Jann Sjursen (KRF), 2002-05-21:
I en tidligere debat i dag har regeringen klart understreget, at man under EU-formandskabet efter hovedprioriteten, EU's udvidelse, har en anden meget høj prioritet, og det er verdenstopmødet i Johannesburg.
Jeg er glad for, at regeringen i så høj grad knytter verdenstopmødet sammen med varetagelsen af EU-formandskabsopgaven
, fordi vi jo i den sammenhæng ikke bare har ansvaret for, hvordan Danmark vil fremføre sin position i Johannesburg, men i virkeligheden har ansvaret for en unik platform for det, der skal ske på EU's vegne.
I maj sidste år havde vi jo en tilsvarende debat, som førte frem til en vedtagelse, nr. V 127, som efterhånden må have nået en utrolig status i dette høje Ting, og det er selvfølgelig også for Kristeligt Folkepartis vedkommende udgangspunktet for de fortsatte bestræbelser, der måtte være fra dansk side for at nå nogle mål i Johannesburg.
Men når det er sagt, vil jeg sige, at jeg alligevel mener, at der er mange fælles holdninger, også i Folketinget, med hensyn til, hvordan verdenstopmødet i Johannesburg skal gribes an.
Vi har fået nogle væsentlige byggesten med det, der er sket i Doha og Monterrey, men man kan altid diskutere, om man nåede langt nok.
Specielt synes jeg nok, der er grund til at problematisere det resultat, der blev opnået i Monterrey.
Jeg synes ikke, det gav den nødvendige og fornødne platform for i virkeligheden at sikre en reel »Global Deal« i Johannesburg
, men noget kan selvfølgelig ske endnu.
Jeg er noget mere positiv over for det, der skete i Doha, hvor ulandene, synes jeg, for alvor blev taget alvorligt.
Netop fordi man kan være i tvivl både om, hvor langt man nåede i Doha og i Monterrey, og også, hvad forberedelsesmøderne forud for topmødet i Johannesburg vil føre til, så synes jeg, at det fortsat er glædeligt, at regeringen lægger vægt på en global aftale, at man så at sige har bidt sig fast i det tema.
Det mener jeg er meget vigtigt at man gør for at nå dertil.
Det var også vigtigt, at man her på det seneste i forbindelse med de nordiske statsministres møde søgte at indgå en tættere alliance med Sydafrika og præsident Mbeki for at nå dertil.
For der er ingen tvivl om, at uanset hvilken tiltro man har til den danske regering og Danmark som EU-formandskabsland, er det jo ikke Danmark alene, der kan tegne en global aftale.
Der må andre aktører på banen, der må aktører ikke mindst fra Afrika på banen, og her er Sydafrika en central aktør.
Derfor håber jeg, at regeringen på det område vil gøre sit yderste for, at man også når at få disse aktører med som aktive medspillere.
I regeringspartiernes forslag til vedtagelse er der nævnt mange og også rigtige ting.
Regeringen lægger jo helt øjensynligt - også som man hørte på statsministerens og udenrigsministerens besvarelser i dag af forespørgslen - især vægt på øget markedsadgang og »good government«, altså god regeringsførelse, og det er også vigtigt.
Det ser man også tydeligt afspejlet i det forslag til vedtagelse, som Kristeligt Folkeparti er medforslagsstiller til.
Jeg vil også godt sige med hensyn til, hvem der skal være med til at indgå en »Global Deal« - det har også optaget Folketinget under de forudgående debatter, også på de møder, der har været, bl.a. i Udenrigsudvalget og Miljø- og Planlægningsudvalget, omkring forberedelserne af topmødet, hvorvidt man skal have USA med eller man ikke skal have USA med - mener jeg, at man selvfølgelig skal gå efter at få USA med, men at de selvfølgelig ikke skal have vetoret til syvende og sidst.
Men en global aftale er selvfølgelig svær at forestille sig, uden at netop USA er med.
Men jeg synes, det er vigtigt, at regeringen i den sammenhæng ikke giver USA vetoret som sådan, men lægger vægt på, at de erklæringer, der kommer ud fra topmødet i Johannesburg, fører os videre, at det ikke bare bliver nye erklæringer, som bliver vedtaget, uden at det reelt giver nye redskaber i forhold til at opnå de milleniumsmål, som FN har sat sig, og som i virkeligheden må være sigtemålet, også i forhold til det, der skal ske på Johannesburgtopmødet.