runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-19:
Ministeren sagde for et øjeblik siden, at han ikke mente, der var basis for forudgående orientering af Folketingets Europaudvalg.
Jeg synes nu nok, at selve det forhold, at man får et papir i hånden, hvor man skal sidde og drøfte traktatændringer i et Ministerråd, som ikke har noget med traktatændringer at gøre, burde have fået alle advarselsklokker til at ringe hos den danske finansminister.
Men hele det forløb kan vi vende nøjere tilbage til i det samråd, vi skal have i Folketingets Europaudvalg.
Det er et meget, meget kompliceret forløb, desværre med fejltrin af ministeren både før og efter.
Det vender vi tilbage til, men nu er jeg optaget af, at ministeren tilsyneladende er den eneste i hele Europa, der har den opfattelse, at det her ikke er et dokument, der er fremsendt af Ecofinrådet til formanden for regeringskonferencen, til formanden for EU.
Er det ikke rigtigt, at det brev, som den italienske finansminister sender, er sendt i hans rolle som formand for Ecofinrådet?
Der står udtrykkeligt, at det er i rollen som formand for Ecofinrådet til Mr. President, altså til formanden for EU.
Er det ikke korrekt?
Thor Pedersen (V), 2003-11-19:
Jeg må lige sige om det med bred konsensus, at det altså oversat betyder, at der ikke er enighed, men at det er et overvejende antal for. Man vil finde ud af, at det ellers hedder »consensus« eller »agreement«.
Jeg har tidligere sagt: Hvad Tremonti har sendt til sin statschef, er noget, han har sendt til sin statschef, og han skriver endda i samme brev, at andre ministre jo kan sende papiret til deres repræsentanter, altså deres regeringer.
Han fortæller direkte, at sådan er det.
Men jeg møder jo Tremonti på tirsdag, og det er klart, at jeg selvfølgelig vil fortælle ham om de misforståelser eller den uro eller kritik, det har givet anledning til, og så vil jeg selvfølgelig spørge, hvorfor han egentlig har udeladt de forbehold, som stod i papiret.
Jeg vil i øvrigt sige, at der ikke er fremsendt nogen traktat, og at det ikke er Ecofinrådet, der i givet fald fremsender noget; det er på baggrund af tilkendegivelser fra finansministre.
Det er ikke
Ecofinrådet.
Rådet bidrager ikke.
Det kan ministre gøre, men det er via nationale synspunkter.
Det er klart på mødet meddelt, at den danske regering som udgangspunkt kan tage traktaten, som den foreligger, at vi ikke overvejer, eller at vi ikke har besluttet at komme med selvstændige ændringsforslag, men hvis andre lande kommer med det, kan vi overveje at støtte dem efter en særlig national procedure.
Derfor var jeg meget tilfreds med den fodnote, hvor der stod, at vi havde besluttet, at der ikke var nogen præjudice for det, der stod i papiret, der kunne binde regeringer.
Det var fem lande foruden Danmark, der havde den fodnote. Så vi må alle samme spørge os selv, hvorfor den ikke står i det papir, der oversendes til den italienske formand.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-11-19:
Jeg anerkender fuldt ud, at finansministeren har været af den opfattelse, at der ikke blev besluttet noget på det uformelle ecofinmøde i Stresa i september måned, for det kan man jo ikke på et uformelt møde, og derfor blev der heller ikke søgt mandat, for der skulle ikke besluttes noget.
Derfor er mit spørgsmål: Hvad tænkte ministeren, da han så senere hen erfarede, at den italienske formand for Ecofin havde fremsendt 22 ændringsforslag til forfatningstraktaten på vegne af Ecofin, og hvor han oven i købet siger, at der er bred konsensus om de fremsendte forslag?
Hvad tænkte
ministeren?
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-19:
Jeg vil godt spørge, hvor den fodnote er blevet af i det papir, som den italienske finansminister så har sendt videre til den italienske statsminister, for af det papir fremgår det, at der er truffet beslutning i enighed om traktatforslaget, at papiret afspejler en høj grad af konsensus, og ikke noget om, at der er uenighed. Jeg vil derfor godt spørge: Hvordan kan ministeren så efterfølgende i et notat til Folketingets Europaudvalg oplyse, at der i det papir, der var sendt frem, var gjort opmærksom på, at der ikke var enighed?
Jeg kan ikke se noget som helst i det papir, hvor den italienske finansminister gør opmærksom på, at der ikke var enighed.
Hvis det så er sådan, at det er den italienske finansminister, der har omgået alle spilleregler og på egne vegne har fremsendt et traktatforslag, som om det er det samlede Økonomi- og Finansministerråd, der står bag det, hvad vil ministeren så gøre for at rette op på den fejl?
Det kan man da ikke bare lade stå. Jeg har i dag sendt ministeren et åbent brev om det spørgsmål og opfordret ministeren til at rette henvendelse til den italienske finansminister for at få trukket det papir tilbage fra regeringskonferencen.
Vil ministeren gøre det for at rette op på sagen?
Thor Pedersen (V), 2003-11-19:
Jeg vil gerne præcisere over for hr. Keld Albrechtsen, at der på det uofficielle ecofinmøde, som der var tale om, ikke blev besluttet og i øvrigt heller ikke kunne besluttes noget formelt.
Der er tale om møder, hvor ministre og i dette tilfælde centralbankchefer kan drøfte aktuelle emner og udveksle synspunkter.
Stresamødet var ikke et møde i forbindelse med regeringskonferencen.
Det oplæg, der forelå, var udarbejdet af den embedsmandskomité, der forbereder finansministrenes møder om bl.a økonomiske og monetære emner.
Det var benævnt reflektionspapir fra ecofinministre, altså ikke noget med konklusioner eller beslutninger.
I samme papir var der en fodnote, bl.a. efter dansk ønske.
I fodnoten hedder det: Nogle medlemsstater er inde i en proces om at vedtage formelle positioner for regeringskonferencen.
For disse medlemsstater og deres ministre præjudicerer synspunkterne i dette papir ikke resultatet af den nationale procedure, der kan involvere parlamenter, og en medlemsstat kan ikke støtte forslag om at ændre konventets tekst.
Samme tekst var gentaget i den note, som formanden for embedsmandskomiteen fremsendte til finansministrene sammen med papiret.
Som sagt var Danmark med til at få fodnoten ind.
Der har på intet tidspunkt været tale om, at den uformelle drøftelse skulle lede til konkrete beslutninger på et efterfølgende ordinært rådsmøde.
På det uformelle møde blev der end ikke truffet reelle beslutninger om, at økonomi- og finansministrene skulle indstille noget til regeringskonferencen hverken som gruppe eller hver for sig.
Den italienske formand, Tremonti, rundede drøftelsen af med blot at skitsere to til tre mulige forløb af regeringskonferencen, og at der ikke skulle drages konklusioner fra mødet.
Der var altså ingen beslutninger og ingen konklusioner fra mødet i Stresa.
På denne baggrund var vurderingen, at der ikke var basis for en forudgående orientering af Europaudvalget, men alene en efterfølgende orientering om, hvilke hovedemner der blev berørt, og det skete den 2. oktober i referatet fra Stresamødet.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-19:
Der har ikke været søgt mandat i Folketingets Europaudvalg, så vidt jeg kan bedømme det.
Der er efterfølgende, så vidt jeg kan bedømme det, ikke givet Folketingets Europaudvalg en retvisende orientering, og der er tilsyneladende heller ikke sket noget forsøg fra den danske regerings side på at rette op på den fejl, som den italienske finansminister har begået ved at fremsende disse traktatforslag til regeringskonferencen. Så jeg håber, vi kan få en grundig og ordentlig redegørelse for sagen nu her i spørgetiden.
Jørn Jespersen (SF), 2003-11-19:
Jeg er da enig i, at man skal søge at fremme solidariteten i alle mulige organisationer og sammenslutninger hos private osv., men det er da lidt fattigt, at finansministeren bare lægger et politisk ansvar fra sig og siger, at det må nogle andre løse; hvis man vil lave fagligt arbejde, så må nogle andre løse det.
Det, jeg spørger om, er: Har regeringen på Danmarks vegne ikke også en interesse i, at de lande, vi samhandler med, har et organiseret arbejdsmarked med overenskomster, med forbud mod børnearbejde, med mulighed for, at lønmodtagerne kan få del i den samfundsmæssige vækst, når vi begynder at handle mere med dem?
Hvis svaret er bekræftende, at det synes regeringen også vi har et samfundsmæssigt ansvar for, hvorfor har regeringen så ikke sørget for, at det her arbejde bliver gjort, f.eks. ved i finanslovforslaget at sige: Vi vil have en ændret finansiering.
Vi optager nu kontakt med fagbevægelse og arbejdsgivere for at se, om vi kan få en øget finansiering.
Så havde der jo været en linje i det.
Men her fralægger man sig bare ansvaret.
Man fjerner det med et pennestrøg en sen nattetime i lukkede forhandlinger.
Det hænger da ikke sammen med, at det er et godt og vigtigt arbejde.
Jacob Buksti (S), 2003-11-19:
»Hvad er ministerens reaktion på udviklingen inden for skatteministerens ansvarsområde, som truer med at underminere finanspolitikkens holdbarhed som f.eks. påpeget i rapporten fra arbejdsgruppen om beskatning af personalegoder/naturalieydelser, og som er resultat af, at regeringen helt bevidst besluttede ikke at lukke et åbenlyst skattehul med milliardtab til følge?«
Thor Pedersen (V), 2003-11-19:
Jeg har sagt mange gange, at jeg mener, at der udføres et godt stykke arbejde.
Man kan altid diskutere grænseflader, hvad der hører hjemme under almindeligt bistandsarbejde.
Det vil man altid kunne.
Der kan også her være en grænseflade.
Men generelt må man sige, at det er godt, almindeligt arbejde.
Danmark giver jo altså måske mest; det er muligt, vi i dag ligger som nummer to land i verden, der yder mest i bistandshjælp.
Så vi har altså en god samvittighed med hensyn til, hvad vi giver i bistandshjælp.
Men der er ikke noget forkert i at sige, at de ngo'er, de organisationer, som går ind og bistår, også selv bidrager.
Hvis ikke man er i stand til at bidrage, når man har en formue på 11 mia. kr., så forstår jeg godt, at der er et problem.
Med hensyn til den danske ulandspolitik i al almindelighed
synes vi selv, at vi er på den rigtige platform, når vi er det land eller nummer to land i verden, der giver mest i ulandsbistand.
Der dækker vi over en bred front, og hvis ikke det ene ngo-system dækker, jamen så er der andre ngo-systemer, der kommer til at dække.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Margrete Auken (SF), 2003-11-19:
Jamen altså nu prøver vi igen.
Finansministeren er tydeligvis ikke klar over, hvad Ulandssekretariatet laver.
Så er der et vist håb om, at vi så får det forklaret, når vi kommer til at snakke med udenrigsministeren, for han ved det jo, for han har sagt god for det.
Der må være en eller anden, der er blevet sat fuldstændig uden for døren, da Venstre tromlede det her igennem, for han ved det godt.
Han er fuldstændig klar over det.
Når han gennemgår regeringens ulandsbistand, så er præcis det arbejde, Ulandssekretariatet laver, en kerneindsats, for at vores øvrige bistandsarbejde kan komme til at fungere.
Det har finansministeren stadig væk ikke svaret på.
Er det ligegyldigt for regeringens bistandsarbejde, om vi har Ulandssekretariatets arbejde?
Thor Pedersen (V), 2003-11-19:
Jeg skal ikke blande mig i, hvordan forbundene vælger at anvende deres penge, og hvordan de ønsker at udmønte, at man opbygger en formue over tid, der i dag blandt de 12 største forbund er oppe på 11 mia. kr. Det vil sige, at det er langt mere end det, man overhovedet skal bruge for at kunne konflikte og bruge andre elementer i forhold til det, man historisk har set.
Jeg mener stadig, at den fornemste form for solidaritet - jeg taler altså ikke om faglig solidaritet, men om generel solidaritet - er, at man bruger egne midler, før man bruger andres.
Her er der altså et bagland, der er i stand til at vise, at de mener noget med det.
Søren Søndergaard (EL), 2003-11-19:
Tak til finansministeren for hans klare undsigelse af Venstres udenrigsordfører, hr. Troels Lund Poulsen, og tak for den klare opgørelse af forskellen mellem det, finansministeren sagde, og det, hr. Troels Lund Poulsen sagde.
Det var da interessant at få belyst den splittelse i Venstre.
Men når det er sagt, vil jeg da også godt spørge finansministeren, om ikke de henlæggelser, som finansministeren snakker om, den formue, man har i fagbevægelsen, ikke er en formue, der er båndlagt til bestemte formål.
Er det bare nogle penge, man kan tage og bruge til hvilket som helst formål?
Det er bare et spørgsmål, for finansministeren bliver ved med at omtale dem.
Man kunne altså også tage noget af lønningerne fra medarbejderne eller andre ting, men er der ikke tale om nogle penge, der er henlagt til et bestemt formål, og som man ikke bare lige kan tage af til andre formål?
Margrete Auken (SF), 2003-11-19:
Jeg tror faktisk, at finansministeren er klar over, at de altså betaler 20 mio. kr. Jamen nu siger jeg det bare: De betaler 20 mio. kr. til det der.
Jeg ved godt, at finansministeren mener, at de kan betale alle deres penge til det der.
Men de betaler altså 20 mio. kr. til solidaritetsarbejde.
Så vil jeg spørge finansministeren: Hvis nu det arbejde, Ulandssekretariatet laver, falder væk, mener ministeren så, at det er fuldstændig lige meget for vores øvrige bistandsarbejde, vores privatsektorprogram, vores erhvervsprogram og i øvrigt?
Mener finansministeren, at det ingen rolle spiller for vores uddannelsesprogrammer?
Hvis Ulandssekretariatets arbejde nu bliver lukket, fordi de 44 mio. kr. bliver skåret væk, bliver den danske bistandshjælp så ikke handicappet af en sådan lukning af Ulandssekretariatet?
Thor Pedersen (V), 2003-11-19:
Det er altid interessant med spørgetid i Folketinget, hvis man overhovedet ikke forholder sig til de svar, der bliver givet.
Jeg har sagt meget klart: Der er selvfølgelig også uddannelse af tillidsfolk, at opbygge strukturer på arbejdsmarkedet, der ligner det, vi har i Danmark, eller det, der hører hjemme på et organiseret arbejdsmarked.
Det er der også i det, man beskæftiger sig med.
Der er også så meget andet godt, sagde jeg.
Men grundelementet er, at man godt kan vise solidaritet, hvis man selv har en formue, der er så stor, at man er i stand til selv at finansiere sine opgaver, hvor man gerne vil vise solidaritet, med sin egen formue.
Det er det, der adskiller Ulandssekretariatet og dem, der står bag, fra andre ngo'er, nemlig at her har man penge og kunne dokumentere, at den første og fornemste form for solidaritet er, at men selv kommer med penge og bidrager, før man i virkeligheden lader andre finansiere det, man gerne vil.
Jeg har sagt, at man i bred forstand gør gode ting.
Det behøver jeg ikke at gentage hele tiden, men jeg mener blot, at solidaritet primært er, at man bruger egne midler.
Og her er tale om, at man har opbygget en formue på 11 mia. kr. Der kunne man jo sige, at ud af de 11.000 mio. kr. kunne man måske finde en del af de millioner, som man ellers får af statskassen.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-19:
Det glæder mig, at ministeren tager den del af kritikken til sig, og det giver jo så mulighed for, at vi under det samråd, vi skal have i Folketingets Europaudvalg, kan nå frem til en fornuftig klargøring af hele den fremgangsmåde, der skal bruges, når der orienteres om regeringskonferencen i forhold til Folketinget, og som der jo ligger en vedtagelse om i Folketinget.
Den skal jo selvfølgelig overholdes, hvad der vel også ligger i det, ministeren siger.
Men jeg vil gerne spørge: Når nu ministeren så skal drøfte denne her sag med den italienske finansminister, hvad jeg forstår han vil gøre, og det synes jeg er klogt, vil det så ikke være rigtigst, at vi fra dansk side siger til den italienske finansminister, at det er fuldstændig i orden, hvis Italien ønsker at fremsende de her forslag til regeringskonferencen, det har Italien naturligvis ret til, og hvis minister Tremonti ønsker, at hans statsminister skal lægge det på bordet på regeringskonferencen, så værsgo, men det må ikke fremstå sådan, at det er et fælles papir, der stammer fra økonomi- og finansministrene? Vil ministeren tage det op og sige til den italienske finansminister, at det er vores holdning i Danmark?
Jørn Jespersen (SF), 2003-11-19:
Jeg kan forstå, at på grund af den misforståelse, der ligger, hvor finansministeren og andre i regeringen tror, at det her er solidaritetsarbejde, har man det synspunkt, at det kan man bare skære ned på.
Jeg ved godt, at det er regeringens holdning, at solidaritet er man ikke for meget for, og det kan man bare skære ned på.
Er det i den situation ikke regeringens opfattelse, at vi også har en dansk interesse i, at de lande, vi konkurrerer med, har mulighed for faglig organisering, for kollektive overenskomster, for at gribe ind over for børnearbejde, for at sikre et bare rimeligt arbejdsmiljø, så danske lønmodtagere ikke skal konkurrere med andre mennesker, som ikke har en chance for at få del i deres landes velstand?
Har regeringen den erkendelse, eller er man blevet så provinsielt indadvendt og selvtilstrækkelig, at man ikke engang fatter den sammenhæng?
Søren Søndergaard (EL), 2003-11-19:
For jeg står her med et citat fra Venstres udenrigsordfører, hr. Troels Lund Poulsen, som den 28. maj netop foreslog, at støtten til Ulandssekretariatet skulle stoppe.
Da sagde han: Jeg kan ikke forstå, at danske skattekroner skal gå til at uddanne tillidsmænd på Cuba eller i Honduras, eller hvor det er.
Det kan være meget fint, at man gør det, men det er sådan noget, SiD og fagbevægelsen i øvrigt selv kan betale, hvis de synes, det er vigtigt.
Jeg mener heller ikke, at dansk ulandsstøtte skal bruges til et regionalt arbejdsmiljøinstitut i Asien, som Ulandssekretariatet bruger en del af rammebevillingen til.
Er de synspunkter, der refereres til her, og som er et citat fra hr. Troels Lund Poulsen, også de synspunkter, som finansministeren har?
Er det også synspunkter, som regeringen har?
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-19:
»Vil ministeren oplyse, hvad der blev besluttet som indstilling til regeringskonferencen på det uformelle økonomi- og finansministermøde den 12.-13. september 2003 i Stresa, samt hvilken forudgående orientering Folketinget fik herom?«
Thor Pedersen (V), 2003-11-19:
Jeg vil bare sige igen, at der foreligger ikke noget traktatændringsforslag fra Ecofinrådet.
for EU
Hvis den italienske formand måtte vælge at lægge noget frem, så er det den italienske regering, der lægger det frem.
Jeg beder om, at man bemærker de sidste linjer, som måske forklarer lidt af det, når Tremonti selv siger, at andre ministre kan bruge papiret over for nationale regeringer, og det er selvfølgelig, fordi der ligger i det, at meningen er, at nationale regeringer kan beslutte, om de vil lægge det frem.
Men jeg gentager: I en kollegial samtale med Tremonti på tirsdag vil jeg sige, at jeg synes, det er forkert, at man sender et papir frem, hvor de forbehold, som seks lande - det er jo ikke bare Danmark, der er fem andre lande, altså seks lande - har præciseret og henvist til, ikke er med i et sådan baggrundspapir til Berlusconi, og endelig at man skal være varsom med at bruge »as chairman« for et råd, når det ikke er en rådskonklusion, der sendes frem.
Thor Pedersen (V), 2003-11-19:
Jeg kunne jo godt ønske, at det samråd i Europaudvalget kom inden alt for længe, for det ville jo fjerne en masse af de misforståelser af, hvad der er sagt.
Det er også efter mødet bekræftet på embedsmandsplan, at der ikke var nogen forventning om, at Tremonti ville fremsende noget papir overhovedet.
Så der er mange elementer ned igennem, hvor man kan se, hvordan sådan en sag er kørt, og hvorfor der er misforståelser.
Man vil også se det på det brev, der fremsendes fra Tremonti.
Hvor meget forarbejde der har ligget i den følgeskrivelse til den italienske præsident, ved jeg ikke, men i hvert fald er der elementer i følgeskrivelsen, som helt klart mangler.
Hvis man bruger papiret, skal man selvfølgelig fortælle sin formand, at der er lande, heriblandt Danmark, der direkte tager et forbehold.
Så det er punkt 1, og det er vel en del af den mediestorm, der har været.
Jeg ved, at der er andre lande, som på det sidste ecofinmøde, den 4. november, hvor jeg ikke kunne deltage, også påpegede, at det gav anledning til nogen uro, at man havde sendt et brev frem med det indhold.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Margrete Auken (SF), 2003-11-19:
Jeg tvivler sådan set ikke på, at elefanthuden sidder tæt og tykt over det dele.
Det vil jeg ikke prøve at tale nogen ud af.
For det er ikke solidaritetsarbejde.
Så kan vi kalde alt vores bistandsarbejde solidaritetsarbejde, det kan vi selvfølgelig godt gøre.
Det laver man også.
I øjeblikket giver FTF og LO ud over de penge, de giver til fagligt solidaritetsarbejde, en bistand på 3,2 mio. kr. til Ulandssekretariatet.
Men nu har vi skåret 44 mio. kr. væk
Regeringen har skåret 44 mio. kr. væk - smak! - til det arbejde, der skal forhindre børnearbejde, der laver aidsuddannelse til læger, og som sikrer, at sygeplejersker får en organisering, så de f.eks. bliver i de lande, hvor de er uddannet, i stedet for at rejse ud i verden.
Der er jo ikke noget, de hellere vil end at blive der.
Men det forudsætter, at man har en arbejdsmarkedsstruktur.
De arbejder også sammen med arbejdsgiverne.
Det er en meget vigtig del af Ulandssekretariatets arbejde, nemlig at arbejdsgiverne også fungerer i det her system.
Derfor er det ikke et solidaritetsarbejde i finansministerens forstand
, hvis man kan bruge ordet forstand om den her sammenhæng.
Det her er ikke solidaritetsarbejde, men reel ulandsbistand helt efter bogen fra regeringens opskrift.
Jeg håber, at den her formidable misforståelse, når vi nu får udenrigsministeren i samråd, kan betyde, at udenrigsministeren så kan forklare finansministeren, hvad dansk ulandsbistand går ud på, og at udenrigsministeren kan forklare finansministeren, hvad det er for principper, det bygger på med fattigdom, med netop capacity building, med netop det forfærdelige med børnearbejde og med good governance, der er en meget vigtig del af det, som Ulandssekretariatet laver. Finansministeren behøver ikke at sige det meget højt, bare vi sørger for, at vi får genoprettet tingene efter den skandale, som den nedskæring er udtryk for.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2003-11-19:
Nu er det sådan, at da Folketingets partier for 4 år siden blev enige om at lave en aborthandleplan, blev 4 mio. kr., eller rettere 16 mio. kr. af midlerne fundet via den tidligere satspulje - det er da rigtigt - men den ene million blev trods alt fundet på Sundhedsministeriets område på finansloven.
Vi ser gerne, når nu man rent faktisk, som det jo foreskrives i satspuljen, finder nogle initiativer, prøver noget nyt af og opdager, at noget af det rent faktisk fungerer, at man så løfter de initiativer op på finanslovniveau, så man kan finde penge på satspuljen at gøre godt med til nye, spændende initiativer.
Derfor ville vi gerne have været med til, at man måske - i hvert fald i denne omgang - havde slået halv skade, hvis man kan sige det på den måde, så der var fundet lidt flere penge på finansloven, og at der måske så var nogle enkelte initiativer, der også var blevet finansieret af satspuljen.
Det havde vi syntes var rimeligt.
Når det gælder rådgivningsindsatsen, er det korrekt, at jeg ikke nævnte noget om den i min tale i dag, med det skyldes ikke, at vi ikke synes, at det er et vigtigt arbejde.
Vi har også noteret os, at mange læger overhovedet ikke orienterer om, at det er muligt at få denne her rådgivning.
Sådanne initiativer støtter vi også op om.