Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-05-23:
Godt, så bliver jeg nødt til at spørge ministeren direkte, om han er enig med finansministeren, når finansministeren i et svar til mig den 26. april 2006 siger følgende: Man kan bare ikke se bort fra, at det samtidig vil gøre, at vi øger det samlede nominelle forbrug i den offentlige sektor fuldstændig parallelt til stigningen i de private økonomier.
Han siger altså i det her svar, at han forudser, at stigningen i det private og i det offentlige foregår fuldstændig parallelt, i modstrid til hvad der fremgår af Økonomisk Redegørelse, og i modstrid til hvad det var, beskæftigelsesministeren sagde tilbage i 2004.
Jeg kan simpelt hen ikke få de ting til at hænge sammen.
Hvad er rigtigt: Forudser man en kraftigere stigning i det private forbrug end i det offentlige, eller forudser man en parallel udvikling?
Spm. nr. US 141
Når nu ministeren ikke vil svare på, om ikke det er rigtigt, at væksten i den private sektor stiger væsentlig mere end i den offentlige sektor, vil jeg bare nævne et par enkelte tal.
Ifølge Økonomisk Redegørelse har væksten i privatforbruget i 2006 været 2,5 pct. og væksten i det offentlige forbrug 0,5 pct. – det er indtil maj – og man forudser, at i maj 2007 vil væksten i det offentlige forbrug være steget med 0,5 pct. og i det private forbrug med 1,8 pct., altså tre-fire gange så høj en vækst i det private forbrug.
Derfor vil jeg spørge igen: Kan ministeren ikke bekræfte, at man forudsætter en meget kraftigere stigning i det private forbrug end i det offentlige forbrug, og at det har været tilfældet indtil videre i den her regeringsperiode?
Men nu var det jo ikke det, jeg spurgte om.
Jeg spurgte, om ikke ministeren kunne bekræfte, at indtil videre er målsætningen i den her regeringsperiode – og også i den kommende periode – at væksten i den private sektor skal være større, endda væsentlig større, end væksten i den offentlige sektor.
Er det ikke korrekt forstået?
Som jeg sagde før, er det ikke lykkedes os at komme ned på de 0,5 pct., men det er rigtigt, at det er vores mål.
Der opnår vi jo så den fantastisk lykkelige ting, at ud over at der kommer flere ressourcer til den offentlige sektor, så stiger væksten i den private sektor, og det kan skabe tusindvis af arbejdspladser i Danmark, hvilket er forudsætningen for fortsat vækst og velstand i det danske samfund.
Tilbage i februar 2004 forklarede beskæftigelsesministeren, hvad det var, der var regeringens målsætning for den økonomiske udvikling, hvor han bl.a. påpegede, at der er to grundpiller, nemlig skattestoppet og bremsen på væksten i den offentlige sektor.
Efter 10 år vil den offentlige sektor kun være øget med 5 pct., mens den private er blevet 20 pct. større.
Så kunne man jo sige: Nå, ja, det kan selvfølgelig være en målsætning.
Men i den forbindelse har vi jo med Økonomisk Redegørelse fået syn for sagen og set, at det i den forløbne periode rent faktisk har været sådan, at væksten i den offentlige sektor har været væsentlig mindre end væksten i den private sektor.
Det samme gælder med hensyn til fremtiden: der er det en del af grundlaget for oplægget til velfærdsforhandlinger.
Jeg vil bare gerne bede ministeren om at bekræfte, at målsætningen er, at vi skal have en større vækst i den private sektor, i det private forbrug, end i den offentlige sektor, og om det stadig væk er ministerens holdning og udgangspunktet for velfærdsforhandlingerne.
Nu konstaterer hr. Jørgen Arbo-Bæhr i sit spørgsmål, at der er vækst begge steder, og det er jo lige præcis det, der er det nye, som den her regering har gennemført.
Der er vækst i den offentlige sektor; den prøver vi at begrænse til 0,5 pct. om året; det er ikke lykkedes helt, men vi har dog fået lagt et loft over, og så sker der samtidig en vækst i den private sektor.
Det er jo en lykke for samfundet, at vi nu kan skabe tusindvis af arbejdspladser i den private sektor, hvilket kan danne grundlag for velfærden i Danmark.