Niels Helveg Petersen (RV), 1998-02-03:
Den 16. december 1997 underskrev jeg i Bruxelles på Danmarks vegne under ratifikationsforbehold 3 protokoller om Polens, om Tjekkiets og Ungarns tiltrædelse af Den Nordatlantiske Traktat.
I dag, kun 7 uger senere,
kan Folketinget så afslutte den politiske del af den danske ratifikationsprocedure; dermed bliver Danmark det første land, der ratificerer.
Det er der grund til at være tilfreds med.
Det er i god tråd med den aktive linje, som regeringen førte i forhandlingerne om NATO's udvidelse.
Den hurtige ratifikation er et signal om, at vi tillægger udvidelsen stor betydning, og det er et signal, som vil blive opfanget og værdsat af de tre nye medlemslande, og det vil også blive bemærket i USA, hvor der fra nogle sider har været sat spørgsmålstegn ved europæernes engagement.
Udvidelsen er historisk.
Den bryder med Europas deling.
I Madrid blev det slået fast, at NATO's dør skal forblive åben for andre central- og østeuropæiske lande.
Udvidelsen fortsætter.
De første er ikke de sidste.
Det sker bl.a. gennem den intensiverede dialog med interesserede partnerlande om udvidelsesspørgsmål.
Samtidig bliver samarbejdet med partnerlandene stadig tættere, og det sker både i det styrkede PfP-samarbejde og i det nyetablerede euroatlantiske partnerskabsråd, hvor også Rusland er med.
Ruslands samarbejde med NATO har aldrig været stærkere.
NATO-Rusland-Rådet, hvor alle NATO-landene deltager, og hvor Rusland deltager, sikrer Ruslands rolle i den europæiske sikkerhedsarkitektur.
Sikkerheden i Europa skabes med Rusland, ikke mod Rusland.
NATO's udvidelse skaber en tilskyndelse hos de tre kommende medlemmer og hos andre til fremskridt på områder som styrkelse af demokratiske institutioner og demokratisk kontrol med landenes væbnede styrker.
Med NATO's udvidelse med i første omgang Polen, Tjekkiet og Ungarn sættes der en proces i gang, som vil bidrage til at skabe et fredeligt, stabilt samarbejdende og udelt Europa.
Hr. Søvndal henvendte sig særligt til Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre i denne sag.
Det lykkedes virkelig hr. Søvndal at holde en tale om NATO's udvidelse uden at omtale NATO-Rusland-Rådet - en fundamental nyskabelse, et nyt instrument for dialog mellem NATO og Rusland - uden at omtale PfP-samarbejdet overhovedet - et samarbejde som NATO har indledt med 27 andre europæiske lande, som ikke er medlemmer - og uden med ét ord at omtale det nydannede EAPC, hvor der finder en dialog sted mellem NATO-lande og andre europæiske lande.
Når man hørte hr. Søvndal, skulle man tro, at de baltiske lande var stærkt betænkelige ved de beslutninger, der var truffet i Madrid.
Sådan forholder det sig ikke.
De baltiske lande var overordentlig tilfredse med, at det lykkedes bl.a. ved dansk indsats at få fastslået, at NATO's dør fortsat er åben.
Der var overordentlig stor tilfredshed fra de baltiske regeringers side med det.
I øvrigt var der heller ikke i hr. Søvndals tale antydning af det fundamentale princip, som er fastslået gang
på gang i OSCE senest ved Københavnsmødet i 1997, at ethvert land har ret til at vælge sin egen alliance
Jeg må sige, at det lykkedes faktisk hr. Søvndal at tale uden om al det, som har været det væsentlige i den seneste udvikling omkring NATO og NATO's udvidelse.