Lars Barfoed (KF), 2003-01-08:
Med overskriften »Ét Europa« var der ingen tvivl om det danske formandskabs helt overordnede målsætning for formandsperioden, nemlig at afslutte formandskabet på Det Europæiske Råds møde i København med at indgå en historisk aftale om at tilbyde 10 øst- og centraleuropæiske lande medlemskab af Den Europæiske Union.
Og det lykkedes.
Derfor er der al mulig grund til at lykønske regeringen, specielt statsministeren og udenrigsministeren, med det meget fornemme resultat.
Som konservativ kan man jo ikke lade være med at erindre
De fortjener stor ros ved denne lejlighed.
Nu vil vi så i de kommende år skulle afvente en række folkeafstemninger i de 10 lande, der skal bekræfte deres medlemskab af EU fra 2004.
Det er naturligvis ikke givet på forhånd, at de alle beslutter sig endeligt for medlemskab, men prognoserne tyder da på et ja alle steder, og lad os håbe på det.
Det Konservative Folkeparti byder i hvert fald alle 10 lande hjertelig velkommen i Den Europæiske Union.
Udvidelsen lægger grunden til en yderligere udbygning af stabiliteten, sikkerheden, freden og velstanden i Europa.
Samtidig hører det naturligvis med til en analyse af resultaterne af det danske formandskab, hvor udvidelsen har spillet så stor en rolle, som den har, at se lidt ind i fremtiden.
For vi skal ikke glemme, at med den gennemførte aftale om udvidelsen med 10 nye lande begynder et nyt kapitel i EU's historie.
Det vil være en kæmpe udfordring for Den Europæiske Union at få samarbejdet til at fungere
, når vi pludselig fra 2004 er 25 lande i stedet for som nu 15 medlemslande.
Det stiller krav om effektivitet i beslutningsprocesserne, større åbenhed og gennemskuelighed
for borgerne og en klar opgavefordeling dels mellem EU's institutioner og dels mellem EU og medlemsstaterne. Når det gælder opgavefordelingen, vil det ikke mindst være vigtigt at sikre en fælles opfattelse af nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet og ikke bare en fælles opfattelse, men også en sikring af, at disse principper rent faktisk efterleves i praksis.
Også en klart defineret rolle for de nationale parlamenter er en væsentlig brik i den balance.
Det er også tankevækkende i relation til udvidelsen, at ingen af de nye medlemslande har forbehold over for deltagelse i nogen dele af EU-samarbejdet.
Der er overgangsordninger, javel, også når det gælder den fælles valuta, men i sidste ende er de alle fuldgyldige medlemmer af Den Europæiske Union.
Det betyder, at fra 2004 vil en række tidligere kommunistiske østeuropæiske lande deltage på fuld styrke i samarbejdet i EU, mens vi i Danmark sidder tilbage med forbehold over for deltagelse i de efterhånden meget væsentlige samarbejdsområder, nemlig det retlige samarbejde, forsvarssamarbejdet og den fælles valuta.
Det isolerer Danmark i en europæisk sammenhæng og er ikke på længere sigt holdbart.
Derfor skal forbeholdene også efter konservativ opfattelse væk så hurtigt som muligt.
Det har vi ment længe, uden at vi har lagt os fast på nogen bestemt dato for afholdelsen af en folkeafstemning; mange forhold spiller jo ind i en sådan afgørelse.
Hvis en folkeafstemning med så stor sandsynlighed som muligt skal resultere i et ja til at afskaffe forbeholdene, er det bl.a. af afgørende betydning, at et så bredt flertal i Folketinget som overhovedet muligt tilslutter sig, før vi gennemfører en folkeafstemning.
Der skal imidlertid ikke være tvivl om, hvis nogen er i tvivl om det, at Det Konservative Folkeparti når som helst vil være rustet til en folkeafstemning om forbeholdenes afskaffelse.
Endelig er der grund til at minde os selv om, at dette vil være den største udvidelse på én gang af samarbejdet i EU, men der forestår i de kommende år en række yderligere udvidelser af medlemskredsen, først og fremmest Bulgarien og Rumænien, der formentlig vil opnå medlemskab fra 2008, Norge, Island og Schweiz bliver formentlig også alle parate til medlemskab før eller siden.
Så er der hele situationen omkring Tyrkiet.
Tyrkiet er slet ikke parat til medlemskab på nuværende tidspunkt, men i løbet af en årrække vil det blive realistisk at tale også om tyrkisk medlemskab af EU.
Landene på Balkan samt Hviderusland, Ukraine og Moldavien kan også være potentielle kandidater på den meget lange sigt, så det bliver bestemt ikke sidste gang, at vi skal drøfte udvidelse.
I den almindelige glæde over gennemførelsen af aftalen om udvidelsen
må vi imidlertid ikke glemme de mange andre succeser, der er opnået under det danske formandskab.
Her skal jeg bare nævne nogle enkelte hovedområder.
Når det gælder udvikling af det indre marked, har det danske formandskab opnået en række væsentlige resultater, herunder et frit fælles energimarked, styrkede konkurrenceregler og en forbedret infrastruktur, ikke mindst på luftfartsområdet.
Også på det retlige område er der i den danske formandsperiode sket betydningsfulde fremskridt inden for bekæmpelse af terror, grænseoverskridende kriminalitet, regler om indvandring og asyl og udbygning af borgernes
civilretlige stilling i sager af grænseoverskridende karakter.
Jeg vil også gerne fremhæve, at det på det udenrigspolitiske område er lykkedes at etablere en fælles EU-holdning i forhold til en række væsentlige internationale problemstillinger og dermed styrke EU's position som en international aktør.
Så jeg vil slutte mit indlæg her med et stort tillykke til regeringen med et rigtig godt gennemført formandskab.