Marianne Jelved (RV), 2002-05-30:
Hvordan synes regeringen, det går?
Det lyder, som om den selv synes, det går godt.
Den har stort set gjort, som den sagde
den ville gøre,
siger den.
Den havde bare glemt at sige noget
om konsekvenserne af det, den sagde den ville gøre
, og så har den gjort en masse, som den ikke havde sagt noget om.
Men jeg må indrømme, at regeringen har vist musklerne frem og har brugt dem.
Men betyder det, at regeringen har givet svar på de udfordringer, som det danske samfund står over for?
Det synes vi ikke i Det Radikale Venstre.
De fire største udfordringer, som Danmark står over for i disse år, er arbejdskraften, der skal øges betragteligt, samtidig med at den offentlige gæld skal halveres frem til 2010
Det er Danmarks opgave og muligheder i det internationale samarbejde, de opgaver, som vi ikke kan løse alene, men som kræver et forpligtende internationalt samarbejde.
Det er et bæredygtigt samfund, hvor økonomi, social stabilitet og miljø hænger sammen både på et holdbart grundlag og på en holdbar måde, og så er det et Danmark, der skal tage de næste skridt ind i vidensamfundet.
Det mest bemærkelsesværdige er måske, at regeringen ikke har brugt særlig meget energi på disse udfordringer, men i stedet har brugt tiden på at håne eksperter, beskære uddannelser, folkeoplysning, vilkårene for vores kulturarv, miljøområdet, hjælpen til de fattigste, samtidig med at der er blevet proklameret skattestop.
Men lad os se på, hvordan regeringen møder udfordringerne.
Regeringen har overtaget den tidligere regerings målsætning om en halvering af den offentlige gæld
inden 2010, al ære værd
Så har regeringen også analyseret sagen, hele tre rapporter er det blevet til inden for de sidste uger, og de peger alle sammen på, at det kun kan lykkes, hvis arbejdsudbuddet øges med i størrelsesordenen 87.000 frem til 2010.
Det er en meget stor opgave, og det erkender regeringen også.
Men regeringen anviser ingen konkrete løsninger på den opgave.
Vi får ingen svar på, hvordan regeringen vil komme videre.
Det er vi også interesseret i at medvirke i fra Det Radikale Venstres side.
Men hvad har regeringen så omsat til handling indtil nu?
Regeringen har givet de største virksomheder nye eller bedre særordninger, og så slås regeringen for sit skattestop.
Er det nu også de rigtige løsninger for at løse den meget store opgave?
Det mener vi ikke i Det Radikale Venstre.
Vi mener simpelt hen ikke, at det hænger sammen, og Det Radikale Venstre er ikke alene i verden om at mene, at det ikke hænger sammen.
Vi støttes faktisk af de danske erhvervsledere og for tiden også af de økonomiske vismænd.
En afgørende del af løsningen er at sænke skatten på arbejde, og det ved regeringen, men den har indtil nu ikke gjort det.
Den venter og ser, om der ikke skulle komme et såkaldt råderum.
Men hvad mener regeringen egentlig konkret med et råderum?
Ingen af delene er tilfældet.
I stedet for klattes pengene væk til skattestoppet, og det forsinker og modvirker i virkeligheden løsningen.
Jeg har hørt, at økonomi- og erhvervsministeren skulle have sagt her i salen, at det er fire gange mere effektivt at sænke skat på arbejde end at have et skattestop, når man vil øge arbejdsudbuddet.
Det Radikale Venstre har et helt kontant forslag til at sænke skatten på arbejde.
For et år siden fremlagde vi et forslag til skattereform, hvor der lettes for 20 mia. kr. og marginalskatten nedsættes med gennemsnitlig 5 procentpoint fra det ene år til det andet.
Samtidig giver forslaget en klar forenkling af skattesystemet.
Den reform kan gennemføres fra den 1. januar 2003, regeringen behøver ikke at vente, vi har ikke copyright på gode løsninger, regeringen må kopiere dem helt gratis, bare der sker noget.
Skattestoppet er i denne sammenhæng et spektakulært og populistisk greb, som gradvis forringer de grønne afgifter og ejendomsværdiskatten, fordi de ikke følger med inflationen.
På den måde følger indtægterne ikke med pris- og lønstigningerne i de offentlige udgifter.
Alene af den grund skal regeringen spare ekstraordinært på de offentlige udgifter år efter år, og derfor har vi set det ene lovforslag
efter det andet, der begrunder besparelserne med, at der skal findes penge til at finansiere skattestoppet.
Al den møje bidrager overhovedet ikke til løsningen af den centrale opgave, der er at øge arbejdsudbuddet og halvere gælden.
Tværtimod bliver opgaven år for år vanskeligere at løse, hvis vi ikke vil skære voldsomt i de offentlige ydelser.
Den demografiske udfordring rammer også vores sygehuse.
Det Radikale Venstre mener, at den store udfordring for sygehusene er mangelen på læger og sygeplejersker.
Det er vi jo ikke ene om at mene, men regeringen har lukket øjnene for problemet indtil nu i hvert fald.
Det fører ikke uden videre til flere behandlinger, det fører med sikkerhed til højere lønninger og til mere bureaukrati og kontrol.
Hvor mange penge er der egentlig udbetalt indtil nu fra den pose penge?
Vi mener i Det Radikale Venstre, at det desværre ikke hænger sammen, sådan som regeringen har komponeret denne her opgaveløsning.
Regeringen siger ét, men konsekvenserne fører til noget helt andet.
Men der er selvfølgelig spillet med musklerne.
Det Radikale Venstre tager sygehusproblemerne og udfordringerne alvorligt.
Vi vil meget gerne bidrage til en sammenhængende sundhedspolitik, som tager udgangspunkt i et sammenhængende patientforløb og i de reelle problemer på sygehusene, og vi ønsker meget, at der kunne skaffes et kvalificeret beslutningsgrundlag, der angiver, hvilken sygehusstruktur der bedst sikrer fornuftig brug af ressourcerne og kvaliteten i hele patientforløbet.
Vi mener, at der er behov for en oprydning i ledelsesstrukturen og i uhensigtsmæssige regler, så der bliver større frihed til at sætte omsorg og hensyn til patienten i centrum, og at der bliver en bedre udnyttelse af de ansattes ressourcer.
Vi vil meget gerne opfordre regeringen til at bidrage til, at et sådant beslutningsgrundlag kan tilvejebringes.
Hvordan møder regeringen de internationale udfordringer?
Ja, det er velkendt, at Det Radikale Venstre ikke vil acceptere, at udviklingslandene bliver fattigere og fattigere, mens den rige del af verden bliver rigere og rigere.
Det tror jeg sådan set at alle partier er enige om.
Det vil være umenneskeligt, og det vil føre til større og større reaktioner og flere og flere konflikter, hvis ikke vi viser vilje til i den rige del af verden at udligne og give hjælp til selvhjælp.
Udviklingslandene har brug for et kvantespring i forbedringen af deres økonomi, miljø, infrastruktur, uddannelse og sundhed.
Terroren den 11. september har ført megen ulykke med sig, men den har også flyttet fokus til de grelle modsætninger i verden.
Danmark har pligt til at handle, og vi har pligt til at blande os i konflikter, der undertrykker og skaber grobund for terror, og det gælder også i Mellemøsten, hvor vi må insistere på, at FN's beslutning om tostatspolitik gennemføres.
Det danske formandskab må gøre en særlig indsats
1 pct. af BNI var målet og realiteten
, fordi vi har råd.
Samtidig har vi arbejdet for, at de øvrige rige lande skal øge deres støtte, så de kommer op på FN's målsætning om minimum 0,7 pct. af BNI til ulandshjælp.
Sådan er det ikke længere, og det beklager vi inderligt i Det Radikale Venstre.
Vi havde i 2001 et overskud på betalingsbalancen på over 30 mia. kr., når alt var betalt, herunder også når ulandshjælpen var betalt, så selvfølgelig har vi råd til at betale 1 pct. af BNI i ulandsbistand.
Men nu ser vi altså en spektakulær pose med penge, der bruges til sygehusene, uden at der er egentlige resultater i dét.
Vi oplever i disse dage og år, at Europa efter flere årtiers deling atter bliver et helt og udelt Europa.
NATO og EU er godt på vej til at optage mange af de østeuropæiske lande, og det er en historisk begivenhed af de helt store.
For Det Radikale Venstre har udviklingen af det internationale retssamfund altid været et mål, fordi det er den demokratiske og mest holdbare måde at undgå krige og øge sikkerheden på.
Til gengæld er der meget, der tyder på, at regeringen ikke tager den udfordring helt alvorligt, når den ikke arbejder synligt og målrettet for, at Danmark skal være et fuldgyldigt og respekteret medlem af det internationale samfund.
Spørgsmålet er, om den internationale politik er ved at udvikle sig til en ny skillelinje i dansk politik, principielt fordi Venstres syn på dansk ulandsbistand, dansk Øststøtte og nu også dansk EU-politik er mere tilbageskuende og reaktiv, end vi har været vant til, konkret fordi Venstre finansierer sine valgløfter ved at skære i Danmarks internationale udgifter, valgløfter, der sikrer Venstre stemmer, og som finansieres ved at tage penge fra områder, hvor de berørte ikke kan stemme.
Det er også beklageligt, at vi ikke har en regering, der meget synligt er genkendelig på EU-politikken.
Det er næsten ikke til at forestille sig, at den tidligere udenrigsminister Uffe Ellemann-Jensen var formand for Venstre, der i dag kræver nedlæggelser og besparelser på det internationale område, i virkeligheden på områder, som blev opfundet af Uffe Ellemann-Jensen engang for mange år siden, i øvrigt dengang dansk økonomi var i en langt, langt dårligere forfatning, end den er i dag. I øvrigt troede Det Radikale Venstre, at regeringspartierne var enige om at sikre et dansk EU-medlemskab uden forbehold.
Danmark har i dag meget store interesser i at være med i udenrigs- og sikkerhedspolitikken, inklusive forsvarsdimensionen, fordi der er brug for en handlekraftig
europæisk indsats globalt, så USA ikke alene skal tage initiativ og ansvar, for at sige det stilfærdigt og uprovokeret
Danmark har også stor interesse i fælles flygtninge- og indvandrerregler.
med den hårde ændring, der sker i den danske politik på dette område.
Historien har vist en anden udvikling, end vi kunne se i 1983, og derfor er det vigtigt, at Danmark arbejder på, at vi kan blive helt og fuldt medlem af EU, men desværre mangler vi synlig og vedholdende retning og vilje og mål hos regeringen.
Hvordan møder regeringen så udfordringen om social stabilitet?
Alle ved, at det er uhyre vanskeligt at bryde den sociale arv, hvor børn holdes fast i familiens sociale problemer.
Det Radikale Venstre ønsker et samfund, hvor alle har gode muligheder for at skabe sig det liv, man selv ønsker, inden for demokratiets og retsstatens rammer.
Det er en kæmpe udfordring at bryde den negative sociale arv.
Desværre tyder meget på, at regeringen er på vej til at øge problemet.
Jeg vil gerne nævne regeringens retspolitik.
Målet må naturligvis være at forebygge kriminalitet og bekæmpe årsager, men hvad har regeringen gjort?
Jo, der er lagt ud med at hæve strafferammerne for voldsforbrydelser.
Samtidig erkender regeringen, at højere straffe ikke i sig selv begrænser kriminaliteten, men at forbrydere skal sidde længere i fængsel af hensyn til retsbevidstheden.
Det er naturligvis fuldstændig politisk legalt at have den holdning og træffe den beslutning.
Det anfægter vi ikke i
Det Radikale Venstre.
Men vi efterlyser den kriminalpræventive indsats.
Hvor er pengene til de flere fængsler og de hurtigere domfældelser?
Ja, der er endda skåret ned på domstolene temmelig alvorligt. Den sociale bæredygtighed er også under pres fra andre beslutninger.
Regeringen fører en hård og voldsom politik
over for asylsøgere, flygtninge og indvandrere.
Den ser ikke, at der er opgaver, der kun kan løses i fællesskab med naboerne i Europa; den vælger at lukke sig om sit eget og handle ukoordineret og snævert og umenneskelig hårdt.
Danske statsborgere kan i fremtiden ikke vide sig sikre på, om de kan bo i deres fædreland, hvis de skulle finde på det formastelige at gifte sig med en fremmed statsborger.
Jeg havde ikke forestillet mig, at en dansk statsborger, der rejser ud i verden for at uddanne sig, for at arbejde, for at forske eller gøre andre gode, relevante ting i en international sammenhæng, ikke kan regne med at kunne flytte hjem til Danmark igen med sin familie, hvis han eller hun er blevet gift med en fremmed statsborger.
Der skal ses på tilknytningen til Danmark og til ægtefællens land, og det nye er, at det nu også fremover gælder danske statsborgere, og at tilknytningen ikke kun skal mindst være lige så stor til Danmark som til ægtefællens land; den skal være større, for at der kan gives tilladelse til familiesammenføring.
Ja, men det er jo for at begrænse tvangsægteskaber, siger regeringen.
Det Radikale Venstre er enige i, at vi skal gøre, hvad vi kan, for at forhindre og begrænse tvangsægteskaber, men vi mener, at man bør kunne finde andre løsninger, f.eks. at overveje at gøre det strafbart at tvinge nogen ind i et ægteskab; det kender man i Sverige.
Men også at hvert amt skal yde vejledning og støtte til unge, som føler sig presset til ægteskab, gerne anonymt.
At arbejde for bedre rådgivning, hvor integrerede indvandrere medvirker i en rådgivning af hele familien om normer i et samfund som det danske.
At sætte målrettet og konsekvent ind for en bedre integration i skolerne, fritidslivet og arbejdsmarkedet.
Det er en kæmpe opgave, det erkender vi.
Men vi mener i øvrigt også, at det var begyndt at blive bedre med den indsats, den tidligere regering havde gjort.
Men de urimelig lave satser for overførsler til nyankomne, som regeringen har foreslået, og som bliver vedtaget her i Folketinget, vil skabe en pariaklasse i det danske samfund.
Der vil være flygtninge, der har haft en skæbne, der gør, at de ikke har en chance for at finde fodfæste på arbejdsmarkedet eller klare et arbejde, og som derfor ikke har anden mulighed end denne lave sats i 7 år. Det er ikke menneskeligt; det er ikke socialt bæredygtigt, og det skaber en ny underklasse i Danmark.
Det er ikke med til at fremme social stabilitet og mindske kriminaliteten, tværtimod, og det vil ramme børnene i særdeleshed.
Det er dybt beklageligt.
Regeringens uddannelsespolitik har skuffet.
Fremtiden kræver en massiv uddannelsesindsats.
Men de massive besparelser står fortsat fast for de kommende år.
I hvert fald sidder de på uddannelsesstederne og er i gang med at forberede de annoncerede besparelser.
Det er faktisk ret trist, og jeg vil gerne opfordre regeringen til at åbne op for, at vi kan finde sammen omkring bl.a. uddannelsesområdet i forbindelse med finansloven til efteråret.
Det er et af de områder, som Det Radikale Venstre vil prioritere i særdeleshed og håbe på, at vi kan skabe bl.a. en flerårsaftale omkring forbedrede vilkår for erhvervsskolerne som helhed.
Det håber vi meget
regeringen vil invitere os til.
Vi er ikke sikre på, at der er opbakning hos vælgerne til et Danmark med stigende social polarisering og evig fattigdom.
Vi tror heller ikke, når det går op for flere, at der er opbakning til en underminering af kultur, kunst, uddannelse og miljø.
Vi mener, at der er brug for at diskutere både konkret og visionært
, hvilket land vil vi gerne være.
Ude på væggene her i Vandrehallen, der hvor grundlovene ligger, står der fire ord på væggene.
Der står: Retsind, Lovsind, Frisind, Storsind.
Det er Danmark.
Og det Danmark skal åbent og ansvarligt engageret i respekt for vores arv tage nutidens opgaver op. Det Danmark skal i en åben dialog mellem folkevalgte og vælgere skabe de konkrete, politiske svar, der gør os i stand til at løse vores opgaver som land både inden for landets grænser og uden for.
Vi vil være et land, der er respekt om, fordi vi kan udforme de løsninger, tiden kræver.
Vi vil være det land, der ved vores eksempel viser vejen. Det Radikale Venstre vil have rene linjer.
Vi ønsker os et samfund, hvor der er højt til den blå himmel og overskud til at glæde sig over vores natur og kultur.
Hvor der er åbenhed, frisind og medmenneskelighed.
Hvor enhver har mulighed for at tænke på andre end sig selv.