Kristen Touborg (SF), 1998-04-03:
Jeg vil begynde med at sige til fru Lene Espersen - nå, nu er hun gået, men så kan jeg sige det til Folketinget: Vi er med på at gå ind for den model, at besætninger, der har et højt sundhedsstade, får færre besøg inden for rådgivningsbesøgsprojektet, altså at der differentieres, så der bliver forskellige niveauer, og at kræfterne så sættes ind dér, hvor problemerne er.
Brugen af vækstfremmere har en række utilsigtede følgevirkninger, og nogle af disse er klart dokumenterede, mens andre blot er sandsynliggjort, men der er absolut belæg for at gribe ind over for det omfattende forbrug af antibiotiske vækstfremmere.
Bedst ville det jo være at udstede et forbud imod tilsætning af vækstfremmere til foderet, og det ville der sandsynligvis også være et ret stort flertal for her i Folketinget, hvis det ikke lige var for EU's regler om konkurrenceforvridning.
Og jeg er sådan set ikke i tvivl om, at man i alle partier mener, at det ikke er den rigtige måde at producere på, men vi har altså forskellige holdninger til, hvordan det bedst muligt undgås, og for mig forekommer det altså helt tosset, at vi i Danmark ikke blot kan nedlægge et forbud imod at anvende antibiotika i foderet, hvis vi ønsker det. Jeg har i øvrigt svært ved at se, hvori konkurrenceforvridningen egentlig består, hvis Danmark forbyder brug af vækstfremmere nationalt.
Det virker nærmest, som om det er godt gammeldags EU-bureaukrati, der er afgørende, når det kommer til stykket.
Det ville naturligvis være endnu bedre, hvis vi kunne få et forbud igennem i hele EU, som også tidligere ordførere har anført, men det ser desværre ud, som om det har lidt lange udsigter.
Også selv om svarene på Fødevareudvalgets henvendelse til de øvrige lande vedrørende vækstfremmere er ret positive, vil der efter vores opfattelse gå en rum tid, før vækstfremmerne er væk fra fødevareproduktionen.
Danmark bør faktisk også her være et foregangsland, synes vi, men da vi ikke nødvendigvis kommer igennem med et forbud, er det næstbedste tiltag efter vores opfattelse at gøre det til en tvivlsom forretning for landmanden at anvende vækstfremmere. SF ønsker afgiften sat på det højeste niveau, som kan godkendes i EU.
Jeg vil godt sige: Jo højere, jo bedre, og det er ikke for at få provenuet ind, at jeg siger det.
Det er faktisk for at få så lille et forbrug som muligt, og jeg vil endda sige, at jeg gerne vil have så lille et afgiftsprovenu som muligt, for målet er, at vi undgår at bruge vækstfremmere.
Derfor ønsker vi, at afgiften sættes så højt, som det kan godkendes i EU.
Det er også rigtigt, som det er sagt af bl.a. Venstres ordfører, at vi inden for landbruget er nået langt med frivillige aftaler.
Det er helt korrekt, at man er nået til 95 pct., og det er godt, at landbruget er kommet dertil, men det er bare ikke godt nok.
Tilbage inden for svineproduktionen står forbruget af vækstfremmere til smågrise på op til 30-35 kilo legemsvægt, hvilket landbruget jo ikke har foreslået indgreb imod.
Regeringens forslag om et afgiftsniveau på dette område vil sandsynligvis ikke nedsætte forbruget væsentligt, idet en udgift på 2-3 kr. pr. gris næppe vil få svineproducenten til at ændre adfærd.
Det virkelige problem er nemlig en kombination mellem en for tidlig fravænning af smågrisene og de produktionssystemer, der er fremherskende, samt en alt for høj belægningsgrad.
Disse forhold kan imidlertid ikke løses med dette forslag.
SF har i øvrigt i går indleveret et beslutningsforslag, som går ud på at anvende provenuet fra dette forslag til at fremme udviklingen hen imod bedre dyrevelfærd og bedre fødevareproduktion inden for svinesektoren.
Vi ønsker dermed at belønne de landmænd, som er lidt mere grønne, og lade industrisvineproducenterne betale for det.