Ole M. Nielsen (KRF), 1999-02-02:
Trafikken stiger støt, endnu mere end vort forbrug i øvrigt.
Det er ifølge ministeren helt fint.
Danskerne kører mere og mere, siger ministeren.
Broen har vi fået, for at vi skal bruge den.
Det er da helt rigtigt.
Det er bare ærgerligt, at det vælter de CO2-målsætninger, som blev lavet første gang af en borgerlig regering og senere fulgt op af en socialdemokratisk ledet regering.
Der er et skærende misforhold mellem den målsætning og så viljen til at nå den, og det er pudsigt at høre, at det er, som om vi skal bombes tilbage til stenalderen
, som om det er 1948-niveauet for CO2-udledning, vi skal nå.
Det er faktisk 1988-niveauet, og da kørte vi også, da fløj vi også, da kom vi også på arbejde, men det er, som om trafik og det at bevæge sig er synonymt med vores lykke.
I Kristeligt Folkeparti tror vi på, at vi kan finde lykke på andre måder.
Takster og afgifter er gode virkemidler, og det er ifølge Kristeligt Folkeparti legitimt at omlægge noget af indkomstskatten til adfærdsregulerende miljøafgifter.
Kristeligt Folkeparti vil ikke umuliggøre brugen af privatbiler, absolut ikke; privatbilerne er kommet for at blive brugt, og folk kan ikke fungere uden eller vil i hvert fald ikke.
Det vil vi heller ikke.
Specielt i de tyndtbefolkede områder, hvor den kollektive trafik ikke fungerer og aldrig vil komme til at fungere,
er vi helt afhængige af privatbilerne, hvis vi vil have et livsmønster, der nogenlunde ligner det, vi har nu.
Men vi vil gerne tilrettelægge politikken, så vi lærer at bruge personbilerne rigtigt. Højere benzinpriser kan vi ikke gennemføre af hensyn til grænsen til Tyskland.
Roadpricing og mere energirigtige bilmotorer er løsninger, der er ganske gode, og som vi går stærkt ind for, men som bare er for længe undervejs.
Alle tre emner er i øvrigt ganske gode emner for et samarbejde i EU.
At bygge flere broer for at nå målsætningen er vel også sådan næsten at overdrive spøgen.
Man kan selvfølgelig begynde at overveje, om vi skulle lægge én Storebæltsbro mere ved siden af den, vi nu har, og så regne på, hvor meget det
så kunne reducere CO2-udledningen, for det er jo nogenlunde sådan, man regner på det.
Jeg er ikke helt sikker på, at det holder.
Det ene er at sætte brotaksterne over Storebæltsbroen sådan, at de opfylder det oprindelige forlig: at det prisreguleret netop skulle koste det samme at komme over Storebæltsbroen, som det kostede at komme med færgerne.
Det betyder ikke, at broen ville blive tom for biler, og at de alle sammen ville benytte Kattegatfærgerne i stedet for.
Højere brotakster kunne kombineres med lavere havnetakster, og her tænker jeg ikke på havnetaksterne for de færger, der sejler indenlands over Kattegat, men på de færger, der betjener Skandinavien.
Kendsgerningen er, at medens man er blevet enig om at sætte brotaksterne på Storebælt ned, så har man sat havnetaksterne op.
Der er andre virkemidler:
Den grønne ejerafgift, som er en ganske udmærket idé, er bare ikke grøn nok.
Det vil sige, den er ikke differentieret nok, den virker ikke tilstrækkeligt, den kan forstærkes.
Så skal der selvfølgelig investeres mere i kollektiv trafik dér, hvor der er et trafikgrundlag for det.
Den skal virke, der skal være lavere priser, og der skal f.eks. investeres i parkeringspladser ved banegårdene, så man kan lære at bruge bilen og toget i sammenhæng.
Den flyrute, der giver mest i øjeblikket, er flyruten på Nordjylland, og det er i virkeligheden skat på Nordjylland, så det er ikke nogen god idé.
Den har ikke haft adfærdsregulerende virkning.
Flytrafikken på Nordjylland er ikke faldet, selv om Storebæltsbroen er åbnet og togtrafikken
er blevet bedre, og selv om man altså har indført passagerafgiften.
Så det viser, at det kun er en skat, den har ingen adfærdsregulerende virkning.
Man kunne hente de samme penge ind - 40 mio. kr. koster
passagerafgiften på Nordjylland - bare ved at hæve taksten med 10 kr. pr. bil, der kører over Storebælt, og det vil have en adfærdsregulerende effekt, selv om det selvfølgelig er for lidt.
En anden lille uskyldig ting: Man kunne pålægge virksomheder at avertere om den kollektive trafik omkring virksomheden.
Det vil øge opmærksomheden på, at kollektiv trafik i virkeligheden kan bruges, og øge opmærksomheden på, at den måske ikke kan bruges, sådan at man kunne hjælpe hinanden med at få den til at fungere.