runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Helge Sander (V), 2003-01-15:
Tak for det spørgsmål, som her kommer til at afrunde en lang dags debat om denne sag.
Jeg synes faktisk, det er ganske passende, at vi kigger på videnskabelig uredelighed i forbindelse med den bekendtgørelse, som er udstedt i den her forbindelse, og her er det beskrevet som handlinger eller undladelser, hvorved der i forskningen sker forfalskning eller forvridning af det videnskabelige budskab eller grov vildledning om en persons indsats i forskningen.
Videnskabelig uredelighed omfatter således også så grove forhold som f.eks. afskrift af andres produktion eller forfalskning af forsøgsresultater.
Jeg vil derfor prøve at opdele mit svar efter, om uredeligheden er opstået før eller efter ansættelsen.
Videnskabelig uredelighed, som ikke har dannet grundlag for ansættelsen, fordi professoren ikke har anført det pågældende arbejde i sin ansøgning, vil kun helt undtagelsesvis få konsekvenser for ansættelsesforholdet.
Hvis ansøgeren undlader at oplyse om, at noget af hans medsendte videnskabelige produktion har været dømt til at være videnskabeligt uredelig, kan der være tale om svigagtig fortielse, som kan medføre, at ansættelsen vil kunne bringes til ophør, eventuelt uden varsel.
Hvis det efter ansættelsen viser sig, at videnskabeligt arbejde, som har ligget til grund for den videnskabelige bedømmelse af professoren, bliver bedømt som videnskabeligt uredeligt, kan der være tale om bristede forudsætninger for ansættelsen.
Sådanne bristede forudsætninger kan medføre, at ansættelsesforholdet vil kunne bringes til ophør.
Hvis en professor under sin ansættelse udfører arbejder, som dømmes til at være videnskabeligt uredeligt, kan der ofte være tale om så grov misligholdelse af ansættelsesforholdet, at der alt efter omstændighederne kan være grundlag for en advarsel og eventuelt også grundlag for at bringe ansættelsesforholdet til ophør. Hvilken sanktion, der konkret vælges, afhænger af grovheden af den videnskabelige uredelighed.
I praksis er sådanne sager dog som oftest afsluttet med en advarsel.
Lene Jensen (S), 2003-01-15:
Skal jeg forstå det sådan, at medmindre - eller sagt på en anden måde: Hvis man har gjort noget, før man bliver ansat, så kan det godt være, at det, man har begået, er en del af ansættelsesgrundlaget, men hvis ikke der er nogen, der på forhånd har sagt, at det ikke duer, så er det o.k., hvorimod det i alle andre tilfælde faktisk bør få konsekvenser for ens videre virke?
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-01-15:
Lad mig lige starte med at sige tak for, at videnskabsministeren er opmærksom på, at Det Radikale Venstre har været med til at sikre hæderligheden inden for forskningsområdet, i alt fald den del, som videnskabsministeren har ansvaret for.
Hvis vi kan være behjælpelig på andre områder, så er vi til rådighed.
På den baggrund vil jeg gerne vide, om videnskabsministeren har beføjelser til og vil bruge sine beføjelser til at pålægge forskningsrådene at udpege nye forskere til at indgå i Miljøinstituttets bestyrelse.
Hvis nu forskningsrådene ikke ser sig i stand til det, hvad agter forskningsministeren så at gøre?
Helge Sander (V), 2003-01-15:
Til fru Lene Jensen vil jeg gerne udtrykke fuld forståelse
for, at det måske er lidt svært at sammenholde de forskellige konsekvenser, der knytter sig til ansættelsen i forhold til dels ansættelsesprocedure og til, hvornår man har lavet sine forskningsarbejder
Derfor vil jeg meget gerne tilbyde under alle omstændigheder at oversende den her redegørelse til udvalget, måske i en uddybet form.
Men for så vidt det, som fru Lene Jensen specielt spurgte om, altså når der var tale om videnskabelig uredelighed udført før ansættelsen, og arbejdet ikke var medsendt, må jeg gentage det, jeg sagde i mit svar, nemlig at så er det sådan, at professoren ikke umiddelbart kan blive draget til ansvar.
Det kan kun helt undtagelsesvis få konsekvenser for ansættelsesforholdet.
Men som sagt: Jeg vil meget gerne sende talepapiret over til Videnskabsudvalget.
Til fru Elsebeth Gerner Nielsen må jeg sige, at jeg overhovedet ikke har gjort mig nogen overvejelser i den retning.
Og hvis det er således, at der skal gøres overvejelser omkring bestyrelsen her, så mener jeg også, det må være en opgave, der ligger på miljøministeren bord.
Lene Jensen (S), 2003-01-15:
Jeg modtager med tak papiret med den skematiske opstilling af, hvad man må og hvad man ikke må.
Men jeg skal bare være sikker på, at jeg forstår det rigtigt: Hvis man har begået et forskningsværk, før man bliver ansat et sted, som senere bliver dømt til at være noget juks, så er det altså o.k.
, hvis ikke det har været på den litteraturliste, som man sendte ind sammen med sin ansøgning, til trods for at man, når man bliver vurderet til et bestemt stilling, f.eks. skal leve op til kriterier som at have dokumenterede forskningsmæssige kvalifikationer og anerkendt forskningserfaring.
Det er altså o.k.
Det vil sige, at man gerne må udføre værker, der er noget juks, som senere også bliver dømt til at være det, hvis bare man ikke praler af det i ansættelsessituationen.
Er det sådan, det er?
Helge Sander (V), 2003-01-15:
Nu er det mig, der må melde mig på banen.
Jeg vil sige, at jeg må fastholde det svar, jeg gav i første omgang, med de fire tænkte eksempler.
Villy Søvndal (SF), 2003-01-15:
»Vil ministeren redegøre for regeringens overvejelser om nedsættelse af en forsvarskommission til at belyse den sikkerhedspolitiske situation, der må danne baggrund for en fornyelse af den eksisterende forsvarsaftale?«
Det drejer sig om, at den nuværende forsvarsaftale som bekendt udløber ved udgangen af 2004. Vi har en lang og god tradition i Danmark for, når vi skal forlænge forsvarsaftaler, at nedsætte en forsvarskommission for at sikre, at der er en stabil sum af viden, der i øvrigt de gange, jeg har deltaget, udgøres af en blandet forsamling af militærfolk, af politikere, af eksperter, der sørger for et meget højt vidensniveau og sørger for nogle meget grundige analyser. Der er bestemte tidspunkter, der er vigtigere end andre at lave vigtige analyser på.
Det er det specielt, når situationer ændrer sig meget.
Man må jo sige, at den sikkerhedspolitiske situation, siden vi sidst lavede analyserne i 1998, vel nok har ændret sig mere dramatisk end nogen sinde.
Derfor håber jeg på forsvarsministerens bekræftelse af, at han har til hensigt at nedsætte en kommission igen.
Svend Aage Jensby (V), 2003-01-15:
Der var jo en kommission i 1989, og der har været forlig hen ad vejen.
Hr. Søvndal ved det, for han sad jo i kommissionen.
Jeg kan sige, at det ikke er regeringens hensigt at nedsætte en forsvarskommission.
Villy Søvndal (SF), 2003-01-15:
Jeg må sige, at svaret er overraskende, meget overraskende.
Jeg er enig i, at den sidste forsvarskommission var meget vidtskuende; det var vi jo mange der bidrog til.
Men jeg synes måske, at det, der er virkelig overraskende, er, at nu står vi med de mest dramatiske forandringer - det tror jeg også forsvarsministeren vil medgive - nogen sinde.
Det, der er meget debat om, også i den internationale sikkerhedspolitiske debat, er det, man kalder den asymmetriske situation, hvor man står med forholdsvis store militære styrkeenheder, der var yderst velegnede til en situation som under den kolde krig.
Problemet er bare, at kampen udfolder sig på en helt anden måde, hvad vi så eksempler på på Bali for nylig.
Vi så det den 11. september, og vi ser det i Afghanistan osv., osv. Derfor synes jeg, det er helt underligt, at netop nu, hvor situationen har forandret sig dramatisk, skal vi ikke længere have den grundige fællesdiskussion, den grundige fællesanalyse dér, hvor politikere, hvor sikkerhedspolitiske eksperter, hvor militærfolk gensidigt kan berige hinanden med synspunkter.
Men der forstår jeg, at der vil man lave den meget smalle model, hvor man undlader den helt dybtgående og nødvendige analyse.
Det savner jeg bare en enkel forklaring på.
Det kan vel ikke være regeringens sådan almindelige afsky for eksperter, der er årsag til det.
Jeg forstår det ikke, og jeg savner sådan set, at ministeren kommer med en mere udførlig redegørelse for, at man netop i en situation, hvor der som aldrig før er behov for at skue langt, så laver en indsnævring af analysefeltet ved ikke at lave en kommission, der jo er forpligtet ikke alene til et grundigt analysearbejde, men også bidrager med sit eget svar på, hvad man mener, at de kloge svar er på de sikkerhedspolitiske udfordringer.
Jeg undres såre.
Per Kaalund (S), 2003-01-15:
Jeg deler meget opfattelsen, som hr. Villy Søvndal har om behovet for en sikkerhedspolitisk vurdering.
Men er det ikke sådan, at ud fra resultatet af en sikkerhedspolitisk vurdering, som selvfølgelig så kommer frem, afhængig af det resultat kan man vel forestille sig, at der bliver iværksat yderligere arbejde med hensyn til indretning af forsvaret, hvad enten det skulle være i form af en mindre kommission eller nogle andre ekspertudvalg eller lignende som opfølgning af den sikkerhedspolitiske vurdering.
Morten Bødskov (S), 2003-01-15:
Jeg synes ikke rigtig, justitsministeren svarer på fru Lissa Mathiasens spørgsmål om, hvornår vi kan forvente noget mere konkret handling.
Man kan se, at i de rapporter, som Dansk Fængselsforbund leverer, er der en klar tilkendegivelse af, at det er dårlige arbejdspladser.
Man forlader dem tidligt.
En massiv del af de ansatte går meget tidligere end den øvrige befolkning på førtidspension.
Det er klare faresignaler om, at der er et vældig dårligt psykisk og fysisk arbejdsmiljø i landets fængsler.
Så signalerne er sådan set klare, og vi var nogle, der nok havde forventet, da vi behandlede strafskærpelserne sidste år, at der allerede da var kommet nogle signaler fra regeringen om, hvad konsekvenserne skulle have været for kriminalforsorgen.
Det, der er mit spørgsmål, er: Kan man nu, når ministeren er enig i, at signalerne er så klare, så forvente, at ministeren vil indgå i et samarbejde, hvor vi lægger sporene til en langsigtet strategi for udviklingen af bedre arbejdsforhold for de ansatte i kriminalforsorgen?
Per Dalgaard (DF), 2003-01-15:
Dansk Folkeparti bekymrer sig også meget for de ansattes velfærd i fængslerne, og nogle af de spareforslag, som er på bedding, er vi meget lidt glade for.
Jeg vil egentlig betragte sådan et tillæg til dem som en form for risikotillæg til folk, der er ansat nogle steder, hvor man udfører specielt farligt arbejde.
Derfor synes jeg, at det, som hovedspørgsmålet her handler om, arbejdsforholdene for ansatte i fængslerne, egentlig også bør handle om, at man faktisk ikke efter vores mening kan sige, at alle ansatte i fængslerne har præcis den samme form for arbejde.
Der er altså nogle, der har en form for arbejde, som er betydelig mere risikofyldt end andet arbejde.
Derfor er vi bekymret for den dårlige signalværdi, det egentlig har at spare, når det drejer sig om de ansatte, der beskæftiger sig med stærke fanger.
Lissa Mathiasen (S), 2003-01-15:
Jeg mener at kunne høre, at ministeren er enig: Det går ikke godt nok.
Det glæder mig, hvis ministeren vil være enig i, at der skal skabes større tryghed.
Vi håber så til gengæld også, at ministeren vil dele den opfattelse, som vi har i Socialdemokratiet, at en af de væsentligste forudsætninger for større tryghed er rent faktisk, at vi går ind og kigger lidt på: Hvad kan der sættes ind af nye behandlingsmetoder?
Hvad kan der gøres i forhold til rent faktisk at udvide den vej over?
Det har jo vist sig de steder, hvor man lægger en større vægt dér, at det rent faktisk også giver en større tryghed.
Men jeg har egentlig svært ved på baggrund af de svar her at forstå, når ministeren anerkender, at vi har overbelægning, at vi har en trykket stemning i flere af vores fængsler, hvad ministerens begrundelse så er for, når der nu her til maj rent faktisk kommer til at stå 50 nye pladser ledige, at man fra ministerens side fastholder - jeg er lige ved at sige stædigt - at man ikke vil ansætte personale, så vi kan tage de 50 pladser i brug, som står der, men at de bare skal stå tomme frem til januar 2004.
Jeg tror, de fleste ansatte har svært ved at forstå det.
Jeg tror også, de fleste i befolkningen har svært ved at forstå, at vi ikke vil udnytte den kapacitet, der rent faktisk er til rådighed.
Lene Espersen (KF), 2003-01-15:
Det, der skal til, er jo en langsigtet, helhjertet indsats.
Allerede nu - og det synes jeg at direktoratet og kriminalforsorgen fortjener meget stor ros for - synes jeg faktisk, man har taget mange initiativer dels med udgangspunkt i klimaundersøgelsen, dels også på andre punkter, som har til hensigt: Lad os prøve at se, om ikke vi kan løse nogle af de problemer og også komme med konkrete bud på, hvad vi så eventuelt har behov for af nye instrumenter, af anden arbejdstilrettelæggelse eller andet, der kan være med til at afhjælpe situationen.
Bl.a. blev der i august 2002 nedsat en arbejdsgruppe, som skulle fokusere alene på at nedbringe antallet af episoder med vold og trusler mod personalet.
Og der er naturligvis i den arbejdsgruppe repræsentanter både fra direktoratet, fra fængsler og arresthuse og fra organisationerne.
Som jeg har fået det oplyst, vil arbejdsgruppen færdiggøre sit arbejde inden udgangen af første kvartal i år.
Så på det punkt, fru Lissa Mathiasen bl.a. fremhæver, tror jeg faktisk på, at vi kan få et godt bud inden for en meget overskuelig tidshorisont.
Men så vil jeg også gerne fremhæve, at man skal ikke begynde at hvile på laurbærrene.
Jeg mener, at de meget, meget skræmmende episoder, som vi har set på det sidste med overfald på de ansatte, må give anledning til, at vi også prøver at skue ud over Danmarks grænser.
Og der synes jeg som udgangspunkt, det er rigtigt, at man prøver at fokusere på de nordiske lande for at se, om der er noget, vi kan lære af disse landes erfaringer med, hvordan man skaber en større tryghed og dermed også mere velfærd for de mennesker, der færdes i kriminalforsorgen i det daglige.
Lissa Mathiasen (S), 2003-01-15:
Jamen jeg er da heller ikke i tvivl om, at man fra de ansattes side er taknemlig over, at man kan få gratis assistance, bistand, når der sker dem noget.
Det manglede også bare.
Jeg tror såmænd også, at man fra personalets side er glad for både klimaundersøgelse I og klimaundersøgelse II, men man kommer jo ikke uden om, uanset hvordan man vender og drejer det her, at overbelægning, flere i cellerne, mindre frihed, mindre fritid, nogle gange færre muligheder for besøg, skaber en trykket stemning, det skaber konfrontation.
»Er ministeren enig i Venstres politiske ordfører Jens Rohdes udtalelser af 2. januar 2003 til pressen om, at der skal ske straksafsoning også for domme under 8 måneder, og vil ministeren besvare, hvorvidt hun er enig i udtalelsen om, at det vil betyde større kapacitet i kriminalforsorgen, og at det ikke kommer til at skorte på pengene hertil?«
Lene Espersen (KF), 2003-01-15:
Regeringen deler fuldt ud den interesse og også de visioner, som jeg kan forstå er det underliggende bag fru Lissa Mathiasens spørgsmål.
Arbejdsforholdene er prioriteret meget højt, der er allerede iværksat mange initiativer for at forbedre forholdene, og der vil blive iværksat flere i år.
Det, jeg godt vil fremhæve, er for det første, selv om det er gjort tidligere, at så er det meget væsentligt, at der er blevet gennemført en klimaundersøgelse i 2001.
Den viste jo bl.a., at hver tredje medarbejder følte sig psykisk belastet, og at årsagen hertil ikke så meget var det psykiske arbejdsmiljø, men derimod det monotone arbejde, manglende personlig og faglig udvikling og utilfredshed med den nærmeste ledelse.
Kriminalforsorgen arbejder for øjeblikket på at følge op på denne klimaundersøgelse, og det er planen, at der bliver gennemført en ny klimaundersøgelse her i 2003.
Ligeledes er der behov for personlig og faglig udvikling gennem kompetenceudvikling, og det imødekommes bl.a. gennem et pilotprojekt.
Der har været meget stor interesse blandt tjenestestederne for at deltage i projektet, og der er nu udpeget to lukkede fængsler, et åbent fængsel, et arresthus og en afdeling, der skal være med i den del af forløbet, der vedrører kompetenceudvikling.
Der er så 20 mindre tjenestesteder, der er med, for så vidt angår medarbejderudviklingssamtaler.
Et andet problem, der blev nævnt i klimaundersøgelsen, var ledere og ledelse, og derfor har kriminalforsorgen iværksat et videreudviklingsforløb, der omfatter 170 ledere.
Så er der endelig spørgsmålet om vold og trusler mod medarbejdere, og der er der gjort meget allerede.
Lige nu overvejer Direktoratet for Kriminalforsorgen, hvilke yderligere foranstaltninger der kan iværksættes for at dæmme op for vold og trusler i institutionerne.
Potentielle risikofaktorer gennemgås for øjeblikket i en arbejdsgruppe, og der indhentes erfaringer fra de andre nordiske lande, der også har fokus på problemet, og hvor der også i medierne har været nævnt andre redskaber, man kunne overveje at tage i anvendelse.
De to seneste meget grove overfald på medarbejdere ved Statsfængslet i Nyborg betyder, at der også er et behov for en øget indsats i kriminalforsorgens regi.
Jeg mener, at det, der er afgørende, for så vidt angår de aktuelle problemer, der er i Nyborg, er, at politiet gør, hvad de kan for at have en effektiv efterforskning, så vi kan få opklaret de her meget uhyggelige sager.
Hvis en medarbejder i kriminalforsorgen kommer ud for voldsomme hændelser, har vedkommende i dag mulighed for at få både gratis og anonym hjælp gennem NMC, der står for Nordic Mental Corporation, som kriminalforsorgen har tegnet en kontrakt med.
Der er også på de fleste institutioner uddannet netværkspersoner blandt kriminalforsorgens egne medarbejdere, der skal fokusere på kollegernes trivsel.
Min taletid er ved at være opbrugt, men jeg vil sige, at jeg deler Socialdemokratiets meget store interesse for, at vi også på det her område selvfølgelig dels følger udviklingen, dels også hele tiden prøver at gå nye veje for at skabe større tryghed blandt de ansatte.
Lissa Mathiasen (S), 2003-01-15:
»Hvad vil ministeren gøre for bedre at sikre arbejdsforholdene for de ansatte i landets fængsler?«
Svend Aage Jensby (V), 2003-01-15:
Nu skal regeringen overveje den sammensætning, man mener den skal have, denne kommission, og så vil jeg naturligvis også for mit vedkommende bestræbe mig på, at den bliver så bredt favnende som muligt, så det giver et dækkende billede af situationen.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Villy Søvndal (SF), 2003-01-15:
Det er jo næsten lige så godt som et kommissionsarbejde, det, vi er i færd med i øjeblikket, for indholdsmæssigt kommer vi jo ganske langt.
Jeg tør næsten ikke at spørge om hjemmeværnet efter de to meget imødekommende svar, jeg lige har fået.
Men det, som jeg også godt vil have ministerens svar på, som jeg synes var kvaliteten ved at sidde i en forsvarskommission, var, at der ud over vidtskuende politikere og militærfolk jo også sad uafhængige eksperter. Altså det, jeg frygter, også i forhold til regeringens holdning til eksperter, hvor man jo bedst kan lide eksperter, som man er enig med, om man så må sige, er, at de uafhængige folk, der kan tilføre ny ilt til en diskussion, ikke får lov til at deltage med tilstrækkelig vægt.
Derfor vil jeg spørge ministeren: Hvis man ikke vil lave en forsvarskommission, hvordan vil man da sikre de uafhængige synspunkter udefra i en sådan kommissions arbejde?
Svend Aage Jensby (V), 2003-01-15:
Jeg vil undskylde over for hr. Per Kaalund, at jeg ikke nåede at svare.
Det er helt klart, at når det udvalgsarbejde er færdigt, vil det blive drøftet med alle partier.
Men jeg vil gøre det på et meget tidligt tidspunkt, sådan at vi ikke kommer langt hen ad vejen rent tidsmæssigt.
Jeg har selv siden 1990 haft den glæde at konstatere, hvor mange partier der har stået bag dansk forsvar i hr. Per Kaalunds kollegas, hr. Hans Hækkerups tid, hr. Trøjborgs tid og nu i min egen tid.
Det vil jeg også bestræbe mig på.
Jeg deler ikke den opfattelse, ingenlunde,
men det er klart, at når man hører unge mennesker ytre utilfredshed med værnepligten og synes, den er for lang, eller at indholdet ikke er helt tilstrækkeligt, så er det enhver politikers opgave at lave et analysearbejde, og det kan jeg indestå for bliver igangsat; det er igangsat.
Vi vil bl.a. høre andre lande: Hvordan er jeres erfaringer, efter at I har afskaffet værnepligten?
Det vil blive gjort til genstand for en nøje vurdering.
Jeg husker også, at hr. Søvndal i sin mindretalsudtalelse i betænkningen i sin tid talte om minimering af antallet af kampvogne.
Jeg kan forsikre hr. Søvndal om, at også det indgår i mine overvejelser.
Villy Søvndal (SF), 2003-01-15:
Det er jo klart, at risikoen er, at det vidsyn, som jeg synes ministeren havde ret i at karakterisere under den tidligere forsvarskommission, bliver mere begrænset, og at det i højere grad bliver en kreds af våbenbrødre, det her kommer til at foregå med, med tilsvarende snævrere udsyn.
Det er selvfølgelig min bekymring.
Men når jeg synes, at en kommission også er på sin plads, er det jo, fordi det her vel også kommer til at dreje sig om nogle hellige køer.
NATO's chef, Robertson, holdt en meget spændende tale lige op til Prag-topmødet, hvor han gjorde opmærksom på nogle af de synspunkter, SF også har fremlagt.
Ikke for i øvrigt at påstå, at der er parallelitet hele vejen mellem NATO's chef og SF, men lige præcis på de kontroversielle punkter var det spændende. Det, Robertson understregede, var, at der er behov for at kigge på værnepligten, der er behov for at kigge på specialiseringen, der er behov for at kigge på det antal kampvogne osv., vi har.
Og det, man godt kan frygte, er, at den diskussion ikke bliver så voldsom mellem kun forsvarsbrødre.
Svend Aage Jensby (V), 2003-01-15:
Til hr. Søvndal kan jeg sige, at det er klart, at den sikkerhedspolitiske situation har ændret sig markant siden slutningen af 1998.
Der er én glædelig udvikling set med regeringens øjne, og det er, at vi har fået NATO udvidet.
Da vi havde den sidste kommission, håbede vi alle sammen, at der ville ske en udvidelse.
Det skete heldigvis med Polen, Tjekkiet og Ungarn.
Nu har vi så haft den glæde 21.- 22. november i Prag sidste år at få udvidet alliancen med syv, herunder ikke mindst de baltiske lande.
Jeg vil nu godt tilføje, at den asymmetriske krigsførelse jo ikke var helt ude af Forsvarskommissionens øjne, da vi i 1998 lavede beretningen.
Der er jo adskillige steder, hvor man taler om missiltruslen, om masseødelæggelsesvåbentruslen.
Og jeg husker bl.a. i kommissionens beretning, at det AGS-system, Alliance Ground Surveillance-system, som man dengang var inde på at NATO-landene skulle anskaffe, bl.a. er fremhævet i kommissionsberetningen.
Og nu er der jo rent faktisk sket det på Prag-topmødet vedrørende afsnittet om kapaciteter, at det er et væsentligt moment.
Men jeg kan love hr. Søvndal, at FE selvsagt plus udvalget vil tage den her nye udvikling i agt.
Lissa Mathiasen (S), 2003-01-15:
Vi har gennem de seneste måneder set nogle meget ubehagelige situationer forekomme i Nyborg omkring personalet.
Det er gået hårdt ud over personalet; arbejdsforholdene er blevet forringet; de føler sig utrygge.
Vi har set noget tilsvarende ske i Horsens, og vi hører generelt, at man rundtomkring fra personalet i vores fængsler ytrer sig om, at det er så stort et pres for dem at gå på arbejde, men faktisk også et meget stort pres for dem bare at færdes frit i deres fritid.
På den baggrund vil jeg godt spørge ministeren, hvad hun vil gøre for at sikre arbejdsforholdene, så de bliver bedre for de ansatte i vores fængsler, men som også betyder, at fritiden for de selv samme ansatte bliver holdbar, og at de ikke skal leve under et evigt pres.
Pia Kristensen (DF), 2003-01-15:
Venstres ordfører taler meget og næsten udelukkende om de personer, som har en arbejdsevne, og som kan komme ud og kapere et fleks- eller skånejob - i Dansk Folkeparti er vi også enige i, at mennesker, der kan gå ud og arbejde, skal gøre det - men jeg synes ikke, jeg kan høre Venstres ordfører nævne den gruppe mennesker med meget, meget svær og alvorlig sygdom, som nægtes en førtidspension, hvor speciallæger og hospitalslæger efter meget lange sygdomsbehandlinger siger: Denne person har en arbejdsevne, der er lig nul.
Hvor er de personer henne i Venstres ordførers univers?