runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tove Videbæk (KD), 2004-11-25:
Kristendemokraterne støtter også med glæde dette forslag.
Det er en del af den lille finanslovaftale, som Kristendemokraterne indgik med regeringen og Dansk Folkeparti, og man kan sige, at med dette lovforslag har Kristendemokraterne fået en dobbeltgave.
For Kristendemokraterne stillede i januar et § 20-spørgsmål, fordi vi af en fagforening var blevet gjort opmærksom på, at der faktisk var nogle lønmodtagere, der havde problemer med at få orlov til at passe en nærtstående døende.
Svaret, vi fik af beskæftigelsesministeren dengang, var, at det var overenskomststof, og at regeringen ikke var interesseret i at gå ind i sagen.
Senere på foråret fremsatte vi så et forslag vedrørende den samme sag, og denne gang blev det meget positivt modtaget i Folketingssalen.
Senere har regeringen så fremsat forslag om sagen, således at alle lønmodtagere har ret til at få orlov og plejevederlag i forbindelse med pasning af nærtstående døende.
Og nu tager vi så fat på at udvide den personkreds, der kan få tilskud til at passe en døende.
For ifølge det tidligere forslag kunne kun personer, som er berettigede til sygedagpenge, omfattes af ordningen.
Det vil sige, at en række persongrupper uden for arbejdsmarkedet ikke var omfattet af ordningen.
Ifølge det her forslag, L 116, skal personkredsen herefter omfatte alle, der påtager sig at passe en nærtstående døende.
Det kan være hjemmegående, studerende, folke- og førtidspensionister, kontanthjælpsmodtagere eller selvstændige.
Plejevederlaget ydes ikke længere som en godtgørelse for tabt arbejdsindtægt, men plejevederlaget skal nu svare til halvanden gange det dagpengebeløb, som modtageren i tilfælde af egen sygdom ville have haft ret til efter lov om dagpenge ved sygdom eller fødsel.
Der indføres også et minimumsbeløb på 11.609 kr. månedligt, hvilket svarer til 82 pct. af sygedagpengenes maksimumsbeløb, og det er beregnet til personer, der ikke er berettigede til dagpenge.
Det betyder, at personer, der slet ikke har nogen indkomst, eller som har så lav en indkomst, at de efter gældende regler ville være berettigede til et plejevederlag, som er mindre end minimumsbeløbet, kan få udbetalt minimumsbeløbet.
Også her skal det naturligvis være den døendes ønsker, der lyttes til, det skal være den døende, der kan vælge, hvor og med hvem han eller hun ønsker at tilbringe sine sidste dage, og kommunen skal så vurdere, om den pågældende plejer kan løfte opgaven.
I Kristendemokraternes optik forudsættes det også, at den døende naturligvis kan få al den hjælp fra kommunen til den personlige pleje, som der er behov for ved siden af denne vederlagsordning.
Så jo, det er en rigtig glad aften for Kristendemokraterne i aften, for vi tror, at det her forslag vil blive til gavn for mange familier og især for mange døende, som så også i den sidste tid af deres liv selv kan bestemme, hvem de vil være sammen med, og er lidt mere frit stillet med hensyn til, hvor de vil tilbringe den sidste tid.
Så Kristendemokraterne støtter meget gerne forslaget.
Ida Jørgensen (RV), 2004-11-25:
Også fra Det Radikale Venstres side skal der kun lyde positive ord om det her lovforslag.
Vi synes, at ordningen er en god ordning, og vi er glade for, at vi kan være med til at udvide personkredsen og muligvis løse nogle problemer for grupper, der ikke har en tilknytning til arbejdsmarkedet, sådan at de også kan være med til at få nogle gode rammer til at kunne sige farvel til nogle, som de holder meget af.
Så Det Radikale Venstre støtter forslaget.
Villy Søvndal (SF), 2004-11-25:
I en periode, hvor der i øvrigt bliver skåret ned på en række af de offentlige tilbud rundtomkring på grund af regeringens generelle politik, er det klart, at vi fra SF's side helt uden forbehold vil støtte det her lovforslag, som giver så gode rammer som muligt i en svær tid på to måder.
Dels udvider det personkredsen, som andre har nævnt i deres ordførertaler, dels sikrer det et minimumsbeløb til dem, der påtager sig opgaven.
Så vi støtter det her lovforslag.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-11-25:
Det er en stor opgave at skulle passe en nærtstående, der er døende, og det er en stor beslutning, man skal træffe, når man vurderer, om man kan magte opgaven, om man kan udfylde den rolle, som den døende har behov for at man udfylder.
Muligheden for plejevederlag, mens man passer en nærtstående døende, er en mulighed for at hjælpe, en mulighed for at være der for en, man har kær.
For ganske kort tid siden behandlede vi et lovforslag, hvor vi sikrede retten til orlov, når man passer en nærtstående døende.
Det forslag, vi i dag behandler, er endnu en udvidelse, der netop giver mulighed for, at flere grupper kan få dette vederlag og passe en nærtstående, hvis man har truffet den beslutning, at det er det rigtige for en selv, for den døende og for plejeren, og hvis det i øvrigt vurderes, at plejeren kan påtage sig opgaven.
Den studerende er et særlig godt eksempel på, hvorfor det har været nødvendigt at udvide ordningen, fordi den studerende jo netop har en begrænset SU og derfor kan risikere at skulle færdiggøre sin uddannelse uden SU eller at skulle stå helt uden indtægt, hvis man påtager sig opgaven og ikke kan få et plejevederlag.
Derfor er vi utrolig glade for i dag at kunne bakke op om ministerens forslag til, at flere grupper kan få plejevederlaget, så bl.a. den studerende kan fravælge SU'en i den periode, vedkommende måtte skulle bruge til at passe den nærtstående døende, og så kan gå tilbage på SU, når der er mulighed for at genoptage studierne.
Med andre ord bakker Det Konservative Folkeparti varmt op om forslaget, og vi glæder os over både denne udvidelse og den udvidelse, der giver retten til også at få orlov fra arbejdet, når man så passer den nærtstående.
Pia Kristensen (DF), 2004-11-25:
Lovforslaget er en del af finanslovaftalen mellem regeringen, Dansk Folkeparti og Kristendemokraterne.
Forslaget indebærer, at alle personer, som påtager sig at passe en nærtstående døende, kan få et plejevederlag.
Det er Dansk Folkeparti utrolig glade for.
Vi er glade for, at der sker en udvidelse af ordningen, så også hjemmegående, studerende, kontanthjælpsmodtagere, folke- og førtidspensionister får mulighed for at få udbetalt et plejevederlag, hvis de ønsker at passe en nærtstående døende.
For at kunne få et plejevederlag til at passe en døende er det en betingelse, at den syge ikke kan helbredes, at hospitalsbehandling er udsigtsløs, at diagnosen ganske enkelt er en kort levetid.
For døende og deres pårørende ligger døden ikke som en mulighed engang langt ude i fremtiden, men som en sikker hændelse om kort tid.
Formålet med ordningen er at forbedre livskvaliteten i form af omsorg og lindring frem for behandling.
Det er en tung og sorgfuld opgave at passe et døende menneske, og det kræver empati, takt og overskud at stille op som hjælper i den sidste svære tid.
I Dansk Folkeparti har vi stor beundring tilovers for de mennesker, der påtager sig en sådan opgave, og de skal selvfølgelig støttes på enhver måde.
Charlotte Antonsen (V), 2004-11-25:
I dag modtager ca. 1.900 personer plejevederlag, når de passer en nærtstående døende.
Med forslaget her fra socialministeren bliver det muligt for næsten 1.000 personer mere at få denne mulighed.
Fremover kan også studerende, hjemmegående og mennesker på overførselsindkomst få et rimeligt plejevederlag.
Der indføres således et minimumsbeløb på 11.609 kr. om måneden, hvis den døende og en pårørende ønsker at benytte sig af muligheden.
Det kræves selvfølgelig også, at kommunen vurderer, at plejeren i praksis vil kunne klare opgaven.
Venstre støtter forslaget om at hjælpe mennesker i en meget vanskelig situation.
Til sidst vil jeg gerne tilføje, at det er særlig glædeligt, at denne ordning kan medbringes, hvis de pågældende mennesker ønsker at opholde sig i et andet EU-land.
Eva Kjer Hansen (V), 2004-11-25:
Der er jo nok ingen tvivl om, at der vil være nye brugere, som vil hilse det velkomment, hvis man også havde den mulighed.
Jeg synes bare, at man på det foreliggende grundlag må være åben over for, at det vil betyde meget store økonomiske udgifter.
Derfor finder jeg ikke på nuværende tidspunkt, at der er belæg for at stille det i udsigt.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Pia Kristensen (DF), 2004-11-25:
Jeg er enig med socialministeren i, at der vil være stor økonomisk udgift forbundet med, at vi skal udvide ordningen til også at omfatte folkepensionister.
Vi udvidede jo netop målgruppen med de 16-18-årige sidste år i satspuljeforhandlingerne, og med det her lovforslag vil jeg også sige, at vi forbedrer ordningen.
Men rent visionært: Vil socialministeren ikke bekræfte, at man ligesom vil være med til at arbejde på, at også folkepensionister kan blive visiteret til en ledsageordning?
Eva Kjer Hansen (V), 2004-11-25:
Jeg skal gentage over for fru Pia Kristensen, at det at udvide målgruppen med henblik på, at man skulle kunne blive visiteret som ny bruger efter 67-års-alderen, vil betyde en meget stor økonomisk udgift, og det mener jeg ikke der er grundlag for på nuværende tidspunkt.
Sådan var ordningen jo heller ikke tænkt i sin tid, men er blevet udvidet undervejs og er jo også blevet udvidet nedad, fordi der var et ønske om at tage det særlige hensyn til gruppen af 16-18-årige.
Nu udvider vi så i form af, at vi gør ordningen, mener jeg, væsentlig bedre gennem det, at der nu bliver nogle valgmuligheder for brugeren med hensyn til, hvem det er, man gerne vil have med sig som ledsager.
Så jeg synes, at vi med lovforslaget her tager et rigtig godt skridt mod at forbedre ledsageordningen.
Pia Kristensen (DF), 2004-11-25:
Jeg er enig med socialministeren så langt, at lige her og nu er der ikke økonomi til at udvide denne her ordning, men jeg vil alligevel godt snakke visioner på længere sigt.
Er socialministeren ikke enig i, at det vil være hensigtsmæssigt at udvide målgruppen til også at omfatte pensionister, der ikke har ledsageordning før pensionsalderen?
Vi har mange udtalelser bl.a. fra Dansk Blindesamfund, som påpeger, at der er stort behov for ældre mennesker for også at få en ledsageordning, ældre mennesker, der er blinde og svagtseende.
Vi har udtalelser fra andre handicaporganisationer, som siger, at ældre mennesker efter pensionsalderen faktisk ikke kan komme uden for deres hjem uden en ledsager.
Så vil socialministeren ikke visionært være med til at prøve at finde løsning på, at vi kan udvide med denne her målgruppe?
Eva Kjer Hansen (V), 2004-11-25:
Nu er der jo tale om en helt anden diskussion.
Den problemstilling, fru Karen Klint rejste, var, hvorvidt man efter 67-års-alderen, hvis man så kommer i en situation, hvor man er handicappet, og hvis man havde været yngre, havde haft mulighed for at blive visiteret til en ledsageordning, så også skulle kunne få en ledsager, fordi muligheden er der jo allerede, hvis man har fået den bevilget tidligere.
Hele den diskussion, som fru Karen Klint rejste, var, om man efter 67 år som ny bruger også skulle kunne visiteres til ledsageordningen.
Det er det, jeg har kommenteret ved at sige, at det ville indebære meget store udgifter.
Villy Søvndal (SF), 2004-11-25:
Jeg forstår ministeren sådan, at det eneste, der skiller ministeren fra at ville støtte forslaget, er det økonomiske argument.
Jeg tror, at ministeren må medgive, at det er svært at forstå for mennesker, der indtil nu har haft et ledsagebehov, og som med sikkerhed ikke bliver bedre, fordi de har rund fødselsdag, at de pludselig mister noget, de havde før.
Det er svært at forklare, og derfor vil jeg spørge ministeren, hvis nu vi vil hjælpe til med at skaffe pengene, og det er vi altså gode til i SF, om ministeren så vil anerkende, at det kunne være et godt formål at sikre, at mennesker, der har det behov, også når de har nået pensionsalderen, kunne få det behov opfyldt.
Eva Kjer Hansen (V), 2004-11-25:
Det må jo uvægerlig blive en gentagelse af min besvarelse til fru Karen Klint, nemlig at en ophævelse af aldersgrænsen vil medføre store økonomiske udgifter for det offentlige, og det mener jeg ikke at der er mulighed for på nuværende tidspunkt.
Den er beregnet til at give handicappede under 67 år, der er isolerede og ellers ikke kommer ud, mulighed for et mere aktivt liv, og nu øger vi altså deres indflydelse på, hvilken ledsager der så skal komme på tale.
Det tilstræbes jo at give målgruppen de samme muligheder og forhold som ikkehandicappede i den erhvervsaktive alder, så de netop kan leve et så normalt liv som muligt, og derfor synes jeg ikke, at det vil være hensigtsmæssigt at ophæve aldersgrænsen som sådan og heller ikke for en bestemt gruppe handicappede, der så skulle have nogle særlig gunstige forhold.
Villy Søvndal (SF), 2004-11-25:
Det er i forlængelse af den forrige debat på de korte bemærkninger.
Når man er rundt i forsamlingshusene, så bliver man tit spurgt, om det er vores indtryk som politikere, at når folk har haft et ledsagebehov, indtil de fyldte 67 år, så ophører det pludselig, når de fylder 67 eller nu 65 år.
Derfor kan man sige, at jeg synes, der er brug for den debat, der hedder at gå videre med ledsageordningen til mennesker, der har et ledsagebehov.
SF fremsatte, jeg tror, det var sidste år, et forslag om at sikre, at vi sådan gradvis åbnede for det, og jeg vil spørge, hvordan ministeren ser på det.
Det er klart, at det forudsætter viljen til at skaffe penge, men dér er altid en god allieret i SF.
Eva Kjer Hansen (V), 2004-11-25:
Jeg hører, at fru Karen Klint taler om to ting.
Den ene er, hvorvidt nogle specielle handicapgrupper skulle særligt imødekommes med nogle gunstigere forhold end andre, og det er det, jeg blankt afviser.
Den anden ting er, hvorvidt ledsageordningen skal kunne iværksættes for over 67-årige, der kommer i en situation, hvor de kunne have brug for det.
Karen J. Klint (S), 2004-11-25:
Jeg taler sådan set ikke om særlig gunstige forhold, jeg taler om, at ordningen stadig væk skal være med til at afhjælpe og kompensere for et handicap, uanset hvornår det opstår, og når vi ikke tidligere har haft mulighed for det, så har det jo i høj grad været, fordi der var en økonomisk forhindring for det og ikke så meget en politisk eller en holdningsmæssig.
Det har mere været sådan, at vi startede med nogle målgrupper og så udvidede, efterhånden som vi fik nogle penge frigivet enten over satspuljen eller på anden måde til det, så det har været en økonomisk barriere og ikke en politisk barriere.
Det er derfor, jeg bliver så forundret nu, for vi kan alle sammen acceptere og respektere, at vi har en økonomi, som vi skal have til at nå sammen, men det var den politiske uenighed, jeg blev forundret over.
Eva Kjer Hansen (V), 2004-11-25:
Det er rigtigt, at ledsageordningen blev udvidet ned til de 16-årige, og det kan nu udmærket også dække den erhvervsaktive alder, men det, der jo først og fremmest var argumentationen for at udvide den, var, at man i den alder måske har et større behov for at kunne komme af sted alene og ikke være afhængig af ledsagelse af f.eks. forældre.
Man kan have gode intentioner om, at man ved at udvide ledsageordningen kunne imødekomme et ønske hos mange flere, men jeg vil dog fastholde, at jeg synes, det ville være uhensigtsmæssigt at forskelsbehandle forskellige handicapgrupper, og jeg synes, det ville være svært at argumentere for, hvorfor den ene gruppe eventuelt skulle have bedre forhold end den anden gruppe.
Det er rigtigt forstået af fru Karen Klint, at jeg faktisk på forhånd afviser, at vi begynder en diskussion om, at særlige grupper skulle have særlig gunstige forhold.
Karen J. Klint (S), 2004-11-25:
Da vores ordfører, fru Grete Schødts, ikke kan være her, vil jeg læse hendes ordførertale op.
For 15 år siden var Socialdemokraterne initiativtagere til at gennemføre plejevederlaget ved pasning af nærtstående døende.
Det gik både partiet Venstre og De Konservative stærkt imod, og hvis ikke hr. Jørgen Winther havde trodset sit parti og havde bakket op om Socialdemokraternes forslag, havde vi måske ikke haft plejeorloven eller plejevederlaget i dag.
For hr. Winther var den eneste i den borgerlige lejr, der fra starten bakkede op om vores beslutningsforslag.
Til sidst endte det med, at enigt Folketing stemte for vores beslutningsforslag.
Resultatet blev, at den borgerlige regering blev pålagt at komme med et lovforslag.
Det gjorde den daværende socialminister Aase Olesen da også på regeringens vegne.
Men hvad skete der så dengang?
Regeringspartierne stemte imod.
Loven blev vedtaget af stemmer fra Socialdemokraterne, SF, Fremskridtspartiet, CD og Kristeligt Folkeparti.
Venstre, De Konservative, Det Radikale Venstre og fire Fremskridtsmedlemmer gik imod.
Det er nu historie.
I dag søger ca. 1.900 mennesker årligt om lov til at passe en nærtstående døende.
Socialdemokraterne banede vejen for en ordning, der blev en succes, og som mange mennesker i dag kan have glæde af i den sidste svære tid med en person, de holder af.
Det nye forslag skal sikre, at personkredsen bag loven udvides, så den ikke kun gælder for lønmodtagere.
Og det er et lovforslag, der også fortjener, at et enigt Folketing bakker det op.
Som nævnt udvides personkredsen til at omfatte alle, som påtager sig at passe en nærtstående døende, og samtidig sikres alle et minimumsbeløb på 11.609 kr. pr. måned som et plejevederlag.
Det er en stor opgave at passe et menneske, som man holder af, når man ved, at han eller hun er døende.
Det kan blive en god tid for begge parter, men det kan også blive en hård tid.
Derfor er det ikke en nem situation for den enkelte familie at træffe dette valg, men har familien truffet valget, vil Socialdemokraterne også bakke op om, at det kan lade sig gøre.
Det gælder menneskeligt, og det gælder økonomisk.
Derfor er Socialdemokraterne positive over for forslaget, men der er en række spørgsmål, vi har brug for svar på, for at kende det konkrete indhold af lovforslaget.
Derfor har vi stillet en række spørgsmål til lovforslaget, som bl.a. handler om, hvorvidt en datter kan få godtgørelse for at passe sin mor på et hospice, hvorvidt en ledig kan blive fritaget for rådighedsbegrebet og også forhold omkring, hvordan førtidspensionisterne får glæde af ordningen, uden at det går ud over deres pension m.v.
Jann Sjursen (KD), 2004-11-25:
Det er fint, at Enhedslisten i dag giver anledning til en debat om Burma og om, hvad vi kan gøre for at bidrage til, at Burma kommer af med det rigide regime, det har i dag, og det kan selvfølgelig være en mulighed at se på, om man kan udvide sanktionsregimet til også at gælde forbud mod import af teak fra Burma, sådan som Enhedslisten foreslår.
Udenrigsministeren lagde i sin kommentar til beslutningsforslaget op til, at et importforbud kan være i strid med grundlæggende WTO-regler.
Det kan godt være, men vi kan jo konstatere, at der er lande, der trods alt gør det alligevel, bl.a. USA, så det kunne vi måske nok komme ud over set med kristendemokratiske øjne.
Noget andet er, at vi jo trods alt er medlemmer af EU, og jeg synes ikke, det er holdbart, hvis Danmark går enegang i denne sag.
For så vidt angår den del af beslutningsforslaget, der går på, at Danmark skal indføre et ensidigt forbud mod import af teak fra Burma, er det derfor efter vores opfattelse ikke holdbart.
EU har udvidet sit sanktionsregime i år, sådan som udenrigsministerens også klargjorde, og Kommissionen kommer tilbage umiddelbart efter nytår med et diskussionsoplæg til, hvad der videre skal ske over for Burma.
Her mener vi sådan set, at Enhedslistens forslag godt kan komme ind i billedet, i den forstand at hvis man piller den del af beslutningsforslaget, der går på, at Danmark skal indføre et ensidigt forbud mod import af teak, ud og ændrer det til, at den danske regering i EU skal arbejde for, at der indføres et forbud mod import af teak af Burma, sådan som det hollandske parlament har besluttet for nylig, vil vi kunne støtte forslaget.
Derfor vil jeg godt sige, at vi fra Kristendemokraternes side har tænkt os at stille et ændringsforslag til Enhedslistens beslutningsforslag, som altså kort og godt går ud på at fjerne den del af forslaget, der vedrører, at Danmark skal indføre et ensidigt forbud mod import af teak fra Burma, så regeringen i stedet pålægges at arbejde for et forbud i EU-regi, så vi bringer os på linje med det, man har vedtaget i det hollandske parlament.
Det synes vi godt man kan gøre fra dansk side.
Jeg synes ikke, at udenrigsministeren er kommet med nogen overbevisende argumenter for, at et sådant importforbud i EU-regi for alvor vil bringe os på kant med WTO-reglerne.
Jeg opfattede det, udenrigsministeren sagde, som om der kunne være et problem, men jeg synes ikke, der blev leveret nogen afgørende argumenter.
Jeg oplever det heller ikke, som om det er ministerens intention at gøre det i dag, så jeg synes, det ville være værd for Folketinget at overveje et sådant ændringsforslag fra Kristendemokraterne og flere partier, så beslutningsforslaget kan blive vedtaget.
Jørn Jespersen (SF), 2004-11-25:
Siden 1990 har Burma været styret af et hårdhændet militærdiktatur, og derfor er der efter SF's opfattelse al mulig grund til at lægge et øget pres på styret med henblik på en demokratisering af landet.
Det, der er vores krav til boykot af f.eks. teakeksporten, er, at der efter en vurdering kan komme den konklusion, at en boykot kan tænkes at være virkningsfuld – forstået på den måde, at den faktisk gør ondt på styret og derfor vil lægge et reelt pres, men ikke er unødig omkostningsfyldt for den uskyldige civilbefolkning.
Når vi vurderer det for Burmas vedkommende, kommer vi frem til den konklusion, at her er et af de tilfælde, hvor det vil være relevant at bruge en boykot af især teakeksporten, som økonomisk er meget betydningsfuld for landet og for styret.
Det underbygges yderligere af, at den opposition, som vandt valget i 1991, faktisk har bedt omverdenen om at indføre en boykot af denne karakter, og det synes vi skal veje tungt i vurderingen.
Det er klart, at der er en WTO-problemstilling, som i samme omgang må afklares.
Men vi er egentlig mest til sinds at sige, at vi mener, at de muligheder, der er, skal bruges, og hvis der er tvivl om, hvorvidt man kan bruge den slags sanktioner over for et styre af den karakter, kunne det jo også give anledning til at overveje, om reglerne i WTO burde ændres, så de højere grad understøtter udviklingen af demokrati i medlemslandene.
Alt i alt er vi af den opfattelse, at det er et godt forslag.
Der kan være detaljer, som skal diskuteres under udvalgsbehandlingen, men vi støtter forslaget.
Jesper Langballe (DF), 2004-11-25:
Jah, sådan kan man godt sige det.
Jeg vil faktisk indrømme, at de der citater, som står i bemærkningerne til forslaget, fra associeringsaftalen, simpelt hen er så luftige og abstrakte, at man egentlig bliver lidt usikker på, hvordan man skal læse det, om man skal læse det som bare en helt mekanisk, rituel afliring af det, der skal siges i sådan en aftale, eller om der er tale om en besværgelse.
Det er noget, der virker underligt langt fra realiteterne.
Derfor kan jeg godt se, at Enhedslisten med en vis ret kan holde fast i de der ting og sige: Jamen det er sagt!
På den anden side vil jeg sige: Kunne Enhedslisten da ikke se dengang, at sådan noget siger man bare?
Søren Søndergaard (EL), 2004-11-25:
Skulle hr. Langballes indlæg forstås på den måde, at det, der egentlig er galt med associeringsaftalen, ikke er, at man ikke overholder det, der står om menneskerettighederne, men at man overhovedet skriver noget om menneskerettighederne.
Per Stig Møller (KF), 2004-11-25:
Det er mere, fordi hr. Jesper Langballe stillede et spørgsmål, som jeg egentlig gerne vil have lov til at besvare med det samme, så det ikke glider ind i debatten og forsvinder ud af bevidstheden.
Jeg tror faktisk ikke, at vi kunne være kommet på noget lavere niveau end udenrigsministerniveau.
Alle europæiske lande var på udenrigsministerniveau, det vil sige ikke Sverige, de var på statsministerniveau, Norge var f.eks. også på udenrigsministerniveau.
Så det havde været en klar markering af, at vi ikke havde taget mellemøstfredsprocessen alvorligt, hvis ikke vi havde været på i hvert fald udenrigsministerniveau.