Svend Auken (S), 2002-12-10:
Det, jeg er allermest glad for, er, at dette forløb viser, at energireformen, som vi i sin tid indførte efter meget, meget grundige forhandlinger mellem seks partier i Folketinget - i virkeligheden seks et halvt parti, men det halve parti er jo forsvundet - hele dette meget omfattende aftalekompleks har givet Danmark en førerstilling med hensyn til liberalisering og miljø på energiområdet, og det har også vist sig at være robust i tilfælde af regeringsændringer. Da jeg sammen med den nuværende finansminister og andre forhandlede aftalerne på plads i sin tid, var pointen netop, at vi trods forskellene i vore udgangspunkter, som økonomi- og erhvervsministeren her opridsede, var i stand til at lave noget, der var robust.
Vi skabte en robust ramme for hele energisektoren, den hvilede på et bredt flertal i Folketinget, og jeg tror faktisk, det allerflotteste resultat er, at den energireformaftale, vi i sin tid lavede under den tidligere regering, holder under den nuværende regering.
Det kræver, at vi lytter til hinanden og tager hensyn til hinanden, og det er altså lykkedes.
Men det behøver altså ikke at tage 6 måneder for at få det omsat til lovgivning, hver gang vi er enige om noget.
Jeg respekterer, at forskellige arter kan have forskellige drægtighedsperioder, men hvorfor økonomi- og erhvervsministeren skal være den i dyreriget, som har den længste, fatter jeg ikke helt.
Dette forslag har som bekendt været undervejs i halvandet år.
Jeg er glad for bemærkningen om det selvindlysende for vindmølleejerne.
Jeg havde heller ikke ventet andet.
Så til den sag, som jeg tror bliver Folketingets største sag i 2003, nemlig spørgsmålet om salg af de elforsyningsselskaber i kommunerne, som hviler i sig selv -
ikke i kraft af, at kommunen har investeret, ikke i kraft af, at der har været konkurrence på området, men i kraft af, at forbrugerne har været tvunget til at aftage strøm et ganske bestemt sted og har betalt for den.
Nu er der nogle tilfældige kommuner, der skal score gevinsten ved det, og det bliver det største spørgsmål overhovedet.
Her taler vi altså ikke om 5 eller 10 mio. kr.; her taler vi om 5, 10, 15, 20 mia. kr.
Dem bliver vi nødt til at neutralisere, og vi bliver nødt til at gøre det på en retfærdig måde.
Jeg er ikke interesseret i at foregribe en i øvrigt vanskelig drøftelse, som jeg håber ender i et resultat.
Spørgsmålet er tæt knyttet til energireformen, aftalen mellem energireformpartierne, og jeg håber, vi i fællesskab kan løse også dette problem, som jo delvis er lidt selvskabt.
Men lad det hvile.
Vi erkender, at det ikke kan være det forhold, om man har været hurtig eller langsom, der skal bestemmer, hvordan løsningen bliver.
Det ville ikke være rimeligt.
Blandt de instrumenter, som indtil videre har været nævnt, har været deponering og spørgsmålet om bloktilskud osv.
Det er jeg interesseret i, og jeg tror egentlig, jeg fik bekræftet her, at ministeren deler mit ønske om, at vi skal behandle folk lige.
Hvis jeg af hensyn til julefreden skal ytre endnu en positiv bemærkning, skal det være, at ministeren efter at have været sorgløs er blevet mere og mere alvorlig under behandlingen af sagen.
Man kan prøve at forestille sig, at vi pumper milliarder af kroner ud til en kommune nord for København, nemlig Gentofte, f.eks. 4 mia. kr. uden modregning i bloktilskuddet.
Det var jo at gøre nar af resten af befolkningen, hvis det skete, og jeg vil gerne udtrykke anerkendelse af, at der er krøbet et stænk af alvor ind i ministerens udtalelser, når han taler om det.