Knud Erik Kirkegaard (KF), 2000-04-12:
Et hovedsynspunkt i konservativ ideologi er ordet balance, og der skal selvfølgelig også være balance i Danmark mellem den kollektive trafik og den individuelle trafik på landevejene.
Det er min vurdering, at det mest påtrængende behov i det midt- og vestjyske område - hvis vi nu skal tage udgangspunkt i det område, som vi begge kender ganske godt - er for den individuelle trafik, dvs. motorvejene.
Men vi har jo set eksempler på, at sikkerheden for den kollektive trafik ikke er i orden, og det synes jeg ganske bestemt vi skal have gjort noget ved.
Jeg ved godt, at trafikministeren siger, at det at gøre noget ved det i vores område vil være at skyde gråspurve med kanoner.
Det var vistnok en lidt forkert placeret vits, men der er absolut behov for at styrke den kollektive trafik i det midt- og vestjyske, hvad vi jo har diskuteret i adskillige sammenhænge derovre i denne pragtfulde del af landet.
Det Konservative Folkeparti ønsker vækst og udvikling i Danmark - og i hele Danmark; vi vil ikke nøjes med en tilstand, hvor der er kraftig vækst i enkelte områder af landet og modsvarende stagnation eller tilbagegang i andre dele af landet.
Er det sidste tilfældet, er det en statslig opgave sammen med de stagnerende regioner at udstikke så gode rammebetingelser for vækst og udvikling også i udkantområder, at tingene kommer i bedre balance.
Det er det, der er det konservative udgangspunkt, det er fra den synsvinkel, vi har læst regeringens regionalpolitiske redegørelse, og det er på denne baggrund, vi deltager i den af Kristeligt Folkeparti rejste forespørgselsdebat.
I den regionalpolitiske debat bliver der for øjeblikket fokuseret meget på hovedstadsregionen, og med rette.
Efter i en længere årrække at have været i en situation, hvor vækstpotentialet i hovedstaden slet ikke blev udnyttet, bliver der nu i betydeligt omfang og på en række områder investeret i hovedstadsregionen.
Mest iøjnefaldende er
naturligvis investeringerne i den faste forbindelse over Øresund, som nu snart står klar til ibrugtagning med de udviklingsmuligheder på begge sider af sundet, som broen giver. Det Konservative Folkeparti har spillet en aktiv rolle i de mange beslutninger, som samlet set har givet hovedstadsregionen meget betydelige vækstmuligheder, og det har vi ikke fortrudt.
Som det er sagt mange gange: Vi investerer ikke i København, for at denne by skal kunne konkurrere bedre med Århus eller andre større byer i kongeriget.
Vi investerer i København, fordi landets hovedstad som metropol skal kunne konkurrere med sammenlignelige metropoler i det øvrige Europa: Berlin, Hamburg, Stockholm, for nu at nævne nogle eksempler. Den stærke fokusering på hovedstadsområdet i disse år har naturligvis givet anledning til debat andre steder i landet og også i konservative forsamlinger.
Mange føler, at regeringen og Folketinget kun interesserer sig for København og lader andre dele af landet i stikken.
Men efter konservativ opfattelse er de foretagne investeringer i hovedstaden ikke fejlinvesteringer, tværtimod, fejlene er ikke, at der investeres i hovedstaden, men at regeringen ikke tilstrækkelig målbevidst også satser på udvikling i den øvrige del af landet.
Trafikpolitisk, uddannelsespolitisk, kulturpolitisk og på en række andre centrale og vitale politikområder svigter regeringen den øvrige del af landet, hvad der naturligvis bliver meget iøjnefaldende i en periode, hvor der investeres så voldsomt i hovedstaden.
Det skal der laves om på.
Hvis den regionalpolitiske debat her i Folketinget i dag kan medvirke til det, så er det godt.
For der er udviklingsmæssige problemer i udkantområderne, og der bliver gjort for lidt for at rette op på det.
Danmark er ikke større, end at det må være muligt at få landet til at fungere som en helhed. Regeringen tegner efter min opfattelse i redegørelsen et lidt for optimistisk billede af situationen.
Det er ubestrideligt rigtigt, at de sidste års højkonjunktur har givet vækst i alle landets regioner, stort set i alt fald, men højkonjunkturer har det jo sædvanligvis med ikke at vare evigt, og de mest udsatte regioner her i landet er ekstremt konjunkturfølsomme.
For ganske nylig kom det frem, hvordan kommuner i landets udkantområder kan konstatere, at alderssammensætningen blandt kommunens indbyggere gradvis ændres i retning af flere og flere ældre over 67 år.
De langsigtede konsekvenser af en sådan udvikling er bestemt ikke opmuntrende.
Jeg vil gerne her benytte lejligheden til at pege på nogle indsatsområder, hvor vi klart kan gøre tingene bedre:
Vi kan forstærke bestræbelserne på at give
bedre udviklingsmuligheder i landsbyer og landdistrikter i takt med strukturudviklingen i landbruget.
Der er gjort en del, men der kan gøres mere, ikke kun i form af støtte til projekter af forskellig karakter, men også i form af en mindre restriktiv planlægning i landdistrikterne.
Vi kan forbedre infrastrukturen over hele landet.
Jeg tænker her ikke kun på motorveje, men også på den kollektive trafik.
I Midt- og Vestjylland, hvor jeg kommer fra, føler man sig klart ladt i stikken på dette område i øjeblikket. Vi skal være mere bevidste omkring den regionale spredning af vores uddannelsesinstitutioner.
For øjeblikket er der en heftig debat om regeringens planer vedrørende KVU, de korte videregående uddannelser.
Indtrykket er, at udkantområderne igen bliver svigtet. Og kulturområdet: Som redegørelsen påpeger, placeres langt hovedparten af de statslige kulturinvesteringer i hovedstaden.
Kulturinvesteringer i hovedstaden kan være velmotiverede, men en større andel af de statslige kulturpenge bør efter konservativ opfattelse komme hele landet til gode.
Det lykkedes faktisk for Det Konservative Folkeparti i forbindelse med forliget om Det Kongelige Teater at vriste nogle ganske få millioner fra kulturministeren til brug for gode kulturinitiativer i den øvrige del af landet, men langtfra nok.
Arbejdsmarkedspolitisk, uddannelsespolitisk og erhvervspolitisk er regeringen på statens vegne naturligvis på banen i landets regioner.
Der er taget en række nye initiativer, og en stor del af disse er ganske udmærkede.
Et af formålene med erhvervsknudepunkterne har været regionalt at få koordineret beslutningerne blandt de mange aktører på erhvervs-, uddannelses- og arbejdsmarkedsmarkedsområdet.
Jeg har selv formuleret det tidligere på den måde, at da staten centralt jo tilsyneladende ikke er i stand til at koordinere sine egne initiativer på de nævnte politikområder, ja, så kunne man jo passende læsse den ikke løste koordineringsopgave over på de regionale aktører, f.eks. AMU, AF eller TIC.
Der er et umådeligt behov for at få etableret en enstrenget service over for virksomhederne og befolkningen på de nævnte politikområder, men uden opbakning fra centralt hold var opgaven simpelt hen for omfattende, og interessemodsætningerne mellem de statslige aktører på regionalt niveau var som følge heraf alt for store, og vi kom næsten ingen vegne. Min konklusion er derfor, at skal det lykkes til gavn for ikke mindst erhvervsudviklingen rundt i landets regioner at få etableret en effektiv enstrenget erhvervsservice over for virksomhederne - og behovet herfor er endda meget stort - så bliver minstrene og ministerierne nødt til på centralt niveau at komme op af de interne skyttegrave og uden skelen til ressortinteresser få løst de nævnte koordineringsopgaver. Det kan simpelt hen ikke gå hurtigt nok. Efter konservativ opfattelse skal der sættes mere fokus på regionalpolitikken i de kommende år.
Ved at sikre en afbalanceret vækst og udvikling regionerne imellem får vi landet til at hænge bedre sammen, og vi får skabt et mere helt Danmark.
Afslutningsvis vil jeg gerne gøre opmærksom på, at statslige initiativer ikke kan stå alene. Hvis der ikke regionalt skabes effektive samarbejdsorganer til at følge op på de statslige initiativer, kommer vi ikke langt nok.
Når man i den danske debat har talt om regioner, har man normalt hermed forstået geografiske enheder svarende til amterne, men de nuværende amter er efter vores opfattelse for små og ikke slagkraftige nok til at løse de regionale opgaver.
En undtagelse er her hovedstaden, hvor vi gennem Hovedstadens Udviklingsråd har fået skabt en slagkraftig regional organisation til at løse de nævnte opgaver.
Derfor forudser vi en udvikling i Danmark i retning af få, virkelig slagkraftige regioner til afløsning af den nuværende amtsstruktur, som tiden er løbet fra.
Debatten om amter og regioner må vi tage en anden dag.
Man kunne jo passende diskutere spørgsmålet i morgen på Amtsrådsforeningens generalforsamling, men jeg har følt det vigtigt også at nævne problemstillingen i dag i forbindelse med vores regionalpolitiske debat.
Så skal jeg endelig gøre opmærksom på, at det udmærkede forslag til vedtagelse, som er fremsat af Kristeligt Folkeparti, har fuld støtte fra Det Konservative Folkeparti.