Hans Kristian Skibby (DF), 2002-05-27:
Jeg vil da meget gerne på vegne af Dansk Folkeparti have lov
at kvittere for hr. Ole Stavads indlæg på vegne af Socialdemokratiet.
Hr. Ole Stavads medordførere fra Socialdemokratiet har brugt megen tid her i dag på at stille spørgsmål til Venstres ordfører, fru Marianne Pedersen, på det her område.
Jeg har personlig oplevet det som udelukkende kritiske spørgsmål.
Man har åbenbart fra Socialdemokratiets side valgt at fokusere på alle de negative konsekvenser, alle de negative ting, man har kunnet finde frem i dagens anledning, med hensyn til, hvordan det går med den regionale udvikling i Danmark.
Derfor vil jeg spørge hr. Ole Stavad, om ikke han synes, at debatten også godt kan blive lidt for forplumret, når man kun fra oppositionen bevidst fokuserer på det, man har lyst til at kritisere, og så glemmer alt det, som egentlig er gået ganske fint, alle de ting, som har vist sig fra deres positive side.
Det kunne da klæde debatten, hvis man også tog de positive briller på fra Socialdemokratiets side.
den her kritik fra hr. Ole Stavad, når man så samtidig kan konstatere, at dengang Dansk Folkeparti havde en forespørgselsdebat i januar 2001, blev vi stemt ned, da vi fremsatte et forslag om, at netop de ting her skulle styrkes. Da valgte man fra Socialdemokratiets og SF's side at stemme nej til vores vedtagelsesforslag. Der kunne jeg da godt tænke mig at spørge hr. Ole Stavad, om ikke han synes, det er lidt tom retorik, når man gerne vil stemme andres gode forslag ned, men at man, når der så kommer en anden regering til, lige pludselig har vendt skuden 180 grader.
Ganske kort til hr. Kristen Touborg fra SF: Der blev nævnt, at når det så kommer til afstemningens dag, og hvor vi skal gøre noget ud af alt det, vi har sagt, at vi gerne ville gøre, ja, så springer kæden af hos Dansk Folkeparti, og så gør vi ikke det, som vi har sagt at vi ville gøre, hvis vi fik muligheden: Det er ganske enkelt ikke rigtigt, må jeg sige til hr. Kristen Touborg.
Det er jo altså sådan med demokrati, at det fungerer så viseligt, at man skal finde et flertal, for at det bliver til noget.
Hvis ikke der bliver et flertal, ja, så bliver tingene ikke til noget.
Derfor har Dansk Folkeparti ganske klart påtaget sig det politiske medansvar, det er at være med til at sikre en regerings overlevelse.
Det betyder selvfølgelig også, at vi på en lang række områder er nødt til at give os i de forhandlinger, der ligger, men vi giver os altså på baggrund af, at vi så får nogle andre ting igennem.
Sådan er politik, og det tror jeg også det har været herinde.
Nu har jeg ikke været her mere end halvanden måned, men jeg tror nok, at det gennemgående er en kendsgerning, at man altså også skal give lidt, for at man kan få noget. Den dialog er Dansk Folkeparti meget konkret med, og jeg synes også, at det ligger i den tid, der er gået, efter at den nye regering er trådt til, at vi har fået mange af vores mærkesager gennemført, og det har vi da kun fået ved dialog og ved at indgå kompromiser.
Det har SF også gjort i mange år med den forrige regering, hvor man jo nogle gange fra SF's side havde det held at kunne være med i nogle forlig, og det skal SF da blive ved med, hvis der er flertal for det.
Hr. Ole Stavad kom ind på, at han gerne vil høre lidt om, hvad det så er for nogle gode ting, som vi ikke har fået frem, og at vi kun har hørt om de negative ting her i dag indtil nu.
Jamen det var såmænd egentlig en ganske generel konklusion, jeg kom med til hr. Ole Stavad, nemlig at det undrede mig, at man ikke også tog dem med.
Jeg har fuld forståelse for, at der også er nogle ting, der er negative i den udvikling, og vi får jo netop redegørelsen hvert år, for at vi så har mulighed for at agere i årene fremover.
Så det er ikke, fordi jeg siger, at der kun er plusser.
Jeg siger bare, det ville klæde oppositionen, hvis den også tog plusserne med. Så ganske kort til hr. Arne Toft om, at vi nu var blevet både forlovet og gift med De Konservative og Venstre omkring alt, hvad der skulle foregå her i Folketinget.
Det er jo sådan, at i det forslag, som er blevet fremsat af oppositionen, altså Kristeligt Folkeparti, Socialdemokratiet og andre, står der en hel række krav, som man pålægger regeringen, der også har indflydelse på finansloven.
Jeg er nødt til at afkorte min tale.
På vegne af Dansk Folkeparti vil jeg hermed gerne takke regeringen og specielt indenrigsministeren for den regionalpolitiske redegørelse, som til dels danner baggrunden
for denne forespørgselsdebat, som vi har her i salen i dag.
Redegørelsen har en høj informativ karakter, men jeg savner dog mere detaljeret statistika inden for de forskellige amter og regioner.
Dansk Folkeparti anerkender dog, at redegørelsen i store træk belyser dels en række klare målsætninger, dels også allerede igangsatte initiativer, som samlet set vil kunne medvirke til at forbedre de regionale udviklingsvilkår i årene fremover.
Dog skal lejligheden til at kunne debattere regional udvikling udnyttes, og jeg vil i den forbindelse knytte et par kommentarer til redegørelsen og beskrive nogle af de indsatsområder, som Dansk Folkeparti godt kunne ønske større opmærksomhed om. Redegørelsen omtaler i punkt 5 de initiativer, som regeringen planlægger at sætte i værk, og hvorledes tidligere besluttede tiltag søges gennemført fremover.
Men for at vende tilbage til sagens kerne så savner Dansk Folkeparti en præcisering af amternes fremtid eller mangel på samme.
Dansk Folkeparti er bekendt med Det Konservative Folkepartis seneste udmelding om, at de gerne ser amterne nedlagt, hvorimod vi savner en direkte udmelding
fra Venstre
Amterne er efter vores opfattelse på vitale områder en hæmsko for den regionale udvikling.
Således kan man på side 6 i redegørelsen læse følgende:
»Indikatorer for den regionale udvikling kan være indkomst, beskæftigelse, produktion og bosætning.
Endvidere er det regeringens opfattelse, at tilgængeligheden af service, kultur og uddannelse er vigtige parametre for regional udvikling.« Med en så præcis definition af de grundlæggende indikatorer vil jeg gerne spørge indenrigs- og sundhedsministeren, om ikke regeringen således anser de danske sygehuses beståen som af vital vigtighed for en regions evne til ikke blot at tiltrække virksomheder, men også til at gøre det attraktivt for borgere at blive boende i yderområder.
Dette spørgsmål tager udgangspunkt i Sønderjyllands Amts planer om at lukke sygehuse i Haderslev, Tønder og Sønderborg, således at amtet kun bevarer et sygehus, nemlig sygehuset i Aabenraa.
Men formålet med mit spørgsmål er, om ikke der i regeringen ses med stor alvor på eksempelvis lukning af sygehuse, idet en sådan handling jo står i direkte skærende kontrast til regeringens egen definition, som jeg før citerede, at det bl.a. var servicen, som var baggrund for, hvor man valgte at bo og placere sig enten med sit arbejde eller med sin virksomhed eller som borger generelt.
Efter Dansk Folkepartis opfattelse bør sådanne faktuelle kendsgerninger også indgå i beretningen med en klar tilkendegivelse af, hvorvidt regeringen agter at foretage sig noget på området eller fortsat vil bakke op om amternes bevarelse.
I øvrigt bevidner en lang række af andre kedelige lukninger, at udviklingen desværre ofte går i den gale retning.
Lad mig nævne lukning af danske redningsstationer, forsvarets kaserner, folkeskoler og posthuse og andre lukninger, som givet undergraver de danske yderområders muligheder for at fastholde de enkelte områders tiltrækningskraft på virksomheder og borgere.
Således ønsker Dansk Folkeparti, at amternes eksistensberettigelse tages op i de fremtidige politiske drøftelser om regional udvikling, og vi håber i den forbindelse, at De Konservative ikke glemmer, hvad de netop har udmeldt om amternes fremtid.
Ligeledes vil jeg kommentere afsnittet på side 12 i redegørelsen, der vedrører udgangspunktet omkring universiteter og forskning.
Det redegør for den gevinst, som Syddansk Universitet har fået, og det er selvfølgelig Odense, Esbjerg, Kolding og Sønderborg, hvor man netop har bevist, at man med stor succes kan forme en fremtidsorienteret universitetsstruktur, der dækker op til flere regioner, og som giver de omtalte områder langt bedre muligheder for at tilbyde større og bredere uddannelsestilbud, også når det gælder de videregående uddannelser.
Endvidere er denne spredning af universitetsstudier også med til at minimere de kolossale boligproblemer, der er i de gamle universitetsbyer, København, Aalborg, Odense og Århus, så denne form for decentral udvikling kan Dansk Folkeparti varmt anbefale.
Dansk Folkeparti har også noteret sig de planer, der i øjeblikket arbejdes med i forbindelse med inddelingen af retskredse, men også de overvejelser, der er i gang, om en ændring af de nuværende danske politikredse, og i den forbindelse vil jeg gerne her pointere, at det er magtpåliggende for Dansk Folkeparti, at sådanne reformer på ingen måde vedrører politiets afstand fra og kontakt til befolkningen i de danske yderområder, i hvert fald ikke i en negativ retning.
Tværtimod ønsker Dansk Folkeparti, at der i de kommende forhandlinger arbejdes på en større nærhed af synligt politi, også i aften- og natperioder.
Denne opgradering gælder ikke blot de nære byområder, men så sandelig også af hensyn til borgere og virksomheder de mindre befolkningstunge områder.
Med de ord vil jeg overgive sagen til endnu en gang