runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jeppe Kofod (S), 2004-10-06:
»Vil udenrigsministeren bl.a. på baggrund af sagerne i Malaysia og USA gøre Mærsk-koncernen opmærksom på, at danske virksomheder bør efterleve vedtagne standarder i deres virksomhed ude i verden?«
Skriftlig begrundelse
Da Maersk Medical var ejer af virksomheden Euromedical i Malaysia, blev de den 1. februar 2002 indklaget for Det Danske Kontaktpunkt for brud på OECD's retningslinjer for multinationale selskaber med baggrund i, at de ikke ville lade medarbejderne være repræsenteret af en fagforening efter eget valg, nemlig Rubber Products.
Nu er det i USA, at Mærsk-koncernen beskyldes for brud på arbejderrettigheder.
Sagen herom har været omtalt i den forløbne uge i Jyllands-Posten, Politiken og Berlingske Tidende.
Meddelelser fra formanden
Aage Frandsen (SF), 2004-10-06:
»Har regeringen en strategi for, at alle unge får en ungdomsuddannelse, og i bekræftende fald hvilke uddannelser er det, som de unge, der i dag ikke får en ungdomsuddannelse, skal have, og i benægtende fald hvilke fremtidsperspektiver forestiller man sig, der er for de unge, der ikke får en ungdomsuddannelse?«
Skriftlig begrundelse
Der har været forskellige målsætninger for, hvor mange unge der burde have en ungdomsuddannelse.
Tallet 95 pct. er i den forbindelse nævnt.
Tilsvarende målsætninger er tilsyneladende ikke formuleret af den nuværende regering.
Samtidig har man kunnet konstatere, at regeringen har skåret ned på antallet af skolepraktikpladser og har afskaffet den fri ungdomsuddannelse.
Begge dele noget, der har forringet mulighederne for, at unge får en ungdomsuddannelse.
Ulla Tørnæs (V), 2004-10-06:
Hr. Aage Frandsen spørger, om regeringen har en strategi for, at alle unge får en ungdomsuddannelse.
Det korte svar er ja, og det fremgår i øvrigt af regeringens handlingsplan »Bedre uddannelser«, at regeringen har som mål, at så mange som overhovedet muligt gennemfører en kompetencegivende uddannelse.
Regeringen ønsker, at vore børn og unge og voksne i øvrigt lærer noget, og at den andel, der ikke får en uddannelse, bliver så lille som overhovedet muligt.
Men det er ikke ligegyldigt, hvad uddannelsen indeholder, og det er heller ikke ligegyldigt, om uddannelsen giver den unge formel studie- eller erhvervskompetence eller ej, og derfor har vi sat fokus på de formelt kompetencegivende uddannelser.
Vi har også lagt vægt på, at uddannelserne skal kunne bidrage til vækst og give de unge grundlag for beskæftigelse på arbejdsmarkedet.
Det giver f.eks. ikke mening at uddanne unge til arbejdsløshed gennem skolepraktik og samtidig mangle uddannet arbejdskraft på andre områder.
Hr. Aage Frandsen siger, at regeringens aftale med Dansk Folkeparti og Det Radikale Venstre om fornyelse af vekseluddannelsesprincippet inden for erhvervsuddannelserne har forringet de unges uddannelsesmuligheder.
Intet kan være mere forkert.
I erhvervsuddannelserne skal de fleste i praktik i en virksomhed.
Derfor sigter aftalen og den tilhørende lovgivning mod at skabe balance mellem virksomhedernes udbud og elevernes efterspørgsel efter praktikpladser.
Det er blevet muligt for os at gribe selektivt ind, så vi kan undgå uhensigtsmæssig brug af skolepraktik.
Skolepraktikken er nu målrettet dels de områder, hvor der kan forudses behov for uddannet arbejdskraft, dels de elever, der uforskyldt har mistet deres praktikplads.
Herudover har vi skabt nye uddannelsesmuligheder, bl.a. i EUD+, og mindst 20 nye erhvervsuddannelser og 15 nye trin i eksisterende erhvervsuddannelser.
Endvidere har vi gjort indgangen til social- og sundhedsuddannelserne mere fleksibel, så de praktisk orienterede unge har bedre muligheder for at gennemføre uddannelserne.
Endelig vil jeg pege på, at vi har lavet en vejledningsreform, hvis mål jo netop er at sikre, at de unge bliver vejledt til at kunne gennemføre en uddannelse.
Sidst, men ikke mindst, vil jeg pege på ændringerne i folkeskoleloven, som jo netop har til formål at sikre, at alle unge får de færdigheder, der er behov for for efterfølgende at kunne begå sig i videreuddannelsessystemet.
Jeg kan derfor slet ikke se noget grundlag for den pessimisme, som hr. Aage Frandsen stiller til skue her i dag.
Aage Frandsen (SF), 2004-10-06:
Den tidligere regering, som på mange måder også var en dårlig regering – men det var den bedste, vi kunne få på det tidspunkt – havde det altid omkring uddannelse sådan, at den sagde, at 95 pct. skulle have en uddannelse.
Det var ligesom en målsætning.
Hvilken målsætning har den nuværende regering?
Er den bare, at man skal have flere, eller har man en bestemt målsætning?
Med hensyn til status nu, hvor ministeren opregner en masse ting, som hun har gjort, er det vel en kendsgerning, at i forhold til, hvor mange der tog en ungdomsuddannelse for nogle år siden, og hvor mange der gør det i dag, er der ifølge statistikken ikke tale om en stigning, snarere tværtimod.
Ulla Tørnæs (V), 2004-10-06:
Jeg er da ked af, at hr. Aage Frandsen ikke er opmærksom på, at det rent faktisk er regeringens målsætning, jævnfør handlingsplanen om bedre uddannelse, at så mange unge som overhovedet muligt får en kompetencegivende uddannelse.
Jeg er enig med hr. Aage Frandsen i, at det er helt afgørende, at vi sikrer, at alle de unge, der overhovedet har mulighed for at gennemføre en kompetencegivende uddannelse, også får det.
Det er præcis derfor, at vi har iværksat en lang række initiativer, som jeg ganske kort skitserede her, for at nå det mål, at alle de unge, som har mulighed for at gennemføre en kompetencegivende ungdomsuddannelse, rent faktisk også gør det.
Ser vi på tallene, er det rigtigt, at der har været en svag stigning og så et svagt fald.
Helt konkret er vi i dag i en situation, hvor 78 pct. af en ungdomsårgang får en kompetencegivende ungdomsuddannelse.
Det er jeg enig med hr. Aage Frandsen i er for lidt.
Ser vi til gengæld på, hvor mange unge der påbegynder en ungdomsuddannelse, er vi oppe på et tal, der ligger på ca. 96 pct.
Det vil altså sige, at der undervejs i ungdomsuddannelsesforløbet er et i mine øjne alt for stort frafald, og det er dér, vi efter min opfattelse skal sætte ind.
Det allerstørste frafald findes inden for erhvervsuddannelserne, og det er præcis derfor, vi målrettet er gået ind for at prøve at se på erhvervsuddannelserne.
Aage Frandsen (SF), 2004-10-06:
Det er vel rigtigt, at en del af frafaldet i erhvervsuddannelserne netop skyldes manglende pladser i skolepraktikken, og så frafalder man jo.
Hvis man går i gang og ikke kan få en skolepraktikplads, bliver man jo registreret som frafaldet.
Derfor er det jo ikke overraskende, at der er et frafald.
Men jeg synes egentlig, det kunne være rart at få at vide, om regeringen har som ambition, at f.eks. de 96 pct., der starter en ungdomsuddannelse, også bør kunne få en ungdomsuddannelse; at det er en ambition, regeringen har.
Det vil sige, at det så drejer sig om at sikre, at unge, som går i gang med en erhvervsuddannelse, også får en praktikplads, og hvis ikke de kan få en praktikplads, er det da bedre, at de får en skolepraktikplads, for det at gennemføre en uddannelse via skolepraktik er trods alt bedre end at gennemføre en ikkeuddannelse.
Ulla Tørnæs (V), 2004-10-06:
Jeg tror, der er noget, hr. Aage Frandsen har misforstået.
Hr. Aage Frandsen får det til at lyde, som om unge mennesker falder fra i dag, fordi de ikke kan komme i skolepraktik.
Jeg vil bare sige, at de unge mennesker, som er påbegyndt en erhvervsuddannelse, naturligvis har mulighed for også at gennemføre deres erhvervsuddannelse.
De ændringer, som vi har gennemført i vekseluddannelsesprincippet, sigter mod at sikre, at de unge får en uddannelsesaftale, altså at de får mulighed for at gennemføre deres erhvervsuddannelse i en virksomhed og ikke bliver henvist til skolepraktik med efterfølgende risiko for ledighed.
Så vi har valgt at ændre vekseluddannelsesprincippet, sådan at vi får lavet et match mellem virksomhederne, altså der, hvor virksomhederne har et behov, og der, hvor eleverne søger hen.
Så når hr. Aage Frandsen antyder, at der ikke længere er mulighed for at gennemføre en erhvervsuddannelse, er det ganske enkelt ikke korrekt.
Der er fortsat samme muligheder for at gennemføre en erhvervsuddannelse.
Der er fortsat garanti for, at man som ung kan gennemføre en erhvervsuddannelse.
Men nøjagtig som det hidtil har været tilfældet, er der ikke garanti for, at man kan gennemføre en hvilken som helst erhvervsuddannelse.
Aage Frandsen (SF), 2004-10-06:
Men ministeren vil vel ikke afvise, at antallet af unge mennesker, der kan komme igennem uddannelsen, bliver mindre, når man ikke har skolepraktikmuligheden og der samtidig ikke er et tilsvarende antal rigtige praktikpladser i det private erhvervsliv.
Det er der jo ikke givet nogen garanti for, så på den måde er regeringen med til at sørge for, at der er et fald.
Men jeg fik ikke noget svar på, om regeringens målsætning er, at de 96 pct. af de unge, som sådan set er villige til at gå i gang med en ungdomsuddannelse, også skal have en ungdomsuddannelse – for det er det, de ønsker, og efter alt at dømme er det jo også det, de har evner til.
Så er der så spørgsmålet om, at man både tager hensyn til skolesystemets indretning og den støtte, de pågældende unge skal have, for det er jo en forfærdelig situation for dem, der ikke får en uddannelse, og det er spild af ressourcer, at man holder unge gående, som ikke får den uddannelse.
Ulla Tørnæs (V), 2004-10-06:
Målet er, som jeg var inde på før, at sikre, at de unge får mulighed for at gennemføre deres erhvervsuddannelse med en uddannelsesaftale, altså får mulighed for at være i praktik i en virksomhed i stedet for at gennemføre deres uddannelse i skolepraktik.
Så efterlyser hr. Aage Frandsen endnu en gang regeringens ambition.
Jeg skal bare gentage, hvad jeg sagde både i mit allerførste svar og også i mit andet svar: Det er regeringens mål og dermed regeringens ambition, at alle unge, som har mulighed for at gennemføre en kompetencegivende ungdomsuddannelse, også gør det.
Hr. Aage Frandsen hæfter sig meget ved et fast procenttal.
Det synes jeg ikke er det afgørende.
Det er det, der er regeringens mål, og det er det, der står beskrevet i handlingsplanen »Bedre uddannelse« fra sommeren 2002.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Anne Baastrup (SF), 2004-10-06:
»Er ministeren enig i de synspunkter, der er fremført fra forskellig side om, at folkeskolen skal være så rummelig, at også børn med alvorlige handicap skal være i den såkaldt rummelige folkeskole?«
Der er almindelig enighed om, at folkeskolen skal være rummelig, men der er i øjeblikket tendenser i retning af, at nogle vil gøre folkeskolen så rummelig, at også børn med alvorlige handicap skal være i folkeskolen – ikke til børnenes bedste, men af hensyn til økonomien.
Der er sådan et mantra, der fungerer rundtomkring i kommunerne nu, der går på, at skolen skal være rummelig.
Der synes jeg, det kunne være ganske interessant at få undervisningsministerens fortolkning af, hvad det vil sige, at man har en rummelig folkeskole.
Jeg husker, at man tilbage i 1980'erne – slutningen af 1970'erne, begyndelsen af 1980'erne – enkeltintegrerede alvorligt handicappede børn i folkeskolen.
Der synes jeg, det var ganske passende, hvis undervisningsministeren nu angav præcis, hvor ministeren er i den her udvikling, vi kan se, således at nogle kommuner måske kan begynde at tænke sig lidt mere om.
Ulla Tørnæs (V), 2004-10-06:
For at kunne besvare spørgsmålet synes jeg, det er nødvendigt, at vi har en fælles forståelse af, hvad det vil sige at have et alvorligt handicap.
Der kan og skal efter min opfattelse ikke laves lister over, hvilke typer af handicap folkeskolen forventes at kunne rumme.
For det er hverken graden eller typen af handicap, der er afgørende for, om et barn kan tilbydes tilstrækkelige udviklingsmuligheder inden for den såkaldte almindelige undervisnings rammer.
Man kan simpelt hen ikke gradbøje handicapbegrebet.
Hvem er mest handicappet, en 14-årig pige med muskelsvind, en 7-årig blind dreng eller en 12-årig dreng med infantil autisme?
Den diskussion giver efter min opfattelse ingen mening.
Den rummelige folkeskole er en skole, der i videst muligt omfang skal sikre udviklingsmuligheder for alle børn, altså også de handicappede, inden for den almindelige undervisnings rammer.
Det betyder, at skolen kan og skal søge mindste indgreb først, f.eks. ved at undervisningsdifferentiere, altså justere undervisningens indhold, metoder og organisation, materialer og tid efter den enkelte elevs behov.
For nogle elever vil en sådan differentieret undervisning være nok til både at sikre elevens faglige udvikling og elevens alsidige personlige og sociale udvikling.
Der skal i hvert enkelt tilfælde foretages en individuel vurdering af, hvordan det enkelte barns udviklingsmuligheder understøttes bedst muligt, idet princippet om mindste indgreb altid er det bærende.
I vurderingen indgår flere forskellige forhold, hvoraf især skal nævnes skolens organisering, lokaler, tilgængelighed m.v., samarbejdet mellem specialundervisningen og normalundervisningen og den lokale ekspertise, lærerteams måder at tilrettelægge undervisningen på, samarbejdsformer og -klima i og omkring klassen, elevens individuelle problematik og ikke mindst hjemmets syn på og vurdering af tilbuddene.
I forrige århundrede blev børn med handicap sorteret efter typen af handicap.
Det er den konkrete vurdering af, hvordan det enkelte barn får de bedste udviklingsmuligheder så tæt på eget hjemmemiljø som muligt, der skal ligge til grund for beslutningen om barnets skolegang.
Så mit svar på spørgsmålet er: Ja, nogle børn med alvorlige handicap skal folkeskolen kunne rumme.
Anne Baastrup (SF), 2004-10-06:
Det lyder selvfølgelig meget fint, at ministeren på den her måde gennemgår principperne for, hvordan man kan udvikle en rummelig folkeskole, der kan hjælpe de børn, der har forskellige handicap.
Men forudsætningen for, at man rent faktisk går målrettet efter at hjælpe det enkelte barn, er jo, at der også er et alternativ, at der er en mulighed for kommunen til at vælge noget andet.
Den udvikling, vi kan se nu, går i retning af, at de heldagsskoler, som tidligere kunne tage børn, der havde adfærdsproblemer, nu får mere handicappede børn, og de børn fra heldagsskolerne, som har adfærdsproblemer, sendes tilbage i folkeskolen.
Hvis den udvikling fortsætter, hvor specialskolerne, som kan tage DAMP-børn eller andre, må sende dem tilbage til folkeskolen, så har man jo ikke som kommune nogen valgmuligheder.
Derfor tror jeg, det er vigtigt, at ministeren er lidt klarere.
Ulla Tørnæs (V), 2004-10-06:
Jamen jeg forsøgte ellers at være meget klar.
Men jeg vil meget gerne se på, hvordan det helt konkret forholder sig for heldagsskolerne.
Jeg har ikke været opmærksom på, at det lige præcis var den problemstilling, fru Anne Baastrup ville spørge til her i dag.
Jeg forstod, at spørgsmålet handlede om den rummelige folkeskole, hvordan vi forstår begrebet den rummelige folkeskole, og hvordan vi giver folkeskolen mulighed for at give alle børn udviklingsmuligheder i den rummelige folkeskole.
Men jeg vil meget gerne give fru Anne Baastrup et tilsagn om at se nærmere på vilkårene for heldagsskolerne.
Anne Baastrup (SF), 2004-10-06:
Hvis det er det her markante fald, der rent faktisk også slår igennem i de vedtagne budgetter, hvis vi ved, at heldagsskolerne begynder at få mere belastede børn, og vi så samtidig kan se, at antallet af folk, der eksempelvis bare retter henvendelse til Danmarks Lærerforenings psykologtjeneste, stiger, så ved ministeren eller burde ministeren vide, at der rent faktisk er ved at komme et problem i den danske folkeskole.
Der stilles krav om, at den danske folkeskole skal være rummelig, men man giver ikke tilstrækkelig pædagogisk understøttelse til, at det overhovedet kan lade sig gøre.
Jeg vil i hvert tilfælde ikke.
Og ministeren kan risikere, at det netop kommer til at ske, hvis der ikke på en eller anden måde bliver taget hånd om den her udvikling.
Jeg takker ministeren for, at ministeren tager sagen alvorligt, og jeg ser da frem til at få den tilbagemelding om, hvad virkeligheden så er, hvordan virkeligheden så kommer til at se ud for børnene, der har forskellige typer af handicap.
Der tror jeg så, at det vil være vigtigt, at ministeren i den her rundspørge også vil være opmærksom på, hvad der er af andre tilbud.
Vi ved, at der er nogle selvejende institutioner, der fungerer som heldagsskoler.
Vi har forskellige typer af specialskoletilbud til DAMPbørn, til børn med asperger osv.
Det er vigtigt, at ministeren altså rent faktisk i den her undersøgelse får alle de der tilbud beskrevet fra kommunen, hvad der rent faktisk er af muligheder for kommunen, når den har et barn, der muligvis har problemer, som er så tunge, at folkeskolen ikke kan rumme dem.
Den undersøgelse så jeg meget gerne at ministeren tog fat på plus tog kontakt til Danmarks Lærerforening og fandt ud af, om det bare er skriverier, der står i aviserne om, at lærerne er alvorligt pressede med hensyn til deres psykiske arbejdsmiljø.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-10-06:
Det sidste tvivler jeg stærkt på.
Hr. Keld Albrechtsen vil altså gøre sit yderste for at trække tiden ud med spørgsmål, som det – nu siger jeg det ligeud – rent ud sagt er meget vanskeligt for mig at tage helt alvorligt.
Der er jo ikke noget problem, der er ingen sag.
Det er kun hr. Keld Albrechtsen, der opfatter det her som en sag.
Det er ikke ulovligt at have aktier, og det er ikke noget problem at have en aktiepost i forbindelse med at være fødevareminister.
I EU er der nogle regler om, at kommende kommissærer skal give en oplysning om deres økonomiske interesser, hvad jeg synes er glimrende, og i den forbindelse skal en tiltrædende landbrugskommissær også oplyse alle sine ting.
Men en sådan regel har vi altså ikke haft i Danmark, og derfor har det ikke været relevant for mig at stille den slags spørgsmål.
Vi har haft en regel om, at man skal frasige sig alle hverv, og vi har sikret, at det er sket.
Søren Søndergaard (EL), 2004-10-06:
I betragtning af statsministerens interesse for at diskutere fremtid var det dog et ualmindelig dårligt svar.
Spørgsmålet var krystalklart.
Jeg spurgte statsministeren: Vil statsministeren garantere, at Danmark, så længe statsministeren er statsminister, ikke vil gå med i nogen krige, som FN's generalsekretær anser for at være ulovlige, mens vi er i Sikkerhedsrådet?
Det er et fuldstændig enkelt spørgsmål.
Statsministeren kan svare med et ja eller med et nej.
Det er ikke særlig kompliceret.
Men det er et spørgsmål, der meget præcist viser, hvilken holdning statsministeren står for, og derfor spørger jeg igen: Vil statsministeren garantere, at Danmark ikke går i krig, mens vi er i Sikkerhedsrådet, i krige, som FN's generalsekretær anser for at være ulovlige?
Jeg vil godt starte med at ønske statsministeren velkommen tilbage her til Folketingets spørgetid.
Jeg ved jo, hvor meget statsministeren hele sommeren har set hen til de her onsdag eftermiddage.
Nu får vi jo så et helt år, hvor vi kan nyde det sammen, og det synes jeg sådan set vi skal være glade for.
Grunden til, at jeg har bedt om et spørgsmål her, er, at det jo ikke er af ny dato, at danske regeringer, hvad skal vi sige, ligger på maven for USA.
Det er, havde jeg nær sagt, en dårlig vane, som har eksisteret i mange år.
Der har vi nu fået en klar indstilling fra den juridiske tjeneste i EU om, at det hemmelighedskræmmeri, som man af hensyn til amerikanerne opretholdt, skal stoppe, og at man skal tage og give oplysningerne til grønlænderne og også til Thulearbejderne.
Så det er jo sådan set en sag, der ligger på den flade, at statsministeren kan fastholde den positive stemning her og med det samme meddele, at regeringen selvfølgelig har tænkt sig at efterleve det og omgående udlevere de oplysninger, som den juridiske tjeneste i EU har anmodet om.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-10-06:
Jeg kan bekræfte over for hr. Søren Søndergaard, at jeg har set meget frem til disse onsdag eftermiddage.
Det gik så vidt under min sommerferie, når jeg sad under min palme, at hver onsdag kl. 13 viste abstinenssymptomerne sig, og jeg tænkte straks: Tænk, her kunne jeg havde været sammen med hr. Søren Søndergaard og hr. Villy Søvndal og mine andre venner, mine onsdagsvenner.
Men nu er vi her, og jeg skal så sige til hr. Søren Søndergaard, at jeg gerne vil benytte den her lejlighed til at understrege, at regeringens holdning er, at der hersker og skal herske størst mulig åbenhed om de undersøgelser, der i tidens løb er foretaget vedrørende Thulearbejdernes helbredssituation.
Nu har hr. Søren Søndergaard jo ikke nævnt, hvilke oplysninger hr. Søren Søndergaard henviser til, der ikke er udleveret i Thulesagen.
Men jeg er informeret om, at en række dokumenter tidligere ikke har kunnet udleveres, fordi de var klassificeret af de amerikanske myndigheder og derfor ikke kunne videregives til andre end den danske regering uden amerikansk accept.
Nu er sagen rejst i forbindelse med, at den behandles i et udvalg under Europa-Parlamentet, det såkaldte Udvalg for Andragender.
Dette Udvalg for Andragender har drøftet sagen den 30. september, og jeg må forstå, at udvalget vil skrive til den danske regering om resultatet af mødet.
Og når vi modtager henvendelsen fra udvalget, vil vi fra regeringens side selvfølgelig forholde os til den henvendelse.
Søren Søndergaard (EL), 2004-10-06:
Ja, det var jo mange ord at bruge på ikke rigtig at svare på spørgsmålet.
Jeg synes jo, at det er en lille smule slapt.
EU, som statsministeren jo er betydelig mere begejstret for, end jeg er, har altså en juridisk tjeneste, og Europa-Parlamentet har en juridisk tjeneste, som har lavet et dokument, som statsministeren er bekendt med, hvoraf det fremgår, at Danmark skal igangsætte en lægelig overvågning af berørte Thulearbejderne samt frigive alle relevante oplysninger.
Det er en fuldstændig klar indstilling fra den juridiske tjeneste, og derfor må det da være meget simpelt for statsministeren at sige: Ja, selvfølgelig følger vi da det.
Hvad skulle forhindre statsministeren i at sige: Selvfølgelig følger vi det?
Hvad er det for nogle hensyn, som statsministeren lægger over f.eks. de berørte Thulearbejderes helbred, som der jo er tale om her?
Mener statsministeren, at der er nogle overordnede hensyn, som gør, at berørte Thulearbejdere ikke skal have adgang til relevante oplysninger?
Det må da være den eneste måde, man kan forstå det på, hvis statsministeren ikke her klart og entydigt kan sige: Selvfølgelig vil jeg da følge henstillingen fra Europa-Parlamentets juridiske tjeneste.
Det er jo ikke noget problem for statsministeren i så fald.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-10-06:
Jamen jeg mener også, at jeg allerede i mit første svar klart har tilkendegivet, at de oplysninger, der er at give, har regeringen givet, er regeringen indstillet på at give.
Jeg har så sagt, at jeg er informeret om, at en række dokumenter tidligere ikke har kunnet udleveres, fordi de var klassificeret af de amerikanske myndigheder og derfor ikke kunne videregives til andre end den danske regering uden amerikansk accept.
Sådan er det jo, sådan er reglerne.
Men mig bekendt er der ikke nogen, der har forsøgt at holde noget skjult, og der er i hvert fald ikke nogen i regeringen, der ønsker at holde noget skjult.
Hvorfor skulle regeringen dog det?