runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Sohn (SF), 2004-12-10:
Man kommer jo langt omkring, når man diskuterer sådan et lille ændringsforslag.
Men nu har jeg siddet her – det har vi jo alle sammen – den sidste halve times tid og ventet på, at kulturministeren skulle svare på det spørgsmål, som rammer ind i sagens kerne, og det er det, min gode kollega hr. Aage Frandsen stillede.
Det mener jeg faktisk ikke ministeren svarede på.
Det er jo ikke et spørgsmål om, hvorvidt et forlag må reklamere for sine produkter, eller TDC må reklamere for sine produkter.
Det er et spørgsmål, om f.eks. Murdoch må lave en reklame, som glorificerer en, det kunne f.eks. være en kulturminister i Danmark, for vedkommendes gøren og laden.
Eller må TDC gå ind og reklamere for noget, som de kunne have en egeninteresse i, f.eks. i form af en skattelovgivning, som bevarer nogle gode skattefordele for virksomheden?
Er det tilladt?
Det er jo sådan set det, hr. Frandsen stillede spørgsmål om: Hvor går grænsen for, hvad økonomiske interesser må gøre?
Organisationer må ikke, men må en kreds af lønmodtagere slå sig sammen og så skaffe sig penge og lave reklamer?
Hvor er grænserne henne?
Det er jo det, der er det helt centrale i den her debat.
Mette Frederiksen (S), 2004-12-10:
Til hr. Jens Rohde kan jeg sige, at det er min klare opfattelse, at et bredt politisk flertal i det danske Folketing i perioden 1986-2002 – det ville nu i øvrigt hjælpe, hvis hr. Jens Rohde lyttede til det svar, man giver på et spørgsmål, der bliver stillet – var enige om den gældende lovgivning, nemlig at religiøse, politiske og økonomiske interessegrupper ikke skulle kunne reklamere på dansk tv.
Den lovgivning var jo bestemt af, at du fik et TV 2, og at du dermed fik mulighed for reklamer i sendefladen i de elektroniske medier.
Der har jo været bred enighed i Danmark om en stram lovgivning på det her felt lige præcis ud fra hensynet til demokratiet, fordi vi på tværs af de politiske partier har været enige om, at vi ikke ønskede en sendeflade, som man kender det fra USA, der bliver plastret til med politiske og religiøse budskaber, for vi har hidtil troet på, at talen har været stærk nok.
Brian Mikkelsen (KF), 2004-12-10:
Der er jo en reel politisk uenighed her.
Vi vil ikke som regering indskrænke ytringsfriheden.
Nu er hr. Aage Frandsen vel en af de mest kyndige mediepolitikere overhovedet i Folketinget, så derfor er jeg ked af at må korrigere en enkelt lille ting i hr. Aage Frandsens tale heroppefra.
Det er ikke sådan, at man kan købe sig til at reklamere for kulturministeren.
Der er spærretid.
Det vil sige, at man i en valgkamp ikke vil kunne købe sig til at reklamere for et politisk parti eller bestemte kandidater.
Det er blot en enkelt lille korrigering til hr. Aage Frandsens ellers kyndige oplæg heroppefra.
Men vi er politisk uenige.
Vi vil ikke indskrænke ytringsfriheden.
Vi vil lave et decideret forbud mod, at politiske partier, arbejdsgiverorganisationer, fagbevægelser og religiøse bevægelser kan indrykke annoncer.
Det har vi cementeret, og det er en skærpelse af gældende lovgivning.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2004-12-10:
Jeg synes, det er skammeligt at høre Socialdemokratiet ved ordføreren i dag, men det er jo også ærlig snak.
Socialdemokratiets opfattelse af bøger leder jo tanken hen på den hændelse, Danmarks befolkning overværede for 3 år siden.
Det var ikke bogbrænding, men det var den socialdemokratiske formand, som rev en bog af Anders Fogh Rasmussen i stykker.
Undskyld, jeg kommer i tanker om det.
Men er det ikke det, det handler om?
Er det ikke, at Socialdemokratiet er så forbitrede over, at der er så mange Venstrefolk, der skriver bøger.
Det virker sådan i dag.
Man vil ikke have politiske anskuelser, siger fru Mette Frederiksen.
Fru Mette Frederiksen tåler ikke, at politikere kommer med anskuelser via deres bøger i en reklame.
Hvad er det for et politikerbegreb, fru Mette Frederiksen ønsker for Danmark?
Er det politikere, der er vokset op i DSU og fagbevægelsen, kommer direkte ind i Folketinget og mener, at politik er 24 timer i døgnet, at der ikke er plads til ånd, og at der ikke er plads til andre ting?
Og skal politikere, der kan skrive bøger, derfor skrive dem i hemmelighed, fordi der ikke må reklameres for dem?
Det er sørgeligt for politikerbegrebet og for folkestyret, det, som fru Mette Frederiksen giver udtryk for i dag.
Uffe Ellemann-Jensen måtte ikke, hvis han havde været udenrigsminister, reklamere for den bog om fiskeri, han har udgivet.
Og hvis det nu var, at jeg havde udgivet en klaverkoncert, så måtte der altså heller ikke reklameres for den.
Det er sølle, må jeg sige til fru Mette Frederiksen.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-12-10:
Jeg synes jo normalt ikke, at fru Birthe Rønn Hornbech, som nu er Venstres ordfører i denne sag, bruger en argumentation, der er gennemsyret af vrøvl, men det er desværre tilfældet her.
For alt det, fru Birthe Rønn Hornbech nu kom med, har intet med den kritik at gøre, som vi har rejst, nemlig at statsministeren lader sig bruge til at lave skjult politisk reklame for sig selv og sit parti i tv.
Og det burde statsministeren ikke lade sig bruge til.
Derfor har vi spurgt både Venstre og De Konservative og ministeren, om vi ikke kunne få en aftale om, en forståelse mellem partierne her i Folketinget af, at sådan skal man ikke lade sig bruge som politiker.
Det er det, vi har sagt.
Når hr. Jens Rohde så ryger helt op under loftet og taler om ytringsfrihed og alt muligt, er det heller ikke det, det handler om.
Det handler ganske enkelt om, at vi ønsker at bevare et element af anstændighed i dansk politik.
Og vi vil gerne opfordre til, at vi indbyrdes indgår en aftale om, at vi overholder visse moralske og etiske principper i vores politiske arbejde.
Det vil jeg godt bede fru Birthe Rønn Hornbech forholde sig til i stedet for at snakke om alt muligt andet.
Mette Frederiksen (S), 2004-12-10:
Jeg vil da gerne spørge fru Birthe Rønn Hornbech, om ikke fru Birthe Rønn Hornbech havde mulighed for at høre det, jeg sagde fra talerstolen for mindre end 10 minutter siden.
Jeg vil i hvert fald gerne gentage budskabet for fru Birthe Rønn Hornbech.
Socialdemokratiet vil ikke forbyde forlag at reklamere for deres bøger i dansk tv.
Det har vi aldrig nogen sinde foreslået.
Det kommer vi aldrig nogen sinde til, ej heller i de situationer, hvor forlag måtte have politiske kandidater eller politisk valgte som en del af deres reklamer.
Det vil vi ikke forbyde.
Det har vi aldrig foreslået at forbyde, og vi kunne ikke drømme om nogen sinde at foreslå det.
Så når den skjulte politiske reklame i dansk tv med statsministeren som aktiv medspiller overhovedet er til diskussion her i dag, så handler det jo om folkestyrets diskussion om vores egne spilleregler.
Det handler om, hvorvidt det er fair, at man benytter sig af eller deltager i udnyttelsen af en sådan mulighed, når vi i øvrigt er enige om, at politiske kandidater, valgte medlemmer af eksempelvis Folketinget, ikke skal kunne gøre det.
Det er en kollegial diskussion.
Så jeg vil bare gentage: Nej, vi har ikke tænkt os på noget tidspunkt at forbyde forlag i Danmark at reklamere i dansk tv ...
... ej heller, selv om politikere måtte være en del af det.
Brian Mikkelsen (KF), 2004-12-10:
Jamen det er en vigtig, vigtig debat: ytringsfrihed, pluralisme, politiske reklamer osv.
Men jeg bliver nødt til stadig væk at stille det spørgsmål: Hvad vil Socialdemokratiet?
Vil Socialdemokratiet forbyde reklamer for bøger i fjernsyn?
Vil Socialdemokratiet det?
Eller vil man nedsætte et udvalg, en komité, som skal bestemme, hvilke bøger der må udsendes reklamer for, så der er nogle bøger, der godt må udsendes reklamer for, og nogle der ikke må?
Jeg har ellers meget respekt og sympati for Socialdemokratiets holdninger på ytringsfrihedsområdet og demokratiområdet, men her forstår jeg simpelt hen ikke tankegangen.
Jeg forstår ikke tankegangen, det må jeg erkende.
Carsten Bo Jensen (S), 2004-12-10:
Jeg er helt opmærksom på, at statsministeren ikke har skrevet den bog selv.
Jeg er også helt opmærksom på, at forlagsvirksomheden er et privat foretagende, der lever af at sælge bøger.
Det var derfor, jeg brugte ordet dobbeltmoral, for statsministeren har selvfølgelig også været opmærksom på dette faktum.
Brian Mikkelsen (KF), 2004-12-10:
Jamen hr. Thomas Adelskovs synspunkt er forkert.
Det, der bliver sagt, er simpelt hen ikke korrekt.
Der har ikke tidligere været noget forbud imod, at et forlag kan udsende tv-reklamer, og det forhindrer Socialdemokratiets ændringsforslag heller ikke.
Hvis man ønsker det, må det fremgå eksplicit af Socialdemokratiets ændringsforslag, at man ikke vil acceptere, at et forlag reklamerer for bøger, men det er altså en indskrænkning af ytringsfriheden.
Alle forlag skal være hjertelig velkomne til at reklamere for en hvilken som helst bog, det skal de have lov til.
Man skal altså passe på, at man ikke bliver alt for rigid og konform.
Vi lever altså i et frit, demokratisk og pluralistisk samfund, hvor man må reklamere for de fleste ting.
Til oplysning for hr. Thomas Adelskov er lovforslaget en skærpelse af de gældende regler, og netop på baggrund af, at der har været lidt forvirring om det, har jeg sendt en orientering til Kulturudvalget.
Af den orientering fremgår det, at efter gældende ret er det forbudt at udsende reklamer for arbejdsgiverorganisationer, fagforeninger, religiøse bevægelser og politiske partier i fjernsynet, så vi skærper altså lovgivningen.
Vi lukker de huller, der er for politiske reklamer.
Thomas Adelskov (S), 2004-12-10:
Artiklen i B.T. i dag understreger jo hykleriet i det, ministeren står og siger.
Artiklen og lederen i B.T. i dag understreger netop, at der er tale om skjult reklame for statsministeren, og så kan den komme fra et forlag eller fra hvem som helst, men det er jo rent hykleri.
Der er tale om reklame, og ministeren siger selv her fra talerstolen, at han ikke lukker hullet, så det er simpelt hen det mest hykleriske, jeg længe har hørt.
Der er stadig mulighed for at lave masser af skjult reklame i tv, og lige nu, mens vi behandler dette lovforslag her i Folketinget, kører der reklamer for statsministeren – kulturministerens egen chef.
Det er topmålet af hykleri!
Brian Mikkelsen (KF), 2004-12-10:
Jeg kunne godt tænke mig at spørge hr. Thomas Adelskov: Kan vi forvente et ændringsforslag fra Socialdemokratiet, som forbyder forlag at reklamere for bøger?
Det ville nok være en tilbagevenden til en tid, som ingen af os ønsker tilbage, men jeg vil godt stille dette spørgsmål: Vil man stille et eksplicit forslag om at forbyde forlag at reklamere for bøger?
Thomas Adelskov (S), 2004-12-10:
Tak, hr. formand.
Der er hul på hul på hul, men man dækker over dem, og man løser ikke problemerne, så det er da topmålet af hykleri fra kulturministeren, når vi kan se landets statsminister i reklamer i tv, men man ikke lukker de huller, man ellers forsøger at give indtryk af at lukke med bl.a. dette lovforslag.
Brian Mikkelsen (KF), 2004-12-10:
Jeg undrer mig over, at Socialdemokratiet vil bevæge sig ud på en galej, som handler om ytringsfrihed og om pluralisme.
Jeg vil også godt henlede opmærksomheden på, at forbuddet mod at udsende reklamer for arbejdsgiverorganisationer, fagforeninger og religiøse bevægelser blev indsat i loven i 2002, og at der på det tidspunkt ikke var nogen kritik af formuleringen, heller ikke fra Socialdemokratiets side.
Aage Frandsen (SF), 2004-12-10:
Det, vi formelt behandler i øjeblikket, er et ændringsforslag.
Der er godt nok kutyme for, at man blander en hel del andre ting ind under behandlingen af ændringsforslag, men det er et ændringsforslag.
Jeg vil bede kulturministeren om ikke også at blande tingene sammen.
Det er jo ikke kun kulturministeren, der har ret til at bebrejde andre, at de blander ting sammen, og kulturministeren blander også ting sammen, for kulturministeren vælger ikke at forholde sig til ændringsforslaget.
Derfor vil jeg bede kulturministeren om at besvare det spørgsmål, jeg stillede i mit indlæg: Hvorfor mener kulturministeren, det er så vigtigt, at økonomiske interessegrupper fortsat kan reklamere?
Økonomiske interessegrupper kan jo f.eks. være Bilka, det kan være TDC, og det kan være en hel masse andre.
Jeg bad kulturministeren besvare spørgsmål om det, og nu får han igen lejlighed til at svare, fordi vi er ved diskussionen om ændringsforslagene.
Så er det kulturministeren.
Brian Mikkelsen (KF), 2004-12-10:
Ja, det kan man sige.
Tak til hr. Aage Frandsen for at give en pædagogisk opsang til Socialdemokratiet om, at man er på vej ad det forkerte spor.
Det er jeg glad for.
Den regulering, som er indeholdt i det lovforslag, regeringen har fremsat, er formuleret akkurat så stramt, som det efter regeringens opfattelse er muligt ifølge vore internationale forpligtigelser.
Så er spørgsmålet jo, om det er hensigtsmæssigt at vende tilbage til den gamle formulering vedrørende økonomiske interessegrupper og religiøse anskuelser, og derfor vil jeg gerne endnu en gang som en anden senator Cato minde om, at da et forbud mod at udsende reklamer for arbejdsgiverorganisationer, fagbevægelsen og religiøse bevægelser blev indsat i loven i 2002, var der ikke nogen kritik af formuleringen, heller ikke fra SF’s side.
Endvidere har der ikke i den periode, hvor bestemmelsen har været gældende, været rejst spørgsmål om det hensigtsmæssige i rækkevidden af bestemmelsen, og da den altså ikke har givet anledning til nogen problemer overhovedet, finder jeg ikke rent umiddelbart, at der er grundlag for at arbejde for en ændring.
Der skal være særlige grunde til at sætte begrænsninger for ytringsfriheden, også med hensyn til reklamer, og det mener jeg er tilfældet vedrørende politiske reklamer.
Derfor er regeringen for et forbud mod politiske reklamer, og det er derfor, vi har lavet den begrænsning i lovgivningen.
Vi vil ikke begrænse ytringsfriheden yderligere.
Aage Frandsen (SF), 2004-12-10:
Ministeren siger, at i 2002 var der ikke nogen, der stillede spørgsmål om, hvorvidt økonomiske interessegrupper skulle med.
Nej, men ministeren er jo blevet klogere siden 2002 – det er derfor, vi har dette nye lovforslag fra ministeren – og vi andre er også blevet klogere.
Vi er åbenbart blevet endnu klogere end ministeren, for vi har fundet flere mangler.
Det groteske er, at man meget fornuftigt udelukker politiske og religiøse bevægelser, Dansk Arbejdsgiverforening og LO, men at man ikke lige så fornuftigt udelukker de store erhvervsvirksomheder.
Det er jo det, der er pointen her, for hvem tror man, der i særlig grad vil reklamere politisk i fremtiden?
Er det Dansk Arbejdsgiverforening?
Det tror jeg ikke meget på.
Er det LO?
Formentlig heller ikke.
Er det TDC?
Jeg behøver ikke stille spørgsmålet, det ved jeg godt, for svaret er indlysende.
Det er et retorisk spørgsmål.
Og der gælder det samme for en række andre foretagender som A.P. Møller osv. osv.
Det er det, der er pointen, og derfor synes jeg, vi har fået svaret: Når ministeren ikke kan støtte ændringsforslaget, er grunden, at man gerne vil have, at der reklameres for de synspunkter, som også er ministerens synspunkter.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-12-10:
Jeg synes, jeg vil bede om ministerens svar på det problem, vi har rejst, nemlig at statsministeren introducerer en ny praksis med hensyn til at indføre skjult politisk reklame, ved at et forlag bruger statsministeren på en måde, som indlysende er politisk reklame for et bestemt politisk parti.
Så siger ministeren, at så må oppositionen komme med et ændringsforslag.
Jamen det er jo ærlig talt sådan, at det er partiet Venstre og statsministeren, der har skabt et nyt problem, som vi ikke har stået over for før, fordi statsministeren har overskredet en moralsk tærskel, som han ikke burde have overskredet.
Det er ærlig talt
regeringen, der må have ansvaret for at løse det problem, som statsministeren har skabt, og derfor synes jeg, ministeren bliver nødt til at tage det problem alvorligt.
Jeg er naturligvis rørt over ministerens tanker vedrørende en biografi om undertegnede, men jeg vil spørge ministeren: Når vi nu har set, at statsministeren har overskredet en tærskel, som politikere hidtil har afholdt sig fra at overskride, nemlig at bruge et forlag som platform for i realiteten at få adgang til politisk reklame i tv, kan problemet så ikke i virkeligheden løses ved, at partierne her i Folketinget indgår aftale om en adfærdskodeks – sådan hedder det vist på nudansk – om, at sådan noget gør man ikke?
Jeg går da ud fra, at ministeren kan være enig med mig i, at det, statsministeren har gjort og ladet sig bruge til, er forkert, og især i en situation, hvor vi formentlig står lige foran et folketingsvalg.
Enhver kan jo oprette et forlag.
Et parti kan oprette et forlag, som kan begynde at reklamere i tv for sine folketingskandidater.
Ministeren har jo selv indrømmet, at konsekvensen af den lovgivning, vi har i dag, er, at det kan man gøre, og jeg går ud fra, at ministeren er enig i, at det skal vi ikke ind på, for det er en glidebane.
Vil ministeren så ikke være med til, at vi aftaler partierne indbyrdes, at sådan opfører man sig ikke?
Så er problemet jo løst.
Brian Mikkelsen (KF), 2004-12-10:
Med risiko for, at hr. Aage Frandsen vil sige, at der igen bliver forvirring i debatten, bliver jeg nødt til at svare på spørgsmålet fra hr. Keld Albrechtsen.
Jeg svarede tidligere på spørgsmålet
fra Socialdemokratiets side, så jeg svarer også på spørgsmålet fra hr. Keld Albrechtsen.
Denne regering vil aldrig støtte et ændringsforslag, som vil forbyde forlag at reklamere for deres bøger – så enkelt kan det siges.
Vi vil ikke indskrænke ytringsfriheden.
Vi mener, at der er fri næringsret, også for forlag til at udsende bøger, herunder biografier.
Jeg ved ikke, om der er udgivet nogen biografi om hr. Keld Albrechtsen, men den ville sikkert være ekstremt interessant og spændende at læse.
Jeg ville i hvert fald købe et eksemplar.
Det ville også være muligt for et kommercielt forlag at reklamere for den på fjernsynsskærmen, og lad det endelig gøre det, for så vil historien om hr. Keld Albrechtsens liv jo blive solgt til flere mennesker, og det vil sikkert være interessant og inspirerende for os alle sammen.
Et forslag som Socialdemokratiets vil denne regering altså aldrig støtte.
Vi tror på ytringsfrihed, vi mener, at kommercielle forlag selvfølgelig skal kunne kan reklamere for de bøger, de ønsker at reklamere for, og i øvrigt tror jeg, man har blandet tingene sammen.
Det er jo et forlag, der har udgivet en bog om landets statsminister.
Mette Frederiksen (S), 2004-12-10:
Når kulturministeren siger, at regeringen er imod politiske reklamer, kan det godt være, at det er rigtigt, men det er ikke det, der står i lovforslaget.
Det, der står i lovforslaget, er, at det ikke vil være tilladt for politiske partier eller politiske kandidater eller politikere at reklamere, men tilbage står jo en meget væsentlig ting, og det er politiske anskuelser.
Nu vil jeg kigge til den modsatte side af Folketingssalen og sige, at hvis lovforslaget vedtages, vil det være muligt at reklamere i dansk fjernsyn for politiske anskuelser.
Men politiske anskuelser er altså det samme som politiske reklamer, og det er netop det, der er vores indvending mod det fremsatte lovforslag.
Regeringen tror, at man skærper den gældende lovgivning, men i virkeligheden lemper man den gældende lovgivning, for det vil ikke alene være muligt for politiske anskuelser, men også for religiøse anskuelser og som tidligere nævnt også for økonomiske interessegrupper at komme til orde.
Det kan måske være nyttigt lige at kigge lidt tilbage på den historiske udvikling.
Vi var faktisk i det danske Folketing enige om en stram lovgivning på dette område helt frem til 2002.
Det var regeringen og Dansk Folkeparti, der valgte en meget gennemgribende liberalisering, og det tror jeg faktisk ikke demokratiet er tjent med.
Brian Mikkelsen (KF), 2004-12-10:
Jeg deler fuldstændig den radikale leders sympatiske holdning, altså at det ikke handler om at lovgive om mest muligt.
Derfor har vi også skrevet i lovforslagets bemærkninger, at der er forbud mod politiske reklamer fra politiske partier, arbejdsgiverorganisationer, fagbevægelsen, religiøse bevægelser osv., og som den radikale leder også vil vide fra sin tid som økonomiminister, er det nøje defineret, at der tænkes på en sammenslutning af virksomheder, som er organiseret i en arbejdsgiverorganisation.
Vi vil nemlig ikke – og det troede jeg egentlig også var den radikale holdning – lovgive unødigt ud fra alle mulige teoretiske eksempler.
Vi vil ikke lovgive imod, at man via en indsamling reklamerer for et eller andet, for det er et eksempel på ytringsfrihed.
Lige så vel som man kan reklamere i aviser, skal man selvfølgelig også have lov til at gøre det på tv, og derfor vil vi ikke udforme lovteksten og bemærkningerne ud fra alle mulige teoretiske eksempler.
Vi har sagt, hvad man ikke må, og fordi vi er imod politiske reklamer, må der altså ikke reklameres for politiske partier, arbejdsgiverorganisationer osv.
Til det sidste vil jeg lige skynde mig at sige, at vi ikke vil tage moralsk stilling i regeringen; det må være op til den enkelte person.
Jeg hørte godt, hvad fru Marianne Jelved sagde, og det er jo fair nok at have den holdning, men som regering vil vi ikke tage stilling i en sådan sag.
Marianne Jelved (RV), 2004-12-10:
Nu handler det jo meget om, når vi lovgiver, at vi forklarer og begrunder som politikere og ministre, så folk, der ikke arbejder på Christiansborg, har en chance for at følge med i, hvad det er, vi lovgiver om, og derfor synes jeg, det ville være interessant, hvis ministeren ville uddybe, hvad forskellen er mellem økonomiske interesseorganisationer på den ene side og arbejdsgiverorganisationer og fagbevægelsen på den anden side.
Kan ministeren give eksempler på økonomiske interesseorganisationer, som ikke er tilsluttet arbejdsgiverforeninger eller fagbevægelsen?
Med hensyn til det andet tema er jeg fuldstændig enig med ministeren i, som jeg også indledte med at sige, at selvfølgelig skal man ikke forbyde et forlag at lave reklamer.
Men der er jo ikke nogen, hverken forlag eller andre, som har fuldstændig fri råderet over, hvordan de bruger en person i deres reklamer, og man kan jo godt selv have indflydelse som den, der bliver anvendt i en reklame.
Jeg er ikke, og det er Det Radikale Venstre heller ikke, tilhænger af, at vi skal lovgive om alting her i samfundet, men vi må påtage os et ansvar og gøre rede for, hvordan vores holdninger er, og der skal være sammenhæng mellem ord og handlinger, hvis der skal være integritet og troværdighed om en person.
Det gælder, uanset om det er statsministeren eller et almindeligt folketingsmedlem eller alle andre, og derfor er mit indlæg en appel om, at man udøver en vis selvdisciplin, fordi det virker stødende, når vi behandler et forbud mod politiske reklamer, at man bliver brugt på den måde, som statsministeren er blevet brugt i en fjernsynsreklame.
Carsten Bo Jensen (S), 2004-12-10:
Også jeg noterede mig, at kulturministeren gjorde det klart – og det synes jeg er udmærket – at regeringen er imod politiske reklamer.
Det håber og tror jeg vi alle sammen er, men jeg kan måske komme en lille smule i tvivl, for i det eksempel, der blev nævnt, får statsministeren massiv politisk reklame i øjeblikket, og så er det dobbeltmoral, så det brager.
I alle de kontrakter, der bliver lavet – og det må statsministeren have vidst – er der krystalklare aftaler om, hvad man må, og hvad man ikke må, og hvor meget reklame man skal have.
Det står simpelt hen beskrevet som en del af en kontrakt, hvor mange tv-spots og hvor mange avisreklamer etc. man skal have.
Det må statsministeren have vidst, hr. kulturminister, og derfor er forslaget her udtryk for dobbeltmoral.