Henrik Dam Kristensen (S), 1997-12-11:
Rådets beslutning den 30. oktober 1997 om de tekniske bevaringsforanstaltninger var konklusionen på et forhandlingsforløb, som begyndte allerede i sommeren 1996.
De tekniske bevaringsforanstaltninger er sammen med TAC og kvoter det vigtigste generelle redskab til at forvalte den løbende fiskeriindsats.
Det er også derfor, det fra starten har haft høj prioritet fra dansk side at deltage aktivt og konstruktivt i forhandlingerne vedrørende de tekniske bevaringsforanstaltninger, og oven i købet har vi gjort det i en løbende dialog med hele fiskerierhvervet.
På en række områder har vi også fra dansk side påvirket de forskellige kompromisforslag i en gunstig retning, bl.a. nåede vi en tilfredsstillende løsning for Danmarks meget vigtige industrifiskeri.
Som helhed mener jeg, at de nye tekniske bevaringsforanstaltninger er forsøg på at komme nogle alvorlige mangler i fiskeripolitikken til livs.
Jeg tænker her på ændringer af reglerne for discard, som vil reducere omfanget af dette problem, på indførslen af 1-nets-reglen med nødvendige undtagelser og nye krav til tekniske udformninger af redskaber, som vil give øget selektivitet.
Det var den danske linje under forhandlingerne at forsøge at sætte et højt niveau for kriterierne i bevaringspolitikken, bl.a. med større vægt på generelle forøgelser af maskemålene og indførelse af mere selektive redskaber i flere fiskerier.
Rådets beslutning lever efter regeringens opfattelse ikke op til de danske ønsker på tre områder: Udvidelsen af grænsen for bomtrawlerfiskeriet mod nord, maskestørrelsen for fladfisk i trawlerfiskeriet i den sydlige Nordsø og mindstestørrelsen for rødspætter.
Beslutningen på disse punkter er klart ikke den bedste vej at gå i en situation, hvor bestræbelserne jo går ud på at opnå øget bæredygtighed, og hvor der samtidig er grund til at være bekymret over udviklingen af rødspættebestanden i Nordsøen.
Fladfiskefiskeriet i Nordsøen forvaltes i en balancesituation, og bomtrawlerflåden, der går efter tunge med 80 mm masker i den sydlige Nordsø, skal sameksistere med garnfiskeri efter rødspætter med 100 mm masker eller endnu større mål, der hovedsagelig foregår i den nordlige del af Nordsøen.
I den sammenhæng er det vigtigt at gøre sig klart, at det nuværende regelsæt giver mulighed for at fiske efter rødspætter med 80 mm masker i den sydlige Nordsø.
Realiteten er, at blot fangsten indeholder én tunge for hver 20 rødspætter, er det i dag lovligt at fiske rødspætter med 80 mm.
Hovedparten af dette fiskeri drives med det formål at fange den værdifulde tunge, men ofte udgør rødspætten størstedelen af fangsten målt i tons.
De nye tekniske regler indebærer, at 5 pct.-reglen fjernes, og at der indføres en 70 pct.-regel for en gruppe målarter, som indbefatter såvel tunge som rødspætte.
Det primære formål med at ændre 5 pct.-reglen for tunge er således at opnå en bedre overensstemmelse
Fra dansk side har vi under forhandlingerne presset på for at få hævet maskestørrelserne i tungefiskeriet for at reducere bifangsterne af små rødspætter, men ingen andre medlemslande var parat til at forøge maskestørrelserne for tunge.
Flytningen af grænsen for bomtrawlerfiskeriet mod nord var efter regeringens vurdering den del af forslaget, der var klart mest negativ i forhold til bæredygtighedstanken, idet den jo betyder en udvidelse af området, hvor der kan fiskes med et lavere maskemål end det generelle, og det må jo siges at være et klart skridt i den forkerte retning.
Desuden er udvidelsen af dette område i modstrid med danske interesser, idet det forventes at føre til et forøget fiskeri med bomtrawl i et område, som er vigtigt for danske garnfiskere. Op til de afgørende forhandlinger prioriterede regeringen det derfor højt at forhindre netop denne udvidelse
af området, og det er faktisk min vurdering, at dette resultat var inden for rækkevidde.
Den realpolitiske situation kort før rådsmødet var, at det ville blive uhyre vanskeligt at forhindre en nedsættelse af mindstemålene for rødspætter og opnå en forhøjelse af maskemålene i trawlfiskeriet i det sydlige Nordsø.
Regeringen valgte derfor at forslå et mandat i Europaudvalget, hvor Danmark efter at have argumenteret imod det, efter at have arbejdet imod det, i sidste instans kunne acceptere et kompromis, som ville indebære, at området for 80 mm-fiskeri, altså den såkaldte bomtrawlkasse, ikke blev udvidet.
Efter to møder i Europaudvalget måtte det konstateres, at der kun var mulighed for at få et mandat til at arbejde for en udskydelse, og - hvis dette ikke var muligt - at stemme imod forslaget.
Resultatet blev som bekendt, at Danmark som det eneste land stemte imod, og det område, hvor 80 mm fiskeri er tilladt, blev nu udvidet mod nord.
Mine handlemuligheder i forbindelse med rådsmødet var stort set ikkeeksisterende. Denne forespørgsel indeholder et meget konkret og specifikt spørgsmål om, hvordan rådsbeslutningen vil påvirke den fremtidige udvikling af rødspættebestanden.
Ifølge den seneste biologiske rådgivning er rødspættebestanden i Nordsøen på et historisk lavt niveau uden for den såkaldte sikre biologiske grænse.
Hvis vi vil sikre en bæredygtig udvikling i bestanden fremover, er det således afgørende at fastlægge kvoter, som begrænser det samlede fiskeritryk. Jeg har anmodet Danmarks Fiskeri- og Havundersøgelser om en biologisk vurdering af effekten på rødspættebestanden i Nordsøen af de vedtagne regler.
Danmarks Fiskeriundersøgelses foreløbige vurdering er, at en nedsættelse af mindstemålene for rødspætter vil kunne have en positiv eller neutral effekt på bestanden.
Denne konklusion er baseret på en forudsætning om, at nedsættelsen medfører, at bifangsterne af rødspætter mellem 22 og 27 cm, som i dag smides døde tilbage i havet, vil blive landet og modregnet i kvoten.
Der er også problemer med at forudsige, hvordan beslutningen vil påvirke fiskerimønsteret i det udvidede område, og om fiskerne vil lande rødspætter mellem 22 og 27 cm. På baggrund af disse usikkerhedsmomenter og rødspættebestandens aktuelt lave niveau finder regeringen beslutningen problematisk i forhold til en bæredygtig udvikling af rødspættebestanden.
Det skyldes ikke mindst risikoen for konsekvenser af eventuelle ændringer af fiskerimønsteret som følge af, at 80 mm fiskeri nu er tilladt i det udvidede område.
Jeg vil gerne nævne, at flere delegationer trods alt havde sympati for Danmarks synspunkter under rådsmødet, og bl.a. England afgav en erklæring, der dokumenterer, at der blev lyttet til de danske synspunkter omkring specielt flytningen af grænsen for 80 mm fiskeri i Nordsøen.
Jeg ser det derfor som regeringens opgave at tage initiativ til at foretage en nærmere vurdering af beslutningernes konsekvens og af fladfiskebestandens udvikling på længere sigt.
Regeringen er indstillet på i samarbejde med Danmarks Fiskeriundersøgelse at fremskaffe nye og bedre informationer, som kan danne grundlag for en bedre forvaltning af fladfiskebestanden i fremtiden.
Jeg vil desuden lægge op til, at der i et bredere europæisk perspektiv med deltagelse af de øvrige medlemslande og Kommissionen gennemføres et projekt omfattende det samlede forvaltningsregime for fladfiskefiskeriet i Nordsøen.
Jeg er overbevist om, at et sådant projekt må være i alle parters interesse, og det ville være den bedste mulighed for at belyse mulighederne for en mere positiv udvikling af bestandene af fladfisk i Nordsøen.
Jeg mener, det vil være den rigtige vej frem, hvis Danmark skal opnå reelle fremskridt i forvaltningen af fladfiskefiskeriet.
Regeringen mener, at vi fra dansk side har en vigtig opgave i at skabe en holdningsændring hos de øvrige medlemslande for at sikre en mere bæredygtig forvaltning i fremtiden.
I den offentlige debat bliver bæredygtigheden gjort til et nøgleord i den danske holdning til fiskeripolitikken.
Jeg er faktisk meget tilfreds med, at der i fiskerierhvervet og blandt Folketingets partier tilsyneladende har dannet sig en fælles holdning til, at fiskeripolitikken skal føres på et bæredygtigt grundlag.
Det er jo helt i overensstemmelse med de synspunkter, som jeg på Danmarks vegne har tilsluttet mig på Nordsøkonferencen i Bergen tidligere i år.
Jeg vil gerne afrunde min besvarelse med en opfordring til, at alle involverede parter, dvs. fiskerierhvervet, de politiske partier, forskningsmiljøer og regering arbejder tæt sammen på at definere rammer og kriterier for en bæredygtig fiskeripolitik og søge den gennemført på en afbalanceret måde inden for EU til fordel for dansk fiskeri.
Forhandling