runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-11-05:
Jeg tror desværre, vi på baggrund af de her spørgsmål og svar i spørgetiden kan konstatere, at statsministeren ikke vil gå ind i en debat omkring substansen i det, der bliver spurgt om.
Jeg skal bare sige til statsministeren som afslutning, at når jeg tillader mig at henvise til et notat, der er sendt fra departementschefen i Erhvervsministeriet, og tager det frem her i dag som et relevant dokument - for jeg mener fortsat, det er et meget relevant dokument - så er det, fordi der direkte står i det, at notatet er en opfølgning på noget, der er foregået hos statsministeren.
Og det, jeg henviste til i mit første spørgsmål til statsministeren, var jo, om statsministeren kunne bekræfte, at strategien omkring embedsmændenes involvering i arbejdet for et ja til Amsterdamtraktaten rent faktisk går tilbage til den 19. august, hvor der blev holdt et møde i statsministerens embedsbolig på Marienborg.
Men statsministeren vil jo ikke svare på de meget konkrete spørgsmål, der rejses her i dag, og så er der ikke andet for os at gøre end at trække statsministeren i samråd i Europaudvalget, hvor vi skal diskutere det videre.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1997-11-05:
Til hr. Thulesen Dahl har jeg ikke meget andet at tilføje end det, jeg allerede har sagt.
Hr. Thulesen Dahl vil gerne have mig til at kommentere på et brev fra en departementschef.
Jeg har ikke haft lejlighed til at studere det brev fra den pågældende departementschef.
Det er heller ikke min opgave.
Brevet er fra en departementschef, som tjener sit hverv i Erhvervsministeriet mig bekendt.
Adressaten er den pågældende minister.
Det andet, jeg kan sige, er til hr. Holger K. Nielsen.
Ja, vi kan jo bruge mange forskellige ordvalg.
Jeg har nu aldrig ment, at ord som demagogi og dybt problematisk gør argumentet stærkere.
Det er jo indholdet, det er jo logikken, ja, substansen i argumentet, der skal overbevise, det er ikke tonehøjde eller grovhed af ord, man anvender.
hr. Holger K. Nielsen også godt.
Det, jeg før sagde om traktaten, er faktisk hverken demagogisk eller dybt problematisk, for det er jo i virkeligheden langt mere vigtigt.
Det er grundlaget for den danske regerings anbefaling til den danske befolkning om at stemme ja.
Jeg kender godt en stor del af befolkningens bekymringer, jeg ved også godt, at befolkningen tænker meget på dansk selvbestemmelse og befolkningen tænker meget på, hvor grænsen går.
Vi har lyttet, og vi har lært.
Og derfor vil jeg også gang på gang understrege, at i Amsterdamtraktaten bliver grænsen på de afgørende områder om miljø, om beskæftigelse, om forbrugernes interesser på tværs af grænserne og om nærheden trukket mellem det, hvert enkelt land naturligvis skal beholde - og det er langt det meste - og så det, man skal samle sig om i Europa, og det er kun det, man ikke selv kan løse.
At den streg er trukket klarere nu, synes jeg er et vigtigt og afgørende argument.
- at det er rigtigt, når jeg siger, at denne regering har ført en fuldstændig åben linje fra start, da vi gik i gang med forhandlingerne om den nye traktat - åben, når det gælder informationer, åben, når det gælder drøftelser i Europaudvalget i hele vort forberedende arbejde.
Holger K. Nielsen (SF), 1997-11-05:
Jeg synes nok, at statsministerens seneste besvarelse viser lidt om problemet her.
Det er jo rigtigt, vi har brug for en holdningsdiskussion, og det får vi så sandelig også, men det var en dybt demagogisk beskrivelse af den nye traktat, der kom fra statsministeren - dybt problematisk, dybt demagogisk.
Det, som så er spørgsmålet til statsministeren, er: Skal regeringen have støtte fra hele embedsværket i denne demagogiske argumentation, eller skal der gives færre vilkår i det, vi ønsker bliver en folkelig diskussion om, hvor vi skal hen med Danmark i Europa?
Så mangler jeg stadig væk et svar på spørgsmålet: Anfægter det slet ikke statsministeren, at ledende faglige repræsentanter er dybt, dybt bekymrede over de direktiver, der er givet fra regeringens side i denne her sag?
Bjørn Elmquist (RV), 1997-11-05:
Jeg vil godt takke statsministeren for, hvad jeg i hvert fald har opfattet som klare svar og tilbagevisninger på påstande om, at det skulle være pålagt danske embedsmænd at politisere. Jeg vil godt bede statsministeren bekræfte, at også offentligt ansatte i statens tjeneste naturligvis har en ytringsfrihed, og at det, som vi tilsigter, er - det være sig i denne sag som i alle andre lovgivningsanliggender, hvor Folketingets medlemmer jo ofte stiller spørgsmål, f.eks. gennem udvalgene til lovtilblivelsesarbejdet - at man kan stole på, at det, man får tilbage af svar, er sagligt funderede og redelige svar.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-11-05:
Punkt 1 til statsministeren: Jeg motiverede netop ikke mit spørgsmål til at starte med, netop for at statsministeren ikke kunne bruge den dér tåbelige argumentation med, at jeg havde stillet et eller andet forkert spørgsmål, der gjorde, at statsministeren slet ikke ville svare.
Alligevel fik jeg jo et ikkesvar fra statsministeren, og jeg kan forstå, at statsministeren heller ikke i denne omgang ønsker at svare på de spørgsmål, der er stillet.
Det er altså svært at få en indholdsmæssig debat om fred og frihed, og hvad statsministeren ellers kan hive ud af ærmet, når statsministeren ikke vil svare på de meget simple og enkle spørgsmål, der stilles her i Folketingssalen.
Jeg skal derfor prøve en sidste gang at få statsministeren til at svare konkret på et spørgsmål.
På regeringens møde om Amsterdamtraktaten den 19. august 1997 blev hver enkelt minister pålagt at spille en aktiv rolle i debatten op til afstemningen om Amsterdamtraktaten. Statsministeren lagde på mødet op til, at der i hvert enkelt ministerium etableres et task force, der kan reagere omgående på negative historier og meldinger om EU.
Og det er med henblik på at undgå en skiltesag, som der står.
Jeg vil gerne spørge statsministeren: Mener statsministeren, at det er den rigtige måde at bede embedsværket arbejde på?
Eller mener statsministeren, at der selvfølgelig burde have stået såvel negative som positive historier, som ikke er korrekte?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1997-11-05:
Må jeg starte med at svare hr. Bjørn Elmquist, som jeg ikke nåede at svare før.
Jeg vil for det første gerne bekræfte svaret på hr. Bjørn Elmquists spørgsmål, om jeg kan bekræfte, at ytringsfriheden naturligvis også gælder danske embedsmænd.
Det gør den, og det forudsætter jeg sandelig også at man bruger.
Jeg mener da også, at man kan se flere eksempler på, at embedsværket som alle andre danske borgere bruger den.
Vi kan stole på, at de svar, der gives tilbage, beror på et sagligt og på et redeligt grundlag.
Det bekræfter vores historie, det bekræfter vores nutid, og jeg er glad for også over for hr. Bjørn Elmquist at kunne bekræfte den kendsgerning.
Jeg tror, man af og til forveksler uenighed af politisk karakter med det at arbejde på et sagligt og redeligt grundlag.
Og derfor var jeg glad for hr. Ole Stavads spørgsmål, om jeg kan bekræfte, at vi selvfølgelig har en fælles interesse i at få korrigeret forkerte eller negative oplysninger.
Vi hørte just et lille eksempel, som hr. Ole Stavad var inde på.
Antallet af kommuner her i landet er ikke helt det antal, hr. Poul Nødgaard var inde på i sit første indlæg.
Det foruroliger mig lidt, for hvis hr. Poul Nødgaards parti beror hele sin EU-kampagne på tilsvarende mangelfuld indsigt, så har vi et problem.
Det gør man naturligvis ikke; det er jeg klar over.
Men jeg vil bare i dag endnu en gang sige: Jeg har den allerstørste tiltro til, at de informationer og oplysninger, som det danske embedsværk udformer til brug for regeringens svar på spørgsmål her i salen eller til brug for svar på spørgsmål til udvalgene, beror på et sagligt og ordentligt grundlag.
Det har jeg intet grundlag for at anfægte, og det har jeg også gerne villet bekræfte i dag. Hermed sluttede spørgsmålet.
Pia Kjærsgaard (DF), 1997-11-05:
Jeg synes, at disse meget lidt spontane, tilrettelagte, nedskrevne, nærmest ministerspørgsmål bestemt ikke er på sin plads i denne meget afmålte spørgetid.
Jeg vil godt alligevel forholde mig til en del af spørgsmålet med hensyn til grænsebevogtningen ved den sønderjyske grænse.
Der har været forlydender fremme om, at man nu nærmest har forøget bemandingen med 38 mand.
Jeg vil godt spørge ministeren: Hvordan i alverden bærer man sig ad med at skærpe grænsekontrollen med én yderligere mand ved grænsen, for det er i virkeligheden det, der er tilfældet?
Alt det andet er blot en sammenlægning og en organisatorisk ændring, som det drejer sig om, og ikke en virkelig forøgelse af mandskabet.
Frank Jensen (S), 1997-11-05:
Jeg har tillid til - også som justitsminister - at retshåndhævelsen her i Folketingssalen overlades til Folketingets formand.
Helge Adam Møller (KF), 1997-11-05:
Ministeren ville godt have holdningsprægede spørgsmål.
Så vil jeg komme med et meget holdningspræget spørgsmål: Finder ministeren ikke, at det er misbrug af debatreglerne for denne uforberedte spørgetid eller i hvert fald misbrug af ånden bag reglerne, at et medlem af ministerens eget parti, her fru Lissa Mathiasen, lægger beslag på store dele af den meget korte og begrænsede spørgetid til at spørge sin egen partifælle justitsministeren om noget, som hun hver eneste dag under det socialdemokratiske gruppemøde af en time eller halvanden times varighed kan få svar på, og hvor ministeren kan aflevere sine lange forberedte svar på det, som et partimedlem spørger ham om?
Er det ikke et misbrug af ånden i hele dette spørgeinstitut?
Frank Jensen (S), 1997-11-05:
Jeg kan sige til fru Lissa Mathiasen, at jeg ikke synes
, det er en klog beslutning, hvis man gør det.
Jeg tror, det vil være ganske svært at drive vores fængsler, og jeg er sikker på - og det er også de erfaringer, man har fra lande, hvor man ikke har det perspektiv i kriminalforsorgspolitikken, at der er denne selvdisciplineringsmekanisme - at i den anden ende får samfundet nogle endnu hårdere og forhærdede tidligere kriminelle, der skal udsluses i samfundet, og at risikoen for, at de vender tilbage til kriminalitet er langt, langt større.
Det er i hvert fald regeringens håb, at vi med den politik, vi fører i Kriminalforsorgen, med en restriktiv vurdering i de enkelte tilfælde af, om der er en risiko for, at en fange vil misbruge de grunde, han har fået udgang på, er i stand til at sikre, at vi kan reducere antallet af folk, der vender tilbage til kriminalitet.
Det er klart min målsætning, og når man ser på de brud, der er på udgangscirkulæret, er vi altså heldigvis i 1996 helt nede på 0,2 pct., der har begået fornyet kriminalitet, og det er sådan set godt at have for øje, at det er i ganske få tilfælde, der begås fornyet kriminalitet.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Lissa Mathiasen (S), 1997-11-05:
Jeg vil godt spørge justitsministeren, om det er muligt at beskrive nogle af de konsekvenser, det må formodes at have på en persons resocialisering, hvis man skulle følge den tankegang fuldt ud, som der er fremkommet fra konservativ side om generelt at nægte en person udgang i hele afsoningsperioden.
Frank Jensen (S), 1997-11-05:
Hvis man er blevet frihedsberøvet, og det er en dom, der er faldet ved domstolene - og det er det jo heldigvis i Danmark - ja, så er det, at man ikke er frihedsberøvet på et givet tidspunkt, hvor man misbruger udgangscirkulæret, et brud på det grundlag.
Derfor er der også forbundet sanktion med det.
Men det er jo, som det er kendt af spørgeren, Kriminalforsorgen, der er sat til af Folketinget at stå for straffuldbyrdelsen, og jeg har ikke forstået, at fru Birthe Rønn Hornbech eller andre her i Tinget ønsker, at det skal være anderledes, end at det er Kriminalforsorgen, der står for straffuldbyrdelsen.
Det vil sige, at her har vi altså sat både fængselsinspektør og fængselsbetjente til at stå for det daglige, og så har vi Direktoratet for Kriminalforsorgen til at sikre, at der også juridisk er taget hensyn til retssikkerhedsmæssige garantier.
Her er det altså Direktoratet for Kriminalforsorgen, som har det overordnede ansvar.
Jeg er tilfreds med, at vi har mulighed for, at Direktoratet for Kriminalforsorgen kan sikre, at fanger, arrestanter og indsatte i fængslerne undervejs skal leve op til nogle normer, der fastsættes på den enkelte anstalt.
Birthe Rønn Hornbech (V), 1997-11-05:
Justitsministeren efterlyste rent holdningsprægede spørgsmål.
Vi kan vel også blive enige om, at hvis man tilsidesætter en spiritusdom ved at køre i frakendelsestiden, medfører det allerede ved to små kørsler frihedsstraf.
Hvorfor så denne forskel, hvis vi er enige om, at det er en tilsidesættelse af dommen, ligesom når der er tale om spirituskørsel?
Frank Jensen (S), 1997-11-05:
Jeg forbinder med ordet straf, når vi taler arrestanter, at det er den, der er idømt ved domstolen, og når vi taler om sanktion, ja, så opleves det af den pågældende indsatte som en meget stor straf at få afskåret muligheden for i op til et år overhovedet at have kontakt med sin nærmeste familie uden for fængslet.
Det er også derfor, at det er muligt i den danske kriminalforsorg at have en meget stor grad af selvdisciplinering.
Det er, fordi man har de redskaber.
Og jeg har klart den forventning, at skulle der igen på noget tidspunkt sidde en konservativ justitsminister - lad det ikke komme straks - i justitsministerstolen, så ville den pågældende justitsminister heller ikke fjerne det her grundlag, for så ville det ikke være muligt for den pågældende justitsminister at have en kriminalforsorg, der fungerede.
Det er jo et mål med det, vi vedtager her i Folketinget, at de institutioner, der skal retshåndhæve sanktionerne, der skal straffuldbyrde, er i stand til at kunne fungere.
Margrete Auken (SF), 1997-11-05:
Kan ministeren bekræfte, at selv om De Konservative tydeligvis ikke mener, at dét at være i fængsel er en straf, så opfattes det i allerhøjeste grad af de indsatte som en straf, hvis man får frataget sine muligheder for at komme ud, og at der derfor ikke er tale om, at man uden straf kan forbryde sig mod de betingelser, der er fastsat?
Altså jeg forventer ikke, at ministeren skal sige, at han kan forklare De Konservative det, for de har tydeligvis ikke begreb om, hvad det er, men at det inden for Kriminalforsorgen og i fængslerne i allerhøjeste grad opleves
som en straf, hvis man ikke kan få lov til at komme ud sådan nogenlunde jævnligt, når man har udstået den periode, hvor man overhovedet ikke kan komme ud.
Frank Jensen (S), 1997-11-05:
Nu har jeg forstået, at den måde, som spørgetimen er tilrettelagt på, er, at man ikke skal bruge den til at få rent faktuelle oplysninger, som man har på forhånd, men at det skulle være en holdningspræget debat.
Jeg kan sige for mit og regeringens vedkommende, at vi mener, det er nødvendigt, for at vi kan drive fængsler, at vi har redskaber i Direktoratet for Kriminalforsorgen og ude i de enkelte anstalter, der gør, at man kan have selvdisciplinering, mekanismer, der gør, at fangerne i fængslerne underkaster sig grundlaget for, at man kan drive fængslerne, at man kan have fanger sammen på et meget lille sted, endda ganske mange fanger - op til 500 afsonere i vor største lukkede anstalt.
Det kræver, at man har nogle redskaber til selvdisciplinering, hvis man skal drive de fængsler.
Et af dem er, at man kan få adgang til ledsaget udgang og uledsaget udgang, som det er beskrevet.
Det er ikke noget, man har retskrav på.
Der ligger en vurdering af farlighedsgrundlaget, af potentiel mulighed for misbrug.
Det er en vurdering, der henholdsvis foretages i den enkelte anstalt efter helt bestemte regler, og som forelægges i Direktoratet for Kriminalforsorgen og politiet i den politikreds, hvor den pågældende afsoner tidligere er ført for retten som arrestant.
Margrete Auken (SF), 1997-11-05:
Jeg vil godt spørge ministeren, hvornår vi kan regne med at få det lovforslag til ændring af offentlighedens adgang til personalemapper, der er bebudet.
Der hersker på trods af ministerens vejledning meget stor forvirring rundt omkring, og der er meget forskellig praksis til skade for den ene eller den anden part i sagen.
Derudover er der jo altså tydeligvis ting, der skal ændres, f.eks. adresser og sådan nogle ting, som jeg tror vi er enige om giver anledning til helt urimelig chikane uden at have nogen speciel gavnlig virkning på offentligheden.
Jeg ved godt, at efteråret ikke er rundet ud endnu, men vi har jo endnu ikke set udredningen fra udvalget, så det kunne være meget godt lige at få et vink om, hvornår vi kan komme videre med sagen.
Bendt Bendtsen (KF), 1997-11-05:
Nu siger justitsministeren, at der ikke er så mange, der misbruger disse udgange, men kan ministeren bekræfte, at der i 1996 var 513 fangeflugter fra danske fængsler - 115 fra lukkede fængsler, 398 fra åbne fængsler - og kan ministeren så endnu en gang bekræfte, at der kun er tale om disciplinarmidler fra fængselsvæsenets side?
Der er ingen straf fra domstolenes side ved at flygte fra fængslerne, såfremt man ikke kan påvise fornyet kriminalitet.
Else Marie Mortensen (S), 1997-11-05:
Jeg vil spørge ministeren, om han ikke er enig i følgende betragtninger: Det er Kriminalforsorgens opgave at vurdere - ud fra et farlighedskriterium og andre kriterier - hvilken form for anstalt vores afsonere skal afsone en dom i, og derefter er det Kriminalforsorgens opgave at holde de indsatte inde.
Så vil jeg også godt høre, om ikke det samlede antal af undvigere fra danske institutioner giver et fortegnet billede?
Når det ikke lige drejer sig om en bulldozer ind igennem en mur, er det vel for det meste folk, der hverken er mordere eller voldtægtsforbrydere.
Så vil jeg godt spørge yderligere: Er det ikke korrekt, at det for en afsoner har endda meget alvorlige konsekvenser
af disciplinær karakter såsom eventuel isolation, overførsel til anden, eventuelt lukket anstalt og fratagelse af privilegier?
Så der ligger vel nogle meget alvorlige konsekvenser, hvis man undviger fra en kriminalforsorgsanstalt.
Frank Jensen (S), 1997-11-05:
Som jeg indledningsvis sagde til spørgeren, er det ikke gratis at misbruge de udgangscirkulærer, der er i Kriminalforsorgen; så er det helt efter det grundlag, som også var gældende under den tidligere konservative justitsminister: så er det forbundet med sanktion, en sanktion, der betyder, at Kriminalforsorgen administrativt kan idømme den straf, at de næste 12 måneder bliver man frataget den ret, man har fået, efter at man har afsonet henholdsvis en fjerdedel, en tredjedel, ja, helt op til halvdelen af sin afsoningstid.
Man får frataget muligheden for at få udgang til et bestemt formål.
Vi taler altså ikke om, at der er nogle fanger, der får adgang til blot at komme ud og så selv bestemme, hvor de vil færdes.
Man får adgang til uledsaget eller ledsaget udgang til et bestemt formål.
Det kan være at komme hjem og besøge forældrene, hvor man så har ledsager med, hvis man ikke har afsonet så lang tid, at man kan komme ud på uledsaget udgang.
Men misbruger man det her, udløser det sanktioner, og det er op til 12 måneder.
Det er jo heller ikke noget, man umiddelbart har et retskrav på.
Så der er en række sanktionsmuligheder for at bidrage til selvdisciplinering af fangerne i de danske fængsler.
Og det er spørgeren jo godt bekendt med, da det er vedtaget under en konservativ justitsminister.
Helge Adam Møller (KF), 1997-11-05:
Jeg er ked af svaret, for svaret var jo i virkeligheden et klart og rungende og tydeligt nej.
Ministeren vil ikke gøre det strafbart at flygte fra et fængsel, og det betyder jo, at en meget hærdet kriminel, som har myrdet, røvet, begået voldtægt eller andet, ved, at hvis han stikker af fra fængslet et halvt, et helt eller halvandet år, koster det ham ikke én eneste ekstra dag, den dag han bliver fanget; ikke én dag får han lagt oveni.
Det er jo med til at opfordre meget hærdede kriminelle til: Tag bare et halvt års orlov, det koster intet.
Derfor vil jeg gerne stadig væk spørge ministeren: Mener ministeren fortsat, at det skal være helt gratis at stikke af fra et lukket dansk fængsel?
Frank Jensen (S), 1997-11-05:
Hvis en afsoner begår fornyet kriminalitet under afsoningen, er det selvfølgelig forbundet med, at man bliver ført for domstolene og får en ny dom, hvis anklagemyndigheden er i stand til at løfte bevisførelsen sådan, at dommeren idømmer en ny dom.
, hvis en afsoner misbruger det grundlag, som han har fået udgangen på, er det forbundet med sanktioner.
Det vil sige, at med de stramninger, som vi har gennemført med stort flertal under den daværende justitsminister - en konservativ justitsminister - er der sket den stramning i udgangscirkulæret under Direktoratet for Kriminalforsorgen, at sanktionen kan være forbundet med, at man ikke får ledsaget eller uledsaget udgang i helt op til 12 måneder.
Det er den sanktion, der ligger i at misbruge.
Der er selvfølgelig mulighed for yderligere at skærpe sanktionerne under Kriminalforsorgen.
Det er noget, der tages stilling til i de konkrete sager.
Det er da heldigvis en meget, meget lille del af dem, der misbruger udgangscirkulæret, der begår
fornyet kriminalitet.
Og det er spørgeren jo helt bevidst om, for det har jeg gennemgået for spørgeren for kort tid siden oppe i Folketingets Retsudvalg.
Sker det, er proceduren, at man føres for retten på ny, og muligheden er der for, at anklagemyndigheden kan få dommeren til at idømme en helt ny straf.
Helge Adam Møller (KF), 1997-11-05:
Vil ministeren ændre loven, så det bliver strafbart at flygte fra et fængsel?
Og jeg vil godt begrunde spørgsmålet:
Sidste år flygtede 115 fanger fra arresthuse eller lukkede fængsler.
Det var altså én hver tredje dag.
I dag er det straffrit at flygte fra et fængsel.
Man får ikke én eneste dags ekstra straf, selv om man er morder, voldsmand eller en forhærdet bankrøver med 56 gidsler på samvittigheden.
Det er gratis at flygte.
Vi har altså et system, som nærmest opfordrer forhærdede forbrydere til at stikke af, eller til at tage et halvt års sabbatorlov.
Det koster intet.
Derfor igen spørgsmålet: Vil ministeren ændre loven, så det bliver strafbart at flygte fra et fængsel, eksempelvis ved at følge det konservative forslag, så det bliver umuligt at blive prøveløsladt?
Man lægger altså en tredjedel oven i straffen.
Jørn Jespersen (SF), 1997-11-05:
Jeg synes, ministeren var noget defensiv i sin besvarelse af spørgsmålet om, hvad det var for nogle ændringer af staldsystemerne, der skulle til, for at man kunne undgå vækstfremmerne.
Ministeren henviste til, at man byggede på én måde for 10 år siden, i dag har vi en anden viden, og måske har vi en helt tredje viden om 10 år.
Er det virkelig Fødevareministeriets vidensniveau, der her kommer til udtryk?
Er det sådan, at man i dag kun er nået dertil, at man ved, at der er en eller anden form for sammenhæng mellem produktionssystemer, staldsystemer og landmandskab og så nødvendigheden af brugen af vækstfremmere, men at man ikke aner mere om, hvordan sammenhængen ser ud?
Der er en af ministerens rådgivere, zoonosekonsulent
Henrik Wegener,
der har sagt, at det handler om mere plads, mindre stress og frisk luft.