Brian Mikkelsen (KF), 2003-01-24:
Det glæder mig, at vi er nået frem til det bredest mulige forlig.
Kulturlivet har jo brug for, at vi kan sikre kontinuitet og stabilitet ved, at det er en bred vifte af partier, der står bag det her forslag.
Forud for fremsættelsen af forslaget er foregået en intensiv proces siden det tidlige forår 2002, hvor der i det politiske liv og kunstlivet har været ført en engageret debat
om den fremtidige organisering af kunststøtten og den internationale kulturudveksling.
Det har været vigtigt for mig at lytte til indlæggene i debatten, dels for at kende holdningerne og interesserne på området, dels for at få så bred en belysning af, hvordan vi bedst organiserer kunststøtten og den internationale kulturudveksling.
Derfor er det lovforslag, vi diskuterer i dag, anderledes end det, der blev fremlagt i marts 2002, omend grundtankerne og formålet med den nye struktur stadig væk står ved magt.
Sagen er den, at formålet med kunststøtten og den internationale kulturudveksling ligger i forlængelse af de visioner, som siden vedtagelsen af lov om Statens Kunstfond i 1964 har været bærende elementer i den danske kunstpolitik og i kunststøttesystemet.
I forlængelse heraf er det Kunstrådets formål at fremme udviklingen af kunsten i Danmark og dansk kunst i udlandet.
Med regeringens forslag til måden, hvorpå vi gør dette, er der en væsentlig ny organisering i forhold til i dag.
De forskellige ordførere har hver for sig lagt vægt på forskellige begrundelser for, hvorfor man støtter forslaget,
historiske, politiske, konkrete begrundelser, og derfor vil jeg kort angive de bevæggrunde, jeg som minister for kulturen
har lagt vægt på.
For det første synes jeg, at en nye struktur for kunststøtten har været nødvendig, fordi vi ikke skulle have en labyrint af forskellige institutioner, som var opstået som resultat af knopskydninger gennem årene.
Vi fik præsenteret af den konservative ordfører på vegne af Venstre og Det Konservative Folkeparti, hvordan man hvert andet år eller hvert tredje år eller næsten hvert eneste år oplevede oprettelse af nye råd og nævn på området.
Sagen er den, at hvis vi skal imødekomme nye udfordringer og behov i det kunstneriske landskab, er det nødvendigt at skabe en fremtidssikret struktur, hvor vi svarer på nye kunstneriske og samfundsmæssige udfordringer ved at være disciplinerede med hensyn til oprettelsen af nye administrative enheder og sekretariater og i stedet lægger vægten på rammerne for det kunstformende arbejde.
For det andet, at vi i kunststøttestrukturen ser indsatsen i en større sammenhæng.
Jeg har derfor lagt vægt
på, at Kunstrådet får et helhedsansvar for kunststøtten og den internationale kulturudveksling. Det omfatter vel at mærke ikke alt.
Kunstområder som f.eks. film, design, arkitektur og kunsthåndværk er ikke omfattet, da de områder er dækket af anden lovgivning.
Men altså et helhedsansvar.
Kunstrådet skal have det ansvar.
Hermed mener jeg, at Kunstrådet skal beskæftige sig med helheden, ikke ved at dele den op og partout adskille kunstarterne, som den nuværende struktur jo har en tendens til ved den adskillelse med de vandtætte skotter, der er mellem de forskellige råd.
Derfor skal vi have set det hele i en sammenhæng, så sikrer vi en solid og saglig håndtering af de mange kunstneriske projekter og udtryk, som enten går på tværs af de etablerede områder eller vokser ud af og måske fra dem.
Pointen er her, at det nye og tværgående ikke skal parkeres på et sidespor i egen institution, men tages dybt alvorligt.
Det er jo her fra mange af de eksperimenter og nyskabelser, som kunsten beriger vores samfund med, også kommer.
Når jeg nævner dette, er det naturligvis for at markere, at for en konservativ kulturminister er udviklingen af fremtidens kulturarv vigtig, og den udgøres i høj grad af vore dages eksperimenter.
Når det er sagt, skal det selvfølgelig også stå krystalklart, at det afgørende kriterium for tildeling af støtte efter lovforslaget er kvalitet, kvalitet og atter kvalitet, og ikke om det tværgående eller det nyskabende tilhører en af de etablerede kunstarter. Rammerne for kvalitetsvurderingen er nærmere defineret i de respektive hovedlove på musik-, teater-, litteratur- og billedkunstområdet.
Det fuldgyldige ansvar for kunststøtten - og det er vigtigt - er således Kunstrådets.
Det har mulighed for at delegere kompetencer til de fagudvalg, som etableres på hvert hovedområde.
For det tredje skal den nye struktur skabe en bedre sammenhæng mellem den internationale indsats og den nationale kunststøtte.
Den sammenhæng har vel i og for sig altid været til stede, men det kan være svært at se sammenhængen på grund af den måde, området har udviklet sig på de senere år.
At vi skal styrke sammenhængen betyder ikke, at de nationale og internationale indsatser skal ensartes, men derimod at de skal koordineres og have mulighed for at berige hinanden.
Derfor ser jeg positivt på, at flere af aktørerne i kunstlivet har hilst dette velkommen.
For det fjerde bliver den internationale
kulturudveksling i sig selv styrket med den nye struktur.
Det er jo et område, som det politiske system i mange år har ønsket at skabe en bedre struktur for, og den tidligere regering oprettede f.eks. IKS i 2001 for at styrke dette område.
Det, som den nye struktur lægger op til, er, at den internationale kulturudveksling kan styrkes, ved at kræfterne og de mange kompetencer, netværk og fagligheder, som er opbygget i de eksisterende centre og institutioner gennem årene, samles i Kunststyrelsen og opererer under Kunstrådets ansvar.
Jeg mener, at lovforslaget afspejler de hovedformål, jeg lige har skitseret, og at det i nye og fremtidssikrede rammer kan være med til at virkeliggøre den vision, som har været gældende i mange år, og som der er opnået bred enighed om her i salen og i kunstlivet.
Vi bevarer armslængdeprincippet.
Jeg bliver nødt til at sige noget om netop det, for der er en misforståelse, også blandt nogle ordførere, af, hvad armslængdeprincippet er.
Jeg er ked af at måtte gå tilbage til ABC'en på den måde, men det er vigtigt at forstå, at armslængdeprincippet går ud på, at det politiske system fastsætter nogle bevillinger og nogle rammer for et område og udpeger nogle sagkyndige til at stå for uddeling af midlerne inden for de rammer, man har stillet til rådighed.
Armslængdeprincip er ikke pr. definition, at kunstnere selv udnævner folk til de organer.
Det er ikke armslængdeprincip, det er bare at beslutte, at nogle får lov til at udpege hinanden.
Armslængdeprincip er altså, at vi ikke som politikere selv foretager den endelige prioritering, men sætter nogle sagkyndige til det, så derfor er dette her armslængdeprincip, så det virkelig basker.
Men armslængdeprincippet skal ikke betyde mangler på kontakt og dialog.
Det ville altså være fatalt, og derfor er jeg glad for, at vi i forlængelse af de senere års love på området er blevet enige om at indføre, at Kunstrådet skal udarbejde en handlingsplan, som godkendes af ministeren.
Jeg mener, at det vil være med til at sikre Kunstrådet legitimitet, og på den måde vedkender det politiske system sig sit ansvar for det overordnede mål.
Det tror jeg også er i de kunstneriske miljøers interesse.
Vi bevarer elementet af det kunstneriske selvstyre.
Det har jo været et af de store stridspunkter i debatten om denne reform, og også, om ministeren udpeger for mange medlemmer af Kunstrådet.
Vi sikrer, at kunstarterne ikke skal slås om pengene i Kunstrådet, men at midlerne fordeles på hovedområderne og på finansloven, som vi kender det i dag.
Kunstrådet skal være forum for dialog og nytænkning og ikke en slagmark om ressourcer.
Det har der også været nogle misforståelser af undervejs i debatten, men det er vigtigt for mig at slå fast, at det har alle politiske partier egentlig været enige om.
Der har dannet sig nogle forkerte myter, men jeg tror, at her fandt vi relativt hurtigt hinanden i debatten.
Det var hovedlinjerne, som jeg ser dem, og som det også i vid udstrækning er blevet tilkendegivet i indlæggene fra de forskellige kulturordførere.
Jeg tror, vi har taget de rigtige konflikter og fundet de rigtige kompromiser, så derfor vil jeg slutte af med endnu en gang at sige tak til alle folketingspartiernes ordførere for en fantastisk konstruktiv indsats med forskelligt udgangspunkt.
Jeg synes, vi er landet på et ganske fornuftigt kompromis, som vil være til gavn for dansk kulturliv i årene fremover.