runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-11-26:
Tak til ministeren for et svar på et spørgsmål, jeg slet ikke havde stillet.
Jeg spurgte ikke til den indenrigspolitiske situation, for jeg er godt klar over fra de samråd, jeg har indkaldt til i Europaudvalget, hvordan partierne stiller sig.
Men jeg spurgte til situationen i de andre lande og de diskussioner, der foregår dér, og om vi i givet fald ville stå fuldstændig alene, som ministeren jo giver indtryk af, hvis Danmark ændrer holdning.
Det er ikke det billede, jeg får, når jeg taler med udenlandske repræsentanter og hører på diskussionen.
Så vil jeg gerne spørge: Kan ministeren præcis sige, hvornår rapporten om de her forhold kommer?
Ministeren har åbenbart adskillige oplysninger, som stammer fra rapporten.
Jeg vil gerne høre: Kan vi få et præcist bud på, hvornår den kommer?
Jeg vil gerne støtte hr. Arne Melchiors forhåbning om, at den danske regering vil arbejde for, at der kommer sådan en undersøgelse på europæisk plan.
Jeg synes, det er helt relevant.
Og det sidste spørgsmål, jeg vil stille ministeren, er, om det er indeholdt i den rapport, som ministeren kommer med, at der givetvis i forskellige egne af Danmark, eksempelvis i det sydfynske område, vil være et politisk ønske om at opretholde nogle færgeruter, som i dag bliver opretholdt på grund af det duty-free salg, og som vil skulle opretholdes måske endda via tilskud?
Er overvejelser om sådanne omkostninger med i rapporten, for det synes jeg skal med for at give det samlede billede af de omkostninger, der er ved at afskaffe det duty-free salg?
Keld Albrechtsen (EL), 1997-11-26:
Tak for svaret.
Man kan jo se, at Danmark ikke bliver et af de lande, der kommer til at bære nogen meget væsentlig byrde i forbindelse med omkostningerne for NATO-udvidelsen.
Er det korrekt, at det, der lægges op til af konkrete aftaler med ansøgerlandene, betyder, at Tjekkiets forsvarsbudgetter skal stige fra de nuværende ca. 1,7 pct. af bruttonationalproduktet til helt op mellem 2 og 2,1 pct. af bruttonationalproduktet, altså en meget væsentlig stigning af militærudgifterne, og at der tilsvarende i Ungarn skal ske en stigning fra 1,6 pct. af BNP helt op til 2,1 pct. af BNP?
Hvem har man egentlig forestillet sig skulle betale alle disse penge?
Der er ikke penge til overs i statskasserne i de tre lande.
Det går jeg ud fra vi er enige om.
Niels Helveg Petersen (RV), 1997-11-26:
Det er korrekt, at senator Jesse Helms på et tidspunkt har præsenteret en liste på 10 punkter, hvor han ønsker sig særlige tiltag gennemført.
Jeg vil ikke blande mig i amerikansk indenrigspolitik, og jeg skal derfor ikke kommentere senatorens synspunkter i detaljer.
Men jeg vil dog godt føje til, at efter mit nylige besøg i USA finder jeg det helt sandsynligt, at Senatet ratificerer optagelsesprotokollerne for Polen, Tjekkiet og Ungarn, og at jeg er overbevist om, at den amerikanske regering fortsat vil følge en politik, der fuldt ud respekterer ABM-traktaten.
Lad mig så føje til, at der altså er den nye udvikling i sagen, som jeg svarede på allerede i mit første spørgsmål, at i et brev af 10. november underskrevet af Jesse Helms og demokraten Biden siger de efter høringerne i Senatet, at de anbefaler et ja til NATO, og heri er ikke gentaget de 10 punkter, som hr. Keld Albrechtsen nævner.
Arne Melchior (CD), 1997-11-26:
Turismen omsætter pr. år ca. 43 mia. kr. Dette indebærer et skatte- og afgiftsprovenu på 22,6 mia. kr.
Beskæftigelsen andrager 79.600 årsværk.
Turismen er på verdensplan i stigning, men kendskabet til Danmark er selv i et flertal af europæiske lande uhyre begrænset.
Det må derfor være en statsopgave at øge kendskabet til Danmark som turistland.
En forøgelse af turistinvesteringerne på f.eks. 50 mio. kr. til annoncering, brochurer og anden turistpropaganda
kan ikke undgå at forøge omsætningen og de deraf flydende skatte- og afgiftsindtægter for staten med milliardbeløb.
Derfor er nedskæringen på dette område en for samfundet kostbar besparelse.
Niels Helveg Petersen (RV), 1997-11-26:
Jeg må igen sige til hr. Keld Albrechtsen, at i det brev, som hr. Jesse Helms sammen med minoritetslederen i Senatet, hr. Biden, har skrevet her den 10. november, er de 10 punkter ikke gentaget som betingelser for udvidelsen.
Her siges det meget mere ligeud, at hr. Jesse Helms anbefaler udvidelsen, uden at disse punkter gentages.
Lad mig så sige, at for det første er jeg helt overbevist om, at den amerikanske regering fortsat vil respektere ABM-traktaten.
Der er intet som helst grundlag for at antage noget andet.
For så vidt angår NATO's erklæring om atompolitikken, står den helt og fuldt fast.
NATO ser ingen som helst anledning til at ændre sin politik vedrørende atomvåben i forbindelse med udvidelsen.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-11-26:
Hvilken konsekvens vil den danske regering drage, hvis USA som betingelse for ratifikationen fastslår, at man har ret til at bringe atomvåben ind på Polens, Tjekkiets og Ungarns territorier?
»Hvad vil de samlede økonomiske omkostninger være for Danmark i forbindelse med den planlagte udvidelse af NATO med Polen, Ungarn og Tjekkiet, og er ministeren enig i, at omkostningerne med forbedringerne i NATO's regionale forstærkningsmuligheder i forbindelse med NATO-udvidelsen udelukkende skal bæres af de europæiske medlemmer af NATO?« Skriftlig begrundelse
NATO har nu vedtaget at udvide NATO med tre lande i Østeuropa.
Men før denne beslutning blev vedtaget i Madrid denne sommer, var der ikke fra NATO's side eller fra dansk side fremlagt nogen officielle tal for omkostningerne i forbindelse med denne NATO-udvidelse.
USA offentliggjorde den 24. februar i år en vurdering af omkostningerne ved den planlagte udvidelse.
Heri siger USA, at man forventer de samlede omkostninger vil være mellem 27 og 35 milliarder dollars i perioden 1997-2009.
Det amerikanske bidrag til finansieringen af dette beløb skal ifølge denne rapport kun være på 15 pct. af disse totale omkostninger.
Der er hverken fra NATO som sådan eller fra Danmark
Derfor kommer USA's beregninger til at fremstå som NATO's egne og USA's fordelingsnøgle til omkostningerne er heller ikke blevet antastet fra officielt NATO-hold eller fra dansk side.
Af rapporten fra USA fremgår det, at USA har beregnet, at omkostningerne med forbedringerne i dets NATO-allieredes regionale forstærkningsmuligheder beløber sig til mellem 600 og 800 millioner dollars om året i den pågældende periode.
I rapporten står der ligeud, at »disse omkostninger, skal i overensstemmelse med mangeårige NATO-principper på det finansielle område dækkes af de pågældende lande«.
USA har været den drivende kraft i udvidelsesplanerne, men har åbenbart tænkt sig, at det skal være de europæiske NATO-allierede samt de tre nye medlemslande, som skal betale 85 pct. af de samlede omkostninger ved udvidelsen, udfra USA`s egne beregninger.
Derfor er det på tide at den danske regering fremlægger sine egne vurderinger af de økonomiske omkostninger af NATO-udvidelsen, og hvad regeringen mener er rimeligt, at Danmark betaler.
Samt tilkendegiver sin mening om den af USA udregnede fordeling af omkostningerne med hele NATO-udvidelsen.
Niels Helveg Petersen (RV), 1997-11-26:
På NATO-topmødet i Madrid bestilte stats- og regeringscheferne en NATO-analyse af omkostningerne.
Den vil blive forelagt både NATO's forsvarsministre og NATO's udenrigsministre på ministermøder
i december, og det vil være den første konkrete omkostningsanalyse baseret på udvidelsen med Polen, Tjekkiet og Ungarn. Danmarks andel af NATO's fællesfinansierede budgetter udgør mellem 2 og 3 pct., alt efter hvilken del af budgettet vi taler om, og denne andel vil blive justeret, når NATO udvides, og når der altså bliver 19 lande om at dele omkostningerne. Om udviklingen i Danmarks bidrag vil stige i kroner og øre, afhænger af, om omkostningerne kan afholdes ved omprioriteringer.
Det er der nogle lande, der mener, at de kan.
Andre finder, at der skal tilføres nye midler, og det er jeg tilbøjelig til at tro.
Andelen for USA af de fællesfinansierede budgetter er ca. en fjerdedel, og den forventes også at være ca. en fjerdedel efter udvidelsen.
Omkostningerne til det, som hr. Albrechtsen kalder forbedringer i NATO's regionale forstærkningsmuligheder, er vanskelige at identificere entydigt.
Der er tale om en omstilling med henblik på mere mobile styrker uden direkte sammenhæng med udvidelsen.
Om en sådan omstilling er påkrævet, og hvor langt man er nået i denne omstilling, varierer en del fra land til land.
I Danmark er vi godt i gang.
Under alle omstændigheder er der på dette punkt tale om beskedne beløb.
Så vidt jeg på stående fod kan afgøre det, er størrelsesordenen i det, som hr. Keld Albrechtsen citerer, rigtig.
De pågældende landes forsvarsudgifter vil stige i den størrelsesorden, men det kan vi i øvrigt få nærmere belyst ved spørgsmål i et af Folketingets udvalg.
Det afgørende her er, at en del af denne stigning ikke kan henføres til NATO-udvidelsen.
Det er en stigning, der ville indtræde under alle omstændigheder, og som de pågældende lande selv er indstillet på at gennemføre.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-11-26:
Jeg håber ikke, ministeren mener, at stigninger i militærbudgetterne er noget, som indtræffer under alle omstændigheder, altså som en naturlov.
Jeg håber, det er sådan, at det er noget, der fastsættes ved en politisk beslutning i de pågældende nationale parlamenter, og sådan er det forhåbentlig også stadig væk her i Folketinget.
Derfor kan det altså ikke være noget, der kommer
dumpende ned fra himlen
Og derfor vil jeg spørge ministeren, hvad han egentlig mener med, at det var udgifter, der skulle være afholdt under alle omstændigheder.
Mener ministeren i ramme alvor, at man i f.eks. Tjekkiet også ville have vedtaget en sådan forhøjelse af sine budgetter, hvis man ikke havde ansøgt om NATO-medlemskab?
Det var også et af Jesse Helms' kardinalpunkter.
Her var der jo en hensigtserklæring fra NATO's side over for Rusland om, at det ikke var hensigten at bringe atomvåben ind på de nye landes territorier.
Det vil sige, at det efter min mening er en meget alvorlig situation, der opstår, hvis det kommer ind i beslutningsgrundlaget fra USA's side, og jeg vil gerne bede ministeren om at tage stilling til disse punkter.
Ministerens holdning er altså, at de udgifter, som nu kommer til at påhvile skatteyderne i f.eks. Tjekkiet, må blive de tjekkiske skatteyderes eget problem, og at de andre NATO-lande ikke skal hjælpe dem med at løse det problem.
Niels Helveg Petersen (RV), 1997-11-26:
Jamen jeg tror for en gangs skyld, at vi er helt enige.
De beslutninger, der træffes om forsvarsbudgetternes størrelse, er beslutninger, der fuldstændig selvstændigt træffes i de pågældende landes parlamenter.
Og hvis budgetterne stiger fra 1,7 til 2,1 pct., kan det altså kun ske efter en beslutning i de pågældende landes parlamenter, for det er demokratiske lande, som ved demokratiske processer beslutter, hvor meget de vil bruge til forsvaret.
Og min påstand er, at stigningen ikke kunne forhindres ved, at de stod udenfor, for selv om de stod udenfor, ville de pågældende lande have et meget betydeligt behov for at modernisere deres forsvar.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-11-26:
»Vil den danske regering nedlægge veto mod Kommissionens forslag om indgreb mod strejker?«
Skriftlig begrundelse
Ifølge Politiken den 20. november 1997 fremlægger Kommissionen forslag om indgreb mod strejker, hvis de hindrer varernes frie bevægelighed i EU's indre marked.
Forslaget vil give Kommissionen vidtgående beføjelser til at gribe ind imod strejkeretten i et medlemsland.
Ifølge forslaget skal borgere og virksomheder kunne henvende sig til domstolene for at indlede erstatningssager, og ifølge forslaget skal en sag om indgreb i strejkeretten af Kommissionen kunne indbringes for EF-Domstolen. Forslaget er i åbenlys modstrid med den danske forfatning, idet strejkeretten må anses som en af de grundlæggende demokratiske frihedsrettigheder i et civiliseret samfund.
Folketinget har ved lovgivning ved flere lejligheder grebet ind i arbejdskonflikter, men det er krystalklart, at grundloven ikke tillader overdragelse af denne beføjelse til EU.
Kommissionen er selv klar over, at retsgrundlaget for det nye forslag er yderst tvivlsomt, og ifølge Politiken skal forslaget vedtages ved hjælp af den såkaldte gummiparagraf, artikel 235 i Maastrichttraktaten.
Niels Helveg Petersen (RV), 1997-11-26:
Jeg bliver spurgt af hr. Keld Albrechtsen, om Danmark vil nedlægge veto mod Kommissionens forslag om indgreb imod strejker.
Jeg går ud fra, at det forslag, som spørgeren tænker på, er det, som blev præsenteret af kommissær Mario Monti på et pressemøde den 19. november.
Behandlingen af forslaget herhjemme er ikke påbegyndt, for vi har endnu ikke formelt modtaget forslaget.
Alligevel vil jeg da godt sige, specielt hvad angår strejkeretten, at det fremgår af forslaget, at det ikke berører grundlæggende rettigheder, der anerkendes i national ret.
Og i sit forklarende memorandum har Kommissionen udtrykkeligt anført, at der altså hermed tænkes på strejkeretten, altså at dette ikke berører strejkeretten, for at sige det kort.
Jeg vil også fremhæve, at det i protokollen om social- og arbejdsmarkedspolitikken, art
. 2, stk. 6, fremgår, at de pågældende EU-regler ikke gælder for strejkeret.
Derfor vil forslaget, når vi har modtaget det, blive behandlet på helt normal vis, og vi vil selvfølgelig også på normal vis diskutere forslaget med Folketingets Europaudvalg.
Men jeg kan på forhånd sige, at ifølge Kommissionens egne udtalelser berører det netop ikke strejkeretten.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-11-26:
Jeg vil spørge ministeren, om det er korrekt, at forslaget indeholder bestemmelser om, at borgere og virksomheder skal kunne gå til nationale domstole og indlede erstatningssager i forbindelse med en konflikt, og om dét ikke helt klart må betegnes som et indgreb i strejkeretten, og om det ikke også er korrekt, at Europa-Kommissionen har foreslået, at Kommissionen skal kunne anlægge sag ved EF-Domstolen, hvis et land på grund af strejker er i en situation, hvor Kommissionen mener, at det indre marked ikke fungerer?
Niels Helveg Petersen (RV), 1997-11-26:
Jeg er bange for, at min besvarelse bliver lidt kedsommelig, for den kan ikke blive andet end en gentagelse: Vi har ikke modtaget forslaget fra Kommissionen, men når vi har modtaget det, vil det blive behandlet fuldstændig som normalt, herunder selvfølgelig med inddragelse af Folketingets Europaudvalg, men det første jeg synes man er nødt til at gøre opmærksom på, er Kommissionens egen udtalelse om, at dette ikke berører strejkeretten.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-11-26:
Jeg må sige, at jeg er ked af ministerens svar, for det er åbenlyst for alle andre end ministeren, at dette er et forsøg på fra Kommissionens side at tiltage sig beføjelser med hensyn til at gribe ind i strejkeretten.
Det er entydigt, og det er også det, som det er lykkedes Kommissionen at bibringe pressen som konklusion alle steder, hvor jeg har set det omtalt.
Det kan jeg ganske enkelt ikke forstå, og jeg vil derfor spørge ministeren, om der her ikke er tale om noget, der både principielt og faktuelt er så meget i strid med den danske grundlov, at det er meget vigtigt at give Kommissionen et klart signal om, at her er der lukket, her bliver der ikke tale om nogen EU-lovgivning, for her er vi forfatningsmæssigt inde ved noget helt fundamentalt.
Niels Helveg Petersen (RV), 1997-11-26:
Jeg synes, jeg er nødt til at gøre hr. Keld Albrechtsen opmærksom på - for tredje gang - at Kommissionen selv anfører, at dette ikke berører strejkeretten.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-11-26:
Hvordan kan det gå til, at Kommissionen kan bibringe den danske regering den opfattelse, at dette ikke berører strejkeretten, samtidig med at Kommissionen altså gør en virkelig indsats for at få hele den internationale presse til at forstå, at det handler om at kunne sætte strejkeretten ud af kraft? Jeg må indrømme, at det er overordentlig besynderligt, at der kan opstå to så helt forskellige opfattelser af, hvad der er sagt, og jeg ved ikke, om ministeren kan bidrage til at forklare det.
Men så vil jeg spørge ministeren: Når vi nu skal kigge nærmere på den sag - for vi får jo ikke ministeren til at komme med en afklaring af den i dag - vil ministeren så tilsende Folketingets Europaudvalg en nøje redegørelse for forholdet mellem det forslag og den danske forfatning og de traditioner og rettigheder, som parterne på arbejdsmarkedet i Danmark har og har haft i årtier, og som jeg håber at regeringen er enig i ikke kan anfægtes af EU.
Niels Helveg Petersen (RV), 1997-11-26:
Jamen så tror jeg, at jeg for min del vil slutte diskussionen her med at referere, hvad Kommissionen faktisk siger i det forslag, hr. Keld Albrechtsen omtaler: Kommissionen stiler på ingen måde efter at underminere udøvelsen af basale rettigheder, herunder f.eks. retten til at strejke.
Men jeg kan love hr. Keld Albrechtsen, at vi vil diskutere denne sag grundigt og udtømmende i Folketingets Europaudvalg.
Det er jeg selvfølgelig klar til.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 1997-11-27:
Det Radikale Venstre kan også støtte lovforslaget.
Vi mener, det er meget vigtigt, at Danmark fortsat satser voldsomt på vedvarende energi, og jeg synes, at netop området vedvarende energi er en af de ting, vi kan være stolte af, når vi tager til Kyoto.
Danmark er et foregangsland, når det drejer sig om vedvarende energi.
Det synes jeg vi forsat skal være, så derfor er det meget vigtigt, at vi kommer i gang med udbygningen på havet, også fordi der her er mulighed for at gøre nogle teknologiske landvindinger, som senere hen kan være til fordel for os, også på eksportmarkedet.
Vi er meget enige med SF i, at det er afgørende at have så mange aktører på banen som overhovedet muligt, når vi snakker vedvarende energi, fordi det styrker det folkelige engagement.
Men det betyder ikke, at vi ikke synes, det er en god idé, at det i første omgang er elselskaberne, der får koncessionen.
Vi håber, at det bliver muligt inden for de rammer, elselskaberne har, at få andre aktører på banen, og så venter vi ellers på elliberaliseringslovgivningen og håber, at den netop vil bevirke, at vi fortsat får gode
rammer, også for det folkelige engagement.
Vi er også meget optaget af projektet på Middelgrunden, og vi synes, det er meget interessant, at netop græsrødderne er gået sammen med nogle af de store selskaber med henblik på at få etableret en vindmøllepark her ved København.
Peter Hansen-Nord (V), 1997-11-27:
Der er sådan set ikke noget i de ting, fru Anni Svanholt her nævner, der skræmmer mig særlig meget fra at sige, at det synes jeg egentlig vi skulle tage og gå videre med.
Men jeg skal ikke ødelægge lovforslaget, blot beskrive det, vi eventuelt kunne blive uenige om med hensyn til, om andre end elværkerne skal forestå denne udbygning.
Anni Svanholt (SF), 1997-11-27:
Det, vi er optaget af - og jeg vil gerne uddybe det her - er, at vi mener ikke, der er muligheder nok for private til at være med i det meget, meget store og omfattende anlæg, der vil være tale om med 750 MW; vi ønsker, at der - måske lidt mere kystnært - bliver udpeget nogle områder, hvor private kan være med.
Det er nemlig meget vigtigt, at der bliver dynamik i denne udbygning, så man kan drage fordel af græsrødderne og af den folkelige deltagelse, der har været tidligere, samtidig med at man satser på, at elværkerne kan udbygge. Men jeg er i tvivl om, hvorvidt vi egentlig tænker på de samme mennesker.
Det skal være forankret til energiforbrug, og det skal også være forankret til en lokalitet.
SF mener, at havvindmøller skal udbygges i stor stil.
På dette område er der netop store muligheder for at få masser af vedvarende energi til en pris, der kan konkurrere med prisen på kulel.
Derfor ønsker SF en omfattende udbygning, og det var også baggrunden for, at vi allerede i februar 1996 i et beslutningsforslag foreslog, at der skulle udarbejdes en forpligtende udbygningsplan for havmøller på 500 MW, som skulle være gennemført i år 2005.
SF mener desuden, at både elværkerne og private havvindmøllelav skal deltage i udbygningen.
Denne ændring, der her ligger til behandling i dag, er
en ændring af elforsyningsloven, som er en forudsætning for udbygning med havmøller i stor skala.
Det er i hvert fald den første del af det.
Og det fremgår af bemærkningerne, at elværkerne står for udbygningen med 750 MW som første fase af havmøllehandlingsplanen på særligt udpegede områder.
Det fremgår desuden af bemærkningerne, at elværkernes gennemførelse af demonstrationsfasen ikke vil udelukke andre aktørers deltagelse i den videre udbygning med vindmølleparker på havet.
Den sætning lægger vi i SF meget vægt på også bliver virkeliggjort, for vi mener
De private møllelav skal være regionalt forankrede, og som hovedregel skal reglerne for møller på land gælde både med hensyn til afregning for el- og nettilslutning.
I øvrigt støtter SF varmt, at det første havmøllelav kan komme i gang, nemlig det demonstrationsprojekt på 40 MW, som der er planer om at etablere på Middelgrunden ud for København.
De har muligheder for allerede at komme i gang i 1999, hvis de får den fornødne støtte.
Så SF støtter den del af lovforslaget, som muliggør, at elproduktionsanlæg, der udnytter energi fra vand, strøm og vind, placeres i den eksklusive økonomiske zone.
Den anden del af lovforslaget, der vedrører en forlængelse af elselskabernes bevillingerne i den nuværende udformning frem til 31. december 2000, det vil faktisk sige helt frem til år 2001, synes vi ikke er helt indlysende, og det kræver i hvert fald en nærmere forklaring.
Reformen, revisionen af el- og varmelovgivningen skal vel også være tilendebragt, inden eldirektivet skal være gennemført?
Den del vil vi gerne have uddybet nærmere, og SF's endelige stilling til det samlede lovforslag vil afhænge af de svar, vi får.
Eva Møller (KF), 1997-11-27:
Nu har de to foregående ordførere redegjort for indholdet i forslaget, så det behøver jeg ikke at bruge Folketingets tid på.
Jeg er ganske enig i, at det består af to dele, hvoraf den sidste del - som handler om forlængelse af elselskabernes koncession, således at vi kan tage højde for implementeringen af EU-liberaliseringen - også set med konservative øjne er helt uproblematisk under forudsætning af, at tidsforløbet i EU er således, som vi forventer det i øjeblikket, og således, som ministeren har skitseret det i bemærkningerne til lovforslaget.
Men det er nogle af de ting, som vi vil spørge til under udvalgsbehandlingen, for det er naturligvis klart, at der skal være den fornødne tid til at få forslagene gjort operative også på dansk grund, herunder også spørgsmålet om den opdeling i to forskellige selskaber, som vi ser i selskaberne, og om de nu begge vil have koncession fremover.
Men hensyn til den første del af lovforslaget, som handler om, at man udvider elforsyningsloven, således at den også kommer til at gælde i vores økonomiske zone ude på havet, vil jeg gerne sige, at der naturligvis ikke fra Det Konservative Folkepartis side er nogen som helst modvilje imod, at der, hvis man etablerer anlæg til fremskaffelse af energi ved hjælp af vind, bølgekraft, eller hvad vi nu kan forestille os, i den økonomiske zone, også skal gælde regler, som svarer til dem, vi har på land.
Vi er altså interesserede i, at der kan stilles krav, at der skal være et fornuftigt miljø og alt muligt andet.
Så hvis det kun handlede om det, ville vi fra konservativ side ikke have nogen bekymring.
Men jeg vil gerne sige, at når vi formodentlig ender med at stemme ja til lovforslaget og også til denne del af det, så har vi hermed på ingen måde bakket op bag det påbud, som ministeren er på vej til at give de store elselskaber, om, at der skal bygges havvindmølleparker. Vi synes - som jeg også fremførte under det åbne møde, vi havde i Energiudvalget - at der kan være mange problematiske ting i forbindelse med sagen om etablering af de fem havvindmølleparker, ting, som vi meget gerne ville have yderligere belyst i Folketingssalen og have set på.
Dér kunne jeg godt fornemme, at det, ministeren gør her, er, at han ligesom - om jeg må bruge det udtryk - smugler havvindmølleparkerne ind ad bagdøren og siger, at det har vi selv sagt ja til ved at stemme for dette lovforslag.
Jeg vil altså gerne sige, at hvis vi stemmer ja til lovforslaget, har vi på ingen måde bakket op bag den plan, som vi synes har mange svagheder.