runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lene Espersen (KF), 2004-04-22:
Jeg vil da sige til fru Elisabeth Arnold, at jeg da er fuldt ud opmærksom på, at normerne flytter sig i samfundet, og det kan også være, at normerne flytter sig i samfundet på det her område, og så er det jo glædeligt, at der er mange partier i Folketinget, der er så optaget af den her sag, at de sikkert gentagne gange vil bringe det her emne til debat med henblik på at forsøge at få lovgivningen ændret i takt med, at normerne ændrer sig. Jeg står jo heller ikke her og siger, at der ikke er nogen børn, der har det rigtig godt i familier med homoseksuelle par, eller at børn ikke har det godt, fordi deres mor eller far er enlige.
Der er da masser af børn, der har det godt.
Det, jeg blot gerne vil gentage, er, at der her er tale om en gruppe børn, som har haft en overordentlig svær start på livet, og der synes jeg, at de børn fortjener at få de bedst tænkelige vilkår i deres fortsatte opvækst.
Der må jeg blot påpege, at vi endnu ikke er nået dertil, hvor man kan sige, at de fordomme er fuldstændig væk i det danske samfund. De er der fortsat, og der må man spørge sig selv, om det så er børnene, der skal betale de omkostninger, der måtte være ved at få fremmet den her mulighed for homoseksuelle par.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-04-22:
Ved lejlighed kunne jeg godt tænke mig at få uddybet, hvad hr. Per Dalgaard mener med venstrefløjens basismodel, for det lyder virkelig interessant.
Heldigvis er det meget, meget få, der er formodentlig ikke engang et tilfælde hvert femte år, men for det barn, der står i situationen, er det selvfølgelig utrolig væsentligt, at der er sikkerhed omkring situationen.
Til gengæld gælder det for alle kvinder, der står i den situation, at de skal stedbarnsadoptere, at de ikke har
mulighed for at tage barselorlov
Det vil sige, at hvis vi skal understøtte en familie, ville det være en stor hjælp for nybagte familier, hvis de havde samme muligheder som alle andre for at tage barselorlov og dermed være sammen med det nyfødte barn. Hele ideen med forslaget er faktisk at styrke familien, i denne sammenhæng altså en lesbisk familie, og det kan være, at det i virkeligheden er det, der skurrer i hr. Per Dalgaards ører.
Per Dalgaard (DF), 2004-04-22:
Jeg kan ikke lade være med at kommentere de sidste svar, som jeg vil kalde ikkesvar, fra fru Lissa Mathiasen til hr. Jann Sjursen og hr. Helge Adam Møller. Der må være en eller anden politisk årsag, som ikke rigtig har noget med indholdet af forslaget at gøre, til, at man fremsætter forslaget, og den årsag tror jeg mere og mere tegner sig.
Det handler simpelt hen om den basismodel for samfundet, man ønsker fra venstrefløjens side.
Forslaget har tidligere været fremsat, og Dansk Folkeparti er imod det, fordi hele grundideen strider mod Dansk Folkepartis opfattelse af, hvad en familie er, nemlig en mand og en kvinde, som sammen typisk får nogle børn.
Det vil sige, at i en sådan familie vokser børnene op med både et mandligt og et kvindeligt element.
Dette anser
Dansk Folkeparti
for at være de optimale opvækstvilkår for børn, og vi ønsker ikke at lave om på det.
Vi har intet imod registrerede partnere.
Men de har valgt at leve deres liv anderledes, og det medfører åbenbart visse ulemper, men det må de så lære at leve med.
Dansk Folkeparti støtter den basis, som familien udgør
for det danske samfund.
Familien er et af grundelementerne i det danske demokrati og for den måde, vi har valgt at opbygge vores samfund på.
Det er med til at gøre Danmark til et af de steder på jorden, hvor det er bedst at leve, og vi ønsker ikke at undergrave og eliminere den institution, som familien udgør.
Det er faktisk min opfattelse, at noget af det, der er basis for forslaget, egentlig er, at man vil forsøge at opsplitte familien og reelt siger, at det er meget bedre, hvis staten tager sig af det hele, så alle bliver klienter, og alle skal have en eller anden socialrådgiver eller pædagog i nakken, ligegyldigt hvad man foretager sig.
Det er ikke Dansk Folkepartis politik.
Vi er sikre på, at folk kan klare sig selv og ved, hvad det handler om, og hvad der er bedst for dem, så vi kan ikke støtte B 155.
Så vil jeg sige lidt om B 161.
Grundholdningen fra Dansk Folkepartis side er den samme, så vi ønsker ikke ændringer på dette specielle felt og kan ikke gå ind for tilladelse til stedbarnsadoption for registrerede par.
Men vi kan godt se, at der er nogle problemer i forbindelse med det spørgsmål.
Hvis vi f.eks. har to lesbiske, hvoraf den ene skal føde, og den fødende kvinder dør, hvilke forældrerelationer har barnet så?
Der kan meget vel være nogle problemer, som det er værd at kigge på, og vi er bestemt også villige til at se på i udvalgsarbejdet, hvordan man kan løse det problem.
Men vi mener, at der skal nogle flere informationer til.
et det problem egentlig?
Hvor ofte sker det?
Er der et tilfælde hvert femte år, er der nogle tal, som kan vise, at det faktisk er et stort problem, eller er det måske en ting, som også er opfundet til lejligheden for at underminere familiestrukturen som sådan? Det kunne man godt have mistanke om.
Men som sagt vil vi gerne kigge på B 161 og på problemerne for de børn, som i tilfælde af en sådan tragisk sag ikke har nogen rigtige forældre.
Lissa Mathiasen (S), 2004-04-22:
I dag er der ensartede regelsæt i lovgivningen med hensyn til vurderingen af egnethed, så jeg må formode, at enliges egnethed bedømmes på samme måde som andres.
Jeg skal ikke lægge skjul på, at det egentlig var en lille overraskelse for os, da man rent administrativt gennemførte muligheden for, at enlige kunne få lov til at adoptere.
Det skete faktisk i slutningen af 1980'erne under den borgerlige regering, og det har der været enighed om efterfølgende, så man kan sige, at en gang imellem er det altså lykkedes for borgerlige regeringer at tage et skridt i en positiv retning.
Uanset om der er tale om et ægtepar, en enlig eller et registreret par, skal egnethedsvurderingen ikke være forskellig.
For barnet er det afgørende, om man er egnet, men det er ikke afgørende, hvordan ens ægteskabelige status er.
Inge Dahl-Sørensen (V), 2004-04-22:
Det er rigtigt, at der er nogle få enlige kvinder, især enlige mødre, der får lov til at adoptere, men fru Lissa Mathiasen ved også, at der stilles særlige krav til disse kvinder.
De skal næsten være dobbelt så gode enkeltvis, som et ægtepar er sammenlagt, er fru Lissa Mathiasen ikke enig i det?
Lissa Mathiasen (S), 2004-04-22:
Lige så vel som i den svenske lovgivning står der højt og tydeligt i vores beslutningsforslag, at forudsætningen er, at donorlandet skal indgå en bilateral aftale med de danske adoptionsmyndigheder.
Derfor kan det overhovedet ikke komme på tale at tale om en urimelig måde at blive behandlet på, for det vil sige, at man ved forlods, at et registreret par ikke har mulighed for at modtage et barn. Jeg kan ikke lade være med at sige, at moral er godt, men dobbeltmoral er åbenbart bedre.
I dag har enlige mulighed for at adoptere, og her spørger man altså ikke, om det f.eks. er en lesbisk.
Det accepterer man helt og fuldt, det er ikke et kriterium, man bliver frasorteret efter, og derfor har vi svært ved at se, at det skulle være væsentlig ringere for et barn, at der er to, som kan påtage sig forældrerollen.
Per Dalgaard (DF), 2004-04-22:
Da justitsministeren havde holdt sit indlæg, klandrede
fru Lissa Mathiasen justitsministeren for, at der ikke var lavet en undersøgelse om det her forhold i Danmark, for det var der jo i Sverige, hvor det hele viste sig at være så fantastisk lyserødt.
Nu er det så heldigt, at der er printet noget af den udtalelse fra Sverige ud, og der står rent faktisk, at der er nogle problemer - det står på svensk, men jeg forsøger at oversætte - i relation til kammeratgruppen og jævnaldrende.
Og så står der nedenunder, at hvordan et barn tackler de problemer, selvfølgelig afhænger bl.a. af barnets relation til forældrene.
Når der er tale om teenagebørn, så ved vi, der har og har haft teenagebørn, jo godt, hvordan relationerne til forældrene er.
Teenagebørnene synes jo ikke altid, at forældrene er de smarteste og dem, der lige ved, hvordan tingene skal skæres.
Så jeg kan godt forestille mig, at når der i forvejen er problemer i forbindelse med at leve sammen med homoseksuelle forældre, vil det i hvert fald ikke være nemmere, når det er teenagebørn, der er tale om.
Derfor kan jeg ikke forstå, hvordan fru Lissa Mathiasen kan sige, at der ikke er nogen problemer, når der rent faktisk står her, at der er problemer.
Inge Dahl-Sørensen (V), 2004-04-22:
Så er det jo sådan, at donorlandene kan meddele, at de børn, de sender, ikke må havne i registrerede partnerskaber.
Sådan er det også i Sverige, og indtil nu er der så ikke nogen, så vidt jeg er orienteret, som har fået lov til at adoptere.
Mener fru Lissa Mathiasen så, at det er diskriminering?
Helge Adam Møller (KF), 2004-04-22:
Det undrer mig bare, at forslagsstillerne så ikke selv skriver det, men omhyggeligt fremhæver - det er jo ikke noget, som hverken jeg eller hr. Per Dalgaard har skrevet, det er forslagsstillerne selv, der fremhæver det - at man i sammenfatningen konstaterer, at det for nogle børn ikke giver problemer, men at der er en stor del børn, som det faktisk giver problemer.
Det er jo noget, man selv har skrevet, så det må man vel have valgt ud, fordi det er en vigtig del af rapporten, for hvorfor skriver man det ellers?
Jeg vil også godt køre lidt videre i det svenske spor, for jeg må indrømme, at jeg er meget enig med hr. Jann Sjursen. Jeg synes, at fru Lissa Mathiasen læser den undersøgelse - specielt det med børneombudsmanden i spidsen, men også andre, der klart siger det modsatte - som en vis person læser bibelen.
Det er i hvert fald ikke fair at referere dem på den måde, som fru Lissa Mathiasen gør.
Så til svaret til hr. Per Dalgaard, som bliver bebrejdet
ikke at have læst hele undersøgelsen: Man gør jo netop det, at man i det citat, som hr. Per Dalgaard gjorde opmærksom på, hvor der står, at der er visse problemer, fem linjer højere oppe omhyggeligt skriver, at dette er sammenfatningen fra den svenske undersøgelse.
Det, hr. Per Dalgaard læste op, var altså ikke et tilfældigt udsnit.
Det var taget fra sammenfatningen.
Der står faktisk, at det i en række tilfælde giver store problemer for specielt unge i teenagealderen.
Det er forslagsstillerne selv, der skriver det, men det vil man måske også benægte?
Lissa Mathiasen (S), 2004-04-22:
Nu er det jo ikke muligt for hr. Jann Sjursen at svare mig, men det kan være, at det bliver muligt undervejs i hr. Jann Sjursens ordførertale - ellers kan vi gøre det under udvalgsarbejdet - for jeg vil da godt bede hr. Jann Sjursen om at sige noget om, hvad der ligger af facts fra de organisationer set i forhold til børns opvækst.
Det, der netop er forskellen, er, at man bygger det på nogle fornemmelser, og jeg synes, det er så hamrende farligt, at det er fornemmelser, man bygger det på.
Det må være facts, det må være viden, det må rent faktisk være de børn, man har undersøgt og fulgt, som er afgørende i forhold til, om det er rigtigt eller forkert.
Så vil jeg godt stadig væk sige, at set i forhold til den indstilling, der ligger, og på baggrund af de vurderinger, der ligger fra Sverige, så føler jeg, at vi gør noget, der er helt rigtigt i forhold til at sikre barnets tarv.
Jann Sjursen (KD), 2004-04-22:
Det undrer mig altså såre, at fru Lissa Mathiasen så skråsikkert kan sige, at vi har fået en klar melding fra Sverige, når man ser på, at 25 ud af 38 høringsberettigede organisationer modsatte sig den lovgivning om homoseksuelles ret til adoption, som så blev vedtaget af den svenske Rigsdag.
Så meget desto mere, som at de organisationer, der typisk i Sverige så vel som i Danmark argumenterer for, at barnets tarv og barnets ret skal være i centrum, var imod.
Det kan så godt være, at fru Lissa Mathiasen og jeg forstår svensk på hver sin måde, men umiddelbart vil jeg sige, at der er meget, der taler for, når børneorganisationerne i Sverige med børneombudsmanden i spidsen og en lang række andre organisationer siger nej, at det så netop er, fordi de ikke mener, at barnets tarv er tilgodeset med den lovgivning, vi har set i Sverige.
Lissa Mathiasen (S), 2004-04-22:
Jo, jeg vil sige, at jeg har læst den rapport meget nøje og meget grundigt, for det ville gøre dybt indtryk på mig og på Socialdemokraterne som sådan, hvis det var sådan, at man i den rapport fra de parter, som hr. Jann Sjursen her nævner, kunne påvise, at de havde belæg for i rene facts at kunne sige, at vi har de og de erfaringer, hvor vi kan sige, at det har haft den og den betydning.
Det har man ikke.
Det er grunden til, at jeg siger, at det er en meget klar hilsen om, at det her tilgodeser barnets tarv.
Det er også det, der har været udgangspunktet, for ellers havde svenskerne nok heller ikke gennemført denne her lovgivning. Derfor vil jeg godt anholde, at vi og forslagsstillerne som sådan skulle mene, at det her er et udtryk for at tilgodese voksnes rettigheder.
Der er intet om voksnes rettigheder.
Tværtimod fastholder jeg hele vejen igennem, og det er vi enige om, i de her to beslutningsforslag, at det er barnets tarv, og at vi »bare« skal have ensartethed omkring egnethedsvurderinger.
Det er det, der skal ligge til grund, for det er det, der tilgodeser barnets tarv.
Jann Sjursen (KD), 2004-04-22:
Jeg vil godt spørge, om det ikke gør indtryk i forhold til netop spørgsmålet om barnets tarv, som fru Lissa Mathiasen var inde på senest, at de, der i høringssvarene til den svenske lovgivning, var imod, at man lovgav om de homoseksuelles rettigheder for så vidt angår adoption, var organisationer, som kæmper for barnets ret og barnets tarv.
Det var børneombudsmanden, det var psykologforeningen, det var socialstyrelsen, det var adoptionsforeninger og den svenske lægeforening, det var Red Barnet og andre børneorganisationer,
mens de organisationer, som i deres høringssvar anbefalede den svenske lovgivning, var de organisationer, som så på de voksnes rettigheder og de homoseksuelles ret til at få lige rettigheder med andre.
Gør det ikke indtryk på fru Lissa Mathiasen?
Lissa Mathiasen (S), 2004-04-22:
Jeg vil foreslå hr. Per Dalgaard at læse rapporten, for så vil hr. Per Dalgaard også finde ud af, at der er en meget, meget klar sammenhæng mellem, hvad der står her, og hvad der står i rapporten.
Det, der her bliver refereret til, er - jeg skal klart erkende, jeg heller ikke som forælder til tre børn har kunnet undgå, at der opstår problemer i puberteten, selvfølgelig gør der det - at man er meget opmærksom på, at der i hvert fald ikke kommer yderligere problemer, fordi barnet er adopteret.
Der har man netop konkluderet i rapporten, at de forældre, der adopterer, er så meget mere opmærksomme på at tackle forældrerollen, og det vil sige, at de i større udstrækning faktisk får tacklet de her problemer bedre, end vi andre måske får gjort det, fordi vi af andre årsager ikke har taget de problemer lige så alvorligt, som netop adoptivforældre gør det.
Der står rigtig meget godt i den.
Per Dalgaard (DF), 2004-04-22:
Fru Lissa Mathiasen har fuldstændig ret.
Jeg har ikke læst den pågældende rapport, det behøver jeg
sådan set heller ikke, for det, jeg refererer til, er det, der står i beslutningsforslaget, hvor der står, at der rent faktisk er problemer i en del tilfælde.
Hvorfor siger fru Lissa Mathiasen så, at rapporten konkluderer, at det er der ikke?
Hvad skal man egentlig tro på? Det, forslagsstillerne selv
har printet her, eller det, der står i en stor rapport, som ikke ret mange danskere overhovedet har læst?
Lissa Mathiasen (S), 2004-04-22:
Eller også er det et udtryk for den hæderlighed, der rent faktisk ligger bag de to forslag, der er fremsat.
Det er ikke et forsøg på at sige, at vi vil feje noget ind under gulvtæppet.
Vi ønsker ikke på nogen måde at skjule noget.
Vi ved alle sammen godt, at der kan være problemer ved at adoptere børn, det ved vi jo også herhjemme, men hvor man så netop i rapporten meget klart fastslår, at netop adoptivforældre er så meget mere opmærksomme på de her problemstillinger, som jeg også sagde før, og egentlig er bedre end vi andre til at få tacklet de problemer, fordi de er opmærksomme på problemstillingerne i modsætning til os andre, som måske ikke altid er helt gode nok til at tackle børn i puberteten, fordi vi ikke forlods har taget de ting op, som vi egentlig burde have taget op.
Elisabeth Arnold (RV), 2004-04-22:
Når nu ministeren lægger vægt på, at det her er det samme forslag, vi fremsatte sidste år, og ministeren gentager nogle af sine argumenter fra sidste år, så må jeg bare fremhæve, at vi faktisk har ændret på forslagene, og vi har også taget hensyn til den debat, der var sidste år.
Der står udtrykkeligt ikke noget om homoseksuelle pars ret til eller krav på at få børn.
Vi taler om deres adgang til at adoptere, hvis de opfylder de krav, som bliver stillet til dem i forbindelse med bedømmelsen af deres forældreegnethed.
Det er altså en mulighed for at blive prøvet, for at blive vurderet, om de kan være gode forældre for et eventuelt adoptivbarn.
Der tales ikke om nogen ligestilling med hensyn til ret til at få børn.
Så nu er det sat på plads. Så vil jeg blot sige, at når ministeren tager så meget hensyn til børnene, som eventuelt kan blive udsat for mobning, når de vokser op i en usædvanlig familie, så vil jeg blot minde ministeren om, at da jeg var barn, var det altså meget, meget slemt at være barn af en enlig mor, for så hørte man til underklassen, så var man udsat for noget forfærdeligt, for så levede man ikke i en normal familie.
Så hurtigt kan det gå.
Så jeg synes, man skulle tænke lidt over, at normerne også flytter sig i samfundet.
Frode Sørensen (S), 2004-04-22:
Med baggrund i den debat, hvor både hr. Keld Albrechtsen og jeg kan glæde os over, at der er et svagt fald i ulykkesstatistikken, det glæder os alle sammen, vil jeg gerne høre hr. Keld Albrechtsen, om han er enig med formanden for Færdselssikkerhedskommissionen, som også er hr. Karsten Nonbo, i, at vi skal endnu længere ned.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-04-22:
Jeg synes, vi skal passe på med, når vi debatterer spørgsmål som det her, at skyde hinanden intentioner i skoene.
Det er faktisk sådan, at det, der har været centrum for debatten både sidst og også allerede nu under den debat, vi har haft i oppositionen, da vi har stykket det her forslag sammen, har været barnets tarv, for det er selvfølgelig det, der for os alle sammen står i centrum.
Samfundets vigtigste opgave i denne her slags spørgsmål er at sikre barnets tarv, og det er sådan, at samfundet har taget principiel stilling til, hvorvidt homoseksuelle kan være forældre.
Det er derfor, det er muligt for homoseksuelle at adoptere deres ægtefælles barn, det er derfor, det er muligt for homoseksuelle at være plejeforældre osv.
Samfundet har principielt taget stilling til, at homoseksuelle godt kan varetage barnets tarv.
Det, vi tager stilling til nu, er, om vi mener, at homoseksuelle også vil kunne det i forbindelse med fremmedadoption.
Det er det, der er på dagsordenen, og der har vi jo i oppositionen på baggrund af en svensk undersøgelse som den eneste af sin slags vurderet, at det kan homoseksuelle godt.
Derfor vil Enhedslisten selvfølgelig synes, at det var på sin plads, at man gennemførte en undersøgelse i Danmark.
Karsten Nonbo (V), 2004-04-22:
Hvis jeg skal følge hr. Keld Albrechtsens tankegang, så vil det sige, at alt det, som hr. Keld Albrechtsen synes er noget skidt, og det er der faktisk ret meget hr. Keld Albrechtsen synes er, kan vi så tilskrive den tidligere regering.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-04-22:
Problemet er bare, at de tal jo - det må hr. Nonbo jo indrømme, hvis han nu skal være helt ærlig - er resultatet af en indsats, der blev gjort, før den nuværende regering kom til magten.
Det er jo sådan, at når man måler virkningen af en politik ude i virkeligheden, så er det jo ikke en hastighedsforhøjelse på motorvejen, som træder i kraft nu, der kan læses i tallene
fra sidste år
Så jeg glæder mig også over, at det i en periode er gået den rigtige vej.
Det er jo desværre ikke helt rigtigt med motorvejene.
Der har det jo altså knebet med at få tallene til at blive ved med at falde.
Jeg er særdeles lykkelig ved at høre, at vi har været så overordentlig heldige, at der ikke er sket dødsfald på motorvejene endnu i år.
Det må vi alle sammen håbe bliver ved.
Men jeg føler ingen anledning til at ændre min samlede bedømmelse af regeringens indsats.
Jeg håber det ikke.
Men jeg siger bare, at sådan ser det desværre ud set fra mit skrivebord.
Karsten Nonbo (V), 2004-04-22:
Efter at have hørt på hr. Keld Albrechtsen er det, ligesom om man kan konkludere, at der i hvert fald er for få tågelygter i trafikken, for det kniber med at kunne se.
Kan jeg ikke få hr. Keld Albrechtsen til at se, at antallet af ulykker er for nedadgående, at vi sidste år næsten havde det laveste antal dræbte på 441, og vi året før havde det tredjelaveste antal dræbte på 451, at tallene altså er nedadgående?
Jeg kan huske, da vi sidste år havde debatten om hastighed på motorveje, at hr. Keld Albrechtsen sagde, at alene det, at vi begynder at snakke om det, vil betyde, at tallene vil svulme op.
Og den endnu større glædelige nyhed er, at der i år - nu er der gået 4 måneder - tilsyneladende ikke er konstateret et eneste færdselsdrab på motorvejene. Kan det ikke hjælpe på hr. Keld Albrechtsens humør i forhold til færdsel og færdselssikkerhed?
Elisabeth Arnold (RV), 2004-04-22:
Det Radikale Venstre vil også gerne sige tak til Socialdemokratiet for fremsættelse af de her to beslutningsforslag om trafiksikkerhed.
Men jeg vil godt nuancere det lidt mere, for vi vil alligevel ikke sådan gå ud med vejrende faner med det samme og sige, at nu stemmer vi for det her.
Jeg går først til B 137 om lokale trafiksikkerhedsplaner.
Der har vi meget sympati for, at man pålægger alle kommuner at udarbejde lokale trafiksikkerhedsplaner.
Vi ved godt, at 80 pct. af kommunerne allerede gør det, og vi synes i virkeligheden, at alle kommuner burde gøre det.
Det burde være en klar kommunal opgave og en prioritering.
Men vi er ikke tilhængere af at diktere kommunerne bestemte løsninger.
Derfor synes vi, at det er lidt for skrapt at pålægge kommunerne, at de omkring alle de lokaliteter, som bliver remset op i forslaget, skal fastsætte 30 km/t. i timen.
Det kan godt være, det bliver resultatet, at man ender med den løsning, men jeg synes, at det bør være op til kommunens lokale myndigheder at finde ud af, hvad der er den rigtige hastighedsgrænse i forskellige situationer.
Jeg tænker også på opremsningen af institutioner såsom plejebolig, ældreboliger osv.
Så kan man spørge sig selv, om ikke også man skulle have hastighedsbegrænsninger omkring dagplejemødre og andre, som har mange børn rendende i haven.
Det kan jo blive et meget stort katalog efterhånden.
Så vi er ikke sindede at diktere kommunerne bestemte løsninger, men vi synes bestemt, at kommunerne alle sammen skal udarbejde lokale trafiksikkerhedsplaner.
Den sidste pind i det pågældende beslutningsforslag om at fokusere på sikker færdsel for børn og ældre er vi fuldstændig enige i.
Så til det andet forslag, B 138, om knallertkørere.
Der er vi faktisk også enige i forslaget om at få registreret og forsynet knallerterne med nummerplade.
Men vi synes, at forslaget er hæmmet af, at der ikke er en beskrivelse af, hvad et sådant forslag vil medføre af administration, og hvad det vil koste.
Det er jo ikke nogen helt lille opgave at gennemføre registrering af alle knallerter og at gennemføre nummerpladeregistrering af alle disse køretøjer.
Derfor var jeg glad for at høre justitsministeren, som sagde, at der var et arbejde i gang.
Jeg vil gerne tilsige så meget støtte til Socialdemokratiets idé, at såfremt ministeren ikke kommer med et forslag inden for overskuelig tid, er vi parate til at hjælpe Socialdemokratiet med at få det gennemført, for vi synes, at det er en vigtig ting og en god ting.
Jeg tror også, at det vil virke stærkt begrænsende på knallertulykker.
Men vi synes, at forslaget her er hæmmet af, at der ikke er nogen beskrivelse af, hvor mange administrative omkostninger der vil være i det.
Med disse ord vil jeg gerne tilsige et konstruktivt samarbejde i udvalget om disse to forslag.