, og vi er jo enige om, at det har vi både ønske om og pligt til.
Villy Søvndal (SF), 1998-02-03:
Det har ofte været fremført som kritik af den nuværende regering, men såmænd også af tidligere, at den ikke koordinerede godt nok.
Man må sige i dag, at koordineringen er fuldstændig.
Ordvalget er fuldstændig det samme.
Det er derfor, vi diskuterer ting.
Jeg vil derfor godt spørge den radikale ordfører: Er det muligt at få uddybet den diplomatiske metafor »uhensigtsmæssigt« af den radikale ordfører?
Elisabeth Arnold (RV), 1998-02-03:
Da Det Radikale Venstres ordfører på området, hr. Jørgen Estrup, ikke kan være til stede i dag, skal jeg kort på Det Radikale Venstres vegne sige, at vi ikke finder, det er hensigtsmæssigt.
Den ny situation, der er så megen snak om, må jo være indtrådt masser af gange i de forløbne mange år, for aftalen er fra 1951, og allerede i 1953 må der have indfundet sig den nye situation, da der kom en ny dansk grundlov, hvor ordningen med Grønland også fik en ny formulering.
De to ting er uændrede, og det er det, der er grundlaget for aftalen, så vidt jeg har forstået, og derfor mener jeg ikke, der er grundlag for at ændre de fundamentale indholdselementer i aftalen.
Derimod kan der være al mulig grund til at forhandle enkeltområder, specifikke spørgsmål og særlige forhold, hvor også Grønland er med til forhandlingerne, og så lave tillægsaftaler, som kan blive underskrevet.
Villy Søvndal (SF), 1998-02-03:
Efter SF's opfattelse vil det være helt naturligt, at Grønland i højere grad får indflydelse på, hvad der skal ske på det Grønland, som jo skal lægge både befolkning, jord og ressourcer til de ting, der foregår.
Derfor synes vi, det er helt naturligt at kigge på forsvarsaftalen fra 1951.
Den er som bekendt fra før den nuværende hjemmestyreordning blev oprettet, og derfor er det et nyt forhold, der er mellem Danmark og Grønland.
Det er i øvrigt også det grønlandske hjemmestyres opfattelse, at det ville være ønskeligt at gå videre.
Der er formentlig heller ingen, der under debatten vil bestride, at der er et sådant grønlandsk ønske, men i dag ser det ud til, at et flertal afviser at imødekomme det grønlandske ønske.
Det er klart, ikke mindst i lyset af den gamle Thulesag, den anden Thulesag og den debat, der var omkring det, at det er ønskeligt og nødvendigt, at Grønland kommer til at sidde mere direkte med ved bordet som en direkte part.
Jeg synes altid, der er noget imponerende ved, at en sikkerhedspolitisk situation ændrer sig fuldstændigt, og det er for Grønlands vedkommende sket i kraft af afslutningen af den kolde krig, og at man så i øvrigt fastholder, at det ikke ændrer noget som helst.
Verden har forandret sig, men vi står fuldstændig, hvor vi stod, før verden forandrede sig.
Det synes jeg ærlig talt er et imponerende standpunkt, og det er så også standpunktet her, at uanset ændringerne af sikkerhedspolitisk art, bliver regeringspartierne, Venstre og De Konservative solidt stående, hvor de altid har stået, og rokker sig ikke en tomme.
Verden kan forandre sig, men vi forandrer os ikke.
Det er vel budskabet.
Det, man gør, og som partierne formentlig er bevidste om, er, at man siger nej til det grønlandske ønske om at komme med, og det er udtrykt mange gange af Grønlands hjemmestyre.
Man siger også nej til en debat om, hvorvidt man kunne anvende Thule i den ny sikkerhedspolitiske situation til noget andet end det, der var Thulebasens rolle under den kolde krig.
Man finder det ikke »hensigtsmæssigt« at genforhandle, og man er i det tilfælde regeringen.
Når hr. Keld Albrechtsen så spørger, hvad den metafor dækker over, at man ikke finder det »hensigtsmæssigt«, finder ordføreren det ikke umagen værd at besvare spørgsmålet, og derfor nytter det jo formentlig ikke at gentage: Hvad er det egentlig, der ikke er hensigtsmæssigt?
Hvorfor er det ikke hensigtsmæssigt at erkende, at der er et grønlandsk ønske?
hvad er det, der er så uhensigtsmæssigt?
Kan vi ikke godt få det at vide?
Er det en hemmelighed?
Er den stemplet
»fortroligt«?
Må det ikke oplyses, hvad det er, der er uhensigtsmæssigt?
Tillægsaftaler har jo den karakter, at de lige præcis er tillægsaftaler og ikke berører det centrale punkt, som Grønland har et ønske om at deltage i, nemlig en genforhandling af selve forsvarsaftalen.
Men er det muligt at få opklaret under debatten, hvad det er, der ikke er hensigtsmæssigt?