Tom Behnke (KF), 2005-11-03:
Jeg vil godt i den sammenhæng give socialministeren og ministeriet ros for, at man sådan løbende holder øje med, hvad der sker på området, og løbende sørger for, at der bliver en justering af lovgivningen, sådan at den fungerer både hensigtsmæssigt og rimeligt.
Det er jo vigtigt, sådan ser vi i hvert fald på det, at borgerne ikke kommer i klemme i den offentlige forvaltning, i det offentlige bureaukrati.
Det er vigtigt, at hvis der opstår tvivl om, hvilken kommune der har handlepligten, har man en hovedregel, et udgangspunkt for, hvem det er, der i første omgang i hvert fald skal påtage sig handlepligten, således at borgeren får sin hjælp, får sine ydelser, og så må kommunerne efterfølgende slås, om jeg så må sige, uden at det går ud over borgeren, uden at borgeren egentlig lægger mærke til det.
Det er ikke rimeligt, at en borger, i nogle tilfælde i månedsvis, kan blive holdt hen i det uvisse uden at få sine ydelser og uden at få den hjælp, der er brug for, fordi kommunerne af den ene eller anden grund ikke lige kan finde ud af, hvem det er, der har handlepligten.
Det er altså vigtigt, at de borgere, som jo i forvejen er nogle af de svage her i samfundet, ikke skal lide under det.
I kommunerne må man sørge for at tage diskussionen bag de lukkede døre og i sidste ende finde ud, hvem det er, der skal betale regningen.
Det gælder i forbindelse med handleforpligtelsen, men det gælder også i forbindelse med det, man kan kalde for refusionen i tilfælde af passivitet.
Det er ikke rimeligt, at en kommune, om jeg så må sige, kan eksportere sine problemer ved at forholde sig passivt, indtil borgeren flytter et andet sted hen, hvorefter den nye kommune kan se, at det er helt oplagt, at der burde være grebet ind på et langt tidligere tidspunkt.
Den gamle kommune burde være kommet med nogle tilbud, nogle tiltag og nogle hjælpeforanstaltninger, men den har simpelt hen bare forholdt sig passiv uden at gøre noget, da den burde have gjort noget.
Det er ikke rimeligt, at den nye kommune på den måde skal overtage problemet og overtage finansieringen.
Den skal kunne sige til den gamle kommune: Det her går simpelt hen ikke, og det vil vi ikke være med til.
I er nødt til at betale den regning, for det burde I have haft gjort fra starten af.
Jeg har også hæftet mig ved det element i forslaget, der handler om forsorgshjem.
Det er jo ikke alle kommuner, der har et forsorgshjem, det er faktisk kun nogle ganske få kommuner, der har det.
Angående plejevederlag til pasning af døende så synes jeg også, det er et af de gode tiltag i lovforslaget.
Her er det vores opfattelse fra konservativ side, at man er nødt til at vise en meget stor grad af fleksibilitet.
Om pasningen rent fysisk sker i den ene eller den anden kommune, skal i hvert fald ikke føre til, at man kommer ud i et slagsmål om, hvilken kommune der skal finansiere det, og man igen som borger oplever, at det pludselig mere bliver en diskussion om penge – om, hvem der skal betale – end et spørgsmål om, hvorvidt man som pårørende vil påtage sig den meget flotte opgave, det er at passe en døende.
Hvis man har fundet ud af, at det sådan set foregår bedre hos den, der står for plejen, end i den døendes eget hjem, skal det selvfølgelig ikke skille nogen ad.
Man kan så få dem refunderet fra den gamle kommune osv.
Alt i alt er der en række gode tiltag i dette lovforslag, som stiller borgerne langt bedre og sørger for, at borgerne i hvert fald ikke kommer i klemme, når kommunerne er uenige om det ene eller det andet.