Mogens Lykketoft (S), 2001-05-03:
Indledningsvis vil jeg gerne understrege, at der fortsat ikke foreligger nogen konkret anmodning om anvendelse af Thule-radaren i forbindelse med disse amerikanske planer om et missilforsvar.
Der er efter min vurdering heller ikke noget, der taler for, at det skulle være umiddelbart forestående.
Det er velkendt, at regeringen har den opfattelse, at der ikke skal tages, ikke bliver taget stilling til amerikanske planer, før der kendes et præcist udspil og er et overblik over de politiske omstændigheder, der knytter sig til det, herunder kendskabet til den internationale sikkerhedspolitiske ramme, sådanne planer måtte indgå i.
Der er en meget god grund til, at regeringen har den holdning til det.
Den diskussion, der startes med disse amerikanske overvejelser, kan efter min opfattelse
i princippet lande hvor som helst mellem et uoverskueligt rustningskapløb og den mest omfattende nedrustning hidtil.
Og derfor er det af afgørende betydning, at hovedperspektivet er ikkespredningsaftaler, dybe aftalte nedskæringer i strategiske kernevåben m.v. Jeg vil også gerne sige specielt, at det er min vurdering, at de største risici for et nyt rustningskapløb ligger i Asien.
Det er min vurdering, at hvis man tager sig den luksus at prøve at tænke 10-20-30 år frem i tiden, er det sandsynlige internationale billede, at der igen er to supermagter, og at den ene hedder Kina.
Derfor er det utrolig vigtigt i den måde, verden udvikler sig på, at der ikke skabes nye konfrontationer mellem disse to lande, men at alle parter gør sig utrolig umage for at understøtte, finde et fredeligt partnerskab mellem disse to giganter.
Lad mig sige omkring Thule-radaren, at USA jo, som det også er velkendt, på et tidligt tidspunkt har tilkendegivet, at den vil kunne indgå i et missilforsvar med den opgave at opfange og videresende oplysninger som en del af et samlet varslingssystem.
Hvis man lytter til den amerikanske argumentation omkring missilforsvarstanken, tager den jo udgangspunkt i en vurdering af, at efter den kolde krigs afslutning har man kunnet konstatere en øget spredning af masseødelæggelsesvåben og fremføringsmidler for sådanne i nogle stater i Asien og Mellemøsten.
Man plejer jo at nævne især Nordkorea og Irak.
Det finder man fordrer nytænkning, da der er tale om en trussel, fordi sådanne staters besiddelse af missiler og masseødelæggelsesvåben indebærer en risiko for afpresning.
Især i forhold til den kolde krig ser man denne udvikling som ny og anderledes.
Dengang var Sovjetunionen fjenden.
Fred og stabilitet hvilede på to blokkes gensidige mulighed for udslettelse, men i dag anerkender også Rusland, at der er tale om en ny slags trussel.
Samtidig må det imidlertid understreges, at Rusland har ønsket at drøfte, hvad der er den rigtige måde at håndtere en sådan trussel på, og den danske regering ser selvfølgelig med stor tilfredshed på, at det så også drøftes med Rusland i NATO-regi, i NATO-Rusland-rådet.
Må jeg sige, at i det internationale samfund har der været forholdsvis bred enighed om, at det er et stigende problem med spredning af masseødelæggelsesvåben og missilteknologi.
Regeringen mener også, det er en trussel, der må tages alvorligt.
Men det må understreges, at der hersker meget forskellige vurderinger af truslens karakter, og hvordan man mest hensigtsmæssigt imødegår den. USA finder som sagt ikke, at traditionel afskrækkelse er tilstrækkelig til at imødegå den nye trussel, og derfor ser man missilforsvar som et ekstra middel til at håndtere den.
Efter regeringens opfattelse har traditionelle ikkesprednings- og kontroltiltag imidlertid også fortsat meget stor betydning.
Vi må løbende bestræbe os på at udnytte muligheden for at binde de stater, der spreder og tilegner sig missilteknologi og masseødelæggelsesvåben, ind i et forpligtende samarbejde.
Derfor må man også forfølge en aktiv og fokuseret dialog
med de lande, som betragtes som trusler.
Nordkorea er et utrolig uforudseeligt og frygtindgydende system.
Men netop derfor er det så piskende vigtigt, at man henvender sig til Nordkorea, prøver at komme ind i en alvorlig dialog med dem om at bortforhandle den trussel.
Og de har jo sandelig noget, de skal have løst i forhold til deres befolknings mest elementære livsmuligheder.
Derfor burde der være, om jeg så må sige, handelsmuligheder
her, som kunne forskubbe perspektivet i trusselsbilledet.
Derfor lægger regeringen så utrolig stor vægt på, at der fortsat internationalt forfølges en linje med dialog og forsøg på at bortforhandle truslen fra Nordkorea, ved at vi fuldt ud støtter den sydkoreanske præsident Kim Dae Jong's »solskinspolitik«.
Og derfor er det jo også, at EU er gået ind i en dialog med Nordkorea.
Netop i disse timer, netop i disse dage befinder den svenske statsminister som EU-formand sig i Pyongyang i forsøg på at komme på talefod med den kære leder, Kim Jong-il.
Lad mig så sige, at det, vi ved om den amerikanske tilgang til håndtering af de nye trusler, bestemt ikke udelukker andre tiltag end missilforsvar.
Man har jo tilkendegivet, at man vil basere sig på en blanding af defensive og et væsentligt reduceret antal offensive våben, der bliver knyttet til en fortsat ikkespredningsindsats.
Der har været en del overvejelser, om vi fik nye meldinger, nye oplysninger, ny klarhed ved præsident Bush's tale i forgårs.
Det mener jeg i grunden ikke vi fik.
Det fremgår stadig væk, at USA ikke har lagt sig fast på et bestemt system.
Der foreligger på nuværende tidspunkt meget lidt konkret om de amerikanske planer.
Der er bestemt heller ikke overblik over den teknologiske side af sagen.
Men det er klart, man har været ude at melde, at et system ud over at dække USA også skulle stilles til rådighed for allierede og partnere.
Man taler nu om Missile Defense og ikke National Missile Defense.
Og det er i hvert fald meget afgørende, at amerikanerne har forpligtet sig til konsultationer med deres NATO-allierede, med Rusland, med Kina om de her planer.
Det er klart, at vi vil som allierede, når vi bliver konsulteret, anføre vore bekymringer, understrege, at en ensidig opsigelse af ABM-traktaten risikerer at skabe mistro og destabilisering.
Jeg er faktisk helt enig med hovedpindene i det, som den tyske udenrigsminister har sagt i kommentarer til præsident Bush's tale, at et virksomt og aftalebaseret rustningskontrol- og nedrustningsregime må opretholdes og udbygges.
Dette indbefatter også en virksom og verificerbar ikkespredning, og at det for at undgå globale og regionale våbenkapløb er nødvendigt med en kooperativ indsats, der også inddrager Rusland og Kina.
Jeg håber og tror, at disse synspunkter er repræsentative, ikke bare for Danmark og Tyskland, men for en stor kreds af europæiske NATO-allierede.
Ideelt set bør udformningen af en indsats for at forhindre trusler fra alle typer af masseødelæggelsesvåben og spredning af disse jo være et fælles anliggende for alle civiliserede lande, som ekspræsident Clinton udtrykte det i sin tale her på Det Ny Teater i København for få uger siden.
Og det er jo også vitterligt, at når vi snakker om masseødelæggelsesvåben og spredning af masseødelæggelsesvåben, er interkontinentale missiler kun en del af billedet og måske ikke den mest sandsynlige anvendte trussel.
Derfor er det her tema om at forhindre udbredelse og trusler fra masseødelæggelsesvåben jo langt bredere end diskussionen om missilforsvar.
Der ligger i forespørgslen en særlig henvisning til Grønland, og lad mig derfor afslutningsvis i denne omgang understrege, at regeringen fortsat lægger utrolig vægt på at holde både Folketinget, hjemmestyret og Landstinget i Grønland løbende orienteret om de overvejelser fra amerikansk side, vi bliver indviet i.
Der er i den forbindelse tale om en løbende dansk-grønlandsk dialog.
Vi har været enige om, hvordan vi skulle gribe det an mellem landsstyreformanden og regeringen.
Det er helt nødvendigt og naturligt, at det også er sådan i fortsættelsen, og generelt er det regeringens og det grønlandske hjemmestyres fælles ønske at styrke mulighederne for at inddrage Grønland i de udenrigspolitiske spørgsmål, der er af særlig relevans for Grønland.
Samtidig vil regeringen selvsagt fortsat rådføre sig med Folketinget og Det Udenrigspolitiske Nævn i sagen ud fra de grundlæggende synspunkter, jeg her har redegjort for.