Jørgen Estrup (RV), 2000-02-25:
Der er noget ironisk i, at vi her knap 10 år efter, at truslen fra det, som præsident Reagan kaldte The Evil Empire, er forsvundet i og med, at Sovjetunionen gik i opløsning, igen skal diskutere et forsvar mod ballistiske missiler.
Det er jo rigtigt, som udenrigsministeren sagde: Dette er ikke SDI, det er ikke stjernekrigsprojektet.
Dermed er der også en grad af historieløshed over den diskussion, vi har, og det projekt, vi står over for, for var der noget, man kom til erkendelse af i den kolde krigs tid, så var det, at a-våben nødvendiggør balance mellem a-våben-magterne, og det nødvendiggør nedrustning.
Det er, som om man totalt har glemt den erfaring, som man dér indhøstede gennem mange år.
Det var baggrunden for ABM-traktaten i 1972, det var baggrunden for INF-aftalen i 1987, som startede en lang række samtaler a-våben-magterne imellem, specielt USA og nu Rusland, om nedrustning på a-våben-området.
Derfor er faren jo ikke kun fra slyngelstater.
Faren er også generelt fra a-våben-magter og magter, der råder over masseødelæggelsesmidler, hvis man ikke tager hensyn til balancen på området, hvis man ikke holder spillets regler, og det gælder altså også stormagter.
Så vil jeg godt tage afstand fra det sludder, som jeg synes er blevet sagt fra denne talerstol om, at debatten har karakter af antiamerikanisme.
Det er dog utroligt, at man ikke skulle kunne føre en sådan debat i det danske Folketing, som føres for fuldt tryk i USA og bl.a. rummer folk som Paul Nitce, der i sin tid var Reagans hovedforhandler, og som er meget kritisk over for de planer, der ligger på bordet.
Det afgørende er at få debatten om, hvilke farer og hvilke eventuelle fordele der er ved dette system, og der er specielt fare ved dette system, hvis det gennemføres ensidigt.
Det er helt afgørende, at man fra USA's side erkender behovet for en gensidig forståelse ikke blot med Rusland, men med alle a-våben-magter, og i den forstand har en forståelse af, at dette har global betydning.
Hvis man ikke gør det, så undergraver man for det første grundloven på området, ABM-traktaten, og man kan ikke undgå at igangsætte en ny våbenspiral, som de, der føler sig afvæbnet, nødvendigvis må imødegå ved at skaffe sig flere og mere effektive våbensystemer.
Man ødelægger yderligere mulighederne for et forsøgsstop på a-våben-området, og man belaster forholdet til Rusland, hvilket spiller en ganske betydelig rolle for Europa.
Endelig vil jeg ikke glemme at nævne, at der også er en forureningstrussel bundet til et system af denne karakter.
Det er altså ikke svært at finde farerne ved det, men det er vigtigt at få debatten og at få den i et åbent lys uden de over- og undertoner af rygmarvsreaktioner, som vi desværre også har oplevet i dag.
Jeg synes, det er vigtigt, at man i det videre forløb sikrer sig, at man på europæisk plan forener kræfterne i en samtale om dette projekt med USA.
Der er store europæiske og NATO-interesser involveret i dette.
Dem må man sørge for at varetage bedst muligt, og endelig synes jeg - det er måske noget, som ikke mindst vores tyske naboer vil interessere sig for - at dette jo gør det helt naturligt nu at få den generelle NATO-debat om den nukleare strategi.