runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henriette Kjær (KF), 2000-03-22:
Jamen, det er jo fuldstændig rigtigt.
Jeg siger også til hr. Søren Kolstrup: Vi er jo meget enige i målet.
Og vi har da flere gange haft debatten om, at anmelderordningen er for dårlig, og det er da noget, som jeg godt synes vi kan arbejde videre med i udvalget og se på, hvordan vi får gjort mere effektiv.
Og spørgsmålet er så, om Miljøstyrelsen, Sundhedsstyrelsen, og hvem der ellers i skøn forening forestår det her, har fået gjort noget mere ved problemerne.
For de blusser jo voldsomt op.
Når vi lige pludselig står med en enkeltsag, så får den hele armen, men hvor det ville være hensigtsmæssigt, at man har et effektivt anmeldersystem, der så fungerer, når skaden endelig sker.
lovforslaget
Søren Kolstrup (EL), 2000-03-22:
Jeg mener at kunne huske disse citater - og fru Henriette Kjær gjorde altså et dybt indtryk på mig, for jeg synes altid, det er fornøjeligt, når man er enig med borgerlige ordførere.
Det er da klart, at der da er noget, vi er fælles om her i livet, ikke?
Det kan f.eks. være at sikre, at gravide kvinder og børn ikke bliver udsat for uønskede kemiske stoffer.
Men jeg mener bestemt at kunne huske, og jeg har i hvert fald skrevet det ned i min dagbog, at fru Henriette Kjær under Rentolin-debatten sagde: Det er også vigtigt, at vi får
en god anmelderordning.
Og inden den tid er det vel rart med en ren anmelderordning, og hvordan skal vi gribe det an?
Henriette Kjær (KF), 2000-03-22:
Jeg beundrer virkelig hr. Søren Kolstrups ildhu.
Vi sidder her, det er ved at være sidst på eftermiddagen/først på aftenen, og hr. Søren Kolstrup formår virkelig at gå til hver eneste ordfører.
Jeg synes, det er så flot.
Jeg tror nu, at hr. Søren Kolstrups citater kom lidt frit fra leveren.
Selvfølgelig skulle der ske noget i den sag.
Vi kan jo ikke acceptere, at der sælges midler, der direkte er sundhedsskadelige.
Men løsningen var jo netop også dér, at det skulle behandles i EU, for problematikken var jo, at det faktisk var et præparat, der blev solgt og distribueret, jeg mener, det var i Spanien.
Ellers bliver det ikke løst.
Ellers er der masser af mulige omveje, for at sådanne præparater så alligevel finder vej til hylderne og i sidste ende til forbrugerne.
Søren Kolstrup (EL), 2000-03-22:
Jeg kan huske, da vi havde Skin Cab- og Rentolin-debatten her i Danmark, da var der en konservativ politiker, der lynhurtigt meldte sig foran DR 1's skærm, og dér stod en fru Henriette Kjær og sagde: Nu skal der ske noget, nu er det nok.
»Nu er det nok«, hvem sagde det?
Enhedslisten.
Det var ikke en europaparlamentariker.
Det var den danskvalgte, nationale fru Henriette Kjær.
Fru Henriette Kjær sagde: Der skal ske noget på anmelderområdet, og det er nu.
Vi gik hånd i hånd.
Hvordan synes fru Henriette Kjær, at fru Henriette Kjær vil følge fru Henriette Kjærs egne bemærkninger op om, at der skal ske noget i Danmark?
Henriette Kjær (KF), 2000-03-22:
Selv om man i Enhedslisten ikke mener, at regeringen har levet op til vedtagelsen fra den 7. april sidste år, og derfor føler sig nødsaget til at fremsætte disse forslag igen, kan Det Konservative Folkeparti ikke støtte de to forslag.
Det er da heldigvis sådan, at man i Folketinget bredt er enig om, at vi skal have bedre overblik på kemikalieområdet og foretage os noget aktivt for at begrænse de sundheds- og miljøproblemer, der kan være i forbindelse med brugen af kemikalier.
Men vi synes, der er behov for, at vi får en fælles koordineret indsats i EU, så vi ikke i Danmark får opbygget vores eget tunge system.
Og jeg synes, det er et tungt system, der bliver tegnet et billede af i Enhedslistens forslag.
Jeg ved også godt, at Enhedslisten ikke er de store EU-fans, men jeg må sige, at netop på et område som dette her er EU en genial foranstaltning, hvor man kan have et fælles regelsæt, som landene derefter vurderer de enkelte stoffer ud fra.
Systemet skal bare udbygges, så vi får flere grupper af kemikalier med.
Man skal selvfølgelig ikke have læst mange linjer i bemærkningerne til Enhedslistens lovforslag, før det står klart, at også disse forslag bruges til at bekæmpe og argumentere mod EU, som Enhedslisten helst var foruden.
Men her er vi altså direkte politisk uenige, for vi mener i Det Konservative Folkeparti, at kemikalieproblematikken skal løses i fællesskab, og her er EU det naturlige forum for os. I mellemtiden, inden arbejdet gøres færdigt i EU, har vi jo altså lovgivning herhjemme, der til en vis grad tager hånd om problemet.
Vi er enige i, at meget kunne være bedre, men vi har altså valgt at vente på, at EU får løst det i fællesskab.
Det mener vi er mest effektivt.
Så selv om vi er enige i sigtet - og der er mange rigtige betragtninger i Enhedslistens forslag - kan vi ikke støtte dem.
Vi sigter stort set efter samme sted i målet, men vi vil altså gå en anden vej for at nå det, end Enhedslisten her foreslår.
Helga Moos (V), 2000-03-22:
Derudover skal der ske en indberetning ved mistanke om sundheds- eller miljøskadelig effekt.
I Venstre mener vi, at der ikke er grund til at lave flere parallelle tiltag; at vi i stedet for skal lægge vores kræfter i en mere langsigtet strategi på kemikalieområdet.
Vi har i øjeblikket kemikalieinspektionen, hvor man kan indberette mistanker mod et stof.
Vi har regler i kemikalieloven og miljøklassificeringen.
Vi har mærkning i forhold til arbejdsmiljø, og når det gælder medicin, har vi helt særlige krav til godkendelse og mærkning vedrørende anvendelse og bivirkninger.
Vi har med andre ord et omfattende regelsæt, men jeg medgiver, at arbejdet ikke er gjort færdigt.
Vi må indse, at kemikalieproblematikken er så stor en opgave, at den kun på fornuftig vis kan blive gjort færdig, hvis vi løfter den i fællesskab, nemlig løfter den i EU-regi.
Den strategi, der er lagt for først pesticider og nu for biocider med lovforslag nr. L 157, er en gennemtænkt strategi, der gør arbejdet færdigt på en gennemgribende måde.
Se, sådan et arbejde er der kvalitet i!
Der er ganske enkelt ingen anden vej, hvis arbejdet skal gøres ordentligt.
Produkterne må deles i grupper efter anvendelsesformål.
De må møjsommeligt beskrives, så man kan vurdere, hvad der kan accepteres som forsvarlig brug.
Kemien er kommet for at blive.
Vores velfærd hviler på fornuftig brug af kemi, men kemien skal være under vores kontrol gennem godkendelsesprocedurer, der indeholder regler for anvendelse.
I Venstre mener vi, at alle gode kræfter, også økonomiske kræfter, skal anvendes til at støtte det fælles arbejde i EU på kemikalieområdet.
Metoden, hvor EU udstikker reglerne for godkendelse af et kemisk stof, hvorefter de enkelte lande får til opgave at gennemføre selve vurderingen ud fra fælles regler, er en god metode.
Så hvis vi skulle få lyst til at yde en større indsats på kemikalieområdet, vil jeg anbefale, at vi i så fald bruger kræfterne på at påtage os en større del af dette fælles EU-arbejde.
Så Venstre kan ikke tilslutte sig Enhedslistens lovforslag.
Så skal jeg, da CD's ordfører ikke kan være til stede, på CD's vegne meddele, at CD heller ikke kan tilslutte sig lovforslagene.
Søren Kolstrup (EL), 2000-03-22:
Jeg hæfter mig ved, at Venstres ordfører mente, at det var vigtigt med en godkendelsesprocedure.
Betyder dette, at Venstres ordfører kan acceptere den strategi, der ligger i at udarbejde positivlister?
Lis Greibe (S), 2000-03-22:
Jeg mener, vores miljøminister har fortalt, hvad man vil arbejde for.
Jeg mener også, at vi i vores kemikaliestrategi har lagt så mange felter ud, og jeg tror da ikke, hr. Søren Kolstrup er i tvivl om, at Socialdemokratiet står bag regeringens kemikaliestrategi. Så alle de punkter, som er fremført, er noget, som Socialdemokratiet støtter, og som ministeren nu også her har gjort rede for, er der ingen tvivl om, at ministeren vil gøre alt, hvad han kan, også på det område.
Søren Kolstrup (EL), 2000-03-22:
Mener fru Lis Greibe, at den her foreslåede tydeliggørelse af varedeklarationer kan lade sig gøre eller ej?
Og vil regeringen i givet fald arbejde for det?
For jeg forstod det alligevel sådan, at regeringen vil gøre noget på det område, men hvad vil regeringen gøre?
Det er endnu ikke gået op for mig.
Lis Greibe (S), 2000-03-22:
Jeg tror faktisk, at hr. Søren Kolstrup udmærket godt ved, hvorledes Amsterdamtraktaten taler lige præcis om de her problemer og udmærket godt ved, hvad betingelserne er for, at vi kan stille ekstra krav her i Danmark, nemlig at vi skal dokumentere det, og det er altså det, det drejer sig om.
Og det har vi i hvert fald ikke i Socialdemokratiet lagt skjul på, da vi gik ud og snakkede om, hvordan man skulle forholde sig til Amsterdamtraktaten.
Det kan godt være, hr. Søren Kolstrup ikke har gjort så meget ud af den vinkel, men vi har i hvert fald fortalt vore vælgere og dem, vi gerne ville fortælle om
Amsterdamtraktaten, og hvad den indebar af konsekvenser for Danmark, også for forbrugerne
Med hensyn til at feje for egen dør synes jeg bestemt, at man kan sige, at vi i Danmark gør alt, hvad vi kan for at være foregangsland, og det har jo også givet os den fantastisk gode platform, når vi går ud og taler miljø, også i EU-sammenhæng, netop fordi vi ofte selv går ind på de områder; vi kan være og er foregangsland.
Men som sagt ved vi jo godt, at vi har nogle aftaler i forhold til EU, der gør, at vi ikke bare kan gå hen og lave love, uden at vi kan dokumentere, at der er nogle specielle grunde, faglige og saglige grunde, der gør det muligt.
Søren Kolstrup (EL), 2000-03-22:
Jeg har forståelse for og er helt med på, at Socialdemokratiet mener, man primært skal arbejde internationalt, men der er alligevel to forhold, jeg skal spørge om i den forbindelse.
Er det ikke korrekt, at regeringen gang på gang har påpeget, at for at man kan gøre noget internationalt, er det vigtigt, man fejer for egen dør, og at det er en styrke i internationale forhandlinger, at man selv har gjort noget?
Punkt 2:
Og er den - jeg vil ikke bruge ordet propaganda, men så i hvert fald de tydeliggørelser, som regeringen lavede i Amsterdamtraktaten, ikke noget, fru Lis Greibe mener, binder regeringen til så at gøre noget på nationalt plan og for eksempel tydeliggøre over for forbrugerne?
Jeg er helt med på, at den eksisterende kemikalielovgivning stiller krav til produkterne, men det, vi taler om her, er tydeliggørelse over for den forbruger, som møder den givne vare i forretningen.
Derfor vil jeg godt have en bekræftelse på, at regeringen har haft den opfattelse også af en national indsats.
Helga Moos (V), 2000-03-22:
Jeg mener, vi skal sige, at det, vi nu har, er så godt, at det kan holde, indtil vi får noget, der er så gennembearbejdet, som det, der nu foregår i EU-regi omkring godkendelsesprocedurer for pesticider og nu biocider, sådan at vi lader være med at bruge tid og kræfter på flere lappeløsninger, men at vi nu koncentrerer os om det endelige.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-03-22:
Ja, naturligvis tager forslaget udgangspunkt i den generelle situation, den, der er den typiske.
Det gør det, og dér har vi altså en forskellig vurdering af tingene.
Jeg kunne henvise til den artikel i Danske Kommuner, hvor de, der kommenterer det, taler om, at mangelen på voksenkontakt betyder, at de unge får det svært, når livet begynder at kradse.
Det er ganske rystende læsning.
Hr. Peder Sass kan heller ikke være ubekendt med, at foreningen Børns Vilkår holdt deres årsmøde i sidste uge.
Jeg tror, det var torsdag og fredag, på Nyborg Strand.
Det var refereret i Jyllands-Posten.
Man talte om familiens opløsning.
Man talte om de tomme hjem.
Man talte om de ensomme og forsømte børn.
Henrik Dam Kristensen (S), 2000-03-22:
I min tid i Folketinget har jeg efterhånden set en hel del
beslutningsforslag.
Jeg skal ikke undlade at sige
, at det her er et af de mere usympatiske.
Det er oplagt at konstatere, at børnefamiliernes vilkår og omstændighederne i de sidste 25 år har været under forandring.
I dag tilbringer familien en stor del af dagen
uden for hjemmet.
Forældrene opholder sig på deres respektive arbejdspladser, børnene opholder sig i dagtilbud, skole- eller fritidstilbud.
Det er en del af den virkelighed, som vi lever i, og regeringen tager politisk udgangspunkt i de muligheder og betingelser, som samtiden rummer i dag.
Det er ikke muligt og heller ikke ønskeligt at skrue tiden tilbage. Hr. Frank Dahlgaard tager udgangspunkt i en svunden tid og ophøjer sine personlige forestillinger herom til en værdinorm, hvorfra han så fælder sin dom over nutiden.
Selve begrundelsen for forslaget hviler således på en besynderlig opfattelse af forældre, som svigter deres forældreansvar, og af børn, som i stor udstrækning er forsømte og uopdragne.
Regeringen kan ikke tilslutte sig nogen af de 10-punkts programmer, som hr. Frank Dahlgaard har fremlagt.
Socialforskningsinstituttet har netop offentliggjort rapporten »Ansvar og værdier. En undersøgelse i børnefamilier«, og den viser tydeligt det modsatte.
De fleste forældre ønsker selv at have ansvaret for deres børns opdragelse og udvikling, ligesom de mener, at det er skolens opgave at lære børnene noget, ikke at opdrage dem.
Forældrene har et stærkt ønske om at samarbejde og drage nytte af de erfaringer, personalet i dagtilbud og skoler har.
Et sådant samarbejde tror jeg det er væsentligt at tage afsæt i.
Danske børnefamilier er heldigvis bedre end det rygte, hr. Frank Dahlgaard forsøger at pådutte dem med dette beslutningsforslag.
Peder Sass (S), 2000-03-22:
Da Socialdemokratiets ordfører på området ikke har mulighed for at være til stede, skal jeg fremføre følgende: Hr. Frank Dahlgaard har fremsat et beslutningsforslag om, at forældreopgaverne skal genprivatiseres.
for de ansatte i institutioner og skoler.
Langt de fleste forældre formår at give deres børn en god og kærlig opvækst.
Det skrækscenario, som remses op i forslaget, af børn og deres familier er stærkt overdrevet, f.eks. når der skrives, i forslaget, at børnefamilierne aldrig ser hinanden, de har ikke tid til hinanden, og om børn, der hungrer efter forældrekontakt, men kun får materiel erstatning.
Det er gammeldags isolationspolitik, der ikke hører hjemme i et moderne velfærdssamfund.
Det kan godt være, at der er tendens til, at børn ikke er så stille og rolige som tidligere, men det handler i virkeligheden mere om, at de ikke er så autoritetstro som tidligere, en naturlig udvikling, i tråd med at vort samfund og normer generelt har ændret sig.
Opdragelsen skal selvfølgelig ske i hjemmet, men det betyder ikke nødvendigvis, at den ene af forældrene skal gå hjemme i flere år, mens børnene er små.
Hr. Frank Dahlgaard mener, at ved at afskaffe vuggestuer og børnehaver løser man problemet.
Det betyder, at kvinderne skal gå hjem og passe børnene.
Det vil kvinderne selvfølgelig ikke, og det vil Socialdemokratiet heller ikke.
Der skal være lige mulighed for begge parter på arbejdsmarkedet.
Socialdemokratiet vil derimod arbejde for, at der bliver pasningsgaranti i kommunerne, og det er faktisk gået ganske godt.
I 1994 var der pasningsgaranti for de 1-5-årige i 152 kommuner, og her i år 2000 forventes antallet at være på 220 kommuner, der har pasningsgaranti.
At børn bliver passet i institutioner, betyder ikke, at al opdragelse af børn foregår dér.
Faktisk har børn godt af at lære fællesskabets spilleregler og få adgang til den sprogstimulering, der foregår på daginstitutionerne.
Endelig mener Socialdemokratiet, at det er en påstand uden belæg, at ingen forældre længere opdrager deres børn ordentligt.
De allerfleste børn har opmærksomme og omsorgsfulde forældre, der tager sig kærligt af deres børn.
Derfor kan Socialdemokratiet ikke tilslutte sig forslaget.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-03-22:
Først to korrektioner.
For det første står der ingen steder i forslaget, at vuggestuer og børnehaver skal afskaffes.
Der står indirekte, at vuggestuer ikke er godt, men ikke børnehaver.
Børn fra 2½-3-års-alderen skal være sammen.
Så kan det blive for længe, men der står intet om det, så ordføreren eller reservisten har ikke læst det.
Og påstanden om, at ingen forældre skulle passe deres børn ordentligt: dét står der heller ingen steder.
Alt, hvad man siger om børn og forældre i Danmark, er jo rigtigt, for der er så mange forældre, og der er så mange børn.
Der er gode, der er dårlige; vi har alle mellemformerne.
Men er det ikke hr. Peder Sass bekendt, at der kører den ene konference efter den anden i den verden, der har med børn og unge og familier at gøre, som belyser disse problemer?
Jeg vil bede hr. Peder Sass læse artiklen i Danske
Kommuner af 16. marts om »Familien, der blev væk«, der refererer en undersøgelse fra Odder Kommune, hvor børnene har skrevet om, hvad de laver, når skoleklokken ringer ud.
Det er rystende læsning.
Det er læsning, så man får tårer i øjnene.
Og derfor er virkeligheden generelt en helt anden end den, Socialdemokratiets ordfører giver udtryk for.
Peder Sass (S), 2000-03-22:
Der er heldigvis i det danske samfund en skærpet og en stor bevidsthed om børns trivsel og børns vilkår i det hele taget.
Derfor afholdes der netop i vores samfund jo også mange konferencer, mange kurser, hvor man prøver at forøge både forældrenes bevidsthed og øge kvaliteten i vores børneinstitutioner, således at der er en større bevidshed om de vilkår, som vores børns opvækst sker under.
Derfor kan man selvfølgelig ikke udelukke, at der kan være enkeltsager, hvor den situation ikke er helt tilfredsstillende, og derfor må vi sige, at det, vi oplever i
mere handler om og tager udgangspunkt i enkeltsager, end det er det generelle billede.
Jeg prøvede at tegne noget omkring det generelle billede, og dér er situationen væsentlig anderledes end den, der er beskrevet i forslaget.
Else Winther Andersen (V), 2000-03-22:
Da vores ordfører, fru Eva Kjer Hansen, ikke kan være til stede, vil jeg læse hendes tale op: I Venstre deler vi slet, slet ikke det syn på forældre, som hr. Frank Dahlgaard giver udtryk for i det her beslutningsforslag, tværtimod har vi tillid til familierne.
Langt de fleste familier kan sagtens finde ud af at få tilværelsen til at fungere godt for alle parter, men de, der har problemer, skal naturligvis have hjælp for at få disse problemer løst.
Det er forældrene, der har ansvaret for deres børn.
Det er forældrene, der skal give kærlighed, nærhed og omsorg, og det er forældrene, der skal sørge for udvikling, trivsel og opdragelse, men hvordan forældrene vil gøre det, og hvordan de vil indrette deres familieliv, skal vi ikke blande os i, medmindre der decideret sker overgreb mod børnene, så er det klart, at myndighederne må gribe ind. Jeg må også tage afstand fra den bedreviden og det formynderi, der kommer til udtryk i det her forslag.
Det er tydeligt, at hr. Frank Dahlgaard ikke har meget tillid til hverken forældre, pædagoger eller lærere.
er at give familierne mere fleksibilitet og større valgfrihed, både når det gælder børnepasning, og når det gælder arbejdsmarkedet.
Her skal især mulighederne for deltids- og hjemmearbejde styrkes.
Med de ord, jeg har sagt her, mener jeg nok, det fremgår ganske tydeligt, at vi ikke kan gå ind for det her beslutningsforslag.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-03-22:
Jeg skal undlade at kommentere ordførertalen, det gør jeg jo til sidst, men jeg vil spørge fru Else Winther Andersen, om hun ikke er bekendt med disse mange eksperter af forskellig slags på området med hensyn til børn og unge og institutioner og familier og forældre, som altså har det samme syn som dét, der ligger i forslaget.
De er citeret i forslagets bemærkninger, så der er jo ikke tale om, at det er en eller anden gal tidligere konservativ, der er gået amok.
Det er jo alle eksperterne, der udtaler sig om, at den er rivende gal.
Er fru Else Winther Andersen ikke klar over det?
Henriette Kjær (KF), 2000-03-22:
Da vores ordfører på området, hr. Jens Heimburger, ikke kan være til stede, skal jeg oplæse følgende: Hvis intentionerne i hr. Frank Dahlgaards forslag er at præcisere, at opdragelse først og fremmest er forældrenes ansvar, så kan det helt grundlæggende undre, at der foreslås så konkret lovgivning, som tilfældet er i beslutningsforslag nr. B 84.
Vi må erkende, at Det Konservative Folkeparti har
en helt anderledes tillid til nutidens forældre end forslagsstilleren.
Der er tale om 10 punkter, hvoraf der er enkelte, som Det Konservative Folkeparti kan støtte, men som helhed må vi afvise B 84.
For det første: Vi tror på informationskampagner, men ikke på holdningskampagner med formanende budskaber.
For det andet: Vi må afvise forslaget om at udvide barselsorloven til 12 måneder.
I dag har forældrene valgmuligheden mellen en ekstra orlov eller at gå tilbage til deres job efter 6 måneder.
Det finder vi tilstrækkeligt.
For det fjerde: Vi må igen afvise formanende ord, også på giroindbetalingerne.
For det femte: Vi var ikke tilhængere af ophævelsen af revselsesretten.
Vi mente ikke, det havde nogen betydning.
Tilsvarende mener vi heller ikke, at det er af afgørende betydning, at revselsesretten genindføres.
For det sjette: Vi vil gerne være med til at anbefale den såkaldte Koldingmodel, men det er ikke noget, vi skal lovgive om, det må være et kommunalt anliggende
For det syvende: Selvfølgelig skal lærerne gribe ind, hvis undervisningen ikke kan gennemføres som følge af uro i klassen. Sådan er det i dag, men ansvaret for en ordentlig undervisning skal ligge hos skolens ledelse.
Der er ingen grund til ny lovgivning på dette område.
For det ottende, og det dækker så i øvrigt det tiende punkt i hr. Dahlgaards række af forslag: Vi tror ikke på bøder. De forældre, der har svært ved at klare opdragerrollen, har brug for rådgivning snarere end den foreslåede straf.
Den samlede karakter til hr. Dahlgaards oplæg er desværre efter vores opfattelse således, at vi ikke kan støtte forslaget.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-03-22:
Hr. Villy Søvndal taler om børne- eller forældrekørekort.
Jeg ved ikke, hvor det står i forslaget.
Disse mennesker har ikke den holdning til det her forslag, det er stenhamrende sikkert, som den, hr. Villy Søvndal har givet til kende.
Der er et stort problem, og det er ikke, fordi der er for få institutioner, men måske nok fordi der er for mange, og i hvert fald fordi mange af børnene er for lang tid i institutionerne.
Villy Søvndal (SF), 2000-03-22:
Der er et enkelt sted, hvor vi kan mødes med hr. Frank Dahlgaard - tror jeg -
eller der er et par steder.
Vi fik ved finanslovaftalen for 2 år siden forlænget barselsorloven med 14 dage for fædrenes vedkommende, så den del er vi enige i.
Det synes jeg er et meget bedre krav end at blive så formynderisk, som hr. Frank Dahlgaard bliver; men sådan har det jo ofte været med store profeter, at de i perioder bliver meget formynderiske for at få budskabet til at blive forstået.
Det er en del af hr. Frank Dahlgaards dårlige samvittighed.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-03-22:
Nej, jeg har da ikke dårlig samvittighed over det punkt.
Man kan godt være mere sammen med sine børn, uden at man skal have orlov og penge fra det offentlige.
Når hr. Villy Søvndal siger, at han kan støtte udvidelsen af barselorloven, er det jo glædeligt.
Det er det, der koster penge, det er endda mange penge, og det vil underminere en stor del af vuggestuerne, og det er fint, for små børn, der hverken kan tale eller gå, har ikke brug for institutioner.
Men at der skulle være en formynderisk holdning i det?
Nej, der er en moralsk pegefinger.
Det er en moralsk oprustningskampagne, kan man godt sige, men det er noget andet.
Hvad i alverden skal man gøre for at tackle de her problemer, som altså afvises af stort set alle de ordførere, der har været indtil nu, men som altså påpeges igen og igen af dem, der professionelt har med tingene at gøre?
Hvad skal man ellers gøre?