runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bertel Haarder (V), 2005-10-05:
Hvis hr. Bjarne Laustsen vil forfølge denne sag, vil jeg opfordre ham til for fremtiden at bruge de rigtige ord.
Hr. Bjarne Laustsen skriver i sit spørgsmål: »Vil ministeren stoppe brugerbetalingen på de AMU-kurser, som danske fiskere skal gennemføre, når det af ILO’s konvention nr. 126 fremgår,« osv.
Men det er ikke ILO’s konvention nr. 126.
Det er henstilling nr. 126, som er 39 år gammel, og der er ikke tale om, at Danmark bryder noget som helst folkeretligt, hvortil kommer, at det danske udgiftsniveau på dette område er så eksorbitant højt sammenlignet med andre landes, at vi ikke har noget som helst at være flove over, når vi lader erhvervet betale 10 pct.
Bjarne Laustsen (S), 2005-10-05:
For nogen tid siden stillede jeg et spørgsmål til undervisningsministeren, fordi jeg blev gjort bekendt med, at man pludselig var begyndt at opkræve deltagerbetaling.
Det er jo lidt underligt, at man pålægger et erhverv, som ellers efter regeringens klare opfattelse er et erhverv i krise, brugerbetaling, og jeg spurgte, hvad man ville gøre ved det.
Det er medicinkurser, navigationskurser og andre kurser, som fiskerne skal på.
Det, der var overraskende i ministerens svar for en god måned siden, var, at det sker for at regulere adgangen til disse kurser, og det, der så må være spørgsmålet til undervisningsministeren, er: Hvordan kan man regulere adgangen til nogle kurser, som er obligatoriske?
Ud over problemet med brugerbetaling synes jeg, det er to meget væsentlige spørgsmål at få svar på.
Man kunne se på Beskæftigelsesministeriets hjemmeside – jeg tror, det var den 20. september – at beskæftigelsesministeren har udsendt en pressemeddelelse, hvor der bliver opridset nogle ting om, hvordan man kan få gang i beskæftigelsen m.v., og det er måske alt sammen meget godt.
Men problemet i den pressemeddelelse er, at den slutter af med at sige, at det simpelt hen ikke kan være rigtigt, at der er nogle steder, hvor man ikke kan få kvalificeret arbejdskraft.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, at der kan være arbejdsgivere i Nordjylland, som ikke kan få rengøringsassistenter, når der samtidig går ufaglærte ledige rundt.
Folk fra Nordjylland har få dage efter spurgt ministeren, om de ikke kunne få et eksempel på det, og om man simpelt hen kunne dokumentere, at der er nogle ledige job.
Folk fra arbejdsmarkedsrådene vil meget gerne være med til at formidle de job, som ministeren påstår er til stede, og derfor er det rimeligt, at vi her i dag får fremlagt dokumentation for den påstand.
Også andre rengøringsfirmaer i Nordjylland gav i DR’s indslag udtryk for, at de kendte problemet med at skaffe arbejdskraft, og når jeg samtidig kunne læse i den regionale arbejdsmarkedsredegørelse fra Nordjylland, at de nordjyske rengøringsvirksomheder havde svært ved at finde stabil arbejdskraft, er det jo klart, at alarmklokkerne begyndte at ringe.
Men flere virksomheder ansætter nye medarbejdere, og ledigheden er faldet, så den positive udvikling gælder altså også for de nordjyske rengøringsfirmaer, hjemmeservicevirksomheder og leverandører af ældreservice m.v., hvor der i stor udstrækning meldes om stigende beskæftigelsesmuligheder.
Jeppe Kofod (S), 2005-10-05:
De penge kan sagtens bruges.
Det her er faktisk noget sludder.
Det er rigtigt, at det i de tre pågældende lande godt kan være, at de penge ikke kan bruges, men jeg må minde statsministeren om – også i lyset af statsministerens åbningstale – at vi har en hiv/aids-katastrofe i Afrika, som statsministeren var inde på, der dræber på verdensplan 8.000-10.000 mennesker om dagen.
Det er jo i sandhed en katastrofe, hvor der sagtens kan bruges flere penge, og hvor Danmark f.eks. ikke engang betaler sin fair andel til den globale fond.
Så det, der er sagens kerne her, er, at man kom med et løfte til befolkningen i januar måned.
Det tidspunkt var før valget, og det var en situation, hvor der var en helt enestående vilje i hele befolkningen til at hjælpe ofrene for tsunamikatastrofen.
På det tidspunkt turde statsministeren ikke andet end at love befolkningen, at man selvfølgelig ikke ville tage fra de fattige for at finansiere denne her ekstraordinære katastrofe.
Her, lidt over et halvt år efter valget, hvad gør man så?
Man tager 112 mio. kr. fra ulandsrammen, man sagtens kunne have brugt til at hjælpe de fattige.
Det er et klokkeklart løftebrud.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-10-05:
Fru Pia Gjellerup har så få glæder, at jeg ikke skal fratage hende de få, hun har, men jeg kan kun sige, at jeg har svaret, hvad jeg kan svare.
Jeg har ikke mere at føje til.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jeppe Kofod (S), 2005-10-05:
Jeg vil jo gerne give statsministeren muligheden for at begrunde, hvorfor statsministeren har brudt et klokkeklart løfte til den danske befolkning og Folketingets partier, et løfte, som statsministeren kom med den 3. januar i år i forbindelse med den forfærdelige tsunamikatastrofe, som statsministeren jo ved dræbte hundredtusinde mennesker i Sydøstasien og efterlod et kæmpe kaos.
Det var på den baggrund, Danmark bl.a. bevilgede 190 mio. kr. i katastrofehjælp til området og dermed tog en stor del af den pulje, vi har om året til katastrofehjælp, alene til tsunamikatastrofen.
På det tidspunkt sagde statsministeren så til den danske befolkning, at bliver der yderligere behov for at hjælpe ved katastrofer andre steder i verden, vil vi selvfølgelig ikke tage pengene fra ulandsbistanden.
Jo, de har faktisk netop taget 112 mio. kr. fra ulandsbistanden i år og fyldt over i katastroferammen.
Det er jo et klokkeklart løftebrud, og jeg synes faktisk, at statsministeren skulle have mulighed for at forklare Folketinget baggrunden for det her løftebrud.
Ole Sohn (SF), 2005-10-05:
Normalt går jeg ikke så meget ind i Integrationsministeriets område, for jeg er sådan set grundlæggende uenig i integrationspolitikken, men en gang imellem bliver jeg noget overrasket, og det er jeg så blevet i den her sag, og det er baggrunden for spørgsmålene, over, at et menneske har fået afslag på opholdstilladelse i Danmark med den begrundelse, at vedkommendes og vedkommendes ægtefælles samlede tilknytning til Danmark ikke er stor nok.
Hele familien bor i Danmark.
Og ikke nok med det skriver man i afslaget som begrundelse, at det er taget i betragtning, at moderens far og to søskende er bosat i Danmark.
Det er en begrundelse for udvisningen.
En anden begrundelse for udvisningen er, at styrelsen ved afgørelsen har taget i betragtning, at vedkommendes ægtefælle taler dansk og har to søskende, der er bosat i Danmark.
Så er det, man spørger: Hvori ligger ikke den faste, men den fair integrationspolitik i den her afgørelse?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-10-05:
Naturligvis begår regeringen ikke løftebrud.
Det, vi sagde i januar, står vi selvfølgelig ved, og det gennemfører vi.
Altså, vi har jo en særlig katastrofekasse til brug, når der sker katastrofer som den, vi så i Sydøstasien.
Kassen var der, vi brugte pengene med det samme for at være hurtigt ude i Sydøstasien, og jeg sagde så ved den lejlighed: Det må selvfølgelig ikke gå ud over katastrofeindsatser andre steder i Afrika f.eks. osv.
Det står vi stadig ved, og derfor har vi, da vi nu senere på året har konstateret, at der er brug for penge til katastrofeindsatser andre steder, faktisk forhøjet katastrofekassen med 150 mio. kr., sådan at der i år vil være det samme antal penge til rådighed til katastrofeindsatser, som der var før tsunamikatastrofen.
Vi har altså sat katastrofekassen op med 150 mio. kr. og indfrier derfor det løfte, vi gav i januar.
Jeppe Kofod (S), 2005-10-05:
Der er jeg nødt til at korrigere statsministeren, og det er jeg selvfølgelig ked af.
For det løfte, som regeringen og statsministeren gav i januar, var, at det ekstra behov, der måtte vise sig i 2005, og som desværre jo har vist sig, som statsministeren har ret i, og som gør, at man er nødt til at putte 150 mio. kr. ekstra i katastroferammen, finansierer man for 112 millioner kroners vedkommende via ulandsbistanden, og så tager man 38 mio. kr. fra Finansministeriets kasse.
Det var ikke det, statsministeren lovede befolkningen.
Det, statsministeren lovede befolkningen, og det må jeg altså minde statsministeren om, var, at man ville tage pengene fra finansministerens kasse – alle pengene.
Det, man gør nu, er at tage fra de fattige i Afrika og andre steder i verden, ved at man altså tager 112 mio. kr., og det kan ikke være andet end et løftebrud.
Jeg synes egentlig, at det er mærkeligt, at statsministeren ikke står ved det løfte, han gav befolkningen i januar.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-10-05:
Jeg må klart afvise hr. Jeppe Kofods påstand om, at der skulle være tale om løftebrud.
De 150 mio. kr., vi altså har øget katastrofekassen med, er finansieret ved, at de 38 mio. kr. er nye penge.
De 112 mio. kr. er kommet ved, at der faktisk er nogle projekter i tre lande, som ganske enkelt ikke kan gennemføres i år.
Uanset om man ville, eller hvad man ville, kan det af forskellige grunde simpelt hen ikke lade sig gøre at bruge de 112 mio. kr. i de pågældende lande i år.
Så må jeg da sige, at det er almindelig sund fornuft, at man, når man har 112 mio. kr., som man af forskellige grunde simpelt hen ikke kan bruge i år, så bruger dem til katastrofekassen, så de da kommer til nytte og gavn for nogle.
Ellers ville de jo ikke komme i sving.
Så det går ikke fra nogen.
Det er penge, som ikke kunne bruges, og nu bliver de altså brugt til katastrofeindsats.
Det synes jeg faktisk er sund fornuft.
Nej, det er ikke et løftebrud.
I øvrigt må jeg minde om, at det ikke er nogen ny praksis.
Sådan har den tidligere regering også gjort.
Den socialdemokratisk ledede regering gennemførte ved en bestemt lejlighed præcis det samme, hvor man i 1999 overførte 300 mio. kr. fra den øvrige udviklingsbistand til humanitære indsatser, og det skyldtes dengang primært Kosovokrisen.
Det synes vi da ikke er kritisabelt; det er helt naturligt, at man gør det på den måde.
Kirsten Brosbøl (S), 2005-10-05:
Det ændrer jo ikke på, at det var opfattelsen stort set i hele befolkningen, i alle udviklingsbistandsorganisationerne, i Folketinget, ja, i alle medierne, at det her var et løfte, som regeringen havde givet om, at de her penge ville blive fundet et andet sted.
Det var før valget den 8. februar, så det kan jo godt være, at det var en god ting at sige på det tidspunkt.
Vi må så bare konstatere, at nu er sagen en anden, nu er sagen nemlig den, at man er vendt om og har taget pengene fra udviklingsbistanden, sådan som man sagde at man ikke ville gøre.
Hvordan kan vi opfatte det anderledes, end at det er et løftebrud?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-10-05:
Det ville være et løftebrud, hvis pengene gik fra nogle aktiviteter, der ellers skulle have været iværksat, men her er der tale om aktiviteter, som ikke kan iværksættes.
Så pengene ville slet ikke kunne bruges.
Det ene land er Bolivia, hvor alle ved, at der har været meget omfattende politiske uroligheder, og det har gjort, at vi simpelt hen ikke kan gennemføre aktiviteterne dér i det planlagte omfang.
Så er det da fornuftigt at bruge pengene, hvor de kan gøre nytte, nemlig til katastrofeindsats.
Det andet land er Kenya, hvor der i allerhøjeste grad også er mange politiske problemer, og hvor der i øvrigt også har været nogle særlige problemer med nogle danske udsendte.
Og der kan pengene ikke bruges.
Så er der Sri Lanka, hvor der er tale om et mindre beløb, og hvor der også har været forskellige vanskeligheder.
Der må jeg da sige, at når vi står i den situation, at pengene ikke kan nyttiggøres der, hvor det var planlagt at de skulle bruges, så er det da bedre at få dem nyttiggjort til noget, hvor de rigtig kan gøre gavn, og det er altså til katastrofeindsats.
Kirsten Brosbøl (S), 2005-10-05:
Vi kan jo diskutere længe, om de her penge kunne være anvendt bedre i ulandene eller overhovedet kunne have været anvendt i ulandene.
Det er jo ikke det, der er spørgsmålet.
Spørgsmålet går på, at opfattelsen i hele befolkningen, i alle medier, i Folketinget, i Finansudvalget var, at pengene ville blive fundet et andet sted.
De er nu blevet taget dér, hvor det blev lovet at de ikke ville blive taget fra.
Spørgsmålet er jo så: Kan man opfatte det anderledes end som et løftebrud?
Selvfølgelig kan man da ikke det.
Det er det, der står i alle avisartiklerne fra det tidspunkt, nemlig før valget, at pengene ville blive fundet et andet sted.
Jeg spørger bare: Hvordan kan man opfatte det anderledes end som et løftebrud?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-10-05:
Det, jeg har sagt i sin tid, er, at det at bruge disse penge til at hjælpe tsunamiofrene hurtigt i januar selvfølgelig ikke måtte komme til at gå ud over nødlidende andre steder.
Det, at vi tager de penge her, går ikke ud over nogen andre steder, de tages fra nogle aktiviteter, der alligevel ikke kunne iværksættes.
Der går ikke noget fra nogen, men penge, der ikke kunne bruges, bruger vi nu et sted, hvor de gør nytte, nemlig til en katastrofeindsats.
Og jeg har meget svært ved at se, at socialdemokrater kan være så forargede over den fremgangsmåde, som deres egen regering brugte i 1999.
Vi kører virkelig meget i ring, der er ikke nogen nye spørgsmål, derfor må jeg svare det samme, nemlig at de penge, vi bruger her, ikke går fra nogen.
De bliver taget fra noget, der alligevel ikke kunne bruges, og så bliver de brugt til noget, hvor de gør gavn.
Så det går ikke fra nogen, det går til nogen.
Det går til katastrofeofre, og det synes jeg faktisk er en fornuftig brug af ulandspengene.
Når vi konstaterer, at der er nogle projekter, vi ikke kan gennemføre, så flytter vi pengene over til nogle projekter, vi kan gennemføre inden for katastrofekassen.
Bjarne Laustsen (S), 2005-10-05:
»Vil ministeren fremlægge dokumentation for påstanden om, at der er arbejdsgivere i Nordjylland, der ikke kan få rengøringsassistenter, når der samtidig går ufaglærte ledige rundt?«
Mette Gjerskov (S), 2005-10-05:
Men statsministeren har ikke begået løftebrud, siger han.
Jeg kan ikke forstå, hvorfor statsministeren giver sådan et løfte om, at han ikke vil tage pengene fra ulandsbistanden en måned inden valget, når han ikke kan holde det.
I dag siger han, at pengene ikke kunne bruges.
Hvorfor lovede han det en måned inden valget, når han i dag siger, at det løfte ikke kunne holdes?
Jeppe Kofod (S), 2005-10-05:
Jeg synes, det er ærgerligt, at statsministeren begynder at sammenligne med situationen tidligere.
Statsministeren må jo korrigere mig, hvis jeg tager fejl, men jeg husker ikke nogen socialdemokratisk regering, der kom med det løfte, som statsministeren kom med her den 3. januar.
Det var faktisk sådan, at statsministeren lovede den danske befolkning og Folketinget og Finansudvalget, da man fik det her hasteaktstykke igennem, at selvfølgelig ville man ikke finansiere det ekstra behov, der eventuelt ville opstå, for nødhjælp i 2005 via ulandsrammen.
Og det har man så gjort – 112 mio. kr.
Det er ikke kun os, der står her og siger det.
Alle avisartikler, TV 2-Nyhederne, hvor statsministeren var på live, har også en opsummering, hvor man siger, at statsministeren ikke vil finansiere en ekstra indsats via ulandsbistanden.
Statsministeren siger intet imod den udlægning, og alligevel skal vi i dag høre, at statsministeren har begået løftebrud og prøver at sno sig uden om det.
Jeg synes, det ville klæde statsministeren at vedstå, at han kom med et løfte, og så sige, at o.k., det kunne man så ikke holde; det må man bare konstatere, det er ærgerligt, men sådan er det.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-10-05:
En forkert påstand bliver jo ikke rigtigere af at blive gentaget.
Det, regeringen har gjort, er at leve op til det, vi sagde, nemlig at den hurtige hjælp til ofrene i Sydøstasien selvfølgelig ikke må komme til at gå ud over nødlidende i bl.a. Afrika.
Det har vi overholdt ved, at vi nu forhøjer katastrofekassen med 150 mio. kr., og nogle af pengene tager vi så fra nogle projekter andre steder, som ikke kan gennemføres, og så nyttiggør vi pengene.
Det er jo sund fornuft, at penge, man ellers ikke kunne bruge nogen steder, bruger vi så nogle steder, hvor de kan gøre gavn.
Jeg ved ikke i detaljer, hvor det er, Udenrigsministeriet vil bruge disse katastrofepenge, men jeg tror faktisk, at en meget stor del af dem vil blive brugt netop i Afrika.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Pia Gjellerup (S), 2005-10-05:
»Finder statsministeren, at det er berettiget at rejse kritik over for en minister, hvis nærmeste medarbejder, som er ansat på særlige vilkår af hensyn til den tætte tilknytning til ministeren, sjusker med taxaboner, der bliver misbrugt, lader eksorbitante telefonregninger for private telefonsamtaler dække af offentlige midler, undlader afregning af offentligt betalte rejseudlæg samt misbruger offentlige kreditkort til private formål, og mener statsministeren, at det også er berettiget at kritisere en minister, hvis embedsværk ikke fører løbende tilsyn, orienterer om eller griber ind over for det begåede misbrug?«
Dette er meget omhyggeligt formuleret, så det ikke er et spørgsmål om, hvad der er sket af misbrug i Statsministeriet.
Det ved vi allerede meget om, og resten undersøges.
Det, jeg gerne vil spørge til, er, i hvilket omfang man kunne tænke sig, at en minister bliver gjort ansvarlig i en eller anden form, når der sker misbrug og sjuskeri med offentlige midler i et ministerium.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-10-05:
Selv om fru Pia Gjellerup prøver at stille sit spørgsmål i en generel form, så handler det om en konkret sag, og den konkrete sag bliver i øjeblikket behandlet af Rigsrevisionen.
Jeg vil finde det helt forkert, om jeg begynder at drage nogle konklusioner, før jeg har set redegørelsen fra Rigsrevisionen.
Og det er det, jeg kan sige om det på nuværende tidspunkt.
Pia Gjellerup (S), 2005-10-05:
Jeg synes jo netop ikke, at det er nogle konklusioner, der skal drages om den konkrete sag, men et spørgsmål om, hvorvidt en minister – i dette tilfælde statsministeren, som spørgsmålet stilles til – i al almindelighed vil mene, at det er fuldt berettiget at kritisere en minister, hvor der bliver afdækket noget.
Og det er der jo så rigeligt; der kan kun komme mere fra Rigsrevisionen.
Er det i al almindelighed rimeligt og berettiget her at kritisere en minister?
Vi kender jo statsministerens dobbeltstandarder.
Vi kender statsministeren som særdeles aggressiv og fordømmende, hvis der er noget, der synes at være lagt en lille smule forkert, hvis det er en politisk modstander – også under anvendelse af et sprogbrug, som er ganske usædvanligt.
Derfor er det spændende at vide, om statsministeren er sikker på, at han vil være lige så afventende og lige så ukritisk, som han er, når det vedrører ham selv, hvis det også havde vedrørt nogle andre.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-10-05:
Jeg kan fuldstændig henholde mig til, hvad jeg allerede har sagt, for sådan noget beror på en konkret bedømmelse i den konkrete sag, og der synes jeg, det er forkert at give nogen vurdering, før vi har set Rigsrevisionens redegørelse.
Ole Stavad (S), 2005-10-05:
Jeg vil bare spørge statsministeren, om det betyder, at hver gang vi kan konstatere kammerateri i et ministerium, uanset om det er Statsministeriet eller andre ministerier, hver gang Venstre som parti er involveret i noget, der tenderer misbrug af offentlige midler, så mener statsministeren, at hvis bare Rigsrevisionen kigger på det, så må statsministeren ikke mene noget som helst, heller ikke principielt, hvilket er det, fru Pia Gjellerup spørger til.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-10-05:
Jeg kan ikke føje mere til.
Jeg henholder mig helt til, hvad jeg allerede har sagt.
Ole Stavad (S), 2005-10-05:
Man kan jo have en vis beundring for statsministerens evne til at undgå at diskutere det ansvar, han og andre har som ministre i forhold til forsømmelse og misbrug af offentlige midler i forskellige ministerier.
Statsministeren mente, inden han blev statsminister, at Folketinget og offentligheden har krav på svar og redegørelser og fuldstændig klarhed over, hvad der er sket, og ikke skal afvente, at man får nogle andre til at mene noget, uanset om det er den ene eller den anden, der er i gang med at kigge på en sag.
Men efter at statsministeren selv har sat sig i stolen, så vil statsministeren overhovedet ikke – selv når det drejer sig om sager, der er velafdækkede, og som drejer sig om principielle spørgsmål og statsministerens ansvar som statsminister – forholde sig til det kammerateri, vi har set i Statsministeriet og i partiet Venstre.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-10-05:
Jeg må tage fuldstændig afstand fra udtrykket kammerateri.
Og lad mig sige, at jeg jo har givet Folketinget besvarelser af spørgsmål, der er stillet i Folketinget.
Der er givet en meget stor redegørelse i anledning af en række spørgsmål stillet i Folketinget, men jeg synes, det er rigtigt at afvente Rigsrevisionens redegørelse, før jeg giver min vurdering eller mine konklusioner i anledning det spørgsmål, der er stillet her.
Pia Gjellerup (S), 2005-10-05:
Der er statsministeren den eneste dansker, der mener, at der ikke er afdækket noget, som gør, at det principielt kan diskuteres, om en minister kan kritiseres.
Derimod har vi set, at statsministeren uden for salen ikke har haft problemer med at kritisere, at nogen kunne finde på at tænke, at det kunne være, at en minister i et vist omfang kunne være ansvarlig for sådan en rodebutik.
Men det er altså en statsminister på fuld retræte.
Vi glæder os til fremtiden, når det måtte være en anden, der sidder i statsministerens stol.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-10-05:
De penge, vi bruger her, går ikke fra nogen.
Det er da aktiv og positiv brug af ulandspengene, så vi sikrer, at når der er projekter, der ikke kan gennemføres, så bruger vi pengene et sted, hvor det kan komme udsatte grupper i verden til glæde og gavn.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-10-05:
Det kan godt være, hr. Ole Sohn normalt ikke blander sig i integrationsspørgsmål, men jeg er dog vidende om, at hr. Ole Sohn har mange års erfaring i Folketinget og også ved, at Folketingssalen nok ikke er det helt rigtige sted at drøfte en konkret sag, der er stillet et § 20-spørgsmål om.
Jeg har som minister ikke mulighed for at svare på en konkret personsag, for det ville kræve, at vi diskuterer personoplysninger.
Jeg tror også, at hr. Ole Sohn vil være enig med mig i, selv om hr. Ole Sohn nu har fremlagt en del ting, at det ikke er hensigtsmæssigt.
Så det har jeg ikke mulighed for, og jeg synes heller ikke, det er hensigtsmæssigt, at vi står her og behandler en konkret sag, og som minister har jeg simpelt hen ikke mulighed for det.
Men jeg kan generelt oplyse, at udlændingemyndighederne, når de træffer de her afgørelser, altså inddrager samtlige de oplysninger, der ligger, som kan belyse ægtefællernes samlede personlige og familiemæssige situation og tilknytning til Danmark.
De er også indgået i denne sag, som de gør i alle andre sager, og det ligger til grund for den endelige afgørelse.
Men jeg har ikke mulighed for at gå ind i en konkret sag, selv om hr. Ole Sohn hiver den endnu mere frem.
Det har jeg altså ikke mulighed for inden for de rammer, der ligger for svar på § 20-spørgsmål.
Thor Pedersen (V), 2005-10-05:
Jeg vil bare gentage, at der ikke er tale om afsked.
Der er ikke tale om ansøgt afsked, altså fratræden, der er tale om, at man i enighed med en rådgivende bestyrelse når frem til, at direktøren fratræder.
Aftalen om fratræden er indgået med Transport- og Energiministeriet, som altså er aftalepart, og det er den samme part, der ifølge aftalen har ønsket at gøre brug af Jesper Rasmussen som rådgiver i departementet.
Det er det, man lønner for til ultimo juni 2006, og desuden er der aftalt en fratrædelsesgodtgørelse, der svarer til 3 måneders løn.
Og som jeg har sagt, er der ikke i lovgivningen eller andre steder noget forbud imod, at en offentlig myndighed kan aftale en fratrædelsesordning.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-10-05:
Det er altså ikke en principiel sag, sådan som hr. Ole Sohn lægger den frem, for der ligger en konkret, individuel vurdering bag.
Den er da også foretaget i den konkrete sag, så meget kan jeg dog sige, for den bliver foretaget i alle sager.
Jeg synes, det er et helt fornuftigt krav at stille, at man kigger på den samlede tilknytning.
Der indgår alle de oplysninger i overvejelserne, der er om begge ægtefæller og den samlede familie.
Men jeg kan ikke gå længere ind i den konkrete sag.