Pia Kjærsgaard (DF), 2000-11-23:
Ligesom under den forrige debat har det her emne jo været en del af sommerens debat, må man sige, som indenrigsministeren var en stor del af.
Og jeg skal citere fra dagbladet B.T., september 2000: »Danske skatteydere skal ikke være til grin for egne skattekroner«, sagde ministeren.
Og i en længere artikel skitserede ministeren, hvad hun havde forestillet sig, og kom bl.a. med en fempunktsplan.
Jeg vil godt forholde mig til tre af dem.
De er stort set alle sammen fornuftige, men specielt de tre af dem synes jeg lyder ganske udmærket: Punkt 1, oprettelse af et særcenter med 200 pladser til dem, der udøver kriminalitet.
Punkt 2, rullende sagsbehandling, så den meget lange sagsbehandlingstid kan sættes ned til 1 måned.
Punkt 3, et CPR-lignende register, så politiet kan holde styr på, hvem asylsøgerne er, hvor de bor, og om der er gengangere, som allerede én gang har fået afslag på asyl.
Der står en hel del mere, men det er sådan lige det konkrete.
Så har ministeren i sin svartale forholdt sig til Center
Sandholm
Og jeg vil godt høre lidt nærmere: Hvordan er forholdsordren i forhold til det personale, altså det politi, som skal være på centret?
Er det sådan, at man stadig væk kan gå i byen, hvis man har lyst til det, selv om man er oppe på Center Sandholm?
Må man bevæge sig frit fra centret?
Er det sådan, at hvis man kommer tilbage med store pakker, så må politiet undersøge, hvad det er, man kommer tilbage med? Ministeren nævnte nogle eksempler, hvor det lød, som om man ikke havde ret mange penge med i byen, hvilket selvfølgelig antyder, at man bare skal have, hvad man skal have, og så i øvrigt ikke behøver at gå i butikker.
Men hvis man alligevel kommer tilbage med noget, må man så undersøge, hvad man kommer tilbage med?
Jeg vil godt høre lidt nærmere om, hvad det her Center Sandholm i virkeligheden er, altså hvor meget isolation det er, for Center Sandholm er jo den tanke, som ministeren forelagde om den øde ø.
Så kan jeg sige, at dagens Frederiksborg Amtsavis siger, at fire er stukket af fra fængslet i Sandholmlejren.
Det er bare en af de små daglige doser, en af de her mange avisartikler, hvor man kan se, at fire asylansøgere er stukket af. Jeg vil godt høre i forhold til det initiativ, der er sat i gang i Center Sandholm, hvor mange gange man har været ude for den slags problemer med folk, der er flygtet fra Center Sandholm, og hvad man gør for, at folk rent faktisk ikke flygter. I den her debat synes jeg også, at tallene i forhold til kriminelle asylsøgere skal være med.
Nu må jeg sige, at de tal, som jeg har tænkt mig lige at opremse nu, ikke indbefatter asylansøgere, der ikke har fået fast opholdstilladelse, men det er såmænd skræmmende nok.
Og når jeg omtaler de her tal, så er det, fordi jeg også vil over i en debat om, hvem der egentlig bliver udvist i forhold til den kriminalitet, der er begået.
Altså i forhold til voldtægt er det 23 pct. af indvandrere og efterkommere, simpel vold er det 16 pct., alvorlig vold er det 24 pct., drab 31 pct., røverier 22 pct., narkosalg 14 pct.
Og det er selvfølgelig tal fra Justitsministeriet, som jeg henviser til her.
Det er jo en ret stor procentdel, må man nok sige, i forhold til fremmede, som kommer til landet, og som man som mindstemål skulle forvente opførte sig efter gældende regler.
Der er jo problemet, at det er umådelig svært at udvise kriminelle udlændinge,
og jeg bemærkede, at fru Birthe Rønn Hornbech kom med en bemærkning om, at hun godt ville have undersøgt, om Højesteret, som jo omgør mange af de her afgørelser, i virkeligheden ikke forholder sig mere til dansk lovgivning end til de internationale regler.
Jeg advarede meget imod det, da man fra Folketingets side vedtog en såkaldt stramning af udlændingeloven i forhold til nogle udvisningsregler, hvor der er så mange forskellige paragraffer, der gør, at man alligevel ikke kan udvise, og det har længe været min tanke, at det netop er de mange punkter, som Højesteret henviser til, som gør, at man ikke kan udvise.
Jeg skal nævne et eksempel, hvor en 34-årig, som havde handlet med heroin, fik 60 dages fængsel og en udvisningsdom, alligevel ikke kunne udvises, fordi han havde for stor tilknytning til Danmark, og det har vi jo set den ene gang efter den anden.
Det er kun, hvis der er tale om meget, meget grov og gentagen narkokriminalitet, at man så rent faktisk bliver udvist.
Man tager i virkeligheden de hensyn, som også står i lovgivningen, meget alvorligt og nægter at udvise, selv om der rent faktisk er en udvisningsdom.
Det synes jeg også hører med til denne her debat, og jeg vil godt have et svar på det.