Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-26:
Dette forslag er ikke noget paradeforslag.
Dette forslag er ikke udtryk for at kaste grus i nogen maskine, men dette forslag er seriøst.
Dette forslag er fremkommet på baggrund af en usædvanlig og ganske voldsom begivenhed, nemlig et stadigt fald i den store euro, den store nye eurovaluta, som trækker kronen med nedad, sådan at vi nu har devalueret glidende med 7 pct. over 16 måneder.
Det er ikke fastkurspolitik.
Det er devalueringspolitik.
Hr. Flemming Kofod-Svendsen, ordfører for Kristeligt Folkeparti, sagde noget rigtigt og fornuftigt, nemlig at udgangspunktet er, at vi skal bevare fastkurspolitikken i forhold til D-marken og nu euroen: Ja, det mener jeg også, i hvert fald indtil videre.
Vi skal altså ikke kaste os ud i det, som Sverige, Norge eller Island gør, og som formentlig er fornuftigt for dem.
Den svenske, den norske og den islandske krone flyder på valutamarkederne hver på deres måde.
Det er nok bedst for dem
Jeg tror stadig væk, det er bedst for os at køre med en fastkurs i forhold til euroen, som vi før kørte i forhold til D-marken, men systemet indebærer med ERM II, ligesom dengang, der var ERM I, faste, men justerbare kurser, sådan at man kan gå ind og sige, at der er sket en begivenhed, der gør, at vi gerne vil ændre på vores centralkurs til en ny centralkurs, og så holder vi den fast på det punkt.
Tidligere i 1970'erne og i begyndelsen af 1980'erne indebar det jo, at vi ringede til Frankfurt og Bruxelles hele tiden og skulle nedskrive kronen.
Det var under Anker Jørgensens fiaskopolitik, der bragte arbejdsløshed og inflation og underskud på statsfinanserne og på betalingsbalancen op på katastrofehøjde.
Det ved vi, det skal
vi aldrig tilbage til.
Den er jo fortsat faldende.
Hvis den graf, der er gengivet i bemærkningerne til forslaget, og som viser den effektive kronekurs' fald, skulle føres ajour, skulle den altså et godt stykke længere ned med en meget stejl hældning til sidst. Sådan et forslag fremsætter jeg jo naturligvis ikke, hvis jeg bare troede, der var tale om et kortvarigt fald eller et mindre fald, men nu har det stået på i over 16 måneder, og det er i forhold til dollaren et fald på 22 pct. Euroen har altså mistet imellem en femtedel og en fjerdedel af sin internationale værdi i det korte tidsrum.
Det er langt mere i forhold til engelske pund og japanske yen.
Hvis man har forstået fordelene ved at have en selvstændig valuta - men det har man åbenbart ikke, heller ikke ministeren - netop det, at man ikke bare har klistret sig op ad en anden valuta, så kan man, uanset hvad der sker, hvis det bliver meget voldsomt og ser ud til at blive vedvarende, justere centralkursen og køre videre med fastkurspolitikken på det nye niveau, altså det samme, som det store Tyskland gjorde gennem 1970'erne og 1980'erne i forhold til Danmark og Belgien og også Frankrig indimellem.
De opskrev, og det gjorde de aktivt, fordi det var til fordel for tysk erhvervsliv og tysk beskæftigelse og tyske lønmodtagere, der blev rigere og rigere.
Man kan i dag i dagbladet Information læse, at fremtrædende repræsentanter for det tyske samfund er betænkelige over euroens fald.
Man hæfter sig ved, at det blev lovet tyskerne, at euroen ville være lige så stærk og stabil en valuta som D-marken.
Det viser sig altså nu, at det er den nok ikke.
Der ligger et problem i det.
Det er vi fri for, hvis vi benytter os af vores muligheder for at justere kursen, ikke at flyde frit, ikke at erklære, at nu har vi ikke fastkurspolitik mere, men at vi lige tager trinnet op for at tage det værste tryk af inflationen.
Som et lille land får vi jo en masse inflation, når vi importerer varer fra Storbritannien, fra Japan, fra USA, fra Sverige, Norge, alle de lande - og det er mange, og de vejer tungt til - som er uden for euro-området, dér er det blevet væsentligt dyrere at importere fra, og de dyre importvarer giver jo prisstigninger, der presser de danske forbrugerpriser i vejret.
Og nu har vi en prisstigning, som er ganske pænt også over den i Euroland i øvrigt, som også er på vej op.
Da der er langt mere tryk på dansk økonomi og vi har fuld beskæftigelse og den laveste arbejdsløshed i 25-26 år, ja, så er det måden.
Det er simpelt hen efter den økonomiske lærebog.
Altså vi er i en oplagt revalueringssituation, hvor alle forudsætningerne er til stede, og forudsætningerne er, at man har et stærkt udgangspunkt.
Jeg har som økonomisk journalist på Berlingske Tidende og andre steder gennem 1970'erne og 1980'erne måttet skrive om underskud og inflation og devaluering.
Pinligt for Danmark.
Tænk, at vi nu i starten af det nye århundrede står i en situation, hvor det er dybt seriøst at komme med sådan et forslag; hvor vi rent faktisk har en lav arbejdsløshed, pres på arbejdsmarkedet, frygt for, at der også kommer prisstigninger derfra.
Vi har overskud på betalingsbalancen, vi har en stærk konkurrenceevne, vi har overskud på de offentlige finanser.
Alle de forudsætninger, som der står i lærebøgerne skal være til stede, hvis man skal foretage en vellykket revaluering, er faktisk til stede, men det er så fremmed.
Og genopretningspolitikken under Schlüter og Henning Christophersen har været så vellykket - den er jo blevet videreført i alle hovedtræk af den socialdemokratiske/radikale regering - at vi nu pludselig står i en situation, hvor man skal tale om revaluering, og der er jo næsten ingen, der tør tro på det.
Sagde han devaluering?
Nej, revaluering.
Og revaluering har jo på kort sigt nogle negative virkninger, som en ordfører rigtigt hæftede sig ved, men det er jo det kortsigtede.
Og på lidt længere sigt er devaluering meget farlig.
Men hvis vi skulle komme ud for det, så er det da godt at have nødbremsen. Men revalueringsmuligheden har vi nu, og det er seriøst.
Vi har styrken til det, og det vil blive fuldstændig forstået i Frankfurt og Bruxelles, hvis vi beder om den justering.
Og det vil også give anledning til en sund og, tror jeg, tiltrængt debat i Tyskland og andre steder, hvis det lille Danmark revaluerer.
Så vil renten i øvrigt drøne ned til den tyske eurorente.
Ja, den skal ikke drøne så langt, for der er jo ikke så langt derned.
Men ligesom en devaluering giver rentestigning, så giver revaluering rentefald. Men det er klart, at gør man det, så forsvinder jo en del af regeringens og kronemodstandernes argumentation om, at vi skal have en lavere rente, hvis vi afskaffer kronen, for så er renten allerede kommet derned.
Tænk, det kan vi gøre med et økonomisk instrument i dag.
Jeg er lidt skuffet over SF's ordførers argumentation.
Ja, ERM II-aftalen er god, og præcis som hr. Flemming Kofod-Svendsen sagde, skal vi holde fast i den, men det indebærer ikke, at centralkursen skal være den samme til tid og evighed - 7,4604 et-eller-andet kroner pr. euro - den kan justeres.
Så det ændrer ikke på det.
Nogle, måske endda ganske mange af ordførerne kom med betragtninger, som ligesom for mig gav en fornemmelse af, at man ikke rigtig ved, hvad det her indebærer.
Jeg er lidt ked af, at der ikke var flere, der forstod seriøsiteten i det her forslag, som på ingen måde var et oplæg eller en anledning til at kaste sig over euroen, men alene et forsøg på at gavne dansk økonomi med en mindre opskrivning af kronen, der kan føre kronen op på det niveau, hvor den var før jul.