Tove Videbæk (KRF), 2000-01-12:
Som I allerede har hørt, var vi i sidste uge i Norge på udvalgsrejse med Socialudvalget.
Her har man nemlig stor succes med at tilbageholde misbrugere med det, man kalder frivillig tvang.
og med denne kontrakt bindes de også i de perioder, hvor motivationen måske er væk.
Mens vi var i Norge, talte jeg bl.a. med nogle gamle misbrugere, der havde dopet sig siden 12-13 års alderen, og nu var de mellem 30 og 40 år gamle, så de havde altså virkelig en lang karriere i misbruget.
Og de erklærede, at hvis ikke den frivillige tvang havde været der, jamen så troede de ikke, at de havde klaret den afvænning eller den behandling, som de nu var ved at være igennem.
Når vi taler tvang i Danmark, og også, tror jeg, når Narkotikarådet udtaler sig om tvang, jamen så er vi jo tilbøjelige til at få associationer til tvangsmedicinering og bæltefiksering og sådan nogle ting.
Og i Norge har de jo allerede længerevarende resultater for en række misbrugere, så det er jo ikke bare noget kortvarigt resultat, de får ud af det her.
I Kristeligt Folkeparti synes vi ikke alene, det er en god idé at benytte de her behandlingskontrakter over for narkomaner på afvænning
Ifølge lov om social service § 2, stk. 1, må den her paragraf jo kun anvendes på bestemte offentlige døgninstitutioner i forbindelse med et igangsat behandlingsforløb, og når der er indgået en kontrakt om behandling med mulighed for tvangstilbageholdelse.
Den nuværende lov giver altså ikke mulighed for at tilbageholde gravide misbrugere på sygehusafdelinger eller andre behandlingsafsnit og/eller i en akut situation uden forudgående kontrakt.
Lederen af familieambulatoriet på Hvidovre Hospital, læge May Olofsson, gjorde for et lille års tid siden os herinde og offentligheden i øvrigt opmærksom på, at op til 75 pct. af alle fostre bliver forgiftet af moderens misbrug og fødes ofte med uoprettelige fysiske og/eller psykiske skader. May Olofsson ønsker inderligt, at læger derfor skal have mulighed for at tvangstilbageholde gravide misbrugere inklusive alkoholikere, som er i behandling på sygehusafdelinger.
Og jeg håber, at socialministeren måske sammen med sundhedsministeren vil overveje, hvordan lovgivningen eventuelt gennem en udvidelse af tvangstilbageholdelsesparagraffen kan justeres, så vi i størst mulig grad forhindrer de uoprettelige skader, en moders misbrug kan forvolde det ufødte barn.
Når et barn er født, står vi jo klar med alle mulige tilbud for at hjælpe barnet til et godt liv, men skaden sker altså, før barnet fødes, i graviditetsperioden, og det er her, vi må træde til tidligst muligt.
I Norge har man fire institutioner specielt til sådanne gravide misbrugere, og gennem støtte fra behandlere og andre beboere motiveres den enkelte gravide til at passe på sit ufødte barn.
Og belønningen for kvinderne er jo enorm, de føder et sundt og velskabt barn, også selv om de ofte efter fødslen må overgive omsorgen for barnet til, hvad de kalder Barnvernet deroppe; de synes, det er kampen værd.
Men når vi taler om lovforslag nr. L 104, må jeg sige, at lovens beskyttelsesinteresse jo egentlig således kun er stofmisbrugeren selv, men vi vil egentlig godt have fokus flyttet på linje med May Olofsson og praksis i Norge, således at fokus kommer på det ufødte barn og det ufødte barns ret til at blive født uden skader.
Og når alt det her er sagt, så vil jeg sige, at jeg ser frem til en en meget konstruktiv udvalgsbehandling af L 104, og vi støtter det naturligvis.