Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-11-27:
Regeringen har som bekendt nu været regering i 1 år, så det er måske i virkeligheden lidt forunderligt, at man kun 1 år gammel skal opleve sit første déja-vu.
Men det er jo ikke desto mindre situationen her, hvor vi bliver stillet over for et beslutningsforslag, som vi allerede har forholdt os til én gang i regeringens første leveår.
Derfor kommer det næppe heller som nogen stor overraskelse, at regeringen ikke kan støtte den del af forslaget, der pålægger regeringen at fremsætte lovforslag, som sikrer gratis medicin til børn og unge under 18 år, idet der jo som sagt er tale om en genfremsættelse af et beslutningsforslag, vi forholdt os til i sidste samling.
Det er fortsat regeringens opfattelse, at det dels vil have en række uheldige følger at bevilge gratis receptpligtig medicin til børn og unge under 18 år, dels vil det indebære en uhensigtsmæssig anvendelse af de begrænsede offentlige midler, der er til rådighed til medicin.
Efter beslutningsforslaget skal der ikke alene ydes 100 pct. tilskud til tilskudsberettigede lægemidler til børn, men til alle lægemidler, der er receptpligtige, og som ordineres til børn.
Forslagsstillerne ønsker således, at der skal ydes tilskud til et lægemiddel, selv om der er et misforhold mellem lægemidlets pris og dets behandlingsmæssige værdi.
Forslagsstillerne vil ligeledes yde tilskud til et lægemiddel, hvor der er en nærliggende risiko for misbrug af lægemidlet.
På den måde lægger beslutningsforslaget op til en efter min overbevisning særdeles uhensigtsmæssig anvendelse af de offentlige ressourcer, idet incitamentet for de ordinerende læger til at ordinere billigere, synonyme lægemidler eller parallelimporterede lægemidler helt fjernes.
Det er regeringens opfattelse, at vi med det behovsafhængige tilskudssystem, der både tager hensyn til en effektiv udnyttelse af de økonomiske ressourcer og en effektiv hjælp til de personer, der har det største behov, har et godt tilskudssystem.
Et tilskudssystem, der jo i øvrigt allerede tager særlige hensyn til børn, idet egenbetalingsgrænsen på de 515 kr. ikke gælder for børn under 18 år.
Det er regeringens opfattelse, at den gældende tilskudsordning sammenholdt med hjælpemuligheder efter sociallovgivningen på en god og hensigtsmæssig måde tager hensyn til den økonomiske belastning, som et sygt barn med et stort medicinbehov kan udgøre for nogle børnefamilier.
Det var medicinen.
Så er der brillerne.
Man må jo forstå det således, at sådan er det i dag.
Jeg spørger bare: Vil Enhedslisten virkelig påstå, at det er den danske virkelighed anno 2002, at skolebørn går rundt med sammenknebne øjne, fordi forældrene ikke har råd til at give dem briller?
Det stemmer ikke med det indtryk, jeg selv har.
Har man ikke råd til at købe briller til sit barn, er der muligheder for støtte i den sociale lovgivning.
Selvfølgelig ville det være rart at få brillerne betalt.
Det ville da også være rart for den gruppe af forældre, der selv har økonomisk mulighed for at købe briller til børnene, også designerbriller - skift en gang i sæsonen, det ville da være rart.
Det undrer mig sådan set bare, at det lige præcis er her af alle steder, man vil bruge de trods alt begrænsede velfærdskroner.
Mine beregninger viser, at Enhedslistens forslag vil koste mindst 230 mio. kr.
Alene brillerne vil koste ca. 80-100 mio. kr., mens medicinen vil koste ca. 150 mio. kr.
under den meget optimistiske forudsætning, at forbruget ikke stiger overhovedet, selv om egenbetalingen fjernes totalt.
Spørgsmålet er, om det er ved afskaffelse af egenbetaling på områder som disse, at vi bruger de offentlige ressourcer bedst.
Det mener regeringen ikke.
Vi mener, at der er andre områder, der i første omgang skal prioriteres.
Vi mener heller ikke, at det er holdbart blot at sætte skatten op for at finansiere udgifter som dem, der er indeholdt i dette forslag.
Derfor kan regeringen, selv om man nu prøver for anden gang på bare 1 år, ikke støtte det fremsatte beslutningsforslag.