Lene Espersen (KF), 2005-05-11:
Efterfølgende har det vist sig – og jeg bad jo Rigsadvokaten om at gennemgå de sager, der var – at der var tale om, at man fulgte den forskel, som Folketinget havde lavet, når det gjaldt sager, hvor man kører med sprit i blodet, og sager, hvor man kører særlig hensynsløst, men altså med det udgangspunkt, at man ifølge gældende lovgivning som udgangspunkt straffer det hårdere, hvis man kører med sprit i blodet, end hvis man kører særlig hensynsløst.
Der var en stor offentlig debat om, hvorvidt det var rimeligt, at man på den måde sagde, at der var noget, der var slemmere end andet.
Jeg tror, det var fru Anne Baastrup, der i sin indledning redegjorde for, at det på mange måder sådan set er værre at køre særlig hensynsløst og meget ædru, end det er at have fået for meget at drikke og have glemt sin sunde fornuft.
Det er klart en politisk holdning, man giver udtryk for, og det er noget, man så anviser til domstolene.
Men det er jo ikke sådan, at domstolene så i en konkret sag bare skal holde sig til et eller andet bestemt strafniveau.
Man anviser et normalt udgangspunkt, og så kan der være skærpende og formildende omstændigheder, ganske som vi kender det fra alle andre områder i dag.
Det synes jeg faktisk er en meget fin balance lovteknisk på den ene side og med åbne øjne at erkende, at det er Folketinget, der lovgiver og siger, hvordan vi synes, reglerne skal være ude i samfundet, herunder også på straffelovgivningsområdet og færdselslovgivningen, mens man på den anden side må give domstolene en vis skønsmæssig vurdering i den konkrete sag, da der jo ikke er to sager, der er ens, og der er grænser for, hvor meget domstolene skal bindes på forhånd.
Det synes jeg vi gør ved at anvende den her lovteknik, hvor man er specifik på nogle generelle områder, men hvor man altså stadig væk overlader det til domstolene at komme med det endelige skøn.
Men jeg har da noteret mig, at der er partier, som ikke bryder sig om den måde at lovgive på, og det er nok en diskussion, som fortsætter.
Så har næsten alle ordførere også været inde på, hvad det her nytter.
Vi har unge mænd, der kører med 100 km/t. på steder, hvor man må køre 50 km/t., og unge mænd og unge kvinder, der kører venstre om helleanlæg og slår folk ihjel.
Hjælper det overhovedet noget at skærpe straffen?
Jeg vil godt sige, at årsagen til, at vi her ændrer på anvisningerne, således at den særlig hensynsløse kørsel som udgangspunkt straffes hårdere, sådan set også er et hensyn til samfundets almindelige retsfølelse, hensynet til, at man som borger siger: Det kan da ikke være rigtigt, at en person, der fuldt bevidst drøner igennem byen, kører fuldstændig hasarderet hensynsløst, skal slippe – slippe i gåseøjne – så billigt fra det, vedkommende har begået.
Jeg synes, det er væsentligt, at retsfølelsen generelt i samfundet også bliver tilgodeset, og det er noget af begrundelsen for det her lovforslag.
Det ved jeg godt at der er partier i Folketinget der ikke giver så meget for, men det er i hvert fald det, som er regeringens udgangspunkt, når man taler om, hvorfor det er så vigtigt, at man straffer på en præcis måde.
Flere af ordførerne er inde på, hvad det så er, der virker.
Hvis nu formålet er at få færre til at køre hensynsløs kørsel, hvad kan vi så gøre?
Hvorvidt strafskærpelse har en præventiv effekt er i hvert fald noget, jeg har afholdt mig fra at udtale mig meget kategorisk om, men en ting er sikkert: Nu har Socialdemokratiet fundet den store åbenbaring i, at man bare skal køre nogle kampagner, så uha!
bliver alle unge mennesker overbevist om, at nu skal de køre ordentligt.
Jeg tror sådan set, at al erfaring viser, at kampagner i sig selv er meget, meget svære at få til at trænge igennem hos de persongrupper, vi her taler om.
Jeg synes da, det er dejligt, at Folketingets partier er så optaget af, at der skal afsættes penge til kampagner.
Det er der sandelig også i dag.
Jeg må minde om, at på trods af alle de dommedagsprofetier, som kom her fra Folketingssalen, både da hastigheden på motorveje blev hævet, og da vi omlagde måden at uddele kampagnemidler på, har vi aldrig haft så få trafikdræbte, som vi har for øjeblikket.
Jeg tror, det skyldes, at nogle af de forslag, som hr. Morten Bødskov sådan lidt nonchalant benævnte som »lige nogle andre ting, man har gjort«, rent faktisk er forslag, der – med Socialdemokratisk støtte – har haft en fantastisk god opdragende effekt på trafikanterne i Danmark.
Jeg tror, det betyder noget, at der nu kommer en klippekortordning.
Jeg tror, det betyder noget på motorvejene, at man risikerer at miste sit kørekort betinget, hvis man kører mere end 160 km/t.
Sådan noget tror jeg virker, og det kan folk godt regne ud.
Det bringer mig så tilbage til at sige: Hvad kan man så gøre over for de unge mennesker?
Man kan have den holdning, at man synes, at niveauet som udgangspunkt skal højere op.
Og der vil jeg da gerne fremhæve, hvad hr. Karsten Nonbo sagde under sin ordførertale, nemlig at der er et virkelig godt projekt i Vejle Amt, der hedder »Respekt for fart«, som går ud på, at unge mennesker dels får lov at prøve at køre hurtigere og bremse og se, hvor vanskeligt det er at styre bilen, og dels via samtale med ambulancefolk og politifolk gennemgår og ser billedeksempler på, hvad det er, der sker, når man kører særlig hensynsløst eller man kører med sprit i blodet, hvad konsekvenserne er.
At have en dialog om det er godt, og det er opdragende.
Det gjorde et stort indtryk på mig, da jeg for nogle lørdage siden var ude at opleve, hvordan de unge mennesker reagerede, men også hvor hudløst ærlige de egentlig var ved at indrømme, at de gør mange ting forkert i trafikken i dag.
Jeg vil sige for det tredje, at det, der gjorde mest indtryk på dem, var at møde en trafikinformatør, der fortalte om, hvordan hans liv var ødelagt, fordi han en dag kørte hensynsløst.
Det får mig så til at sige: Jamen hvordan får vi alle unge, alle fremtidstrafikanter til aktivt at deltage i et sådant forløb?
Nogle vil måske mene, at den eneste vej frem er, at staten så skal begynde at udbyde det, og så skal man tvinge unge mennesker på kursus.
Jeg vil sige, at jeg ikke tror, det er et godt udgangspunkt, hvis man skal have unge mennesker til at lytte og medvirke, men de skal lære at forstå, hvad konsekvensen er, før de gør det.
Den måde, man har gjort det på i Vejle Amt, er, at man har kontraheret med et forsikringsselskab.
Nu må vi jo ikke reklamere for bestemte virksomheder, men der er et forsikringsselskab, der har sagt: Hvis unge er på det kursus, så giver vi en kæmpemæssig rabat.
I kan både få kaskoforsikring og også 70 pct.s rabat på jeres forsikring.
Det betyder altså, at unge fra hele landet frivilligt sætter sig ind i en bus og kører ud og lærer noget om, hvordan man opfører sig i trafikken og bruger en hel lørdag på det her.
Det er faktisk noget af det, jeg synes, man skal arbejde videre med i Folketinget og ude regionalt.
Det, jeg i hvert fald kan gøre, er, at jeg kan opfordre andre forsikringsselskaber til at tage den gode idé op, for det er faktisk ud fra en økonomisk betragtning også en god forretning for forsikringsselskaberne.
De taber penge på unge forsikringstagere, der kører hensynsløst, og de vinder på dem, der har været på kursus.
Så spurgte hr. Morten Bødskov til noget konkret.
Her er der i hvert fald et konkret eksempel på noget, som jeg tror har mere effekt end masser af kampagner og løftede pegefingre fra os.
Men jeg vil godt fastholde, og jeg er glad for, at der trods alt er mange partier her, der støtter, at vi ændrer formuleringerne, så det står mere klart, hvornår der er noget, der skal være en skærpende omstændighed.
Så vil jeg sige, at vi gerne under udvalgsarbejdet medvirker til at besvare spørgsmål og indgå i drøftelsen af, om der er mere, vi kan gøre rent forebyggende.
Jeg står ikke her og siger, at de vises sten allerede er fundet.
Det kan være, at der er flere andre initiativer, som vil have en effekt.
Jeg tror selv på, at når klippekortordningen bliver etableret, og man altså risikerer at skulle op til ny køreprøve og at miste sit kørekort, så er det noget af det, der medvirker til, at unge tænker mere over, hvordan de agerer i trafikken, for de ved i hvert fald godt, både hvad de økonomiske konsekvenser og de tidsmæssige konsekvenser er, hvis de skal til at starte forfra.
Og det er sådan en af de måder, man kan påvirke dem til at køre bedre på.
Men jeg takker da generelt for, at der har været opbakning til forslaget, og jeg synes faktisk også, at det er helt o.k., at der er partier, som mere ud fra lovtekniske og principielle betragtninger synes, at lovforslaget er problematisk.
Nu har jeg redegjort for, hvorfor vi mener, at det her er en fornuftig måde at gribe tingene an på.