Elisabeth Geday (RV), 2005-05-13:
Jeg har lidt et problem med den måde, ministeren diskuterer de her emner på, for jeg er sådan lidt i tvivl om, hvorvidt ministeren rigtig tager det her problem med fedme alvorligt.
Vi har fået at vide, at man er et socialistisk parti, hvis man er tilhænger af det forslag, som Socialdemokraterne kommer med.
Når jeg går på talerstolen, vil jeg meddele, at Det Radikale Venstre tilslutter sig forslaget, og jeg vil i hvert fald gerne betakke mig for, at Det Radikale Venstre kaldes et socialistisk parti.
Jeg vil også pointere over for ministeren, at det nu rent faktisk var formanden for Hjerteforeningen, som kom med den her anbefaling om ½ l sodavand om ugen og altså ikke en halv sodavand om ugen.
Så jeg vil gerne bede ministeren om i hvert fald lige at kommentere, hvorvidt han overhovedet tager det her problem med fedme og en fedmeepidemi blandt børn alvorligt.
Så synes jeg, det er lidt underligt at spørge om, hvorvidt jeg tager problemet alvorligt.
Ellers kan fru Elisabeth Geday slå op i dagspressen.
Jeg kan i hvert fald dokumentere, at det forholder sig lige modsat.
Der er nok ikke meget, jeg tager mere alvorligt end netop den diskussion, men jeg tror bare ikke på sådan nogle forbud og restriktioner, som bare fører til bureaukrati.
Jeg har heller ikke sagt, at man er et socialistisk parti, fordi man støtter dette forslag.
Jeg har bare sagt, at det er kendetegnende for de socialistiske partier, at de kun kan finde på forbud og bureaukratiske restriktioner og større skatter og afgifter, når de skal finde på at løse problemer.
Det er altid det, vi hører fra den side.
Men jeg kunne bestemt ikke drømme om at påstå, at Det Radikale Venstre skulle være et socialistisk parti.
Jeg spørger mig selv, hvor langt ministeren overhovedet er indstillet på at gå, for jeg kan forstå, at Det Konservative Folkeparti endnu ikke har tilsluttet sig ideen om, at man skulle give en vejledning til forældrene om, at børn maksimalt skal have ½ l sodavand om ugen.
Når selv det er for indgribende for ministeren, kan jeg godt komme i tvivl om, hvor langt ministeren overhovedet har lyst til at gå.
Det var mere det her med, at ministeren siger, at vi bliver til grin.
Jeg vil altså også lige erindre ministeren om, at der rent faktisk, for så vidt angår det medicinske område, er en række reguleringer af, hvad man kan, og hvad man ikke kan på internettet, og det fungerer i et fint samspil mellem industrien og lovgivningen.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge ministeren, om han ikke kunne forestille sig noget tilsvarende, altså at man i et samarbejde med industrien fik lavet noget, der ligner Nævnet for Medicinsk Informationsmateriale, hvor der var opbakning fra lovgivningen, men som dog trods alt havde en effekt, hvor der kunne pålægges bøder, såfremt der blev lavet informationsmateriale i strid med reglerne.
Jeg bliver nødt til lige at reflektere på det her med, at Det Konservative Folkeparti endnu ikke har støttet tanken om en begrænsning på en halv sodavand om ugen, eller hvad det var.
Jeg tror, at vi politikere skal holde os lidt tilbage med at vurdere politisk, hvad det er, der er sundt at indtage i løbet af en uge.
Det tror jeg vi skal overlade til eksperterne.
Men jeg synes faktisk, at det er nyttigt, hvis det er sådan, at der er nogle klare tilkendegivelser fra Motions- og Ernæringsrådet, som vi nu nedsætter, og fra andre eksperter, som i hvert fald kan give en indikation af, hvor meget sukker det egentlig er fornuftigt at indtage i løbet af en uge.
Det er da en nyttig information.
Kan vi få nogle klare retningslinjer for det, ikke nogen lov, men altså et godt tip om at holde sig inden for en bestemt grænse, synes jeg, det ville være udmærket, men man indtager jo altså andet end sodavand.
Man indtager også kager og søde bolsjer, og hvad ved jeg, og derfor er det den samlede sukkermængde, vi skal interessere os for, men det kombineret med en klar mærkning på pakkerne om, hvor meget sukker der er, ville være en god idé.
Så synes jeg også, at det da ville være værd at overveje, hvis man kunne få nogle retningslinjer aftalt med producenter, reklamefolk og andre i branchen om, hvilke grænser de skal holde sig inden for, når det gælder markedsføringen af usunde produkter især over for børn og unge.
Så kan man da godt forestille sig, at det kunne blive understøttet på en eller anden måde af noget lovgivning.
Det vil jeg ikke på forhånd afvise, hvis der er behov for det.
Men det afgørende for mig, er, at vi forsøger at få branchen til selv at aftale nogle spilleregler, for det tror jeg er mere effektivt.