Anne Grete Holmsgaard (SF), 2002-11-29:
I dag har vi en diskussion, hvor der er virkelig mange paralleller.
Den handler i dag om, hvor vi mennesker skal sætte grænserne for, hvad vi vil bruge dyr til.
På den ene side står der en række forskere, som selvfølgelig presser på og ønsker en videre forskning.
De taler også om nogle ret vidtgående perspektiver i det her.
Det handler primært om to ting.
Det ene, det handler om, er at anvende dyr som producenter af medicin ved en kombination af kloning og genmodificering.
For at gøre det lidt billedligt, vil det sige, at det er den ko, der efter at være klonet og genmodificeret, står og kan fungere som en lille medicinproducent og dermed i hvert tilfælde gøre det billigere end det, man kan gøre ved hjælp af gærceller i øjeblikket.
Det andet perspektiv er dyr som producenter af organer til mennesker: hjerter, nyrer, lever og måske også andre typer organer.
Det er sådan set det, hvis man prøver at sige det lidt dagligdags, at nogle mener, der er perspektiverne i.
Vi stiller så spørgsmålet: Er det virkelig acceptabelt
for os at gå ud ad den vej?
Det er klart, at vi i forvejen slår dyr ihjel for at æde dem, det er sådan set en del af vores overlevelsesgrundlag, medmindre vi er rene vegetarer.
Men det, at vi i forvejen slår dyr ihjel for at æde dem, er jo ikke i sig selv en fribillet til, at man så i øvrigt kan gøre hvad som helst med dyr.
Dyr har jo ligesom mennesker en integritet.
Det følger af, at de er levende væsener.
Og vi skal også være forsigtige, for vi skal undgå, at vi accepterer nogle skred, som vil få konsekvenser for vores holdning til, hvad der i øvrigt er acceptabelt.
De spørgsmål har for så vidt været på dagsordenen i mange år, for det er de også i det traditionelle avlsarbejde, hvor vi i SF mener, at man på en række områder er gået for langt, allerede inden man bruger kloning, og inden man bruger genmodificeringer.
Hvis vi kigger på de kyllinger, der avles i dag, må vi konstatere, at hvis de kyllinger skal befinde sig i kyllingestaldene ret meget mere end de 5 uger, indtil de bliver slagtet, kan de simpelt hen ikke overleve.
De kan i hvert tilfælde ikke stå på benene.
Allerede her er vi ude i noget, som vi finder meget problematisk.
Men for os er det i hvert tilfælde klart, at selv nok så ædle mål ikke i sig selv helliger midlet, ligesom det er i andre situationer.
Vi er glade for, at vi med dette forslag til vedtagelse fastholder vedtagelsen fra 1997 indtil videre.
Vi mener, at de fleste af punkterne også efter efteråret 2003 vil stå ved magt.
Vi har ikke på forhånd lagt os fuldstændig fast på, om der skal åbnes for, at klonede fostre kan kælves.
Vi er ikke fuldstændig enige i SF's gruppe, men flertallet i SF's gruppe har den samme holdning som den, der blev givet til kende under forespørgselsdebatten i 1997.
Det betyder, at vi mener, at der skal sættes grænser.
Præcis hvor grænserne skal sættes, vil vi godt have mulighed for at vurdere efter en ordentlig og grundig debat hen over foråret og hen over efteråret.
Det kan være, vi mener, at de skal sættes, hvor de blev sat i 1997, men det kan også være, vi mener, at de skal sættes et andet sted.
Jeg vil også sige lidt om forskningen, for begreberne forskningsetik og fri forskning har også været nævnt her.
Vi synes, den fri grundforskning er meget vigtig, men fri grundforskning er ikke det samme som grænseløs forskning
Det kan vi simpelt hen ikke overlade til forskerne selv, det synes jeg diskussionen
har demonstreret med al mulig, ja, indimellem gruopvækkende klarhed.
Jeg er simpelt hen rystet over, at forskere i den grad kan være forgabte i, at de risikerer at blive koblet af den internationale forskning, hvis man ikke bare giver los.
Det er simpelt hen en fuldstændig uacceptabel måde at håndtere spørgsmålet på, og det understreger behovet for, at Folketinget sætter grænser.