runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-10-27:
Jamen nu var mit spørgsmål egentlig ikke, om ministeren ville gentage sin teori om den virkelighed, som kontanthjælpsloftet udgør.
Det gik mere på at få beskæftigelsesministeren til at forholde sig til, at det handler om at blive klogere, som beskæftigelsesministeren selv sagde det tilbage i juni 2005.
Det var nemlig beskæftigelsesministerens kloge ord, jeg refererede før.
Når det viser sig, at humlebien faktisk kan flyve, og når det viser sig, at folk faktisk gerne vil arbejde, selv om ydelserne i Danmark er høje, eller måske endda fordi ydelserne i Danmark er høje, kan jeg ikke forstå, at ministeren ikke kan blive så meget klogere, at han godt kan se, at fattigdom for kontanthjælpsmodtagere ikke bringer folk tættere på arbejdsmarkedet i virkelighedens verden.
Er det så ikke rigtigt, at de ord, som beskæftigelsesministeren sagde i 2005, var klogere end de ord, jeg hører fra talerstolen i dag?
Siger hr. Jørgen Arbo-Bæhr nu, at folk, der tjener mindre end folk, der er på kontanthjælp, skal holde op med at arbejde og så søge kontanthjælp i stedet for?
Det er jo det, hele den her sag handler om.
Der er nogle ægtepar på kontanthjælp, der har flere penge til rådighed end mennesker, der arbejder til mindstebetalingen, f.eks. hvor de begge to går ud og gør rent.
Har jeg forstået det rigtigt, at hr. Jørgen Arbo-Bæhr er forarget over, at der er nogle, der vil gå ud og arbejde?
Nu er der jo ikke noget nyt i, at beskæftigelsesministeren har den teori, at det handler om, at lavere ydelser skal få folk i arbejde.
Men alligevel kunne jeg godt tænke mig at bede beskæftigelsesministeren om at lytte til en klog mands kloge ord.
Den kloge mand holdt en tale torsdag den 16. juni 2005, hvor han bl.a. sagde: Videnskaben siger, at humlebien ikke kan flyve, men enhver sommerdag i haven kan vi se, at det kan den.
Den trodser de fysiske love og gør det alligevel.
Med de relativt høje ydelser burde det være umuligt at få så mange til at arbejde.
Alligevel styrer Danmark gennem stride økonomiske konjunkturer, mens andre EU-lande er hårdt ramt.
Er det ikke nogle ord, der kan få beskæftigelsesministeren til at vakle lidt over for sin teori om de lave ydelser for at få folk i arbejde?
Det har vi gjort noget ved, og en af tingene er bl.a. loftet over kontanthjælp.
Jeg tror, at det er en stor pædagogisk opgave, jeg får her i formiddag, og derfor vil jeg fortsætte med endnu et eksempel, der kan illustrere, hvad det her handler om.
Hvis begge ægtefæller arbejder 37 timer om ugen til en timeløn på 100 kr., har ægteparret ca. 2.100 kr. mere til rådighed om måneden, efter at skat, boligudgifter m.v. er betalt, i forhold til et ægtepar på kontanthjælp.
Hvis loftet ikke var indført, ville ægteparret, der arbejder og har lønindtægter, have haft 600 kr. mere til rådighed pr. måned i forhold til et ægtepar på kontanthjælp.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-10-27:
Der er ikke nogen grund til at trække denne sag i langdrag.
Det eneste, man kan sige om dette forslag, som måske kan lette tilværelsen for folk, der har været så uheldige at få en livstruende sygdom, er, at det er et godt, godt, godt forslag, og vi kan støtte det.
Astrid Krag Kristensen (SF), 2006-10-27:
Jeg er her igen for hr. Ole Sohn, der desværre ikke kan være til stede.
Vi ser i SF ikke nogen grund til, at forholdene i denne sammenhæng skulle være anderledes for Lønmodtagernes Dyrtidsfond end for øvrige pensionsinstitutter, der har mulighed for at udbetale indestående i tilfælde af livstruende sygdom.
Behovet for at kunne fremrykke udbetalingen fra Lønmodtagernes Dyrtidsfond er lige så udtalt og lige så velbegrundet som for de øvrige kapitalpensioner.
Der er ingen grund til, at mennesker, der får konstateret livstruende sygdomme som f.eks. kræft i en relativt ung alder – og det er der jo desværre et stigende antal mennesker der gør – skal være tvunget til at suge på labben og spinke og spare og efterlade de pårørende med pengene fra Lønmodtagernes Dyrtidsfond.
På den baggrund er vi i SF for forslaget.
Morten Østergaard (RV), 2006-10-27:
Jeg er da glad for, at vi fik bekræftet, at den kulegravning er en syltekrukke, for uanset hvad udfaldet måtte være af kulegravningen, har ministeren ingen planer om at tage nogen initiativer i forbindelse hermed.
Så fik vi da det på plads.
Det, jeg gerne vil spørge om, er, om ministeren så ikke vil bekræfte, at hvis man nu har det udmærkede princip, at det skal kunne betale sig at arbejde, så er der mange måder at opnå det på, og at hvis regeringen ikke havde en skattepolitik, der forhindrede, at man f.eks. ændrede i beskæftigelsesfradrag eller andre ting, som griber ind i forholdene for de lavestlønnede, hvis man ikke havde en fuldstændig rigid skattepolitik, som ophøjede hr. Ole Stavads arbejde som skatteminister til grundlovsniveau, så kunne man faktisk ad den vej få nøjagtig den samme effekt, uden at man behøvede et kontanthjælpsloft.
Det er faktisk en meget vidtgående undersøgelse af et område, som vi tidligere har vidst meget lidt om.
Baggrunden for undersøgelsen er, at vi den 1. januar får nye jobcentre, og derfor skal vi have et opdateret grundlag for den måde, man arbejder med kontanthjælpsmodtagere på i kommunerne, hvilke aktiviteter man har, hvordan man anvender rådighedsreglerne, om de bliver sendt i uddannelse osv. osv.
Det er jo ret vigtigt, at vi, ligesom det er tilfældet med AF-delen af de nye jobcentre, hvor der jo igennem mange år er opbygget en stor statistisk viden, så også i det her tilfælde får et opdateret grundlag at arbejde på.
Ulla Fasting (RV), 2006-10-27:
Lønmodtagernes Dyrtidsfond kan i dag ikke udbetale opsparing, hvis medlemmet bliver livstruende syg.
Det laver dette lovforslag om på.
Ved livstruende sygdom er behovet for at fremrykke udbetalingen af indestående i Lønmodtagernes Dyrtidsfond lige så stort og velbegrundet som for andre øvrige opsparinger.
Livstruende sygdomme kan jo forventes at føre til levetidsforkortelse med en vis sandsynlighed for, at personen dør inden 60-års-alderen.
Selv om retten til opsparing i Lønmodtagernes Dyrtidsfond ikke fortabes og opsparingen bliver udbetalt til boet, hvis medlemmet dør, vil det i mange tilfælde være rart at kunne disponere over opsparingen, hvis man bliver livstruende syg, og vi stemmer derfor med glæde for dette forslag.
Anne Baastrup (SF), 2006-10-27:
Nu er det jo vigtigt at inddrage virkeligheden.
Man kan snakke meget om tal, men jeg har jo på et tidspunkt sendt en konkret sag over til ministeren.
Det drejer sig om en kræftramt dreng, som løb ind i et krav om aktivering.
Han var ved at dø, han var i behandling, men ikke desto mindre havde ministeren ikke andet svar, end at kommunens afgørelse var rigtig: Han kunne ikke få kontanthjælp, hvis ikke han gik i gang med aktivering.
Det er det, vi står over for.
Det er virkeligheden ude i kommunerne.
Det er de henvendelser, vi får.
Det er mennesker, der er alvorligt syge, men som ikke desto mindre render ind i et kontanthjælpsloft, og ministeren er fuldstændig ligeglad.
Astrid Krag Kristensen (SF), 2006-10-27:
Jeg vil godt spørge ordføreren om det samme, som jeg spurgte beskæftigelsesministeren om: Hvis vi skal bruge økonomiske incitamenter for at tilskynde folk til at komme i arbejde, hvorfor kan vi så ikke bruge den ordning, der altid har eksisteret, nemlig at nedskære kontanthjælpen for folk, som egentlig godt kan arbejde, men ikke møder op?
Som jeg kan se det, er det, der sker nu, at man rammer alle, også dem, der er for syge til at arbejde.
Jeg har svært ved at se, hvordan det kan harmonere med en ellers klassisk Venstretese om at sætte mennesket før systemet at koste syge mennesker rundt på den måde og ramme 30.000 børn, og jeg vil gerne spørge ordføreren: Hvad kan formålet være med en ordning, som bevisligt skaber mere fattigdom og ikke nogen resultater med hensyn til at få flere i job?
Irene Simonsen (V), 2006-10-27:
Jeg synes bare, jeg vil gøre fru Elisabeth Geday opmærksom på, at der er en gammel læresætning, der hedder, at 80 pct. af de bekymringer, man har, aldrig bliver til noget, og det var måske værd at tænke over fra radikal side.
Jeg husker tilbage til tiden, før ledigheden faldt, hvor De Radikale og Socialdemokratiet sagde: Det her er håbløst, vi får aldrig de mennesker i arbejde, og der sker ikke noget.
Men den parole hører vi ikke mere, for den bekymring er bevisligt væk.
Nu står vi rent faktisk i en ny situation, for regeringen har taget de rigtige instrumenter i brug og beskæftigelsen er steget.
Vi har aldrig haft større chance for at hjælpe de mennesker ud af deres situation med ledighed og problemer og få dem ud i et meget anderledes, mere aktivt liv, hvor de har mulighed for selv at få indflydelse og styring på deres eget liv.
Jeg er ikke bekymret, men det undrer mig, at De Radikale ikke kan se det.
Elisabeth Geday (RV), 2006-10-27:
Jeg kan jo blive sådan helt bekymret over fru Irene Simonsens opfattelse af, hvad der er gulerødder og ikke gulerødder.
Jeg har det lidt som med en forælder, som slår sit barn og siger: Det gør lige så ondt på mor, mens jeg slår dig, men jeg må gøre det, det er det bedste for dig.
Jeg er sikker på, at de familier, som er på kontanthjælp, og som får frataget i størrelsesordenen 2.000 kr. om måneden, oplever det som en vældig stor gulerod, de får forærende, at de altså får færre penge til sig selv, på trods af at to tredjedele af de mennesker, det her rammer, er så langt væk fra arbejdsmarkedet, at de ikke engang skal stå til rådighed for et job.
Mener fru Irene Simonsen virkelig helt dybt inde i sit hjerte, at det er det samme som en gulerod at tage penge væk fra mennesker, hvoraf to tredjedele af dem er så dårlige på grund af misbrug, på grund af sociale problemer, på grund af manglende kompetencer af den ene eller den anden art, altså at det er at give dem en gulerod at tage 2.000 kr. fra dem om måneden, og at det er den rene og skære fornøjelse for den enkelte, der oplever det?
Irene Simonsen (V), 2006-10-27:
Da jeg stemte for loftet over kontanthjælp, opfattede jeg det ikke som en med pisken.
Jeg opfattede det her som en gulerod, hvad jeg i øvrigt også mener beskæftigelsesfradraget er, men det er jo en helt anden politik, det er et helt andet område.
Det er da rart at høre, at fru Elisabeth Geday og De Radikale ikke har ændret mening på det område, så der kan vi håbe den bliver stående fast.
Men med hensyn til kontanthjælpsloftet er det jo en gulerod.
Det er ikke pisk.
Men for at give sådan en gulerod kræver det også, at der er mange andre hjælpeområder, hvor der sættes ind.
Her vil jeg bare gentage, at den håndholdte hjælp, som jeg har beskæftiget mig meget med her fra talerstolen, er det så vigtigt at de får nu, for det er nu, arbejdsmarkedet er parat til at modtage dem.
Elisabeth Geday (RV), 2006-10-27:
Nu havde jeg jo lidt problemer med at få beskæftigelsesministeren til at forholde sig til at gå en anden vej, når det gælder nogle incitamenter til at kunne få det til at betale sig at arbejde, så nu vil jeg prøve med ordføreren.
Synes fru Irene Simonsen ikke, at det ville være bedre at give folk en økonomisk belønning i form af f.eks. et højere beskæftigelsesfradrag, når de overgår fra kontanthjælp til et job, i stedet for at tage penge fra dem, mens de er på kontanthjælp?
Synes fru Irene Simonsen ikke, at det på den måde ville være bedre at give folk en gulerod i stedet for at give dem en med pisken?
Irene Simonsen (V), 2006-10-27:
Så skal jeg gentage min erkendelse, og det er, at kontanthjælpsloftet ikke kan stå alene som eneste incitament til at komme ud af kontanthjælpen.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-10-27:
Jeg savner bare fra Venstres ordførers side en erkendelse af, hvad den her lovgivning i virkelighedens verden har ført til; en erkendelse af, at kontanthjælpsloftet, uanset hvad der ellers er af initiativer, ikke har virket med hensyn til at få flere i arbejde; en erkendelse af, at kontanthjælpsloftet har ført til øget fattigdom og øget ulighed.
Bare den erkendelse er der, så kan vi måske komme videre derfra og begynde at diskutere, hvordan vi reelt sørger for at gøre noget positivt for at få flere mennesker i arbejde.
Irene Simonsen (V), 2006-10-27:
Min ordførertale startede faktisk med, at jeg forholdt mig til virkeligheden, hvor jeg præcis sagde det, som hr. Jørgen Arbo-Bæhr også er inde på her, nemlig at jeg gerne imødekommer og også gjorde i min ordførertale, at kontanthjælpsloftet ikke kan stå alene.
Det havde en stor vægtning i min ordførertale, og det ville hr. Jørgen Arbo-Bæhr have hørt, hvis han havde hørt efter, men jeg er meget tilfreds med, at der samtidig er sat en masse andre initiativer i gang, som hjælper de ledige ud på arbejdsmarkedet og dermed hjælper dem ud af det at være på offentlig overførselsindkomst, blive selvforsørgende og få chancen for måske at have endnu flere penge til sig selv.
Jeg kan godt gentage, hvad jeg sagde før til hr. Thomas Adelskov, nemlig at med hensyn at der ikke kan holdes børnefødselsdage og de ting der, kan jeg også have frygtelig ondt af det, for børnene er uskyldige i det her spil.
Men der er jo to ting at sige til det.
For det første er det ofte på grund af en stor gældsætning ...
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-10-27:
Nu er jeg jo fuld af beundring over fru Irene Simonsens mange teorier om, hvad det er, der kan få folk i arbejde, og hvad det er for nogle indkomster, forskellige mennesker har, men jeg kunne godt tænke mig, hvis fru Irene Simonsen også prøvede at forholde sig til, hvordan virkningerne af lov om loft over kontanthjælpen har været i virkelighedens verden; forholde sig til, at den ikke har betydet, at flere er kommet i arbejde; forholde sig til, at de familier, der er ramt af kontanthjælpsloftet, i dag lever på den måde, at de ikke har råd til at holde børnefødselsdage, at de til nød kan holde en mindre konfirmationsfest, hvis de sparer op i årevis, at de ikke har råd til at købe vintertøj til deres børn, og at de ikke har råd til at give penge til børn, der rasler til fastelavn.
Det er virkeligheden.
Og det er ikke teori, det er sådan, som det er i praksis.
Så ordføreren må venligst forholde sig til virkeligheden.
Irene Simonsen (V), 2006-10-27:
Nu skal jeg ikke konkludere, hvem der alene har evnerne til at fatte og forstå, men det kunne jo også være, at jeg har en anden opfattelse af, hvem det er, der kan fatte og forstå.
Jeg står med et eksempel her: Et ægtepar på kontanthjælp med to børn, der om måneden har 11.000 kr. som et rådighedsbeløb efter skat, boligudgifter og daginstitutionsbetaling.
Jeg er helt sikker på, at hvis vi bad om at kigge på, hvor mange på mindsteløn der har det rådighedsbeløb, så ville der være mange, der har det samme rådighedsbeløb – også i familier, hvor der bliver holdt børnefødselsdage.
Jeg tror nemlig, at problemet, der hvor der ikke bliver holdt børnefødselsdage og andre ting, og hvor det kniber med pengene, er et helt andet, hvilket forskellige tv-indslag i øvrigt også har vist.
Problemet er, at nogle af de her familier også er dybt gældsatte.
Derfor er jeg så glad for det initiativ, regeringen tog for et stykke tid siden, hvor man nu kan lave en gældssanering til udsatte, der har modtaget kontanthjælp i 4 år, og som siger ja til et job eller en uddannelse, for så kan man se en vej ud af tingene og komme videre.
Thomas Adelskov (S), 2006-10-27:
Jeg skal så i det hele taget afholde mig fra at sige noget mere om ordførerens evner til at forstå og fatte.
Jeg skal bare konstatere, at beskæftigelsesministeren tidligere i dag har fortalt, at den rapport, som af en eller anden mærkelig grund først kommer på mandag, vil vise, at kontanthjælpsloftet ikke virker og ikke får folk i arbejde, og det er det, jeg hører ordføreren sige er målsætningen.
Den målsætning deler vi.
Men vi tror sådan set ikke på, at det at skabe mere ulighed, at skabe fattige mennesker er løsningen.
Må jeg minde ordføreren om, at der lever over 30.000 børn i familier, der er omfattet af kontanthjælpsloftet – over 30.000.
Irene Simonsen (V), 2006-10-27:
Jeg har faktisk fattet det hele, men jeg er nok bare dybt uenig med hr. Thomas Adelskov, og så er spørgsmålet, om hr. Thomas Adelskov kan acceptere, at jeg er dybt uenig med ham.
Det her handler jo om, at vi skal give de mennesker en chance.
Og det er sådan, at hvis man skal ud og starte på lavtlønsområdet, er der også fra ministerens side i dag givet adskillige regneeksempler, der tydeligt viser, at der ikke er den store forskel.
Det ville dog være trist, hvis vi gjorde alt for at fastholde folk på en lavere indkomst.
Vi skal jo netop hjælpe dem til at komme ud på arbejdsmarkedet og komme i en højere indkomstgruppe.
Thomas Adelskov (S), 2006-10-27:
Jeg skal spørge fru Irene Simonsen, om det er sådan, at Venstres ordfører slet ikke har forstået noget af det, det her handler om.
Det handler om, at der er nogle mennesker, der på baggrund af kontanthjælpsloftet bliver fattigere.
Det handler om, at der er nogle mennesker, der på baggrund af kontanthjælpsloftet fravælger, at deres børn holder børnefødselsdag, fravælger at købe sko, fravælger at gå til tandlæge, fravælger medicinkøb, fravælger deres børns deltagelse i sportsaktiviteter.
Det er jo det, vi taler om.
Så mener fru Irene Simonsen, at det at blive kontanthjælpsmodtager er et tagselvbord, hvor man kan vælge enten at gå på arbejde eller få kontanthjælp.
Det kan man ikke.
Der er så mange krav til kontanthjælpsmodtagerne om at tage beskæftigelse og om at være til rådighed for arbejdsmarkedet og om at deltage i aktiveringsforløb, at det ikke er et tagselvbord.
Det, der er hovedproblemstillingen her, er simpelt hen, hvad det er, vi byder nogle af de svageste mennesker i det her samfund, som har alle mulige andre problemer end ledighed.
Og til det er Venstres svar: Det er i orden at tage pengene fra dem, fordi der er andre, der får mindre.
Irene Simonsen (V), 2006-10-27:
Som vi lige har hørt i debatten og fremlæggelsen fra beskæftigelsesministeren, handler det her jo om, at Socialdemokratiet og Radikale har skiftet mening og nu ikke mere går ind for, at det skal kunne betale sig at arbejde.
Der kan jeg sige, at i Venstre har vi en helt anden holdning til det her.
Vi vil gerne fremlægge det på en måde, så vi er helt sikre på, at vi bliver forstået rigtigt, også af alle i salen i dag, specielt på grund af den debat, jeg lige har hørt nu.
At det skal kunne betale sig at arbejde, er altså også en gulerod.
Det er da positivt at kunne se frem til, at man kan tjene penge ved at gå på arbejde, frem for at man, hvis man var på kontanthjælp og skulle tage et job, så skulle sætte penge til.
Så det må jo bestemt være en gulerod, at det skal kunne betale sig at arbejde.
Nu er det ikke sådan, at jeg og Venstre tror, at kontanthjælpsloftet er det eneste saliggørende og det eneste, der virker, med hensyn til at alle kontanthjælpsmodtagere kan komme i arbejde.
Der skal mange virkemidler til for at hjælpe de kontanthjælpsmodtagere, der står uden for arbejdsmarkedet.
Derfor er vi i Venstre også glade for, at både arbejdsmarkedsreformen »En ny chance til alle«, »Nye veje til arbejde« og strukturreformen, der jo betyder nye jobcentre og dermed også nye indgange og nye metoder til at hjælpe kontanthjælpsmodtagere i arbejde, iværksættes løbende og i hurtigt tempo.
Det er utrolig vigtigt, når man er kontanthjælpsmodtager, at man for det første ikke sætter penge til, og at man for det andet får den hjælp, der skal til, for at man kan komme ud på arbejdsmarkedet.
Hvis man har stået uden for arbejdsmarkedet i længere tid, er det langt sværere – det ved vi godt – at komme igennem døren ind til arbejdsgiveren, og det er i øvrigt også sværere for mange selv at tage fat i dørhåndtaget på døren ind til arbejdsgiveren.
Så der skal en helt personlig håndholdt hjælp til.
Det er det, der sikres med alle de andre aktiviteter, der er sat i gang inden for arbejdsmarkedsområdet og med strukturreformen.
Det er utrolig vigtigt, at man føler, når man går på arbejde, at man selvfølgelig også får noget ud af det.
Men det ville jo gøre det endnu værre, specielt i den situation, vi står i lige nu, hvor der er mangel på arbejdskraft, hvis vi begyndte at røre ved det, så det ikke kan betale sig mere.
Det er jo lige nu, vi har tidens største chance for at få flere af dem, der har svært ved at få fodfæste på arbejdsmarkedet, ind på arbejdsmarkedet.
Så skal vi jo ikke forringe incitamenterne til at komme derind.
Så Venstre kan ikke tilslutte sig dette forslag.
Anne Baastrup (SF), 2006-10-27:
Ministeren ved eller burde vide, at i forbindelse med alle de mange fejl, som kommunerne laver i de her sager, kan man så klage til Det Sociale Ankenævn, men hvor lang tid er det lige, det tager at få afgjort de sager?
8 måneder, 1 år, måske mere.
Jeg har selv fortalt ministeren om de sagsbehandlingstider, vi har i Vestsjællands Amt.
Det svar, ministeren kom med, er ikke noget svar.
De fejl, som kommunerne laver, handler om, at mennesker på grund af alvorlig sygdom rammer ind i et kontanthjælpsloft, som er ministerens ønske.
Det sker på den måde, at disse mennesker efterlades uden fornødne penge – uden fornødne penge til medicin, uden fornødne penge til overhovedet at transportere sig hen til det behandlingssted, hvor de i øvrigt muligvis har en chance for at blive raske.
Ministeren kommer jo ikke med nogen korrektioner ud til kommunerne.
Vi ved, at de her sager behandles meget lemfældigt i kommunerne.
Vi ved, at kommunerne konstant rammes af det, og det er konkrete mennesker, som lider af fattigdom på grund af sygdom, og fordi ministeren har fastsat nogle rigide regler, som ikke kan håndteres ordentligt i kommunerne.
Colette L. Brix (DF), 2006-10-27:
Dansk Folkeparti er helt enig i, at det på linje med almindelige pensionsordninger bliver muligt for personer, der har indbetalt til Lønmodtagernes Dyrtidsfond, at få udbetalt midlerne, i tilfælde af at de bliver ramt af en alvorlig sygdom.
Vi har noteret os, at borgerne indirekte har fået mulighed for at få deres midler udbetalt i tilfælde af sygdom
, i og med at det siden 2004 har været muligt at flytte sine LD-midler over i et andet pengeinstitut.
Men ikke desto mindre er det et helt nødvendigt skridt, der tages med indeværende forslag, og jeg skal derfor uden yderligere bemærkninger gøre det klart, at Dansk Folkeparti støtter forslaget.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-10-27:
Også for Enhedslistens vedkommende kan vi sige, at det altid er godt, når man afbureaukratiserer nogle dele af det offentlige system og i det her tilfælde arbejdsgivernes bidrag til erhvervssygdomssikringen og til elevrefusionen.
Vi kunne måske ønske os, at den samme forkærlighed for afbureaukratisering også kom til at gælde for almindelige menneskers omgang med, indbetalinger til og udbetalinger fra det offentlige system.
Men i det her tilfælde er det altså arbejdsgiverne, som får en administrativ lettelse, og det er for os at se også en god ting.
Man kan også sige om det her forslag, at det jo har en bivirkning for forholdet mellem de virksomheder, der har mange deltidsansatte, og de virksomheder, der har få deltidsansatte, forstået på den måde at det på grund af beregningsmetoden vil blive fordyrende for virksomheder med mange deltidsansatte.
Det kan man sige både godt og skidt om.
Man kan sige det gode, at det i sig selv vil være et incitament, om end et meget lille et, til i større udstrækning at sørge for at give folk en fuldtidsbeskæftigelse.
Vi har jo set de senere år, at antallet af deltidsbeskæftigede, dvs. folk, der er underbeskæftigede, har været kraftigt stigende, for ikke at sige eksplosivt stigende, og det gælder både inden for det private og inden for det offentlige.
Til gengæld kan man jo også sige, at af flere forskellige årsager har specielt kommunerne gjort brug af deltidsansættelser.
Det vil vi se på under udvalgsarbejdet og specielt hæfte os ved spørgsmålet fra Kommunernes Landsforening om en kompensation til kommunerne, som har de mange deltidsbeskæftigede.
Men med de bemærkninger kan vi altså støtte forslaget.