Troels Lund Poulsen (V), 2006-10-05:
Den anden vej er et opgør med al ansvarlighed; en politik, hvor man skjuler sine prioriteringer, så det bliver umuligt for de ansvarlige at blive stillet til ansvar; en politik, hvor man hellere vil brænde pengene af på en eftermiddag end at sikre væksten mange år frem; en politik, hvor alle kneb gælder, inklusive at tage børn og voksne som gidsler, og hvor fakta ikke får lov til at stå i vejen for kold strategi.
Venstre har været garanten for en ansvarlig udvikling siden 2001.
Vi vil hellere fortsat solid vækst de næste mange år end at slå gækken løs og til gengæld punktere den vækst, der gør både velfærdssamfundet og den enkelte dansker rigere.
Samtidig har Venstre sammen med vores regeringspartner, Det Konservative Folkeparti, ændret den måde, politikerne sætter en dagsorden for samfundsudvikling på.
Vi har valgt at tage de politiske drøftelser i det åbne rum, fordi det er det rigtige at gøre.
Vi er nemlig ikke bange for at fortælle, hvilke politiske prioriteringer vi har.
Vi er åbne om, hvad vi gør, hvorfor, hvornår og hvordan.
Og i en tid, hvor der blæser nye og friske vinde overalt i verden, og hvor globaliseringen har ramt Danmark, gælder det i særdeleshed om at være åben om ens udfordringer, prioriteringer og beslutninger.
Det danske samfund står godt rustet til globaliseringen, og danskerne er godt rustede, så lad os glæde os over det gode udgangspunkt, og lad os fremadrettet arbejde for at holde Danmark forrest i feltet.
Skal man klare sig i den internationale konkurrence, kræver det tilpasningsdygtighed, fleksibilitet, kvalitet og hurtighed.
Med andre ord kræver det et opgør med det 20. århundredes tankegang om, at kvantitet er lig kvalitet.
Denne idéforladte holdning er historie.
Industrisamfundets kvantitet erstattes af det 21. århundredes fokus på kvalitet – en kvalitet, der baseres på smidighed, politisk handlekraft og målrettede indsatsområder.
Vi har en forpligtelse til også at være aktive i udviklingen af verdenssamfundet, og derfor bygger dansk udenrigspolitik på at gøre en forskel internationalt.
Danmark har et stærkt internationalt engagement, når det gælder fredsbevarende operationer.
Danske soldater gør netop nu en indsats gennem deres deltagelse i bl.a. Afghanistan, Irak, Kosovo og lige om lidt også i Libanon.
Jeg vil gerne fra Folketingets talerstol i dag udtrykke min dybeste respekt for de omkring 1.200 soldater, der er aktive i internationale opgaver: I gør en stor indsats for at være med til at sikre en bedre og mere retfærdig verden.
Tak for det.
Når vi nu har mulighed for at gøre det rigtige både ude og hjemme, er det, fordi vores fundament er godt og stærkt.
Vi har en bundsolid økonomi, vi har den laveste arbejdsløshed i 30 år, og vi har den højeste beskæftigelse nogen sinde.
Og derudover har skattestoppet nu været i kraft i 1.774 dage.
De nye tider, hvor en ny skat eller afgift blev indført eller forhøjet hver eneste måned, er forbi.
Under Nyrups regeringer i 1990'erne steg kommuneskatterne i gennemsnit med 3 procentpoint, boligskatterne blev øget med pinsepakken, og der skete en markant stigning i grønne afgifter.
Det er slut nu.
Skattestoppet giver tryghed for den enkelte dansker.
Man ved, at skatterne kun kan gå én vej, og det er nedad.
Siden 2001 er skattestoppet blevet overholdt til punkt og prikke, ja, ikke nok med det, skatterne er faktisk sat ned på en sådan måde, at det nu er mere attraktivt for familier med lave eller mellemstore indkomster at deltage på arbejdsmarkedet.
Vi har en stor opgave foran os i de kommende år, nemlig at fortsætte vores aktive integrationspolitik.
Det går fremad.
Faktisk er der kommet 20.000 indvandrere og efterkommere fra ikkevestlige lande i arbejde.
Men vi skal videre.
Vi skal åbne vores arbejdspladser, vores klubber og vores uformelle netværk for hinanden.
Integration kræver en indsats af os alle.
Venstre går fremtiden i møde med store forventninger, fordi vi allerede har taget mange fremadrettede beslutninger til gavn for Danmark.
Vi har i de senere år styrket folkeskolen med flere timer i dansk, matematik og historie, efteruddannelse af lærere, flere midler til investering i it, og der bliver nu også strammet op på fagligheden med obligatoriske test på udvalgte klassetrin.
Vi foretager den største investering i forskning, udvikling og uddannelse
nogen sinde.
Vi vil bruge 20 mia. kr. ekstra på forskning og uddannelse fra 2007 til 2010.
I samarbejde med arbejdsmarkedets parter afsætter vi 1 mia. kr. til en markant satsning på voksen- og efteruddannelse.
I Venstre er vi også optaget af den aktuelle debat om den økonomiske situation.
Jeg forstår godt, at det kan lyde fristende, men lad mig i dag slå fast, at der er tre vægtige grunde til, at vi ikke bare kan bruge løs af overskuddet.
For det første er den aktuelle økonomiske situation præget af fuld aktivitet og mangel på arbejdskraft.
En forøgelse af de offentlige udgifter vil svare til at hælde benzin på et bål.
Det er ikke kun regeringen og Venstre, der mener det.
Det mener Arbejderbevægelsens Erhvervsråd og Nationalbanken også, som netop har advaret om, at det vil føre til inflation, faldende konkurrenceevne og beskæftigelse.
Venstre er enig i disse advarsler.
Situationen maner til ansvarlighed for alle parter.
For det andet er pengene ikke til fri disposition.
De skal gå til at afvikle den offentlige gæld, som stadig er på op imod 500 mia. kr.; gæld, som blev oparbejdet i midten af 1970'erne frem til slutningen af 1990'erne; gæld, som blev oparbejdet som konsekvens af den Anker Jørgensenøkonomi, som Socialdemokratiet førte op gennem 1970'erne, og som efterlod Danmark ved afgrundens rand, som den tidligere socialdemokratiske finansminister Knud Heinesen udtrykte det. Når vi reducerer gælden, er det af hensyn til vores børn og børnebørn.
Sidst, men ikke mindst, er det nuværende overskud en engangsindtægt.
Man ved jo ikke, om heldet også er med en i næste måned.
Sagt på en anden måde: Man finansierer simpelt hen ikke løbende udgifter med engangsindtægter.
Det ved alle med en fornuftig privatøkonomi, men det ved oppositionen tilsyneladende ikke.
I hvert fald vil de nu slippe Anker Jørgensens økonomisk uansvarlige linje ud af flasken.
Men bare rolig: Venstre holder proppen i flasken, fordi det er det rigtige at gøre.
Og lad mig nu, inden den socialdemokratiske ordfører og andre ordførere fra oppositionen kommer herop på talerstolen, tage forskud på den skræmmekampagne, der vil blive fremført senere i dag.
Lad mig nævne to eksempler, som oppositionen har fremført.
Påstand nr. 1: Kommunerne har fået det dårligere.
Nej, i Venstre er vi stolte af, at vi har været med til at løfte den offentlige sektor op på et historisk højt niveau.
Der er aldrig blevet brugt så mange penge på offentlig service som nu.
I 2007 afsætter vi 31 mia. kr. mere, end der blev brugt i 2001 under den tidligere regering.
Sagt på en anden måde svarer det til 10.000 kr. for hver eneste familie i Danmark.
Og hovedparten af midlerne går til bedre service, 12 mia. kr. til serviceområdet, 8 mia. kr. til socialområdet, 8 mia. kr. til undervisningsområdet.
Det er klart, at man, når kommuner skal harmonisere forskellige serviceniveauer og lægges sammen, skal finde et nyt serviceniveau.
Man kan ikke bare tage den højeste fællesnævner på alle serviceområder og så føre den videre i den nye samlende kommune.
Man må finde en fællesprioritering.
Påstand nr. 2: Der er nedskæringer i skoler og børnehaver.
Man kunne have haft et lønligt håb om, at Danmarks Lærerforenings fantasifulde kampagne og BUPL's usaglige skræmmekampagne og beregninger ikke havde fundet vej her til Christiansborg.
Man skulle måske have troet, at Folketingets partier holdt sig for seriøse til den slags smædekampagner, især nu hvor BUPL jo selv har indrømmet, at de har brugt forkerte tal.
Men nej, Socialdemokraterne bed bl.a. på, og de ukorrekte tal, de usaglige påstande og de fremmanede skræmmebilleder er blevet en del af Socialdemokraternes retoriske arsenal.
Kampagnen mod regeringen er i gang, godt orkestreret af oppositionen og venstrefløjen og en række fagforbund, der bevidst og benhårdt finder på nye tal.
Faktisk minder det lidt om den børneleg, der hedder tænk på et tal, men metoder og redskaber er dog så ekstreme, at deres kampagneform tager børn og forældre som gidsler.
Hvad er sandheden?
Sandheden er den, at antallet af børn pr. fuldtidsansat i landets børnehaver er faldet fra 7,1 i 2001 til 6,4 i 2005.
Der er altså flere voksne om hvert barn end tidligere.
Og i 2007 afsætter vi 300 mio. kr. ekstra til bedre kvalitet i dagtilbuddene.
Sandheden er den, at regeringen har afsat flere penge til landets folkeskoler, og samtidig har vi strammet op på fagligheden.
Og i virkeligheden kender de danske forældre denne sandhed.
Over 80 pct. af forældrene til børn i daginstitutioner og børn i grundskole er tilfredse med den service, kommunerne giver deres børn.
Jeg fristes til at sige, at jeg ikke ved, om Socialdemokraterne er lige så tilfredse med det, deres formand leverer, som de danske forældre er med skolen og daginstitutionerne.
Indrømmet, jeg synes, det var en spændende og modig beslutning, medlemmerne traf med valget af ny formand, men forventningens glæde er som bekendt den største.
Socialdemokratiet i fru Helle Thorning-Schmidts hænder fører pendulpolitik.
Bedst som man har indstillet synet på, at Socialdemokraterne er herovre, vupti, så er de på den modsatte side.
Man kunne selvfølgelig vælge at imitere en tennistilskuer på bageste række for at følge S's pendulpolitik, eller man kan vælge den radikale løsning at sætte sig i midten.
Før eller siden kommer S til R på den måde, det fører bare ikke til nogen langvarig samhørighed.
Lad mig give et par konkrete eksempler på pendulets svingninger: Integrationspolitik.
Før sommerferien i 2005 indgik Socialdemokraterne en integrationsaftale.
Efter sommerferien sprang Socialdemokraterne fra aftalen.
Og nu er fru Helle ThorningSchmidts pendul næsten tilbage ved den første position.
Hun sagde nemlig i sin beretning på kongressen i Aalborg, at det er bydende nødvendigt, at vi når frem til en bred politisk enighed om en markant styrkelse af integrationsindsatsen.
Men det er ikke det eneste sted, pendulet er i svingninger.
Lad os tage skattestoppet.
I maj 2005 hed det fra den socialdemokratiske ordfører: Vi synes, skattestoppet er en dårlig idé.
Vi er meget imod skattestoppet.
Og nu er pendulet nærmest i midten af sin svingbane igen, hjemme hos De Radikale.
Fru Helle Thorning-Schmidt vil nemlig nu have en ambitiøs skattereform, men vi ved jo godt, at når S taler om skattereformer, især de ambitiøse af slagsen, så kan man med god grund begynde at ryste i bukserne af skræk.
Da de sidst havde regeringsansvaret, gav de os jo en ny skat eller afgift en gang om måneden.
Velfærdsforliget: Da fru Helle ThorningSchmidt fik indgået sit første forlig, nemlig velfærdsaftalen, roste hun sig af at have reformeret os ud af fremtidens udfordringer.
Det er til gengæld lidt svært at se nu, hvor Socialdemokratiet har præsenteret et forslag til finanslov, der er underfinansieret med 3,5 mia. kr., penge, der skal tages fra det økonomiske råderum, og penge, som ifølge velfærdsreformen skal bruges til fremtidige udfordringer.
Men den ros skal Socialdemokraterne have, at de godt selv ved det, for som fru Helle Thorning-Schmidt så rigtigt sagde om deres finanslovforslag, er det, og jeg citerer: næsten så ansvarligt, som det kan blive.
Nu siger man godt nok normalt, at nærved og næsten slår ingen mand af hesten.
Nej, men en næsten ansvarlig finanspolitik slår opsving af hesten og bunden ud af velfærdsaftalen.
Jo, man må rigtignok sige, at pendulet svinger rask fra en yderlighed til den næste, når Socialdemokraternes formand udstikker linjen.
Men som født optimist vil jeg glæde mig over, at med den pendulfart mellem standpunkterne, fru Helle Thorning-Schmidt lægger for dagen, så må hun jo momentvis ramme rigtigt.
Om ikke andet får hun da hilst på De Radikale på vejen mellem standpunkterne.
Jeg er stolt af, at Venstre er en bærende kraft i regeringssamarbejdet, hvor man ikke skifter retning med vinden, heller ikke når man har modvind.
Det er derfor, vi har gennemført de nødvendige reformer af strukturen, opgavefordelingen og udligningen i den offentlige sektor; det er derfor, vi er i gang med at gennemføre en velfærdsreform; det er derfor, vi ikke vakler i vores internationale engagement; og det er derfor, vi fastholder fokus på kvaliteten i den offentlige service – fordi det er det rigtige at gøre.
Vi står i dag ved indgangen til en særdeles vigtig politisk sæson, hvor der ligger store opgaver foran os.
Vi skal forhandle en finanslov på plads for 2007, velfærdsaftalen fra juni skal omsættes til politik, og vi skal fordele 2 mia. kr. fra globaliseringspuljen.
Og dertil kommer, at vi også i den her folketingssamling skal diskutere indretningen af fremtidens offentlige sektor, det, som Venstre kalder kvalitetsreformen.
I Venstre glæder vi os til for alvor at komme i gang med de mange spændende, politiske udfordringer, der kommer, og vi ser frem til et konstruktivt samarbejde med alle Folketingets partier.
Jeg vil gerne starte med at kvittere for hr. Villy Søvndals pæne bemærkninger.
Hr. Villy Søvndal ved jo, at jeg ofte har haft den fornøjelse at være på tur med hr. Villy Søvndal i Vejle Amt – derude i virkeligheden, hvor hr. Villy Søvndal også færdes.
Jeg kan så forstå på hr. Villy Søvndal, at han skulle prioritere at være sammen med mig lidt oftere, for vi har ikke haft så mange lejligheder til at diskutere det seneste halve år, efter hr. Villy Søvndal er blevet formand.
Med hensyn til at blive klog på virkeligheden synes jeg, at det skulle hr. Villy Søvndal blive.
For hvad er det, der står tilbage?
Det står et billede tilbage af, at vi har givet danskerne et skattestop.
Det har vi sagt helt åbent og ærligt, det står vi ved.
Men det betyder jo ikke, at et skattestop forhindrer, at man kan tilføre det offentlige flere ressourcer.
Det er sket.
Når vi når frem til 2007, har vi tilført det offentlige 31 mia. kr. til velfærdsforbedringer.
Jeg håber da også, hr. Villy Søvndal erkender, at det er det billede, der står tilbage.
Venstre er fuldstændig stålsat omkring den udligningsreform, der er lavet.
Der bliver fordelt 1,1 mia. kr. fra de rigeste til de fattigste kommuner.
Det synes jeg også Socialdemokratiet burde have søgt indflydelse på.
Socialdemokratiet valgte en anden holdning, nemlig at ligge i hængekøjen.
Det skal jeg beklage, for Socialdemokratiet burde have været mere aktiv i forhandlingerne om en udligningsreform.