Svend Auken (S), 1998-04-28:
I lighed med fødevareministeren vil jeg også sige tak til ordførerne og faktisk sige tak til alle ordførerne her i dag for en god diskussion.
Imidlertid vil jeg selvfølgelig rette en særlig tak til de partiers ordførere, som i dag har bakket op bag Vandmiljøplan II og har lovet støtte til at få lovforslagene igennem inden sommerferien.
Det synes jeg er godt.
Det er klart, at begejstringen har forskellige varmegrader - hvis man må sige det sådan - når man har lyttet til de forskellige ordførere, der står bag aftalen.
Og det kan man drille hinanden med, og det kan man gøre sig morsom over, men kendsgerningen er jo kendt af alle: at vores udgangspunkter i denne sag har været meget forskellige.
Undervejs i forhandlingerne er vi ikke bare gået i dybden, men har også bestræbt os for at samle meget modstridende synspunkter.
Og jeg kan bekræfte over for Folketinget, at det, hr. Christian Mejdahl på Venstres vegne har sagt her i dag, i virkeligheden kun er en beskeden afglans af alle de kritiske spørgsmål, han har stillet undervejs i forhandlingerne.
Venstres ordfører har sammen med andre partiers ordførere gjort en betydelig indsats for at belyse virkningerne for landbruget af det, vi nu gør, og har arbejdet på at få et resultat, som bliver så skånsomt over for landbruget som overhovedet muligt.
Det vil jeg gerne bekræfte.
Jeg vil dog ikke som hr. Martin Glerup melde Venstre og De Konservative ind i nogen grøn klub, for det mener jeg faktisk er helt uforsigtigt.
Det har pressen gjort, men det mener jeg ikke at dette forløb giver noget belæg for.
Men det, som jeg synes man godt kan kvittere for, er et solidt stykke arbejde, og at man har været ansvarlig over for den opgave, man har stået over for, og det har i hvert fald været opmuntrende for mig.
Og det er jo også sådan med politiske forhandlinger, at når der stilles lødige kritiske spørgsmål, bliver slutresultatet ofte bedre.
I denne forhandling har vi oven i købet været begunstiget af, at der i mange år har været udført et meget dygtigt udrednings- og forskningsarbejde på området, som har gjort det muligt for os minut for minut, om jeg så må sige, under de månedlange forhandlinger, vi har haft, at spørge, hvordan det forslag virker i forhold til det forslag, og hvilken indvirkning den strategi har på vores målsætning i forhold til en anden strategi, og få meget hurtige svar fra de miljø- og jordbrugsfaglige forskningsinstitutioner, der har været indblandet i forhandlingerne.
Og jeg må sige, at i den tid, hvor jeg har været i Folketinget, mindes jeg få andre tilfælde, hvor forskerne har været inddraget så direkte i beslutningsprocessen, som tilfældet har været her.
Når vi nu har været igennem et meget langt forhandlingsforløb, hvor vi har stillet om ikke et utal så i hvert fald mange lødige spørgsmål og fået mange lødige svar og skrevet en knivskarp aftale med nogle meget præcise formuleringer, så betyder det naturligvis også, at vi ikke kan belaste Folketingets arbejde med at gentage hele forhandlingen én gang til.
Og hvis jeg overhovedet skal sige noget bebrejdende til Venstres og De Konservatives ordførere, så er det om det, at de nærmest lægger op til, at vi skal gentage hele forhandlingsforløbet undervejs i Folketinget, for det vil jeg advare imod. Det, man derimod med rette kan sige - og jeg tror, det var fru Lene Espersen, der var inde på det - er, at hvis vi kan finde noget i fællesskab, som virker lige så godt, er regeringen og alle partierne, tror jeg, åbne over for at gøre det.
Alt andet ville være stivsind.
Men det er ikke sådan, at vi skal gentage hele forhandlingsforløbet, for der er tale om et kompromis mellem forskellige opfattelser, og der er nået en balance, og den balance holder vi os til.
Og i regeringen har vi ikke bare bestræbt os for, at forligspartierne kunne være fuldt informerede om alle vores oplysninger i forbindelse med forhandlingerne, men vi har også sørget for, at lovforslagene, så snart de var færdige fra koncipisternes hænder, tilgik forligspartierne for at give dem mulighed for, at de kunne give os ideer, tilbagemeldinger osv. Hvis der er usikkerhed og uklarhed, så lad os prøve at få det fjernet under udvalgsarbejdet.
Regeringen er selvfølgelig interesseret i, at det samlede lovkompleks bliver så lødigt som overhovedet muligt.
Flere af ordførerne har været inde på, hvad baggrunden egentlig har været for det, vi nu gør, og der har været tre væsentlige grunde til, at et stort flertal i Folketinget har kunnet samles om Vandmiljøplan II:
Der er ikke tale om et fiktivt miljøproblem.
Der er tale om en reel belastning og en reel trussel mod såvel vort grundvand som vandmiljøet i vores vandløb og i vores indre farvande.
Der er et reelt problem, som har skabt sårbarhed både med hensyn til drikkevandsforsyningen og med hensyn til ekstreme begivenheder som dem, vi oplevede i Mariager Fjord.
Desværre kan vi ikke love - og det tror jeg hr. Mejdahl har lidt ret i at understrege -
at selv om vi vedtager hele den Vandmiljøplan II, som der nu lægges op til, og vi gennemfører det alt sammen til punkt og prikke i praksis, og alle landmænd loyalt efterlever det, der nu bliver lavet, at der ikke i de nærmeste år sker gentagelser af det, vi oplevede i Mariager Fjord.
Det er vigtigt for mig at få sagt det her
: Det, vi kan love, er, at vi reducerer den menneskeskabte sårbarhed over for den slags begivenheder.
Det er det, vi kan love.
Det er det, vi har bundet os til.
Det var det, vi i sin tid besluttede i 1987.
Den anden grund var, at Folketinget har en forhistorie på det her område, hvor vi allerede for 10 år siden bandt os til nogle eksakte reduktionsmål, for landbrugets markers vedkommende til en reduktion af udvaskningen fra markerne på 100.000 t, hvor vi til dato kun har nået godt og vel en tredjedel, hvor forskerne mener, at vi med de beslutninger, vi derudover har truffet, men som ikke fuldt ud er gennemført, er kommet op på yderligere en tredjedel - hvis jeg nu skal sige det i runde tal - og at vi derfor for at leve op til det, der var vores målsætning for 10 år siden, mangler godt og vel en tredjedel.
Det er det, der har været den nøje opgave for forligspartierne.
Den tredje faktor, som øver en indflydelse, er nitratdirektivet, og jeg er helt enig i det, hr. Steen Gade har sagt om samspillet mellem de danske beslutninger, nitratdirektivet og Kommissionens overvågning af medlemsstaternes opfyldelse af nitratdirektivets krav og vores forhandlinger i Danmark. Det er de tre forhold - de reelle miljøproblemer, den politiske beslutning i 1987, som omfatter et meget bredt flertal i Folketinget, og så nitratdirektivet i EU - der er de tre væsentlige grunde.
Der er to forhold, der ikke har været årsagen.
Det ene er, at der ikke er tale om hysteri i forbindelse med Mariager Fjord.
Jeg synes faktisk, Folketinget har handlet meget lidt hysterisk.
Vi har brugt kolossalt mange kræfter på at gøre det her sobert og ordentligt, og jeg synes godt, vi kan være stolte af resultatet.
Det er ikke blevet ukompliceret, det er ikke blevet ubureaukratisk, og det er en vanskelig opgave at løse, men jeg synes, vi har gjort et rimeligt stykke arbejde.
Det andet forhold, jeg vil sige der ikke har været udslaggivende, har været et eller andet ønske om at genere
Faktisk er det utåleligt at høre ordfører efter ordfører fra yderliggående højrepartier stå her på Folketingets talerstol og hævde, at det store flertal i Folketinget har et ønske om at genere dansk landbrug.
Det har vi overhovedet ikke.
Tværtimod har vi bestræbt os på at finde, som også fødevareministeren sagde, nogle løsninger, der gør, at landbrugserhvervet kan fortsætte som et moderne, konkurrencedygtigt eksporterhverv, men på et bæredygtigt grundlag, og hvis denne plan bliver opfyldt, er risikoen for yderligere krav til landbruget på det her område i fremtiden selvfølgelig meget mindre.
Hvis den ikke bliver opfyldt, har hr. Gade selvfølgelig ret, at vi så må vende tilbage, men får vi den opfyldt, kan vi skabe den arbejdsro for erhvervet, som er meget vigtig.
Den har været positiv på det tekniske plan.
Der har været mange opklarende spørgsmål.
Jeg vil også understrege, at det, der har styrket kreditten over for EU, selvfølgelig har været, at det er en så omfattende plan, og at det faglige grundlag har været så godt, som tilfældet har været.
Der tales, siger nogle af ordførerne, om en overdosering
i planen
Der er bestemt ikke tale om nogen overdosering.
Faktisk er svagheden ved planen, at vi kører med meget strøgne mål, og at forskernes beregninger og sigen god for planen hviler på den antagelse, at samtlige de foranstaltninger, der er anført i vandmiljøplanen bliver gennemført 100 pct.
Det er selvfølgelig et meget stort krav, f.eks. når vi ser på efterafgrøder. Dér er der en klar forudsætning om, at det er græsefterafgrøder, vi taler om, og det er derfor, vi kunne sige, at målet for knap 10 pct.'s vedkommende kunne nås gennem efterafgrøder og dermed et mindre krav til reduktion af gødningsnormerne.
Hvis vi ikke lever op til det, ja, så står vi med et problem. Så er der flere, der har spurgt til kontrollen, og til dem vil jeg sige, at kontrol er uundgåelig, hvis man vælger
en regnskabsmodel.
Hvis vi vælger en regnskabsmodel og en styringsmodel, er vi nødt til at have kontrol, ellers kommer vi blot i den situation år efter år at skulle tackle de samme problemer.
Men selvfølgelig skal vi gøre kontrollen så lempelig, så ubureaukratisk og så fornuftig som overhovedet muligt, og selvfølgelig skal vi samarbejde med erhvervet om det.
Må jeg til sidst sige to ting.
Det synes jeg vi skal kvittere for.
Den sidste er, at naturligvis er vi i forbindelse med naturgenopretningsopgaverne, især de våde enge, interesseret i at inddrage amterne mest muligt.
Vi lægger i lovforslaget vægt på, at et decentralt indspark starter denne proces i amterne, men man skal ikke tage fejl af, at regeringen og Folketinget har et ansvar for, at vi når målene.
De, der hele tiden taler om at decentralisere på det her område, skal altså gøre sig klart, at det netop var dem, der mere end nogen andre krævede en stærk forpligtelse for regeringen til at nå nogle meget ambitiøse mål på det her område.
Vi skal inddrage amterne, og jeg er enig i, at det er et vigtigt forhandlingstema at gøre det på den rigtige måde, men vi må ikke bruge det til at løbe fra vores overordnede nationale ansvar.
Jeg må endnu en gang sige tak for den gode modtagelse, jeg synes forslagene her har fået, og sige på regeringens vegne, som fødevareministeren allerede har understreget det, at vi vil medvirke til et både sagligt og konstruktivt udvalgsarbejde.