Lars Løkke Rasmussen (V), 1999-04-20:
Det kan jo ellers være svært i denne sag, men hvis man skal lede efter et positivt hjørne, så må det vel ligge i, at jeg til en begyndelse vil komplimentere regeringen for, at den nu efter flere års tilløb øjensynligt har gjort sig sine egne tanker om den fremtidige organisering af hovedstadsområdet klart, at den overfladisk har lagt låg på interne uoverensstemmelser, og at den altså nu har barslet med det konkrete lovforslag, vi har efterlyst så længe.
Det kan jo vokse til, selv om man skal være meget fantasifuld for at kunne se sammenfaldet mellem de store forkromede reformtanker og forslaget om oprettelse af Hovedstadens Udviklingsråd.
Jeg tror, at den inderkreds, der har formuleret regeringsgrundlaget, må være noget misfornøjet med, at man heller ikke på dette punkt har været i stand til at levere varen.
Vi andre, der fra starten har haft svært ved at få øje på det særligt perspektivrige i, at man kunne skabe mere dynamik i hovedstadsområdet ved at flytte løsningen af de borgerrettede velfærdsopgaver, f.eks. hele handicapområdet, og ungdomsuddannelserne og sygehusvæsenet, længere væk fra borgerne, skal nu ikke begræde det forhold.
Tværtimod.
Derfor vil jeg også gerne fastslå, at Venstre gerne indgår i seriøse drøftelser med regeringen om, hvordan vi retter barnet til, så det netop kan blive det, som navnet tilsigter: et forum, der kan udvikle hovedstadsområdet.
Vi er nemlig enige med regeringen i, at det er en god idé at give samarbejdet i hovedstadsområdet et mere kraftfuldt udtryk.
Ikke fordi der ikke allerede samarbejdes; det gør der.
På alle de områder, hvor det giver mening, er der frivilligt eller ved lovgivning etableret samarbejdsfora om så forskellige emner som den overordnede fysiske planlægning, den kollektive trafik, erhvervsfremme, kultur, teater, turisme, miljø, Øresundsperspektivet.
Og jeg har med glæde noteret mig i ministerens svar på et af de spørgsmål, jeg har stillet, at regeringen ikke har noget at udsætte på disse samarbejder.
Forslaget er - sådan er det udtrykt i svarene til mig -
ikke udtryk for en negativ vurdering af HT, Kultur- og Teatersamarbejde, Wonderful Copenhagen, Hovedstadens Erhvervsudviklingsprogram, Nordtour eller Copenhagen Capacity for den sags skyld.
Det glæder os, for vi har nemlig den samme vurdering, og det er jo et positivt afsæt til en drøftelse om, hvordan samarbejdet udvikles, gøres mere forpligtende og mere dynamisk.
For det kan godt give god mening at flytte samarbejdet fra de mange små rum til et større, hvor der er lidt højere til loftet.
Det er sagt før, det er ikke noget nyt Venstresynspunkt.
Men det er heller ikke noget nyt Venstresynspunkt, at samarbejdet burde vokse ud af de lokale ønsker og ikke efter diktat fra Folketinget.
Derfor er vi også i Venstre meget, meget lydhøre over for de høringssvar, der sigter mod at betrygge alle de deltagende enheder i hovedstadsområdet i, at de ikke ufrivilligt presses ind i samarbejde, som der ikke er bred og solid opbakning bag i hele regionen.
Hvis regeringen ellers er lydhør på dette punkt, bør det derfor være muligt at nå en enhed på denne del af forslaget. Det ser unægtelig lidt sortere ud, hvis man så kigger lidt bredere på forslaget, specielt på de dele, der vedrører den fysiske planlægning, den indirekte skatteudskrivning og gummiparagraffen, der gør det muligt med simpelt flertal yderligere at udvide Udviklingsrådets arbejdsopgaver og kompetence.
I Venstre har vi nemlig en anden og også en højere ambition end regeringen.
Vist har vi sammenfaldende interesser, når det handler om at skabe forudsætningen for at udvikle hovedstaden som en vækstdynamo og som det naturlige midtpunkt for en stærk og udviklingsorienteret Øresundsregion, men oven i det kommer, at vi i Venstre gerne vil fastholde, ja, faktisk gerne vil udbygge, nærdemokratiet, altså muligheden for, at lokalt folkevalgte politikere har indflydelse på realiseringen af lokale udviklingsønsker.
Det ønske tilgodeses desværre langtfra med det opgavesnit, der er lagt op til mellem Udviklingsrådet og de 5 regionale og 48 lokale myndigheder i hovedstadsområdet.
Ved at placere hele regionplanmyndigheden i Udviklingsrådet frem for at holde ansvaret på det overordnede, strategiske niveau er man nemlig godt i gang med at gentage det hedengangne Hovedstadsråds store fiasko.
Hvor meget udviklingsperspektiv bliver der plads til i et råd, der skal behandle landzonesager?
Hvor meget er det til gavn for borgerne, som det så smukt skrives i ministerens forelæggelsestale, når landmanden i Bramsnæs, som jeg var inde på det i en tidligere bemærkning, der vil indrette tre ferielejligheder i sin ene udlænge, skal indhente tilladelse i et råd, der indirekte repræsenterer 1,8 mio. mennesker?
Og det er i det hele taget tankevækkende, at den absolut eneste af Hovedstadsrådets oprindelige arbejdsopgaver, der nu ikke skal løses af Udviklingsrådet, er den sygehusplanlægning, som ellers satte - sådan må jeg jo forstå regeringsgrundlaget - hele processen i gang.
Vi har svært ved at se, at hovedstadsområdet styrkes ved at pulje en plankompetence, som allerede af mange opleves som værende for centralistisk og for virkelighedsfjern.
Skal der være musik i det her, så bør melodien være en helt anden, nemlig at staten slipper sit jerngreb om planlægningen i hovedstadsregionen for i stedet at give regionens folkevalgte politikere i Udviklingsrådet større kompetence og ved i øvrigt at benytte denne lejlighed til en yderligere styrkelse af det primære kommunale selvstyre.
Men vil regeringen det?
De foreløbige besvarelser på de godt 50 spørgsmål, der allerede er stillet i Folketingets Kommunaludvalg, tyder ikke meget på det.
Den megen snak, som man har lagt øre til igennem tiden, om, at en bedre organisering af det politiske liv i hovedstadsområdet kunne give regionen større kompetence, større indflydelse på regionens udvikling,
er foreløbig blevet ved de fine ord, for, og jeg citerer fra ministerens kommentarer til de indkomne høringssvar: »Regeringen finder det ikke hensigtsmæssigt at give Udviklingsrådet flere beføjelser på planområdet, end amtskommunerne i det øvrige land har.« Det giver jo i virkeligheden næring til det gamle ord om, at et kompromis - for det her er jo et internt socialdemokratisk kompromis - er en aftale, hvor man storsindet giver afkald på andres rettigheder.
Det er slut med, at de folkevalgte i Roskilde, Københavns og Frederiksborg Amter har mulighed for at give dispensation i landzonen, for at konvertere fire sommerhuse til helårsbeboelse, for at udlægge et nyt boligareal eller skabe rum til erhvervsudvikling.
Det er simpelt hen for visionsløst.
Sammenfattende må jeg altså sige, at der skal ændres betydeligt på dette lovforslag, hvis Venstre skal tage medansvaret for denne reelle ændring af strukturen og kompetencefordelingen i hovedstadsregionen.
Et udviklingsråd kan blive et aktiv for hele HT-området
Det gælder her som i andre sammenhænge, at de ord, der gives med, når barnet holdes over dåben, ikke gør det alene.
Det er den reelle vilje bag ordene, der tæller.
Og jeg kan derfor ikke stærkt nok opfordre regeringen til nu at tage initiativ til reelle og åbne drøftelser om, hvordan der kan sikres det bredest mulige flertal for et opgavesnit mellem stat, råd, amter og kommuner i regionen om et mere demokratisk sæt spilleregler, der kan gøre rådet til et udviklingsråd og ikke et demokratiafviklingsrod.
Hermed er det også sagt, at vi i Venstre faktisk nærer meget stor sympati for de beslutningsforslag, der er stillet af Enhedslisten og ikke mindst af SF.
Men jeg må jo konstatere, at regeringen har valgt en anden kurs end den, der ellers grundlæggende er anbefalet af Opgavekommissionen, og jeg har meget, meget svært ved at se det hensigtsmæssige i at søge en strukturreform gennemført uden om regeringen og dermed jo også uden opbakning fra alle de store, bærende kommunalpolitiske partier.
Jeg tillader mig at tro, at regeringen deler denne betragtning, og at regeringen derfor snarest vil indkalde til reelle, seriøse og åbne drøftelser.
Venstre stiller gerne op.