Jørn Jespersen (SF), 2002-02-19:
Danmark yder stadig 1 pct. i udviklingshjælp, har mantraet fra regeringen været i dag, og det er jo sandt under den forudsætning, at man nu indregner en del af miljøindsatsen under Mifresta, og at man indregner en større udgift til flygtninge.
På den måde kan man stadig lige holde sig på 1 pct.
Det vil sige, at vi er gået fra en situation, hvor vi plejede at have en målsætning om 1 pct. i fattigdomsorienteret udviklingsbistand og 0,5 pct. i Mifresta til miljø, fred og stabilitet, til et ambitionsniveau nu på 1 pct., og vi ved ikke, om det er et fortsat ambitionsniveau, eller om det kun er et trin i en nedadgående proces.
Det har vi ikke kunnet få at vide af partiernes ordførere, det kan være, at de to ministre kunne oplyse lidt om, hvad regeringens planer er. Jeg vil gerne sige noget yderligere om miljøbistanden, for det første, fordi det største parti i regeringen, Venstre, jo intet har sagt under valgkampen eller før valgkampen om, at man ønskede at lave beskæringer i miljøbistanden til Syd eller til Øst.
Tværtimod har Venstres nuværende miljøminister sagt det modsatte til Ritzau 2. september 2001, nemlig at Venstre ingen planer havde om at skære ned på miljøbistanden, tværtimod havde den fundet et fornuftigt leje.
Hvordan kan det være, at Venstre ikke sagde til vælgerne, hvad man agtede at gøre på det her område?
Det spørgsmål er stadig ubesvaret. Når man så for det andet efter valget ikke alene skærer lidt ned i miljøbistanden, men lader miljøbistanden bære halvdelen af nedskæringerne på Syd - og det er jo det, der er realiteten, halvdelen rammer nu miljøet - så må man spørge: Hvorfor det?
Hvad er meningen med, hvad er begrundelsen for, at miljøbistanden til verdens fattigste mennesker skal beskæres så hårdt i en situation, hvor man har sagt det modsatte før valget?
Vi har et topmøde om verdens bæredygtighed i Johannesburg i Sydafrika til september.
Det er 10-års-evalueringen af Rioprocessen.
Og vi lovede dem faktisk ekstra nye midler ud over det, vi gav i forvejen.
Det kan Danmark ikke længere leve op til.
Vi gav også allerede dengang 1 pct., nu er vi begyndt at gøre miljøbistanden til en del af den ene procent, der er ingen ekstra midler.
Det er en meget dårlig forhandlingsposition for regeringen at skulle have, oven i købet i en situation, hvor man har formandskabet for EU, og det viser en regering uden visioner, uden udsyn, uden internationale ambitioner.
Så påstår man en gang imellem, at det her ikke rammer fattige mennesker, og at mindre miljøbistand heller ikke gør det.
Det passer ikke.
Det er f.eks. den opfølgning, som vi var i gang med på Cheminovaskandalen i Mellemamerika, hvor vi hjalp med at rydde op efter vores egen virksomhed og begrænse overforbrug og forurening med pesticider.
Det bliver nu beskåret.
Det er vandressourceforvaltningen i det sydlige Afrika, som er meget højt prioriteret i det område, og det bliver et centralt emne i Johannesburg.
Nu skærer vi ned.
Hvordan kommer det til at påvirke forhandlingerne og Danmarks troværdighed, kan man spørge.
Det er Mekongprojektet i Sydøstasien, hvor vi har et flodsystem, der er levegrundlag for 60 millioner af verdens fattigste mennesker.
Nu bliver det skåret ned.
Det er tørkeproblemerne i det sydlige Sahara, hvor man har sult, underernæring.
Dér bliver skåret ned.
Dermed rammer vi i høj grad både miljøet og fattige menneskers levevilkår og ikke nok med det.
Den nye strategi er også udtryk for spild af penge og ressourcer både i Danmark og i modtagerlandene.
Lad os bare tage Laos som et eksempel.
Her har man forberedt et miljøprojekt gennem flere år.
Nu er 50 mio. kr. spildt, fordi det bare med et pennestrøg bliver sløjfet.
Men vi har også - og det er endnu værre - spildt tiden for laoterne, der har brugt en meget svag miljøadministrations tid på at forberede projektet i tillid til, at Danmark var en seriøs og troværdig samarbejdspartner.
Det har vi nu vist os ikke at være, og de har så spildt deres tid, deres kræfter, tingene kan ikke overtages af andre, hele indsatsen ligger på gulvet.
Det sætter Danmarks troværdighed i hele den fattige verden på spil.
Så er der Øststøtten oveni, Øststøtten, som i allerhøjeste grad har vist sig som en kæmpe succes på alle områder: bedre miljø, miljø for pengene, mest muligt miljø
for pengene, danske arbejdspladser, dansk eksport, politisk indflydelse, samarbejde om konventioner.
Nu parkerer man hele beløbet på en spærret konto i Finansministeriet.
Det er der ikke meget logik og ræson i, der er ingen internationale visioner, der er en regering med snæversyn, indadvendthed og manglende udsyn bag.
Kunne vi da i det mindste
få et tilsagn om, at man nu frigør de midler fra den spærrede konto, som er nødvendige for, at ingen af de projekter, som er sat i gang i tillid til, at vi var troværdige samarbejdspartnere, skal stoppe?
Så det allerværste: Det er hele den procedure, der har været brugt, det er hovedkulds, det er forhastet, det er løftebrydende.
Kort sagt ser vi her på bistandsområdet en regering uden udsyn, en regering uden fremsyn.
Det er trist.