runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Hans Christian Schmidt (V), 1997-11-20:
Det er jo en dejlig oplevelse, når en debat er startet, skal vi sige, på en måde, hvor nogle forsøger at sige, at det her forslag kan der ikke være ret meget i, at der så alligevel udvikler sig en spændende debat, hvor ordførerne deltager aktivt.
Det er dejligt, og ikke mindst så er det jo meget godt for miljøet, så vi er selvfølgelig meget tilfredse med, at folk på den måde engagerer sig.
Man kan også sige: Det skulle vel også bare mangle, når man tænker på, hvor mange mennersker ude omkring der er afhængige af, at vi er handlekraftige på netop det her område.
Men det er klart, at man på nogle tidspunkter i debatten efterlades med det indtryk, at der er nogle folketingsmedlemmer, der er rigelig langt fra det rigtige liv, og det er trist.
Det er trist, når medlemmer ikke længere kan huske, hvordan der har været delegationer i Miljøudvalget og fortalt os og bedt os om, at der nu måtte ske noget, fordi man følte sig truet på sit erhverv, man følte sig truet på sin planlægning - både økonomisk, og hvad der ellers skulle til - for at man kunne drive sin virksomhed.
Det er ærgerligt, når vi har sådan en debat, at det trænges i baggrunden og medlemmerne ikke husker det længere.
Og jeg vil opfordre partierne meget til, når vi nu går i Miljøudvalget: Tænk på alle de mennesker, som har fortalt os igen og igen, at vi har et problem.
Det kan man i øvrigt se ud af et godt blokdiagram her, som fortæller lidt om, hvor lang tid det tager i andre lande.
Det er jo tankevækkende, at vi mener, at svenskerne ikke er bedre - for sådan må man jo tolke det - når man kan se, at svenskerne bruger halvt så lang tid som vi til at få godkendt, eller man kan f.eks. se på Schweiz, der ligger langt længere nede, på kun 1 år, mens vi ligger oppe på 40 måneder.
Det er tankevækkende.
Mon ikke vi kunne indrømme her, at det dog godt kan være, at vi også kan lære noget af de andre?
Så det kunne måske være en god idé, at vi, mens vi behandler forslaget i udvalget, lader et par stykker tage over til - eller ned til - de lande og få en erfaringsudveksling og se på, hvordan de gør det.
Jeg tror også, vi kan lære dem noget, men måske kan de også lære os noget.
I hvert fald må vi jo konstatere, at flere af landene er hurtigere end vi er, og mon vi altid skal starte med at tro, at det betyder, at så er der nok ikke den samme kvalitet i det?
Lad os møde dem med åbent sind.
Det håber jeg også vi gør i udvalget.
Vi glæder os til behandlingen og tror på, at vi kan skrue det sammen på en eller anden måde.
Svend Auken (S), 1997-11-20:
Også her drejer det sig om borgerligt genbrug af tidligere fremsatte og grundigt behandlede forslag, og jeg skal også på det her punkt afstå fra bare at henvise til mine tidligere bemærkninger om forslaget, men skal - af respekt for forslagsstillerne - gentage hovedsynspunkterne.
Jeg har allerede forbudt en række
af de aktivstoffer, der har været anvendt på befæstede arealer.
For at sikre en vurdering af midler, der foretages med udgangspunkt i nyeste viden på området, har jeg i juli bedt Miljøstyrelsen om at overveje godkendelsessystemet for midler, der bruges på befæstede arealer.
Jeg har bedt GEUS om at præcisere, hvordan man skal vurdere de data, der ligger til grund for beregningen af risikoen for udvaskning på befæstede arealer.
Resultatet af dette arbejde foreligger formentlig sidst på vinteren, og jeg vil så tage stilling til yderligere initiativer.
Når vi kommer til behandlingen af B 19, vil jeg komme ind på, at vi på nuværende tidspunkt ikke har grundlag for at udpege de mindst miljøskadelige midler.
Pesticidanvendelsen på de offentlige arealer udgør mindre end 1 pct. af det samlede forbrug af pesticider i Danmark.
Ikke desto mindre bør det offentlige efter min mening gå forrest i bestræbelserne for at reducere forbruget, og mange statslige institutioner og kommuner er godt i gang.
Jeg vil blot nævne, at ifølge dagbladet Politiken har et rundspørge til alle landets kommuner vist, at ca. to tredjedele af alle kommunerne enten har eller vil forbyde anvendelse af pesticider.
I øvrigt vil jeg inden for kort tid fremlægge mine forslag til at begrænse anvendelsen på offentlige arealer; det tror jeg der er mere perspektiv i end dette forslag her, som jeg har respekt for hensigten med, men ikke udformningen af. Så uanset de positive betragtninger, jeg startede med, kan regeringen ikke støtte forslaget.
Regeringen har grebet ind og forbudt en række af de skadelige midler og vil komme med initiativer, der vil begrænse brugen af pesticider på offentlige arealer, herunder de ikkedyrkede arealer, og det vil vi meget gerne diskutere med de politiske partier i Folketinget.
Peter Christensen (S), 1997-11-20:
Ja, det er som sagt et nyt genbrugsforslag, og jeg kunne selvfølgelig komme med de samme bemærkninger, som jeg gjorde til beslutningsforslag nr. B 17; men det vil jeg forskåne Folketinget for.
Det var oprindelig beslutningsforslag nr. B
105 fra 1994-95 og nr. B 89 fra 1995-96. Det er jo »flot«, at man kaster sig over 1 pct. af pesticidforbruget, det må man sige, det er jo noget, der rykker i miljødebatten.
Nu mangler vi så bare, at man kaster sig over de over 90 pct., der bruges i landbruget; det venter
vi på, og det har vi ventet længe på, og det kommer vi til at vente endnu længere på.
Men lidt har også ret, og det er jo sådan set positivt i sig selv, at man har taget fat i et hjørne.
Jeg er sådan set enig med forslagsstillerne i, at man skal lave en begrænsning på disse befæstede arealer.
Jeg mener - og det er jo allerede sket - at man kunne finde mekaniske maskiner til at klare mange af de her ting; jeg ved, at DSB er i gang med i stedet for at sprøjte banelegemerne at komme af med ukrudtet på anden vis.
Som ministeren har nævnt, har de fleste amter og kommuner også forbudt pesticider.
Så kunne forslagsstillerne jo sende en opfordring
til de private golfklubber til, at de gør lignende.
Det, der også ligger i forslaget, og som jeg synes er positivt, er, at der er en god rådgivning for de sprøjtemidler, som man åbenbart mener man skal bruge.
Vi skal hele tiden være opmærksomme på at give så god rådgivning som overhovedet muligt.
Desværre er det ikke på nuværende tidspunkt muligt at udpege midler, som er mindre skadelige, men var det tilfældet, var det jo udmærket.
Og så lad mig sige én gang for alle, for det er blevet brugt i debatten også om det sidste forslag, det her med at tale om mijløgavnlige midler eller miljøvenlige midler: Det er altså ikke noget, der findes, men der er nogle midler, som er mere skadelige end andre.
Mere er der ikke at sige om det.
Jeg ved, at miljøministeren har nedsat en gruppe til at undersøge risikoen for udvaskning, men som sagt: Det bedste var ikke at bruge bekæmpelsesmidler.
Og jeg er ikke særlig begejstret for alle de mennesker, der går og bruger sprøjtemidler, hvor det er unødvendigt.
Jeg har en vis forståelse for de mennesker, der skal leve af det, som det sker i landbruget, men jeg har altså ikke forståelse for de andre. Vi må afvise forslaget.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-11-20:
Jeg bemærkede en lille sætning i hr. Peter Christensens ordførertale om, at hvis vi kunne finde ud af, hvilke midler der var mindre skadelige, så var forslaget udmærket.
Jamen der kommer et forslag lidt senere, og hvis man trykker grønt på det, så har man jo løsningen på, at det her netop også bliver et aktivt middel for et godt miljø.
Jens Vibjerg (V), 1997-11-20:
Ministeren startede med at sige, at det her var borgerlig genbrug, men dristede sig da også til at sige, at hensigten var god.
Når vi genfremsætter forslaget, er det jo, fordi der ingen ting er sket på området.
Jeg tror da ikke, at ministeren er af den opfattelse, at man på disse arealer bare kan sprøjte løs, uden at det giver problemer for miljøet.
For er der noget, der kan være med til at sikre vores miljø, vores grundvand, vores vandmiljø, er det, at vi undlader at sprøjte på de arealer, der her er tale om - arealer, hvor vi ikke har muldmikroorganismerne, og hvad der ellers skal til for at nedbryde sprøjtemidlerne.
Når man sprøjter på disse arealer, siver det enten hurtigt gennem sandet ned til grundvandet, hvor der hverken er ilt eller mikroorganismer eller noget til at nedbryde det, eller også løber det med regnvandet ud i kloakkerne, ud i vandløbene og forurener dér.
Når vi kigger på de forureninger, vi har set af brønde, så har det enten været gamle lossepladser, depoter af den ene eller den anden type eller sprøjtning på disse uhensigtsmæssige steder, som har været skyld i lukninger af boringer.
Regelret brug af sprøjtemidler giver ikke anledning
til forurening af vores grundvand.
Vi kan ud fra nøgterne tal se, at de boringer, der må lukke, er på disse steder, som er nævnt i forslaget, hvor man har brugt sprøjtemidler, eller hvor vi har de gamle lossepladser, som ministeren jo heller ikke har været særlig varm på at gøre en indsats for at rydde op på.
Jeg håber i hvert fald, at et flertal i Folketinget kan være med til at overbevise ministeren om, at det er et af de områder, hvor vi skal sætte ind, hvis vi vil værne om vores miljø.
Med disse ord skal jeg for Venstres vedkommende meget varmt anbefale forslaget.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-11-20:
Forslaget er endnu et led i vores plan for at skaffe og sikre, at Danmark fortsat er et af de steder i verden, hvor vi har det bedste vandmiljø.
Det er vores ambition, at det skal vedblive med at være sådan.
Nu har vi ikke noget imod genbrug, det er noget positivt for vores vedkommende, og det er godt ud fra den betragtning, at dråben huler stenen, altså jo mere vi bliver ved at tale om, at vi skal gøre noget ved de her problemer, jo større bliver forståelsen.
Jeg lyttede mig også til en større forståelse hos ministeren denne gang end tidligere.
Jeg kan se, at det har gjort så meget indtryk, at ministeren nu har igangsat et arbejde, som han venter at kunne afrapportere om sidst på vinteren, tror jeg der blev sagt, og det vakte glæde.
Jeg tror, at vi kan se frem til at få et resultat, der vil understøtte de synspunkter, det her forslag er båret af.
Det er jo lidt aparte, at man på vores kirkegårde, på
totredjedele af kommunernes arealer, hos en masse private, også blandt landmænd, kan finde ud af at gøre det her.
Men der er altså nogle enkelte steder, hvor man ikke kan gøre det, og dér vil det her være en hjælp, for i arbejdet for rent drikkevand tager vi også de små procenter med for at få den maksimale virkning. Jeg brugte det her forslag, da vi havde kulturnat på Christiansborg, og stillede til de folk, der kom op i De Konservatives gruppeværelse, spørgsmålet, hvilke partier i Folketinget der kunne finde på at stemme imod, og så kom jeg med forslagets tekst.
Vi kan sige, at dét er gået ind ude i befolkningen.
De var godt klar over, hvem der stemte imod.
Det var regeringen, det var SF, det var Enhedslisten, og det er også det, jeg tror bliver lidt af et problem for de pågældende partier, for det er meget svært at forklare.
Vi har også måttet forklare det mange gange for pressen, for er det virkelig rigtigt, at det forholder sig sådan?
Det er noget af et problem for regeringen, men vi vil gerne være med til at løse det for dem.
Jeg synes sådan set bare, vi skal i arbejdstøjet, og for vores vedkommende er det i orden, at vi kommer til at vente til sidst på vinteren, bare vi får det bragt på plads.
Hans Christian Schmidt (V), 1997-11-20:
Jeg har fuld forståelse for, at De Radikale søger hjælp hos Venstre; det er der ikke noget galt i.
Jeg vil bare sige, at hvis fru Elsebeth Gerner Nielsen vil kigge tilbage på de debatter, vi har haft, er det jo netop det, der har været hovedpunktet.
Når vi har diskuteret det i Folketingssalen, har der jo aldrig været tale om, at man ikke kunne revurdere eller forny midler, og økonomien har også været i orden.
Debatten er aldrig gået på, at man ikke synes, det var en god idé at revurdere og nyvurdere.
Jeg skal læse forslaget op.
Der står: »Folketinget pålægger regeringen at sikre, at sagsbehandlingstiden for vurdering af bekæmpelsesmidler maksimalt udgør 6 måneder for såvel nyvurderinger som revurderinger.«
Peter Christensen (S), 1997-11-20:
Desværre, må jeg sige, men det kommer vi til under næste punkt.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 1997-11-20:
Den dér forestilling om, at når noget er nyt, er det også absolut bedre, er en fantastisk traditionel opfattelse af fremskridt, vi somme tider oplever her fra talerstolen.
Man kunne selvfølgelig ønske sig i nogle sammenhænge, at det var sådan, men jeg kunne godt tænke mig at få at vide, hvor hr. Hans Christian Schmidt har dokumentationen fra, når han siger, at de gamle godkendte midler skulle være mere miljøvenlige end dem, vi godkender nu.
Jeg vil meget gerne vide, hvilken dokumentation der overhovedet foreligger for, at det skulle være sandt.
Poul Nielson (S), 1997-11-20:
Jeg vil først til hr. Niels Jørgen Langkilde sige, at jeg sådan set har svært ved at være uenig i bemærkningerne om anvendelsen af det danske sprog i en publikation om UNGASS. Folkeliggørelsen af det, der skete på et sådant møde, taler selvfølgelig for, at det alt sammen præsenteres på dansk.
Det er et rent ressourcespørgsmål, og det er jo lidt af en afgørelse at gå hen og bruge kræfter på en oversættelse af alle de tekster, som vi i øvrigt rent faktisk arbejder med på de internationale sprog.
Men principielt er der noget rigtigt i betragtningen.
Til hr. Steen Gade vil jeg i forbindelse med hr. Gades bemærkninger om, at arbejdet med et idépapir rettet mod CSD og arbejdet dér, og at man burde lave en studiekreds om det, sige, at det er svært ikke at huske på en tidligere socialdemokratisk gruppeformand, som hver gang der var antydning af en interessant og måske lidt anderledes diskussion, sagde: Det her skal jo ikke være en studiekreds.
Mit synspunkt er, at det er noget, vi trænger til, og problemernes karakter kalder på den slags kollektive fordybelser og udveksling af synspunkter, så mit arbejdstemperament er absolut sådan, at jeg hilser den karakteristik af, hvad det er, vi har brug for, velkommen, også som en fortsættelse af det åbne samarbejde, som har været Danmarks, om man vil hemmelige våben i vores forsøg på at maksimere vores indflydelse internationalt på det her område.
Til hr. Tom Behnke har jeg et par bemærkninger.
Hr. Tom Behnke sagde, at vi i den vestlige verden holder de fattige ulande ude fra vore markeder.
Det er for det første ikke rigtigt.
Hr. Behnke sagde videre med hensyn til handel i forhold til bistand: Så kort kan det her siges.
Jeg vil føje til: Ja, og så forkert.
Det er en farlig illusion, en flugtrute fra ansvaret at klynge sig til det gamle slogan »trade, not aid«.
Det må være handel og bistand, handel og hjælp.
Det andet er vitterlig forkert og farligt. De fattige udviklingslande er så fattige og har så lidt spredning i deres økonomi, at større adgang til vores markeder ikke løser deres problem.
De skal gennem en vækst- og udviklingsfase, før det er interessant.
Det er de ulande, der ligger på mellemdistancen økonomisk, for hvem dette her har betydning.
Ved at snævre problemet ind, som hr. Tom Behnke gør, udelukker man de fattigste og slipper i øvrigt selv for den forpligtelse, som hele sagen egentlig burde aktualisere.
Så jeg vil benytte også denne lejlighed til at tage kategorisk afstand fra den illusionsprægede beskrivelse af virkeligheden, det her bygger på, og også tage afstand fra beskrivelsen af proportionerne i, hvad internationale møder og samarbejde og forsøg på at skabe et internationalt samfund egentlig koster.
Tager vi hele Danidas økonomiske aktivitet, er det altså 3-4 pct., der går til administration, og det omfatter også hele vores medvirken i aktiviteter som det her.
Det er bestemt ikke klædeligt, synes jeg, at fremføre synspunkter af den art.
Det kan være svært nok endda at få en bred opbakning til det, der er nødvendigt.
Hans Christian Schmidt (V), 1997-11-20:
Det er til ministerens kommentarer omkring mit indlæg, og det er til den del, som handlede om nogle spørgsmålstegn, jeg satte ved dansk miljøpolitik. Jeg har altid sagt, at jeg synes, der er mange gode ting
i dansk miljøpolitik.
Det kan jeg sagtens sige, for det skyldes jo ikke mindst, at Venstre har været med, men jeg vil gerne sige, at når jeg nævner et par ting, som vi ikke vil have del af æren for, så er det f.eks., når vi går ind og kigger på regelforenkling.
Man skal for alt i verden ikke tage en lang debat
om de ting for så til sidst at slutte med en vi ved bedst-holdning
Det er meget, meget vigtigt, at man mener det alvorligt.
Der må jeg sige, at der er nogle ting deri, jeg er glad for.
I dag skal vi jo diskutere et forslag om regelforenkling, og jeg mærker jo allerede nu en åbenhed, der begynder at komme, og at man vil være med og støtte forslaget.
Det glæder mig selvfølgelig, men jeg vil godt se det lidt senere på dagen.
Omkring det, som kaldes fælles gennemførelse, altså joint implementation, har jeg hørt flere ordførere sige, at det var en god idé, at vi gik ind og kiggede på den.
Det er og bliver nødvendigt for den globale CO2-politik.
Og jeg er glad for at høre, at der også i regeringen er nogen vilje til det.
Det er jeg meget glad for at høre.
Så skal jeg blot slutte med at sige, at jeg deler ministerens bekymringer omkring nationale bæredygtighedsråd.
Det er nede, skal vi sige hos os andre, det skal ske.
Politikerne skal ud og snakke med befolkningen, og på den måde skal vi kunne få miljøspørgsmål til at blive interessante.
Man skal ikke have et råd, hvor man skal sidde og lade specialister udtale sig og sådan noget.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-11-20:
Jeg vil gerne takke udviklingsministeren for svaret omkring det danske sprog, men det var ikke så konkret, som jeg gerne ville have, for man henviste til ressourceproblemer i Danida, hvis man skulle oversætte publikationer som den her.
Det er en koncern, der har en omsætning på mange milliarder kroner.
, hvis det er sådan, at vi skal have en effekt af dem.
Derfor vil jeg spørge, om ministeren ikke kan give tilsagn om, at det vil ske fremover.
For hvis vi skal have børn og unge til hurtigt at interessere sig for den globale verden, de er i, og hvis ældre, der ikke har haft en ordentlig skoleuddannelse med grundige engelskkundskaber, skal arbejde med det her frem for med noget andet, så er vi nødt til at have materialet tilgængeligt på dansk.
Og vi må værne om vores danske sprog og vise, det er betydende, ellers giver vi jo selv slip på at bruge det. Så kunne ministeren ikke give et tilsagn om, at for fremtiden leverer vi sådan noget materiale på dansk?
Det var sådan i gamle dage, da man lavede kongeloven efter enevældens indførelse, at da havde man loven i kun to eksemplarer, og det var kongen, der havde styr på den.
Så var man sikker på, at der ikke var nogen, der blandede sig i det. Vores ambition er modsat med denne slags vedtagelser, nemlig at det er noget, der kan bruges, og derfor kunne ministeren genbruge sine informationer ved at lægge dem ud på Internettet, så de var tilgængelige, uanset hvor man var, og så var der en tilgængelighed for informationer, som ville ligge i god forlængelse af de »Agenda 21«-tankegange, vi i øvrigt har.
Jørgen Estrup (RV), 1997-11-20:
Debatten har jo i høj grad været tilfredsstillende, i og med at den har understreget den enighed i delegationen i New York, som også vi kunne konstatere.
Det hilser jeg meget velkomment, og jeg tror, der over en bred front er stor vilje til at holde fokus på opfølgningen af Rio.
Men der er en enkelt udestående ting, som jeg ikke kan lade være med at kommentere efter miljøministerens indlæg.
Jeg kvitterer for miljøministerens bemærkning om, at han normalt er enig med mig, og vil gerne sende den tilbage ved at sige, at jeg i høj grad respekterer det drive, som
miljøministeren viser på de her områder, men når han taler om, at et nationalt organ vil pakke »Agenda 21« ind, bliver jeg alligevel lidt skeptisk, for jeg kunne ikke drømme om at tro, at statsministeren, hvis han havde det som sit ansvarsområde, ville pakke »Agenda 21« ind.
Derimod tror jeg, han ville tage det meget alvorligt, lige så vel som ikke blot den nuværende statsminister, men også statsministrene generelt jo har taget Ligestillingsrådet, som har været deres ressort, alvorligt og har fået meget ud af det.
Jeg synes dog ikke, der er nogen grund til at gøre noget stort nummer ud af det i dag, for miljøministeren har jo fået sin vilje og dermed en enestående chance for at vise, at disse »Agenda 21«-dage faktisk er noget, som regeringen tager overordentlig alvorligt.
Og jeg glæder mig over at se, at dette nu er vejen frem, som sikrer, at fokus holdes på »Agenda 21«, og som viser, at disse »Agenda 21«-dage kan føre til konkrete resultater.
Og skulle det ikke gå helt så hurtigt, som nogle af os frygter, vil vi vende tilbage til sagen.
Hans Christian Schmidt (V), 1997-11-20:
For at vi ikke skal blive misforstået, vil jeg blot sige til hr. Jørgen Estrup, at med hensyn til »Lokalagenda 21« tror jeg ikke så meget, at det bliver »Agenda 21«-dagene, der får betydning, men mere, at det bliver det daglige arbejde i kommunerne, altså i befolkningen og kommunalbestyrelsen.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1997-11-20:
Jeg har både et spørgsmål til miljøministeren og et til udviklingsministeren, men lad os tage miljøministeren først:
Det er sådan, at statsministeren i New York også fremførte, at vi skal sikre, at de udviklede lande ikke udsætter de ikkeudviklede lande for de risici, som vi har opgivet at udsætte os for i de udviklede lande, og derfor vil jeg spørge miljøministeren, om det betyder en større aktiv indsats over for f.eks. Cheminova, som sidst under Operation Dagsværk sendte noget materiale ud, hvori det påstås - i øvrigt fejlagtigt - at det bl.a. i Sydamerika er utrolig dyrt at producere bomuld, hvis man ikke bruger metylparation, og om ministeren som en opfølgning af UNGASS herhjemme ønsker at gøre en indsats for, at de produkter, som vi har forbudt her, også bliver forbudt at producere til eksport, altså om det er det, der ligger i statsministerens udtalelse.
Og det andet spørgsmål er så til udviklingsministeren, som jeg har sendt et skriftligt spørgsmål til om økologisk bistand, som ministeriet er ved at udarbejde en redegørelse om.
Men nu vil jeg så spørge den anden vej rundt: Når vi nu herhjemme gerne vil udfase pesticiderne og i øvrigt også kunstgødningen, betyder det så, at der fra nu af ikke længere for danske udviklingskroner vil blive givet støtte til indkøb af pesticider og kunstgødning i tredjeverdenslande?
For dér betyder en økologisk omlægning jo en forhøjelse af produktionsniveauet, og derfor er det jo ikke alene dårligt, men også decideret nedbrydende for jordejerne i de varme lande at forsyne dem med kunstgødning og pesticider, for så får de aldrig nogen sinde opbygget en frugtbar jord.
Det er efter min opfattelse en decideret straf at tildele den slags bistand, og derfor vil jeg spørge udviklingsministeren, om vi kan få et udsagn om, at fremover vil dansk udviklingsbistand og ulandsbistand ikke omfatte støtte til pesticider og kunstgødning.
Svend Auken (S), 1997-11-20:
Til hr. Bent Hindrup Andersen, som har stillet mig et spørgsmål om, hvorvidt det er dyrere eksempelvis at fremstille bomuld økologisk frem for at fremstille bomuld konventionelt, om jeg så må sige, kan jeg kun sige, at det ganske vist er dyrere, men at det ikke er noget, der med de aktuelle priser på f.eks. et par cowboybukser - som jo har været inde i debatten - påvirker den samlede pris med mere end 8 pct. Så det er ikke noget særlig overbevisende argument, der er fremført fra den pågældende virksomheds
For det andet arbejder vi meget ihærdigt internationalt for at få forbudt alle de farligste sprøjtemidler og kemikalier, og jeg tror, det er den mest effektive vej at gå.
For selv om jeg personlig tidligere har været tilhænger af at arbejde med nationale forbud, må jeg indrømme, at som det udvikler sig i øjeblikket, tror jeg, vi især skal bruge vores kræfter på en effektiv international regulering.
Men som jeg har sagt det før: Lad os endelig fortsætte diskussionen i andre fora for at finde ud af, hvad der er den mest effektive kemikaliestrategi overhovedet.