Høgni Hoydal (T), 2005-04-19:
Det er først og fremmest som tilskuer, jeg tager ordet her i dag, og det er i en dobbelt betydning.
For det første er jeg tilskuer til den danske debat om mulige folkeafstemninger om EU's forfatningstraktat, og jeg har stor respekt for, at Folketinget og det danske folk vælger deres vej i forholdet til EU.
For det andet er jeg som færøsk folketingsmedlem også tilskuer til en debat og en beslutningsproces, som kan få stor betydning for Færøernes fremtid, men som det færøske folk ikke har nogen demokratisk indflydelse på.
Det er en tilskuerrolle, som huer mig ilde, og det skal jeg vende tilbage til.
Det forestiller en engel, der går baglæns, vender ryggen til fremtiden og kun skuer tilbage i historien med dens hændelser på godt og ondt.
Den bakker altså ind i fremtiden og ser ikke mulighederne foran sig, og sådan har en meget stor del af den danske EU-debat forekommet mig fra første færd.
Man har forsøgt at nedtone målene for og konsekvenserne af Den Europæiske Union.
Man har lagt vægt på, hvad Den Europæiske Union ikke er, og hvad der ikke vil ske, og man har lagt vægt på forbeholdene og parenteserne, og dermed er man vel bakket ind i EU og har ad hoc halet en skeptisk befolkning med sig.
Man har også argumenteret negativt for Unionen med skræmmebilleder: Hvis vi ikke går med i den fælles valuta osv., får det økonomiske konsekvenser for Danmark.
Vi husker alle de gamle politiske slagord om, at Unionen er stendød, at vi bevarer vores forbehold, og at der ikke må ske væsentlige ændringer osv. osv.
Men efter Østudvidelsen og nu, hvor forfatningstraktaten Fttmo22.fm Page 1783 Friday, May 13, 2005 11:32 AM ligger på bordet med sine mål og sine værdier,
har debatten dog ændret sig til en mere engageret argumentation for Den Europæiske Union, ikke mindst i de dele af venstrefløjen, hvor argumentationen er, at når den økonomiske og miljømæssige udvikling er givet fri til markedskræfterne, forudsætter det også en politisk matchning, der kan tøjle og organisere disse markedskræfter.
Men det er dog stadig med forbehold og parenteser og en nedtoning af unionsudviklingen, vi i dag hører den danske debat.
På Færøerne har vi også haft en bagudskuende tilgang til EU-spørgsmålet.
Danmark, eller i hvert fald et stort flertal af de danske partier, har valgt at integrere sig mere og mere i Den Europæiske Union, og det respekterer vi selvfølgelig.
Men det er et valg, der også har konsekvenser for Færøerne og Grønland.
Vi har valgt at stå uden for EU, og hidtil har der kunnet opretholdes en vis balancegang, hvor Danmark med forbehold og parenteser har kunnet sige, at Danmarks integration ikke direkte berører Grønland og Færøerne.
Men med forfatningstraktaten og ikke mindst med den fremtidige afskaffelse af de danske forbehold vil Færøernes og Grønlands handlemuligheder selvfølgelig blive dybt påvirket.
Det er vel noget, man kan debattere uden at pakke det ind.
Udenrigsministeriet har lavet en redegørelse for traktatens konsekvenser for Færøerne og Grønland, og konklusionen er meget enkel: Den får ikke nogen konsekvenser af retlig karakter af den simple grund, at traktaten ikke kommer til at gælde territorialt for Færøerne og Grønland.
Det er efter min mening med al respekt også en bagudskuende konklusion, der aldeles ikke tager hensyn til den politiske og demokratiske udvikling i EU.
Danmark vil kunne optræde sammen med EU som juridisk person, også i internationale spørgsmål, og vil selvfølgelig forsøge at koordinere sin udenrigspolitik med EU's.
Danmark har med forfatningsaftalen en loyalitetsforpligtelse over for EU i spørgsmål, der også vedrører Færøerne og Grønland, og så længe Danmark varetager Færøernes og Grønlands udenrigspolitik, har vi altså et demokratisk og politisk problem, som vi ikke kan ignorere.
Det problem er regeringen også fuldt klar over, og derfor arbejder den i øjeblikket med at lave såkaldte fuldmagtslove for Færøerne og Grønland på det udenrigspolitiske område.
Grundtanken i disse love er, at det danske enhedsrige skal bevares, og at Danmark skal kunne røgte to udenrigspolitikker, to retspolitikker og muligvis to valutaer.
Vi skal altså have Danmark 1, som er integreret i EU, og et Danmark 2, hvor man på områder, hvor det ikke strider mod danske interesser, kan lade Færøerne og Grønland få nogle særstandpunkter.
Det er udtryk for, at man med allehånde krumspring og indviklede procedurer vil forsøge at bevare den gamle enhedsstat, samtidig med at Danmark indgår i Unionen, og det er ikke nok for Færøerne og Grønland.
For at bruge et meget simpelt billede: Danmark er med både hovedet og kroppen på vej ind i EU, mens man forsøger at holde en lillefinger eller to fri uden for EU, så man – måske – kan varetage nogle interesser for Færøerne og Grønland.
Den model, der nu ligger på bordet, er en model, hvor Færøerne og Grønland kan blive forbeholdenes forbehold eller parentesernes parentes.
Det forudsætter selvfølgelig, at Færøerne og Grønland selv overtager de områder, som Danmark integrerer i EU, også udenrigspolitikken, og selv kan røgte sine relationer til det internationale samfund.
Færøerne og Grønland har behov for at kunne indgå i alliancer og direkte samarbejde med nordatlantiske lande som Island, Norge og Canada, ikke mindst med fokus på forvaltningen af havressourcerne og havmiljøet.
Færøerne og Grønland har behov for at finde deres egen vej i forholdet til EU sammen med lande, der har samme interesser, og det er helt legitimt.
Hvorfor skulle Færøerne og Grønland ikke kunne indgå i sådanne alliancer, når Danmark kan indgå i Den Europæiske Union?
Hvis Danmark lægger flere beslutninger til EU, og EU kan optræde selvstændigt,
hvorfor kan man så ikke Fttmo22.fm Page 1784 Friday, May 13, 2005 11:32 AM lægge beslutninger til Færøerne og Grønland?
Det savner vi et svar på i den danske argumentation.
Finder vi en løsning på de spørgsmål, som er skitseret her, kan vi få en ordning, hvor vi ikke går imod hinanden, og hvor konfliktløsningerne ikke kommer for dagen hele tiden.
Bare for at tage et eksempel: Hvis EU vil agere med enstemmige hvalfangstspørgsmål, vil det så være muligt for Grønland og Færøerne på vegne af Danmark at have en anden stemme i det spørgsmål?
Det demokratiske underskud i EU har været omdrejningspunktet i EU-debatten, også på Færøerne.
Det må være på tide, at vi også her i Folketinget erkender, at det er udtryk for et stort demokratisk underskud, at Danmark og det danske folk træffer beslutninger om at indgå i Unionen eller afskaffe forbeholdene, som vi har fuld respekt for, men disse beslutninger, som har stor betydning for Færøerne og Grønland, bliver ikke forelagt det færøske og det grønlandske folk til afgørelse.
Hvis man ikke vil gå selvstændighedsvejen, vil den naturlige konsekvens jo være, at man også havde folkeafstemninger i Grønland og Færøerne om traktaten og om de fire forbehold.
Det ønsker jeg nu ikke.
Jeg synes, at den bedste løsning er, at vi er afklarede og vælger selvstændighedsvejen for Færøerne og Grønland.
Det vil gøre det hele langt nemmere for de tre lande og vil gøre det muligt, at vi kunne samarbejde på andre områder.
Vi kan altså ikke som »Historiens engel« vende ryggen mod fremtiden og kun skue bagud.
Det håber jeg at regeringen og Folketinget vil tage alvorligt også under den kommende forespørgelsesdebat, som den nordatlantiske gruppe i Folketinget har anmeldt om konsekvenserne for Færøerne og Grønland af forfatningstraktaten.