runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Birthe Rønn Hornbech (V), 2004-01-30:
Det er Venstres påstand, at den børnekonvention er inkorporeret i dansk ret.
De steder, hvor den hører hjemme,
er den transformeret til dansk ret, hvis ikke den var det i forvejen.
Det må være fru Anne Baastrup, der har bevisbyrden for, at det ikke er i orden, og derfor er det, jeg henstiller, at fru Anne Baastrup fremsætter nogle konkrete forslag i Folketinget.
Det nytter ikke noget at komme med et eller andet forslag om en børneombudsmand, fordi fru Anne Baastrup godt kan lide børneombudsmænd, nej, fru Anne Baastrup må argumentere for, at lige hendes politiske tanker er nødvendige for, at vi overholder konventionen.
Se, så kan vi tage diskussionen centralt, og så er det ikke SF's politik, det drejer sig om, så er det: Hvad er det, der står i børnekonventionen?
Lad os få den diskussion, men kom med de konkrete artikler, hvor vi i dag er i strid med konventionen, så vi kan komme videre.
Jeg synes, der er flere ordførere, der har givet udtryk for, at den diskussion vil de godt tage, men det er, som om fru Anne Baastrup alligevel ikke vil være konkret, når det kommer til stykket.
Anne Baastrup (SF), 2004-01-30:
Nu nævnte jeg to forslag, som jeg rent faktisk har fremsat inden for de sidste par år, som udviklede artikel 12, og som skulle give børn medbestemmelsesret, og det blev afvist.
Det blev afvist i den fortolkning.
Jeg har ikke hørt, at Venstre er kommet med andre bud på, hvordan man skulle løse de her problemer.
Det, der er nødvendigt, er jo, at man går denne her børnekonvention igennem langt mere nuanceret.
Hvad er det eksempelvis for nogle rettigheder, børn skal have?
Der oplever jeg at Venstre ikke deltager i denne her diskussion.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2004-01-30:
Det er, fordi i det omfang, man direkte inkorporerer og dermed gør vage retsregler til en direkte del af dansk ret, så har man også gjort dansk ret mere vag, end vi i hvert fald ønsker.
Jeg synes, fru Anne Baastrup også skulle tænke over det spørgsmål, der kom fra hr. Jann Sjursen: Tror fru Anne Baastrup, at man med inkorporeringen af børnekonventionen vil opnå det, som SF ønsker?
Det tror jeg ikke, og derfor synes jeg, fru Anne Baastrup skulle tage at fremsætte bare nogle af de artikler som et forslag, sådan at vi også kan tage fru Anne Baastrup alvorligt, og så diskuterer vi dem, og så spørger vi Justitsministeriet, og fru Anne Baastrup går ud i byen til sine venner og spørger: Hvordan er det, konventionen skal lyde, hvis den skal omformes til dansk ret lige her?
Så kommer den politiske uenighed for alvor frem i lyset, og det er ærlig talt mere frugtbart end denne her måde, vi diskuterer på i dag.
Anne Baastrup (SF), 2004-01-30:
Jeg er meget glad for, at fru Birthe Rønn Hornbech tog ordet, for jeg synes selv, det var lidt ubehageligt at skulle spørge fru Irene Simonsen om lige præcis spørgsmålet om magtadskillelsen.
Sådan som jeg forstår konsekvensen af en inkorporering af børnekonventionen, så er det netop, at Folketinget overtager styringen af, hvordan domstolene fortolker børnekonventionen.
Nu siger fru Birthe Rønn Hornbech jo også selv, at domstolene naturligvis anvender børnekonventionen, det er så udgangspunktet, men når Folketinget ikke har været inde og har fortolket, hvordan de enkelte bestemmelser skal forstås, så er det jo netop, at man overlader fortolkningen af børnekonventionen og implementeringen af den til domstolene.
Derfor forstår jeg simpelt hen ikke det der argument omkring magtadskillelse, og at det skulle være et problem.
Lene Espersen (KF), 2004-01-30:
Jeg synes, jeg faktisk meget udførligt her har redegjort for, hvorfor vi ikke mener, at de ting, som såvel B 39 som B 40 lægger op til, herunder omkring lovfæstelse, er den bedste måde at fare frem på for at løse nogle af de meget relevante problemstillinger, beslutningsforslaget handler om.
Derfor synes jeg også, at den rigtige løsning er at lade Jens Peter Christensen-udvalget, der i forvejen sidder og ser på de her problemstillinger, også se på, hvorvidt der er behov for præciseringer på det her område, så der kommer et sagkyndigt bud på, hvordan regelsættet kan fremstå klarere for offentligt ansatte.
Jann Sjursen (KD), 2004-01-30:
Kristendemokraterne har forståelse for intentionerne bag begge SF's beslutningsforslag, men vi kan ikke støtte dem.
For så vidt angår B 40 om lovfæstelse af de offentligt ansattes ytringsfrihed, er det på trods af de udmærkede bemærkninger, der er gjort i selve beslutningsforslaget, som beskriver nogle problemstillinger, et eksempel på - for os i hvert fald - at her opfordrer SF den lovgivende forsamling til at fare ud i noget, som ikke er godt, i den forstand at vi mener, at den grundlovssikrede ytringsfrihed gælder alle, også offentligt ansatte, og at det derfor ville være forkert, at man ved særlov nærmest fastsatte de offentligt ansattes ytringsfrihed.
For så vidt angår B 39 om indførelse af en meddeleret for offentligt ansatte, har offentligt ansatte jo da muligheder, som det også er fremgået af bl.a. justitsministerens kommentarer til de to lovforslag.
Det siger SF så i øvrigt heller ikke at de offentligt ansatte ikke har, så det skal jeg ikke skyde SF i skoene.
Men selv om det også i beslutningsforslagets bemærkninger bedyres, at man ikke vil fremme en angivermentalitet - og det står der helt klart i bemærkningerne - kan vi alligevel godt frygte, at en sådan ordning med en lovfæstet meddeleret for offentligt ansatte kan føre til noget sådant.
Jeg vil egentlig også sige - hvilket hr. Helge Adam Møller og også hr. Per Dalgaard, tror jeg det var, tidligere talte om - at hvis man endelig måske skulle begynde at overveje noget i stedet for nogle rettigheder, så var det måske i virkeligheden en pligt til også offentligt at sige fra.
Men det vil måske nok alligevel føre for vidt.
Derfor vil jeg sige, at vi kan tilslutte os det, som justitsministeren tilkendegav tidligere i debatten, at det kan være fornuftigt nok at lade Jens Peter Christensen-udvalget se på de forskellige aspekter af disse beslutningsforslag for at se, om man ad andre veje måske kan være med til at fremme offentligt ansattes ytringsfrihed og deltagelse i debatten i det hele taget.
Men det kan altså ikke overskygge, at Kristendemokraternes umiddelbare holdning er den, at vi ikke kan støtte de to beslutningsforslag.
Morten Østergaard (RV), 2004-01-30:
Det Radikale Venstre har alle dage dyrket og værnet om
offentligt ansattes ytringsfrihed, og vi kan derfor støtte begge SF's forslag.
Det ligger os meget på sinde, at offentligt ansatte deltager i og står til rådighed for offentligheden.
Det er en afgørende del af vort demokrati, et demokrati, som Hal Koch har lært os, at vi hele tiden må kæmpe for, og som de senere års sager også har understreget behovet for.
Jeg har netop i dag stillet spørgsmål til sundhedsministeren i en sag, hvor Sundhedsstyrelsen har nægtet at stille sig til rådighed for den offentlige debat, og hvor rang og stilling måske har været årsag til, at medarbejderne i styrelsen i denne her situation ikke har ønsket at udtale sig.
Så vi kan kun støtte tiltag, der fremmer offentligt ansattes deltagelse i den offentlige debat og dermed også beslutningsforslag B 40 med den lovfæstning af ytringsfriheden, der foreslås. Spørgsmålet om offentligt ansattes ret til at sladre eller blæse i fløjten eller i øvrigt afsløre uredelighed og magtmisbrug er på en gang såre simpelt og stærkt kompliceret.
Det er fællesskabets interesse og almenvellet, der er den øverste chef, hvorfor en meddeleret i og for sig er indlysende.
Omvendt er det kompliceret at lovgive om sagens kerne.
Det er for det første et kulturspørgsmål.
Vi kan vel alle være enige om, at et fordomsfrit psykisk arbejdsmiljø bør være hverdagen overalt i det offentlige, men også at det ikke er det.
Det handler om de involverede mennesker og deres relationer til hinanden.
For det andet er det et personligt, psykologisk spørgsmål.
Kan man ved lovgivning sende andet og mere end et signal om det acceptable i at bryde ud og blæse i fløjten?
Det vil jo altid være et spørgsmål om sagens karakter, personens mentalitet og i mange tilfælde måske også adgangen til et medie.
Netop medierne som det knæsatte redskab overbetones måske nok i forslaget, og vi kan være enige med Venstres ordfører i, at det næppe udgør en garanti.
Normalt ville Det Radikale Venstre ikke ty til symbollovgivning, men netop sagens kompleksitet gør, at det utvetydige signal, som SF's forslag indebærer, dog i denne her sammenhæng gør symbolpolitik til det forhåndenværende søm.
Vi mener, at Folketinget med fremme af forslaget vil sende et signal såvel til magthavere om det uacceptable i en arbejdskultur, hvor ytringsfrihed ikke fremmes, som til ansatte i de heldigvis få tilfælde, hvor meddeleretten kunne finde anvendelse.
Opsummerende kan vi sige, at vi med støtten til B 40 håber at bidrage til en offentlig debat, som forhåbentlig kan forebygge nødvendigheden af, at B 39 finder anvendelse, idet vi dog støtter, at det gennemføres som foreslået, ikke mindst for signalets skyld.
Helge Adam Møller (KF), 2004-01-30:
Jeg takker for den pointe, og pointen er jeg sådan set enig i, for jeg mener, at de offentligt ansatte har denne ytringsfrihed.
Men jeg mener bare, at ligesom på så mange andre steder kan vi ikke lovgive om det, fordi der indimellem savnes det politiske mod hos dem, der er højere oppe i systemet til at tage konsekvensen og afskedige de rigtige.
Man retter bager for smed, og det er forkert.
Jeg er ikke sikker på, at vi kan lovgive os ud af det. Men igen, det fik jeg ikke sagt, også dette beslutningsforslag synes jeg er en god idé går over til Jens Peter Christensen-udvalget, således at de også kan tygge det igennem og se, om der er noget, der kan gøres endnu bedre eller endnu tydeligere.
For min hovedpointe er, at jeg og den konservative folketingsgruppe vil værne meget om og gøre alt, hvad vi kan for, at den ytringsfrihed, der eksisterer, er en, der eksisterer, og at den bliver brugt af dem, der har lyst til at bruge den, og uden sanktioner.
Aage Frandsen (SF), 2004-01-30:
Det er ikke, fordi jeg tror, vi kan lovgive om alt, men det er jo netop lige det, der er pointen i det.
Virkeligheden i dag er i nogle tilfælde, at man fyrer den forkerte person, den, der som barnet i »Kejserens nye Klæder« siger sandheden.
Derimod er der nogle ledere både politiske og administrative, der ikke kan tåle det, men det er ikke dem, det går ud over.
Tværtimod. Det er det, der er pointen i pind 1.
Helge Adam Møller (KF), 2004-01-30:
Ja, det tager jeg så ad notam.
Jeg må indrømme, at jeg synes med de afgørelser, der er faldet, og det, der er udtrykt fra Ombudsmanden, og det, der er fremgået af debatten, så skal man have været en meget speciel offentligt ansat, hvis man ikke er klar over, at man har en ytringsfrihed, medmindre det er personsager eller noget helt særligt.
Det er beskrevet meget nøje.
Jeg mener, at det er svært at lovfæste det mere.
Jeg indrømmer så, at der indimellem er sket sanktioner eller ubehageligheder over for offentligt ansatte.
Der mener jeg, at hvis der var nogen, der skulle fyres, skulle det ikke være den offentligt ansatte, men det skulle være den chef, hvad enten det er en kommunal chef, eller det er en chef højere oppe i systemet i den offentlige forvaltning.
Den offentligt ansatte har retten til at sige det, hvad enten chefen kan lide det eller ej.
Det er inden for de regler, der er fastsat, jf. grundloven og Ombudsmandens kendelser, og hvis man så ikke kan finde ud af det i en kommune, hos en borgmester eller i den offentlige administration, så skal man gå laget op og så fyre de ledere, der ikke er deres job voksen.
Aage Frandsen (SF), 2004-01-30:
Jeg kan forstå, at den konservative ordfører har hæftet sig specielt ved pind 2, men når vi ser på pind 1 i forslaget, så er det en mere klar præcisering af, at man rent faktisk har ytringsfrihed.
Det er rigtigt, at grundlovens ord siger, at man har ytringsfrihed, problemet er jo bare, at ganske mange offentligt ansatte, hvis de ytrer sig, får at vide af enten en administrativ ledelse og-eller en politisk ledelse, at det, du fortæller om den arbejdsplads i avisen, det gider vi altså ikke høre om.
Det er noget, du fortæller til os, og vi vil overhovedet ikke se det i avisen. Hvis det så sker oftere, kan der ske det, at den pågældende måske i forbindelse med forfremmelser eller omrokeringer ikke bliver tilgodeset efter eget ønske.
Det er også den problemstilling, som er relevant.
Lene Espersen (KF), 2004-01-30:
Det er fuldstændig korrekt.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2004-01-30:
Jamen så fik vi da forslagsstillernes ord for, at det her var en ren reklameoffensiv; det var sådan set ligegyldigt, om det blev vedtaget eller ej.
Sådan ser vi egentlig ikke på det i Venstre.
Jeg synes, fru Anne Baastrup har blandet det hele sammen i dag, til trods for at vi faktisk er nogle stykker, der har gjort en behjertet indsats for at få en ordentlig debat.
Jeg ser det sådan, at der er tre hovedområder, vi diskuterer, ikke bare i denne her sag, men sådan set også i andre sager.
Det drejer sig om: Skal man inkorporere konventioner?
Jeg undskylder, at jeg stiller mig op som ordfører, men jeg synes ikke, det var en særlig pæn kollegial behandling, fru Irene Simonsen fik, så nu svarer jeg altså. Altså for det første: I hvilket omfang skal man inkorporere, og hvorfor skal man, og hvorfor skal man ikke?
For det andet: Hvad er det så for et politisk indhold, der skal inkorporeres?
For det tredje kan der være nogle politiske ønsker, der går ud over konventionen, men det skal siges ærligt.
Til fru Anne Baastrups begrundelse med, at så kommer det ind på lystavlen i Justitsministeriet og hos domstolene: Ærlig talt, jeg synes, det er under fru Anne Baastrups værdighed som jurist at komme med sådan noget rent ud sagt sludder.
Det er ikke en forskydning af magtfordelingen, som vi ønsker i Venstre.
Vi ønsker, at lovgivningsmagten lovgiver, og at det ikke er domstolene.
Den måde, som fru Anne Baastrup ønsker inkorporering af konventioner på, er i hvert fald kommet ind på lystavlen, også i den grad, så det flammer mere end det der rædselsfulde værk oppe på 3. sal: at fru Anne Baastrup i hvert fald vil have forskudt magten fra Folketinget til domstolene.
Det er helt i orden, det er vi bare ikke enige om.
Anne Baastrup (SF), 2004-01-30:
Det, der er vigtigt med de her diskussioner, er jo, at vi får sat debatten således, at man klart kan skille vandene fra hinanden.
De kommuner, der i et samarbejde med Børnerådet har sagt, at de nu vil gennemføre børnekonventionen inden for deres område, har jo sat børn i gang med at diskutere udviklingen af parker, de har givet børn ekstraordinær medbestemmelsesret, de har givet de unge ret til at vælge et ungeråd osv.
Der er børn blevet retssubjekter i den pågældende kommune.
Det flytter nemlig noget, hvis man rent faktisk træffer nogle politiske beslutninger om, at børn skal i centrum.
Jeg vidste da godt, at det her ikke ville blive vedtaget.
Men sådan er det; man bliver nødt til hele tiden at sætte debatten herinde, for ellers flytter vi ikke noget.
Per Dalgaard (DF), 2004-01-30:
Tror hr. Morten Østergaard, at et sådant signal herfra overhovedet vil have nogen effekt på de lande, der bevidst ikke efterlever den?
Jeg tænker f.eks. på det, jeg nævnte i min ordførertale, det fjerne Østens lande, som har børneslaver i et afskyeligt omfang.
At vi vedtager at inkorporere FN's børnekonvention i vores lovgivning, vil det overhovedet påvirke dem?
Morten Østergaard (RV), 2004-01-30:
Det er måske i virkeligheden det, der er sagens kerne her i dag: I hvor høj grad agter vi at efterleve den?
Vi efterlever naturligvis de internationale konventioner, vi har tilsluttet os.
Men det, der er spørgsmålet her, det, som jeg synes det er værd at lægge vægt på, er netop udvalgets påpegning af, at retsstillingen altså styrkes ved en inkorporering.
Det var også det, jeg forstod på forslagsstilleren var formålet med forslaget.
Derfor synes jeg, at der er al mulig grund til, at vi i Danmark sender et signal også til de lande, som vi kan være enige om at der desværre er for mange af, som ikke følger konventionen om, at her i Danmark er det noget, vi sætter i højsædet.
Per Dalgaard (DF), 2004-01-30:
Jeg vil prøve at læse op fra præamblen.
Der står: »De i denne konvention deltagende stater, som finder, at barnet fuldt ud bør forberedes til at leve sit eget liv i samfundet og opdrages i lyset af de idealer, der er udtrykt i De Forenede Nationers Pagt, og særligt i en atmosfære af fred, værdighed, tolerance, frihed, lighed og solidaritet«.
Nu vil jeg spørge hr. Morten Østergaard, hvordan han føler eller fornemmer, at andre lande gør det.
Morten Østergaard (RV), 2004-01-30:
I modsætning til Dansk Folkeparti er Det Radikale Venstre ikke positivt kritisk afvisende.
Vi er altid kritiske, og i den her sammenhæng vil vi være positive.
Vi lægger her vægt på Inkorporeringsudvalgets påpegning
af den styrkelse af borgernes, og det vil i den her sammenhæng sige børnenes, retsstilling, som en inkorporering vil medføre.
Vi noterer os også, at FN's Børnekomité har opfordret landene til at inkorporere den i deres lovgivning. Så vi er enige med forslagsstillerne om signalværdiens betydning også i relation til, at vi her kan være foregangsland og trække andre lande med.
Her synes jeg i forhold til den konservative ordfører, at man bør se det her som en mulighed for netop at vise andre lande - nogle af de lande, som det bliver pointeret herfra ikke følger børnekonventionerne - at vi tager det meget alvorligt og meget gerne vil gå foran.
Vi vil i udvalget søge belyst, hvorfor regeringsudvalget ikke ønsker en inkorporering af netop børnekonventionen, og samtidig vil vi også gerne se på andre nordiske landes stilling, herunder de norske erfaringer med en inkorporering.
Men som sagt har vi altså sympati for forslaget.
Helge Adam Møller (KF), 2004-01-30:
Vi kan ikke støtte forslaget.
FN's konvention om børns rettigheder er jo en utrolig vigtig konvention, en god konvention, en rigtig konvention, og det er en konvention, som vi her i Danmark underskrev for 14 år siden, og den trådte i kraft for 12 år siden.
Det gjaldt, da hr. Frank Jensen var justitsminister, hr. Bjørn Westh, hr. Erling Olsen, og hvem der nu har været det, og det har den nuværende justitsminister selvfølgelig også gjort, og den har været anvendt ved de danske domstole i de sidste 12 år. Selvfølgelig har den det, for det er klart, at når en dansk regering uanset af hvilken farve skriver under på noget, har den også forpligtet sig til at overholde og følge konventionen.
Det gjorde den gamle socialdemokratiske regering, og det gør denne regering akkurat lige så omhyggeligt.
Vi lægger ikke noget til, og vi trækker ikke noget fra.
Det er altså en ren symbolsk handling, og rene symbolske handlinger synes vi ikke der er nogen grund til at bruge tid, kræfter og penge på.
Det, der er vigtigt for børnene, er, at konventionen bliver fulgt.
Det bliver den i Danmark, men jeg er helt enig med den forrige taler i, at der er mange andre lande, hvor den desværre ikke bliver det.
Det er dér, vi så skal koncentrere vores kræfter. Derfor afviser vi det her forslag.
Per Dalgaard (DF), 2004-01-30:
Der findes i denne verden en hel del konventioner, som er gode ledetråde for lande, som ikke kan finde ud af at behandle egne borgere anstændigt.
Det gælder f.eks. FN's menneskerettighedscharter, og det gælder FN's børnekonvention.
For snart 15 år siden ratificerede vi den.
Så sent som for 2 år siden var der tilslutning fra alle partier til at vedtage artiklen om børnesoldater, som nu er en del af konventionen.
De skal jo også efterleves.
Efterlever de lande, der har inkorporeret FN's børnekonvention i deres lovgivning, så også konventionens ord?
Nej, det gør de ikke, og det ved SF godt.
Hvordan kan det ellers være, at vi i tv ser så mange triste børneskæbner rundtomkring i verden? Der er som nævnt 191 lande, der har tiltrådt denne konvention, og hvad så, kunne man spørge.
Hjælper det børnene?
Overhovedet ikke.
Derfor tager vi netop internationale aftaler alvorligt, og vi vil ikke kun have det til at se pænt ud på papiret.
Når man ser, hvad der bydes børn rundtomkring i verden, kan man kun græmmes.
Her skulle der virkelig sættes ind, også med sanktioner fra den rige verden, som kunne presse f.eks. Fjernøstens lande til at behandle egne borgere, og her specielt børnene, anstændigt, således at børnearbejde med indespærrede børn blev påtalt kraftigt; så kraftigt, at det ville få konsekvenser for det givne lands modtagelse af ulandsstøtte, hvis man fortsat holdt børn som slaver på fabrikker.
Forslagsstillerne lægger op til, at Danmark går skridtet videre og gør børnekonventionerne til en del af dansk ret ved at indarbejde disse i dansk lovgivning.
Der kan være mange gode grunde og argumenter, der taler for at følge forslagsstillernes tankegang.
På den anden side er der peget på, at vi i forvejen er forpligtet til og faktisk overholder konventionerne, så set ud fra Dansk Folkepartis vinkel har det intet hastværk.
Morten Østergaard (RV), 2004-01-30:
Nej, situationen er jo nok nærmere den, at Det Radikale Venstre slet ikke er tilfreds med, hvordan børnekonventionen behandles rundtomkring i verden, og derfor ønsker vi netop at gøre noget ved det.
Der er jo et godt, gammelt mundheld, der siger, at man skal feje for egen dør først.
Det er derfor, vi har sympati for det her forslag.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2004-01-30:
Jeg tror, hr. Morten Bødskov egentlig er enig med mig i, at der ikke er nogen i Folketinget, der ikke går ind for børns rettigheder.
Der kan være nogle, der vægter dyrene højere, men vi går alle sammen ind for børns rettigheder, så lad os ikke konkurrere om det.
Bare tre klare retsregler, der mangler.
Morten Bødskov (S), 2004-01-30:
Da heller ikke Socialdemokraternes ordfører kan være til stede, har jeg lovet på hendes vegne at fremføre følgende
: Som det fremgår af forslaget, er forslaget en genfremsættelse af den del af det forslag, som SF også fremsatte i sidste folketingssamling, nemlig B 72 om børns rettigheder.
Derfor er det også begrænset, hvor meget nyt der kan tilføjes her i dag.
Lad det alligevel være sagt meget klart: Socialdemokraterne deler SF's opfattelse og holdning til børns behov for og ret til beskyttelse.
Vi ønsker at styrke
børns retsstilling.
Dermed deler vi også til fulde FN-konventionen om børns rettigheder, som sikrer børn en række fundamentale rettigheder, herunder bl.a. ret til uddannelse, ret til social sikkerhed og en rimelig levestandard, ret til sundhed, ret til at bevare forbindelsen med begge forældre, beskyttelse mod økonomisk udnyttelse og ret til respekt for barnets mening.
Derfor er vi også meget optaget af, at vi får sikret
børns rettigheder ved en direkte indskrivning i forhold til den konkrete lovgivning.
Det var også det klare svar, vi ved behandlingen af det samme spørgsmål sidste gang gav på Socialdemokraternes vegne.
I den forbindelse gav vi også udtryk for vores dybe bekymring over, at regeringen har valgt at fjerne det tværministerielle børneudvalg, som den tidligere SR-regering nedsatte.
Dette udvalg skulle netop sikre overblik over de forskellige fagministeriers initiativer, der vedrørte børn og unge, samt sikre, at de enkelte ministerier fik indarbejdet børnekonventionen i konkrete lovforslag.
Det kunne i den forbindelse være interessant her i dag at høre ministeren, hvad der egentlig sker på dette område, og om vi kan forvente, at der kommer et samlet udspil.
Det er også sagt ud fra den klare forpligtelse, at vi mener, at vi over for børn og unge skal sikre, at vi selvfølgelig lever op til det ansvar, vi har over for dem, også i forhold til børnekonventionen.
Afslutningsvis vil jeg gerne benytte lejligheden til at understrege vigtigheden af at vedholde fokus på børns rettigheder.
I den forbindelse mener vi, at vi kunne overveje, eventuelt i regi af Ombudsmanden, at se på, hvordan vi bedre får sikret, at børns rettigheder placeres centralt på dagsordenen.
På den måde kunne vi fastholde synspunktet
om, at børn på lige fod med andre, voksne mennesker især, har krav på den samme forvaltningsretlige beskyttelse.
Men lad konklusionen være klar: Vi deler intentionerne, der ligger bag SF's forslag, vi ønsker at få børns og unges rettigheder placeret centralt på samfundets dagsorden.