Dorit Myltoft (RV), 1998-10-28:
Som stor pige læste jeg en novelle af Martin A. Hansen
, som kom til at gøre et meget dybt indtryk på mig og derfor påvirkede mig og stadig kan gøre det, når jeg får fat i den.
Det drejer sig om novellen »Daniel«, som står i en lille novellesamling og handler om den syge og dødsmærkede dreng Daniel, der efterlades af sin familie, som må opgive gården og drage til et nyt sted for at skabe sig et eksistensgrundlag.
Spørgsmålet for mig, dengang da jeg læste den, var: Hvad er det dog for en nød og elendighed, der kan gøre, at man lader et svagt barn i stikken for at kunne klare sin tilværelse?
Og det cementerede min grundholdning om, at et rigt og anstændigt samfund forudsætter, at alle er med.
Det er ikke sådan, at først skaber vi rigdom, og så har vi råd til at hjælpe de svage.
Rigdommen skabes, når vi er fælles, store som små, svage som stærke.
Jeg vil gerne sige tak til by- og boligministeren for denne samlede redegørelse, der viser, hvor mange initiativer der trods alt tages på hele området, og jeg vil også gerne bringe takken videre til alle i det tværministerielle udvalg, der har arbejdet med spørgsmålene.
For Det Radikale Venstre betyder tilgængelighed, at alle kan få en uddannelse, komme i arbejde, komme i nærheden af den viden, der er tilgængelig, komme til kulturtilbud og være med i den demokratiske medindflydelse.
Der er nogle, der har nævnt Christiansborg, og det er da rigtigt, at det ikke er bygget handicapvenligt.
Men jeg synes nu nok, man kan sige, at der er sket meget - i hvert fald i de år, hvor jeg har været her - og jeg tror også, at alle her på et eller andet tidspunkt har haft besøg af den nyligt afgåede formand, Karen Madsen, som kom i kørestol, og heldigvis for det.
Christiansborg har som bygning ikke forhindret, at vi kunne komme i kontakt med de grupper, vi taler om her og nu.
Men i hvert fald betyder tilgængelighed at kunne være med i vores samfundsliv.
Vi må indrette de fysiske betingelser sådan, at betingelserne lettes mest muligt, og jeg kan se, der er tre måder man kan gøre det på: Enten kan man ændre på de eksisterende fysiske omgivelser, eller også kan man kompensere med tekniske hjælpemidler, og der er jo allerede en helt fantastisk masse tekniske muligheder i vores samfund.
Jeg kan da nævne, at spastisk lammede mennesker med IT-teknologien langt bedre kan kommunikere, end de har kunnet tidligere, og at mennesker, der er gangbesværede, ikke kun er afhængig af en kørestol, de ruller selv, de kan få motor på, hvad der har betydet meget for mange mennesker, der ellers ville være isoleret i deres egne hjem.
Den tredje ting, jeg vil nævne, er, at man faktisk gør op med de vaner/uvaner, vi omgiver os med.
Jeg tror, at vi alle sammen vænner os til, hvordan der ser ud uden at tænke over, om det er upraktisk.
Her har handicaporganisationerne været med til at pege på noget, der uden store problemer kunne ændres, og hvor man måtte sige: Nå ja, selvfølgelig.
Som det fremgår af redegørelsen, er der faktisk allerede mange gode regler, og bare det, at de gennemføres, ville betyde meget, men vi må også erkende, at det her er en proces, hvor vi fortsat kan gøre det bedre.
På et tidspunkt i foråret var der en arkitekt, der udtalte, at hvis man skulle gøre nybyggeri mere handicapvenligt, kunne man ikke også tage æstetiske hensyn.
Det forekommer mig at være noget vrøvl.
Jeg har oplevet, at det, at vi stiller politiske krav, gør, at kreativiteten bliver sat i gang for så at finde nogle tekniske løsninger, som også er æstetiske, der kan indpasses i bygninger.
Jeg vil som eksempel give elevatorer.
Da de første elevatorer blev klistret på eksisterende bygninger, var de muligvis ikke specielt smukke, men efterhånden kan vi snart ikke se, om det er en del af det oprindelige byggeri, eller det er noget, der er indpasset tidligere, så selvfølgelig kan opgaven løses også i en æstetisk forstand.
I Martin A. Hansens novelle om Daniel er Daniel den af brødrene, der lærer at læse og skrive.
Han er den tredje bror, der ligger i det lille kammer og venter på at dø af tuberkulose, men hans liv, medens han ligger dér og venter, oplever han som bedre end brødrenes, fordi han lærte at læse og skrive, og fordi han lærte at skrive, kunne han skrive brødrenes navne på væggen.
Derfor står der på væggen i kammeret kun Dan.
I Det Radikale Venstre vil vi meget gerne være med til, at Dan også bliver skrevet færdigt.
Vi vil gerne være med til at støtte, at alle i vores samfund sikres tilgængelighed, og at tilgængelighed både er en forudsætning og en vision, som vi skal have for øje.