Jesper Langballe (DF), 2003-12-03:
Jeg er da så meget bekendt med forretningsordenen, at jeg er udmærket klar over, at beslutningsforslaget ikke er fremsat i dag, men derfor synes jeg alligevel, at timingen, undskyld jeg siger det, er lidt uelegant.
Det kunne jo f.eks. have indgået i snakken i den forligskreds, der blev enig i går, og så kunne man være gået til Dansk Folkeparti som en anden forligspartner og have sagt: Hvad siger I til det?
Men lad det nu ligge.
Fru Bundsgaard spørger, hvorfor de skal vente.
Nu er det jo sådan, at når man fremsætter en påstand eller fremkommer med et forslag, så er det en selv, der bærer bevisbyrden.
Så jeg vil vende spørgsmålet om og spørge: Hvorfor i alverden skal de ikke vente?
Hvorfor er det så fuldstændig afgørende, at folk, der vil have en familiesammenføring, ikke må vente i 3 måneder, indtil EU-udvidelsen efter de gældende aftaler og ordninger, der er lavet, træder i kraft?
Det er da os andre, der må spørge om det.
Jamen det var da dejligt, sagde hun.
Og så var den i orden.
Men skidt nu med det.
Vi har en aftale med regeringen.
Socialdemokratiet har en aftale med regeringen.
De to aftaler er faktisk identiske.
Hvorfor synes fru Bundsgaard nu, at det er en aftale, man bare sådan kan springe fra, når man får et nyt indfald, som egentlig ikke har den store betydning?
Nærværende beslutningsforslag demonstrerer til fulde, hvor stort Enhedslistens hjerte er, f.eks. i forhold til narkobaronen fra Colombia, hvis forretning på Nørrebro går strygende, så strygende, at han gerne vil udvide gesjæften og have sin bror hertil som forretningspartner, og broderen kommer på besøg på det besøgsvisum, som man altså har ret til uanset myndighedernes vurdering.
Det river han selvfølgelig derefter i stykker og søger asyl eller bliver måske boende illegalt; med en tilstrækkelig høj forbryderindkomst er det sidste trods alt lukrativt.
Hvis det ikke er godhed fra Enhedslistens side, så ved jeg ikke, hvad godhed er.
Forslagets konsekvenser er selvsagt helt uoverskuelige.
Selv om jeg godt hørte, at hr. Søren Søndergaard nu lige var inde på det i en kort bemærkning, så er der ikke i beslutningsforslaget taget stilling til, om den besøgende efterfølgende skal kunne søge asyl.
Der er jo heller ikke nævnt nogen pekuniær eller anden sikring mod bedrag.
Jeg må sige, som det er blevet sagt af fru Karen Klint: Hvad skal man overhovedet have en ordning for, der hedder visum, hvis enhver har retskrav på at få det?
Jamen altså hvis enhver må kalde sig stationsforstander eller integrationsminister,
så ville det jo være det samme som at nedlægge stillingen.
Forslaget bygger på en grundforudsætning, der kan minde lidt om den skæbnesvangre naivitet, der betingede den udlændingelovrevision, som i år fylder 20 år, og som satte alle de nationale og personlige tragedier i gang, som vi nu slås med at afbøde, nemlig den forudsætning, at man forlods kan udstyre udlændinge med danske retskrav.
Det skulle vi dog efterhånden have lært, for det var det, der skete i 1983 takket være Dansk Flygtningehjælp og Hans Gammeltoft-Hansens lobbyarbejde og takket være en alt for svag borgerlig regering.
Folketinget gav enhver, der sagde asyl, retskrav på at komme ind i landet og få sin sag behandlet; de katastrofale følger kender vi.
Danske retskrav kan selvfølgelig kun gives til borgere inden for dansk jurisdiktion, dvs. til landets egne borgere, som har tilsvarende forpligtelser.
Lad mig til sidst spørge: Hvad er det så, der lige nu gør det så nødvendigt at få gennemført det her forslag?
Jo, det er, står der i beslutningsforslagets bemærkninger, at vi lever i en stadig mere globaliseret verden - en globaliseret verden!
Jamen jeg har godt lagt mærke til det.