runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Løkke Rasmussen (V), 1997-10-22:
Jeg kan da starte med at bekræfte det sidste, og det er så også svar til hr. Frank Aaen, som jo giver en udmærket skildring af mekanikken i det her.
Den problematik, hr. Frank Aaen rejser, er jo præcis med til at dokumentere, hvad det her handler om, og hvor skiftet fra regeringens udspil til det, vi nu diskuterer i dag, ligger, nemlig at vi har bevæget os fra en ekstraskat til en individuel pensionsopsparing, som selvfølgelig kan fradrages før skatteberegning.
Det er præcis det, som Venstre har lagt vægt på, og derfor vil jeg da bare takke hr. Frank Aaen for så tydeligt nu i flere omgange at dokumentere, at Venstre har fået den indrømmelse, vi er gået efter, og dermed dementere det, hr. Poul Erik Dyrlund sagde i sin ordførertale, nemlig at Venstre og Det Konservative Folkeparti skulle have drejet 180 grader rundt.
Det har vi ikke.
Vi er gået efter at få en individuel pensionsopsparing, som krone til krone sikrer den enkelte lønmodtager pengene tilbage ved pensionering, og det har vi fået.
Må jeg så til hr. Poul Erik Dyrlund kort sige, at det nu ikke er muligt inden for rammerne af de taletider, der gælder ved en almindelig første behandling, at gå ind i sådan en stor samfundsøkonomisk debat, den vender vi tilbage til i morgen, men når man fremstiller Venstre og Det Konservative Folkepartis bud på en finanslov 1998 som et indgreb mod de svageste, er det i den grad polemisk.
Nuvel, det er i orden, men det er også misvisende.
Vi ønsker på ingen måde at drive klapjagt på de svageste i samfundet.
Der er ingen besparelser i Venstres og De Konservatives forslag til finanslov, som går på at regulere satserne i nedadgående retning for de mennesker, der er på dagpenge eller kontanthjælp.
Der er et ønske om at reformere samfundet, så man i stedet for at have folk gående passivt på ydelser får dem ud i aktivitet.
Men som sagt: Den debat skal vi nok i stedet tage hul på i morgen.
Frank Aaen (EL), 1997-10-22:
Jeg synes ikke, vi fik et helt klart svar fra hr. Lars Løkke Rasmussen, og derfor vil jeg spørge hr. Bendt Bendtsen
: Kan De Konservative bekræfte, at en højtlønnet, der af egen lomme indbetaler ca. 2.000 kr. på ATP, samtidig får en gave fra skattevæsenet på 3.000 kr. sat ind på kontoen, og at det er ca. seks gange så stort et beløb, som en bistandsmodtager kan regne med at få indsat?
Kan De Konservative bekræfte, at det er dybt asocialt, hvad der foregår, nemlig at jo rigere man er, jo større en gave får man fra skattevæsenet, og at det, der foregår, intet har med krone til krone at gøre?
Det har noget at gøre med, at de rigeste endnu en gang får en fin fidus.
Kim Behnke (FP), 1997-10-22:
Jeg vil glæde mig til meget hurtigt at klippe hr. Dyrlunds bemærkninger ud, for dem kan vi så citere den dag, det skulle ske fyldest.
Jeg er opmærksom på, at det var en konservativ finansminister, som startede med at gøre indgreb i Den Sociale Pensionsfond, men efter at der er kommet en socialdemokratisk finansminister, har man fortsat angrebene på Den Sociale Pensionsfond og hentet penge over til finansloven til formål, der overhovedet ikke har noget at gøre med det, der oprindelig var formålet med at optage penge i Den Sociale Pensionsfond. Det kan godt være, at jeg tager fejl.
En finansminister fra Fremskridtspartiet ville ophæve ATP-ordningen med det samme, for ATP - disse tre bogstaver - har kun en eneste betydning, nemlig alle tiders pjat.
Frank Aaen (EL), 1997-10-22:
Jeg kan godt forstå, at V og K vrider sig lidt ved at blive fremstillet så asocialt, som det her er.
Men kan den konservative ordfører ikke bekræfte, at når det er en skattebegunstiget ordning, er den til størst fordel for dem, der har den høje trækprocent?
Jo højere trækprocent, jo mere får man foræret af skattevæsenet som følge af denne ATP-indbetaling.
Bendt Bendtsen (KF), 1997-10-22:
Som hr. Frank Aaen siger, er det jo en skattebegunstiget opsparingsordning, så det er, som hr. Frank Aaen siger.
Det kan vi ikke lave om på, for sådan er det nu engang.
Det er en skattebegunstiget opsparing, og derfor er det ikke nogen model, som hr. Poul Erik Dyrlund siger, så vi har ingen problemer med det her.
Aage Frandsen (SF), 1997-10-22:
Som jeg allerede har givet udtryk for, var vi villige til i samarbejde med regeringen at lave visse forbrugsbegrænsende foranstaltninger, hvis den økonomiske situation tvang os til det.
Baggrunden herfor er jo, at vi oplever en vis forbrugsudvidelse, som vel nok ligger i overkanten af, hvad vi hidtil har været vant til, og hvad man regner med, økonomien kan holde til.
Men det er så også vigtigt at se på, hvad årsagen til denne forbrugsudvidelse er, og hvem der har denne forbrugsudvidelse.
Men vi mener ikke, det under nogen omstændigheder er rimeligt, at mennesker, der ikke bidrager til forbrugsfesten, mennesker, som ikke har fået en forbrugsudvidelse, også skulle rammes.
Det var derfor, vi sagde nej til, at lavindkomstgrupper, og det kan være arbejdsløse, bistandsklienter eller lavtlønnede generelt, skulle bidrage, det var derfor, vi sagde nej til regeringens oprindelige forslag, og det er derfor, vi selvfølgelig helt klart siger nej til det forslag, som ligger her.
Det, vi har med at gøre her, er jo, at alle skal bidrage med 1 pct., og det er det, som Venstre og De Konservative omtaler som krone til krone.
Som det allerede er fremgået, betyder det jo ikke, at det er 1 pct., man netto betaler.
De, der har de højeste indkomster, betaler i virkeligheden kun 42 pct., fordi skattetrækket er forskelligt, og de, der har de laveste indkomster, betaler 58 pct.
Sådan er det, og det vil sige, at de økonomisk velstillede i realiteten betaler mindre i procent end de økonomisk dårligt stillede.
Det var baggrunden for, at vi foreslog en helt, helt anden model, som skulle være en regulær bunden opsparing, som kun skulle ramme indkomster over 250.000 kr.
Vi må afvise lovforslaget.
I diskussionen om, hvem det er, der har givet sig, kan man i hvert fald sige, at det, Socialdemokratiet har givet, er, at de har accepteret en individuel ordning også med hensyn til udbetaling, som blev klart socialt mere urimelig end det, der forelå.
Venstre og De Konservative har så accepteret, at det skete i ATP, men det er jo ren teknik, og har accepteret, at det er bundet.
Det kan man jo godt forstå de har accepteret, når de har fået de andre indrømmelser.
Man kunne godt have fundet en løsning, som havde givet nøjagtig den samme forbrugsbegrænsende virkning, men det var bare en begrænsning for de mennesker, som havde råd, og de mennesker, som fik skattelettelsen i 1998.
Nu er socialdemokratisk lighedspolitik altså, at alle skal bidrage, selv om det ikke er alle, der har råd til det.
Vibeke Peschardt (RV), 1997-10-22:
Dette lovforslag er, som det jo er sagt heroppefra flere gange, et kompromis mellem regeringen og V og K.
Vi havde da gerne set, at det oprindelige forslag om en ændring af ATP-loven, som nogle kalder en ekstra bruttoskat, var blevet gennemført, men det er jo sådan, at når man vil indgå forlig, må man jo også tage, hvad der kommer.
Det er også rigtigt, som det er blevet sagt, at der er noget administrativt bøvl med det, men jeg tror nu, at de problemer bliver til at overse.
Jeg har en enkelt bemærkning til hr. Lars Løkke Rasmussen, som hellere havde set, at pengene her var fundet ved besparelser på de offentlige budgetter, og jeg hørte ikke rigtig hr. Lars Løkke Rasmussens bud på det.
Men jeg vil sige, at ud af de 7 mia. kr., man skulle finde i det her, bliver de to altså fundet på statens budgetter, og det er jo så noget, der skal findes, inden finansloven bliver forhandlet.
Det Radikale Venstre kan støtte lovforslaget.
Poul Erik Dyrlund (S), 1997-10-22:
Det var såmænd blot en enkelt kommentar til hr. Kim Behnke og hans hypotese om kommende finansministres eventuelle lyst til overgreb på ATP-midlerne.
Jeg har nu ikke den opfattelse, at i hvert fald statsministre, der vil komme fra det parti, jeg tilhører,
kunne have den lyst, men man kan selvfølgelig aldrig nogen sinde afvise, at hvis vi fik en Fremskridtsmand som finansminister, ville vedkommende inddrage det hele.
Fremskridtspartiet er i øvrigt, ved vi jo,
imod ATP-Fonden.
Det har de udtalt gentagne gange, og det ville jo være meget nærliggende for sådan en herre at inddrage det hele.
Men jeg må klart afvise den hypotese, som hr. Kim Behnke her fremfører.
Frank Aaen (EL), 1997-10-22:
Regeringens udgangspunkt for at arbejde med et indgreb var, at det private forbrug er stigende.
Hvis man vil ramme et luksusforbrug og et stigende forbrug, må man selvfølgelig ramme dér, hvor det er, og ikke ramme alle de steder, hvor der ikke er nogen forbrugsfest. Regeringen har jo selv med tal dokumenteret, at ledige, bistandsmodtagere, lave indkomster ikke har haft nogen forbrugsudvikling.
Der er ikke nogen forbrugsfest overhovedet, og derfor afviste vi at gå med til et indgreb, som også ville ramme disse grupper.
Det var punkt 1. Punkt 2.
Da vi så så teknikken i det, man havde foreslået, var det oven i købet skruet sådan sammen, at dette lovforslag, vi ser i dag, rammer hårdere, jo lavere indkomst man har.
Vi har lavet beregninger over det.
En enlig kontanthjælpsmodtager, som nu skal indsætte 1.300 kr. af de for få penge, vedkommende har i forvejen, i ATP, kommer på den måde af med brutto 1,6 pct. af indtægten, efter skat 0,9 pct. af indtægten, hvorimod den højtlønnede, der tjener 300.000 kr. om året - for ikke at snakke om dem, der tjener endnu mere - godt nok i princippet skal betale 1 pct., altså allerede dér mindre end hvad bistandsmodtageren skal af med, men oven i købet har en endnu større skattefordel.
Når vi indregner den, er man nede på, at de højtlønnede skal af med 0,4 pct. Jeg forstår ikke, at regeringen kan komme med et udspil, hvor man ikke alene rammer de laveste, der ikke har haft nogen forbrugsfest, men samtidig også skruer det sådan sammen, at de i procenter bliver ramt mere end dobbelt så hårdt som dem, der har fået de store indkomstfremgange.
Og medregner vi så oven i købet det, vi lige har talt om, nemlig muligheden for at flytte de penge, man har stående på én konto, ind på en skattebegunstiget opsparingsform med boligopsparing og indregner den skattefordel, det giver, viser det sig i praksis ifølge vores beregninger, at den, der tjener 300.000 kr., får en forbrugsbegrænsning netto, der er mindre i kroner end den forbrugsbegrænsning, bistandsmodtageren bliver udsat for. Det er simpelt hen uforståeligt, at regeringen kan komme med sådan noget til Folketinget.
Utroligt, at V og K støtter det, men det er selvfølgelig mere nemt at forstå, for V og K har altid ført en politik, der går ud på at klippe dem, der er svagest og har mindst, og til gengæld fodre dem, som har mest.
Vi må stemme imod det og oven i købet gøre opmærksom på - det var det, vi havde inde i debatten - at det altså også er sådan, at de allerrigeste får en kæmpemæssig skattefordel ud af dette indgreb, og at den skattebegunstigelse, de får, også bliver forrentet år efter år efter år i ATP.
Det vil sige, at når det kommer til udbetaling til sin tid, får de også et beløb, der mange gange overstiger det, som ATP-modtageren får.
Det er asocialt, og det må afvises.
Sonja Albrink (CD), 1997-10-22:
Vi er også glade for det, vi i CD kalder Mimi-modellen, der blev resultatet af forhandlingerne, hvor man får udbetalt det samme, som man har indbetalt.
Når regeringen foreslår tvungen opsparing, er det en ganske fornuftig idé - som CD også har været inde på - at det sker ved en ordning, som befolkningen har en forståelse af, og at befolkningen har tillid til, at pengene rent faktisk bliver udbetalt.
CD mener, at denne stramning af finanspolitikken sker med et bredt forlig hen over midten.
Regeringen har vist forhandlingsvilje, og det har Venstre og De Konservative også, så alt i alt er det det, Danmark har brug for, og derfor støtter vi forslaget.
Frank Aaen (EL), 1997-10-22:
Venstres ordfører sagde, at det var et afgørende princip for Venstre, at det beløb, man indbetaler, får man tilbage krone til krone.
Så vil jeg spørge, om det kan bekræftes, at når en bistandsmodtager indbetaler 1.300 kr., så får vedkommende en skattefordel på 500 kr., dvs. at det er ca. 800 kr., vedkommende selv betaler, hvorimod når en højtlønnet indbetaler 1 pct. og f.eks. indbetaler små 3.000 kr., så er skattefordelen ca. 1.700 kr.
Er det tilbage krone for krone?
Hvis det er krone til krone, at den rige får mange flere statskroner tilbage ved udbetalingen end bistandsmodtageren, så forstår jeg ikke, hvad krone til krone betyder.
Bendt Bendtsen (KF), 1997-10-22:
Jeg vil starte med hr. Frank Aaen.
Det er i hvert fald rigtigt, hvad hr. Frank Aaen siger her fra talerstolen, nemlig at det er en pensionsordning og ikke en skat, og at det er en skattebegunstiget pensionsordning.
Det var det, vi gik efter fra konservativ side.
Det er også et svar til hr. Poul Erik Dyrlund.
Det er korrekt, at det ikke er det samme som det, der blev fremlagt her fra talerstolen af statsministeren om en ren ATP-model.
Det mener vi ikke den er.
Den bliver afregnet krone for krone, og man får renters rente.
Det er en pensionsordning; det er ikke nogen bruttoskat.
Til hr. Poul Erik Dyrlund om frikortmodellen: Jamen så er vi ved at nærme os det samme igen.
Det er jo ikke en bruttoskat, vi har fået, og det var det, man ønskede.
Nu har man fået en nedre grænse, så avisbudet ikke skal betale denne bruttoskat.
Sådan er tingene.
Frank Aaen (EL), 1997-10-22:
Jamen det virker ikke, som om hr. Jens Hald Madsen har læst lovforslaget og bemærkningerne, for af bemærkningerne fremgår
det, at 85 pct. af de penge, der kommer ind på denne skattelettede boligopsparingskonto, stammer fra eksisterende opsparing, og at man regner med, at kun 15 pct. er ny opsparing. Så i praksis er det altså i virkeligheden stort set ikke nogen ny opsparing, men bare sådan, at man nu siger til dem, der i forvejen har penge, som de kan flytte fra én konto til en anden: Vi giver jer en skattefordel.
Aage Frandsen (SF), 1997-10-22:
Det er selvfølgelig rigtigt, som hr. Poul Erik Dyrlund siger, at hvis en forhandling skulle tage udgangspunkt i, at regeringen mener, at alle skal bidrage med 1 pct., så var der ikke så meget at forhandle om og stå i kø efter, for
Vi ønsker ikke - for at sige det lidt populært - at bistandsklienten, den arbejdsløse og kassedamen skulle bidrage.
Det mente vi ikke, og det mente regeringen, og derfor kunne vi åbenbart ikke blive enige, og derfor var der ikke grund til, at vi stod i kø i ret lang tid, da vi konstaterede det.
Frank Aaen (EL), 1997-10-22:
Jeg er fuld af forståelse af, at én med ministerindtægt ikke mener overhovedet at kunne mærke det her.
Og det er rigtigt: Her taler vi om 0,4 pct. af bruttoindkomsten.
Jeg er helt sikker på, at det kan ingen minister mærke. Men jeg synes, man skal passe på med at negligere, at en enlig på bistandshjælp med dette her næste år har 800 kr. mindre i lommen.
800 kr. er altså for nogle mennesker mange penge, og jeg synes ikke, man bare skal sige, at det er ligegyldigt. Når det oven i købet viser sig, at bistandsmodtageren procentvis kommer af med mere end dobbelt så meget som den højtlønnede, så er jeg meget glad for, at det ikke er mig, der står her som minister og skal forsvare et sådant indgreb.
Jytte Wittrock (S), 1997-10-22:
Dette lovforslag er en del af den aftale mellem regeringen og Venstre og De Konservative, som er med til at sikre, at vi kan fastholde den gode økonomiske kurs, som regeringen har fastlagt.
Lovforslaget drejer sig om muligheden for, at der i 1998 kan indsættes op til 12.000 kr. på en boligopsparingskonto.
Indskuddet skal bindes i mindst 3 år og kan højst stå i 10 år.
Renterne af beløbet er skattefrie, og for at opnå skattefritagelsen af renterne skal beløbet anvendes til anskaffelse, forbedring eller udvidelse af en helårsbolig i Danmark.
Jens Hald Madsen (V), 1997-10-22:
Dette lovforslag skal ses som en del af forliget af 10. oktober mellem Venstre og De Konservative og regeringen for at fremme opsparing, og vi kan sige, at Venstre er meget tilfreds med forliget om at fremme den private opsparing og mindske det private forbrug.
Men for Venstre havde det jo nok været lige så vigtigt og måske endnu mere vigtigt at få mindsket det offentlige forbrug og få nedbragt den offentlige gæld, som de kommende generationer desværre nu skal slås med. Men det vigtigste i forliget er for Venstre, at den tvungne opsparing ikke længere er en bruttoskat, og at vi samtidig nu kan se, at Venstre og Det Konservative Folkeparti får den præmiering af frivillig privat opsparing, som vi har arbejdet for, og som er en af Venstres mærkesager.
I Venstre ønsker vi nemlig at motivere folk til at spare op, så de kan klare sig selv længst muligt.
For lige så vel som Venstre ønsker, at det skal kunne betale sig at arbejde, ønsker Venstre naturligvis også, at det skal kunne betale sig at spare op og specielt til livsnødvendige behov som, i dette tilfælde, boliger.
I Venstre er vi ganske vist klar over, at dette forlig og denne boligopsparing kun gælder for 1998, men vi mener også, at det nok kommer til at passe meget godt, for så har vi jo haft et folketingsvalg, og så kan ordningen jo i 1999 gøres permanent af en kommende borgerlig-liberal regering.
Frank Aaen (EL), 1997-10-22:
Jeg forstår, at Venstre er interesseret i at nedbringe den offentlige gæld, og derfor vil jeg spørge, hvordan det så harmonerer med, at Venstre her foreslår en opsparingsform, som øger statens underskud i og med, at der mistes et skatteprovenu, og om Venstre kan erklære sig enig i, at hvis vi regner med, at folk i dag har pengene stående til 6 pct. i en obligation og bare flytter dem over i en boligopsparing, så får vi et kæmpemæssigt skattetab, fordi man ikke længere skal betale skat af renterne, og dermed får vi jo ikke en begrænsning af forbruget, men derimod en øgning af forbruget svarende til skattebesparelsen.
Jens Hald Madsen (V), 1997-10-22:
For det første står der jo i lovforslaget, at det skal undgås, at der kan opstå spekulation i at overflytte pengene fra den ene konto til den anden, og for det andet er det jo sådan, at hvis pengene er målrettede til noget, der er så livsnødvendigt som boliger, mener jeg rent faktisk, at det er et meget godt grundlag for at give unge mennesker en mulighed for at spare op til deres fremtidige bolig og dermed undgå, at de skal belaste staten senere hen.
John Vinther (KF), 1997-10-22:
Jeg kan ikke dy mig for at sige til hr. Frank Aaen - og det ved hr. Frank Aaen udmærket godt - at det jo ikke er ganske utænkeligt, at der flyttes rundt på opsparingskonti på denne måde.
Men hr. Frank Aaen kan jo ikke komme uden om, at vi med dette forslag i hvert fald sikrer, at man så flytter fra åbne opsparingskonti, hvor man kan forbruge pengene, til bundne opsparingskonti, hvor man ikke kan forbruge pengene, og det er jo det, der har været sigtet med hele lovforslaget.
Det Konservative Folkeparti er tilfreds med aftalen, og vi er særdeles tilfredse med, at det også lykkedes at få indført en opsparingsordning, hvor folk på helt frivillig vis motiveret ved en skattefritagelse kan spare op til egen bolig.
Det synes vi er positivt, og vi kan anbefale lovforslaget.
Frank Aaen (EL), 1997-10-22:
Jeg vil bare spørge den konservative ordfører, om det kan bekræftes, som det fremgår af bemærkningerne, at der sker en - ifølge lovforslaget - meget, meget beskeden meropsparing, nemlig en meropsparing på 15 pct. ud over den, der er i forvejen. Og er det ikke meget dyrt, at staten skal tabe skatteindtægter, som her er anslået til 50 mio. kr.
- jeg tror nu nærmere, det bliver 100 mio. kr. - for at få en så beskeden forøgelse af opsparingen?
Aage Frandsen (SF), 1997-10-22:
SF kan ikke støtte lovforslaget.
Og det er jo ikke overraskende, at det er sådan, for det
var jo en ordning, som den socialdemokratisk ledede regering fik afskaffet, som vi har haft én gang, og som alle jo på det tidspunkt - medmindre man af ideologiske årsager absolut var tilhænger af den slags ordninger - erkendte ikke betød ret meget for opsparingen.
Det ligger jo også i lovforslaget her, at man skønner, at opsparingen stort set ikke bliver ændret ved det - det er meget lidt - men de mennesker, som har nogle penge i forvejen, kan flytte dem fra én konto til en anden, og det kommer det offentlige så til at betale for.
Vi afviser lovforslaget, for det første ud fra at det er de velstillede, man giver en mulighed for at få en skattefri renteindtægt, for det andet fordi der er grænser for, hvor meget det betyder opsparingsmæssigt, for det tredje fordi staten mister penge ved det - og jeg mener ikke, det er nu, vi skal sørge for, at statens budget bliver forringet - og for det fjerde kan vi ikke se nogen grund til, at der skal gives ideologiske indrømmelser til partierne Venstre og Det Konservative Folkeparti. Derfor siger vi nej til lovforslaget.
Dorit Myltoft (RV), 1997-10-22:
Som flere ordførere allerede har nævnt, er lovforslaget en udmøntning af en del af aftalen mellem regeringen og Venstre og Det Konservative Folkeparti om justering af den økonomiske politik.
Meningen med forslaget er at begrænse det private forbrug gennem en øget opsparing.
Det Radikale Venstre støtter dette lovforslag.
Annette Just (FP), 1997-10-22:
Lad mig sige det sådan: Ja, det her er et lille bitte nøk i den rigtige retning.
Hvad der ville være allerbedst, var, at man tog skridtet fuldt ud og sagde, at det ville være en god idé for nationen Danmark, hvis hver eneste familie havde mulighed for at spare op til den bolig, den gerne vil have, eller den forandring af boligen, den gerne vil have, uden at staten ligesom skal retlede, hvordan og hvornår man skal lægge op, og hvor man skal tage lån, og jeg ved ikke hvad.
Det er en god idé, at folk selv lægger op og får den præmiering, at de ikke skal betale skat af renterne, men at opsparingen så er båndlagt til deres egen bolig, således at vi ikke risikerer, at der er så mange, der bliver nødt til at gå ind i socialt boligbyggeri.
Så Fremskridtspartiet siger ja; det er et alt for lille nøk, men dog i den rigtige retning.
Frank Aaen (EL), 1997-10-22:
Det her er simpelt hen et af de mest latterlige lovforslag, jeg endnu har set i Folketinget.
Man laver en lov, der har til formål at øge privat opsparing fra i dag 1 mia. kr. til 1,2 mia. kr., altså får borgerne til sætte ekstra 200 mio. kr. ind på en konto.
100 mio. offentlige kroner for at lokke borgerne i Danmark til at putte ekstra 200 mio. kr. ind på en konto i tre år.
Jeg har forstået, det hedder vinduespynt.
Det er noget af det dyreste og dummeste vinduespynt, jeg nogensinde har set.
Sonja Albrink (CD), 1997-10-22:
Når man skal animere befolkningen til at udvise en bestemt adfærd, så findes der i befolkningen to udtryk for, hvad der er mulighed for at bruge, og det er pisken og guleroden.
Med det forslag, vi behandler her, som er blevet til ved en forhandling mellem regeringen og Venstre og De Konservative, forsøger man at øge opsparingen ved en skattebegunstiget opsparing.
Men med et maksimalt indskud på 12.000 kr., en årlig forrentning på 3 pct. og en marginalbeskatning på 50 pct., så kan gevinsten det første år ikke blive mere end 180, måske højst 160 kr. Det er ikke nogen økonomisk gulerod.
Jeg vil nærmere betegne det som en lille karotte, især når man tager i betragtning, at pengene skal bindes i tre år og anvendes til bestemte formål.
Det kan være lidt svært at se, hvordan man med et meget beskedent provenutab kan forvente at opsuge beløb af betydning.
Det er noget af det, som vi i CD gerne vil have lov at kigge på under udvalgsbehandlingen.
Et forslag til en rigtig gulerod, som jeg gerne vil lufte,
er jo at tillade, at opsparingen også kunne anvendes til at vedligeholde sin bolig.
For CD er det vigtigt, at der ikke i forbindelse med præmieringen vil være mulighed for skattetænkning, og vi skal også sikre os, at ordningen virkelig medfører en reel ekstra opsparing.
Derfor er det også vigtigt for CD, at vi sikrer os, at der er tale om en ordning, hvor alle kan være med.
Der ligger også en mulighed for en form for opdragelse, kan man sige, eller i hvert fald en tilvænning til, at man skal spare op, i det her forslag.
Med disse argumenter kan jeg sige en positiv støtte til
forslaget