runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Aage Frandsen (SF), 1999-12-07:
Som det allerede er nævnt af tidligere ordførere, er det her lovforslag en udløber af aftalen fra sidste år, arbejdsmarkedsreform III, en aftale, som vi hverken har lod eller del i, fordi den indeholdt en række elementer, som vi klart var imod.
Det her lovforslag indeholder noget, som man kan sige er neutralt, noget, som vi måske godt kunne være for, men vi har jo af gode grunde overhovedet ikke været inddraget i det.
Og vi finder, at hele den grundtankegang, der ligger i lovforslaget: at man herfra flytter pengene ud og så bagefter siger, at så må man derude administrere dem og tage stilling til det, indebærer en risiko, endda en stor risiko, for, at man føler sig tvunget til eller tilskyndet til at vælge de billigste løsninger og ikke det, som er det bedste for den pågældende person, som skal have uddannelsen.
Det, vi gør her, er, at vi lægger ansvaret fra os fra Folketingets side og fra regeringens side ved, at vi lægger tingene ud og ikke længere har nogen styringselementer til rådighed fra centralt hold.
Det kunne i mange henseender være rimeligt nok, hvis vi så alligevel var sikre på, at de så derude, hvor de skal administrere pengene, ville tænke ud fra, hvad der er den enkeltes rettighed. Den enkeltes
rettighed derude er jo ikke sikret på nogen måde samtidig.
Det var noget andet, hvis dét var tilfældet. Ud fra de betragtninger, at vi hverken har haft lod eller del i det tidligere - vi har ikke været inddraget i det her - og at det her indholdsmæssigt er risikabelt at bevæge sig ud i, kan vi ikke medvirke til dette lovforslags vedtagelse.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-12-07:
Som det allerede er fremgået af debatten, er lovforslaget her jo en opfølgning af aftalen om finansloven for indeværende år, den aftale, som blev indgået i efteråret 1998, og som betyder, at undervisningsudgifter i forbindelse med lediges deltagelse i uddannelser, der indgår i en handlingsplan, fra og med år 2000 afholdes af aktivrammen; for ikke forsikrede ledige afholdes udgiften af kommunerne.
Det Konservative Folkeparti støtter fuldt og helt dette forslag.
Hermed vil det fremover være sikret, at såvel kommunerne som AF anlægger saglige kriterier, når de placerer ledige i aktivering.
Man vil tage udgangspunkt i den lediges behov og den aktuelle situation på det lokale arbejdsmarked.
Vælger man uddannelse til den ledige, vil man vurdere pris og kvalitet, og det er helt, som det skal være.
Herudover indeholder forslaget en række småjusteringer af lov om arbejdsmarkedsuddannelser, som vi forhåbentlig kan få tid til at vurdere nærmere i udvalget.
Der er dog en bestemmelse, som jeg godt vil nævne allerede her: Vedtages forslaget uændret, vil ledige, som hverken modtager dagpenge eller kontanthjælp, ikke kunne modtage godtgørelse under en arbejdsmarkedsuddannelse.
Det vil jeg som hovedregel ikke bestride rimeligheden af, men jeg vil godt i denne sammenhæng rejse problemstillingen om partsfiskerne, som har haft problemer med at komme på sikkerhedskurser under AMU.
Denne problemstilling vil jeg rejse under udvalgsbehandlingen i relation til den netop her nævnte bestemmelse.
Jeg frygter nemlig, at vilkårene for deltagelse i disse sikkerhedskurser, som er meget nødvendige af hensyn til fiskernes sikkerhed, med de nye bestemmelser her vil blive yderligere forringet, og det håber jeg der bliver mulighed for at dykke nærmere ned i under udvalgsbehandlingen.
Jens Vibjerg (V), 1999-12-07:
Lovforslaget er som sagt en opfølgning af finanslovaftalen fra sidste år, som Venstre sammen med De Konservative, CD og Kristeligt Folkeparti indgik med regeringen, og Venstre står selvfølgelig stadig bag den aftale og de reformer, som følger med aftalen.
Jeg fristes til lige at bemærke, at det jo er en aftale, som er i klar modsætning til den netop indgåede finanslovaftale, hvor man nu har aftalt store ekstra omkostninger og konkurrenceforvridende skatter for erhvervslivet.
Men tilbage til forslaget:
Venstre støtter, at arbejdsmarkedsuddannelserne til ledige finansieres via aktiveringsmidlerne, og vi har ikke det store at indvende i forbindelse med de øvrige tiltag, som er omfattet af lovforslaget.
De forskellige justeringer som f.eks. fjernelsen af kravet om, at der udarbejdes pædagogiske vejledninger til hver uddannelsesplan, samt det nye kapitel om strejke og lockout, der fastslår, at det ikke skal være muligt at lette presset på strejkekassen ved i stedet at deltage i kurser med godtgørelse, er ændringer, der vil medvirke til et mere fleksibelt system.
Specielt det sidste er selvfølgelig meget rimeligt, og det støtter Venstre naturligvis.
Loven har nu eksisteret i 40 år, og så må man vel nok sige, at det er på tide at gøre noget ved det problem.
Anne-Marie Meldgaard (S), 1999-12-07:
I hr. Ole M. Nielsens ordførertale kom det frem, at der var en vis skepsis over for, at forsøgsperioden ikke også stoppede med den egentlige ansættelse af folk i servicejob.
Det, jeg godt vil spørge om, er, om hr. Ole M. Nielsen tror, hvis også jobbene her stoppede og tilskuddene stoppede, at der så var større muligheder for, at de personer, der var i servicejob, ville komme ud og få ordinær ansættelse på det private arbejdsmarked.
Ole Sohn (SF), 1999-12-07:
Man kan passende starte med at sige, og det agter jeg at gøre: Hvad sagde vi!
Det, der ligger i lovforslaget her, er jo stort set en erkendelse af, at den kritik, som bl.a. SF har rejst mod arbejdsmarkedsreformen, har vist sig at være rigtig.
Derfor er det selvfølgelig også glædeligt at høre ikke mindst den socialdemokratiske ordfører stå op og erkende, at det, man fik lavet sidste år, måske ikke var så heldigt, og nu retter vi så lidt op på det.
Det synes jeg er al ære og respekt værd.
Det, der ligger i ændringerne om, at man afskaffer 4-ugers-reglen og man bløder timetallet op i forbindelse med supplerende tilbud, altså nedsætter de 25 timer til 20, og man også erkender, at det måske ikke er så smart at tilbyde pligtmæssig aktivering til folk, der er 59½ år, og som har meddelt, at de går på efterløn, osv. osv., er alt sammen elementer, som, havde jeg nær sagt, man ved brug af almindelig sund fornuft burde have indset allerede sidste år, da man havde muligheden for at ændre lovforslaget.
Da jeg selv under første- og andenbehandlingen af forslaget om arbejdsmarkedsreformen gjorde opmærksom på, at her var man på gale veje, havde man muligheden for at ændre det, men det ville man ikke.
Nu erkender man det, og det skal man selvfølgelig også have en cadeau for.
Derfor er SF også meget positivt indstillet over for de ændringer, som ligger her, fordi de i høj grad er en imødekommelse af den kritik, som vi har rejst.
Og vi kan såmænd godt leve med, at man har forhandlet forbedringer med andre partier end SF.
Jeg kan bare ikke forstå, at Det Konservative Folkeparti, når man nu er så kritisk over for proceduren og selv i perioden har deltaget uhyre aktivt i kritikken af den reform, som man selv har lagt stemmer til gennem det ene samråd efter det andet med arbejdsministeren, hvor man har erkendt, at der er meningsløs aktivering, og at der er aktivering af utrolig tvivlsom karakter, så alligevel uden videre accepterer, at de forbedringer, som kommer ind i arbejdsmarkedsreformen, ikke skal medføre øget kvalitet i den øvrige aktivering, men tværtimod bare skal bruges som simple besparelsesforslag.
Man flytter ikke pengene over og sørger for, at kvaliteten af aktiveringen bliver bedre for dem, der er under 58 år - altså at man får nogle bedre projekter og noget mere seriøsitet ind i arbejdet - men skal bare bruge det til at fylde penge i finansministerens kasse.
Det forstår jeg simpelt hen ikke at Det Konservative Folkeparti har været med til.
Jeg forstår heller ikke, at regeringen har været det, og derfor vil jeg gerne spørge ministeren, om ministeren har den opfattelse, at man kan sikre en kvalitet for de øvrige, når man ikke tilfører flere midler og man erkender, at der har været utrolig mange projekter af tvivlsom karakter i indeværende år.
Hvordan vil man så sikre, at man får en bedre kvalitet for dem, der nu ikke bliver omfattet af de forbedringer, som er i nærværende forslag?
Generelt set er vi positive over for ændringerne i lovforslaget, men vi er utrolig betænkelige ved, at man bare bruger det som et besparelsesforslag, og at det ikke også kommer det øvrige område til gode.
Anne-Marie Meldgaard (S), 1999-12-07:
Fru Eva Kjer Hansen bliver hele tiden ved med at fokusere på efterspørgslen på ordinær arbejdskraft.
Jeg vil sige, at hvis det bare var så vel, var det faktisk dejligt.
Men jeg vil gerne spørge fru Eva Kjer Hansen, om hun mener, at vi med dette lovforslag ophæver alle andre arbejdsmarkedspolitiske love, altså at man først og fremmest skal anvise til ordinære job.
Tror fru Eva Kjer Hansen, at arbejdsformidlingen holdt op med at anvise til ordinære job, hvis der ellers var et tilstrækkeligt udbud af stillinger?
Mogens Andreasen (DF), 1999-12-07:
I det foreliggende lovforslag er der lagt op til en række justeringer for at smidiggøre arbejdsformidlingens muligheder for en mere fleksibel aktiveringsindsats.
Dansk Folkeparti mener, at flere af de justeringer er ganske fornuftige under forudsætning af, at arbejdsformidlingen lever op til intententionen i loven om fleksibilitet og effektivitet.
Der er en vis sammenhæng med lovforslag nr. L 108, som vi lige har behandlet, nemlig aktivering af ledige.
Når man ser på de enkelte dele i lovforslaget, er det interessant, at der nu åbnes mulighed for, at de regionale arbejdsmarkedsråd kan fravige kravet om pligt til aktivering for 58-59-årige, der har mulighed for at gå på efterløn
, når de fylder 60 år.
Det synes vi er positivt.
Gruppen af ledige på 55 og opefter, der opfylder betingelsen for ret til efterløn ved det 60. år, får nu ret til forlængede dagpenge, indtil de kan gå på efterløn, selv om de forbliver under hovedreglen om ret og pligt til aktivering.
Jeg mener, at den mulighed burde omfatte alle 50-60-årige.
Når vi ser på den praktiske aktiveringsindsats i lovforslaget, hvor praktik på private virksomheder indgår, er det Dansk Folkepartis opfattelse, at der virkelig er gode muligheder for, at det kan medføre, at ledige i langt højere grad ansættes i ordinære job, og vi mener, at der primært skal satses på oplæring og opkvalificering på det private arbejdsmarked.
Jeg er fuldt ud opmærksom på, at der naturligvis også er behov for en vis tilgang af arbejdskraft til både stat, amter og kommuner i forbindelse med almindelig afgang eller ændringer af systemer, som kræver nye medarbejdere, men det tror jeg heller ikke indebærer så store vanskeligheder, som der er med at få ledige i ordinære job på det private arbejdsmarked.
Jeg mener derfor, at dette lovforslag er et skridt i den rigtige retning, men vi må se, om det kan gøres bedre under udvalgsbehandlingen.
Dansk Folkeparti er under alle omstændigheder positivt indstillet, men der er en del i lovforslaget, vi ikke kan lide, nemlig § 27, stk. 3, der giver arbejdsministeren ret til at fastsætte regler for uddannelsestilbud i udlandet med uddannelsesgodtgørelse.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-12-07:
Det Radikale Venstre og Det Konservative Folkeparti har jo i fællesskab sammen med andre partier bag arbejdsmarkedsreformen sidste år sat skibet med arbejdspraktik i søen, og så vidt jeg forstod på hr. Anders Samuelsen, kunne han se noget meget perspektivrigtigt i det projekt.
Det er jeg fuldstændig enig med hr. Anders Samuelsen i.
Derfor vil jeg gerne spørge hr. Anders Samuelsen, om hr. Anders Samuelsen er af den opfattelse, sådan som forligsmønsteret omkring finansloven nu har været, at vi, partierne bag arbejdsmarkedsreformen, så vil kunne foretage disse ændringer uden at opnå accept fra SF og Enhedslisten.
Ole Sohn (SF), 1999-12-07:
Jeg har svært ved at se, hvordan det kan forøge de offentlige udgifter, at man laver nogle regulære job.
Hver gang staten kan placere en medarbejder i et servicejob, har den en udgift
på 100.000 kr.
, men den sparer 180.000 kr. i aktivering, og resultatet af det er mig bekendt ikke en udgift.
Men jeg kan ikke forstå, at Venstres ordfører ikke kan se, at man som arbejdsgiver har en vis interesse i, at den arbejdskraft, man ansætter, indgår på lige vilkår i ordinære job som en udvidelse af normeringen og ikke skal lave ekstraordinært arbejde, men derimod skulle i puljejob, hvis man lagde op til puljejobbenes intention, og det oven i købet på dagpenge i en begrænset periode.
Det må da være ulige lettere at tilrettelægge arbejdet bedre og give borgerne en bedre service, når man har nogle medarbejdere, der er ansat på lige vilkår, så jeg kan simpelt hen ikke forstå argumentationen hos Venstre.
Eva Kjer Hansen (V), 1999-12-07:
Tak, fru formand!
Til hr. Ole Sohn skal jeg sige: Jo, jeg er fuldt ud klar over, at der er de forskelle mellem ansættelsen i puljejob og servicejob, men den forskel, jeg efterlyste hos den socialdemokratiske ordfører, var forskellen mellem kommunernes interesse for at ansætte folk i de nye servicejob og i puljejob, når nu interessen for puljejobordningen ikke har været større, end den er.
Der var et større økonomisk incitament for kommunerne i den ordning, end der er i den nærværende.
Så kan jeg egentlig sige til både fru Susanne Clemensen og fru Anne Marie Meldgaard, at det, jeg synes, er vigtigt, er, at vi får de mennesker i beskæftigelse og giver dem nogle muligheder for at komme ud på det ordinære arbejdsmarked, for sagen er, at vi kan se frem til, at der bliver større mangel på arbejdskraft.
Det går imod økonomernes anbefalinger, det øger de offentlige udgifter, det mindsker udbudet af arbejdskraft og skaber dermed lønpres, og derfor får det en uheldig virkning.
Vi skulle meget hellere, som fru Susanne Clemensen var inde på, gå i dialog med de private virksomheder og sørge for at få folk ud på det ordinære arbejdsmarked i varig beskæftigelse.
Anne-Marie Meldgaard (S), 1999-12-07:
Fru Eva Kjer Hansen sagde i sin tale, at der var stor sandsynlighed for, at disse servicejob blev varige.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge fru Eva Kjær Hansen: Hvad er der galt med dét, når man tænker på de mange serviceopgaver, der skriger efter at blive løst rundtomkring i landet?
Så vil jeg også godt spørge, om fru Eva Kjer Hansen har gennemtænkt den udbredte mistro, hun har til kommunerne om, at de vil misbruge ordningen, når hun allerede på nuværende tidspunkt kan spørge, hvordan man vil sikre sig, at der ikke sker misbrug af ordningen ved at afskedige folk og ansætte dem igen med tilskud.
Denne gruppe kommer først på banen efter 1½ års ledighed, og jeg vil også gerne høre, om fru Eva Kjer Hansen har glemt at læse dét i lovforslaget.
Susanne Clemensen (CD), 1999-12-07:
Fru Eva Kjer Hansen fra Venstre anfører, at de private virksomheder allerede nu mangler arbejdskraft.
Så kan jeg ikke forstå, hvorfor de private virksomheder ikke påtager sig et ansvar og netop ansætter nogle af de ledige i denne gruppe, som netop ikke har noget andet problem, end at de tilfældigvis er 50 år og opefter.
Det er da bare et spørgsmål om, at vi overfører penge fra den ene kasse til den anden.
Staten bruger jo i dag 180.000 kr. til aktivering og forsørgelse af én ledig person, omregnet på helårsbasis, så det her kan da kun blive billigt for staten.
Ole Sohn (SF), 1999-12-07:
Men jeg vil gerne stille Venstres ordfører et spørgsmål.
Når der kommer kritik af, at man nu ansætter folk på ordinære vilkår, og spørges, hvor forskellen er i forhold til puljejob, vil jeg spørge Venstres ordfører: Er der ikke en forskel mellem at blive ansat i puljejob i en begrænset periode, hvor man tærer på sin dagpengeperiode, og at blive ansat på fuldt normale vilkår, overenskomstmæssigt ordinære vilkår?
Er der ikke en lønforskel?
Er der ikke en arbejdssikkerhedsmæssig forskel?
Og er der ikke også en fordel for arbejdsgiverne i og med, at der er en fast periode, hvor man kan planlægge arbejdet, både som lønmodtager og som arbejdsgiver?
Anne-Marie Meldgaard (S), 1999-12-07:
Når jeg siger, at det er svært at sige nej til servicejob, hænger det selvfølgelig sammen med, at det ikke er på ret mange områder, man får 100.000 kr. med i løntilskud.
Man har i de budgetter, der ligger ude i kommunerne, taget højde for, at man havde en aktiveringsforpligtelse over for den gruppe ledige, og det er klart, at der kan kan komme flere hænder i gang - der kan faktisk komme dobbelt så mange i gang - når man får et fast tilskud fra det offentlige til det.
Om uddannelsesområdet vil jeg sige, at det er jo ikke sådan, at alle, der er langtidsledige på nuværende tidspunkt, ikke har uddannelse til præcis at kunne komme ind på de områder.
Det er en af årsagerne til, at det kan være individuelt, om der skal en meget kort eller en lidt længerevarende efteruddannelse til, og det er jo præcis derfor, ordningen bliver placeret i arbejdsformidlingen.
Det er arbejdsformidlingen, der får visitationen af de job
, fordi det er den, der kender den gruppe, der er til rådighed, og på den måde kan visitere de rigtige - også set i forhold til, hvad der efterspørges, og hvad det er for uddannelser, der skal til.
Eva Kjer Hansen (V), 1999-12-07:
Jeg har to spørgsmål til den socialdemokratiske ordfører.
Jeg kunne forstå, at ordføreren mener, at det her er et tilbud, som det er svært for kommunerne at sige nej til, og så vil jeg gerne spørge, hvori den afgørende forskel fra puljejobbene ligger.
Her var det økonomiske incitament for kommunerne bedre, men trods det blev der i gennemsnit kun ansat 5.500 mennesker om året i den ordning
, så hvor er den afgørende forskel, som gør, at det nu skulle være sværere for kommunerne at sige nej?
Det andet, jeg gerne vil spørge ordføreren om,
er: Hvad er det egentlig for nogle job, der her tænkes på?
Jeg kan forstå af lovforslaget, at der kun vil blive tilbudt en korterevarende uddannelse, så hvilke job er det egentlig reelt, det bliver muligt at overtage for denne gruppe?
Og hvordan vil man fra Socialdemokratiets side undgå, at det her kommer til at betyde, at kommunerne undlader at ansætte folk i ordinære job på de områder, der nu kan tilbydes denne gruppe?
Hvordan vil man kontrollere, at det ikke bare betyder, at der er nogle andre, der bliver presset ud?
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-12-07:
Jeg kan så berolige formanden med, at i daglig tale er arbejdsministeren og jeg faktisk dus og kommer rimelig godt ud af det med hinanden.
Men det er klart, at når der er nogle ting, der skal opklares i politisk sammenhæng, så optræder vi således her fra Folketingets talerstol.
Arbejdsministeren sagde, at den aftale, der var indgået til anden side, ikke gav forligspartirettigheder for de partier, der havde tilsluttet sig, og det opfatter jeg altså på den måde, at de oprindelige arbejdsmarkedsreformpartier uafhængigt af SF og uafhængig af Enhedslisten kan ændre i bestemmelserne om arbejdspraktik.
Det kvitterer jeg for og siger tak for, og så skulle den historie i og for sig være overstået mellem mig og arbejdsministeren.
Ove Hygum (S), 1999-12-07:
Jeg vil starte med at kvittere for den positive modtagelse, som lovforslaget har fået.
Der tegner sig et bredt flertal bag de ændringer, som er indeholdt i lovforslaget, og som jo alle tager sigte på via nye redskaber og øget fleksibilitet at hæve kvaliteten af aktiveringsindsatsen.
Aktiveringsindsatsen er jo ikke, som fru Jette Gottlieb forsøgte at udlægge det, et spørgsmål om, at tusindvis af arbejdsløse oplever aktivering som noget nær meningsløst eller nedværdigende.
Vi har tusindvis af gode eksempler på, at aktiverede personer hurtigt er kommet tilbage i ordinær beskæftigelse og har fået en mulighed for selvforsørgelse og en mulighed for at gøre sig gældende på arbejdsmarkedet.
Det er én af forklaringerne på, at vi den dag i dag konstaterer, at ledigheden endnu en gang falder.
Så vil jeg sige til de ordførere, der har været oppe at sige, at der er grund til at hilse det velkomment, at arbejdsministeren er blevet klogere: Jeg vil gerne udstede det løfte, at hvis jeg får en lignende lejlighed over for de pågældende ordførere, vil jeg også gerne fra Folketingets talerstol gøre dét gældende.
Med hensyn til spørgsmålet om forligsbrud og om, hvem der er forligspartier, vil jeg gerne anføre så tydeligt, som
jeg overhovedet kan, at man skal lægge mærke til faktorernes orden: Der er indgået et forlig med forligspartierne Venstre, De Konservative, CD og Kristeligt Folkeparti og regeringspartierne om en bred vifte af ændringer i en aktiv arbejdsmarkedspolitik. Under andre forhandlinger under de samlede finanslovforhandlinger er der fra øvrige partier med hensyn til et enkelt element udtrykt ønske om, at det blev indføjet i aftalen.
Det blev samtidig fra regeringens side tilkendegivet, at dette ikke gav forligspartirettigheder.
Derfor vil jeg sige til hr. Knud Erik Kirkegaard, at der ikke er nogen grund til at stå heroppe og fortælle arbejdsministeren, at med en lidt længere parlamentarisk erfaring var det nok ikke gået således med aftalen.
Og så troede jeg i øvrigt, hr. Knud Erik Kirkegaard, at vi havde en aftale om, at du ikke roser arbejdsministeren - med de problemer, det kan give mig.
Thorkild B. Fransgaard (FRI), 1999-12-07:
Forslaget til ændring af aktiveringsloven ser vi som et skridt i den rigtige retning.
Vi havde gerne set, at det gjaldt hele aldersgruppen af 55-60-årige.
Mange af de mennesker, der arbejder et helt liv, til de er 55 år, føler det mange gange som en, ja, lad mig bruge udtrykket straf, at de i de 5 år bliver sendt fra det ene kursus til det andet.
I mange tilfælde er det nogle kurser, som de måske aldrig får brug for.
Men det her er et lille skridt i den rigtige retning, som vi er glade for, og som vi kan støtte. Samtidig sker der jo det, som vi kan se i forslaget, at det offentlige får en besparelse i år 2000 på 225 mio. kr. i alt og i år 2001 på 315 mio. kr. i alt, og det kan vi kun være tilfredse med, så vi vil støtte det her forslag.
En lille ting, jeg vil nævne, er, at nu indføres det, at praktikarbejde, altså arbejdspraktik ude på virksomhederne, kan indgå i aktiveringen.
Derfor bliver der en større mulighed for - især for den aldersgruppe, vi taler om her - at man kan blive ude på den pågældende virksomhed.
Det er helt rigtigt. Der er nogle gode elementer i det her, og derfor kan vi støtte det.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-12-07:
Det er jo lykkedes for hr. Poul Erik Dyrlund at komme lige lovlig langt tilbage i tankerækkefølgen dér, men det er fuldstændig korrekt - som jeg også sagde under det tidligere lovforslag - at vi tilsluttede os en aftale, som vi ikke har meget andel i.
Og de, der var med i den, kan jo godt huske, hvordan arbejdsmarkedsreformen og efterlønsreformen blev til sidste år sådan lige pludselig, og lige før man skulle slutte den store finanslovaftale, som vi så valgte at tilslutte os, fordi vi syntes, at der var nogle andre gode elementer i den.
Og der var bestemt også gode elementer i efterlønsreformen og arbejdsmarkedsreformen, men vi udtalte også dengang vores kritik af netop det område her.
Og selv om vi så skulle have ment noget andet dengang - hvad vi altså ikke gjorde - vil vi også gerne en gang imellem benytte os af retten til at blive klogere.
Det synes vi er en god ting.
Poul Erik Dyrlund (S), 1999-12-07:
Jeg hæftede mig naturligvis ved, at hr. Ole M. Nielsen tog rigtig pænt imod de forslag, vi nu behandler her, men jeg hørte også, at hr. Ole M. Nielsen den ene gang efter den anden kritiserede aktiveringsreglerne, og jeg forsøgte faktisk at stå og tænke tilbage i tiden.
Det lykkedes mig så ikke helt, inden jeg nåede talerstolen, at komme til en konklusion, men den kan hr. Ole M. Nielsen så få lov at hjælpe mig med: Er det ikke sådan, at Kristeligt Folkeparti er medansvarligt for de aktiveringsregler, som vi aktiverer efter i dag?