runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Charlotte Antonsen (V), 2005-06-07:
Jamen jeg har sådan set svaret én gang på det spørgsmål.
Franskmændene har stemt nej ved en folkeafstemning, og det har de også gjort i Holland.
Efterfølgende har de to regeringer sagt til os danskere og sagt til de andre lande i EU, at de ønsker, at vi skal fortsætte ratifikationsprocessen.
Det er det, vi forholder os til, og det er derfor, vi kører videre.
Det er jo klart, at hvis regeringerne havde sagt, at nu er det slut, nu stopper vi, traktaten er død, ja, så var traktaten død.
Men det er ikke det, vi hører, og derfor vil jeg gerne kort gentage, hvad den første Gallup – det hedder så Sofres i Frankrig – viser om det franske nej.
Den viser nemlig, at hovedårsagen ifølge de franske nejsigere til, at de har stemt nej, er, at arbejdsløsheden i Frankrig er alt, alt for høj, og at de ikke føler, at forfatningstraktaten kan gøre tilstrækkeligt ved det.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-06-07:
Det her handler jo ikke om at kyse nogen.
Det er sådan, at det forudsætter enighed blandt medlemslandene at lave en ændring af grundlaget for EU.
Nu har Frankrig og Holland sagt nej, og så er der ikke enighed, men det vil fru Charlotte Antonsens parti ikke acceptere.
Så er det da meget logisk at tænke videre og spørge: Hvis danskerne den 27. september måtte sige nej, vil fru Charlotte Antonsen så respektere dét, når vi ihukommer, at man altså ikke vil bremse processen, ligesom de to lande, der jo faktisk har en vetoret i den sammenhæng, har bedt om?
Punkt 2, så vil jeg spørge: Hvordan kan det være, at fru Charlotte Antonsen på den ene side kan stå og sige, at det altså er ufattelig vigtigt, at vi i Danmark træffer vores egen beslutning, at det her alene er et dansk anliggende, mens man på den anden side kan anføre, at vi faktisk ikke kan træffe en beslutning selv, men skal overlade den til topmødet?
Charlotte Antonsen (V), 2005-06-07:
Jeg synes, det er en helt ejendommelig argumentation, der kommer fra den kant, altså at netop Dansk Folkeparti vil gå ud og argumentere for, at det danske folk skal lade sig kyse af franskmændene.
Hvad er det dog for noget?
Vi har et EU, der baserer sig på 25 selvstændige lande, og så kan det da ikke være sådan, at vi i Danmark skal spørge franskmændene, om det er en god idé for os med en forfatningstraktat.
Det må da være op til danskerne selv at afgøre, om forfatningstraktaten er god for Danmark.
Derfor er svaret, som det har været hele tiden: 25 lande skal ratificere, de 25 lande vælger hver på deres facon, hvordan de vil ratificere, 10 lande har angivet, at de vil lave folkeafstemninger, og så må vi have den proces videreført.
Men det er klart, at lige i den øjeblikkelige situation har vi behov for større klarhed, og derfor håber vi meget, at topmødet i slutningen af næste uge vil skabe den nødvendige klarhed om det grundlag, vi stemmer på.
Jesper Langballe (DF), 2005-06-07:
Hvorfor siger det sig selv? spørger jeg fru Charlotte Antonsen.
Regeringen og statsministeren har tydeligt givet udtryk for, at de ikke respekterer hverken det franske eller det hollandske nej, men vil gå videre med ratifikationsprocessen, som om ingenting var sket, i modstrid med spillereglerne, svarende fuldstændig til, hvad Venstres tidligere formand, daværende udenrigsminister Uffe Ellemann-Jensen præsterede i 1992, da danskerne havde stemt nej til Maastricht og Uffe EllemannJensen drog op til Oslo og sagde til de andre europæiske regeringsledere: I skal bare gå videre, selv om vi har stemt nej.
Hvorfor skulle man så respektere den danske folkeafstemning?
Charlotte Antonsen (V), 2005-06-07:
Det siger sig selv, at man, hvis man sætter et spørgsmål til folkeafstemning, selvfølgelig respekterer befolkningen, uanset om befolkningens flertal siger ja eller nej.
Jesper Langballe (DF), 2005-06-07:
Jeg håber da, at franskmændene er dybt taknemlige for fru Charlotte Antonsens psykologiske tolkninger af deres nej.
Os andre interesserer det ikke en pind, vi går simpelt hen bare ud fra, at et nej er et nej, uden psykologiske fortolkninger.
Men når fru Charlotte Antonsen siger, at situationen er lettere kaotisk, tror jeg ikke, at det beskedne, afdæmpede udtryk svarer helt til følelserne i hjertets dyb.
Vi andre synes ikke, det er kaotisk, vi synes, situationen er uendelig klar.
Charlotte Antonsen (V), 2005-06-07:
Det er sådan en lidt vanskelig debat, for det, jeg sagde, var, at franskmændene var bekymrede for deres meget høje arbejdsløshed, og så føler de ikke, at forfatningstraktaten gør nok ved den.
Det har jo ikke noget at gøre med at være antisocial eller meget liberal.
Det er rigtigt, at der så også har været nogle af de socialister i Frankrig, der har anbefalet et nej, som har sagt, at denne her traktat er for liberal.
Det mener jeg så som liberal godt jeg kan skrive under på at den ikke er.
Den er jo ikke mere liberal end de tidligere traktater.
EU har altid været et kompromis mellem de to politiske fløje, fordi det har været bærende for EU, at alle 25 skulle være enige, når man tog nye skridt.
Derfor har man altid været nødt til, når man lavede ændringer i EU, at sikre på den ene side, at højrefløjen var med, og på den anden side, at venstrefløjen var med.
Det har været det bærende i EU, og sådan er det altså også i forfatningstraktaten.
Det er et kompromis.
Rune Lund (EL), 2005-06-07:
Det har nemlig været det helt toneangivende argument for at stemme nej til EU-forfatningen i Frankrig, og det har også været det helt toneangivende argument for, at der er blevet stemt nej til EU-forfatningen i Holland.
Men jeg er da glad for, at ordføreren her i dag kan bekræfte, at det er sådan, det forholder sig.
EU-forfatningen er antisocial, og det er derfor, at der har været så mange nejstemmer til den både i Frankrig og, som jeg siger det her i dag, også i Holland.
Charlotte Antonsen (V), 2005-06-07:
Nu er der jo foreløbig kun sagt nej to gange, og jeg må lige minde hr. Rune Lund om, at der faktisk i 10 lande er blevet sagt ja til den forfatningstraktat, vi kender, herunder har Spanien med et meget stort flertal stemt ja til forfatningstraktaten.
Så der er jo altså et mere nuanceret billede end det, man gerne så fra Enhedslistens side.
Hr. Rune Lund spørger, hvad baggrunden er for, at man stemmer nej i Frankrig.
Ja, nu er vi jo begyndt at få de første vurderinger ind af, hvordan nejet er sammensat i Frankrig.
Der er et meningsmålingsanalyseinstitut, som netop har fremlagt, hvad bevæggrundene var for det franske nej.
Og det, der ser ud til at være kommet ind på førstepladsen, er, at man var bange for i Frankrig, at forfatningstraktaten ville forværre arbejdsløsheden, altså et rent nationalt anliggende.
Man har store problemer med arbejdsløshed i Frankrig, og det er altså tilsyneladende en af bevæggrundene for, at borgerne har stemt nej til forfatningstraktaten.
Tilsvarende har de inden for det nationale også sagt, at de er trætte af den nuværende situation, det er altså den nuværende regering i Frankrig.
Og ingen af de to ting har jo hverken noget med forfatningstraktat eller Danmark at gøre.
Rune Lund (EL), 2005-06-07:
Man kan høre fra ordføreren nu her i dag, at EUforfatningen skulle være ih og åh så fantastisk.
Men så kan vi måske få nogle forklaringer på, hvorfor et så massivt flertal i Frankrig og et endnu mere massivt flertal i Holland rent faktisk har stemt imod EU-forfatningen.
På trods af at hele den politiske elite, på trods af at hele den økonomiske elite, på trods af at EU-Kommissionen og alle mulige statsledere rundtomkring i Europa har prøvet at presse folk til at stemme ja, er der alligevel blevet stemt nej.
Meningsmålinger i Storbritannien viser, at tre fjerdedele er imod, en meningsmåling i Tyskland viser, at 9 ud af 10 ville stemme nej til EUforfatningen, hvis de fik muligheden.
Hvorfor er folk så så utilfredse med EU-forfatningen, hvis den er så fantastisk, som fru Charlotte Antonsen siger den er?
René Skau Björnsson (S), 2005-06-07:
I Socialdemokratiet har vi ikke ændret politik på området.
Vi sagde meget klart i valgkampen i år, at vi mente, der nu var behov for at stille et krav til kommunerne om, at man mindst skal have gjort rent hver 14. dag og som minimum skal i bad en gang om ugen, selv om det også efter min mening kan være for lidt.
Ministeren synes, det er helt acceptabelt, at seks-syv kommuner her i landet kun tilbyder rengøringshjælp 1 time hver tredje uge.
Jeg mener, det er uanstændigt, og derfor er jeg meget forbløffet over, at ministeren ikke vil tage nogen initiativer og være imødekommende over for et tilsyneladende flertal i Folketinget, nemlig Dansk Folkeparti og Socialdemokraterne, der siger, at et eller andet skal der gøres.
Vi er kommet med nogle bud, men ministeren kommer ikke med nogen bud.
Jeg kan forstå, at ministeren fralægger sig ethvert ansvar i denne sag, når hun siger, at det må kommunerne løse.
At der er ældre, der kun får bad hver anden uge og kun får gjort rent hver tredje uge, er kommunernes problem, også selv om antallet af kommuner, hvor det sker, har været stigende det sidste par år.
Jeg har meget svært ved at forstå, hvorfor ministeren ikke tager det alvorligt og ikke skrider til handling og siger: Det her kan vi ikke acceptere.
Hvorfor skrider ministeren ikke til handling?
Steen Gade (SF), 2005-06-07:
Der står f.eks. i indstillingen, at både ministeriets praksis, udgangspunktet om fysisk lovliggørelse og retshåndhævelsessynspunkter taler for, at ministeren udnytter sine beføjelser efter planlovens § 29, altså gør det modsatte af det, som justitsministeren gjorde i den konkrete sag.
Det er da tre vigtige juridiske argumenter.
Og så kommer argumentet for, at det blev tilladt.
Det argument handler alene om værdispild og om, at de handlede i god tro.
Det er da det, som ministeren ikke kan lide, at jeg siger.
Hvis man har brugt rigtig mange penge og er stor nok, får man tilgivelse, mens hvis det havde været en lille mand, der havde bygget til på sin landejendom – for den sags skyld en lidt større – havde han fået besked om at rive det ned.
Det er sandheden om den her sag.
Hvordan har justitsministeren det med det?
Lene Espersen (KF), 2005-06-07:
Jeg vil sige, at den indstilling, jeg har fået fra Miljøministeriets embedsmænd, har været så vel juridisk som sagligt begrundet, for nu at få det fuldstændig på plads.
Jeg må sige til hr. Steen Gade, at et eller andet sted har min retsfølelse det lidt dårligt, når jeg hører hr. Steen Gade argumentere for, at man ikke skal behandles ordentligt, hvis man er stor, at det kun er, hvis man er lille, at man skal behandles ordentligt.
Den indstilling, der er kommet, bygger på, at det her er et byggeri, der er opført, og at det er opført i fuldstændig god tro.
Det synes jeg er nogle argumenter, uanset om det er stort eller lille, der bør veje meget, meget tungt, når man træffer en beslutning.
Det sidste er så, at der har været tale om eksorbitant værdispild, og hvad den nedre grænse er for det, er jeg simpelt hen ikke i stand til at svare på i dag.
Jeg mener, at den indstilling, der kom fra embedsmændene, som var en både juridisk og saglig vurdering, hvilede på et meget belyst grundlag, og den har jeg det godt med.
Steen Gade (SF), 2005-06-07:
Ja, jeg klarer det der med Søren, det er jo også et pænt navn.
Jeg er glad for, at justitsministeren sådan set bekræfter, at det lige så godt kunne have været en anden minister, og at den afgørelse, der er foretaget, er en afvejning og ikke specielt en juridisk afgørelse.
Det fører mig så til det spørgsmål om, hvordan ministeren har det med som justitsminister at kigge på sådan en afgørelse, som handler om, at hvis man har brugt mange penge og har bygget det, så får man, selv om det er ulovligt, tilgivelse.
Det er jo det, ministeren siger, og det er det, der står sort på hvidt i indstillingen her: at fordi Bilka var så dyr, kostede så mange penge, så får de lov til at slippe, mens man, hvis det havde været et mindre, ulovligt byggeri, så havde været tvunget til at ændre på det.
Hvordan har justitsministeren det med det, altså sådan retsopfattelsen?
Lene Espersen (KF), 2005-06-07:
Jeg vil sige til hr. Søren Gade, at det er korrekt, at hvilken minister en sag ender hos er en vurdering, man foretager af, hvor den kan ligge hensigtsmæssigt.
Det kan såmænd være både den ene og den anden minister.
Jeg må så sige, at jeg som justitsminister i flere tilfælde har været den, der har fået overdraget sagerne, og det skyldes nok, at der i hvert fald i mange typer sager har været tale også om juridiske vurderinger, som har været inde over.
Og der har man så ment, det var naturligt, at sagen endte i Justitsministeriet.
Nu endte den så hos mig.
Med hensyn til selve beslutningen bygger den jo på den indstilling, der kom fra Miljøministeriets embedsmænd.
Man havde været inde at foretage en vurdering af alle elementerne, og samlet set fandt man altså frem til, at der ikke skulle gøres indsigelser mod den retslige lovliggørelse.
Jeg vil sige til hr. Steen Gade, at det selvfølgelig både har været elementer, der trak i den ene og den anden retning.
Det, der har været afgørende for den indstilling, der kom fra Miljøministeriets embedsmænd, har været, at Bilka i Horsens allerede var opført, at Dansk Supermarked havde handlet i god tro med alle tilladelser på plads, og at der ville være tale om et eksorbitant værdispild, såfremt man havde arbejdet videre med krav om en fysisk lovliggørelse.
Som den minister, der fik overdraget sagen, syntes jeg, at det eneste rigtige for mig naturligvis var at følge den indstilling, der lå fra embedsmændene i den pågældende sag.
Steen Gade (SF), 2005-06-07:
Justitsministeren fik jo overdraget afgørelsen om Bilkavarehuset i Horsens for ikke så lang tid siden.
I den forbindelse vil jeg spørge justitsministeren, om hun kan bekræfte, at det lige så godt kunne have været en anden minister, der havde foretaget afvejningen, altså forsvarsministeren eller kirkeministeren, for der er måske en vis misforståelse af, at det nok er mere juridisk holdbart, når det er justitsministeren.
Jeg vil gerne have ministeren til at bekræfte, at det kunne lige så godt have været kirkeministeren eller forsvarsministeren.
Og så vil jeg gerne have ministeren til at bekræfte, at den afgørelse, hun tog, sådan set overrulede, at værdispild var det eneste afgørende, for den overrulede tre retsprincipper: retshåndhævelsessynspunkter, praksis og princippet om fysisk lovliggørelse.
Lene Espersen (KF), 2005-06-07:
Jeg holder meget af Folketingets spørgetime her om tirsdagen, men indimellem er man jo begrænset af, at der kun er 1 minut til rådighed, og det ved hr. Bjarne Laustsen også udmærket godt.
Når vi taler om kontrol af dyr, er der ikke tale om kontrol én gang.
Der er dels tale om en kontrol, der skal finde sted, før dyrene overhovedet bliver læsset om bord på vognen, altså ude ved gården.
Det er den ene kontrol.
Der er det rigtigt, at der er brugerbetaling med i.
Den kontrol, jeg troede vi var enige om at vi talte om, er den anden kontrol, der foregår på rampen, f.eks. når der bliver omlæsset ved samlestederne.
Og der er der tale om en stikprøvekontrol.
Så vi taler altså om flere forskellige kontroller.
Man bliver kontrolleret mange gange undervejs.
Den sidste kontrol er så en stikprøvekontrol, og forbrugerministeren og jeg er fuldstændig enige om, at der er sådan nogle øvre rammer for, hvor høj en procentsats man kan komme op på, når det gælder stikprøvekontrollen.
Men vores vurdering er, at man vil kunne komme op på 25 pct.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Spm. nr. US 76
Bjarne Laustsen (S), 2005-06-07:
Jeg tror, at der er behov for, at ministrene taler sammen i regeringen, og der tænker jeg på to konservative ministre.
Forbrugerministeren var ude at sige, at vi i oppositionen ikke har forstået noget af det, fordi der var brugerbetaling på det her område.
Nu siger justitsministeren, at det ikke er muligt at indføre egenbetaling.
Jeg synes, at de, der tjener på at sende 2 millioner grise ud af landet, også må betale regningen for, at der er en effektiv dyrlægekontrol, og at dyrene er i en stand og har nogle forhold undervejs, så de kan klare transporten frem til bestemmelsesstedet, når nu det er muligt at gøre det.
I det samme papir her står der jo, at man fra den 23. maj 2005 vil hæve kontrollen fra 2 til 100 pct.
Det er det, som forbrugerministeren, hr. Lars Barfoed, oplyste Fødevareudvalget om i sidste uge.
Der må da være en misforståelse i regeringen, hvis man siger, at man ikke kan hæve det til 100 pct. og ikke kan indføre brugerbetaling, når nu ministeren siger, at det rent faktisk foregår.
Lene Espersen (KF), 2005-06-07:
Jeg vil sige to ting til hr. Bjarne Laustsen, og det er jo en gentagelse af vores åbne samråd fra forleden.
For så vidt angår stikprøvekontrol, er det ikke min vurdering, at man kan foretage en 100-procents-stikprøvekontrol.
Det at foretage en stikprøvekontrol betyder, at man tager en stikprøve, og en 100-procents-kontrol er altså ikke en stikprøvekontrol.
Men vi har tilkendegivet, at man efter en juridisk opfattelse med lidt hiv og sving godt vil kunne argumentere over for Kommissionen for, at 25 pct. fortsat er en stikprøvekontrol.
Så det er, hvad vi mener er muligt.
Det er så ikke muligt at gøre det via brugerbetaling, det ville jo fuldstændig vilkårligt ramme dem, man så foretager en stikprøve af.
Men det er selvfølgelig muligt at finansiere det via f.eks. finanslovforhandlingerne, hvor de partier, der er interesserede i, at der bliver øget kontrol på det her område, så også er med til at finde pengene, ved at de møder mere talstærkt op.
Bjarne Laustsen (S), 2005-06-07:
Spørgeren synes, det er væsentligt, at de 2 millioner grise, vi sender ud af landet, også skal have ordentlige forhold.
Derfor synes jeg, det er en væsentlig drøftelse, vi har her.
Og derfor vil vi gerne holde fokus på, at alt det, vi kan gøre fra dansk side, vil blive gjort i den her sag.
Jeg er meget spændt på at se den bekendtgørelse og alt det der, om den som minimum lever op til de tyske bestemmelser.
Jeg siger ikke, at ministeren skal gå til Grækenland eller Portugal, men her var der altså et eksempel, hvor man bare skulle lige syd for den dansk-tyske grænse for at få et eksempel på, hvor det var bedre.
Jeg vil så gerne tage fat i en anden ting.
Der har vi jo fået et stykke papir fra Svend Johansen, dyrlægen, der tilså dyrene inden afgangen, og der siger man så, at man i den her region vil hæve kontrollen fra 2 til 100 pct.
Så vil jeg gerne spørge efter, om det også er brugerfinansieret.
Lene Espersen (KF), 2005-06-07:
Jeg vil sige til hr. Bjarne Laustsen, at det gør jeg da gerne.
Jeg spørger gerne i de andre EU-hovedstæder om, hvordan reglerne er.
Det er ikke for at sige noget decideret grimt om de sydeuropæiske lande, men det er nok ikke der, vi skal finde den store inspiration til nye regler.
Men vi spørger gerne i andre lande til, hvordan regelsættet er, og – vi kan jo ikke tvinge dem til at svare inden for en uge – vi vil da gerne arbejde for, at de svarer.
Det sagde jeg også til hr. Bjarne Laustsen.
Jeg synes bare, at dyrene ikke kan vente på, at ministerierne fra forskellige lande svarer.
Vi må forsøge at arbejde os videre frem og forbedre reglerne løbende, og det har vi gjort.
Også når det gælder arealkravene, er vi i gang med at skærpe reglerne, men vi bliver nødt til at overholde de regler, der bl.a. er i forhold til EU om, at Kommissionen skal høres.
Og det er altså det, der, om man så må sige, har været med til at forsinke en bekendtgørelse, som ellers var klar til at træde i kraft.
Men det vil den forhåbentlig gøre inden for kort tid, og jeg stopper jo ikke ved det.
Der er en ny transportforordning, som giver os nye muligheder, og den har jeg tænkt mig at udnytte.
Bjarne Laustsen (S), 2005-06-07:
Derfor synes jeg bare, og nu har ministeren jo været minister i nogle år, at det, når man hele tiden har sagt, at vi ikke kan komme længere på grund af EU, og det så viser sig, at det kan man – i den her sag ligger der jo en lang række afslørende materialer, hvor man selv kan dokumentere, at der var 160 efter tyske forhold, 126 efter danske – da bare simpelt hen er et spørgsmål om at komme i gang med at forbedre dyrevelfærden på det her område.
Derfor vil jeg godt spørge, om ministeren hurtigt vil sætte det her arbejde med at udarbejde det responsum i gang, så vi kan se, hvor langt de andre lande er kommet.
Lene Espersen (KF), 2005-06-07:
Jeg vil da gerne sige til hr. Bjarne Laustsen, at jeg sandelig ikke nøler det mindste på det her område.
Og jeg skal heller ikke skyde skylden på tidligere regeringer, som måske heller ikke har udnyttet EU-reglerne optimalt.
Det, jeg synes har været godt, har været, at der i Danmark har været en fælles forståelse fra næsten alle partier i Folketinget om, at øvelsen måtte gå ud på, at på de områder, hvor vi nationalt kan stille skrappere krav, gør vi det, men selvfølgelig sagligt begrundet; på de områder, hvor der er EU-regler, prøver vi at gå til maksimum af, hvad der kan lade sig gøre.
For så vidt angår spørgsmålet om arealkrav, var der en ganske, ganske god og også meget saglig debat her i Folketinget, en forespørgselsdebat om det her emne.
Efter den forespørgsel, hvor et flertal i Folketinget vedtog nogle hensigtsmæssige retningslinjer, som jeg som minister skulle arbejde videre efter, har vi nu foretaget nogle ændringer af transportreglerne i Danmark.
Med hensyn til de skærpede arealkrav, som hr. Bjarne Laustsen efterlyser, kender jeg ikke præcis lovgivningen i Tyskland, men jeg kan i hvert fald sige, at de arealkrav, vi arbejder med nu, er så skrappe, som de kan være i EU-sammenhæng, så de er i hvert fald mindst lige så skrappe som i Tyskland.
De blev sendt i høring i november måned.
Kommissionen er blevet hørt, fordi der altså EU-retligt er den her mulighed for, at Kommissionen skal ind og høres; de er høringspart i en sådan sag.
Den har haft nogle bemærkninger, og dem er vi ved at indarbejde nu, men bekendtgørelserne vil forhåbentlig blive udstedt her i sommerferien, hvor dialogen med Kommissionen er færdig.
Jeg vil godt understrege, at for mig er bundlinjen altså ikke at være ens med Tyskland, det er de bedst mulige dyrevelfærdsregler.
Jeg har ikke et problem med, at vi på nogle områder også går videre, end man gør i andre lande, hvis ellers det kan holdes inden for EU-retten.
Bjarne Laustsen (S), 2005-06-07:
Jeg har noteret mig, at regeringen samler på en række sager, hvor man placerer ansvaret hos EU, når det drejer sig om svinetransport, når det drejer sig om laks og alt muligt andet.
Det giver altså et negativt indtryk i befolkningen.
Nu har vi jo set de her billeder af den her dyretransport til Tyskland, der gik galt, og jeg tror kun, at vi har set toppen af isbjerget.
Jeg tror, at der er mange flere, og politiets kontrol viser jo også, at der er problemer af forskellig karakter.
Mit spørgsmål til justitsministeren er: Nu når vi har nogle danske regler, der siger, at der var et overlæs på 126 dyr på den her transport, men at der efter tyske regler var en overskridelse på 160, hvordan kan det så være, når vi bryster os af i Danmark og ministeren har sagt, at vi går foran her, at man så ikke allerede har taget fat alle de steder, hvor vi kan, for andre EU-lande har langt bedre plads i svinetransporterne, end vi kræver herhjemme?
Jeg vil gerne spørge: Hvad nøler justitsministeren egentlig efter?
Lene Espersen (KF), 2005-06-07:
Og der er det altså anklagemyndigheden, der fører sagen på vegne af samfund og offer, og overtrædelser af straffelovgivningen og anden lovgivning kan jo aldrig ende med at blive en privat sag mellem to parter, når det drejer sig om straffelovsovertrædelser.
Der vil jeg sige til hr. Søren Krarup, at meget kan man beskylde politiet for, men jeg er hundrede procent overbevist om, at det er noget, som alle betjente er bekendt med.
Men jeg tror, at det er væsentligt, at alle vi andre, der deltager i den offentlige debat, også meget klart tager afstand fra det her og forklarer, hvorfor det er en vanvittig tanke og en tanke, der er i modstrid med alt, hvad det danske samfund står for.
Det kan i hvert fald medvirke til, at man, om man så må sige, skaber klarhed over for alle persongrupper om, at det her ikke accepteres.
Hermed sluttede spørgsmålet.