Karsten Nonbo (V), 2004-11-18:
Der ligger her et forslag fra SF om kriminelle unge.
Jeg går ud fra, selv om det ikke er nævnt, at vi snakker om aldersgruppen 15-18 år, og at vi snakker om dømte unge mennesker – ikke som i starten af ugen, hvor man fra visse partier udtalte sig om straffe for folk, der ikke er dømt.
Det er således kun en lille del af en ungdomsårgang, der begår kriminalitet.
Tillykke med det, sagt til justitsministeren og andre, som arbejder på det her område.
Det går godt, men selvfølgelig kan det altid blive bedre.
Det indeholder det her beslutningsforslag også elementer af, men alligevel er der også punkter, som jeg og Venstre ikke er enige i.
Det første punkt: En tidlig og rigtig indsats er af afgørende betydning.
Jamen det er der jo ingen, der kan være uenig i.
Det, vi så kan diskutere, er, hvad en tidlig og hvad en rigtig indsats er.
Men vi kan kun være enige i, at der skal en både tidlig og en rigtig indsats til.
Det andet punkt: Tiltalefrafald, betinget dom og ungdomskontrakt skal fortsat kun kunne gives, men der skal være kontrol med, om vilkår m.v. rent faktisk overholdes af den unge.
Jamen det er jeg og Venstre også fuldkommen enige i.
Der er nogle, der ikke kan lide det der med kontrol.
Der er nogle, der siger, at tillid er godt, kontrol er bedre, med en vis foragt i stemmen, men jeg tror, det er et af de områder, hvor kontrol er godt.
Så det kan vi også kun være enige i.
Ja, intentionerne er gode nok, men det er bare ikke praktisk ladesiggørligt.
Der er desværre nogle, der er nødt til at blive belønnet med en varetægtsfængsling i et arresthus, når de gentagne gange rømmer fra en socialpædagogisk institution.
Intentionerne er gode nok, det kan desværre bare ikke lade sig gøre i praksis.
Det fjerde punkt er, om der altid skal foretages en undersøgelse.
Jamen det er igen problemet, at hvis vi lægger noget ind, skal det altid ske.
Så mister vi fleksibiliteten.
Så flytter vi ressourcerne væk fra der, hvor det er nødvendigt, hen til, at vi altid og gentagne gange skal skære en lige tyk skive salami, og det bliver rutine.
Der skal udarbejdes, siger man, præcise, konkrete og realistiske handleplaner.
Jamen det kan vi jo også kun være enige i.
Så jeg springer helt over til det ottende punkt, hvor jeg igen må konstatere nogle uenigheder.
Der står bl.a.: De sikrede institutioner skal herunder kunne specialisere sig til kun at have unge, der er idømt ungdomssanktion.
Jamen hvis institutionerne kun skal have dem, der er idømt ungdomssanktion, må jeg jo igen spørge: Hvad med dem, der ikke er dømte endnu?
Hvad med dem, der skal varetægtsfængsles?
De kan jo ikke varetægtsfængsles i ungdomsinstitutionerne efter det, der står her, og så er vi jo tilbage til, at nu skal de pludselig pr. definition ind i et rigtigt fængsel, og det vil vi jo helst ikke have.
I næste pind står: Den dømte skal fra sanktionens start have et præcist overblik over hele forløbet.
Ja, men det kræver jo, at der er en samarbejdsaftale, og det kræver jo også, at den unge præcis fortæller, hvad den unge vil, for man kan jo ikke lægge en plan for fremtiden, hvis den unge starter med at bryde planen.
Så er man jo også nødt til at have nogle sanktioner, og det kan jo gøre, at en plan skal drejes i forskellige retninger.
Jeg kunne forestille mig, at det var skrevet under inspiration af hr. Helge Adam Møller, som snakker om weekendfængsler, og som snakker om at vaske brandbiler osv.
Her læser jeg det mere som et alternativ til en meget streng straf og en ungdomssanktion, hvor man efter min mening ikke kan nøjes med at vaske biler.