Tove Videbæk (KRF), 1999-10-12:
Jeg vil gerne først komplimentere kulturministeren for en visionær redegørelse om børnekulturpolitik.
Den er præget af forståelse for at tænke børnene ind i en større sammenhæng
Men når det er sagt, kan jeg frygte, at overgangen mellem flotte ord og konkret handling kan blive rimelig svær. Barnelivet er, som ministeren er inde på, ikke kløvet af faggrænser.
barns individuelle behov, og derfor er det positivt, at ministeren lægger op til nye partnerskaber for børn og kultur, bl.a. via tværministerielt samarbejde og koordination
Men barndom handler ikke bare om børns individuelle udvikling.
De skal tilegne sig et fælles kulturelt fundament, som de kan bygge på og referere til gennem hele livet, og gennem en årrække har vi som samfund været for vage, når det gælder om at skabe et tydeligt værdifundament for vore børn.
Vi har gerne villet være åbne og tolerante, og vi har måske også været bange for at diktere gamle værdier i et moderne samfund, der først og fremmest er præget af forandring. Denne holdningsangst har heldigvis ændret sig i de senere år, og i stedet er der kommet en større forståelse
for, at vi har brug for at vide, på hvilken grund vi bygger.
Børn har brug for at lære de danske kulturelle rødder at kende, med hvad det har indebåret af inspiration og påvirkning fra andre nationer og religioner.
Hvis man ikke kender sine egne rødder og sin egen kulturarv, bliver man usikker og utryg ved mødet med det anderledes og det fremmede, og det ser vi desværre alt for mange eksempler på i dag.
Jeg er derfor ganske enig med kulturministeren i, at børn skal sikres nem adgang til historien og kulturarven på en måde, der appellerer til deres fantasi og videbegær. Ministeren påpeger også - og det er rigtigt nok - at mange børn har for lidt kontakt med voksne ud over forældre og pædagoger; men jeg vil tillade mig at korrigere og sige, at børn har for lidt kontakt med voksne ud over lærere og pædagoger.
En meget stor del af vore børns liv udspiller sig nemlig på institutioner sammen med voksne, der er betalt for at være til stede; men børn har brug for samtalen og samværet med forældre og andre mennesker, som bare elsker dem - mennesker, der er sammen med dem alene af lyst og glæde.
Jeg mener, børn bør beskyttes imod, at deres forældre er væk fra dem 37 timer om ugen.
Danske småbørnsforældre er de mest arbejdende i hele Europa.
Vi bør give småbørnsforældre mulighed for at være mere sammen med deres børn via ret til deltid og via bedre orlovsordninger; men vi bør også sikre, at den kulturpolitiske satsning er afbalanceret mellem tilbud rettet mod institutioner og tilbud rettet mod børnefamilier.
Børnefamilier skal have rig mulighed for sammen at udforske glæden ved at være fælles om kulturelle og kunstneriske oplevelser i familien.
At forældre og børn har brug for mere tid sammen, blev
særlig klart for nylig, da flere skoler følte sig nødsaget til at sende et brev hjem til forældrene.
Brevet gjorde bl.a. opmærksom på, hvordan børnene skal være forberedt til og hvordan de skal opføre sig i skolen.
Det er da om noget tegn på, at forældre ikke har tid nok til at samtale med deres børn og ikke har tid nok til at være forbilleder i handling og holdning for deres børn.
Det er vigtigt, at børn har et udbygget netværk af voksne omkring sig, men ligefrem at arbejde på at skabe voksne samtalevenner virker lidt kunstigt på mig.
Det kan være et mål, vi arbejder hen imod, men midlet må være at motivere børn til at udfolde sig i nogle rammer, hvor der er engagerede voksne til stede, f.eks. i foreningslivet.
Så kommer det med de voksne samtalevenner helt af sig selv.
I foreningslivet og i idrætten møder børnene frivillige ledere og trænere, der er personligt engageret i det fællesskab, foreningen repræsenterer, og i det liv, der udfolder sig her.
Det er meget vigtigt for børnene at opleve og lære af dette mellemmenneskelige engagement, og derfor skal vi værne om foreningslivet, også når vi snart skal til at revidere folkeoplysningsloven
De penge, der er givet i tilskud til det frivillige børne- og ungdomsarbejde, som det foregår i bl.a. spejder-, idræts- og kirkelige foreninger, er givet godt ud.
Det er forebyggende arbejde af allerbedste slags, og de penge kommer igen med renters rente.
Vedrørende det kulturelle liv i foreninger synes jeg nok, det er vigtigt at overveje, hvilken kultur vi ønsker at børnene skal tilegne sig i de sammenhænge.
I mange sportsklubber sælges der alkohol, og børnene lærer fra små, at øl og sport er gensidigt forbundne.
I fritids- og ungdomsklubberne under bl.a. Ungdomsringen bliver der solgt øl til festerne, og vi viser dermed børnene, at fest og hyggeligt samvær knytter sig til indtagelse af alkohol.
Men de signaler kan vi ændre; hvis vi vil, kan vi skabe en modkultur og bekæmpe den kedelige europarekord i druk, som danske teenagere har. Det synes jeg ministeren skal arbejde videre med, for det er ganske enkelt en kulturel skamplet.
Det er godt, at ministeren betoner det frivillige foreningsliv og engagementet fra det civile samfund i børnekulturpolitiken; men vi bør have en løbende debat om, hvilke værdier der bærer foreningslivet, og hvilke værdier der formidles til vore børn ad den kanal.
Nu vi taler om kanaler, lægger redegørelsen også op til, at kvaliteten i det samlede medieudbud for børn skal sikres.
I forbindelse med forhandlingerne om den nye mediepolitiske aftale vil regeringen arbejde for, at public service-stationerne kan øge deres egenproduktion af dansk tv for børn, og det er positivt.
Men jeg vil også gerne understrege, at vi har brug for at udvikle nye former for uddannelses-tv og fakta-tv til børn. Desuden mener jeg, at børnene skal beskyttes mod tv-vold.
Børn ser uhyggeligt mange voldsscener og mord på tv, og det er klart, at de bliver påvirket af det.
Forleden hørte jeg en meget sigende historie fra en børnehave: En lille dreng kom og fortalte, at hans bedstefar var død, og en anden lille dreng i børnehaven spurgte ham: Hvem skød ham?
Disse smådrenge har vist set rigeligt med vold og skyderier i deres korte levetid.
På mange tv-kanaler serveres der vold og porno morgen, middag og aften.
Hvad er det for værdier, vi dermed formidler til vore børn?
Hvad er det for en samfundsforståelse og for et menneskesyn?
Den aggressivitet, vi oplever mange steder i samfundet, er ikke opstået bare af sig selv.
Voldsfilm er en medvirkende årsag, og det glæder mig, at vi på dette område har en ansvarlig minister, som tør stå ved de voksnes ansvar for børnenes udvikling. Også hvad angår børnereklamer, ligger jeg på linje med kulturministeren; men ministeren glemmer i redegørelsen det forslag, der tidligere på året kom fra Venstres medieordfører om, at skolebørn skal have medieundervisning.
Børnene vokser op i et mediesamfund, og derfor har de brug for den bedst mulige udrustning til at håndtere de mange informationer, medierne viderebringer.
Jeg er enig med ministeren i, at der er behov for at eksperimentere med nye institutions- og skolebyggerier med henblik på at give børnene bedre fysiske rammer, og her kan jeg ikke undgå at komme ind på de fysiske rammer, vi i øjeblikket byder vore børn. Foreningen Skole og Samfund har netop lavet en undersøgelse, der konkluderer, at fire ud af fem skoler er så nedslidte eller fugtige, at de er direkte sundhedsfarlige for børnene at opholde sig i.
Hvordan kan vi forvente, at vi får succes med at undervise vore børn i respekt for medmennesket og demokrati i skolerne, når vi samtidig sidder deres nødråb vedrørende de fysiske rammer overhørig?
Det glæder mig, at ministeren generelt set lægger op til at inddrage børnene mere på kulturområdet.
Desværre tager lovgivning om og for børn i dag reelt udgangspunkt i de voksnes ønsker.
De voksne vil have ret til at blive insemineret og føde børn, der aldrig får mulighed for at kende deres far; de voksne vil have ret til at sende deres børn i institution 10 timer om dagen; de voksne vil have ret til at blive skilt; og de voksne vil have ret til sunde omgivelser på jobbet.
I mellemtiden sidder børnene tilbage med en dårlig smag
i munden
De får nemlig ikke ret til to forældre, til deltid, til samvær, til ordentlige opvækstvilkår og til ikke at blive syge af at gå i skole.
De er på nuværende tidspunkt i meget stor grad overladt til voksnes ønsker for det samfund, de voksne har indrettet med voksnes behov som rettesnor, og derfor glæder det mig, at ministeren understreger betydningen af, at børn inddrages aktivt i kulturlivet.
Husk også det, når Kulturrådet for Børn iværksættes!
Det glæder mig, at ministeren i sin redegørelse sætter mange nye skibe i søen til glæde for alle Danmarks børn, og i Kristeligt Folkeparti ser vi frem til, at initiativerne bliver sat i gang.