runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Krarup (DF), 2004-11-12:
Nu kan jeg ikke lade være med at komme ind på spørgsmålet om vores kristne kulturarv.
Det har jo ikke noget med kristne værdier at gøre, det er forståelsen af, at dette land er bygget på kristenhedens opfattelse af, at der er noget, der hedder et sekulært, altså et verdsligt samfund.
Det er radikalt forskelligt fra islam, der jo ikke er en religion, fordi en religion er forholdet mellem Gud og den enkelte.
Islam er et samfundssystem, en ideologi, og det, at man i kristenheden ikke længere ved besked om sit radikale modsætningsforhold til islam, men lader muslimer i stort tal strømme ind i Vesteuropa, er et vidnesbyrd om en kristen kultur, der ikke blot har glemt sig selv, men heller ikke tør være sig selv, hvis den alligevel skulle vide, hvad den er.
Jann Sjursen (KD), 2004-11-12:
Min frygt går på, at vi skal vide, hvem vi er, og med hensyn til den radikalitet, som hr. Søren Krarup mener kristenheden skal have for at være opmærksom på de farer, som i hvert fald hr. Søren Krarup ser i islam og muslimer osv., må vi stadig gribe i egen barm.
Det er vores ansvar, det er hr. Søren Krarups og mit ansvar, hvis vi i øvrigt mener, at det er vigtigt, at der stadig væk er en kristenhed i Danmark.
Det kan vi ikke pålægge muslimerne et ansvar for, og det er såmænd bare det, sagen i al sin enkelhed handler om.
Det er det såkaldte kristne Danmark, hvis man vil kalde det sådan, eller kristenhedens Danmark, der skal tage at vågne op.
Bertel Haarder (V), 2004-11-12:
Jeg vil gerne sige til fredagens ordfører fra Kristendemokraterne og til fru Elisabeth Arnold, at der ikke er brudt nogen aftaler i det forløb, der har været de sidste 2½ år på indfødsretsområdet, og der er heller ingen aftaler, som er blevet ændret.
Det vil jeg gerne understrege.
Dansk Folkeparti har aldrig lovet at stemme for indfødsretslovene.
Det, der skete for 2½ år siden, var, at som led i forhandlingerne om den generelle udlændingepolitik vedtog regeringen med støtte fra Dansk Folkeparti et nyt kontorcirkulære, som strammede op på to punkter, nemlig når det gælder kriminalitet, og når det gælder danskkundskaber, og den aftale har regeringen levet op til i et og alt.
Da Dansk Folkeparti for et års tid siden mente, at det, man var gået med til, var alt for slapt, tilbød vi en stramning, hvor vi gik væk fra almenprøve 1 og lagde noget oven på som et nyt krav; men det var ikke nok.
Så gik vi tilbage til det første tilbud, vi havde givet, hvor der blev lagt lidt oven på almenprøve 1.
Hvorfor ville vi ikke gå med til et højere karaktergennemsnit end 6?
Svaret er, at vi vil ikke have, at kun Erasmus Montanus skal kunne få indfødsret.
Det skal hans praktiske bror Jacob også kunne.
Han er ganske vist ikke så klog på himlen, men han er klog på jorden, og han beskæftiger sig med praktiske ting, som er nyttige – tilmed mere nyttige end dem, Erasmus Montanus beskæftiger sig med, så Jacob skal kunne få indfødsret.
Praktiske folk skal agtes i deres kald og stand, også selv om de ikke er stærke i teorien og ikke er i stand til at få karakteren 6 ved 9.-klasses-prøven i skriftligt dansk.
Jeg har aldrig lagt skjul på, at her havde regeringen et problem, og derfor kunne vi ikke gå længere.
Da Dansk Folkeparti pludselig heller ikke ville stemme for lovforslaget her, måtte regeringen selvfølgelig orientere sig til anden side, og det, der nu er sket, er, at vi kører videre med det kontorcirkulære, som blev aftalt for 2½ år siden.
Det nye er, at Dansk Folkeparti ikke fik den ekstra stramning, som man fik tilbudt, samt at formøderne i Indfødsretsudvalget nu naturligvis foregår med Socialdemokratiet, som har tilbudt at være med i denne lovgivning.
Spørgsmålet om, hvorvidt andre partier kan få lov at være med, vil jeg overlade til ordførerne.
Det er jo i Indfødsretsudvalget det foregår, og det er Indfødsretsudvalgets formand, fru Else Theill Sørensen, der indbyder til disse formøder.
Men hvis der er nogle, der gerne vil have møder med mig i Integrationsministeriet, er min dør generelt åben, så man skal bare sige til, hvis man gerne vil have en invitation.
Elisabeth Arnold (RV), 2004-11-12:
Jeg må indrømme, at jeg ikke rigtig forstår integrationsministerens fremgangsmåde.
Han sagde for et øjeblik siden, at der ikke er brudt nogen aftaler, og at der ikke er nogen aftaler, der ikke eksisterer mere.
Men ikke desto mindre står der i bemærkningerne til lovforslaget, at Dansk Folkeparti har meddelt, at partiet ikke længere ønsker at stå bag aftalen, og at regeringen derefter har indledt forhandlinger med andre partier, bl.a. Socialdemokraterne, om en eventuel revision af retningslinjerne.
Det vil sige, at den gamle aftale stadig består, på trods af at en enkelt af parterne har sagt, at vedkommende ikke længere ønsker at stå bag aftalen, og det er da mildt sagt kaotisk.
Det er det første spørgsmål.
Det andet spørgsmål går på: Synes integrationsministeren virkelig, det er tilfredsstillende, at vi her diskuterer dansk statsborgerskab til over 3.000 fremmede statsborgere, uden at nogen i offentligheden har kendskab til, hvad det er for kriterier, der ligger til grund for denne tildeling?
Der ligger en aftale, som er opsagt, der er ikke forhandlet nogen ny aftale, der er overhovedet ikke nogen lovtekst, og der er ingen udvalg, der behandler de detaljer, som burde være offentligt tilgængelige i form af udvalgspapirer.
Synes ministeren virkelig, det er god lovgivningsskik?
Bertel Haarder (V), 2004-11-12:
Ja, jeg har sjældent set noget mindre kaotisk end det, der er sket på dette felt.
For 2½ år siden aftalte regeringen med Dansk Folkeparti to særdeles rimelige stramninger angående kriminalitet og sprogkundskaber.
De var så rimelige, at Socialdemokratiet lige fra starten sagde, at de to stramninger havde man ingen problemer med, og derfor er der jo ikke noget mærkeligt i, at da vi måtte orientere os til anden side for at få lovforslaget vedtaget, tog vi det samme udgangspunkt, men vel at mærke uden den stramning, som regeringen havde tilbudt Dansk Folkeparti, og med en ny type formøder, som ikke rummede repræsentanter fra Dansk Folkeparti, men derimod repræsentanter fra Socialdemokratiet.
Mage til stabilitet og fast kurs har jeg sjældent været ude for.
Det er kontorcirkulæret fra for 1½ år siden, som fortsat gælder, men det er en ny kreds, der holder formøder, fordi en tilbudt stramning ikke blev accepteret.
Sådan er det.
Elisabeth Arnold (RV), 2004-11-12:
Jeg må konstatere, at det, integrationsministeren nu siger, er, at Socialdemokratiet har taget Dansk Folkepartis plads ved bordet og uden videre annammet de retningslinjer, som Dansk Folkeparti og regeringen i en lang periode var enige om.
Jeg kan kun forstå det sådan, at Socialdemokratiet nu er blevet ligeværdige partnere i det flertal, som skaffer så og så mange tusinde danskere om året indfødsret.
Det andet er: På hvilken måde kan almindelige borgere i dette land få at vide, hvilke regler der gælder?
Der er jo ikke nogen udvalgsbehandling på samme måde, som når vi laver ændringer af anden lovgivning.
Her kan man gå ind i udvalgspapirerne, man kan følge spørgsmål og svar, man kan gå i deputation i udvalget osv., men denne offentlighed om tilblivelsesprocessen ved ændring af anden lovgivning er fuldstændig fraværende i indfødsretssager.
Bertel Haarder (V), 2004-11-12:
Når Dansk Folkeparti ikke vil stemme for lovforslaget og det dermed risikerer at falde, må regeringen jo orientere sig til anden side, og der er intet mærkeligt ved, at kontorcirkulæret står fast, eftersom det i forhold til det, der gjaldt under SR-regeringen, kun rummer disse to ganske rimelige ændringer, som det er svært at finde nogen der er imod.
Med hensyn til det sidste spørgsmål – at der ikke skulle være indsigt, at udvalgsbehandlingen er vilkårlig osv. – tror jeg, jeg må gøre opmærksom på, at ifølge grundloven er der ingen, der kan få indfødsret, uden at der er flertal for hver enkelt person her i Folketinget.
Når det foregår bag lukkede døre i udvalget, er det, fordi vi ikke vil hænge dem, som bliver afvist, ud.
Vi viser ansøgerne det hensyn, at når deres navne offentliggøres og lægges frem her i Tinget, er vi på forhånd sikre på, at der er et flertal for dem, og det er også derfor, det ikke var holdbart i længden, når Dansk Folkeparti ikke ville stemme for lovforslaget, at køre videre uden et flertal bag forslaget.
Jann Sjursen (KD), 2004-11-12:
Som sagt vil vi ikke stemme imod, fordi vi ikke vil holde de mennesker som gidsler, selv om der er rod i aftalerne om kontorcirkulæret, og det har indflydelse på, hvilke mennesker der bliver opført på lovforslaget.
Som jeg erindrer det – nu er jeg jo ikke ordfører på området, men jeg vil alligevel gerne forsøge at svare på spørgsmålene efter bedste evne – har der været situationer, hvor Dansk Folkeparti i forbindelse med diskussionen om lovforslag om indfødsret ikke har villet tilkendegive, om man ville stemme for eller imod, på trods af at lovforslaget var udformet på baggrund af det kontorcirkulære, som partiet selv havde været med til at aftale.
Det vil sige, at Folketinget stod i den lidt forunderlige situation, at Dansk Folkeparti, Venstre og De Konservative på den ene side havde aftalt det kontorcirkulære, som lovforslaget var blevet udformet på baggrund af, men i Folketingssalen havde regeringen ikke flertallet på plads.
I den situation var det, i hvert fald som jeg oplevede det, oppositionspartierne, der blev taget som gidsler og skulle sige: Jamen så kan vi altså ikke stemme for det lovforslag, fordi det er udformet på et grundlag, som er helt absurd, og som vi ikke selv har haft indflydelse på.
Her synes jeg nok, at regeringen og Dansk Folkeparti tog Folketinget som gidsel.
Lars Barfoed (KF), 2004-11-12:
Nu har vi jo hørt meget om besparelser, og hr. Morten Helveg Petersen gentog flere gange det her med fortsatte besparelser på ulandsbistanden.
Bare for god ordens skyld, kunne hr. Morten Helveg Petersen så ikke bekræfte, at det beløb, vi anvender i faste priser i udviklingsbistand, er det samme år for år?
Og det vil sige, at det beløb, vi sender ud i verden for at bekæmpe fattigdom og løse globale udfordringer, i købekraft er mindst det samme som det, vi hjælper med år for år, så der altså ikke er tale om nogen besparelser.
Hanne Severinsen (V), 2004-11-12:
Da Venstres ordfører på området, fru Pia Larsen, er forhindret i at være til stede, skal jeg på hendes vegne sige følgende: Venstre kan ikke støtte det fremsatte beslutningsforslag.
Vi ønsker at finde globale løsninger på globale problemer som miljø, sundhed, fred og sikkerhed – det kan vi jo sådan set ikke være uenige om – men Venstre kan ikke tilslutte sig den opdeling, som beslutningsforslaget lægger op til, en inddeling i finansielle og administrative løsninger.
En opdeling af fattigdom, miljø, fred og sikkerhed hænger ikke sammen med vores opfattelse af en sammenhængende uviklingspolitik og handelsliberaliseringspolitik, som også ministeren skitserede.
Fattigdom er ikke et isoleret problem, og i stedet for at skille dagsordenen vil det give langt mere mening at anlægge et bredere perspektiv, hvor fattigdomsbekæmpelse, miljø, fred og sikkerhed samt global sundhed fremstår som en samlet del af udviklingspolitikken.
Og det giver regeringen jo sit bud på i de nye udviklingspolitiske prioriteter i den nye plan »Sikkerhed, vækst – udvikling« for dansk bistand for perioden 2005-2009.
Denne plan viderefører den effektivisering af udviklingssamarbejdet, som vi konsekvent siden 2001 har arbejdet for.
Her indgår udviklingspolitikken som et centralt element i udenrigspolitikken.
Danmarks udviklingsbistand er netop blevet rost for sin effektivitet.
Her i salen kan vi sikkert være enige om, at vi er uenige om beløbets størrelse, men det her forslag skaber nye cigarkasser i bistanden, og det synes vi ikke er nogen god idé.
Jeg kan nævne nogle af de eksempler, som ministeren fremhævede: Johannesburgtopmødet, der slog fast, at fattigdom, miljø og sociale problemer hører sammen; spørgsmålet om udviklingslandenes adgang til markedet, handel er jo noget af det vigtigste for udviklingslandene; håndtering af de mange konflikter i udviklingslandene, en samlet sikkerheds- og udviklingspolitik er vigtig for en effektiv fattigdomsbekæmpelse.
Men ud over at vi ikke kan støtte forslaget om at lave nye cigarkasser i udviklingsbistanden, er der jo altså også det temmelig store problem med finansieringen, for nu at sige det pænt.
Hvor skal alle de milliarder, som De Radikale her vil bruge, komme fra?
De Radikale prøver at få folk til at tro, at man sammen med Socialdemokratiet, hvis man skulle få regeringsmagten, vil overholde en eller anden form for skatteloft.
Hvordan hænger det sammen med sådan et beslutningsforslag?
Det er temmelig mange milliarder, vi taler om.
Danmark ligger i forvejen i eliteklassen, når det gælder vores bistand, så vi kan i Venstre ikke støtte beslutningsforslaget.
Lars Barfoed (KF), 2004-11-12:
Landbruget får jo kun en skattemæssig kompensation for nogle andre ydelser, der er faldet bort.
Men hr. Jørn Jespersen svarer ikke på mit spørgsmål.
Når vi nu tager ansvar for, og det gør vi gerne, at en dansk familie på fire personer betaler 10.000 kr. om året i udviklingsbistand – hr. Jørn Jespersen mener, det er uanstændigt – hvor mange flere kroner mener hr. Jørn Jespersen så at en almindelig dansk familie skal betale i udviklingsbistand, før det bliver anstændigt?
Jørn Jespersen (SF), 2004-11-12:
Jeg har jo svaret på det i min ordførertale.
Vi har den helt principielle holdning, at vi godt mener, at vi i Danmark kan undvære 2 pct. af vores BNI til udviklingsbistand inklusive miljøbistand og til freds- og stabilitetsindsatsen i verden.
Og det ville jo svare til godt og vel en fordobling af det beløb, Danmark giver i dag.
Det ville også svare til, at landbrugsstøtten blev aftrappet og afviklet, og at den f.eks. i stedet for gik til ny udviklingsbistand.
Det ville gavne det danske samfund utrolig meget at omlægge landbrugsstøtten til udviklingsbistand, fordi det ville skabe større lighed i verden, det ville skabe bedre miljø i verden, og det ville skabe meget mere sikkerhed i verden.
Og derfor ville det ud fra en samfundsmæssig betragtning være en langt, langt klogere investering end det, vi gør i øjeblikket.
Pia Boisen (EL), 2004-11-12:
Da Enhedslistens ordfører ikke kan være til stede, skal jeg kort redegøre for vores holdning til det beslutningsforslag, der er lagt frem.
Enhedslisten er klart positiv over for ideen med forslaget.
Ideen er jo at oprette en ny ramme, som skal tage fat på en lang række af de integrerede globale problemer, som findes.
Og der er klart brug for at styrke Danmarks økonomiske bidrag til løsning af de globale problemer.
Sådan som vi læser forslaget, foreslås det jo netop, at det gøres i en sammenhæng, sådan at man kobler sundhed, sikkerhed, fattigdomsproblemer og miljøproblemer osv.
Jeg har et enkelt spørgsmål til forslagets andet punkt, at man vil anvende den globale ramme til at tage fat på udbygningen af de internationale handelsregler via WTO.
Jeg kan se i bemærkningerne, at der bl.a. er tænkt på støtte til de fattige landes arbejde i WTO.
Men det er vigtigt for Enhedslisten at påpege, at WTO’s regler ikke altid, og i virkeligheden måske sjældent, er løsningen, men ofte problemet, når vi snakker om globale fattigdomsproblemer.
Og hvis man kigger på historikken i vækstområder som f.eks. Østasien siden 1950’erne, så er det jo netop muligheden for at føre en selvcentreret og en selvstændig økonomisk udvikling, der har givet lande som Kina eller Sydkorea for den sags skyld en voldsom økonomisk vækst i de sidste årtier.
Men vi glæder os til den videre debat om, hvordan vi kan udvide det danske bidrag til at løse de globale problemer.
Bodil Kornbek (KD), 2004-11-12:
Da Kristendemokraternes ordfører på området, hr. Jann Sjursen, ikke kan være til stede, skal jeg på hans vegne sige følgende: Kristendemokraterne kan overordnet set støtte det radikale beslutningsforslag om Danmarks fremtidige finansiering af globale udfordringer, den globale ramme.
Vi er enige i, at ulandsbistanden gradvis skal genopbygges til igen at udgøre 1 pct. af BNI.
Og vi kan tilslutte os, at man opbygger en global ramme på 0,5 pct. af BNI, der opgøres særskilt fra den almindelige udviklingsbistand, sådan som det i øvrigt gjorde sig gældende for den gamle Mifresta-bistand.
Tankevækkende er det i øvrigt, at vi nu er nede på at give 0,84 pct. af BNI i udviklingsbistand.
Mifresta-rammen er helt forsvundet efter VK-regeringens tiltræden på trods af en tidligere aftale om, at Mifresta-rammen i 2006 netop skulle udgøre 0,5 pct. af BNI, en aftale, som Venstre og Konservative havde part i.
Til disse kendsgerninger hører også, at regeringen under ulandsrammen i dag finansierer aktiviteter, som er med til at svække fattigdomsorientering af ulandsbistanden.
Det gælder f.eks. det arabiske initiativ, som det ville være mere naturligt at finansiere under en ny ramme og i tillæg til den almindelige udviklingsbistand.
Under beslutningsforslagets punkt 1 kunne en diskussion af, hvordan en forhøjet ulandsramme skal anvendes, være relevant.
Kristendemokraterne vil i den sammenhæng pege på 2015-målene som værende væsentlige i forhold til at fastsætte de overordnede udviklingsmål og jo da først og fremmest mål 1 om at bekæmpe fattigdom og sult.
Punkt 2 i beslutningsforslaget og bemærkningerne hertil opregner mange relevante fokusområder i forhold til, hvordan en ny global ramme skal finde anvendelse.
Endelig er der punkt 3 i beslutningsforslaget, som vi har visse reservationer over for.
Forslaget går ud på, at bevillingerne under den globale ramme udmøntes under de relevante ministerier.
Det er jo en gammel diskussion fra Mifrestarammens dage, hvor ikke mindst Miljøministeriet og Danced var i fokus.
På dette felt vil det efter Kristendemokraternes opfattelse være nyttigt med et konsolideret beslutningsgrundlag, inden den endelige model vælges.
Alt i alt er vi positive over for intentionerne i det radikale beslutningsforslag, og for så vidt angår de kvantitative målsætninger for ulandsbistanden og den globale ramme, er vi helt enige.
Lars Barfoed (KF), 2004-11-12:
Det er et udenomssvar, jeg fik her.
Det bekræfter jo så – og det kan vi vel så slå fast – at beløbet i faste priser er det samme fra år til år.
Det vil sige, at når vi – hvad vi skal – flytter rundt på pengene, efterhånden som udfordringerne skifter fra land til land og fra indsatsområde til indsatsområde, så vil de, som har gavn af hjælpen, modtage præcis det samme i købekraft fra år til år, og derfor er der ingen af dem, som vi hjælper, der kan opleve det som en besparelse.
Tværtimod.
Morten Helveg Petersen (RV), 2004-11-12:
Altså hvis vi måtte mødes i en folketingsdebat om 50 år, så vil vi kunne kigge tilbage på det og sige: Jamen der er jo ikke nogen, der har oplevet en besparelse, for beløbet i faste priser er nøjagtig det samme som i 2004.
Men realiteten er, at det er udtryk for en nedprioritering.
Vi vælger at bruge færre midler, vi vælger at bruge en mindre andel af vores bruttonationalindkomst, end vi ellers ville have gjort, og det er udtryk for en besparelse, det er udtryk for en nedprioritering.
Når man så oven i købet må tillægge, at der samtidig kommer nye opgaver til, at regeringen selv vælger at beskrive bekæmpelse af terror, ikkespredning af masseødelæggelsesvåben osv. osv. som opgaver, der skal ind under den traditionelle ulandsbistand, så bidrager det jo helt klart til et billede af en regering, der sammen med Dansk Folkeparti systematisk udhuler indsatsen til gavn for de fattigste på kloden.
Jørn Jespersen (SF), 2004-11-12:
Jeg synes, det er interessant at mærke sig, at de borgerlige partier meget ofte taler om behovet for at prioritere, og det er jeg sådan set fuldstændig enig i.
Derfor er det så overraskende, at de borgerlige partier aldrig vil vedstå deres egne prioriteringer og vedkende sig, at de har prioriteret ned, hvad der jo naturligt også ligger i begrebet.
Så bare for at få et overblik skal jeg spørge: Er vi ikke nogenlunde enige om, at hvis man ser på, hvad der ellers var lagt op til vedrørende udviklingen i den samlede udviklingsbistand, både den fattigdomsorienterede og inden for Mifresta-rammen, så ville vi i 2005 være kommet op på 1 pct. plus 0,5, pct., nemlig 1,5 pct. af BNI i Danmark?
I dag ligger vi på godt og vel 0,8 pct., sådan som det har udviklet sig med de besparelser, regeringen har gennemført.
Med den brede pensel kan man så ikke sige det sådan, at vi i dag er nede på at yde det halve i udviklingsbistand af, hvad vi ville have gjort, hvis linjen under den tidligere regering var fortsat?
Morten Helveg Petersen (RV), 2004-11-12:
Det er helt korrekt, sådan som hr. Jørn Jespersen udlægger det.
Det var en erklæret målsætning for den Mifresta-ramme, hvor regeringen begik forligsbrud, at den skulle have andraget 0,5 pct. af bruttonationalindkomsten i 2005.
Det løb regeringen fra klokkeklart, uden at der i øvrigt var en aftale med forligspartierne eller noget som helst.
Vi blev indkaldt og fik at vide – eller forsøgte at få at vide – om regeringen ville løbe fra det, hvorefter den så gjorde det sammen med sit støtteparti.
Så det er et klokkeklart forligsbrud, og det er helt korrekt, sådan som hr. Jørn Jespersen skitserer det: 1 pct. plus 0,5 pct. var målsætningen på det tidspunkt.
Afstemning
Jørn Jespersen (SF), 2004-11-12:
Man skal se en finanslov i sammenhæng.
Man har også i den samme finanslov besluttet at give ekstra landbrugsstøtte til et erhverv, der i forvejen får utrolig store summer i landbrugsstøtte, som oven i købet modtager et støttebeløb, som samfundet ingen gavn har af, men som tværtimod ud fra enhver betragtning kan være til stor skade, et støttebeløb, der er større end den samlede udviklingsbistand.
Hvis man nu i stedet for at give milde gaver uden samfundsmæssig begrundelse til landbruget havde sagt: Nu laver vi en ny prioritering til gavn for de fattigste mennesker i verden, hvor vi begynder at opprioritere udviklingsbistanden igen, i første omgang for at rette op på de skader, vi har gjort, og komme tilbage til det tidligere anstændige niveau og måske senere hen komme frem til en ny førerposition, så havde vi kunnet tale om det. Men man gør det ikke.
Man giver mere i landbrugsstøtte og skærer forsat ned på udviklingsbistanden, og det synes jeg ikke man kan være bekendt, især ikke i en international situation, hvor det endelig er lykkedes at få en lang række andre lande til fra et lavt niveau, bevares, at begynde at hæve deres bistand, og hvor Danmark har været det gode eksempel, som trak dem op, der sender vi som det eneste land det modsatte signal og begynder at skære ned på bistanden.
Jeg forstår ikke, at man kan være konservativ og anstændig borgerlig og så alligevel forsvare det.
Det gør jeg ikke.
Jeppe Kofod (S), 2004-11-12:
Det foreslås i lovforslaget, at kompetence til at tillade spredning af aske over åbent hav og deling af aske flyttes fra Kirkeministeriet til landets stiftsøvrigheder.
Landets stiftsøvrigheder overtager også kompetencen til at godkende nedsættelse af askeurner på privat ejendom.
Endvidere får provstiudvalgene godkendelseskompetence til, at der også på kirkegårde kan indrettes særlige afsnit til brug for trossamfund uden for folkekirken.
Ændringerne tager altså udelukkende sigte på decentralisering ved at flytte kompetencen fra Kirkeministeriet ned i systemet.
Socialdemokratiet kan støtte forslaget, og jeg skal også meddele på vegne af SF, der ikke kan være til stede, at de også støtter lovforslaget.