Anne Baastrup (SF), 2003-05-05:
Af alle steder må man i et parlament dog tage alvorligt, hvad det er for nogle ord, der bruges.
Ord betyder utrolig meget.
Det, vi jo også skal huske på, er, at det har taget ret lang tid, før begrebet vold i hjemmet er blevet en foreteelse, som man rent faktisk har taget så alvorligt, at man går i gang med at undersøge det som en kriminalitet på linje med alle mulige andre former for kriminalitet, og det på trods af, at her har man som regel en gerningsmand lige ved siden af.
Han er faktisk i samme stue som den, der har været udsat for volden.
Man behøver end ikke at bruge dna eller andet for at finde ud af det.
Det, vi jo også skal huske på, er, at den danske befolkning er meget, meget tilbageholdende med at bede politiet om at komme.
Og når de beder politiet om at komme, fordi de er bekymrede for, at der hos naboen eller overboen eller underboen tilsyneladende virkelig er meget alvorlige problemer, tror jeg, det er vigtigt, at nabo, underbo eller overbo rent faktisk så også oplever, at politiet tager ens anmeldelse alvorligt.
Formentlig er de fleste folk, der er her i parlamentet,
opmærksomme på den sag, der var fra, jeg tror det var Horsens for et halvt års tid siden, hvor en underbo oplevede, at endnu en gang var der et barn, der blev slået, og der var en voldsom råben og skrigen, og barnet græd.
Hun ringede så efter en times tid til politiet, og politiet meddelte, at det nok ikke var så slemt, og at hun kunne ringe igen om halvanden time, hvis det fortsatte.
Det barn har efterfølgende vist sig at være anbragt på sygehuset 12 gange med brækkede arme og ben og slugte sikkerhedsnåle og meget andet.
Det barn viste sig efterfølgende at have været udsat for massiv vold fra moderen.
Så derfor tror jeg, det er vigtigt, at vi laver om på ordene, således at fru Jensen som underbo ikke skal ringe og sige til politiet: Jeg oplever, at der er vold oppe på første sal, hvortil politiet så siger: Nå, men det er bare husspektakler.
Jeg vil så tage et eksempel, som jeg efter at have fremsat det her beslutningsforslag modtog over nettet.
Det drejer sig om en kvinde, der er flyttet fra sin mand, separeret fra sin mand på grund af vold, massiv vold over flere år.
Hun har efterladt manden alt, hus og penge og det hele.
Så kommer manden til hendes hjem og vil ind.
Hun tør ikke lukke ham ind, ringer til politiet, og politiets besked er, at det jo kun er husspektakler, for de var jo kun separeret.
Det er først efterfølgende, efter at hun er blevet skilt, at manden rent faktisk kan få et polititilhold, for nu har politiet erkendt, at det ikke længere er husspektakler, fordi de er skilt.
En kvinde, der er flyttet fra en mand på grund af voldsom vold, skal alligevel opleve, at politiet ikke kommer, fordi det drejer sig om husspektakler.
Jeg kan godt mærke, at det ikke er en åben dør, jeg sparker ind med det her beslutningsforslag.
Men omvendt finder jeg faktisk, at det er meget, meget vigtigt, at vi begynder at bruge ordene rigtigt.
Som jeg nævnte i min sådan lidt ophidsede kvittering af justitsministerens, synes jeg, elendige, elendige tale, er det meget, meget vigtigt, at vi holder fast i: Om vold i hjemmet gælder det først landsdækkende i år 2000, at det er noget, politiet aktivt skal gå ind og undersøge; tidligere stillede man krav om en anmeldelse.
Vi har mangel på pladser på kvindekrisecentre.
Sidste år var der fire børn, der døde, forrige år var der seks børn, der døde, forrige år igen var der tre børn, der døde.
Der er børn, der dør på grund af vold i hjemmet.
Det kan man da ikke kalde husspektakler. Så jeg vil bruge det her beslutningsforslag til at få afdækket nogle af de her forskellige typer af husspektakler og også til at få justitsministeren overbevist om, at deet her er altså alvor.