runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henriette Kjær (KF), 1999-12-09:
Nu synes jeg faktisk, det lyder, som om fru Hanne Andersen er imod dette forslag, som jo altså er fremsat af regeringen og er en del af finanslovaftalen.
Fru Hanne Andersen synes, det er meget vigtigt at bruge behandlingsressourcerne på dem, der er syge.
Men vi har fået en vurdering fra Sundhedsstyrelsen, og for det første har Sundhedsstyrelsen anbefalet - og det er også til fru Anni Svanholt - at man foretager regelmæssig brystkræftscreening, fordi det giver gode resultater, og dernæst har styrelsen anbefalet en køreplan, som er forsvarlig, også for andre sygdomsgrupper. Det, jeg så foreslår, er, om man ikke kan lave en anden model, så der ikke nødvendigvis skal være et eller flere brystkræftcentre i hvert amt, men at man prøver at centralisere tingene og dermed får de stordriftsfordele, som det uvægerlig vil give.
På den måde kan man godt få mere ud af de allerede eksisterende ressourcer, så det ikke går ud
over andre grupper.
Hanne Andersen (S), 1999-12-09:
Jeg vil gerne sige til fru Henriette Kjær, at jeg er helt enig i, at vi skal tænke meget på de kvinder, der har
denne alvorlige sygdom.
Men jeg vil gerne spørge fru Henriette Kjær, om der ikke kan være en risiko for, at man nogle steder bruger de alt for få ressourcer på raske kvinder.
Jeg understregede, at jeg går ud fra, at de regler, vi har om livstruende sygdomme og maksimale ventetider, bliver overholdt, fordi det er en alvorlig sygdom, og jeg synes først og fremmest, at det er de kvinder, der er ramt af sygdommen, som skal undersøges og behandles.
Jeg synes også, det er forkert at stille alle kvinder i Danmark i udsigt, at det kan ske meget hurtigt.
Det gør det desværre ikke, bl.a. fordi de regeringer, vi havde i 1980'erne, forsømte at uddanne folk på dette område, og det tager ganske mange år at uddanne en specialister på området.
Det bliver vi nødt til at vente på.
Anni Svanholt (SF), 1999-12-09:
I SF mener vi, at man skal tænke på de kvinder, der bliver ramt, og når vi ved, at der er meget begrænsede personaleressourcer til rådighed, er der jo en meget, meget stor risiko for - hvis man begynder at lave sådan nogle ordninger, hvor man skal indkalde alle mulige forskellige kvinder, som ikke har problemet - at det går ud over dem, der har problemet, og som har krav på at komme til behandling.
Det er der en stor risiko for, når der er så knappe personaleressourcer, og man skulle da tro, det også måtte bekymre den konservative ordfører.
Men det gør det ikke, når man kan gå ind for det her.
Der er risiko for, at man laver en ordning for en stor gruppe kvinder, som ikke har problemet og måske oven i købet også bliver utrygge ved, at de skal igennem de undersøgelser.
Det ville ikke ske, hvis der var sikkerhed for, at der var personale til rådighed, når man havde problemet, og der kunne gives en ordentlig behandling, og det må da være det, der skal i højsædet.
Henriette Kjær (KF), 1999-12-09:
Jeg synes, det er meget vigtigt, at vi tænker på de kvinder, der rent faktisk er ramt af brystkræft, og man har et screeningsprogram i Sverige, hvor kvinderne bliver indkaldt.
Det betyder simpelt hen, at man opdager kræften tidligere, som jeg også sagde i min ordførertale, og så er chancerne for overlevelse væsentlig bedre, end de er i Danmark.
Der vil gå 10 år, indtil lovforslaget er fuldt implementeret og fungerer i alle amterne, og det er jo godt, at vi kommer i gang allerede nu nogle steder.
Alt andet lige
Vi skal i gang med det her, og jeg er ked af, at SF ikke kan støtte det.
Anni Svanholt (SF), 1999-12-09:
Ja, jeg kan forstå, at den konservative ordfører her er så vældig begejstret og glad for det her lovforslag.
Den glæde deler vi nu ikke her i SF, men jeg vil godt spørge fru Henriette Kjær, hvori den fantastiske store fordel er i det forslag her i forhold til de danske kvinder.
I dag er der jo mulighed for, at man kan gå til sin egen læge, hvis man har mistanke om, at der er en knude eller lignende og så blive henvist.
Det, der nu bliver gennemført af et flertal uden om regeringen, stiller i udsigt, at om 10 år kan man tilmelde sig og være med i en eller anden frivillig ordning.
Jeg har meget svært ved at se, hvad den store forskel er, og hvad det er, ordføreren har sin store begejstring i.
Henriette Kjær (KF), 1999-12-09:
Vi er i Det Konservative Folkeparti glade for, at det her lovforslag endelig er blevet fremsat. Vi har været lidt utålmodige, hvilket jeg har givet udtryk for ved forskellige lejligheder, og jeg havde gerne set, at forslaget var blevet fremsat på et tidligere tidspunkt, men nu er det her, og det er godt.
Godt, fordi det efter Det Konservative Folkepartis opfattelse er et nødvendigt forslag.
Uhyggelig mange kvinder rammes af brystkræft, og særlig kvinder over 50 år er i risikogruppen.
Derfor skal tilbudet om mammografiscreening gives til alle kvinder, der er fyldt 50 år.
Ved at undersøge kvinderne regelmæssigt, viser erfaringerne fra andre lande, at man opdager kræften i så god tid, at man kan sætte ind med hurtig behandling, en behandling, der øger kvindernes overlevelseschancer.
Et dansk-svensk pilotstudium peger på, at den svenske behandling er langt bedre og mere effektiv end den danske.
til danske kvinder.
Studiet påpegede, at den afgørende forskel på dansk og svensk brystkræftbehandling er, at langt de fleste brystkræfttilfælde blev opdaget i forbindelse med den regelmæssige mammografiscreening, de har i Sverige.
På den måde får man fat i patienterne, før kræften når at brede sig til lymfekirtlerne.
Desuden er knuderne som regel meget små, så indgrebet dermed bliver mindre.
Når man nu kan gå ind og forbedre indsatsen på området, så bør vi også gøre alt for at gøre det, og når nu tallene viser deres tydelige sprog, nemlig at 81 pct. af de svenske brystkræftramte kvinder er i live 5 år efter, at de fik stillet diagnosen, og at kun 71 pct. af de danske brystkræftramte kvinder er i live efter 5 år, så er der grund til at reagere.
Derfor skal tilbudet om brystkræftundersøgelse også hurtigst muligt føres ud i livet.
I bemærkningerne til loven står der, at Sundhedsstyrelsen vurderer, at det vil tage 10 år, inden personalekapaciteten er tilstrækkelig, men kan vi ikke lade det gå lidt hurtigere?
Det er næsten ikke til at udholde tanken om, at der skal gå så lang tid, når man har så positive resultater i andre lande.
Der må være nogle muligheder for at få uddannet personalet i et hurtigere tempo eller oprettet nogle centre, så man ikke nødvendigvis skal have en enhed i hvert amt, men måske kan centralisere denne opgave til udvalgte steder i landet.
Jeg beder ministeren om at tænke kreativt og håber, at der kan findes en hurtigere løsning, end der med dette lovforslag er lagt op til.
Og så synes jeg i øvrigt, det er vigtigt, vi også skal huske at følge op på det her forslag ved at sikre en bedre behandling, når kræften er blevet konstateret.
I Sverige er det f.eks. fast praksis at tilbyde
brystkræftpatienterne stråleterapi, hvor vi herhjemme som hovedregel kun giver kemoterapi, når kræften har spredt sig til lymfekirtlerne.
Men jeg kan forstå, at man med kommuneaftalen fra i sommer lavede en aftale med amterne om, at de skulle øge strålekapaciteten bl.a. ved at indkøbe flere strålekanoner.
Vi håber, at dette meget hurtigt bliver synligt og tilgængeligt for kræftpatienterne, så de alt i alt kan få en bedre behandling og overleve denne rædselsfulde sygdom.
Erik Larsen (V), 1999-12-09:
Jamen jeg er da glad for at kunne konstatere, at fru Hanne Andersen støtter det synspunkt, at man i så stor udstrækning som muligt kan fremskynde denne her proces.
Det synes jeg da var et rart tilsagn at få her fra talerstolen, og dermed er jeg da også sikker på, at ministeren har lyttet grundigt efter.
Margrethe Vestager (RV), 1999-12-09:
Jeg vil gerne takke for den positive modtagelse af forslaget.
Jeg håber, at dette, selv om det er pakket ind i en hel del teknik, vil kunne bidrage til, at aktiveringen bliver stadig bedre og stadig mere målrettet mod den enkelte lediges behov og ønsker i form af at komme tilbage på arbejdsmarkedet igen.
Tove Videbæk (KRF), 1999-12-09:
Hensigten med dette lovforslag er jo at gennemføre en finansieringsomlægning på aktiveringsområdet, så udgiften i forbindelse med aktivering afholdes af den aktiverende myndighed.
Og således vil man skabe en parallelitet mellem aktiveringsansvar og finansieringsansvar.
I Kristeligt Folkeparti mener vi, at det er et godt princip, at den, der bestiller varen, også betaler den.
Og vi kan støtte forslaget.
Inge Refshauge (DF), 1999-12-09:
I Dansk Folkeparti er vi indstillet på, at det kan koste noget at få mennesker, der skal ansættes på særlige vilkår, i arbejde.
Det er vi parat til at stemme for.
Derfor har vi ikke nogen problemer med dette lovforslag.
Dansk Folkeparti støtter, at kommunerne giver hjælp til de arbejdsgivere, der ansætter personer, som er i fare for at miste fodfæstet på arbejdsmarkedet.
Og vi tror på, at de 30 mio. kr. fra satspuljen er godt givet ud.
Vi tror på, at hvis der ansættes gode folk i kommunerne til at varetage virksomhedsservice, vil det i sidste ende give en god gevinst, og vi mener derfor, at forslaget er godt.
Det er jo ikke lige meget, hvad f.eks. langtidssygemeldte personer sættes i gang med.
Derfor skal man i samarbejde med kommuner, virksomheder, arbejdsmarkedsråd og den person, det hele handler om, finde den bedste løsning.
En person, der har været langtidssyg, eller en, der er lige ved at miste fodfæstet på arbejdsmarkedet, har ikke brug for nederlag.
Her tæller alene positive oplevelser.
Med denne lov kan vi forhåbentlig få gang i fleksjob og skånejob ude i virksomhederne og dermed i det såkaldt rummelige arbejdsmarked.
Det er jo ofte de administrative opgaver og måske også manglende kendskab til den sociale rådgivning, der skræmmer virksomhederne, når eller hvis der ansættes en arbejdskraft på særlige vilkår.
Det skulle dette lovforslag så afhjælpe.
Det nytter jo ikke, at vi bare ansætter alle med særlige ansættelsesbehov i det offentlige.
Her skal vi have de fleste ud i det private erhvervsliv.
Dansk Folkeparti støtter lovforslaget helhjertet.
Dorit Myltoft (RV), 1999-12-09:
Da partiets ordfører i denne sag, hr. Anders Samuelsen, ikke kan være til stede, skal jeg i stedet holde hans ordførertale.
Det har længe været en mærkesag for Det Radikale Venstre at få fjernet barriererne for virkeliggørelsen af det rummelige arbejdsmarked.
Der er dog stadig væk for få job på særlige vilkår.
Og det skyldes ikke, at det skorter på socialt engagement rundtomkring i landets virksomheder.
Men mange, især mindre virksomheder, oplever i den forbindelse, hvad man må betegne som uoverstigelige barrierer af bureaukrati, når de henvender sig til kommunen for at søge råd og vejledning, og mange må opgive at finde rundt i systemerne. Regeringen har i de seneste år taget initiativ til en række lovændringer, som har haft til formål at rette op på den manglende kommunale indsats på området.
Jeg nævner i flæng: nedsættelse af refusionsprocenten ved førtidspension, ophævelse af 120-dages-reglen, tidligere sygedagpengeopfølgning og pligt til at kontakte den sygemeldtes arbejdsplads og fagforening i den forbindelse samt kommunal finansiering af ledighedsydelse til personer, der venter på fleksjob.
Endelig blev der også afsat ekstra midler til de lokale koordinationsudvalg i satspuljen for 1999 til at styrke indsatsen for det rummelige arbejdsmarked.
Disse midler skulle bl.a. gå til oprettelse af formidlingshuse i kommunerne, der netop har til formål at styrke formidlingen af fleksjob ved at formidle kontakt mellem lokale virksomheder og personer, som gerne vil i fleksjob.
Men mange kommuner halter stadig væk bagefter med hensyn til at leve op til deres del af ansvaret for realiseringen af det rummelige arbejdsmarked.
Fra radikal side håber vi derfor meget på, at pligten til at oprette virksomhedsserviceordninger kan få kommunerne til at tage deres ansvar for at anvise fleksjob og rådgive virksomheder, som søger hjælp, mere alvorligt.
Jeg skal på den baggrund sige, at Det Radikale Venstre støtter forslaget.
Poul Nødgaard (DF), 1999-12-09:
Jeg vil godt spørge hr. Arne Melchior om en ting, som jeg ikke fik svar på af nogen, da jeg holdt mit ordførerindlæg, men så kan jeg jo spørge hr. Arne Melchior om det.
Hr. Arne Melchior snakkede om, at han havde været medlem
af Folketinget i snart 30 år
, og så vil jeg godt spørge: Når vi nu får forårets overenskomster, hvordan har hr. Melchior det så, når lønmodtagerne bliver spist af med 1½-2 pct.?
Det er det ene.
Det andet er: Hr. Melchior var også med til at lave et indgreb over for sygeplejerskerne for nogle måneder siden her i Folketinget.
Hvordan har hr. Melchior det med et sådant indgreb, som medførte beskedne lønforhøjelser til sygeplejerskerne, når hr. Melchior nu ud over sin fornemme ministerpension også skal modtage yderligere 88.000 kr. om året i løn?
Jeg spørger bare i al ydmyghed.
Arne Melchior (CD), 1999-12-09:
CD kan tilslutte sig de fire forslag og stemmer for.
Som senior her i huset er der nok ikke mange, der vil mistænke mig for at være pro for min egen skyld.
Jeg er da glad for de år, jeg har tilbage.
Jeg ved jo ikke, om jeg når mit 30- års-jubilæum om 6 år, men jeg er da glad for den lønforhøjelse, jeg får, og jeg finder den ikke spor urimelig.
Men jeg gør det først og fremmest, fordi jeg synes, at det niveau, vi nu kommer op på, er bedre end det, vi har haft hidtil.
Og jeg under da enhver alle vedkommendes indtægter,
også hr. Poul Nødgaard, men det er bare det, at når man taler så flot om det, skal man også tone rent flag, og det var det
, jeg hjalp hr. Nødgaard med i morges i tv. Jeg mener, at den samlede buket af lovforslag er et sundt kompromis.
Der er da visse ting, vi gerne havde set anderledes.
Vi ville gerne have været af med det skattefri omkostningstillæg, men jeg tror ikke, det ville have forbedret ret meget.
For øvrigt kan jeg sige som en af dem, der bor i København, men er valgt i provinsen, at omkostningstillæget foreløbig har givet mig underskud, og for ikke at blive drillet med det ville jeg gerne have været af med det, men det kunne vi altså ikke komme.
Vi er også lidt forundrede over partiledertillægget for ministre.
Det kan vi ikke rigtig forstå nogen begrundelse for.
Men sådan er det i et kompromis: Man kan ikke få sin vilje.
Der er ikke tale om en studehandel i hvert fald.
Der er tale om en buket af regler, som hører sammen, og som vi har talt os til rette om, og det har vi jo gjort.
Det er ikke korrekt at sige, at der er tale om lovsjusk.
Hr. Nødgaard ved udmærket, at denne sag har været til behandling i Folketinget i ret lang tid.
Hr. Nødgaard har behandlet den med sine kolleger i Præsidiet. Udvalget for Forretningsordenen har behandlet den et antal gange.
Grupperne har været inddraget og har taget stilling.
Så det, at lovforslaget gennemføres på få dage, er ikke udtryk for lovsjusk, for det er ikke en ny tekst og nye ideer, der kommer på bordet; det har været på bordet meget længe.
Og så er der selvfølgelig en række aviser, som markerer sig og håner og skælder ud.
Jeg vil da godt opfordre de pågældende redaktioner til at offentliggøre deres egen lønningsliste, selvfølgelig begyndende fra toppen.
Så kan det jo godt være, at vi kommer til det resultat, at vi tjener en tredjedel eller en femtedel af, hvad visse chefredaktører tjener, og så skal det være chefredaktørerne, der skal retfærdiggøre, at de er så meget dygtigere og så meget bedre og så meget flittigere og har så meget større ansvar end medlemmerne af Folketinget, og det tror jeg de får svært ved.
Jeg citerede i forrige uge i anden sammenhæng Matthæus: »Hvi ser du skæven, som er i din broders øje, men bjælken i dit eget bliver du ikke var.«
Og det ville jeg godt have sagt til et antal chefredaktører, heldigvis ikke så mange.
Det er min oplevelse, at befolkningen ser anderledes på det.
Poul Nødgaard (DF), 1999-12-09:
Jeg kan gøre det meget kort: Jeg er i bund og grund uenig med hr. Ole Løvig Simonsen i det anførte synspunkt.
Ole Løvig Simonsen (S), 1999-12-09:
Til hr. Poul Nødgaard: Jeg hørte skam efter; det vil jeg gerne sige.
Det var slet ikke det, der var mit ærinde, i hvilken forbindelse man kører i bil eller ikke; det var, at hr. Poul Nødgaard meget gerne ser, at det, man har, skal vi sige vederlagsfrit eller skattefrit, bliver synliggjort, og så må det vel også være sådan, at det at køre med DSB eller flyve så også skal synliggøres - eller hvordan?
Det er det, jeg siger: Der er ingen konsekvens i det.
Man kan ikke gøre det ene uden også at gøre det på den anden side.
Sådan ser det ud.
Poul Nødgaard (DF), 1999-12-09:
Jeg vil gerne sige til hr. Ole Løvig Simonsen: Hvis hr. Løvig Simonsen havde hørt efter, hvad jeg sagde, så sagde jeg udtrykkeligt, at folketingsmedlemmerne har gratis transport med fly, tog osv.
Men så sagde jeg i tilslutning til det, at der er en lang række folketingsmedlemmer, der kører meget i egen bil, når de kommer hjem til valgkredsen, fordi de ikke kan benytte det kollektive trafiksystem.
Og det er den udgift, de har i forbindelse med den kørsel, jeg sagde at de måtte trække fra på fuldstændig lige fod. Hvis man skulle følge hr. Ole Løvig Simonsens tanke, så skulle alle de folketingsmedlemmer, der ligger og flyver mellem København og de forskellige lufthavne, jo så også have et problem.
Vi har ingen problemer med, at folk kan bruge det offentlige transportsystem fuldstændig vederlagsfrit.
Og så vil jeg sige til fru Margrete Auken: Jeg har utrolig svært ved at bevæge mig ned på det plan, som fru Auken gerne vil trække debatten ned på med populisme, og hvad ved jeg.
Det har ikke noget som helst med populisme at gøre.
Og vedrørende ekstrajob vil jeg gerne sige: Lad dog være med at skælde folketingsmedlemmer ud for, at de er flittige ved siden af, at de er her i Folketinget!
Tænk også på, hvad det kan betyde, at et folketingsmedlem har berøringsflader med livet uden for Christiansborg!
Jeg synes, det er en Guds lykke, rent ud sagt.
Margrete Auken (SF), 1999-12-09:
Jeg synes også, det har været ganske klamt at følge Dansk Folkepartis noget skamløse populisme i den sag her.
Der er jo ingen tvivl om, at man har tænkt sig at score alt, hvad man kan.
Og det dér med, at man f.eks. tillader dobbeltjob - jeg har 10 pct. af min præsteløn, som jo derefter beskattes i anden sammenhæng, så min præsteløn er ganske behersket, hvad jeg lige gjorde opmærksom på før, og jeg tror ikke, jeg kan mærke den, men den kunne jeg i hvert fald godt undvære; men selve det dér, at man bare siger, at vi har tid til også at være viceborgmestre: Det er ikke, fordi jeg i og for sig ønsker, at Dansk Folkeparti skal lave mere herinde, end det gør - det er slemt nok - men jeg vil bare gøre opmærksom på, at det har vi andre ikke tid til.
Vi arbejder stort set i døgndrift.
Jette Gottlieb (EL), 1999-12-09:
Når jeg rejser det spørgsmål, er det jo ikke, fordi jeg mener, vi skal føre en konkurrence om, hvem der er mest flittig eller sådan nogle ting, men fordi selve spørgsmålet om eftervederlag jo præcis rummer den betragtning, at når man har andre indkomster, skal man modregne dem i den efterbetaling, man får, når man har siddet herinde.
En sådan tankegang kunne jo godt være gennemsyrende, sådan at man også kunne sætte spørgsmålstegn ved rimeligheden af, at man havde ben ved siden af folketingsarbejdet, at man havde anden indtægt, osv. osv., men sådan nogle betragtninger er åbenbart overhovedet ikke indgået i Dansk Folkepartis bedømmelse af de her forslag.
Ole Løvig Simonsen (S), 1999-12-09:
Der skal jo altid være forståelse for andres synspunkter, og det, som jeg forstod på det, hr. Poul Nødgaard sagde, var bl.a.: Kunne vi ikke ligesom andre fradrage vores kørsel i bil f.eks.?
Vil det så sige, at man fra Dansk Folkepartis side kommer med forslag om, at vi ikke skal have gratis DSB-kort, men derimod selvfølgelig have fradrag for hver rejse, vi har, på samme måde som brobisserne?
For der skal jo være konsekvens i det, man foreslår.
Poul Nødgaard (DF), 1999-12-09:
Nu bringer fru Jette Gottlieb en sag ind i debatten, som jeg ikke selv havde tænkt mig at ville bringe ind, for jeg synes, vi skal prøve at føre debatten på et rimelig sobert plan.
Men situationen er den, at jeg ganske rigtigt, som jeg også blev beskyldt for i morges i morgen-tv af hr. Arne Melchior, er viceborgmester i Ringsted og medlem af byrådet, og man skal vel ikke anklage folk for, at de er flittige mennesker og kan lave noget ved siden af folketingsarbejdet.
Nu fik jeg ikke lejlighed til det under morgenudsendelsen i tv, men jeg kan så sige ved den her lejlighed, at hr. Melchior har 140.000-150.000 kr. som tidligere minister og fru Auken har kvart løn som sognepræst, og hvad ved jeg.
Jeg synes ikke, vi skal skyde hinanden det i skoene.
Lad os lade den debat om, hvad vi har af indtægter ved siden af, falde.
Jeg laver noget for mine penge, det kan jeg bevise.
Jette Gottlieb (EL), 1999-12-09:
Jeg går ud fra, at når Dansk Folkeparti finder, at lønnen er tilstrækkelig, så er det, fordi man accepterer alle muligheder for dobbeltjob og ben og dermed faktisk i praksis oppebærer en langt, langt større indkomst end den, som står på selve lønsedlen fra Folketinget.
Henning Grove (KF), 1999-12-09:
De tre lovforslag og det ene beslutningsforslag, vi behandler sammen her,
ser vi i Det Konservative Folkeparti som en helhed.
Og det er jo ikke noget, vi lige pludselig har vedtaget eller foreslået; det er jo en sag, der har været lang tid undervejs.
Der ligger et beslutningsforslag, hvor man skal se på ministres pension, og dengang det beslutningsforslag blev vedtaget, blev det samtidig tilkendegivet, at man også var klar til at se på ministres aflønninger.
Derfor er det ganske naturligt, når man udsætter pensionen for ministre, at man også ser på deres lønforhold.
Og hvis man sammenligner ministres løn med lønnen i ansvarsfulde job i det private erhvervsliv, kan man ikke engang nu sige, at det er høje lønninger, vi giver, men det er rimelige lønninger. For folketingsmedlemmernes vedkommende har vi jo været længe undervejs.
Det er 13 år siden, vi har set på de lønninger sidst.
Og så kan man med god ret spørge: Hvorfor har I ikke set på det noget før, så det ikke blev så store spring?
Det er vel, fordi vi alle sammen ved, hvilke kvaler det volder.
Vi ved alle sammen, at lige så snart vi rører ved vores egen løn her, så vil der blive startet en stor ballade, dels af partier her i Folketinget, dels af aviserne.
For når vi kommer udeomkring i forsamlingerne, er der mange, der siger, at de ikke kan forstå, at man ikke lønner folketingsmedlemmer bedre, end man gør.
De siger, at man heller ikke får de rigtige folk ind, når man ikke vil give en ordentlig løn.
Det er vel også derfor, der er så få erhvervsdrivende i det her Folketing, på grund af aflønningen.
Så der er mange årsager til det.
Havde vi gennemført en procentvis stigning igennem de dér 14-15 år, så kom det cirka til at svare til det, vi sætter lønnen op med nu.
Så på den måde er det rimeligt.
Og vi skulle jo til at se på det under alle omstændigheder, for den ulighed, der var med omkostningstillæg øst og vest for Storebælt, kunne vi simpelt hen ikke blive ved at leve med, efter at vi har fået broen. Så derfor skulle vi til at se på det, og når vi skal have larmen, kan vi lige så godt tage den fuldt ud på det hele, og det er jo det, vi gør.
Der er jo ingen tvivl om, at der vil blive ført en hetz nu af nogle partier her, men også af nogle blade.
Vi har jo allerede set begyndelsen til det, og jeg er sikker på, at vi i aften vil opleve partier, der står op og hagler det her igennem, men når så engang vi får det vedtaget, så er de alle sammen glade for en lønforhøjelse.
Og denne her lønforhøjelse er rimelig i forhold til det udgangspunkt, vi havde i 1986, i forhold til borgmesterlønninger, og jeg mener, at de fleste folketingsmedlemmer fortjener at få en ordentlig løn.
Vi skal ikke nedværdige os, nedsætte os selv i folks agtelse, fordi vi ikke tør aflønne folketingsmedlemmer fornuftigt.
Christian Mejdahl (V), 1999-12-09:
Jo, men fakta er jo, at der blev en ulighed, da vi regulerede borgmesterlønningerne.
Og for nu at komme tilbage til den beslutning, som blev truffet i 1986, så er vi nu på sporet igen, og det er så det, vi i Venstres folketingsgruppe mener kunne være reguleringen, og derfor går vi ind for, at det så også bliver niveauet.