Lene Espersen (KF), 2005-05-11:
Jeg vil gerne indlede med at takke for den måske ikke så overraskende, men dog meget overvældende opbakning, der er til lovforslaget.
Som fru Anne Baastrup på SF's vegne så meget rigtigt indledte sin ordførertale med, handler det her jo om menneskeskæbner, om mennesker, som har været udsat for en af de allermest ubehagelige forbrydelser, man overhovedet kan blive udsat for, og som for mange er noget, der giver ar på sjælen resten af livet.
Vi må erkende, at retstilstanden har været sådan, at der har været voldtægtsofre, som har valgt at sige: Jeg orker ikke at skulle igennem en halv inkvisition i en retssag for at få dømt den person, der har forbrudt sig over for mig.
Derfor er det jo også helt afgørende, at Folketinget så helhjertet bakker op om, at vi nu meget markant styrker voldtægtsofres retsstilling gennem de forslag, som lovforslaget indeholder, og jeg vil da gerne takke samtlige ordførere for, at de så helhjertet går ind og støtter forslaget.
Der har så fra flere været lidt polemik om, hvem der egentlig er oprindelsesmændene til dette forslag.
Hvem er det, der skal høste laurbærrene af, at vi nu alle sammen står og roser lovforslaget i dag?
Jeg tror, at fru Sandy Brinck endda valgte at sige, at det kun er kommet til verden på grund af en hidsig opposition.
Jeg må selv sige, at den måde, som fru Elisabeth Arnold udlagde historien på, tror jeg er lidt nærmere ved sandheden.
Nu er fru Elisabeth Arnold og fru Sandy Brinck jo også medlemmer af partier, som har haft regeringsmagten i ganske mange år, så hvis man ville være rigtig polemisk, ville man jo spørge: Hvorfor i alverden gjorde I ikke selv noget ved det?
Hvorfor ventede I, til der kom en regering, der rent faktisk handler, før der sker noget?
Men jeg skal undlade polemikken og blot sige, at den beskrivelse, som fru Elisabeth Arnold kommer med, kan jeg i hvert fald genkende.
Jeg synes egentlig, at det er den gruppe, som først og fremmest fortjener hæder i dag, hvis man overhovedet skal tale om noget sådant.
Jeg vil sige til fru Elisabeth Arnold, at jeg er meget enig i de betragtninger, som fru Elisabeth Arnold havde om den anden del af lovforslaget, der handler om straffesager mod politipersonale, hvor vi nu ændrer reglerne, således at de pårørende på mere betryggende vis kan følge sagen.
Jeg er enig i bemærkningerne derhen, at det ikke kun er væsentligt, selv om det er meget væsentligt, at pårørende, der mister et barn eller en forælder, er en del af processen, men at det også er vigtigt, at offentligheden er tryg ved den måde, hvorpå sagerne fungerer.
Der er her kommet en rapport fra Rigsadvokaten om, hvorledes praksis er i andre lande, som vi normalt sammenligner os med, men næste skridt er nok, at vi selv, Retsudvalg og minister, tager ud og besøger nogle af de lande, som vi kan lytte til og måske lade os inspirere af – om ikke andet for at vi får en sikkerhed for, at den ordning, vi har i dag, også er den, der er bedst set med offentlighedens øjne.
Som fru Line Barfod, som også var inde på udgangspunktet for det her, nemlig høringen, synes jeg faktisk også, at det har været en rigtig god proces.
En ting er jo, at vi ofte via aviser og andre medier bliver bekendt med en enkelt sag, men oftest er det bedste jo at lytte til de aktører, der har problemerne inde på livet hver dag, og lade dem inspirere os, hvis der skal ske ændringer i lovgivningen.
Jeg er altså meget enig i, at det har været en god proces at gøre det på denne måde, og at der så er flere, der får æren for det, det ender med, er i hvert fald ikke noget problem for regeringen, og det tror jeg såmænd heller ikke det er for Folketinget. Jeg vil også sige til fru Line Barfod, at jeg er meget enig i, at en af de ting, som i forbindelse med den forestående retskredsreform er helt afgørende, er, at der bliver en bedre fysisk indretning af domstolene.
Vi har alle været ude og besøge domstolene og har set, hvilke lokaler der er til rådighed, og de er ikke tidssvarende i de sager, der bliver behandlet.
Så jeg er enig i, at det klart må være noget, der skal prioriteres.
Endelig nævnte fru Line Barfod også konfliktmægling som instrument.
Som fru Line Barfod ved, er det jo noget, der stadig væk kører på forsøgsbasis, godt nok kun i meget begrænset omfang, men det skyldes, at det ikke var muligt at få overbevist partierne bag flerårsaftalen om, at det skulle gøres landsdækkende.
Men regeringens holdning er i hvert fald den, at vi meget gerne medvirker til, at det kommer i spil en anden gang.
Jeg tror også, at det for nogle er den helt rigtige måde at komme videre i livet på, og hvis det er det, der hjælper et offer til at få et bedre liv, kan jeg ikke se, hvorfor vi fra Folketingets side skal stille os hindrende for det.
Så det er vi positive over for at arbejde videre med.
Derudover vil jeg såmænd blot takke samtlige partier for den helhjertede støtte til det her forslag, og jeg lytter også meget gerne til, hvad der kunne være af debatter med udgangspunkt i det her lovforslag om, hvordan vi yderligere kan forbedre voldtægtsofres retsstilling.
Det mener jeg i hvert fald hr. Kim Christiansen annoncerede var noget af det, man kunne arbejde videre med i den kommende tid så.
Så tak for det.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning