runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Rune Lund (EL), 2005-06-02:
Jeg har forstået det sådan, at det er 1 mia. kr. over 3 år, så det er 3 mia. kr. i alt.
Er det rigtigt forstået?
Det er ikke rigtigt, det er 1 mia. kr. i alt.
Så må jeg have læst forkert.
Men vi kan stadig støtte forslaget.
Selvfølgelig kan vi det.
Vi har i øvrigt ikke noget problem i vores finanslov, det bliver jeg nødt til at sige til hr. Søren Espersen.
I Enhedslisten er det ikke politikken, at man skærer ned på hjælpen til verdens fattigste, samtidig med at man giver skattelettelser til de rigeste.
Det kan godt være, at det er politikken i Dansk Folkeparti, men det er det ikke hos Enhedslisten.
Hvis der er nogen, der skulle være i tvivl, kan jeg sige, at Enhedslisten selvfølgelig støtter det her glimrende forslag.
Det er et godt forslag, for i modsætning til den debat, vi tidligere har haft om 2015-målene, viser det, at der ikke kun skal være tale om store, smukke ord; der skal også ligge konkret handling bag.
Det er jo ikke, fordi 3 mia. kr. fordelt over 3 år er specielt meget, men det kan man bare sige måtte betyde, at regeringen burde have meget nemt ved ligesom at bakke op om det her.
Det er desværre tydeligvis ikke tilfældet kan man så desværre konstatere.
3 mia. kr. er jo heller ikke meget i forhold til de 47 mia. kr., som regeringen vil have taget fra ulandene i 2009.
47 mia. kr. er forskellen på det beløb, der ville have været i 2009, og det, der er, hvis ikke regeringen var kommet til i 2001.
Den vil så ikke være med til at levere nogen af de 47 mia. kr. tilbage ved sådan et beslutningsforslag her, og det kan man jo kun beklage.
I det hele taget er det, som vi også har diskuteret under nogle af de andre punkter tidligere i dag, nødvendigt at sætte ulandsbistanden drastisk op.
Vi i Enhedslisten har foreslået, at man sætter ulandsbistanden op til 1,5 pct. af bruttonationalindkomsten, men vi må desværre konstatere, at regeringen går den modsatte vej, selv om op imod 30.000 børn hver dag dør af sult og underernæring, selv om 5 millioner mennesker hvert år får aids, selv om 10.000 mennesker hver dag dør af aids.
Og de nedskæringer, der er gennemført, går selvfølgelig også ud over aids-bekæmpelsen.
Samlet set er forslaget et lille, men et rigtig fint, et rigtig godt skridt i den rigtige retning, og derfor kan vi støtte forslaget.
Nu er det sådan, at der ikke er flertal for det i dag, men så synes jeg bare, at vi i opposition lige må huske på, hvad det er, vi fremlægger her i dag.
Så kan vi love os selv, at vi, næste gang der er valg, vapper regeringen af pinden og gennemfører ting, som er gode og fornuftige, og som er til gavn for de mennesker, som lider af de her sygdomme, så vi kan få dem helbredt.
Vi må så bare håbe, at de mennesker, som har hiv/aids i dag, kan vente så længe.
Det er ikke sikkert, at de kan det, men det øger bare behovet for, at vi får væltet den borgerlige regering så hurtigt som muligt.
Steen Gade (SF), 2005-06-02:
Jeg kan som den forrige ordfører sige, at det er et sympatisk forslag, som SF gerne vil være med til at gennemføre.
Det gælder både ekstrabevillingen på 1 mia. kr. i årene fra 2006 til 2009 og det at bruge bevillingen på bekæmpelse af hiv/aids blandt verdens fattigste.
Man kan sige, at der er den sammenhæng med den debat, vi har haft tidligere i dag om 2015-målene, at det her sådan set er et bud på, hvordan den danske regering kan leve op til det, som vi bliver forpligtet til efter september, når vores statsminister, eller hvem det nu bliver, vores udenrigsminister måske, tager til topmøde i FN.
Vi har netop lige vedtaget et forslag til vedtagelse, som forpligter landene til at lave handlingsplaner på opfølgningen af topmødet i New York, og det her synes jeg passer som fod i hose til sådan en opfølgningsstrategi.
Det er så, fordi man ikke vil bruge de flere penge, og man vil i stedet for henvise til, at man bruger nogle af de penge på en aidsfokusering.
Det vil jeg også komme med nogle kommentarer til.
Selvfølgelig er det rigtigt, at der også er mange gode elementer i den hiv/aids-strategi, som regeringen har fremlagt, men vi kommer jo ikke udenom, at den ekstra fokus, der kunne sættes på problemet i de kommende år, sådan set var den, regeringen siger nej til ved at sige nej til det her forslag.
Venstres ordfører var inde på, at forebyggelse er bedre end livsforlængende medicin.
Det har været den gængse tænkning på det her område, og i Danmark har det jo præget hele vores tænkning meget – for meget, tror jeg også.
Hvis man ser på det sådan som en plan på et skrivebord, er det rigtigt, at det selvfølgelig er bedre at forebygge end at give medicin, men hvis vi tager ud i en afrikansk landsby, som er præget af, at et enormt antal af beboerne har hiv/aids, er det en del af fattigdomsbekæmpelseskonceptet.
Sådan en landsby kan ikke tåle at blive fuldstændig affolket i de generationer, som skulle levere arbejdet, som skulle levere produktionen, som skulle sørge for at tage sig af børnene.
Og i den sammenhæng mener jeg, at livsforlængende medicin, som faktisk i dag kan forlænge livet ganske meget, er vigtigere, og jeg mener også det er vigtigere, end det fremgår af regeringens strategi.
Og det er noget af det, vi er nødt til at arbejde mere med i den kommende tid i en hiv/aids-strategi.
Så forebyggelse og livsforlængende medicin tror jeg altså skal ses i sammenhæng, og i hvert fald når vi har fokus på fattigdomsbekæmpelse.
Der er af andre her blevet sagt rigtige ting om reproduktiv sundhed og styrkelse af kvinders rettigheder, bl.a. af hr. Naser Khader.
Dem er jeg helt enig i.
SF vil gerne støtte forslaget og vil gerne være med til, at det kunne gennemføres.
Naser Khader (RV), 2005-06-02:
Det er et meget sympatisk forslag, Socialdemokraterne kommer med, nemlig at gennemføre en målrettet og fokuseret indsats for at bekæmpe hiv og aids blandt verdens fattigste med en ekstra bevilling på i alt 1 mia. kr. over de næste 4 år.
Forrige år fremlagde vi i Det Radikale Venstre et beslutningsforslag, som lagde grund til et omfattende analysearbejde og senere den handlingsplan, regeringen fremlagde tidligere på året.
Det er vi meget tilfredse med, og vi roste også regeringen for handlingsplanen.
Men der kan gøres mere.
Det er et dybt alvorligt emne.
Aids-epidemien medfører et reelt sammenbrud i meget af udviklingsarbejdet, der betyder, at man risikerer, at de resultater, som ulandsbistanden opnår, kan blive sat over styr på grund af sygdommens voldsomme fremmarch.
Intet tyder på, at epidemien vil aftage.
Socialdemokraternes forslag gennemgår på glimrende vis situationen.
Vi er enige i, at kampen mod hiv og aids er en af vor tids største udfordringer.
Hvert år smittes 5 millioner mennesker med hiv – det er, hvad der svarer til den danske befolkning – og halvdelen er mellem 15 og 24 år.
Mindst 10.000 mennesker dør hver eneste dag som følge af aids.
Hiv/aids rammer alle sektorer og befolkningsgrupper.
Man er nødt til at indarbejde bekæmpelsen af hiv/aids og de sociale aspekter i alle programmer og projekter, fordi hiv/aids ikke må blive reduceret til et sundhedsspørgsmål alene.
Problematikken dækker i lige så høj grad sociale og kulturelle spørgsmål.
Således er fattigdomsbekæmpelse centralt, ligesom kvinders rettigheder spiller en afgørende rolle.
Isoleret set er 2015-målene et tilbageskridt for kvinders rettigheder, netop fordi 2015-målene primært gælder sundhedsparametre og ikke omhandler rettighedsaspektet, som tidligere internationale aftaler indeholdt.
2015-målene tager udgangspunkt i behov og ikke i rettigheder.
Dermed være ikke sagt, at 2015-målene ikke skal være centrale for udviklingsarbejdet, men snarere at målene skal udvides med mere rettighedsbaserede indikatorer og et klart politisk pres fra donorer.
USA presser på for at fremme afholdenhed og trofasthed på bekostning af prævention, men her har vores udviklingsminister stået fast, og det skal hun roses for.
Jeg håber dog, at regeringen, for så vidt angår hiv/aids-problematikken, kan se, at der kan gøres endnu mere.
Der er også god økonomi i at forebygge hiv-smitte, og Danmark må som et af verdens rigeste lande være klar til at påtage sig et særligt ansvar.
Derfor støtter vi Socialdemokraternes beslutningsforslag.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2005-06-02:
Da den konservative ordfører, Carina Christensen, er forhindret i at deltage i debatten, skal jeg på hendes vegne læse følgende: Det er et særdeles vigtigt emne, som vi drøfter her i dag.
Hiv/aids-epidemien har gennemgribende konsekvenser for udviklingen i en række af verdens fattigste lande.
I Afrika er situationen med smittede ganske forfærdelig mange steder, visse steder er der stort set kun børn og gamle tilbage.
Millioner af børn vokser op som forældreløse, måske er de selv smittede.
Vi er derfor også meget glade for og tilfredse med, at regeringen for 2 måneder siden præsenterede sin nye strategi for Danmarks støtte til bekæmpelse af hiv/aids.
Strategien er udarbejdet med afsæt i anbefalingerne fra Copenhagen Consensus, og også en lang række af vores samarbejdspartnere har været involveret i processen.
Den strategi, som vi nu arbejder ud fra, er altså både grundigt gennemarbejdet og godt forberedt, og det tegner særdeles godt for det videre arbejde.
Strategien indeholder rigtig mange gode elementer.
For at fremhæve nogle af dem kan jeg nævne, at vi Konservative er meget glade for, at der fremover vil blive sat betydelig fokus på de mest sårbare målgrupper, nemlig kvinder, unge og børn.
Vi kan også fuldt ud tilslutte os, at der skal være en fornuftig balance i vægtningen mellem forebyggelse og behandling.
Både forebyggelse og behandling er vigtige komponenter i kampen mod hiv/aids, men det er klart, at når behandling bliver billigere, så må vi selvfølgelig også nøje vurdere, om vægtningen skal være anderledes.
Endelig er vi også meget optaget af, at vi styrker og støtter den innovative del af forskningen, der arbejder med at tilvejebringe nye effektive midler, der kan forhindre smittespredning.
Vi er helt enige med Socialdemokraterne i, at vi skal gøre en målrettet og fokuseret indsats for bekæmpelse af hiv/aids blandt verdens fattigste.
Det er vi også glade for at regeringen har lagt op til.
Vi kan ikke støtte dette beslutningsforslag, men vi mener faktisk, at vi med regeringens strategi til fulde opnår at få en øget, effektiv og fokuseret dansk støtte på hiv/aids-området.
Pia Larsen (V), 2005-06-02:
Jeg tror, vi alle er enige i, at den voksende aidsepidemi i verdens fattigste lande, især i Afrika syd for Sahara, er en alvorlig sag, der har enorme konsekvenser for udviklingen i de lande, der er hårdest ramt, og at det derfor kræver en særlig indsats fra både landene selv og donorlande som Danmark at bekæmpe hiv/aids og nedbringe smitterater og dødsfald og mindske antallet af forældreløse børn.
Deres placering i samfundet, herunder manglende eller ringe uddannelse, besværlig eller ingen adgang til sundhedsydelser og noget så selvfølgeligt som kondomer, gør dem meget sårbare.
Samtidig betyder de kulturelle mønstre – det, at de oftest ikke har de samme rettigheder som mændene – at kvinderne er meget udsatte.
Derfor har regeringen da også sat fokus på kvinder og børn og unge i den nye hiv/aids-strategi, regeringen præsenterede for et par måneder siden.
Vi har fortsat hiv/aids som et såkaldt tværgående hensyn i vores udviklingsbistand.
Vi holder naturligvis hele tiden fast i dialogen med modtagerlandenes regeringer, således at disse også tager aktiv del i bekæmpelse af hiv/aids.
Her er et land som Uganda et godt eksempel på, hvor langt man kan nå, hvis regeringen har den rette indstilling.
Vi diskuterer ofte, hvor den rigtige balance mellem forebyggelse og behandling skal findes.
I Venstre er vi ikke i tvivl om, at forebyggelse er altafgørende, og så længe forebyggelsen ikke er mere effektiv og udbredt, end den faktisk er, synes jeg, det er en forkert prioritering at foretrække behandling frem for forebyggelse.
Det bedste må da være at undgå, at folk bliver smittet med hiv.
Desuden når vi langt flere mennesker gennem forebyggelse.
Jeg har noteret mig, at en del af forslaget indebærer et krav til, at bekæmpelse af hiv/aids bør være »en obligatorisk komponent i de udbudsforslag vedrørende infrastrukturprojekter, som Danida opstiller.«
Jeg er helt enig i, at Danidas samarbejdspartnere bør have en aids-politik.
Om den ligefrem skal være obligatorisk, er jeg dog ikke helt overbevist om.
Men som forslagsstillerne muligvis ved, er der allerede taget forskellige initiativer på dette område, bl.a. i samarbejde med Dansk Industri.
Forslagsstillerne vil have en ekstrabevilling på 1 mia. kr. over de næste 4 år øremærket til bekæmpelse af hiv/aids.
Det er et bemærkelsesværdigt rundt tal, som jeg ikke helt ved, hvordan forslagsstillerne er kommet frem til.
Mon ikke det bunder i, at forslagsstillerne først og fremmest ønsker, at vi afsætter flere penge til udviklingsbistanden?
I Venstre er vi mere optaget af, at bistanden virker, at vi har en målrettet og effektiv udviklingsbistand, som også omfatter hiv/aids-bekæmpelse.
Vi forsøger at se det hele i en udviklingsmæssig og fattigdomsbekæmpende sammenhæng, og her er regeringens hiv/aids-strategi, som jeg nævnte før, et rigtig godt udgangspunkt.
Derfor afviser vi beslutningsforslaget.
Vi mener helt ærligt, at vi ved at leve op til vores egen strategi kan bidrage meget effektivt til bekæmpelsen af hiv/aids.
Troels Lund Poulsen (V), 2005-06-02:
Tak for det.
Jeg er bestemt ikke enig i den fremstilling, hr. Rune Lund kommer med.
Men hvad var Enhedslistens alternativ til Kosovo og Milosevic?
Hvad var det, man skulle have gjort fra det internationale samfunds side?
Pia Christmas-Møller (KF), 2005-06-02:
Jo, for det giver mig jo anledning til endnu en gang at appellere til den ansvarlige del af oppositionen: Kan vi dog ikke finde frem til bred enighed?
Det ville være utrolig stærkt, når Danmark nu har den enestående position som medlem af Sikkerhedsrådet, at vi i fællesskab kunne møde op med en klar prioritering til fordel for Kofi Annans bestræbelser på at revitalisere og forny slagkraften i FN.
Det er hamrende ærgerligt, at der skal gå indenrigspolitisk slagsmål i så vigtig en sag.
Troels Lund Poulsen (V), 2005-06-02:
Jeg synes, det er trist, at den socialdemokratiske ordfører nu vil have en polemisk debat her i Folketingssalen om et meget vigtigt emne, nemlig Danmarks medlemskab af FN's Sikkerhedsråd.
Hvad er det, der gør, at Danmark skal lide et nederlag i FN's Sikkerhedsråd ved at foreslå noget, som på forhånd er dødt?
Er det Socialdemokratiets holdning, at man bare skal foreslå noget i FN, hvor man bliver løbet ned, og hvor man ikke har nogen chance for at få det gennemført?
Er det virkelig det, som Socialdemokratiet ønsker?
For hvis det er det, så er det da ikke en særlig seriøs måde at lave politik på i det danske Folketing.
Rune Lund (EL), 2005-06-02:
Det var nok det svar, jeg havde forventet.
Jeg kan sige, at vi fra Enhedslistens side faktisk synes, at det forslag, der ligger fra Socialdemokraterne, De Radikale og SF på mange måder er rigtig godt, og vi kunne sådan set også stemme for det.
Jeppe Kofod (S), 2005-06-02:
Jeg vil gerne bede Venstres ordfører om at læse det, vi rent faktisk har skrevet i vores forslag til vedtagelse.
Der står, at vi gerne vil, at den danske regering arbejder for at støtte Kofi Annans forslag om at fremlægge en resolution.
Vi har ikke sagt i vores forslag til vedtagelse, at Danmark skal fremlægge en resolution i FN's Sikkerhedsråd.
Det står der ikke noget om.
Det, der står her, er, at Kofi Annan meget fornuftigt siger, at vi er nødt til at få ned på papir, hvad det er for nogle principper, der er for magtanvendelse.
Det kan ske igennem en resolution.
Det er et meget fornuftigt forslag fra generalsekretæren, og det beder vi bare i al stilfærdighed den danske regering om at arbejde for.
Jeg noterede, hvad udenrigsministeren sagde, og jeg er fuldstændig enig i, at Danmark skal fremme en international retsorden, der også omfatter, at man f.eks. har forpligtelse til at beskytte mennesker mod overgreb.
Så jeg forstår ikke, at man ikke kan læse, hvad der egentlig står i vores forslag til vedtagelse.
Hvis det virkelig er sådan, at regeringen støtter de principper, som Kofi Annan har fremhævet i anbefalingerne, forstår jeg ikke, hvorfor den ikke også støtter Kofi Annans forslag, som det står sort på hvidt i generalsekretærens anbefalinger.
Det er jo der, kæden springer af.
Det kan kun være, fordi man fra regeringens side har en anden dagsorden, der går ud på, at man måske vil forbeholde sig retten, hvilket vi hørte, Venstre kom ud med for nogle uger siden, til at handle uden om FN's Sikkerhedsråd, og at man skulle fokusere på den debat.
Vi ønsker at støtte generalsekretæren i, at man, når der er trusler, kan håndtere de trusler inden for FN, for det er på den måde, man håndterer trusler mest effektivt i en moderne verden.
Det er der opbakning til i verdenssamfundet, Og jeg forstår ikke, at regeringen så ikke kan støtte det meget fornuftige forslag, Kofi Annan er kommet med.
Pia Christmas-Møller (KF), 2005-06-02:
Det er altså et problem, når ordføreren for det største oppositionsparti ikke kan forstå, at det er et problem at pålægge den danske regering at fremme synspunkter i Sikkerhedsrådet, som ikke giver nogen mening.
Altså, når man vil lave en forpligtelse på nogle principper, som ikke alene har juridisk karakter, så bevæger man sig over grænsen for, hvad der overhovedet giver mening.
Det er problemet, vil jeg sige til hr. Kofod.
Kofi Annans principper støtter regeringen og Det Konservative Folkeparti.
Det skal der overhovedet ikke herske nogen som helst tvivl om, men det kan man gøre på flere måder.
Det behøver ikke nødvendigvis være i form af en resolution, som har juridisk bindende karakter.
Det er det, der er problemet, og det har vi prøvet at forklare hr. Kofod, ved jeg.
Så jeg forstår ikke, hvorfor han er så indædt med hensyn til lige præcis den formulering, for det er der, vandene skiller.
Jeppe Kofod (S), 2005-06-02:
Jeg vil gerne sige til De Konservatives ordfører, at det, jeg har taget udgangspunkt i, det, jeg har holdt mig til, er generalsekretærens egne anbefalinger til reformer, som står i rapporten »In larger Freedom«, som jeg kan forstå regeringen generelt støtter. Jeg vil gerne sige, at der i punkt 126 i hans anbefalinger står sort på hvidt, at han anbefaler Sikkerhedsrådet at vedtage en resolution, der beskriver nogle af de overvejelser, der er bag det meget alvorlige forhold, det er, når man skal træffe beslutning om at anvende magt.
Jeg forstår ikke, at det skulle være noget problem, at det er sådan, at den danske regering pålægges at arbejde for at støtte Kofi Annan i det her tilfælde.
Det kan jeg simpelt hen ikke se hvad der skulle forhindre, for det er utrolig vigtigt, som Kofi Annan også er inde på, og som ministeren også er inde på, at man f.eks. er forpligtet til at beskytte mennesker mod overgreb.
Det er jo noget af det, som kan blive reflekteret i sådan en resolution, og det er der stærkt behov for.
Vi så det i 1990'erne, vi ser det i Darfur i øjeblikket: Der er grundlæggende overgreb på mennesker, titusinder af mennesker har mistet livet.
Derfor vil jeg gerne sige til De Konservatives ordfører, at jeg ikke forstår, hvorfor man ikke i dette tilfælde kan støtte et så fornuftigt forslag fra generalsekretæren.
Det burde man kunne gøre.
Pia Christmas-Møller (KF), 2005-06-02:
Hr. Jeppe Kofod betonede selv betydningen af, at Danmark er centralt placeret som medlem af FN's Sikkerhedsråd.
Det er en forpligtende position, vi har der, og derfor kan jeg ikke forstå, hvorfor hr. Kofod fremsætter et forslag til vedtagelse, som rent faktisk vil bringe Danmark i en ualmindelig dårlig situation.
Hr. Kofod er jo fuldt bevidst om, at netop formuleringen om, at vi skal støtte principperne for brug af magt, sådan som de er fremlagt af Kofi Annan, med henblik på at få vedtaget en resolution, der har forpligtende virkning for landene, er et problem.
Netop dette med den juridiske forpligtelse er et problem af flere årsager, bl.a. af den årsag, at disse principper er et skønt miks af juridiske og politiske principper.
Derfor kan man ikke prøve dem juridisk.
Det er altså et problem i sig selv.
Dernæst har det ikke en jordisk chance for at komme igennem i FN's Sikkerhedsråd, da ingen faste repræsentanter vil støtte det.
Så hr. Kofod beder om, at vi ikke kan få en bred vedtagelse her i dag.
Det er hamrende ærgerligt.
Jeppe Kofod (S), 2005-06-02:
De Forenede Nationer blev som bekendt oprettet i ruinerne efter afslutningen af anden verdenskrig.
Udgangspunktet var et ønske om at sikre fred og sikkerhed globalt.
At verden anno 2005 ser anderledes ud end 1945, ændrer ikke ved det grundlæggende ønske om at sikre fred, stabilitet og udvikling globalt.
Behovet for et stærkt og effektivt FN er således uforandret.
Begivenhederne gennem de sidste 10-15 år viser imidlertid med al ønskelig tydelighed, at der er brug for et styrket og reformeret FN.
På det sikkerhedspolitiske område formåede FN ikke i tide at afværge den største katastrofe i 1990'erne med folkemordet i Rwanda med over 800.000 omkomne, de gentagne væbnede konflikter på Balkan samt eksempelvis senest den militære intervention i Irak.
På baggrund af bl.a. disse begivenheder bad FN's generalsekretær, Kofi Annan, et såkaldt højniveaupanel om at udarbejde en række forslag til reformer af FN.
Sammen med anbefalingerne fra 250 eksperter, der har arbejdet med de såkaldte 2015-mål, som vi lige har diskuteret, dannede denne rapport baggrunden for Kofi Annans egen reformplan med titlen »In larger Freedom«.
Jeg ser frem til, at vi i dag får en god og konstruktiv debat om, hvilke prioriteter den danske regering vil have, forud for at FN forhåbentlig senere på året vedtager de største reformer siden organisationens grundlæggelse.
Besvarelse
Margrethe Vestager (RV), 2005-06-02:
Det lyder alt sammen udmærket.
Nu er det jo nok en venligsindet diskussion, kan man sige, der bliver rejst i de nordiske lande.
Der vil jeg tro at man er fuldstændig enig i den danske prioritering.
Jeg synes, at det ville være relevant at tage den type emner op, når man har samtaler med den amerikanske regering.
Det er en af de væsentligste spillere i den alliance, der er mod kvinders seksuelle rettigheder og reproduktive sundhed.
Det forekommer at være en helt oplagt ting, at man, når man er gode venner og har en åbenhjertig samtale, hvilket jeg tror de fleste af os har forstået på statsministeren at vi har, også tager emner op, som er kontroversielle, men som er højt prioriterede for Danmark.
Er det noget, ministeren vil medvirke til?
Hvis ikke Danmark i fællesskab med de nordiske lande holder fokus på det her tema, vil jeg frygte, at det ikke får den prioritering, som vi fra dansk side og et enigt Folketing mener det skal have.
Derfor vil jeg gerne her give et tilsagn om, at jeg alle de steder, hvor jeg overhovedet har mulighed for det, selvfølgelig vil rejse det her tema.
Hermed sluttede forhandlingen.
Derfor er det vigtigt, at vi påvirker andre landes prioriteter også i forhold til det indholdsmæssige og ikke kun i forhold til deres bistandsramme.
Jeg vil gerne have ministeren til at svare på, hvordan ministeren konkret vil forfølge den danske prioritet i forhold til kvinders seksuelle rettigheder og reproduktive sundhed.
Der bliver bl.a. lejlighed til at tale med den amerikanske regering om det, når præsident Bush kommer til Danmark.
Er det et emne, man vil tage op for at sørge for, at det faktisk bliver sat på dagsordenen?
Hvis Danmark skal løfte det alene, bliver det ikke løftet højt nok.
Der er en meget kraftig modarbejdelse af kvinders seksuelle rettigheder, og det spiller en helt central rolle i forhold til samtlige 2015-mål, at den dagsorden bliver sat og bliver sat markant.
Meget tror jeg vi kan påtage os, men at løfte den alene – når vi når til topmødet – tror jeg ikke vil give den store effekt.
Derfor drejer det sig selvfølgelig for mig om her og nu at skabe så mange alliancepartnere som muligt.
Mit første afsæt er selvfølgelig de nordiske lande, og jeg har allerede haft lejlighed til at drøfte det med en række af mine kolleger.
Jeg har nævnt det i de fora, hvor jeg har mulighed for det, EU's Ministerråd, og vil selvfølgelig også i forbindelse med forberedelserne til New York nøje overveje, hvordan vi sikrer, at lige præcis den diskussion rejses med så bredt et afsæt som overhovedet muligt.