Bjørn Elmquist (RV), 1997-12-03:
Denne debat minder mig faktisk om førstebehandlingen, som vi havde for et års tid siden, og man fristes til at bruge et udtryk, som mange af os kender, nemlig at »bedre er det godes værste fjende«.
Jeg vil ikke skyde nogen af deltagerne i debatten om, hvordan vi forbedrer psykiatriske patienters forhold, onde motiver i skoene, men jeg vil gerne opfordre til, at vi prøver på at finde en balance i det her, der gør, at vi opnår et reelt fremskridt og ikke det modsatte.
Der var for en halv snes dage siden udmeldinger fra en række partiers ordførere på dette område, der altså lige pludselig løb afsted, så de eneste, der faktisk var tilbage, var de to regeringspartier, som stod fast på den beretning, vi havde afgivet i Retsudvalget den 2. oktober i sidste folketingsår. Det førte til, uden at jeg skal afsløre hemmeligheder
fra finanslovforhandlingerne,
at vi måtte tage en kort snak med de pågældende partiers finansordførere og høre, om det virkelig var rigtigt, at vi allerede i 1998 skulle operere med så store milliardbeløb, som der var udsigt til.
Men da blev tingene i og for sig sat ind i den rigtige sammenhæng, og jeg håber meget, at de ordførere, der måtte fristes til igen at løbe afsted, rådfører sig meget udførligt med deres partis finansordførere - nogle af dem er måske endda sammenfaldende - sådan at vi er klar over, om nu bukserne kan holde til det her. Når det er sagt, så vil jeg sige, at den store brede konsensus, vi havde i Retsudvalget, var konstruktiv, og jeg synes, den beretning, vi fik lavet i Retsudvalget, stort set også er til at bygge videre på.
Og det er så forhåbentlig den tone, vi igen kan finde frem til, når vi mødes i udvalget og gerne skulle have færdiggjort det her lovforslag.
Sidste år skældte og smældte vi over, at revisionen kom så sent, og derefter udsatte vi den selv; og nu har vi så, to år efter det oprindelig var forudset, fået revisionsforslaget, så vi skulle nødig falde over vores egne ben en gang til.
Lad os nu se at blive færdige i år.
Ministerens forslag imødekommer på så at sige alle de punkter, vi er enige om i beretningen, det store, brede flertal.
Det er godt, synes jeg, og det ville også være uklogt af justitsministeren ikke at gøre det.
Der er mange spændende nye tanker i det, f.eks. at vi får udskrivningsaftalerne delt op, så det bliver udskrivnings- og koordinationsplaner, vi taler om, afhængig af, om patienten medvirker eller nægter at medvirke.
Der er et andet emne, jeg også godt vil tage op - ikke fordi det skal fylde ret meget, håber jeg da, i debatten - og det er den meget, meget beskedne forsøgstanke, vi finder i beretningen, og som vi også genfinder i justitsministerens lovforslag, hvor man opfordrer justitsministeren til i samarbejde med sundhedsministeren at overveje eller undersøge muligheden for at indlede forsøg med medicinfri behandling. Før ekspertverdenen, altså psykiaterne, havde fået læst, præcis hvordan det var formuleret, lød der jo et ramaskrig fra deres rækker, og der var folk, der sagde: Det er ganske uforsvarligt at begive sig ind i den slags tanker.
Er I klar over, hvad det betyder for patienter, at de ikke får deres medicin?
Der er nogle, der går fuldstændig ud af deres gode skind, begår selvmord eller prøver at slå andre mennesker ihjel.
Det er selvfølgelig slet ikke sådanne tanker, der har besjælet os, da vi lavede den meget, meget forsigtige og meget omhyggeligt formulerede opfordring til at overveje at undersøge muligheden for at indlede et forsøg på området.
Jeg håber, at den lille bitte, bitte spirende tanke, der er født her, ikke bliver slået helt ihjel.
Og så ser jeg frem til, at vi i et relativt hurtigt udvalgsarbejde grundigt kan komme igennem det her, så vi endnu tidligt i samlingen kan vedtage lovforslaget.