runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-04-09:
Flere ordførere har jo interesseret sig meget for, hvad der ville ske, eller hvad der ville være proceduren, såfremt det danske bidrags opgaver blev andre end dem, der er forudset i beslutningsforslaget, eller såfremt NATO-styrken får andre opgaver end dem, der i øjeblikket ligger for.
Svaret er jo soleklart det, at hvis der er tale om, at der sker væsentlige ændringer i disse forudsætninger, så vil regeringen da forelægge det for Folketinget.
Vi har i denne regerings tid gjort meget for snarere at spørge Folketinget
Den linje vil også blive fulgt i fremtiden.
Jeg har da fuld forståelse for, at der er medlemmer her i salen - vi har hørt det fra hr. Jensby - som gerne ser, at den NATO-styrke, der er dernede, kunne blive til noget andet, end den er i dag.
Det er da et helt regulært synspunkt.
Det, der er afgørende, er proceduren.
Hvis der sker en væsentlig ændring i disse opgaver og formålet med hele styrken dernede, så vil regeringen selvfølgelig forelægge spørgsmålet for Folketinget, og er der nogen diskussion om, hvorvidt det skal ske i Nævnet eller her i salen, så vil det for mig være mest nærliggende at tage det i salen, som vi har gjort det hver gang, der var tale om udsendelse af militære styrker. Så har jeg en lille bemærkning til hr. Søndergaard, som stod her og sagde, jamen bare der var et FN-mandat, så var det noget helt andet.
For to år siden var der et FN-mandat, da vi udsendte en »coalitional willing«, som Danmark deltog i, og der stemte SF imod, og det gjorde også hr. Søndergaard, hvis jeg husker ret, selv om der var et klart, klokkeklart, mandat fra FN's Sikkerhedsråd, så nu skal hr. Søndergaard ikke stå her og lade som om, at bare der var et mandat fra FN's Sikkerhedsråd, så var sagen helt anderledes for hr. Søndergaard; det er jo ikke rigtigt.
Svend Aage Jensby (V), 1999-04-09:
ikke på mine vegne, men svaret, hvad jeg ville sige til hr. Albrechtsen.
Jeg sagde udtrykkeligt, hvad jeg forudså kunne ske, og jeg tilføjede, at vi så forventer, at der naturligvis kommer et beslutningsforslag til drøftelse i Folketinget, hvis den styrke, vi i dag sender derned til den opgave, som beskrevet i forslaget, måtte blive ændret i den retning.
Jeg sagde: Man kan lige så godt kalde en spade for en spade og så spørge, hvad der kan ske i fremtiden.
Det var det, jeg gjorde, og jeg synes, det er klart sagt, og jeg håber, at hr. Søndergaard og hr. Albrechtsen kan forstå det.
Søren Søndergaard (EL), 1999-04-09:
til at opfordre udenrigsministeren til efterfølgende at læse, hvad jeg sagde.
For jeg sagde ikke: Hvis bare der var et FN-mandat, ville Enhedslisten støtte.
Overhovedet ikke.
Jeg sagde udtrykkelig, at den diskussion i forhold til FN, i forhold til indsættelse af en krigsstyrke senere, kommer vi til.
Den kommer vi til.
Det, der bare er afgørende for os at få afklaret, er, hvad vi behandler i dag.
Og det, vi behandler, er altså helt klart et forslag om at forberede en indsættelsesstyrke.
Og for at kunne være i stand til at lave den indsættelsesstyrke, er det afgørende for regeringen, at der ikke er et FN-mandat. Det var bare det, vi ville have konstateret, og det fik vi bekræftet af Venstres ordfører, og det synes vi var godt, og vi synes, at regeringen skal sige det samme.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-04-09:
Jeg vil godt sige til hr. Jensby, at efter de meldinger, han er fremkommet med på Venstres vegne, står det fuldstændig klart for mig, hvad det er, der vil ske, hvad det er, der ligger i dette her.
Der ligger det i det, at først sender man soldaterne af sted med det formål at beskytte flygtningene, så bygger man den militære styrke op, så kommer man til Folketinget på et tidspunkt og siger til Folketinget: De soldater, vi har bygget op i området, som er klar til krig, dem sætter vi nu ind i en militær invasion.
Det er ganske klar tale; der er ingen misforståelse i det.
Ministeren understreger så proceduren.
Jeg er da glad for, at Folketinget i givet fald bliver hørt, men man skal altså gøre sig klart, hvad det er, man stemmer for, hvis man stemmer for det her.
Man stemmer for, at der opbygges en militær styrke, som uden FN-mandat kan sættes ind i en militær invasion i Kosova, og man skal vide, at det i virkeligheden er det, man sender soldaterne af sted med henblik på, hvis man stemmer for det her.
Hans Engell (KF), 1999-04-09:
Regeringens forslag om dansk deltagelse i NATO-styrken i Albanien udspringer jo af den helt katastrofale situation, vi alle har været vidner til de seneste uger.
Den konservative folketingsgruppe kan støtte forslaget, og vi er også enige i de bemærkninger, som ledsager udenrigsministerens beslutningsforslag.
Der er med de rammer, der lægges for Albanienstyrken, sat ret snævre grænser for styrkens anvendelse.
Der er altså ikke tale om, at det er en styrke, som skal skyde sig igennem til Beograd eller på anden vis anvende militære magtmidler, medmindre situationen helt klart nødvendiggør det.
Man får jo det modsatte indtryk, når man lytter til venstrefløjens repræsentanter her i Folketinget.
Vores opfattelse er, at dette er en begrænset opgave; den kan komme til at tage tid, endda rigtig lang tid, og sker der ændringer undervejs i mandatet for anvendelsen af denne styrke, ja, så foreligger der en ny situation.
Så taler vi i givet fald om en egentlig landmilitær operation i Kosovo
eller i det serbiske område i øvrigt, og der er vi tilfredse med det, udenrigsministeren har tilkendegivet netop nu, nemlig at så må der foreligge en henvendelse fra NATO til den danske regering.
Den danske regering vil så gå til Folketinget, og herefter har vi mulighed for at tage stilling til et sådant forslag, som vi - hvis den situation opstår - naturligvis vil modtage positivt, hvis der måtte komme en sådan henvendelse fra regeringen.
Men det jo altså ikke det, vi diskuterer i dag.
Vi har i øvrigt fuld tillid til, at den samlede styrke under NATO's ledelse vil kunne bidrage til at lette og sikre leveringen af den helt nødvendige humanitære bistand samt kunne hjælpe både de albanske myndigheder og de mange nødhjælpsorganisationer, som opererer i Albanien for at lindre de menneskelige lidelser.
Vi lægger også vægt på, at denne styrke oprettes på baggrund af en anmodning fra den albanske regering.
Der knytter sig naturligvis et særligt sikkerhedspolitisk aspekt til denne beslutning, nemlig
spørgsmålet om NATO's ansvar i forhold til Albanien.
Landet er jo som bekendt ikke medlem af NATO-alliancen og dermed ikke omfattet af den kollektive sikkerhedsgaranti, der er hovedpunktet i vores fælles forsvar.
Men det må være åbenbart, at NATO både med oprettelsen og etableringen af denne styrke, AFOR, samt med den planlagte stationering af amerikanske Apache kamphelikoptere i Albanien påtager sig i det mindste et politisk moralsk ansvar for ikke at lade Albanien i stikken, såfremt det serbiske regimes magthavere i hævntørst vender sig mod Albanien.
Albanien må kunne forvente bistand, og jeg går ud fra, at det er et synspunkt, som udenrigsministeren er enig i.
I forslaget forudsiges det, at der i etableringen af styrken også kan forventes deltagelse fra PfP-lande.
Jeg vil godt spørge udenrigsministeren, om der foreligger tilsagn fra PfP-lande, om NATO har kontaktet dem, og hvilke udsigter der er for deres deltagelse, som vi i øvrigt vil anse for særdeles positiv.
Vi kan som nævnt støtte forslaget og tilsiger regeringen en hurtig behandling her i Folketinget med henblik på vedtagelse i næste uge.
Svend Aage Jensby (V), 1999-04-09:
Hr. Skaarup foretog, sådan opfattede jeg det, en vis sammenkobling mellem det beslutningsforslag, vi her behandler om udsendelsen af et dansk kontingent, med regeringens forsvarsudspil.
Jeg kan godt følge tankegangen, jeg er heller ikke så uenig i den; vi har også gjort os den overvejelse i Venstre.
Vi mener bare, at situationen her er alt, alt, alt for alvorlig til at begynde at diskutere forsvarsforlig på den baggrund.
Må jeg så spørge hr. Skaarup, for det var sådan set det, der bragte mig herop: Kan hr. Skaarup allerede nu tilkendegive, om Dansk Folkeparti vil støtte en eventuel landoperation i Kosovo?
Ja eller nej.
Villy Søvndal (SF), 1999-04-09:
Jeg skal ikke bevæge mig ind i et forsøg på at overbevise Dansk Folkeparti om noget; det anser jeg for en uoverkommelig opgave.
Man kunne måske godt ønske sig, at den kritiske presse og den kritiske offentlighed f.eks. stillede det enkle spørgsmål: Hvem er det, der har nedlagt veto, så det betyder noget, de sidste 10 år?
Hvem tror hr. Skaarup der fører i den statistik?
Det er ingen af de to nævnte lande.
Det er USA.
USA har nedlagt, hvis jeg husker rigtigt, ifølge min optælling fire gange så mange, bl.a. i forbindelse med staten Israel og diskussionen om de besatte områder.
Men jeg siger det egentlig bare for historieforvanskningens skyld.
Hvis vi ikke alle sammen vil bidrage til et fjendebillede, der hedder, at vi skaber et nyt jerntæppe mellem øst og vest, så skal vi være lidt forsigtige med, hvor langt vi går i oplagt historieforvanskning.
Peter Skaarup (DF), 1999-04-09:
Ja, nogle gange kan det jo være træls at diskutere med SF omkring sådan nogle ting, for selvfølgelig har USA nedlagt veto i en hel række sager, og det har da også været helt fornuftigt, at USA har nedlagt veto, f.eks. i forbindelse med Mellemøstkonflikten.
Derfor behøver vi jo ikke diskutere i dag, om USA har nogen problemer i forhold til Kosovo eller Rusland har nogen problemer i forhold til Kosovo.
Jeg siger bare stille og roligt, at Rusland og Kina har i visse situationer, hvor det har været af betydning for Vesten, nedlagt veto eller truet med det, og det har gjort, at FN har været handlingslammet.
Sådan er det bare, og det kan man så være enige eller uenige i.
Til hr. Svend Aage Jensby vil jeg sige, at det er klart, at man kan diskutere, om vi skal tale om flere udgifter til forsvaret eller ej, men det er lige så klart, at med den store internationale indsats, Danmark er i gang med i øjeblikket, hvor der er styrker i Bosnien f.eks., hvor der er danske soldater, der har været af sted fire og fem, måske seks gange i forbindelse med de udskiftninger, der er tale om, ja, så er det et stort engagement, og så er der altså tale om, at der bruges mange penge.
Man kan aldrig vurdere, hvordan udgangen på den her konflikt vil blive,
men min fornemmelse er, at vi ikke kommer til at støtte en landaktion.
Til gengæld kan vi godt frygte, at det militære engagement, som vi har dernede - og det gælder ikke nødhjælpen, og det gælder ikke de flygtningelejre, vi gerne vil have - fører til den uundgåelige ende, at der bliver en landaktion, og at internationale styrker skal være nede i området i 50, måske 100 år.
Det er ikke en udvikling, vi synes om, men det kan vi bare ikke ændre ved ved det her forslag, som er fornuftigt set med vores øjne.
Søren Søndergaard (EL), 1999-04-09:
På en eller anden måde synes jeg, der er noget vist surrealistisk ved hr. Skaarups indlæg, fordi hr. Skaarup siger, at der kan være situationer, hvor FN ikke kan anvendes til at gribe ind i forhold til humanitære situationer med at give humanitær bistand og humanitær hjælp.
Og det vil jeg da give hr. Skaarup fuldstændig ret i.
Der findes sådan nogle situationer.
Og i de situationer må man finde på at gøre noget andet.
Jeg er fuldstændig enig med hr. Skaarup.
Men forudsætningen for, at man kan konstatere, om FN vil være med f.eks. til en humanitær aktion i dag i Albanien, være med til at beskytte humanitære nødhjælpskonvojer på anmodning af den albanske regering, er vel, at FN bliver spurgt.
Og FN er jo ikke blevet spurgt.
Så altså hele det dér foredrag om, hvad man kunne tænke sig, er det faktisk ikke ret irrelevant i forhold til det, som i hvert fald en del af os andre diskuterer lige i øjeblikket?
Peter Skaarup (DF), 1999-04-09:
Jamen hr. Søren Søndergaard kan godt mene, at det er en surrealistisk holdning, som Dansk Folkeparti har til nogle ting herinde.
Det samme kunne jeg så sige om Enhedslistens holdning til visse ting, og det kan vi så snakke lang tid om.
Men det, der er interessant, er - rigtigt set af hr. Søren Søndergaard: Hvorfor spørger man ikke FN?
Jeg kender ikke årsagen til, at man ikke har spurgt FN, men formodentlig er årsagen jo altså, at bl.a. Rusland, har man en viden om, ikke vil støtte et sådant initiativ og i givet fald vil nedlægge veto mod det.
Derfor er det jo meget naturligt, at man ikke vil opnå den situation i forhold til det internationale samfund.
Så må man også sige, at det her er jo ikke noget, der kan gå særlig lang tid med.
Det er jo noget, der skal ske
meget hurtigt, hvis man skal afhjælpe den flygtningesituation, man har i nærområdet, hvis man skal sørge for at hjælpe de mennesker, der er i alvorlig nød og mangler mad, huse osv.
Så derfor er det en hastesag, og derfor kan vi sagtens leve med, at man ikke har spurgt FN.
Svend Aage Jensby (V), 1999-04-09:
Regeringen søger støtte til, at et dansk militært bidrag kan stilles til rådighed for en NATO-styrke i Albanien efter invitation fra albansk side.
Det kan Venstre støtte helhjertet.
Vi har nu i lang tid oplevet noget af det uhyggeligste folkedrab på en hel nation i deres eget land.
Etnisk
udrensning i sin mest nedrige og grusomme form.
Man skiller familier fra hinanden, skyder mændene for øjnene af deres børn.
Netop her til morgen har vi hørt, at disse massakrer fortsætter, efter at Milosevic har offentliggjort sit såkaldte våbenhvileforslag.
Det er en massakre, som er påbegyndt for længst.
Den startede jo i virkeligheden i Bosnien, startede op sidste år i Kosovo og har intet med NATO's indgriben i situationen dernede at gøre.
Det er en systematisk udryddelse af et folk, der ganske svarer til, hvad Hitler fra 1939 til 1945 udførte i Tyskland med sin jødeudryddelse.
Dengang skulle der gå fem til seks år faktisk, inden verdenssamfundet kunne gribe ind, fordi man stod over for en kæmpe militærmaskine med en for svag militærmaskine.
Det skal ikke lykkes Milosevic at skabe det Storserbien, som han i virkeligheden vil, og udrense Kosovo, for det er jo det, der er hans mål.
Og det lykkes ham ikke, takket være at vi har en organisation, der hedder NATO, som har vist sig at kunne holde sammen, og som vil forhindre Milosevic i at gennemføre sit formål.
Det er rigtigt, det skal de, men konsekvensen af det her er jo blevet, at der i Makedonien og Albanien er ophobet vel snart op mod en million fordrevne flygtninge, som selvsagt forsøger at komme ud af det helvede, de befinder sig i, og hvor vi altså nu kan opleve, at Milosevic tvinger nogen af dem tilbage igen.
Det skaber et pres på de to små fattige nationer, og det, forslaget lægger op til, er, at den militære styrke, der skal bringes derned, bl.a. skal bistå med gennemførelsen af hjælpeprogrammerne dernede, bistå de humanitære organisationer, sikre sikkerheden for det personel og selvfølgelig også vores egne soldaters ve og vel.
Det bliver givetvis ikke en nem opgave for de danske
soldater
Jeg går ud fra, og ved jeg også, at forsvarsministeren vil udstyre vores soldater med den bedst mulige udrustning.
Det bliver ikke noget, der bliver løst fra måned til måned.
Det tror jeg ikke det gør.
Jeg vil heller ikke afvise, at det, der kan komme til at ske senere, er, at danske styrker kan komme til at være med til at skabe nogle sikre enklaver, nogle brohoveder ind i Kosovo, hvor vi så kan begynde at sende flygtninge hjem.
Det vil jeg bestemt ikke afvise.
Jeg kunne tydelig høre det spørgsmål, som hr. Søren
Søndergaard og hr. Albrechtsen stillede hr. Per Kaalund
, og jeg forstår dem udmærket, men jeg siger til de herrer med det samme, at vi ser i Venstre hel åbent den mulighed, at det til sin tid kan blive de samme soldater, som vi nu sender ned for at bistå hjælpeorganisationerne, der kan komme til at deltage i en sådan eventuel operation.
Det er vi med på i dag.
Det ser vi som en mulighed.
Jeg går så ud fra, at vi selvfølgelig får lejlighed til at forholde os til det.
Jeg nævner bare allerede her i dag, at den mulighed ser vi klart for os.
Per Kaalund (S), 1999-04-09:
Til hr. Søren Søndergaard og spørgsmålet om, hvem disse tropper i givet fald skal sættes ind mod, kan jeg svare, at tanken er, at de skal beskytte de hjælpearbejdere og de hjælpeorganisationer, der er i området.
Vi ved også fra meldinger, at der foregår en del, skal vi sige, kriminalitet i området, herunder også i forhold til hjælpeorganisationerne.
Det er altså kun i yderste fald, at der skal anvendes militær magt.
Hvis flygtningemedarbejderne, organisationerne osv. bliver udsat for trusler, så skal de selvfølgelig kunne forsvares.
Med hensyn til det tidsmæssige i hr. Søren Søndergaards spørgsmål er det tanken, at de skal sendes af sted.
Der findes i øvrigt NATO-tropper af forskellig art i området, som rimelig hurtigt kan sættes ind.
Alt sammen under NATO's kommando.
Med hensyn til hr. Keld Albrechtsens spørgsmål om grænserne for mandatet så synes jeg, at det fremgår rimelig tydeligt af bemærkningerne, at der er tale om ca. 200 mand i styrken her plus noget materiel.
Hvis det skal udvides på en eller anden måde, vil regeringen vende tilbage, står der i bemærkningerne.
Og det kunne være til enten Det Udenrigspolitisk Nævn eller Folketinget.
Jeg føler mig overbevist om, at Folketinget vil blive inddraget, i fald der sker ændringer af større karakter.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-04-09:
Jeg var meget glad for hr. Bukstis understregning af, at Europa-Parlamentet ikke skulle have mere magt.
Det er bestemt en linje, som vi fra Dansk Folkepartis side gerne vil bakke op.
Men jeg synes også, der var et enkelt sted, hvor kæden sprang af i hr. Bukstis indlæg, og det var, da han efterfølgende sagde, at det betød, at man ikke skulle ændre på intiativrettens placering.
Jeg forstår simpelt hen ikke den kobling.
Hvis vi taler om at flytte initiativretten fra Europa-Kommissionen til Ministerrådet, hvordan kan det så have nogen som helst indvirkning på spørgsmålet om Parlamentets rolle?
Det vil vel tværtimod være sådan, at Parlamentet vil få endnu mindre at skulle have sagt, hvis initiativretten flyttes til Ministerrådet, fordi man dermed sætter større fokus på de enkelte landes parlamenters rolle i forhold til deres regering, også når der skal stilles forslag i EU-systemet.
Man kan vel sige, at netop det forslag vil understrege, at Europa-Parlamentet netop ikke skal have mere magt.
Pernille Frahm (SF), 1999-04-09:
Jeg har også et par spørgsmål til hr. Jacob Buksti.
Hr. Jacob Buksti ønsker, at den kommende Kommission bliver en stærk Kommission.
Jeg vil meget gerne have lidt mere at vide om, hvad det er, denne stærke Kommission skal kunne.
Hvad mener hr. Jacob Buksti, når han taler om en stærk Kommission?
Er det »grand old men«, vi skal have i Kommissionen, folk med megen erfaring
Og er det ikke et udtryk for, at man fuldstændig overser, hvordan strukturerne spiller ind på, hvilken kultur der danner sig i en næsten hvilken som helst fornuftig gruppe?
fra, at det er det, hr. Jacob Buksti ønsker?
Mangler man ikke at bebrejde Det Europæiske Råd, at det ikke har taget sin opgave alvorlig som en af de få, der var i stand til at gribe ind og direkte kontrollere Kommissionens handlen?
Keld Albrechtsen (EL), 1999-04-09:
Jeg er glad for, at hr. Jacob Buksti understreger, at Europa-Parlamentet ikke skal have adgang til at afsætte
en enkelt kommissær, men jeg vil godt spørge hr. Jacob Buksti, hvad der egentlig er regeringens eller Socialdemokratiets tanke om, hvordan man så kan få placeret et ansvar
Hr. Jacob Buksti kritiserede problemet med ansvarsforflygtigelse, og det gjorde ministeren også.
Men man er ikke rigtig kommet med nogen forslag til, hvordan det så rent faktisk skulle ske.
Når ministeren f.eks. foreslår et svigbekæmpelseskontor i Kommissionens regi, så ved vi jo godt, hvilken virkning det vil have; det vil ikke have nogen synderlig virkning.
Men vil hr. Jacob Buksti f.eks. være med til, at der bliver en svigbekæmpelsesenhed under Ministerrådet, som rapporterer til Ministerrådet og kan undersøge, hvad der foregår i Kommissionen?
Så ville der jo være mulighed for at gøre noget, og derfor vil jeg godt spørge hr. Jacob Buksti, om han er fuldstændig immun over for forslag, der ændrer mere fundamentalt ved de strukturer, som det er galt med i EU.
Jacob Buksti (S), 1999-04-09:
Til det sidste vil jeg bare sige: Ja, jeg er fuldstændig immun over for en ændring af de strukturer!
Og det er jeg af den simple årsag, at det, som er galt med de analyser, som er kommet fra både hr. Kristian Thulesen Dahl, fru Pernille Frahm og hr. Keld Albrechtsen, er, at de hviler på en fuldstændig fejlagtig opfattelse af, hvad EU-systemet er.
De hviler på den opfattelse, at man går rundt og tror, at man kan lave en parlamentarisk politisk kontrol i et system, som jo ikke er parlamentarisk, og de hviler på den fejlopfattelse, at hvis man styrker Ministerrådet, styrker man demokratiet.
Det, der er fejlen - og det er derfor, hr. Keld Albrechtsen er ved at rode sig ud i noget snavs -
er, at man mangler en klar fornemmelse af, at hvis det er sådan, at vi styrker Ministerrådet, styrker vi de store landes dominans i EU, og det har vi da ingen interesse i.
en interesse i at sikre os en stærk Kommission, der kan arbejde.
Nej, det er bare det, at Kommissionen skal begynde at fungere, som den skal.
Det, der er pointen,
Jeg beder også bare de partier, som går ind for styrkelse af Ministerrådet, om at tænke på, at så åbner man altså for en diskussion af et egentligt føderalt system.
Det er jeg ikke enig i, og det er jeg heller ikke sikker på at de pågældende partier er.
Susanne Clemensen (CD), 1999-04-09:
Ja, hr. Jacob Buksti talte om, at der skulle være en klar ansvarsfordeling blandt kommissærerne, og jeg går ud fra, at det, hr. Jacob Buksti tænkte på, var et retligt og administrativt ansvar.
Men så fortsatte hr. Jacob Buksti og sagde, at det skal stadig være et kollektivt ansvar, forstået på den måde, at Europa-Parlamentet ikke skal kunne afsætte kommissærer enkeltvis.
Jeg vil gerne spørge hr. Jacob Buksti: Hvordan skal det egentlig udmøntes, hvis det viser sig, at en kommissær faktisk gøres ansvarlig for et eller andet, men vedkommende ikke frivilligt trækker sig?
Så står vi jo i nøjagtig den samme situation igen, så har Europa-Parlamentet ikke anden mulighed end at afsætte hele Kommissionen.
Pernille Frahm (SF), 1999-04-09:
Hr. Jacob Bukstis vrede over min analyse burde have ventet, til han havde hørt den til bunds.
Nu har han lige fået lov at læse min dagsorden, inden den bliver delt ud til resten af salen, men det, som vi SF først og fremmest ønsker, er jo at styrke de nationale parlamenter, som det også fremgår af dagsordenen.
Til hr. Jacob Bukstis ønske om, at Kommissionen begynder at fungere, som den skal, vil jeg bare sige: Jamen har det ikke hele tiden været sådan, at Kommissionen skal fungere, som den skal?
Hvori er det nye?
Hvad er det nye, der gør, at man forventer, at den nye Kommission kommer til at fungere, som den skal?
Og hvad er det så, den skal?