Lene Garsdal (SF), 2004-04-20:
Det er en sørgelig dag for arbejdsmiljøet og for de ansatte på de danske arbejdspladser, og det er en sørgelig dag for de danske sikkerhedsrepræsentanter, fordi alene fjernelsen af BST-pligten vil fjerne knap 400 mio. kr. fra det forebyggende arbejde, så nu skal den enkelte sikkerhedsrepræsentant til at kæmpe for at få midler til at lave det forebyggende arbejdsmiljøarbejde.
Det har vi hørt igennem mange af de deputationer, der har været i Arbejdsmarkedsudvalget, og derudover har fælles for dem alle sammen været, at de har ønsket at bevare BST-pligten.
Vi havde SiD Grafisk, og de formulerede det sådan, at inden for deres område var der rigtig mange udenlandsk ejede virksomheder, og når der ikke er et lovkrav om BST-pligt, så fjerner de det forebyggende arbejdsmiljøarbejde fra deres budgetter.
Som vi har været inde på flere gange, er der også på det offentlige område store problemer.
Alene det offentliges mindre udgifter til bedriftssundhedstjenesten udgør, som vi har hørt, 131 mio. kr. om året, og dem vil regeringen lade forsvinde fra DUT-midlerne, og de udgifter, som amter og kommuner forventes at få i forbindelse med screeningen og rådgivningspåbuddene, vil udgøre mere end 100 mio. om året, men dem vil regeringen heller ikke sikre bliver DUT-kompenseret.
Altså mulighederne for at hjælpe til et bedre arbejdsmiljø for 131 mio. kr. tages væk med et pennestrøg, og nye byrder på 100 mio. kr. pålægges amter og kommuner.
Hvordan forestiller ministeren sig at det er et fremskridt og at det kan blive en forbedring på det offentlige område?
Arbejdstilsynet kan udstede rådgivningspåbud, hvis de konstaterer overtrædelser, men hvorfor er det bedre at lave en brandslukning og tvinge virksomhederne til at bruge rådgivning end den løbende brug af en kendt rådgiver?
Det har vi i SF svært ved at forstå, og hvordan forestiller ministeren sig at et rådgivningspåbud over en periode vil kunne udmøntes i praksis?
Er der nogen planer om at fastsætte noget kvalitativt omfang af rådgivningen, eller hvordan skal det overhovedet forstås?
Screeningen er en nyskabelse.
Det er jo godt, at Arbejdstilsynet besøger alle virksomheder.
Det tager ganske vist 7 år at nå hele vejen rundt, og nu ved vi, hvilke brancher der skal begyndes med, og så kan de øvrige jo sætte sig og vente, til det bliver deres tur.
Så har vi jo også været inde på den korte gennemsnitlige tid, det skal vare.
I SF beklager vi meget stærkt, at screeningen ikke er en afgørelse, der kan ankes.
Vi er i SF ikke principielt modstandere af, at parterne kan indgå aftaler om kontrol med overholdelse af arbejdsmiljølovens krav, som det er sket med mobning og seksuel chikane, men vi finder det beskæmmende, at både det psykiske arbejdsmiljø og det ensidigt gentagne arbejde er to af de områder, som er foreslået inddraget til det.
Det er jo,
vi ved, to af de højt prioriterede arbejdsområder for Arbejdstilsynet, og derfor er det svært at forstå, hvis de medinddrages.
I øvrigt synes vi, at hvis der bliver alt for mange områder, der bliver omfattet af partsaftaler, så vil det blive svært for både ansatte og sikkerhedsrepræsentanter at finde ud af, hvem man skal gå til for at løse tvisten. Så er der jo smileyerne.
Dem har vi ikke snakket meget om i dag, men det er jo virkeligheden.
Altså den grønne er til at forstå, det er jo bare et nyt navn for et arbejdsmiljøcertifikat.
Det har så vist sig, at et certifikat ikke i sig selv sikrer et ordentligt arbejdsmiljø, og det gør en grøn smiley så heller ikke.
Ingen af smileyerne svarer til de smileyer, vi kender fra fødevarebranchen, først og fremmest fordi langt hovedparten af virksomhederne kommer til at mangle en smiley, og der mangler også et regelmæssigt tilsyn.
Endelig så mangler der det, der er hele pointen med smileyerne, nemlig at en kunde skal kunne se og bruge smileyerne i hverdagen.
Der er ikke engang krav om, at virksomhederne skal bruge dem, men kun en henstilling, og så er de ikke meget værd, for hvilken borger ville dog gøre sig den ulejlighed at gå ind på Arbejdstilsynets hjemmeside for at orientere sig?
Det har jeg svært ved at forstå.
Alt i alt finder vi, at den her reform er et stort tilbageskridt for arbejdsmiljøet, og så må vi jo slutte med at glæde os over, at vi fik en god arbejdsskadereform, sådan at de arbejdsskader, der bliver resultatet af den her reform, kan blive erstatet på gode vilkår.