Søren Krarup (DF), 2002-12-05:
Det undrer mig oprigtig talt, hvorfor venstrefløjen er så tjetjenienvenlig.
Mig forekommer det, at man kan have vanskeligt ved at placere sin sympati i den konflikt, der finder sted i Tjetjenien, hvor begge parter jo optræder med stor grusomhed og brutalitet, sådan som vilkårene normalt er i en borgerkrig af denne art.
Tjetjenerne er de små, vist så.
Men har de derfor krav på sympati, endsige støtte?
Har de ikke benyttet sig af de mest afskyelige midler i forsøget på at få deres vilje - bestialsk gidseltagning, tortur og henrettelser m.m.?
Har Tjetjenien i den fred, der herskede fra 1996 til 1999, ikke afsløret sig som et barbarisk samfund, hvor klaner og krigsherrer førte det store ord og underminerede ethvert civiliseret styre og umuliggjorde en regering, som Rusland kunne forhandle med?
Og har Ruslands handlinger siden 1999 derfor ikke også haft en slags nødvendighedens præg, udsprunget af det umulige i at komme til en fredelig og bæredygtig ordning med klanfyrsterne og krigsherrerne i Tjetjenien?
Hvad skyldes venstrefløjens sympati med dette Tjetjenien garneret med sværmeriske engelske skuespillerinders optræden på den politiske scene arm i arm med hr. Holger K. Nielsen?
Sådan var det jo også i vores ungdom, hvor dyrkelsen gjaldt et Nordvietnam, der blev udnævnt til at være en menneskelighedens apoteose, værende i krig med et rovlystent og kapitalistisk USA.
Men hvad var sandheden om dette totalitære og kommunistiske Nordvietnam?
Og hvordan var det ikke derefter med Kina og Cambodja?
Har venstrefløjen glemt Pol Pot, der i sin tid også blev udråbt til at være en ædel forkæmper for en bedre verden?
Hvor mange af sit eget folk fik Pol Pot ikke myrdet?
Og siden var der Nicaragua, dette ædelhedens samfund, hvor idealistiske danskere rejste over for at være fredsvagter imod et aggressivt USA? Netop nu er det kommet frem, at Nicaragua viste sig at være et yderst normalt eksempel på et totalitært, socialistisk diktatur, som det 20. århundrede har vist så mange eksempler på.
Hvorfor skal verden nødvendigvis afmales i sort og hvidt?
Os forekommer venstrefløjens ensidige sympati også i dette tilfælde at være udtryk for en underlig umodenhed, der rigtignok i et historisk perspektiv altid har været forbundet med den ideologiske venstrefløj, men som den stadige desillusionering dog burde have kureret.
Man fristes til at spørge: Hvornår bliver venstrefløjen voksen?
Så er der en anden ting, som kræver at blive sagt i forbindelse med dette emne.
Jeg synes, den danske regering på en helt anden klar og kontant måde skulle have taget afstand fra den tjetjenske kongres her i København og have udtrykt sin afsky for den terror, som tjetjenerne samtidig udøvede i Moskva.
Kan man fortænke russerne i, at de er blevet forbitrede over at se tjetjenerne sole sig i den danske hovedstad, medens ofrene for den tjetjenske terrorhandling blev begravet i Moskva?
Kan man undre sig over, at dette har skabt en misstemning i det dansk-russiske forhold, som bl.a. erhvervslivet nu i bogstaveligste forstand kommer til at betale for?
Terror er terror, og terrorister skal stødes ud af ethvert ordentligt selskab.
Man kunne ikke forbyde kongressen - nej, men man kunne have udtrykt sin afsky.
Det skete ikke, og det var den danske regerings fejl.
Som sagt: I denne syndige verden er intet sort og intet hvidt.
Begge parter i Tjetjenien optræder som banditter, og enhver krig af denne art avler som bekendt banditvæsen.
Der er ikke nogen nem løsning, for kan det overhovedet lade sig gøre at etablere en så civiliseret regering i Tjetjenien, at en forhandlingsløsning med Rusland er mulig?
Det burde jo være det, der var målet, men målet er svært at øjne, og det kommer i hvert fald ikke nærmere som følge af umoden bigot selvretfærdighed i det danske Folketing og i den danske offentlighed.