runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Naser Khader (RV), 2005-04-27:
Tak til ministeren for en positiv modtagelse af vores forslag.
Vi er jo enige om, at der er et problem, og vi er også enige om, at der er behov for en samlet indsats.
Nu, når regeringen foreslår en koordinator, vil jeg spørge om, hvad det er for nogle opgaver, som denne koordinator ikke skal udføre.
Vi foreslår nemlig, at han informerer bredt og dokumenterer.
Centeret skal udvikle nye kompetencer, undervise.
Hvad er det for nogle opgaver, der ikke er så relevante?
Det er det hurtige svar på spørgsmålet.
Men ellers vil jeg gerne i den mere seriøse ende sige, at jeg tror, det er vigtigt, at vi fremmer fokus på det her område.
Men jeg tror også, det er vigtigt, at vi fastholder, at det er de institutioner, vi generelt har i sundhedsvæsenet, lige fra Statens Institut for Folkesundhed til Sundhedsstyrelsen m.fl., der også bør være dette fokus på.
Helt ærligt kan jeg sådan set godt have den bekymring, at hvis vi ligesom trækker det tema ud og siger, at det hegner vi ind i et specielt center, et specielt institut med en specielt afgrænset bevilling, så skaber vi jo i virkeligheden den sovepude, nogle ville sige er alibi for, at vi i de institutioner, vi i øvrigt har oprettet for at fremme forskning i folkesundhed og spredning af det gode eksempel m.v., ikke har fokus på de etniske gruppers særlige situation.
Det er sådan set min principielle baggrund for at sige, at jeg hellere vil fremme denne sag ved at forankre det i et af de institutter, vi har i forvejen, frem for at oprette et nyt selvstændigt center.
Jeg synes alligevel, det er sådan en form for en discountløsning.
Man ansætter en koordinator, og så skulle vedkommende klare det hele.
I Norge har de haft succes med at oprette sådan et center.
Jeg mener ikke, at der er nogen problemer i, at man, når man erkender, at der er et problem på et bestemt område, sætter ekstra fokus på problemet.
Det har vi andre eksempler på.
Der er eksempler på, at man fokuserer på folk, der arbejder med asbest.
Der er andre eksempler på grupper, som man sætter ekstra fokus på, sådan at man gør en ekstra samlet indsats.
Jeg forstår ikke, hvorfor man ikke gør det samme med denne gruppe, for vi erkender alle sammen, at sundhedstilstanden blandt etniske minoriteter er meget værre end gennemsnittet for resten af befolkningen, og derfor er der behov for en samlet indsats.
Men spørgsmålet er, om det er et udtryk for en fokusering at bygge oven på eller uden på de institutioner og de bevillinger, vi har i forvejen.
Der er et sæt andre udfordringer.
Det kræver udvikling af særlige metoder, det kræver fokusering, det kræver også forskning, og det kræver formidling.
Jeg vil bare insistere på, at der her er en udfordring, som skal håndteres inden for rammerne af det generelle sundhedsvæsen med de forskningsinstitutioner m.v., vi har bygget op.
Derfor er det en integreret opgave for Sundhedsstyrelsen og en integreret opgave for Statens Institut for Folkesundhed at fokusere på området her.
Det er denne fokusering, vi nu fremmer ved at normere en særlig forskningskoordinationsstilling i Statens Institut for Folkesundhed.
Kamal Qureshi (SF), 2005-04-27:
Jeg er egentlig meget enig i ministerens betragtninger.
Det, at der er en så stor fattigdom i denne her gruppe og arbejdsløshed og alle de andre faktorer, som ministeren selvfølgelig også er klar over er særlig for denne her gruppe, giver selvfølgelig en anden sundhedsprofil, som vi også kender det fra andre grupperinger og andre dele af samfundet.
Så vi skal i hvert fald i denne her diskussion ikke fokusere for blindt på etnicitet.
Det er ikke, fordi jeg overhovedet tillægger ministeren, at det er det, ministeren har i tankerne i forbindelse med den her stilling.
Men det er i hvert fald væsentligt, at vi – hvad skal man sige – i beskrivelsen af stillingen får slået fast, at man ligesom fokuserer på de steder, hvor der er nogle kulturelle forudsætninger, nogle genetiske forskelle og lignende, som giver en anden sygdomsprofil, og at man ikke fokuserer på den store del af problemstillingen, som også er socialt betinget.
Men der ligger jo det i det, at når denne stilling forankres i Statens Institut for Folkesundhed, så kan man sige, at det sundhedsbegreb, som i øvrigt slår igennem i Institut for Folkesundhed, også slår igennem her.
Det er jo ikke sådan et snævert sundhedsbegreb, det er et bredere sundhedsbegreb.
Det tror jeg ikke der er.
Nu har jeg sådan set læst tykke, amerikanske bøger gennem lægestudiet, og noget af det, mange af de amerikanske bøger typisk er gode til at fortælle, og som de tilsvarende danske lægebøger ikke har med, er, at i Californien er der eksempelvis nogle emigranter af japansk oprindelse, som har en særlig sygdomsprofil, og som efter mange generationer, hvor de spiser lige så mange burgere som alle mulige andre, fortsat viser en forskel.
Det er væsentligt at kigge på.
Det er det jeg synes ville være væsentligt at få pointeret.
Denne her stilling skal fokusere på, hvor forskellene skyldes det, som vi vil kigge på – altså ikke de sociale forskelle, men de kulturelle og genetiske forskelle, eller hvad det nu kan være.
Hudsygdomme vil typisk være nogle af dem, hvor man vil kunne spore nogen forskel.
Men det vil jo selvfølgelig afskære hr. Kamal Qureshi fra at deltage i vores aktiviteter her i salen, så det er ikke nogen opfordring.
Hans Andersen (V), 2005-04-27:
Med dette forslag ønsker De Radikale, at der etableres et Center for Etniske Minoriteter og Sundhed.
Inspirationen er hentet fra Norge, hvor man har etableret en national kompetenceenhed for minoritetshelse.
I Venstre er vi enige i, at det er vigtigt at gøre en særlig indsats for de etniske minoriteter på sundhedsområdet, men vi har samtidig også stillet os tvivlende over for, om det er nødvendigt at oprette et egentligt center til dette.
Der er jo allerede igangsat en række initiativer møntet på de etniske minoriteter.
Det gælder på psykiatriområdet, det gælder den forebyggende indsats mod omskæring af piger, og det gælder kampagner om prævention og seksuelt overførte sygdomme.
Og der er udarbejdet materiale om det danske sundhedsvæsen på en række sprog.
Forskningen mener vi ligger godt forankret i de allerede eksisterende institutioner og universiteter m.v.
Men når det så er sagt, er vi i Venstre enige i, at der kan være behov for at koordinere indsatsen bedre end i dag og for at styrke formidlingen på området.
Jeg er derfor glad for, at ministeren har tilkendegivet, at ministeren agter at etablere en stilling som forskningskoordinator ved Statens Institut for Folkesundhed.
Dermed imødekommes jo ideen i beslutningsforslaget, og på den baggrund kan Venstre ikke støtte forslaget.
Karin Nødgaard (DF), 2005-04-27:
Jeg har med interesse læst forslaget og har noteret mig ønsket om at etablere et center for etniske minoriteter og sundhed.
De bemærkninger, der følger forslaget, er ikke uvæsentlige for at tilgodese den stadig større gruppe af borgere med anden etnisk baggrund end dansk.
Jeg mener også, at det er vigtigt at have fokus på de årsager og virkninger, der er i forbindelse med denne gruppes sundhed.
Men jeg må også klart slå fast, at det er mindst lige så vigtigt, at der er fokus på alle andre borgeres helbred og sundhed.
Det er et forkert skridt at tage at skille nogle etniske befolkningsgruppers sundhedstilstand ud og fokusere på disse isoleret set i et separat oprettet center.
I Danmark er der desværre mange problemer med sundhedstilstanden for flere grupper i befolkningen, så vel etniske danskere som borgere med anden etnisk baggrund end dansk.
Jeg mener, at der bør laves et samlet billede af dette, for at vi kan se, hvilke initiativer der bør tages.
Dansk Folkeparti mener ikke, at det er vejen frem at oprette et center som skitseret.
Det vil være bedre at lave noget med nogle ideer fra beslutningsforslaget inden for de eksisterende forskningsinstitutioner og måske afsætte ressourcer til yderligere forskning i nogle af de sygdomme, som ses i stigende antal, f.eks. diabetes 2, som også af andre nævnes som et af problemerne.
Diabetes er ikke en sygdom, som kun ses blandt udlændinge, den ses også i stigende grad blandt danskere.
Det vil klart være at foretrække, at der forskes i, hvordan der kan forebygges og helbredes for hele nationen frem for for en udvalgt befolkningsgruppe.
Og i forbindelse med satspuljeforhandlingerne blev der afsat penge til at styrke informationen i særlige befolkningsgrupper om forskellige livsstilssygdomme; sygdomme, som jeg helt klart anerkender er ganske alvorlige i dagens Danmark.
Der, hvor der ofte opstår problemer, er i kommunikationen mellem sundhedspersonalet og de etniske minoriteter.
Her vil det være oplagt at afsætte ressourcer, så personalet uddannes til forståeligt – på dansk – at formidle viden og forstå de kulturforskelle, der måtte være, når de møder de forskellige minoriteter.
Jeg tror godt, vi alle er klar over, at der er forskel på vores baggrund, og at nogle grupper er sværere stillet end andre, men jeg mener, det er vigtigt, at vi for at få alle integreret bør se på befolkningen som en helhed og ikke opsplitte den.
Helle Sjelle (KF), 2005-04-27:
Forslaget om oprettelse af Center for Etniske Minoriteter og Sundhed er da på mange måder positivt.
Det er naturligvis altid glædeligt, når nogle ønsker at forbedre sundheden og leveforholdene for dele af befolkningen.
Det er et initiativ, enhver umiddelbart kan bakke op om, for hvem ønsker ikke, at vi alle er sunde og raske og i det store og hele har det godt?
I Det Konservative Folkeparti vil vi gerne gøre vores til at sikre, at vi også i fremtiden kan have et velfungerende sundhedssystem, som imødekommer alle borgeres behov.
Det er en sag, som står højt på vores dagsorden.
Vi ønsker det bedste for den enkelte, hvad enten det drejer sig om forebyggelse eller behandling.
Som samfund er man naturligvis nødt til at tage hensyn til mange forskellige befolkningsgrupper, når man taler om sundhed og forebyggelse.
Indvandringen til Danmark fordrer på den måde, at vi tager et særligt hensyn til de etniske gruppers kulturelle, sociale og sundhedsmæssige forhold.
Når vi i Det Konservative Folkeparti alligevel ikke kan støtte forslaget, hænger det sammen med den indsats, der efter vores opfattelse allerede gøres på området.
Eksempelvis kan nævnes regeringens indsats mod omskæring af piger og oplysningskampagnerne om kræft, overvægt og seksuelt overførte sygdomme, der retter sig specifikt mod indvandrere.
Derudover er vi af den opfattelse, at forskningen inden for området bør foregå på de etablerede forskningsinstitutioner og universiteter, hvor forholdene allerede er indrettet til det.
For os at se er det ikke nødvendigt at oprette specialcentre, hvis de institutioner, der allerede eksisterer, kan varetage opgaven.
Til gengæld er vi af den opfattelse, at det er hensigtsmæssigt at oprette en stilling som forskningskoordinator.
På den måde kan vi få klarhed over forskningen på området og få formidlet forhold omkring etnicitet og sundhed ud til de grupper, som det drejer sig om.
På længere sigt kan man på baggrund af de erfaringer måske endda overveje, om der er behov for en øget indsats på området.
Vi er således af den opfattelse, at der reelt ikke er behov for oprettelsen af et specifikt center for etniske minoriteter og sundhed, og derfor støtter vi ikke forslaget.
Majbrit Berlau (EL), 2005-04-27:
Ordføreren siger, at hun er af den opfattelse, at man har viden på området, forstået på den måde, at regeringen har sat en række initiativer i gang, som burde dække, og hvor den allerede er nået langt frem.
Der vil jeg bare oplyse, at da man i Norge oprettede et sådant center, som vi taler om her, så stod man faktisk tilbage efterfølgende med en ny viden på området.
F.eks. ny viden om, at indvandrere fra ikkevestlige lande ikke var lige så bevidste om deres rettigheder og pligter, og at de brugte sikkerhedsrepræsentanter og bedriftssundhedstjenesten og Arbejdstilsynet langt mindre end deres norske kolleger, på trods af at de faktisk i højere grad var ansat i erhverv, hvor det var nødvendigt at bruge sådanne redskaber, eftersom de i højere grad arbejdede under belastende vilkår.
Jeg synes, det er beklageligt, at man mener, at der er nok viden.
Kunne man ikke forestille sig, at vi fik ny viden på området, hvis et sådant center blev oprettet?
Helle Sjelle (KF), 2005-04-27:
Jeg synes, at det, der er værd at hæfte sig ved i den her sammenhæng, faktisk er, at vi er parate til at oprette en stilling som koordinator, som netop kan være i stand til at indsamle den viden, der er på området, og i stand til også at formidle den, så vi kan få et større overblik over, hvad det egentlig er, der foregår.
Og så er det jo muligt, som jeg netop siger, at der skal sættes andre initiativer i værk på baggrund af det, vi bliver oplyst om.
Men jeg synes stadig væk, at der er et langt skridt til at etablere et helt center.
Det synes jeg ikke er nødvendigt på nuværende tidspunkt.
Kamal Qureshi (SF), 2005-04-27:
Hvis hr. Naser Khader lader forslaget komme til afstemning, kan vi jo se det.
Men det kommer jo ikke til afstemning, og det er derfor, jeg kun kommer med en positiv tilkendegivelse.
Men det er ikke et udtryk for, at vi giver op.
Jeg sagde sådan set, at jeg ønsker en national handlingsplan.
Jeg ønsker, at vi inddrager flere uddannelsessteder og flere universiteter frem for at fokusere på et lille center med relativt få midler, sådan som det ligger i forslaget.
Forslaget er efter min mening ikke ambitiøst nok, sådan som det foreligger, fuldstændig på samme måde som jeg i den foregående diskussion ikke mente, det er ambitiøst nok bare at fjerne forbuddet, hvis man ikke samtidig skaber en reel ligestilling. Jeg har sådan set givet udtryk for, at vi ønsker, at man skal gå endnu videre.
Hvis forslaget skulle komme til afstemning, kan vi finde ud af, om vi skal stemme for det eller ej, men det gør forslaget jo ikke.
Naser Khader (RV), 2005-04-27:
Det er noget nyt at høre fra SF, at man giver op på forhånd, når man ved, at der ikke er politisk flertal for noget.
Hr. Kamal Qureshi var utrolig aktiv i den forrige debat om kunstig befrugtning, selv om der ikke umiddelbart var flertal for det.
Politik er jo en proces, og har man en god sag, skal man også kæmpe for den og ikke give op på forhånd, så derfor er mit spørgsmål igen: Støtter SF vores forslag om at oprette et sådant center?
Vi er godt klar over, at det ikke løser hele problemet, men støtter man forslaget, eller støtter man ikke forslaget?
Kamal Qureshi (SF), 2005-04-27:
Jeg vil sige, at vi er positivt indstillet over for de tanker, der ligger bag forslaget, men vi mener ikke, man nødvendigvis kan løse problemerne med et center – eller lad mig sige det på en anden måde: Jeg ville måske sætte mig ned og diskutere det mere gennemgribende med hr. Naser Khader, hvis vi vidste, vi sammen havde et politisk flertal i Folketinget.
Så kunne vi måske bedre prøve at finde ud af, hvordan vi kan imødekomme de ønsker, forslaget lægger op til.
Men i og med at vi ved, at der ikke er et politisk flertal for forslaget, vil jeg nøjes med at tilkendegive med venlige, positive toner, at jeg støtter tankegangen bag forslaget.
Martin Henriksen (DF), 2005-04-27:
Jeg er sådan set også kommet med nogle eksempler, og jeg er ikke den eneste, der har gjort det, så man kan da håbe, at Enhedslistens ordfører vil lytte lidt til dem.
Når Enhedslisten taler ligestilling, vil de gerne have, at to kvinder, som lever i et parforhold, skal kunne få et barn via kunstig befrugtning.
Det er det endegyldige mål for Enhedslisten, det kan jeg forstå på hele argumentationen, men hvad skal man gøre, når to mænd, som lever i et parforhold, gerne vil have et barn?
Det er jo et dilemma, det er jo et problem, og hvordan har Enhedslisten tænkt sig at løse det problem?
Naser Khader (RV), 2005-04-27:
Bare for at forstå det rigtigt: Går SF ind for et sådant center?
Støtter man oprettelse af et sådant center, eller er man imod?
Helle Sjelle (KF), 2005-04-27:
Jeg tror ikke, at det, at man skaber et nyt center, lige pludselig gør, at vi får løst alle problemerne vedrørende sygdomme og indvandrere, men jeg tror, det er vigtigt, at der bliver gjort en indsats.
Det er netop også derfor, at regeringen allerede gør en indsats.
Det er også derfor, at vi har sagt: Vi vil faktisk gerne have et bedre overblik over de ting, der egentlig sker.
Det er derfor, vi f.eks. ansætter en koordinator.
Naser Khader (RV), 2005-04-27:
Der bliver gjort noget her og der og en gang imellem, men er der ikke behov for en samlet indsats?
Og medfører en samlet indsats ikke, at vi opretter et sådant center, så vi kan få ny viden, som man eksempelvis har fået i Norge, så vi kan blive bedre til at forebygge og også helbrede?
Det er jo også en god investering i forhold til fremtiden.
Det er meget ressourcekrævende i dag, at der bliver gjort noget, der er så ukoordineret.
Er der ikke behov for en samlet indsats?
Helle Sjelle (KF), 2005-04-27:
Så vidt det er mig bekendt, laver man netop oplysningskampagner målrettet specifikt til indvandrergrupper om forskellige sundhedsmæssige emner.
Det er muligt, at de emner, som jeg allerede har nævnt her en gang, kræft, overvægt og seksuelt overførte sygdomme, skal udvides til at omfatte andre ting end dem, man oplyser om på nuværende tidspunkt.
Det er da muligt, at vi skal se på det.
Men der bliver altså gjort noget.
Så at fremstille det, som om der ikke sker noget som helst på det her område, synes jeg er at skyde over målet.
Naser Khader (RV), 2005-04-27:
Men hvad gør regeringen i forhold til eksempelvis, at fedme truer indvandrerbørn; at indvandrerbørn har dårligere tænder end danske børn; at indvandrere mangler hjælp til rygestop; at hver fjerde pakistaner har diabetes 2?
Hvad gør regeringen i forhold til det?
Helle Sjelle (KF), 2005-04-27:
Jeg synes, at vi skal tage et skridt ad gangen i denne sag, og nu starter vi i hvert fald med at få ansat denne her koordinator.
Men det lukker ikke for, at man ikke kan tage andre initiativer hen ad vejen, hvis det er det, man finder ud af skal til for at forbedre tilstanden.
Det er vi åbne over for.
Kamal Qureshi (SF), 2005-04-27:
Fra SF’s side ser vi med velvilje på, at man nu også begynder at fokusere på den øgede forekomst af bestemte sygdomme i etniske minoritetsgrupper.
På en eller anden måde kan man sige, at det er meget indlysende, at nogle af disse sygdomme er overrepræsenteret i de pågældende grupper.
Vi ved jo allerede, at de typer job giver øget forekomst af det, man kan kalde livsstilssygdomme, og vi ved også, at der findes meget stor fattigdom blandt mange etniske minoriteter.
Vi ved, at der er fire gange så mange børn med indvandrerbaggrund, hvis forældre mangler penge til huslejen, end blandt deres klassekammerater, der ikke har indvandrerbaggrund.
Vi ved, at denne fattigdom giver øget forekomst af fedme, fordi man spiser dårlig mad, og vi ved, at der er en øget forekomst af andre typer livsstilssygdomme, som er nøje knyttet til grupper med dårligere uddannelse, dårligere økonomiske vilkår og dårligere boligforhold.
Derfor er det i hvert fald vigtigt, at vi starter med at fokusere på problemerne og eventuelt laver en national handlingsplan for, hvordan vi får gjort noget for de særlig udsatte grupper, der i dag har en meget ulige adgang til sundhedsydelser og har dårligere sundhed som sådan.
Det konkrete forslag foreslår at etablere et center for at imødegå problemerne, men jeg er ikke sikker på, at det er den eneste måde, man kan gøre det på.
Jeg synes, initiativet er godt egnet til at skabe debat, men jeg mener sådan set, at man muligvis kan nå lige så langt eller måske endnu længere ved at bruge de eksisterende forskningscentre, der allerede er på området og allerede forsker i en del af problemerne, og få dem til at arbejde bedre sammen.
Jeg ved fra de bøger, jeg selv læste, da jeg gik på universitetet, at der i andre lande i langt højere grad er fokus på de forskelle, der er mellem forskellige befolkningsgrupper med hensyn til forskellige sygdomstyper.
Det er der endnu ikke i tilstrækkelig grad i Danmark, men vi kan håbe, det bliver sat i værk.
Lene Espersen (KF), 2005-04-27:
Jeg vil gerne starte med at sige tak for den meget brede og enstemmige opbakning, der er til lovforslaget.
Lovforslagets begrundelse er jo den tragiske flodbølgekatastrofe, der fandt sted i Sydøstasien den 26. december sidste år, og som i hvert fald fik regeringen til at gå ind i nogle overvejelser om, hvad vi kunne gøre for at være med til at hjælpe de pårørende og familierne til at få situationen afklaret så hurtigt, som det nu var muligt ud fra de hensyn, man naturligvis også skal tage til, at man ikke kan afsige dødsformodningsdom, før man har en væsentlig sikkerhed for, at personen er omkommet.
Jeg vil sige, at det, der for regeringen har været afgørende, da vi skulle udarbejde det her lovforslag, var at forsøge at tage hensyn til den balance, der på den ene side er i, at det er i alles interesse, at man, når man står i så tragisk en situation, får en afklaring af forholdene hurtigst muligt.
For mange mennesker kan det, hvor ubetydeligt det end kan opfattes i forhold til det at miste en af sine kære, være meget væsentligt, at ens fremtidige økonomiske vilkår bliver afklaret hurtigst muligt, og derfor har regeringen også været indstillet på, at der skulle ske en meget væsentlig reduktion af den tid, der måtte gå, før der kan afsiges en dødsformodningsdom.
På den anden side må man sige, at der også skal være en balance i forhold til de mange mennesker, der en dag vælger at sige fra over for det almindelige samfundsliv, tager ud at rejse, er væk og ikke er i kontakt med pårørende eller venner.
For dem skulle der selvfølgelig ikke være en så kort tidsfrist, at de kunne gå hen og frygte, at alle deres ejendele var solgt, og at der var afsagt dødsformodningsdom, alene fordi de ønskede at tage ud og se noget af verden og ikke var i kontakt med omverdenen.
Jeg synes, den rigtige balance er fundet her i lovforslaget, så vi hjælper de mange familier og pårørende, som er i en meget, meget vanskelig situation.
Jeg må også sige, at lovforslagets tilblivelse og de nye meget kortere tidsfrister også er et resultat af den teknologiske udvikling, vi står over for.
Man må sige, at uanset hvor man befinder sig på jordkloden, er det i langt de fleste tilfælde muligt for folk at komme i kontakt med omverdenen.
De fleste har en mobiltelefon med sig, og under alle omstændigheder er transportforholdene også således, at det er forholdsvis nemt at bevæge sig fra punkt a til punkt b, at det er svært at gemme sig i verden.
Derfor syntes vi ud fra en samlet betragtning, at det var rigtigt at ændre lov om borteblevne, således at der kommer nye, mere tidssvarende regler på området.
Jeg er glad for, at Folketinget både er positivt indstillet over for lovforslagets indhold og også i et meget travlt folketingsår, hvor der allerede er en meget tyngende dagsorden, har accepteret, at jeg på mit område fik mulighed for at fremsætte et ekstra lovforslag, som jeg håber på kan få en god og grundig behandling i Retsudvalget, men naturligvis også kan blive vedtaget så hurtigt som overhovedet muligt.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning