runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-04-09:
Ja, hr. Buksti sneg sig flot rundt om det: Ministerrådet har også noget ansvar selv, men Ministerrådet er noget fjernt i forhold til Folketinget og Europaudvalget.
Min pointe var lige præcis, at hr. Buksti selv er medansvarlig.
Hr. Buksti og det øvrige Europaudvalg, som har stemt ja til, at regeringen via Parlamentet kunne meddele decharge til Kommissionen for nogle ting, der nu viser sig slet ikke at have været i orden, har jo et medansvar for denne situation.
Når man f.eks. 3 dage før, man ved rapporten skal udkomme, kan give meddelelse om, at man er med på decharge for 1997-regnskabet - som bestemt ikke er mere flatterende for Kommissionens vedkommende end 1996-regnskabet, som der nu er så megen blæst om - er der jo noget galt, og det er det medansvar, jeg forsøger at få hr. Buksti til at indse og vedkende sig.
Så vil jeg sige, at forskellen på, om ansvaret ligger placeret i Kommissionen selv eller i Ministerrådet, er, at vi har mulighed for i Folketingets Europaudvalg og i Folketinget i øvrigt at tage sådanne ting op og give vores klare mening til kende og sige, vi ikke vil give eksempelvis decharge.
Så bare lige en enkelt anden ting.
Hr. Buksti siger, at hvis man flytter kompetencen fra Kommissionen til Ministerrådet, kan vi jo blive stemt ned.
Jamen det er da endnu værre i Kommissionen, som ifølge Traktaten skal fungere fuldstændig uafhængig af de enkelte lande.
De enkelte kommissærer, som kommer fra et eller andet givet land, må jo netop ikke fungere som det pågældende lands kommissær, men skal pr. definition fungere uafhængigt. I Ministerrådet har vi da trods alt muligheden for at sende nogle folk af sted, som skal have et mandat med hjemmefra.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-04-09:
Ja, jeg må jo sige, at jeg synes, det lykkedes hr. Thulesen Dahl og hr. Keld Albrechtsen at tale fuldstændig uden om det, det handler om.
Vi har en traktat, som endnu ikke er trådt i kraft, som træder i kraft først i maj måned.
Hvis nu vi skulle til at basere hele vort arbejde på, at vi først skulle ændre traktaten, så vil jeg tro, at det allertidligst - hvis vi i øvrigt så kunne få vores vilje - kunne lade sig gøre at have en ny traktat, hvad skal vi sige, om 4-5 år.
Det er hr. Thulesen Dahls bud på det hele.
Vi skal bare lave om på den der traktat, som ikke engang er trådt i kraft endnu, og så må vi se, hvad vi så kan, så skal man ikke interessere sig for andet.
Alt det praktiske arbejde med at reformere Kommissionens daglige arbejde, det rugbrødsarbejde, der ligger foran os andre, blander store ånder sig ikke i; nej, lad os få en traktatændring, så kan den træde i kraft om 4-5 år.
Det er vel nok et bud.
Jacob Buksti (S), 1999-04-09:
Til fru Pernille Frahm: Som jeg også sagde første gang, har vi fremlagt en lang række forestillinger om, hvad vi mener, Kommissionen skal gøre.
Vi har fremhævet, at man skal holde fast i, at der skal indføres en sund finansforvaltning i alle Kommissionens tjenestegrene; der skal indføres procedurer, som sikrer en konsekvent, løbende og uafhængig kontrol; alle kommissærer skal fremover styrke indsatsen for at bekæmpe svig og forsømmelighed; der skal udnævnes en særlig kommissær med ansvar for at kontrollere, at der ikke forekommer uregelmæssigheder og svig i Kommissionen; der skal være langt mere åbenhed i Kommissionen; alle steder, hvor Kommissionen er involveret i udbetaling af penge, skal der være ekstern revision; det skal være et princip, at revisionserklæringen skal være offentlig; Kommissionens personalevedtægt skal ændres, så det bliver lettere at gennemføre afskedigelser, når det bevises, at der er sket svig og grov forsømmelighed; der skal være politisk vilje til også at gøre op med tjenestemandssystemet, og der skal være en adfærdskodeks i forbindelse med udnævnelse af højtstående embedsmænd osv.
Det er også derfor, at det møde, der skal holdes her i næste uge, er afgørende.
Her skal den danske regering jo netop gøre sig gældende over for kommissionspræsidenten med hensyn til, hvordan og hvorledes Kommissionen skal arbejde, hvordan og hvorledes ansvarsfordelingen skal være, og hvad konsekvenserne i øvrigt skal være.
Til fru Susanne Clemensen: Det er sådan, at jeg klart mener, man skal kunne gøre et retligt, juridisk ansvar gældende.
Hvis folk laver svindel og humbug, skal det dels efter Traktatens regler kunne indklages for Domstolen; men det er også kommissionspræsidentens ansvar at sørge for, at det i givet fald sker, eller at vedkommende fjernes, og hvis det ikke sker, er det jo ikke anderledes end med hensyn til en dansk regering, hvor statsministeren har det kollektive ansvar.
Så må regeringen gå af, og så må Parlamentet i givet fald fyre hele Kommissionen, hvis det er det, man vil.
Og endelig til hr. Thulesen Dahl: Jamen jeg vedkender mig gerne mit ansvar som både formand for og medlem af Europaudvalget og det ansvar, man har i forbindelse med de mandater, der gives her, herunder også mandatet om decharge.
Men det er sådan, at det ikke bare er et spørgsmål om, hvorvidt tingene er bedre forvaltet, når de ligger i Ministerrådet end i Kommissionen.
For Kommissionen drejer det sig jo om, hvad det er for et traktatmæssigt grundlag, der eksisterer, men for Ministerrådet eksisterer der jo ikke noget grundlag, og det er det, det handler om.
Jeg ved godt, at hr. Thulesen Dahl måske ikke er enig i det nuværende traktatmæssige grundlag.
Men det er jo sådan, situationen er, og derfor er det heller ikke sådan, at Kommissionen kan gøre alt.
Den skal holde sig inden for det traktatmæssige grundlag, og det er derfor, vi holder folkeafstemning en gang imellem.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-04-09:
Fru Lene Espersen må jo så sandelig undskylde.
Jeg troede i første omgang, at det var dybtgående forfatningsmæssige overvejelser i og for sig af seriøs karakter, som havde ført Det Konservative Folkeparti frem til, at det lå hos regeringsmagten at udpege kommissærer og ikke i Folketinget.
Nu får vi så frem, hvad der faktisk skuffer mig en hel del, at det er platte, taktiske, partitaktiske overvejelser, som har styret den konservative politik på det her punkt.
Man vil overlade pinen til regeringen, så vil man lade regeringen træffe den forkerte beslutning, og så vil man bagefter kaste sig over regeringen og kritisere den for den fejl, som den så selvfølgelig har begået.
Det synes jeg godt nok er mageløst.
Jeg må indrømme, at jeg egentlig savner ord til at beskrive en sådan fremgangsmåde, men det er da åbenlyst fremlagt af fru Lene Espersen her, det må man sige.
Det savner gnist af saglighed i enhver henseende, men det er da så frimodigt, så man kan jo ikke sige, at der bliver lagt noget ind under gulvtæppet.
Lene Espersen (KF), 1999-04-09:
Først til hr. Kristian Thulesen Dahl: Vi er en del af det parlamentariske flertal, som i langt de fleste tilfælde står bag regeringen i EU-sager, og det er vi naturligvis også i denne her sag.
Jeg synes sådan set, det er temmelig nytteløst at blive ved med at diskutere med hr. Kristian Thulesen Dahl, for det er så åbenlyst, at Dansk Folkeparti overhovedet ikke aner, hvad ansvar er.
Man ønsker overhovedet ikke at medvirke i noget som helst ansvar for at sørge for, at det her bliver draget i den rigtige retning.
Det er nu en gang sådan, at hvis man sætter sig ned og siger nej, nej, nej, vi vil ikke være med, så er der ikke særlig mange, der lytter den dag, man kommer til realitetsforhandlinger.
Og her er der nok en hel grundlæggende forskel på den indfaldsvinkel, som
Det er ikke noget, Folketinget gør.
Jeg må omkring plat og partitaktiske årsager sige, at om man siger, at man ikke ønsker at blande sig i det, fordi det bør være regeringens problem, eller om man fremsætter et forslag til vedtagelse, der nævner en person med navns nævnelse, dér har jeg meget svært ved at se, at det ene skulle være mere eller mindre plat end det andet. Jeg må i hvert fald konkludere, at jeg synes, at det forslag til vedtagelse, som Enhedslisten her fremsætter, i hvert fald har været med et meget skjult, plat motiv, nemlig at spilde Folketingets tid, hvor vi egentlig kunne diskutere EU-anliggender, en bedre revision og et bedre samarbejde i EU-Kommissionen.
Det har man altså valgt at tilsidesætte frem for alene at skulle diskutere en enkelt person, og det synes
jeg helt ærlig talt er meget plat.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-04-09:
Jeg vil bare gøre fru Lene Espersen opmærksom på, at vi fra Enhedslistens side i god tid sendte vores forslag til vedtagelse til ordførerne, således at der netop ikke skulle være tale om, at der var nogen som helst form for skjult dagsorden, og det håber jeg fru Lene Espersen vil anerkende.
At fru Lene Espersen så ikke svarer på den henvendelse, på det brev, hun får fra Enhedslisten, er en anden sag.
Men fru Lene Espersen kan da ikke påstå, at vi har holdt vores hensigter skjulte.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-04-09:
Det er altså mere og mere svært at tage fru Lene Espersen alvorligt, men jeg skal bare for en ordens skyld og om ikke for andet så til protokollen sige til fru Lene Espersen, at Dansk Folkeparti meget gerne påtager sig medansvar.
Det er klart, at hvis man som konservativ baserer sin holdning om, at Dansk Folkeparti ikke vil tage et medansvar, på udtalelser fra 25-26 år siden, sådan som jeg så den konservative partileder gjorde i forbindelse med forsvarsforhandlingerne eksempelvis, så kan jeg godt forstå, det kan være lidt svært at finde ud af, hvor man er i det politiske billede. Jeg kan også godt forstå, at De Konservative kan have et problem med, at Dansk Folkeparti kommer ind og får større medindflydelse på tingene i forhold til vælgerne.
Det forstår jeg også godt, og derfor måske de lidt aggressive bemærkninger fra fru Lene Espersen.
Når vi så deltager og forhåbentlig også får et større medansvar for tingene, så kræver vi selvfølgelig også, at vi kan se, at vi har haft indflydelse på tingene.
Det siger jeg så bare i relation til finanslovforhandlingerne, hvor det jo ikke forbigik vores opmærksomhed, at Det Konservative Folkeparti fik en pakke, som de kunne tage eller lade være.
De Konservative valgte jo så fuldstændig ukritisk at gå med af hensyn til det parlamentariske billede, hvor man skal være en del af de ting, der sker.
Det er en anden diskussion, men jeg siger det bare stilfærdigt i relation til de meget, meget, sådan lidt bitre bemærkninger, der kom fra fru Lene Espersen for et øjeblik siden.
Pernille Frahm (SF), 1999-04-09:
For os i SF er der ingen tvivl om, at det, der er sagen, jo er, at det er struktur, der skaber en dårlig kultur.
Det synes jeg også udenrigsministerens redegørelse har forsøgt at pege på, bare ikke så præcist efter min bedste overbevisning.
Det drejer sig altså ikke om en særlig nordisk moral kontra
en særlig katolsk moral
Det drejer sig om manglende kontrol, og det drejer sig om et demokratisk underskud.
Det, som Kommissionen hele tiden undervejs og frem til sidste linje har fastholdt i denne her sag, er, at den står som et kollegium, og at den derfor også må falde som et kollegium.
Det understreges jo også af den konklusion, der er i rapporten, at det er et fælles ansvar, et kollektivt ansvar, at man ikke har grebet ind.
Ritt Bjerregaard understregede det selv så sent som på det åbne Europaudvalgsmøde den 12. februar 1999.
Derfor mener vi i SF, at det ville være en stor fejl at genudnævne Kommissionen, at genudnævne kommissærer, men vi synes altså ikke denne her sag skal handle om at være for eller imod Ritt.
Det har været en ganske vanskelig ting at undgå at gøre det til en personsag og holde det til en principsag.
Det, som ekspertgruppen har fundet frem til, har foreløbig været meget klart og præcist.
Men ekspertgruppen er jo ikke færdig med sine undersøgelser.
For os i SF ville det være et stort fremskridt, hvis man indførte en gruppe, som f.eks. ekspertgruppen, og gjorde den permanent, så vi havde en permanent kontrolgruppe.
Gruppen her har jo vist, at den er duelig, at den kan gennemføre opgaven, så vi vil anbefale, at regeringen forsøgte at fastholde gruppen som en permanent kontrolgruppe.
Foreløbig har den kun afgivet rapport om sager, som allerede har været trukket frem.
Det er også fremgået klart af rapporten.
Så ingen ved jo i virkeligheden, hvad der ellers gemmer sig.
Den første rapport understregede,
at det var et fælles ansvar, og fordi ingen ved, hvad der gemmer sig, og hvad der senere kan komme frem i efterfølgende rapporter, vil vi endnu en gang understrege, at det er uklogt at genudnævne kommissærer, før undersøgelsen er afsluttet.
Jeg synes, det er et problem, at regeringen har haft sådan et kissejav med at komme videre i stedet for at få sat gang i tilbundsgående undersøgelser og tilbundsgående ændringer af strukturerne.
Vi vil opfordre til, at inden vi hælder vinen i, så renser vi flaskerne, så vi ved, hvad det er, vi får.
Det, som vi ønsker fra SF's side, er, at man i regeringen går offensivt ind i forhold til det svenske forslag om aktindsigt og åbenhed, offentlighed i forvaltningen.
Det er sådan, det ved enhver efterhånden, at et godt bureaukrati bliver kun bedre, hvis det føler offentlighedens hede ånde i sin nakke.
Derfor skal jeg på SF's vegne stille følgende: Forslag til vedtagelse
»Idet Folketinget anerkender konklusionerne i første beretning fra den uafhængige ekspertgruppe og Kommissionens afgang, opfordrer Folketinget regeringen til at arbejde for at få gjort op med lukketheden i Kommissionens arbejde.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-04-09:
Jeg vil bare sige, at det glæder mig, at SF ligesom Enhedslisten har den opfattelse og giver regeringen det klare råd, at man ikke skal genudpege en kommissær, som har haft medansvaret for det, der er foregået i Kommissionen i de sidste godt og vel 4 år, uden at have gjort noget ved det, og inden den endelige rapport foreligger.
Der er jo andre partier, som har forsøgt at smyge sig uden om at forholde sig til Enhedslistens forslag til vedtagelse.
Jeg synes, det er fint, at SF gør det.
Jacob Buksti (S), 1999-04-09:
Jeg vil gerne sige til fru Pernille Frahm vedrørende det fremsatte forslag til vedtagelse, at Socialdemokratiet er meget positivt over for alt det, der siges i forslaget til vedtagelse.
Det vedrører kun spørgsmålet om større åbenhed, mens vi også mener, at man må interessere sig for en højere grad af effektivitet, en bedre administrativ praksis og en mere effektiv svigbekæmpelse.
Så når vi ikke kan støtte SF's forslag her, er det ikke, fordi vi er uenige i det.
Det er, fordi vi ikke mener, det er vidtgående nok.
Pernille Frahm (SF), 1999-04-09:
Vi mener faktisk, at vores forslag er ganske vidtgående, og at det tager højde for nogle af de ting, som hr. Jacob Buksti efterlyser.
Det er jo sådan, som den svenske udenrigsminister også klart sagde, at i det øjeblik man er nødt til at være klar over konstant, at det, man foretager sig, kommer i offentlighedens lys, ser sagerne anderledes ud.
Det er efter min bedste overbevisning den allermest effektive form for svigbekæmpelse, betydelig bedre end 20 kontrollanter og revisorer og professorer og politibetjente.
Til fru Elisabeth Arnold vil jeg sige, at vi bryder os ikke om, at udvidelsen skal sættes i stå, men nu er det jo sådan, at der er nedsat en ret effektiv gruppe, som har nogle meget klare direktiver.
Vi er i øvrigt ikke enige i alle de direktiver, men den har fået nogle ganske klare direktiver.
Den arbejder fortsat.
Den er ikke holdt op med at arbejde, selv om Kommissionen har brug for en tænkepause.
Og jeg synes, regeringen skulle have givet sig selv lov til at få ændret forholdene, lave en tænkepause, før man haster videre.
Jacob Buksti (S), 1999-04-09:
Blot dette til fru Pernille Frahm: Jeg er fuldstændig enig i, at åbenhed er det bedste middel til bekæmpelse af svig.
Det er også derfor, det står i vores forslag til vedtagelse.
Det eneste, jeg siger, er, at der er flere elementer i det.
Men det, som indgår i SF's forslag, er præcis en række af de elementer, vi selv går ind for.
Pernille Frahm (SF), 1999-04-09:
Hr. Jacob Buksti var tidligere i debatten inde på det mere kunstneriske.
Jeg vil sige om det kunstneriske, at det forslag til vedtagelse, som er fremsat fra regeringens side og støttes af Venstre og De Konservative, i alt for høj grad bærer præg af det her med mere, flere, bedre, større, stærkere.
Det er efter vores bedste overbevisning alt for upræcist. Og nu kommer det kunstneriske.
Det er dér, jeg frygter regeringen bevæger sig hen.
Jeg vil gerne have nogle præcise retningslinjer for, hvad man egentlig har tænkt sig at stille op.
Jacob Buksti (S), 1999-04-09:
Shakespeare sagde så meget.
Jeg kunne også komme med et par citater; det skal jeg lade være med.
Jeg skal ikke gentage det, jeg allerede har sagt vedrørende vores forslag, men jeg vil da bare henvise til udenrigsministerens redegørelse her i dag.
Dér har udenrigsministeren et helt afsnit præcis om større åbenhed, hvordan og hvorledes regeringen insisterer på større åbenhed, hvordan det er vigtigt for demokratiet, hvordan det er en afgørende forudsætning for at opdage og undgå uregelmæssigheder, hvordan Amsterdamtraktatens bestemmelser er et godt og hensigtsmæssigt våben i den her forbindelse, hvordan Europa-Parlamentets budgetkontroludvalg skal have adgang til alle arbejdsdokumenter osv. Jeg mener ikke, man kan komme og sige, at det bare er varm luft.
Der er faktisk lagt temmelig mange og meget direkte retningslinjer for det her, som jeg er sikker på regeringen vil arbejde meget for.
Pernille Frahm (SF), 1999-04-09:
Jeg glæder mig da til at se Socialdemokratiet i en ny trøje, nemlig som dem, der vil holde regeringen til ilden i det her, for sådan som jeg læser og har hørt udenrigsministerens redegørelse, er det netop smukke ord.
Man skal have adgang til alle fornødne dokumenter i Kommissionen.
Hvem skal afgøre, hvad der er fornødent?
Folk skal ansættes, fordi de er kvalificerede og kun derfor.
Hvordan vil man sikre det?
Der er en lang række meget gode og fornuftige ting og tanker, men hvor er præcis den måde, hvorpå man vil sørge for, at det her skal ske?
Dér er det så vores pointe, at det kan man kun sikre på én måde, og det er ved, at ikke bare politikere og ministre og embedsmænd får indblik i det, men også offentligheden.
Det er det, der har virket her, og det har virket i Sverige.
Lene Espersen (KF), 1999-04-09:
Først til hr. Kristian Thulesen Dahl
: Jeg synes da, det er dejligt, at vi nu er kommet så vidt som til at finde ud af, hvad den sag egentlig drejede sig om dengang: at der slet ikke var tale om mandatgivning, men om en henstilling. Og jeg synes sådan set, at udenrigsministeren har givet os et fremragende svar på, hvad der kommer til at foregå, for vi har jo allerede hørt, at Økofinrådet altså også har tænkt sig at mande sig op i den sammenhæng og gøre endnu mere ved det, end det allerede har gjort.
Helt grundlæggende, og det er til hr. Kristian Thulesen Dahl, så tror jeg, der er en meget stor forskel på, hvordan Det Konservative Folkeparti og Dansk Folkeparti opfatter den parlamentariske rolle.
Her vil jeg sige, at dér har Dansk Folkeparti altså en uheldig praksis med at se alting meget sort og hvidt, hvor man må sige, at vi nok ser tingene sådan lidt mere blandet.
Blot fordi man er uenig i nogle småting, eller blot fordi man har lyst til at kritisere enkelte punkter, er det jo ikke sådan, at man stemmer imod alting.
Vi tror faktisk ikke rigtig på, at det nytter særlig meget at sætte sig over i en krog og surmule.
Jeg synes sådan set, at der har været en meget fin gennemgang af, at man sagtens kan forholde sig kritisk og samtidig være med til at godkende nogle ting.
Så der er en meget stor forskel. Til hr. Keld Albrechtsen og Enhedslisten vil jeg sige, at jeg tror ikke, hr. Keld Albrechtsen lyttede helt efter, hvordan min argumentation var.
Man kan have mange meninger om den netop afgåede miljøkommissær.
Min pointe var: Hvorfor i alverden skulle jeg være med til at løse det problem for regeringen?
Jeg synes da, det skal være regeringens problem, hvad man har tænkt sig at gøre med miljøkommissæren.
Det synes jeg sådan set ikke at Folketinget skal gå ind og blande sig i på nuværende tidspunkt.
Jeg synes sådan set, at vi skal lade det være fuldstændig op til regeringen; det kan der måske være en vis taktik i.
Jeg er ked af, at Enhedslisten ikke kan se dét.
Vi synes, det er en meget dårlig idé at bringe en debat, som jeg egentlig synes er ganske interessant, når man taler om, at hvad vi kan gøre for at forbedre Kommissionens arbejde, ned på et lavt niveau og alene tale om, hvem Danmark skal indstille.
Der er da andre ting, som jeg synes er langt, langt, langt mere interessante for det fremtidige europæiske samarbejde, end hvem der bliver den danske kommissær.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-04-09:
En enkelt ting, som undrer mig lidt i fru Pernille Frahms ordførertale, er, at hun klandrede regeringen for, at den havde haft sådan et kissejav med at komme i gang med at udnævne en ny Kommission.
Det undrer mig lidt, for fru Pernille Frahm må da kunne forstå, at når man har en fungerende Kommission, som altså faktisk ikke fungerer, fordi den er trådt tilbage, så er der jo sat stop og bremset effektivt for alle de udvidelsesforhandlinger, som foregår i øjeblikket, og som jeg også har forstået at SF er meget, meget interesseret i fører til et resultat.
Det kan da ikke være i SF's interesse, at hele den proces, som er i gang nu med forhandlinger med de ansøgerlande, som meget gerne hurtigt skulle optages i EU, bliver bremset på grund af en intern sag med EU's egne procedurer og egen administration.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-04-09:
Fru Lene Espersen startede sit ordførerindlæg med at konstatere, hvad der ligger inden for forespørgslens rammer og udenfor, og nu skulle hun nok bringe emnet tilbage på ret kurs, selvfølgelig for at undgå diskussionen om decharge og ansvarsfritagelse og danske politiske partiers ansvar her i Folketinget i den forbindelse.
Til dem, der måtte være i tvivl og ikke nødvendigvis kan huske det - det ligger selvfølgelig også nogle uger tilbage - kan jeg oplyse, at Europaudvalget jo ikke har givet regeringen forhandlingsmandat på spørgsmålet om decharge.
Derfor var mit spørgsmål også formuleret, som det var til fru Charlotte Antonsen: om hun følte, at Venstre var bag regeringen i det spørgsmål eller ej.
For på europaudvalgsmødet havde vi netop - bl.a. på min foranledning, og nu skal jeg jo citere mig selv - en diskussion om, hvorvidt man ikke burde give regeringen forhandlingsmandat i en sådan situation. Men det, jeg vil spørge fru Lene Espersen om - selv om hun mener, det er på kanten af forespørgslen, hvad jeg bestemt ikke mener det er - er for det første, om fru Lene Espersen ligesom Venstres ordfører mener, at man er en del af den opbakning til regeringen med hensyn til, at det er i orden at give Kommissionen den ansvarsfritagelse for 1997, som er givet den, og for det andet, om fru Lene Espersen i givet fald, hvis hun er enig med fru Charlotte Antonsen i det spørgsmål, nu kan se, at det nok var en dårlig idé at anmode Parlamentet om at give Kommissionen ansvarsfritagelse for 1997.
For vi kommer jo ikke uden om det spørgsmål.
Nu diskuterer vi 1996-regnskabet og siger, at man skal rydde op på baggrund af dét, men det næste er da, at der er en lige så tilbundsgående diskussion om 1997-regnskabet, som efter min opfattelse er mindst lige så skæbnesvangert for Kommissionen som det 1996-regnskab, som man altså nu har undersøgt nogle ekstra ting til bunds i.