Dorte Bennedsen (S), 2001-10-23:
Jeg vil gerne takke ministeren for den redegørelse, vi har fået, som giver et udmærket overblik over igangværende og påtænkte initiativer for det nordiske samarbejde.
Ser man tilbage over snart 50 års nordisk samarbejde, træder det klart frem, at verden har ændret sig.
Det gælder både inden for de nordiske lande og i verden omkring os.
Starten på samarbejdet var en række store og gode reformer og beslutninger såsom pasunionen, fælles arbejdsmarked, reformer på uddannelses- og socialområdet osv.
Det var oplagte reformområder, som det var nemt at skabe konsensus om.
Det er i dag ikke lige så nemt at gå videre ad det spor,
dels fordi de emner og initiativer, der tages op, i højere grad er genstand for en debat mellem partierne, dels fordi verden uden om Norden har forandret sig.
Historikeren Søren Mørch skriver i sin bog om de danske statsministre, at det nordiske samarbejde aldrig er blevet en egentlig realitet, simpelt hen fordi de fem nordiske lande tilsammen er for lille et område.
Det har han ret i, for så vidt angår forsvarsunionen, Nordek og andre helt overordnede initiativer.
Men synspunktet holder ikke generelt, tværtimod.
Netop fordi landene også tilsammen er små, er der et stort behov for samarbejde og fælles udnyttelse af de ressourcer og muligheder, de fem lande har.
Den fælles udnyttelse af ressourcerne er vel netop også essensen i det samarbejde, som pågår i disse år.
Men i denne sammenhæng er det ikke længere nok at kigge indad i Norden. Man må i høj grad også se udad til verden omkring os for at koordinere indsatsen under hensyntagen til, hvad der foregår andetsteds og her ikke mindst i EU.
Gør man ikke det, er resultatet let et overlap og dermed spild af indsats.
Dertil kommer jo også, at det fremtidens Europa, som debatteres i EU i dag, vil øge behovet for en stærkere og bedre nordisk koordinering, ligesom en vellykket indsats til hjælp for vores nærområder også forudsætter, at Norden handler i fællesskab.
Et godt eksempel på, at en koordinering også finder sted, er, at ministerrådet netop har besluttet sig for at nedlægge Nordisk Lægemiddelnævn, fordi det arbejde, som nævnet i en årrække har stået for - i øvrigt et udmærket stykke arbejde - nu udføres på EU-plan til gavn også for de nordiske lande.
Vi kunne godt finde det en overvejelse værd at gå andre områder igennem så at sige med en tættekam for at se, om der er muligheder for bedre anvendelse af eksisterende europæiske ordninger.
Ser man f.eks. på udviklingsordningerne for studerende, er der EU-programmer med mildt sagt ganske mange penge, som også kan søges af nordiske studerende.
Det vil være oplagt at se på, om disse programmer i højere grad kan indgå i den nordiske udveksling, og hvis det er tilfældet så anvende de sparede midler på en udveksling af gymnasiaster og folkeskoleelever, hvor behovet er stort, og
hvor støttemulighederne skal findes alene i det nordiske
Ministeren skriver i redegørelsen: Det må erkendes, at det ikke er lykkedes at få ryddet alle grænsehindringer mellem de nordiske lande af vejen.
Det er desværre så sandt, som det er sagt.
Ministerens svar er, at man har iværksat en redegørelse, fordi det kræver en grundig analyse at koordinere f.eks. skatteregler og arbejdsmarkedsregler, for, som det også siges, reglerne er komplekse og vil ofte være præget af specielle nationale hensyn og traditioner.
Her tror jeg, at ministeren rører ved noget meget centralt, om end hun udtrykker sig meget diplomatisk.
Jeg skal ikke udelukke, at der kan være behov for yderligere analyse, men det helt grundlæggende problem er dog nok mangelen på politisk vilje og ønsket om at beskytte egne interesser.
Vi er enige med ministeren i, at det er kompliceret at koordinere skatte- og arbejdsmarkedsregler.
Men disse problemer og debatten om dem er jo unægtelig ikke af nyere dato, og skridtene mod en løsning har hidtil været meget små. Derfor er der behov for en mere udtrykt politisk vilje til at finde frem til en fornuftig løsning.
Jeg har så forstået, at der i næste uge vil finde et møde sted mellem de relevante svenske og danske ministre, og at man fra dansk side har forslag til en model, som skulle kunne løse problemet.
Så er der jo kun at håbe, at den politiske vilje er til stede på begge sider.
Det er et fortræffeligt initiativ, men det er ikke nok.
Enhver, der eksempelvis har været, jeg havde nær sagt så uheldig at tjene penge i et andet nordisk land eller har haft behov for sociale ydelser, har oplevet, at de kommunale myndigheder også i de store kommuner er aldeles blanke og uvidende om de gældende regler.
Derfor er der behov for, at Nordisk Ministerråd ud over servicen til den enkelte borger tager initiativ til en informationsindsats over for de kommunale og de regionale myndigheder, så de også er i stand til at vejlede borgerne.
Jeg har i tidligere år udtrykt anerkendelse af, at Nordisk Råd i større grad er blevet inddraget i budgetproceduren.
Det er en anerkendelse, jeg desværre ikke kan gentage i år, da det finske formandskab har udvist en efter vor vurdering ret negativ attitude over for rådets budgetudvalg.
Retfærdigvis skal jeg da tilføje, at det efter en del møje og besvær er lykkedes at nå til enighed om budgettet.
Vi er enige med ministeren i, at det er vigtigt at fastholde, at budgettet er de nordiske regeringers instrument til at gennemføre de fælles politikker.
Men det forudsætter både en balance og en lydhørhed over for rådets ønsker om politiske prioriteringer.
Disse puljer er i sig selv fornuftige, fordi de kan anvendes hurtigt til nye initiativer og til tværsektoriale initiativer.
Derfor er det vigtigt, at der ved udmøntningen af puljerne gennemføres en samrådsprocedure, som også nævnes i redegørelsen.
Jeg vil godt understrege dette ved denne lejlighed, for det er mit indtryk, at samrådsproceduren med kulturministrene i det forløbne år ikke fungerede tilfredsstillende.
Med hensyn til den nye budgetprocedure ser vi med stor tilfredshed på, at budgettet fremover vil blive baseret på konkrete, udarbejdede planer.
Det vil givetvis styrke kvaliteten i indsatsen.
Vi kan også kun være enige i, at budgetdirektivet fremover bliver et væsentligt instrument for den politiske prioritering, og at det skal baseres på en dialog med rådet.
Jeg vil godt understrege, at direktivet bør foreligge allerede den 1. januar, for kun derved kan der blive den nødvendige tid til at udarbejde budgettet og samtidig sikre, at det kan oversendes til rådets behandling i slutningen af maj.
Med dette har jeg også sagt, at de tidsterminer, der blev foreslået i budgetanalysen, er helt uacceptable for rådet.
Erfaringerne fra i år viser klart nødvendigheden af, at rådet får adgang til budgettet i god tid inden sommermøderne i juni måned, hvis der da overhovedet skal være tale om en seriøs behandling af budgettet.
Mange andre temaer kunne være taget op ved denne lejlighed, men jeg vil godt slutte med at give udtryk for et ønske om, at der fremover i det nordiske arbejde vil være mindre tilbøjelighed til national protektionisme og mere villighed til at finde fælles løsninger på fælles problemer.
også i en større international sammenhæng.