Jan Køpke Christensen (FP), 1998-01-16:
Fra Fremskridtspartiets side må vi sige, at vi er glade for denne debat om folkehøjskolerne, og også som en af dem, der selv har benyttet sig af systemet, må jeg sige, at jeg meget hylder ideen med folkehøjskolerne.
Det er klart, som nogle også har været inde på, at denne redegørelse fra undervisningsministeren skal skabe klarhed og rammer med hensyn til det fortsatte system inden for folkehøjskoleområdet, men det er vigtigt for os i Fremskridtspartiet, at det er folkehøjskolerne, der skal udfylde disse rammer, hvilket også andre har været inde på.
Definitionen af kravet til folkehøjskolerne er som bekendt, at lovgivningen giver frit emnevalg, forudsat at der er tale om en folkelig oplysning af almendannende karakter og at kurserne er åbne for alle, som opfylder aldersbetingelserne.
Folkehøjskolerne har været et positivt særkende ved det danske uddannelsessystem i næsten 150 år og har igennem hele denne periode forstået at tilpasse sig den skiftende målgruppe og efterspørgsel, vel at mærke uden at hovedsigtet om folkelig oplysning og almendannende karakter er blevet sat over styr.
Når vi ser på redegørelsens centrale punkter, er det følgende: Dels svinder højskolernes oprindelige/normale målgruppe ind, i takt med at der bliver færre og færre unge, og dels medfører det nuværende undervisningssystem, at de grundlæggende skolefag kun har underordnet betydning for højskolerne. For det andet har samfundsudviklingen gjort os flerkulturelle og mere individualistiske, og der tilbydes mange muligheder, ikke mindst uddannelsesmæssigt.
Det giver os muligheder, som tidligere generationer ikke havde.
For det tredje er det sådan, at højskolerne derfor skal til at tilpasse sig, uden at det går ud over målsætningen.
Der lægges også op til grundlæggende ændringer i lovgivningen.
Målgruppen skal omfatte alle, der kan bruge højskolen, og altså ikke kun de unge.
på vej til at blive det
Desuden skal højskolen være tilgængelig for alle erhvervsgrupper.
Sigtet er, kan vi se, at mennesker med vidt forskellig baggrund kan udveksle meninger og holdninger i et fællesskab med andre.
For det fjerde er det således, kan vi se i redegørelsen,
at folkehøjskolen desuden kan være et godt barometer, som man udtrykker det, på nye tendenser.
Og for det femte foreslår regeringen derfor, at der nedsættes et udvalg, som skal se på tilskudsbetingelserne og vurdere erfaringerne på baggrund af det forsøgs- og udviklingsarbejde, der allerede er gennemført på en række højskoler.
Hensigten er altså at ændre den bestående lovgivning for at fremme folkehøjskolernes fortsatte muligheder for folkelig oplysning og demokrati for unge og ældre, som vi kan se på side 14 i redegørelsen.
I redegørelsen er der gjort nogle betragtninger i den anledning, og den kommer ind på det frie emnevalg.
Vi har allerede set eksempler på kurser, som med hensyn til grundprincippet om det almendannende, folkelige og oplysende, og at de skal være åbne for alle, der opfylder aldersbetingelserne, efter Fremskridtspartiets opfattelse har været på grænsen af det acceptable.
Her krævede man også bestemte forudsætninger for at blive optaget, hvilket er det diametralt modsatte af det, som lovgivningen indeholder og accepterer.
Dykkerkurser
kunne jeg også nævne, som man tidligere har været inde på.
Her vil jeg godt appellere til, at folkehøjskolerne ikke sætter noget positivt over styr, og at man selv prøver at styre det meget, meget stramt inden for folkehøjskolerne.
Kriteriet for, at folkehøjskoler kan få statstilskud, er, at skolen gennemfører mindst ét kursus på 20 uger eller mindst to kurser på 12 uger.
Disse kurser efterspørges typisk af de 17, 17½-20-årige.
Faktum er, at hovedparten af eleverne over 25 år efterspørger kurser med et betydelig kortere
forløb, typisk 2-ugers-kurser
Denne gruppe har ofte familie og arbejdsmæssige relationer at tage højde for.
Hovedparten af de kurser, der efterspørges, er derfor de korte, men udløser kun 8-9 pct. af skolernes statstilskud.
Højskolerne er opbygget som kostskoler, hvor op til 15 pct., kan vi se, kan være dagelever.
I dag er det sådan, at 2-3 pct. er dagelever.
Dernæst er det sådan, som vi har diskuteret her i dag, at folkehøjskolerne jo ikke er en del
af det formelle uddannelsessystem.
Alligevel er det muligt at opnå uddannelsesorlov eller statens uddannelsesstøtte til de lange kurser.
At et højskoleophold forbedrer kursistens muligheder for at få en given uddannelse, er kun positivt, men det berettiger vel næppe til VUS m.v., er der nogle, der vil sige.
Et vikariat i et fotolaboratorium, kunne man ligeledes sige, forbedrer vel også ens muligheder for at uddanne sig som fotograf.
Kravet om egenbetaling er stort og muligvis også for stort for de mindrebemidlede, og jeg lægger det op på den måde, fordi det selvfølgelig er noget, som vi skal drøfte, når vi nu skal til at forhandle om disse ting.
Jeg synes, det er vigtigt, at man er åben i udgangspunktet for netop at finde de helt rigtige løsninger.
Nogle spørgsmål, som man nok i denne forbindelse kunne stille ministeren, er: Er der reelt en fair konkurrence, vil jeg udtrykke det, mellem folkehøjskolerne, således at nogenlunde det samme kursus, hvis det udbydes flere steder, koster det samme?
Jeg tænker på regionale forskelle.
Er det rimeligt, at kravet om statstilskud stadig betinges af de lange kursusforløb, når efterspørgslen ligger på de korte kurser?
Hvorfor ikke støtte de korte kurser, kunne man også spørge.
Det offentlige støtter jo allerede aftenkurser, som man kan hævde er af endog mere fritidspræget karakter.
Så vil jeg også gerne have frem, om der er rimelighed i, at man kan opnå uddannelsesorlov m.v. til kurser, der ikke er kompetencegivende.
Som vi talte om tidligere, er det således, at de reelt er kompetencegivende, men formelt er de det ikke.
Kompetencegivende kurser ligger som bekendt, og som vi har været inde på, inden for AMU- og erhvervsskoleområdet.
Folkehøjskolen er i hvert fald en sund og dermed positiv institution i det danske samfund, hvor det folkelige skal fastholdes som det essentielle.
Den opfylder et tomrum og er indbegrebet af den danske tradition for folkelig oplysning og menneskesyn og idébetonet oplysningsarbejde med plads til forskelligheder, dog for så vidt at kreative tiltag som golfkurser, som jeg var inde på tidligere, eksempelvis ikke skal være en del af folkehøjskolens virke.
Desuden kan det ikke være rimeligt, at kursister kan opnå VUS eller for den sags skyld SU til kursusophold, der ikke er kompetencegivende formelt, men altså reelt.
Jeg mener faktisk, at man bør kigge alvorligt på det. Samtidig kan man sætte spørgsmålstegn ved, om det er rimeligt, at personer på overførselsindkomster, jeg tænker her på arbejdsløse, eksempelvis kan få deres fagforening til at betale deltagergebyret, når kursusforløbet ikke er kompetencegivende.
Der er altså lagt op til en hel masse spørgsmål fra Fremskridtspartiets side, vil jeg gerne sige, for der er ting
og sager, der bør kigges alvorligt på.
Vi skal, som jeg sagde indledningsvis, være med til at skabe rammerne, men ikke udfylde og detailregulere.
Det er ikke det, vi som lovgivere skal stå for i denne sag.
Men jeg vil sige, at vi er positive over for, at man fortsat får det bedst mulige ud af folkehøjskoleområdet som sådan, og derfor er det vigtigt for os, at man ikke lægger sig for meget fast på, hvad der skal ske fremover, men at der er en åbenhed fra alle sider her i dette Ting, håber jeg, til at få det bedst mulige ud af situationen for folkehøjskolerne, som desværre har haft et dårligt ry med de eksempler, som vi i al for høj grad har set.