Elisabeth Arnold (RV), 2000-04-06:
Det kunne være fristende at tage tråden op fra den forrige ordfører og tage endnu en debat om åbenhed i Europaudvalget.
Det ligger også Det Radikale Venstre meget på sinde.
Vi arbejder for større åbenhed og tager alle de små skridt, de små fremskridt, vi kan få.
Men det er jo ikke det, denne her debat handler om.
Den handler om åbenhed i den offentlige forvaltning, selv om man umiddelbart af den korte tekst på forespørgslen kunne få det indtryk, at den handler om, at folk skal lære at læse avis og se fjernsyn og følge med i, hvad der sker i det offentlige rum i Danmark.
Men den handler om offentlighed i forvaltningen og om aktindsigt og mulighed for borgerne for at følge med i, hvad det er for beslutninger, deres myndigheder tager. Vi har haft en lov om den slags åbenhed siden 1970 og har senest haft en revision af loven i 1985.
Men offentlighed i forvaltningen er ikke ubetinget, som det også er fremgået af debatten hidtil.
Og det er den ikke, fordi vi jo har opdaget, at den totale åbenhed kan være til skade for den enkelte person, idet den kan bruges til chikane over for den enkelte offentligt ansatte medarbejder, hvilket kan være overordentlig ubehageligt.
Jeg synes ikke personlig, der er nogen særlig fidus i at lade kladder og alt muligt andet ligge og flyde offentligt tilgængeligt, og der kan også være hensyn til en forhandlingsproces, hvor man ikke ønsker, at forskellige forhandlingspositioner bliver offentligt kendt på et tidspunkt, hvor forhandlingerne ikke er afsluttet.
Man kan selvfølgelig sige, at disse hensyn, som er beskyttelseshensyn af hensyn til forvaltningens arbejde, også er en beskyttelse af bureaukraterne.
Dertil må man sige, at selv bureaukrater er jo mennesker.
De skal også udføre deres arbejde.
De har også personlige ambitioner, og de har personlige meninger, og de skal også have en vis mulighed for at udføre deres arbejde på en menneskelig måde.
I den forbindelse vil jeg gerne tage et af de emner op, som også har været nævnt af hr. Knud Erik Kirkegaard: de åbne
postlister.
Jeg ved, at SF flere gange har fremsat forslag om åbne postlister, og Det Radikale Venstre har tidligere støttet, ved jeg, sådan en ordning.
Men jeg er blevet meget i tvivl om det hensigtsmæssige i sådan en ordning, efter at jeg har set, hvordan effekten har været i nogle af de kommuner, hvor man faktisk har anvendt åbne postlister, og hvor det har været til stort ubehag og til megen personlig skamfuldhed for nogle mennesker, som så deres stavefejl og deres håndskrift og deres anliggender med det offentlige på den måde lagt ud til offentligt skue.
Vi må i vores iver efter at gøre alt åbent også tænke på, at der er nogle menneskelige hensyn, man skal tage, både til personer, som er i myndighedernes maskine, og til de ansatte, der skal arbejde med disse problemer. Og i den forbindelse vil jeg så gerne spørge fru Anne Baastrup, hvad hun mente med det, hun sagde i sin indledning om, at den udstrakte brug af fax og e-mail er et stort problem, for dem kan folk ikke umiddelbart læse.
Skal vi nu til at begrænse offentligt ansattes mulighed for at bruge elektroniske hjælpemidler, som jo både er hurtige og effektive, fordi folk altid skal have mulighed for at læse på papir, præcis hvor mange ord der er sagt i hvilken sag?
Jeg mener, at kravene her jo må være, at folk, der får en afgørelse i en bestemt sag, får en begrundelse, og at de ud fra begrundelsen kan se, hvad det er for hensyn, der er taget i forbindelse med den beslutning, som vedrører den enkelte borger.
Det må jo være nøglen til den indsigt i beslutningsprocessen, som borgeren har krav på.
Dér mener jeg bestemt vi har et kolossalt problem.
Vi har i vores iver efter at gøre tingene effektivt og gøre dem billigt og selvfølgelig også i vores iver efter at prøve at privatisere dem måske nok i en vis grad glemt, at der også var et hensyn til offentligheden, som simpelt hen blev skrottet totalt i den forbindelse.
Nu har Det Radikale Venstre ikke været med i alle de beslutninger, der er taget om halvoffentlige selskaber, f.eks. Storebæltsbroen, Øresundsbroen og andre ting, men vi vil ikke være så hellige at sige, at hvis vi bare havde været med, så havde der været fuld offentlighed, for så gode tror jeg ikke vi er. Men vi kan da i hvert fald glæde os over, at der her i Folketinget efterhånden er kommet en fælles forståelse for, at når vi foretager disse udliciteringer, når vi foretager disse privatiseringer, selskabsdannelser, så skal vi huske, at offentlighedsloven skal gælde for de pågældende selskaber.
Det er offentlige midler, der er i spil.
Det er offentlige beslutninger, som vedrører borgerne, der tages. Og jeg kan kun glæde mig over, at man i forbindelse med Københavns Havn da har fået orden på sagerne. Det burde vi have gjort med de andre ting også. Det gjorde vi så ikke. Men jeg håber, vi har kunnet lære af vores fejltagelser og undgår at lave nye. Til sidst vil jeg blot sige om spørgsmålet om aktindsigt i EU, at det forslag, der ligger nu, som er fremsat af Kommissionen, jo er en forbedring i forhold til de hidtidige regler.
Men det er ikke godt nok, og den danske regering, mener jeg, bør arbejde for at gøre det bedre.
Men det er dog i hvert fald oplagt, at de nordiske lande som medlemmer af EU har haft en positiv indflydelse på udviklingen i EU's åbenhed, og EU-ombudsmanden, som jo er finne, har bestemt også haft mulighed for at påvirke udformningen af de regler, der bliver. Den sag er ikke slut endnu.
Det er en kamp, der stadig væk foregår, og vi vil i hvert fald fra radikal side meget presse på for, at vi får så meget åbenhed igennem som muligt, sådan at det også bliver et fremskridt set med danske øjne og ikke blot med andre landes øjne, som er vant til langt mindre åbenhed, end vi er her.