runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Christensen (V), 2005-06-01:
Jamen jeg er sådan set ikke overrasket over, at trods det faktum, at der er tale om, at vi kan øge det offentlige forbrug med netop 2 mia. kr. om året, så bliver det vendt til nedskæringer i SF’s syn på sagen.
Der er altså tale om, at vi kan øge den samlede service over for borgerne, og det er jeg i øvrigt sikker på at de, om nogen, vil være klar over i forhold til det, de tilbydes i 2006.
Så at acceptere en præmis, der hedder, at der skulle være tale om, at der er færre penge, har jeg altså meget svært ved.
Der er 30 mia. kr. ekstra frem til 2010, og så skal vi ikke glemme, at for hver gang man kan gøre tingene lidt bedre, lidt mere effektivt inden for de nuværende midler, har man jo muligheden for at kanalisere dem over til andre ting.
Man har også mulighed for politisk at prioritere inden for rammerne og sige
: Er der nogle mennesker med særlige behov, vi gerne vil hjælpe, så er der også den mulighed.
Det, som borgerne vil komme til at opleve, er, at vi får nogle kommuner, som vil kunne levere både bedre og mere service, at vi får nogle kommuner, som vil kunne kanalisere penge fra administration over til enten bedre service eller lavere skat – jeg vil overlade til det lokale selvstyre at afgøre, hvad man synes er vigtigst – og det er det, borgerne vil vide.
Derfor får borgerne den tryghed, som hr. Morten Helveg Petersen vil give dem, fordi de netop vil kunne have sikkerhed for, at de vil få mere og ikke mindre velfærd.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2005-06-01:
Det er jo fantastisk.
Altså, hr. Ole Stavad besvarede ikke mit spørgsmål med et eneste ord.
Jeg håber, at hr. Ole Stavad lige tager en udskrift her senere på dagen af, hvad han rent faktisk selv sagde, og hvad jeg spurgte om.
Så vil han finde ud af, at der hverken var hoved eller hale i det.
Jeg spurgte om, hvad Socialdemokratiet ville.
Jeg spurgte ikke, om man kunne klandre regeringen for det ene eller for det andet.
Jeg spørger i al stilfærdighed for at bevæge os fra den der protestlinje, hr. Ole Stavad giver udtryk for og så til noget, vi kan bruge: Hvilken realvækst i de offentlige udgifter mener Socialdemokratiet, der skal være i 2006?
Det er da meget enkelt.
Socialdemokratiet har da tidligere haft klare holdninger til, hvilken vækst i de offentlige udgifter der måtte være, har endda selv lagt en plan for det, som opererer med 0,7 pct. eller 1 pct. i den oprindelige plan.
Så vi må da kunne have en forventning om, at også Socialdemokratiet har en holdning til, hvilken vækst i de offentlige udgifter der vil være holdbar.
Peter Christensen (V), 2005-06-01:
Jeg blev ikke helt klar over, om indlægget dækkede over, at man var imod, at der blev gennemført en kommunalreform, men jeg kan da konstatere, at når eksempelvis HTS er gået ind og har lavet en beregning af, hvad der ligger af potentiale, så tager man ikke udgangspunkt i at sige, hvad det bedste resultat i Danmark er.
Nej, man tager udgangspunkt i, hvad det bedste resultat er inden for den ene af måske fem nye kommuner.
Så det er ikke en flyvsk tilgang til at sige, at der er nok et eller andet sted i Danmark en kommune, der på et område har særlig gode resultater.
Nej, man siger, inden for samme geografiske område hvordan er man da i stand til at løse opgaven?
Det giver så 4 mia. kr.
Der er sikkert nogle muligheder for udsving, men jeg er da overbevist om, at der ligger et betydeligt potentiale.
I forbindelse med kommunalreformen giver man så også mulighed for, at vi i højere grad kan analysere de forskellige resultater, den enkelte nye kommune præsterer, sådan at vi netop kan få erfaringer fra dem, som løser opgaven bedst.
Ole Stavad (S), 2005-06-01:
: Der vil hr. Peter Christensen jo kunne se de løfter, som Socialdemokratiet har givet, også under valgkampen, og vil kunne se en fuldstændig præcis angivelse af, hvor pengene skal komme fra.
Den sammenhæng ser vi som grundlæggende, at det man lover, betaler man også.
Hvad angår overgangsregler: Vi har jo faktisk støttet det lovforslag, hvori der står, at man lige skal passe på, at man ikke får meget travlt med at investere ud over alle grænser.
Derfor har vi støttet, at der skal være lidt snor i det, hvis der foretages investeringer, som kan være begrundet i, at man nu holder op med at være selvstændig kommune.
Men når vi ser på 2006, hr. Peter Christensen, er det jo sådan, at man skal vedtage dem i det gamle byråd, og hvis det er sådan, at man går ud over nogle grænser, så har de nye, der kommer til at sidde med ansvaret, også muligheder for at gribe ind.
Peter Christensen (V), 2005-06-01:
Hvis jeg må starte med en kort kommentar til det sidste, vil jeg sige, at jeg synes, det er ærgerligt, at hr. Ole Stavad ikke har en mere fornuftig tilgang til virkeligheden med hensyn til at gennemføre en udligningsreform.
Derfor er der sådan set pæn logik i, at regeringen nu gør klar til at lave en udligningsreform, når vi har fået gennemført kommunalreformen og altså kender, hvad det er, vi skal udligne mellem.
Men mit spørgsmål går egentlig på den larmende tavshed, der var over for det spørgsmål, hr. Kristian Thulesen Dahl stillede om, hvad Socialdemokratiet mener er en fornuftig realvækst.
Der vil jeg gerne spørge: Synes hr. Ole Stavad, at det er uansvarligt, at man via aftaler med kommunerne sikrer nogle overgangsregler for gennemførelsen af kommunalreformen, og at man altså ikke kommer til at stå i en situation som den, der opstod i 1970, hvor kommunalreformen blev meget dyr?
Er det uansvarligt?
Ole Stavad (S), 2005-06-01:
Nu ved jeg ikke, om hr. Wedell-Neergaard, for han var her ikke på det tidspunkt – derfor er det helt undskyldeligt – er opmærksom på, at der faktisk foreligger et eklatant løftebrud fra regeringens side.
Hvis hr. Wedell-Neergaard går tilbage og ser på den aftale, der blev indgået med Kommunernes Landsforening, og den aftaletekst, som begge parter, også finansministeren, havde forpligtet sig på, vil han se, at der dér indgår, at der skulle have været gennemført en udligningsreform, som skulle være trådt i kraft.
Det løfte løb regeringen fra.
Havde man gennemført den udligningsreform, havde vi også haft et bedre udgangspunkt for de ændringer, der i øvrigt skal foretages her.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-06-01:
Hr. Ole Stavads tal giver jo ingen mening.
Denne regering har overført mere end 1 mia. kr. til sygehusene hvert år, har øget antallet af behandlinger med 70.000 og dermed skabt en væsentlig bedre service for borgerne, så de tal giver simpelt hen ingen mening.
Men det, jeg så vil spørge hr. Ole Stavad om, er: I forslaget til vedtagelse står der, at man skulle have vedtaget en udligningsreform.
Hvordan i alverden skal man vedtage en udligningsreform, når man står i den situation, at man ikke kender kommunernes struktur og dermed ikke det samlede billede?
Så er det da ganske umuligt at lave en økonomisk plan, som dækker det hele.
Kunne hr. Ole Stavad ikke vise en lille smule tillid og tiltro til, at vi kunne lave en fornuftig udligningsreform til efteråret?
Ole Stavad (S), 2005-06-01:
Det har der altid været.
Det er sådan lidt ligesom, når man liner op til en overenskomstforhandling, det er der ikke så meget nyt i.
Næ, det nye er, at regeringen i sit regeringsgrundlag stort set har brugt alle de penge, der er til rådighed, så der reelt ikke er noget tilbage til finansministeren at forhandle om.
Hvis det var sådan, at den konservative ordfører eksempelvis havde kontakt til dem, der står for vores sygehusdrift, ville han vide, at bare med hensyn til det efterslæb, der er for indeværende år, skal der den første milliard ekstra til for bare at betale for det frie valg og det, som det har som økonomisk konsekvens.
Så når den konservative ordfører spørger til, hvor regeringen ikke har betalt, vil jeg sige, at der er et meget, meget konkret, præcist tilfælde her og nu, hvor regeringen allerede skylder for det, der foregår på sygehusområdet i øjeblikket.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-06-01:
Hr. Ole Stavad forvilder sig ud i alverdens argumentation for at understøtte sit synspunkt, og det forvirrer jo kun debatten.
Nu har jeg selv mange års erfaring i en kommunalbestyrelse, og det plejer at være sådan, at den økonomiske situation, når disse forhandlinger er overstået, ser væsentlig bedre og væsentlig nemmere ud, end den gør forud for forhandlingerne.
Kan hr. Ole Stavad pege på et eneste punkt, hvor regeringen ikke har betalt regningen, hvor regeringen ikke har levet op til sine løfter, hvor regeringen har opført sig, sådan som hr. Ole Stavad beskriver?
Ole Stavad (S), 2005-06-01:
Jeg forstår godt, at med den position, som hr. Thulesen Dahls parti har som blindt støtteparti for regeringen på det økonomiske område, vil han gerne have en debat om, hvad alle andre mener.
Jeg vil gerne give hr. Thulesen Dahl, som jo har større indflydelse på regeringen, end jeg har, det tilsagn, at vi gerne vil være med til at skaffe den økonomi, der skal til for at leve op til de løfter, der er givet befolkningen.
Dengang regeringen sammen med Dansk Folkeparti valgte at give store lettelser i selskabsskatten til dem, der udvinder olie i Nordsøen, og til bankerne, foreslog vi, at vi i stedet for brugte dem til en bedre folkeskole, bedre ældreomsorg, billigere offentlig transport, billigere miljørigtige biler osv.
Men hr. Thulesen Dahl ville ikke være med.
Han støttede, at det i stedet for var A.P. Møller, Texaco og Shell, og hvem der ellers udvinder olie i Nordsøen på dansk sokkelområde, der skal have gevinsterne oven i alle de andre gevinster, at det er Danske Bank, og hvad de ellers hedder, der skal have de store lettelser, hvorimod hr. Thulesen Dahl, når vi kommer dertil, hvor det handler om at give jævne folk ordentlig service, kun er med i festtalerne, ikke i realiteterne, når der skal stemmes her i huset.
Jeg mener, at det krav, man kan stille til en regering, er, at de løfter, en regering giver befolkningen, de love, som den gennemfører i Folketinget, de forventninger, den skaber hos borgerne, kan den ikke tørre af på folkevalgte i kommuner og amter, som skal bære ansvaret for at sige, at det alligevel ikke kan realiseres.
Der må regeringen enten gå ud og tage den ærlige debat med befolkningen og åbent og ærligt erkende, at den politik, regeringen står for, uundgåeligt vil betyde nedskæringer på centrale områder, i stedet for at komme med en masse løfter om bedre folkeskole, mere ældreomsorg og bedre sygehuse og derefter forhindre kommunerne og de folkevalgte dér og i regionerne og amterne i at kunne realisere det, fordi den først fjerner deres mulighed for skatteudskrivningsret, og derefter siger, at der ikke er økonomi til realisere det, regeringen selv har lovet.
Det er sådan vores målebånd i den her debat, kan jeg sige til hr. Thulesen Dahl.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2005-06-01:
Det står jo rimeligt klart både efter de korte bemærkninger fra hr. Ole Stavad tidligere og også efter ordførerindlægget, at Socialdemokratiet synes, det er fuldstændig vanvittigt, at man opererer med en realvækst i det offentlige forbrug på 0,5 pct., for det giver overhovedet ikke mulighed for at imødekomme de berettigede ønsker, kan vi forstå på hr. Ole Stavad, som der er bl.a. fra kommuner og amter.
Mit meget, meget enkle spørgsmål til hr. Ole Stavad er derfor: Hvad vil den rigtige ramme være?
Hvad må realvæksten være?
Nu har Socialdemokratiet tidligere opereret ud fra en 2010-plan og haft overvejelser om, hvad en holdbar vækst i de offentlige udgifter må være.
Så mit spørgsmål er såmænd bare, hvad er den socialdemokratiske position i forhold til det?
Peter Christensen (V), 2005-06-01:
Det er en anskuelse af den offentlige sektor, hvor spørgeren slet ikke mener, der er mulighed for at lave ændringer, som jeg er helt uenig i.
Altså, alene naturlig afgang vil jo også gøre, at inden for administrationen vil der blive frigjort ressourcer.
Så er spørgsmålet, om vi skal flytte nogle af dem til mere borgernær service.
Det synes jeg da bestemt.
Det er jo netop langt mere borgernært, altså f.eks. børnepasning, ældreomsorg.
Så det synes jeg da vi skal benytte lejligheden til.
Jeg har altså selv overværet regionsborgmesteren for Bornholm berette om, hvordan man netop på administrationssiden havde hentet omkring 7 pct., mener jeg det var.
Så at man ikke kan bruge Bornholm som eksempel, er jeg helt uenig i.
Det er rigtigt, at man på Bornholm brugte nogle af de gevinster, man hentede, på andre ting, men det er jo netop der, hvor det kommunale selvstyre må træde i kraft, og man må tage en politisk diskussion om, hvad det er, man vil prioritere.
Arne Toft (S), 2005-06-01:
Hvis man går ind og ser på et af nøgletallene, så vil man finde ud af, at de kommuner, der gør det billigst, er kommuner, der har mellem 15.000 og 25.000 indbyggere.
Så vil jeg også gerne have lov til at sætte spørgsmålstegn ved, at regeringen altid siger, at Bornholm sparede 80 mio. kr.
Politisk har man jo derovre sagt, at det ikke passer, at det ikke er sandt.
Man har beskåret nogle ting, men alligevel bliver det ikke til de 80 mio. kr.
Jeg vil godt spørge hr. Peter Christensen: Kunne vi ikke være ærlige nu?
Nu har hr. Peter Christensen sagt flere gange fra talerstolen, at det, man vil her, er, at man vil have stordriftsfordele, man vil sørge for, at skolerne, institutionerne kommer til at fungere med optimale tal, således at det bliver billigst muligt, og man vil spare på administrationen ude i kommunerne.
Vær da ærlig og sig, at for at nå de her resultater er der behov for, at der skal skæres nogle stillinger væk inden for administrationen, at det er der, man vil finde pengene.
Hr. Peter Christensen siger, at det er beregnet på mange forskellige måder, hvor meget man kan spare, hvis man gør det, som den billigste kommune gør det.
Så forstår jeg ikke, hvorfor Venstre og regeringen laver en ny kommunalreform.
Hvis man sammenlignede kommuner før kommunalreformen og ville gøre det lige så billigt som Holmsland og Gentofte, fordi ingen bistandsklienter har råd til at bo i Gentofte, hvorfor går man så ikke ind og tager det provenu hjem, som det kunne give?
Så gav det da mange flere milliarder at jonglere med.
Bertel Haarder (V), 2005-06-01:
Det er somme tider rigtigt, nemlig hvis der kun er en vis overproduktion på et enkelt område, men hvis man bruger det som argument for at lade stå til, så der f.eks. uddannes dobbelt så mange, som der er brug for på et område – og det kunne jo nemt blive tilfældet på f.eks. mekanikerområdet – så tror jeg ikke, den regel gælder længere, for så bliver der så mange, som kommer med en mekanikeruddannelse uden at kunne blive mekanikere, og de søger jo så ind på naboområder, og der bliver det meget sværere at komme ind, fordi der i forvejen står så mange mekanikere, der gerne vil ind på de områder.
Ole Sohn (SF), 2005-06-01:
Det ville være synd at sige, at jeg blev overrasket over ministerens svar.
Det er jo sådan set den samme sang, vi får, hver gang vi forsøger at få en debat om kommuneøkonomi, men i det hele taget med finansministeren.
Det er svært at få nogle konkrete ting ud om, hvordan man tilrettelægger forhandlingerne her med kommunerne, hvilket grundlag man forhandler ud fra, fortoner sig i tågerne, men det kan være, vi kan komme lidt tættere ind på det undervejs.
Det skal ikke være nogen hemmelighed, at den politik, der bliver ført over for kommunerne, ligger milevidt fra de forestillinger, vi har i SF om at sikre en bedre velfærd i kommunerne, som jo står for en stor del af den borgernære service.
Det kan være i form af bedre daginstitutioner, større investeringer i folkeskolen, en bedre hjemmepleje, øget sundhed, forebyggelse og ikke mindst en ordentlig indsats for de dårligt stillede og en mere konsekvent miljøindsats.
Her ligger vi jo politisk meget fjernt fra regeringen, men det er der heller ikke noget nyt i, og sådan skal det være.
Der skal være forskelle på, om man ønsker, at pengene skal bruges til skattelettelser eller til det private forbrug, eller de skal bruges til at sikre en bedre fælles velfærd.
Det er jo det, der skiller Folketinget.
Men jeg synes, der er nogle ting i ministerens besvarelse, som jeg håber vi kan få lejlighed til at få uddybet siden hen.
For virkeligheden er jo, at kommunerne og amterne har brugt 1,5 mia. kr. mere i 2005, end der var aftalt. Nu gjorde regeringen ikke noget ved det, fordi der var valgkamp, og man ikke skulle genere nogen som helst lige i den forbindelse.
Regeringen har lavet valgløfter for 2,8 mia. kr., og den underliggende stigning, der er i udgifterne i form af demografi og medicinudgifter osv., vil give en stigning på omkring 0,7 mia. kr.
Det vil sige, at der er et samlet behov på 5 mia. kr., og rammen, der er taget udgangspunkt i, og som i øvrigt også omfatter de statslige udgifter og dermed finanslovforhandlingerne på 0,5 pct., svarer til 2 mia. kr.
Så det store spørgsmål er jo, hvordan vi sikrer, at de sidste 3 mia. kr. kommer frem.
Skal det være ved nedskæringer, eller skal det være på en måde, hvor vi lader kommende generationer betale?
Det mener jeg er det helt centrale spørgsmål, som vi gerne skulle have svar på i dag: Skal der foretages nye nedskæringer for at kunne finansiere det manglende beløb, eller skal det finansieres af kommende generationer?
Dertil kommer hele problemet omkring finansieringen og omkostningerne ved strukturreformen, som det jo ikke mindst er væsentligt for borgerne at vide noget om.
Men selve konsekvenserne af strukturreformen bliver jo først kendt i 2007, altså når de nye byråd er valgt, og man går i gang med den egentlige samkøring af edb osv. osv.
Derved kommer det først for dagen, hvilke omkostninger der reelt er ved strukturreformen.
Bertel Haarder (V), 2005-06-01:
Man kan godt argumentere for, at det i mange tilfælde er bedre at være ledig med en uddannelse end at være ledig uden en uddannelse, men det gælder ikke undtagelsesfrit, for hvis man nu fulgte synspunktet, det liberalistiske, om, at alle, der gerne vil være mekanikere, skal hen og have en fuld mekanikeruddannelse, så vil mange af dem jo få en frygtelig skuffelse, når de opdager, at de ikke kan blive mekanikere, og det er jo ikke sikkert, at det fører til flere jobmuligheder, at de i flere år har indstillet sig på at være mekanikere, i stedet for at de på et tidligere tidspunkt blev klar over, at det nok ikke var så let, og at de indtil videre måtte uddanne sig til noget andet.
Kirsten Brosbøl (S), 2005-06-01:
Bliver udsigten til at få et job bedre af, at man frafalder en uddannelse og dermed ender som ufaglært?
kunne man så vende det om og spørge ministeren om.
Er det alternativet for den gruppe af unge, som ikke kommer videre i uddannelsessystemet?
For vi ved jo, at en stor del af dem, der falder fra nu, aldrig kommer videre i uddannelsessystemet.
Alternativet for dem er, at de fortsætter som ufaglærte, eventuelt på overførselsindkomst.
Er det et bedre alternativ?
Bliver udsigten til job bedre af ingen uddannelse at få?
Bertel Haarder (V), 2005-06-01:
Men nu får jeg da lyst til at spørge spørgeren: Skaber skolepraktikpladser flere job på de områder, hvor der var skolepraktik?
Blev der et eneste ekstra job af, at der var skolepraktik?
Og er målet med erhvervsuddannelsen ikke, at folk skal i job?
Da jeg ikke må spørge, vil jeg selv svare og sige, at det er udsigten til job, som er afgørende for de unge.
De kan blive ved at søge.
Det kan man ikke, hvis man har for lavt pointtal i de videregående uddannelser, så er der lukket, men på det her område kan man jo blive ved med at søge, samtidig med at man, indtil ønsket opfyldes, tager det næstbedste eller det tredjebedste.
Og jeg håber, at skolerne virkelig lægger sig i selen for at give de unge nogle gode råd, og der er masser af gode råd at give i den situation, som nogle af dem står i.
Kirsten Brosbøl (S), 2005-06-01:
Vi har jo allerede været lidt rundt om emnet, men jeg synes stadig væk, det kunne være rart at høre en konkret kommentar fra ministeren til de tal, vi nu har fået på bordet fra Århus og ikke mindst også fra København, hvor vi lige nu står i en situation, hvor der er hundredvis af unge mennesker, som bliver nødt til at stoppe deres uddannelse.
Ministeren har sagt indtil videre, at de enten kan fortsætte i al uendelighed med at søge en praktikplads inden for deres fag, hvilket jeg skulle hilse og sige at der ikke er ret mange af dem der synes er særlig realistisk, efter at de gang på gang har fået smækket døren i hovedet på arbejdspladserne – skolerne gør i øvrigt, hvad de kan for at hjælpe dem – eller også kan de fortsætte i en anden uddannelse, siger ministeren, men er det ikke rigtigt, at de alternative, korte erhvervsuddannelser heller ikke er særlig efterspurgte hverken af de unge eller af erhvervslivet?
Bertel Haarder (V), 2005-06-01:
Det sidste indlæg forstår jeg simpelt hen ikke, altså udtalelsen om, at jeg ikke har en eneste prognose, at jeg intet aner, og at jeg tilsyneladende også er ligeglad med det.
Så vidt jeg har haft til hensigt, har jeg sagt det stik modsatte, nemlig at jeg i modsætning til fru Pernille Rosenkrantz-Theil insisterer på at bruge mine øjne og se på samfundet – hvor er der muligheder, og hvor er der ikke muligheder? – og tage hensyn til det i uddannelsespolitikken samt lægge vægt på prognoser som den, Steffen Møller-udvalget kom med, og som nu er blevet bekræftet som fuldstændig korrekt, nemlig den, som allerede i 1980’erne sagde, at vi skulle uddanne dobbelt så mange teknikere og ingeniører.
Det er mig, som lægger vægt på prognoser, og det er fru Pernille Rosenkrantz-Theil, som er ligeglad med dem i denne ekstreme liberalisme, som hun er endt i på sine gamle dage.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2005-06-01:
Det var så den dybdegående argumentation bag parolen »frit valg«, vi fik fra undervisningsministeren der.
Jeg synes, det er at gøre grin med folk, at man ikke har nogen prognoser, som giver en nogle pejlemærker i forhold til, hvad det er for nogle uddannelser, man skal tage for at få sig et arbejde.
Jeg synes, det er en skandale, at ministeren her i salen i dag bekendtgør over for de elever, som står uden mulighed for at tage den uddannelse, de gerne vi have, at ministeren ikke har en eneste prognose for, hvordan det ser ud inden for de felter om bare 5-10 år.
Jeg kan da godt forstå, hvis man som elev havde en eller anden forventning om, at der måtte ligge en eller anden 40-årig prognose for, hvordan arbejdsmarkedet ville udvikle sig, eller 30-årig eller 20-årig eller i det mindste bare en 10-årig eller 5-årig.
Men ingen af de ting har ministeren kunnet sige at man kunne lægge for dagen.
Tværtimod har ministeren sagt: Nej, det er da så hurtigt som muligt.
Så må vi da håbe, at samfundet ikke forandrer sig på de 4 år eller 3½ år, det tager at tage en uddannelse.
Ministeren lader de her elever i stikken på baggrund af nul dokumentation.
Bertel Haarder (V), 2005-06-01:
En kort og mere snæver uddannelse er bedre end ingen uddannelse.
En kort og mere snæver uddannelse kan jo være starten på en almindelig uddannelse.
Og så kender jeg ikke andre end SF’ere og VS’ere, som mener, at man dengang erkendte umuligheden af at forudsige noget som helst.
Det var en tankegang, der trivedes hos SF og også i visse kontorer, hvor man havde til opgave at vejlede de unge, det er rigtigt nok, men det store, store flertal her i Tinget har jo heldigvis aldrig nogen sinde kastet sig ud i den hårrejsende liberalisme, denne laden stå til, som udstråler fra hr. Eigil Andersen, at man bare skal lade folk vælge, hvad de vil, og så kan de sidde der på dagpenge og dimittendsatser til evig tid og synke ned i velfærdet.