Jan Køpke Christensen (FP), 1997-11-05:
Lad det være sagt med samme, at Fremskridtspartiet naturligvis sympatiserer med det pågældende forslag
, idet vi har haft de samme tanker fremme i debatten, som er indeholdt i forslaget. Fremskridtspartiet mener i hvert fald ikke, at det er rimeligt, som systemet er i dag.
Det er på høje tid, at udgifter afholdt af arbejdsgivere i forbindelse med de ansattes lægeordinerede behandlinger fritages for beskatning som personalegoder.
For den medarbejder, der modtager ydelsen, bliver der derfor tale om en skattelettelse, da den efter gældende regler som bekendt er skattepligtig.
Medarbejderen fritages for beskatningen af såvel præmie som af udbetalingen til eksempelvis dækning af en operation.
Udgiften, som arbejdsgiveren derved påtager sig, er at sidestille med andre driftsudgifter og dermed fradragsberettiget. Tilbudet skal være generelt og gives til samtlige firmaets medarbejdergrupper, hvorved en favorisering af enkelte medarbejdere undgås.
Efter gældende regler beskattes behandlinger, som en arbejdsgiver ønsker at finansiere for sine ansatte, på samme vilkår som for eksempel fri bil, fri sommerbolig, fri telefon og lignende.
Ligheden er måske slående for nogle, men det er forslagsstillernes klare holdning, efter hvad jeg kan se ud af forslaget, at arbejdsgiverbetalte behandlinger ikke er frynsegoder, men snarere samfundsgoder, og det er Fremskridtspartiet ganske enig i. Samfundsgoder er, som ordet siger, til gavn for samfundet, og det er netop den egenskab, der kendetegner
arbejdsgiverbetalte behandlinger.
Ved at afholde udgifterne til de ansattes behandlinger løser arbejdsgiverne med ét slag utrolig mange af de problemer, vi har i samfundet.
For det første bliver medarbejderne behandlet inden for en overskuelig tidshorisont og undgår derved at blive fyret efter f.eks. et halvt år, hvilket desværre ikke er en unormal ventetid for visse typer operationer.
Medarbejderen undgår også det frustrerende ved de her lange ventelister, først til en forundersøgelse og siden hen til selve operationen, hvor uvisheden om, hvorvidt man nu når det, ikke just er befordrende for en patients helbred. For det andet nedbringes ventelisterne til det offentlige behandlingssystem naturligvis.
Arbejdsgiveren vil i høj grad benytte sig af behandlertilbud i den private sektor, og det vil medføre, at medarbejderen ikke kommer til at figurere på det offentliges ventelister.
Produktionstab som følge af sygdom hos nøglepersoner kan derved minimeres, og sædvanligvis tidkrævende søgen efter kvalificeret erstatning undgås.
For det fjerde er det sådan, at den samlede sygeperiode også forkortes, hvilket medfører offentlige besparelser på udgifter til sygedagpenge, som jo er en kæmpe post.
Det er jo noget, vi alle sammen herinde er klar over og har drøftet til hudløshed.
Endelig foretages behandlingen for private midler, hvilket giver amterne en besparelse i udgifterne til offentlig behandling, operation, genoptræning osv. Jeg mener faktisk, at som systemet er i dag, bliver det opfattet som en gave fra arbejdsgiver til lønmodtager, hvis lønmodtageren bliver indlagt på f.eks. et privathospital til en behandling for arbejdsgiverens regning.
Det er naturligvis også en gave til den pågældende, men det er altså også, som jeg siger, en gave til samfundet som sådant.
Forslaget her indebærer naturligvis, at den ansatte ikke længere skal beskattes af den gave.
I Fremskridtspartiet kunne vi godt gå et skridt videre og sige, at det også må være fradragsberettiget, som jeg var inde på, for arbejdsgiveren, når han betaler for sådan en behandling.
Men dette er i hvert fald et skridt i den rigtige retning, og Fremskridtspartiet er naturligvis indstillet på at støtte det.
Så vil jeg godt sige til bl.a. den radikale ordfører, at det ikke kan være rigtigt, at man ligesom går i detaljer og siger, at det her er for løst et beslutningsforslag; beslutningsforslag er jo overordnet set meget lette forslag.
Hvis der havde været bare lidt vilje fra Det Radikale Venstres side, havde man jo også accepteret, at dette kunne være udgangspunktet for en forhandling om at få en decideret lovændring i systemet.
Fremskridtspartiet er klar til at gå ind i drøftelserne om det her og måske få det udvidet, således at arbejdsgiveren kan få fradrag.