runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mette Frederiksen (S), 2003-10-08:
Det er ofte sådan, når man diskuterer de her problemstillinger med kulturministeren, at der hele tiden fremkommer nye tiltag og nye ideer fra ministeren i forhold til Danmarks Radio.
Jeg kan nu høre, at ministeren i ministerens svar til mig siger, at i forhold til den måde, som Danmarks Radio har fulgt op på den her diskussion om professor Bent Jensen og Leif Davidsen på, må ministeren overveje, hvilke skridt han vil tage.
Hvad i alverden betyder det?
Betyder det, at ministeren igen, igen vil forholde sig til den redaktionelle linje i Danmarks Radio?
Betyder det, at ministeren skal have vetoret i forhold til, hvordan Danmarks Radio tilrettelægger sin profil?
Altså, hvilke skridt vil ministeren tage?
Det opfatter jeg egentlig først og fremmest som en trussel mod Danmarks Radio.
Det bliver vi vist nødt til at få uddybet.
Jesper Langballe (DF), 2003-10-08:
Jeg vil godt uddybende stille et spørgsmål til kulturministeren.
Jeg bliver nødt til det, for det synes mere og mere tydeligt, at fru Mette Frederiksen alene har sine informationer fra tv-skærmen og ikke har fulgt de sidste dages avisdebat, hvor det hele bliver berigtiget.
Jeg vil gerne spørge, om ministeren har været opmærksom på, om andre har været opmærksomme på, at Bent Jensen i dag i Jyllands-Posten gør opmærksom på, at dagen efter den skandaløse Profil-manipulation med kulturministeren blev Bent Jensen i løbet af dagen ringet op tre gange - han skulle på en eller anden måde lokkes i en fælde - og tre gange forklarede han den forskel, der er på, at man bliver indkaldt til et interview, fordi man har skrevet en bemærkelsesværdig bog, og så det, at man løbende bliver brugt som ekspertkommentator.
Vil ministeren i den forbindelse bekræfte, at Bent Jensen ikke en eneste gang i fodnoteperioden indtil 1991 har været i Danmarks Radios tv?
Brian Mikkelsen (KF), 2003-10-08:
Først til hr. Jesper Langballe
: Jeg synes bestemt ikke, at TV-avisens omtale af det her har været glædelig.
Jeg synes, den har været uretmæssig.
Jeg må så overveje, hvilke skridt jeg vil tage i den forbindelse.
Til fru Mette Frederiksen: Jeg ved ikke, om fru Mette Frederiksen ikke hørte efter, men jeg har ikke sagt de ting, som fru Mette Frederiksen siger.
Jeg har sagt, at jeg har brugt Leif Davidsen som kilde.
Jeg har fået et brev og fået tilladelse til at citere fra et brev, som jeg har fået fra Leif Davidsen i dag, hvor han beskriver de her ting, og hvor han selv så at sige føler sig meget groft trådt på af TV-avisen.
Jeg citerer fra brevet her: Jeg blev egentlig temmelig vred på min gamle arbejdsplads, fordi de klippede mig endda meget hårdt og helt i strid med den aftale, jeg havde med dem.
Det, der skete, og det, der var situationen, var jo, som Bent Jensen også beskriver i Jyllands-Posten i dag, som Leif Davidsen beskriver den, at Bent Jensen ifølge dem ikke blev brugt som kommentator i forbindelse med russiske forhold.
Det var sagens kerne.
Det afspejler så den tidsånd, der var, hvor professor Bent Jensen, som var den fremmeste kender af russiske forhold, ifølge Leif Davidsen ikke blev brugt som ekspert i tv.
Det er sagens kerne.
Jeg er ked af at måtte sige det til fru Mette Frederiksen, men det er nu altså den ubestridelige kendsgerning.
Mette Frederiksen (S), 2003-10-08:
Jeg tror lige, at vi vender tilbage til det spørgsmål, der er stillet.
Det, jeg spørger kulturministeren om, er, om kulturministeren står ved de udtalelser, som kulturministeren er fremkommet med i Profilen.
Og så svarer kulturministeren igen, og jeg kunne tilføje igen, igen, igen med reference til, at kulturministeren taler om tidsånden, om strømninger og tendenser og alt muligt andet.
Det er jo ikke det, kulturministeren gør i Profilen.
I Profilen og i øvrigt i det åbne samråd, vi havde i Folketinget for få uger siden, udtaler ministeren sig netop ikke om tidsånden, men om konkrete personer - med direkte reference til konkret nævnte personer.
Når ministeren så, undskyld mig, bliver grebet i ikke at tale sandt i Profilen, så forklarer ministeren sig med andre konkrete personer, som så efterfølgende må se sig nødsaget til at gå ud og tilbagevise det, ministeren siger. Skal jeg forstå det her, som om TV-avisen den opfølgende dag efter Profilen har ret i, at kulturministeren ikke har talt med Leif Davidsen, og at kulturministeren derfor ikke har sine kilder i orden, når han netop bruger konkrete personer i stedet for den tidsånd, som han bliver ved at referere til her?
Jesper Langballe (DF), 2003-10-08:
Jeg vil gerne spørge kulturministeren, hvilke konsekvenser kulturministeren som minister eller måske bare som privatperson, som offer for Danmarks Radios manipulation i programmet Profilen, har tænkt sig at drage; en manipulation, som Leif Davidsen i lørdags i Politiken betegnede som manipulation i værste Sovjetstil, hvor forholdet jo ganske tydeligt var det, at Danmarks Radio ikke kunne skelne mellem det, at professor Bent Jensen i et nyhedsindslag i 1984, fordi han havde skrevet en bemærkelsesværdig bog, blev kaldt ind og interviewet, og så det, at Bent Jensen løbende blev udelukket som kommentator af udviklingen i Sovjetunionen.
Jeg ville egentlig godt høre, om ikke kulturministeren mener, at når Danmarks Radio lyver og manipulerer for at forsvare sig selv, så bringer Danmarks Radio sig i uoverensstemmelse med de krav, man må stille til Danmarks Radio om sanddruhed, alsidighed og fair play.
Brian Mikkelsen (KF), 2003-10-08:
Først og fremmest skal jeg slå fast, at jeg selvfølgelig vedstår mine udtalelser i Danmarks Radios Profilen den 1. oktober.
Det, jeg sagde i Profilen, var, og tillad mig nu at citere mig selv til en afveksling: Leif Davidsen, en velestimeret forfatter og tidligere ansat på TV-avisen, har nævnt, at der var en slags berufsverbot imod Bent Jensen.
Denne udtalelse bygger jeg på oplysninger fra Leif Davidsen selv, som optræder i en artikel af Olav Hergel i Berlingske Tidende den 26. januar 2003 om Bent Jensen.
Og Leif Davidsen udtaler her: »Det står selvfølgelig ikke skrevet nogen steder, men jeg er overbevist om, at Bent Jensen i firserne var berufsverbotet i Danmarks Radio.«
»Vor førende ekspert i russiske spørgsmål havde ikke været indkaldt før, skønt der jo nok havde været ting, man kunne have spurgt ham om.
Det ønskede man ikke.«
Det var på baggrund af disse artikler og udsagn, at jeg udtalte mig om professor Bent Jensen i det åbne samråd i Folketingets Kulturudvalg den 30. september 2003
og nu altså senest i Profilen den 1. oktober 2003
Jeg skal dog understrege, at jeg med min udtalelser ikke har haft til hensigt at skabe debat om enkeltpersoner, men om den tidsånd, der efter min mening var dominerende, og som således også afspejlede sig i Danmarks Radios dækning af samfundsforholdene.
På samme måde er det min opfattelse, at Danmarks Radio i dag afspejler den sunde og åbne debatform, der er normen i vores samfund i dag.
Mette Frederiksen (S), 2003-10-08:
Vi har jo været tilskuere til en lang og heftig kulturdebat, hvor det har føget med beskyldninger, ikke mindst fra kulturministeren, især når det gælder Danmarks Radio, men også andre institutioner i det danske kulturliv.
Jeg synes, der er et behov for, at der er fakta bag, og at en offentlig diskussion, især når den kommer fra ministeren, bygger på faktuelle oplysninger og den faktiske virkelighed.
Hvis vi ser på, hvad spørgsmålet her drejer sig om,
nemlig de udtalelser, som ministeren er kommet med om professor Bent Jensen og forfatter Leif Davidsen, er der meget, der indikerer, at der netop ikke er taget udgangspunkt i virkeligheden, men i fornemmelser hos ministeren.
Derfor vil jeg gerne have ministeren til at uddybe de udtalelser, ministeren er kommet med i Danmarks Radio om de nævnte problemstillinger.
Fastholder ministeren sine udtalelser i Danmarks Radios Profilen den 1. oktober om, at det var forfatter Leif Davidsen, der fortalte ministeren, at der i Danmarks Radio, med ministerens ord, var »en slags berufsverbot« mod professor Bent Jensen, der af denne grund for første gang var i TV-avisen i 1991?«
Skriftlig begrundelse
Ministeren har ved flere lejligheder anklaget Danmarks Radio for ensidighed.
Et af de få eksempler, ministeren har begrundet disse anklager med,
Derfor ønsker spørgeren at få klarlagt ministerens seneste anklage mod Danmarks Radio, der også har vist sig at være i strid med virkeligheden.
Søren Søndergaard (EL), 2003-10-08:
Jeg vil overhovedet ikke sætte noget spørgsmålstegn ved, hvad Leif Davidsen mener.
Det, jeg kunne godt tænke mig at spørge ministeren om i forbindelse med det her, er, hvad ministeren bruger som grundlag for at fremlægge kendsgerninger.
Jeg kan formentlig også finde tusinde gamle venstreorienterede og en del af dem professorer, som vil brokke sig over, at de aldrig er blevet ringet op af tv og ikke løbende er blevet brugt som kommentatorer.
Nogle af dem har måske både i 1970'erne og 1980'erne skrevet bøger om den borgerlige presse osv.
Men før jeg ligesom ville bruge det, i hvert fald hvis jeg var minister, ville jeg jo undersøge, om det var rigtigt.
Ud over at citere Leif Davidsen, hvilke undersøgelser har ministeren så selv foretaget i forhold til, om den pågældende sag var rigtig? Har ministeren f.eks. kontaktet Danmarks Radio og spurgt, hvor mange indslag der er blevet bragt med Bent Jensen?
Jesper Langballe (DF), 2003-10-08:
Det er vistnok aldrig sket i spørgetiden, at nogen udtrykkeligt har bedt en minister om at gentage sig selv.
Men det vil jeg ikke desto mindre gøre.
Jeg vil bede ministeren om, om han ikke for femte, eller måske er det sjette, gang vil gentage, at når Bent Jensen i 1984 blev kaldt ind i Danmarks Radio og interviewet, fordi han havde skrevet den mest bemærkelsesværdige bog i tiår om stalinismens fascination, er det en fuldstændig selvfølge.
Det skulle da bare mangle.
Det, som kritikken er gået på, bl.a. ministerens egen i den forbindelse, er, at han ikke er blevet indkaldt på initiativ af TV-avisen som løbende kommentator til udviklingen i Sovjetunionen og Sovjetunionens forhold til Danmark.
Jeg bliver nødt til at bede ministeren gentage det på grund af den meget ringe intellektuelle perceptionsevne, der hersker nogle steder her i salen.
Helge Adam Møller (KF), 2003-10-08:
Det er manipulation, vil jeg sige til hr. Villy Søvndal.
Jeg står også med beslutningsforslaget, hvor vi gik i krig, B 118, fremsat den 18. marts.
Det er da rigtigt, at masseødelæggelsesvåben er nævnt adskillige gange i forbindelse med, hvornår de har været anvendt, men hvis man går hen på side 3, afsnit IV, slutter regeringen med at vurdere de 13 væsentligste grunde til, at det her er fremsat.
Der er kun en eneste af de grunde, der omtaler masseødelæggelsesvåbnene.
Det er den allerførste, og der står: Irak har i flere tilfælde anvendt masseødelæggelsesvåben såvel mod militære mål som mod civile.
Det er da vel et faktum, at der blev dræbt over 100.000 ved hjælp af nervegas.
Det er det eneste sted i de 13 grunde, hvor ordet masseødelæggelsesvåben nævnes.
Det er de 13 grunde, regeringen summerer op som begrundelse for, at vi skal følge det forslag.
Læs det selv, vil jeg sige
til hr. Søvndal.
Peter Skaarup (DF), 2003-10-08:
Hr. Villy Søvndal vil åbenbart ikke rigtig købe argumentet om, at der er kommet flere opgaver til de danske soldater, fordi der er kommet flere institutioner op at stå.
Men det er vel meget nemt at forstå, at hvis man har 10 banker, 10 elektricitetsværker og 10 offentlige institutioner, så er der 30 steder, der skal beskyttes.
Men hvis man kun har 10 i alt, 10 steder, der skal beskyttes, så er der altså lidt færre opgaver, end hvis der er 30 steder, der skal beskyttes. Derfor tror jeg, det er meget nemt at forstå også for hr. Villy Søvndal, at når tingene går godt, når der kommer flere institutioner og flere positive ting for den irakiske befolkning, der kommer op at stå, så er der også flere steder, man skal holde øje med, fordi de her vanvittige terrorister, der opererer i området, altså er interesserede i at ødelægge de fremskridt, der gøres. Så vil jeg spørge hr. Villy Søvndal, der er så optaget af, at FN er en ekstra legitimitet: Er det ikke korrekt, at det mest spektakulære terrorangreb, der overhovedet har fundet sted i Irak, er angrebet på FN-bygningen i Bagdad?
Er det et tegn på, at FN vil have større mulighed for at løse den opgave?
Nej, FN har ikke større mulighed.
Det ville være godt, hvis FN går ind, det er vi også tilhængere af, men det er ikke nogen sikkerhed for, at tingene er mere legitime
Ulrik Kragh (V), 2003-10-08:
Hr. Villy Søvndal har en fantastisk evne til at vende tingene på hovedet.
Nu er hovedproblemet for sikkerheden i Irak besættelsesmagten, fordi den ikke har autoritet. Jeg tror ikke, der er ret mange, der betragter det som værende USA's problem, som værende USA's ansvar, at der er Saddamtro støtter, der har travlt med at ødelægge infrastrukturen og forsøge på at få tingene spolet tilbage til det gode gamle diktaturstyre, hvor folk forsvandt og blev slået ihjel.
Jeg tror ikke, det er USA's ansvar, vil jeg sige
til hr. Villy Søvndal, at internationale fundamentalistiske netværk er søgt til Irak, for der har de en åben kampplads, de kan bruge til at bekæmpe amerikanerne på og skabe ustabilitet i området.
FN har klart tilkendegivet, at medlemslandene meget gerne skulle deltage for at sikre ro og orden under den autoritet, man har fået og givet USA og England.
Det er at vende tingene på hovedet at sige, at det er USA's ansvar.
Villy Søvndal (SF), 2003-10-08:
Til hr. Ulrik Kragh: Det er rigtigt, at man skal passe på med at bruge stærke ord.
Det skal man kun gøre ved ganske bestemte lejligheder.
Men jeg synes, de er yderst velvalgte i den nuværende situation.
Sagen er jo, at det er lykkedes at omdanne Irak til et sted, hvor der sker nedbrydning af samfundsstrukturen, uden at nogen, som havde den tilstrækkelige legitimitet, gik ind og tog det overordnede ansvar, som jo kun FN er i stand til at skabe nogle målsætninger for; ellers bliver problemerne langt større, end de behøvede at være.
Det er dermed også et svar til hr. Peter Skaarup.
Hovedproblemet i alt det her er, at der er besættelsesmagter, der optræder uden den autoritet, som FN ville optræde med, og som i sig selv er med til at forstærke problemerne, som er med til at forøge farerne for de danske soldater, vi sender ud, fordi man får en modstand, der er langt bredere, end hvis der var en international legitimitet omkring det, der foregår.
Så synes jeg, hr. Peter Skaarup har et genialt bud på, hvorfor uroen vokser.
Jamen så kan jeg godt forstå, at man skal have flere soldater derned. Så kan man jo for alvor frygte fremtiden.
Det er dog det mest vitterlige vås, der meget længe er udtalt fra den her talerstol.
Der er modstand, fordi irakerne har historiske erfaringer for besættelse, som de ikke bryder sig om.
Og de er jo langt bredere end det gamle Baathpartis.
Hr. Helge Adam Møller siger, at argumentet om masseødelæggelsesvåben ikke spillede nogen afgørende eller central rolle, men det er simpelt hen en fantastisk påstand.
Jeg står med det beslutningsforslag, B 118, der danner baggrund for, at Danmark gik i krig.
På de fire sider, beslutningsforslaget udgør, er masseødelæggelsesargumentet gentaget alle de steder, hvor der er gul understregning: ti steder.
Selv den mest tungnemme har været i stand til at forstå det.
Det var hovedargumentet.
Lyttede man til debatten, kunne udenrigsministeren i kilo og milligram redegøre for, hvor meget Anthrax osv. der var.
Så det er en bortforklaring.
Helge Adam Møller (KF), 2003-10-08:
Hr. Villy Søvndal vil jo meget gerne tale masseødelæggelsesvåben, og meget af debatten de sidste par måneder har jo gået på, at regeringen og regeringspartierne prøvede på at føre den stakkels opposition på vildveje ved at tale om masseødelæggelsesvåben.
Jeg fandt derfor den skriftlige fremsættelsestale frem, som udenrigsministeren havde den 18. marts.
Jeg står med den her.
Det er en rimelig lang fremsættelsestale om baggrunden for at gå med i den militære operation.
Ordet masseødelæggelsesvåben fremtræder én eneste gang, og hele argumentationen - i hvert fald de 90 pct. - går på de 12 års gentagne brud på alle FN's sikkerhedsresolutioner.
Man kan selv læse den; jeg kan endda låne hr. Villy Søvndal den.
Så kan man sige: O.k., det er én ting, det nævnte udenrigsministeren stort set overhovedet ikke, men hvad så med nogle af de menige medlemmer?
Jeg ved jo også, hvad jeg selv sagde, og jeg kan se - og det må jeg indrømme - at jeg sagde noget andet, for jeg sagde bl.a. i min tale - Folketingets forhandlinger, 2002-2003, side 6302: »I denne situation er det reelle problem, hvad vi foretager os over for et regime, der lader hånt om alle internationale konventioner, bryder alle internationale normer og opbygger lagre af våben, der kan udrydde millioner og atter millioner af menneskeliv.«
Peter Skaarup (DF), 2003-10-08:
To spørgsmål til hr. Villy Søvndal.
Jeg forventer ikke, at SF nogen sinde vil gå ind for den aktion, der er i gang, men jeg kunne da godt lige spørge hr. Villy Søvndal: Hvis nu FN beslutter sig for og Sikkerhedsrådet er med på at gå ind i den genopbygning og anbefale landene at være med, vil SF så støtte en styrke fra dansk side i den forbindelse?
Men det, jeg egentlig ville spørge hr. Villy Søvndal om, er grundlæggende: Er det ikke rigtigt nok, at grunden til, at der er mere uro, og at der er flere opgaver for bl.a. danske soldater - og også for andre landes soldater - i Irak lige i øjeblikket, netop er, at der kommer mere og mere infrastruktur, flere og flere banker, der fungerer, flere og flere offentlige institutioner, der har til formål at hjælpe den irakiske befolkning?
Og er det egentlig ikke i det store og hele et positivt tegn for indsatsen, at der er flere og flere ting, der kommer op at køre?
Altså lidt ligesom det danske forfatterpar har sagt i flere medier her på det sidste, at det, der sker, egentlig er positivt, at de amerikanske soldater og andre landes soldater gør meget for den menige iraker?
Er det egentlig ikke positivt nok, at der bliver flere opgaver?
Ulrik Kragh (V), 2003-10-08:
Det er usædvanligt, at man skal beskyldes for at have løjet omkring grundlag for beslutninger.
Det er usædvanligt, vil jeg gerne sige til hr. Villy Søvndal, især når det er sådan, at det ikke er på dagsordenen, således at det vil være helt urimeligt over for formanden at starte den diskussion, så det vil jeg afholde mig fra.
Til gengæld vil jeg sige, at når der er et ændret behov med hensyn til antallet af soldater i Irak, så har det jo netop noget at gøre med, at vi har gang i en proces, hvor der bliver genopbygget infrastruktur, og hvor der er et øget behov for bevogtning, således af de Saddamstøtter, som hr. Villy Søvndal åbenbart gerne vil give frit spil, i og med at man ikke ønsker at bidrage til at fastholde ro og orden i Irak, ikke skal have lov at ødelægge den infrastruktur, der bliver genopbygget.
Det er jo det, de danske styrker skal bruges til.
Helge Adam Møller (KF), 2003-10-08:
Nu er der jo desværre ikke mange områder her i livet, hvor man kan give en absolut garanti for det ene eller det andet, og de gange, man gør det, risikerer man altså at komme i svare vanskeligheder.
Så jeg kan selvfølgelig ikke give hverken en garanti eller en sikkerhed for, at alle problemer bliver løst; jeg kan nærmest give en garanti for det modsatte: Jeg kan garantere, at alle problemer er ikke løst om hverken 2 måneder eller 6 måneder eller 8 måneder i Irak.
Det forestiller jeg mig ikke.
Jeg kan heller ikke give en garanti for, at de vil blive ti gange værre, men jeg er overbevist om - og det tror jeg der er mange der er - at hvis man tænkte sig den situation, at tropperne blev trukket ud, eller at de blev voldsomt reduceret, så ville man se en situation, som var mange, mange gange værre, så ville man meget let risikere, at Saddam Hussein og hans håndgangne mænd kom tilbage.
Og hvad ville det så medføre?
Var det 10.000, der ville blive slagtet?
Nej, det var vel snarere en million eller halvanden.
Men det er jo selvfølgelig småting i forhold til dem, han slagtede under de 30 år, han sad ved magten.
Så det er situationen.
Det vil sige, at hvis der om 2, 3 eller 4 måneder skulle blive brug for at udvide og senere indskrænke: Vi tager stilling, vi vil løse en opgave; vi vil være med til at løse den. Vi har FN's opbakning fra den 22. maj, hvor man beder landene om at gøre det, og det vil vi godt leve op til, også selv om det skulle kræve lidt yderligere. Hvad vidste vi, da vi gik ind i Bosnien for 10 år siden, nøjagtigt om, hvorvidt det ville være noget, der endte efter 2 år eller 3 år, efter ½ år?
Man bliver klogere, når situationen er overstået.
Men det var godt, vi gik ind i Bosnien; det var godt, vi var med i Kosovo; det var godt, vi var med i Makedonien.
Det takker befolkningen os dér for, men de takker ikke hr. Søren Søndergaard - ikke et sekund.
Søren Søndergaard (EL), 2003-10-08:
Jeg synes jo ikke, at hr. Helge Adam Møller svarede på spørgsmålet, nemlig spørgsmålet om, hvordan man med udsendelse af det her hold soldater, knap 100, nu får en sikkerhed for, at de problemer, der er blevet større, bliver løst.
Jeg kan også stille spørgsmålet på en anden måde:
Hvilken garanti har vi for, at hr. Helge Adam Møller ikke står her om 2 måneder, når vi, som vi har fået at vide fra den socialdemokratiske ordfører, skal behandle et beslutningsforslag om forlængelse, og kommer med et nyt forslag om yderligere styrker: 500 mere eller 1.000 mere?
Altså hvilke garantier er der for det, eller hvilke begrundelser vil hr. Helge Adam Møller fremføre for, at det er helt usandsynligt, at hr. Helge Adam Møller i løbet af meget kort tid vil stå heroppe igen og bede om flere danske soldater til Irak?
Helge Adam Møller (KF), 2003-10-08:
Det synes jeg såmænd ikke er så svært at forstå.
Jeg er ikke et sekund i tvivl om, at hvis Danmark og England og Australien og Slovakiet og Tjekkiet og New Zealand og Norge og Holland og Spanien og så i øvrigt alle de øvrige lande trak deres tropper hjem i overmorgen eller om et par uger, så vil situationen blive ti gange værre. De, der ønsker at skabe en situation med større og større urolighed og mere og mere terror og flere og flere forskellige kriminelle hændelser, er selvfølgelig Saddam Husseins håndgangne mænd, det er nogle af hans hemmelige politifolk og andre, som jo godt ved, at hvis man får skabt det demokrati, som vi og andre håber på, så bliver de stillet til ansvar for deres gerninger.
De ønsker ustabilitet; vi ønsker stabilitet; vi ønsker demokrati og ordentlige forhold
Derfor stemmer vi for.
Søren Søndergaard (EL), 2003-10-08:
Jeg har fuld forståelse for, at den konservative ordfører, hr. Helge Adam Møller, ikke har nogen forventning om at overbevise Enhedslisten, men jeg synes alligevel, at der er et spørgsmål, der står tilbage, når hr. Helge Adam Møller har været heroppe.
Folketinget lavede en samlet vurdering af, hvordan situationen var, da det første kontingent soldater blev sendt derned.
På trods af, at befolkningen i Irak, ifølge det, hr. Helge Adam Møller siger, er utrolig tilfreds og glad for, at der er kommet de soldater derned,
er sikkerhedssituationen blevet værre.
Det har altså ikke været nok, nu må vi sende flere soldater derned, og så forklarer hr. Helge Adam Møller, at så bliver det godt.
Så vidt jeg har forstået, er det bare for at løse de oprindelige opgaver, at der skal et nyt kontingent soldater derned.
Hvad er argumentationen for, begrundelsen for at det skulle gå bedre med dem, vi sender derned nu, end det gik med det første kontingent, vi sendte derned, og som viste sig ikke at være godt nok?