Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-10-22:
Jeg forstår da godt, at hr. Lars Løkke Rasmussen tidligere i debatten måtte undlade at redegøre for, hvad der skete i statsministerens hoved eller i statsministerens sind den torsdag nat, hvor dette forlig blev indgået, og også forud for det.
Jeg vil helst heller ikke have den opgave at skulle kigge ind i statsministerens sind og vurdere, hvad der sker dér.
Men omvendt må man jo sige, at hvis nu statsministerens hensigt den pågældende torsdag aften havde været at køre efter et sammenbrud og udløse et folketingsvalg, må det jo være frustrerende for Venstre og De Konservative at tænke på, at så kunne vi have siddet med en ny regering på plads, en borgerlig-liberal regering, om kun godt en uges tid, som kunne have set frem til at have fire år foran sig til at lægge en ny økonomisk politik for Danmark.
Det er ikke sagen nu.
Vi står ikke med det som udgangspunkt og med det som fremtidsperspektivet sådan lige umiddelbart, for V og K gjorde alt, hvad de kunne, for at undgå et folketingsvalg og deltog i det forlig, som vi nu behandler hovedparten af, kan vi jo godt sige, hovedhjørnestenen af.
Det er stadig væk uforståeligt for Dansk Folkeparti, at V og K ikke gik målrettet efter at få det sammenbrud, at få det folketingsvalg, som vi troede at også V og K gerne ville have hurtigt - jo før, jo bedre.
Lad det være sagt med det samme, at som vi ser det i Dansk Folkeparti, er det klart, at det forslag, der nu er til behandling her i Folketinget, er bedre end det, regeringen oprindelig lagde frem for Folketinget.
Det er klart, at vi går fra en oprindelig ren bruttoskat, en ren skatteforhøjelse, til nu at have et element af opsparing i stedet for.
At det så er tvangsopsparing, og at det derfor også burde være uspiseligt, er en anden sag, men at der er den reelle forbedring i forslaget, kan man jo ikke helt se bort fra.
Men nu er det altså en tvangsopsparing, hvor borgerne ikke selv kan vælge, om de vil spare op, eller de ikke vil spare op.
Samtidig er det endda en tvangsopsparing i ét institut, nemlig ATP.
Når man tænker på de debatter, vi tidligere har haft her i salen - også ofte foranlediget af hr. Lars Løkke Rasmussen selv, som jo også er ordfører i dag - som jo netop har gået på, at selv de eksisterende midler i ATP skulle folk have mulighed for frit at flytte til andre institutter, for at der kunne komme konkurrence om de her midler, om deres placering, ja, så er det uforståeligt, at Venstre og De Konservative er gået med til, at tvangsopsparingen skal placeres i ATP, og at det ikke skal være frivilligt for indbetalerne, altså lønmodtagerne, hvor tvangsopsparingen skal foregå.
Det er det andet kritikpunkt, der er i denne sag. Når vi ser på selve elementet, om der er behov for overhovedet at lave en opsparing, er Dansk Folkeparti helt på det rene med, at det kan der meget vel være behov for.
Men spørgsmålet er jo, hvor den opsparing i givet fald burde foregå: om den skulle foregå i den private sektor, som jo må holde for, altså lønmodtagerne, som skal indbetale et beløb, eller om det offentlige burde gå foran med en øget opsparing.
Hvis man kigger på, hvor der er et opsparingsunderskud, jamen så er det jo ikke i den private sektor, så er det i den offentlige sektor, der er et underskud.
Derfor burde Venstre og De Konservative altså i forhandlingerne have holdt fast på, at der skulle nogle mærkbare offentlige besparelser og dermed en øget offentlig opsparing til, for at man kunne gå ind i det her forlig.
Det, vi kan se af forliget, er, at dette element er faldet fuldstændig bort. Man holder fast i det, regeringen oprindelig selv foreslog, men de yderligere offentlige tiltag, som var et tidligere krav, da vi diskuterede statsministerens åbningsredegørelse, er jo fuldstændig faldet bort i forliget.
Det er endnu en gang - og det er så det tredje kritikpunkt - uforståeligt, at man derved har lavet et forlig, hvor man i den grad har undladt at kigge på, om den offentlige sektor kunne være medvirkende til at forøge opsparingen, for det er altså dér, Dansk Folkeparti ser, at der er behov for at lette på speederen, ikke hos de private. Faktisk viser de seneste tal, vi har fået om den forbrugsfest, man siger eksisterer, det modsatte.
De viser jo faktisk, at der er en nedgang inden for visse brancher i efterspørgslen af varer og tjenesteydelser.
Endelig vil jeg heller ikke undlade at nævne som det sidste kritikpunkt, jeg skal komme med i dag vedrørende denne ordning, at det jo ikke er en ordning, som bremser forbrugsfesten - hvis man endelig skulle sige, at den var der - for de mest velstillede i det her samfund.
Det er jo rigtigt, som også hr. Frank Aaen har påpeget på forskellig vis, at de mest velstillede foretager denne opsparing ved at flytte rundt på nogle midler, de har, og så kan de i øvrigt fortsætte det forbrug, som de har i forvejen. Det er de små i dette samfund, for hvem det faktisk er svært at finde 1 pct. af bruttolønnen at indbetale, der reelt må indstille en del af det forbrug, som de har.
Det er dem, der vil kunne mærke denne ordning mere, end det er dem, der kan flytte rundt på nogle midler og så blot bruge af den opsparing, de har liggende, og så indbetale den her tvangsopsparing.
Så alt i alt, med de her fire punkter, betyder det selvfølgelig, at Dansk Folkeparti stemmer imod det her forslag, og vi ærgrer os altså gule og grønne over, at det er lykkedes regeringen at få V og K med på det makværk, som dette i virkeligheden er.