Frank Jensen (S), 2000-11-15:
Efter beslutningsforslaget fra Venstre pålægges regeringen at fremsætte de nødvendige lovforslag og foretage de fornødne ændringer i bekendtgørelser, cirkulærer og andre administrative forskrifter med det formål at skærpe reglerne for udgang fra fængsler, arrestanstalter og arresthuse m.v. Der må vist i høj grad her med dette forslag være tale om endnu en politisk markering fra partiet Venstre.
Det er et spørgsmål, som vi talrige gange har behandlet her i Tinget inden for de senere år, uden at der har været flertal for de stramninger, der har været lagt op til i de talrige beslutningsforslag fra borgerlig side.
Det forslag, vi behandler i dag, lægger op til nogle meget voldsomme stramninger af reglerne for udgang, stramninger, der efter min opfattelse bærer præg af en manglende forståelse for baggrunden for udgangsinstituttet, vi har i vort fængselsvæsen.
Kriminalforsorgens hovedopgave er dels at fuldbyrde straffe under den fornødne sikkerhed og med den fornødne kontrol, dels så vidt muligt at resocialisere de dømte.
Heri ligger, at det altså også er en hovedopgave at gøre de indsatte i stand til at leve en kriminalitetsfri tilværelse
De to hovedsynspunkter er begge vigtige, og der må derfor altid ske en afvejning af disse hensyn over for hinanden.
I bemærkningerne til forslaget anføres det: »Hovedreglen bør efter forslagsstillernes mening være, at groft kriminelle skal afsone fængselsstraffen inden for fængslets mure uden mulighed for udgang.«
En sådan regel, hvor man ser bort fra resocialiseringselementet, vil for mig at se uvægerlig føre til, at en række indsatte vil være farligere, når de løslades fra fængslet, end de var, da de blev indsat. Udgang er et meget vigtigt redskab i bestræbelserne på at udsluse indsatte fra et fængselsophold til en kriminalitetsfri tilværelse ved dets afslutning.
Ved at tillade udgang skabes der mulighed for, at indsatte kan opretholde kontakt til den nærmeste familie.
Man ved, at det er af meget stor betydning, at den indsatte ikke under afsoningen mister sit nære netværk, hvis risikoen for tilbagefald til ny kriminalitet skal begrænses mest muligt.
Omvendt er det i denne sammenhæng vigtigt at understrege, at der altid i hver enkelt sag foretages en meget nøje vurdering af formålet med udgangen, misbrugsrisikoen, kriminalitetens art, hensynet til retsfølelsen og ofrene for kriminaliteten.
Kun i de tilfælde, hvor formålet med udgangen vurderes at kunne opveje betænkelighederne herved, får den indsatte tilladelse til udgang.
For så vidt angår udgang til uddannelse, er det de samme
hensyn, som gør sig gældende.
Denne type udgang gives til nogle indsatte for at skabe bedre mulighed for, at de på lovlig vis efter løsladelsen kan forsørge sig selv og deres nærmeste familie.
Udgangen til uddannelse eller arbejde gives i øvrigt først til sidst i afsoningsforløbet og kun efter en vurdering af misbrugsrisikoen af arbejds- eller uddannelsesstedet og af den indsattes situation i øvrigt.
I bemærkningerne til forslaget fra Venstre kritiseres det, at der for nylig skulle være indført lempelser for indsatte med børn.
Dette skete for at tilgodese børnenes tarv og derved styrke de familiemæssige relationer.
Baggrunden herfor var, at Socialforskningsinstituttet i 1999 i en undersøgelse fremsatte en række forslag til, hvorledes skadevirkningerne på børn af indsatte kunne mindskes.
Jeg har tidligere flere gange kommenteret disse ændringer for de indsatte med børn, men jeg vil gerne endnu en gang understrege, at der ikke er tale om væsentlige ændringer i forhold til tidligere.
Det kræves derfor fortsat, at der på samme måde som i alle andre udgangssager foretages en nøje afvejning af på den ene side formålet med udgangen og på den anden side risikoen for misbrug, hensynet til retsfølelsen, kriminalitetens art, straffens længde, recidivrisikoen og hensynet til ofrene for kriminaliteten.
Forskellen fra den tidligere praksis er navnlig, at der er sket en lempelse af kravet om dokumentation for, at børnene mistrives.
I de tilfælde, hvor de indsatte i forvejen har weekendudgang,
betyder den nye praksis med udgang til barnets første skoledag og barnets egen fødselsdag til og med det 15. år kun, at de får mulighed for at flytte deres udgang, ikke for at få flere udgange.
Udgangspunktet er således fortsat, at spørgsmålet om udgang skal administreres i overensstemmelse med det gældende udgangscirkulære, og at der undtagelsesvis kan tages hensyn til meget hårdt belastede børn, hvis det ikke strider mod nogle af de øvrige hensyn, herunder hensynet til ofrene.
For at sikre, at et offer ikke risikerer at møde sin gerningsmand, betinges nogle af udgangstilladelserne f.eks. af, at gerningsmanden ikke opholder sig i nærheden af offerets bopæl, arbejdsplads eller i nærheden af gerningsstedet.
Herudover kan der også fastsættes vilkår om, at den dømte udelukkende opholder sig på bopælen under hele udgangen.
På samme vis kan der, hvis det skønnes at kunne mindske risikoen for misbrug, fastsættes vilkår om f.eks. indtagelse af antabus eller aflæggelse af urinprøve for at mindske risikoen for alkohol- eller narkotikamisbrug.
I andre tilfælde dæmmer man op for risikoen ved at starte et udgangsforløb med ledsagelse.
Jeg må forstå forslagsstillerne således, at de mener, at der er sket en stigning i antallet af udgangsmisbrug med ny kriminalitet til følge.
Det er ikke rigtigt.
Statistikken viser, at andelen af udgange, der misbruges, således at den indsatte sigtes for ny kriminalitet, igennem en årrække har ligget på 2-3 promille - 2-3 promille.
Den seneste opgørelse
er fra 1999, og den er helt på linje hermed.
I bemærkningerne til forslaget er det anført, at den nuværende regel om, at institutionslederen kan give tilladelse til udgang til indsatte med fængselsstraffe under 8 år, bør sænkes til 3 år.
Jeg kan oplyse, at fængslet bl.a. ved grov kriminalitet foretager høring hos politiet, inden der gives tilladelse til udgang.
Hvis politiet udtaler sig imod udgang, er det et krav, at sagen skal forelægges direkte for Direktoratet for Kriminalforsorgen.
Når fængslet forelægger disse sager for direktoratet, skal fængslerne konkret angive de særlige grunde, som de, trods politiets indvendinger, mener taler for at give tilladelse til udgang.
Denne forelæggelsesregel er med til at sikre, at eventuelle tvivlsomme sager afgøres i direktoratet.
Bl.a. af den grund er der efter min opfattelse ikke behov for at nedsætte grænsen til 3 år.
Som det er fremgået, er jeg ikke enig i det foreliggende forslag til skærpelse af udgangsreglerne.
Regeringen kan derfor ikke støtte det foreliggende beslutningsforslag.
Jeg skal i den forbindelse minde om, at udgangsreglerne faktisk er blevet skærpet flere gange i denne regeringens tid.
I 1994 blev det i udgangscirkulæret præciseret, at der kan være konkrete tilfælde, hvor retshåndhævelseshensyn gør, at en indsat ikke kan komme på udgang, selv om de tidsmæssige betingelser er opfyldt.
Samtidig blev der gennemført en opstramning af reglerne om udgang til udviste udenlandske indsatte.
Sådanne sager skal fremover med begrundet indstilling af fængselsinspektøren forelægges Direktoratet for Kriminalforsorgen.
Regeringen har således løbende tilpasset og herunder navnlig strammet reglerne om udgang for at sikre den rette balance mellem på den ene side hensynet til sikkerhed og kontrol og på den anden side hensynet til resocialisering.
Med beslutningsforslaget vil Venstre stort set se bort fra det meget vigtige arbejde, som foretages inden for fængselsvæsenet i Danmark, nemlig resocialiseringshensynet.
Det kan regeringen ikke støtte.