Kirsten Brosbøl (S), 2006-05-17:
Ja, det var jo lidt det, vi havde frygtet at ministeren ville sige, nemlig at man udelukkende vil holde sig til det minimum, som konventionen fra Europarådet anbefaler.
Det stod i den rapport, som ekspertgruppen afleverede i 2004.
Anerkender ministeren ikke, at der kan være grund til netop at sige, at det er en refleksionsperiode, som giver tid til, at offeret kan komme sig og dermed også får tid til at tænke over, hvordan vedkommende skal gå videre med sit liv, og om der eventuelt skal anlægges en retssag, hvor vedkommende skal vidne?
Jeg vil godt starte med at sige tak for debatten på forslagsstillernes vegne.
Jeg havde, inden jeg gik herned, tænkt: Hvad siger regeringspartierne nu i dag?
Vi har jo diskuteret det her i rigtig, rigtig lang tid.
Vi har drøftet beskyttelsesperioden i lang tid, og vi har sådan skridt for skridt kunnet fornemme, at der nu var ved at ske et eller andet i regeringspartierne, at nu var der ved at være en eller anden form for bevægelse.
Så sent som for nogle uger siden stod vi hernede sammen med justitsministeren, som tilkendegav, at man nu var ved at se på den her konvention fra Europarådet, som man altså agter at implementere.
Jeg går ud fra, at der ikke kun ligger det her internationale pres til grund for regeringens beslutning, for jeg håber også, at det her er et udtryk for, at regeringen har erkendt, at de 15 dage ikke er tilstrækkelige.
Hidtil har man jo somme tider henvist til, og det har vi også hørt fra talerstolen i dag, at kvinderne jo alligevel rejser ud, inden de her 15 dage er overstået.
Derfor har man så sluttet sig til, at der så nok ikke er behov for flere dage, fordi det nok er, fordi de ikke har lyst til at blive hjulpet, at de rejser ud.
Der må jeg så sige, at det her tager jeg som et udtryk for, at regeringspartierne også har erkendt, at det altså ikke er nok, og at der er behov for en længere periode for at sikre, at kvinderne får den nødvendige hjælp, der skal til, efter en så traumatiserende og fuldstændig forfærdelig oplevelse, som de har været igennem.
Det er jo i hvert fald noget af det, vi hører fra Reden – Stop Kvindehandels arbejde, at den hjælp, som de er i stand til at yde de her kvinder på 15 dage, er så minimal, at mange af kvinderne netop afviser den, fordi de ikke føler, at de får noget ud af det.
De får snarere et stempel i panden, hvor der står, at de har arbejdet med prostitution, og det vil have fatale følger for dem, når de kommer hjem.
Derfor er der behov for – det siger de, der arbejder med det, og det siger EU’s ekspertgruppe også – at skabe en større grad af tryghed for de her kvinder, inden de skal beslutte sig til, om de ønsker at stå frem.
Det er jo sådan, at den udvidelse af perioden, som integrationsministeren har henvist til her i dag, jo er på betingelse af, at kvinden medvirker til efterforskningen; eller at der er sundhedsmæssige argumenter for, at hun bliver; eller at der mangler dokumenter, og det er noget af det, som Reden – Stop Kvindehandel også har henvist til som argument.
Der er faktisk, så vidt jeg ved, ikke nogen sager, hvor man har anmodet om udvidelse på baggrund af en efterforskning eller også er det ganske, ganske få.
Så derfor er der ikke noget, der tyder på, at det er en mulighed, der bliver brugt.
Der er ikke noget, der tyder på, at den udvidelse, med den argumentation, som ministeren henviser til, bliver anvendt.
Det, som er meget, meget vigtigt for Socialdemokraterne med det her forslag, er at sige: Vi anerkender, at der er en periode, som vi har vurderet ud fra nogle saglige argumenter, og som EU’s ekspertgruppe har vurderet, hvor de her kvinder har behov for fred og ro og har behov for at få hjælp i form af psykologhjælp, i form af sundhedsmæssig hjælp og pleje, hvor de har fred for at skulle tage stilling til en hel masse ting.
Det er jo netop det, der gør, at mange af dem vælger at sige, at det kan de ikke overskue, nemlig det, at de ikke har den fornødne tid til at få etableret et tillidsforhold til myndighederne i Danmark, til politiet, til dem, der skal hjælpe dem, og ikke mindst til ngo’erne i hjemlandet.
Det er jo fortsat sådan, at i nogle af de afsenderlande, som vi typisk ser kvinderne komme fra her til Danmark, er der ikke et ordentligt netværk med ngo’er.
Vi ser også nu nye afsenderlande, som der kommer flere og flere kvinder fra, f.eks. Nigeria, hvor der ikke er etableret et tilstrækkeligt ngo-netværk, og der er der altså et behov for noget længere tid, hvis de her kvinder skal have et ordentligt tilbud om at blive rehabiliteret, når de kommer tilbage til deres hjemland.
Jeg vil godt sige, at jeg synes, der har været nogle rigtig gode ting fremme i den her debat, og jeg synes faktisk, det har været meget positivt at høre samtlige partiers ordførere give udtryk for, at det her er noget, som optager dem meget.
Det er noget, som man vil gøre noget for – jeg tror, at hr. Tom Behnke sagde, at vi skal gøre noget, så det virkelig batter.
Det synes jeg jo er rigtig godt: at vi alle sammen i fællesskab herfra kan sige, at det her er noget, som vi tager ganske, ganske alvorligt, noget, som vi i et velfærdssamfund som det danske i år 2006 ikke vil finde os i.
Vi vil ikke finde os i, at der foregår moderne slavehandel.
Det vil vi ikke acceptere, og derfor skal målsætningen også være meget ambitiøs, og jeg er fuldstændig enig med hr. Tom Behnke i, at vi derfor også skal bruge nogle midler, som batter.
Det kan godt være, man nu siger, at nu fordobler vi refleksionsperioden.
Men det at fordoble noget, der har været så minimalt tidligere, betyder ikke for mig i hvert fald, at man gør noget, der rigtig batter.
Jeg er selvfølgelig meget glad for, at regeringen er kommet frem til, at man nu vælger at udvide perioden til 30 dage.
Der skal ikke herske nogen tvivl om, at vi faktisk ser det som en lille sejr.
Vi har nu diskuteret det her så længe, og endelig sker der noget, endelig får vi et resultat i form af en udvidelse til 30 dage.
Derfor vil vi fortsat fastholde, at vi sådan set mener, at der er sagligt belæg for allerede i dag at sige: 3 måneder er den periode, der minimalt skal til, for at vi kan yde den nødvendige hjælp til de her kvinder.
Jeg vil også godt opfordre regeringen til så hurtigt som muligt at få sat skub i den undersøgelse, som der er taget initiativ til i Nordisk Råd.
På den måde kan vi jo netop få det saglige grundlag for at se på: Hvilken betydning har refleksionsperioden for retsforfølgelse af bagmændene?
Kan man i de lande, hvor der har været en længere refleksionsperiode og nogle andre tiltag end de danske, se et bedre resultat på det her område?
Det synes jeg ville være rigtig, rigtig nyttigt hvis vi kunne få sat skub i, og det håber jeg også regeringen vil være med til.
Det ville være et instrument, og sammen med den evaluering, som nu er i gang af den danske handlingsplan, ville vi have et bedre grundlag at gå videre med det her på.
Jeg har også noteret mig, at flere ordførere har sagt, at såfremt der kommer nogle ting frem, som giver grundlag for at diskutere refleksionsperioden igen, så er man villig til det.
Der kan jeg love i hvert fald fra Socialdemokraternes side, at vi vil være med til at presse på, for at vi fortsat kan få de her diskussioner, og ikke bare sige, at nå ja, nu har vi fået en fordobling af perioden, og så lægger vi låg på den diskussion.
Det vil vi ikke; vi vil i hvert fald sørge for, at vi bliver ved med at skubbe på for at få sat det her til debat, sådan at vi kan få et Danmark, som er foregangsland på det her område.
Det tror jeg også vi er enige om at vi rigtig gerne vil være.
Danmark skal være et af de lande, der siger: Vi har ressourcerne her i Danmark til at yde de her kvinder en ordentlig hjælp.
Kunne man forestille sig, at man sagde til en dansk kvinde, som har været udsat for noget så traumatiserende som at være låst inde i en lejlighed og tvunget til at prostituere sig, at hun kunne få hjælp i 30 dage, og så var der ikke mere hjælp at hente?
Det ville vi jo aldrig acceptere.
Jeg mener, at vi skal se de her kvinder, som står i den her situation, som ofre for en meget, meget grim forbrydelse.
De kvinder skal have al den hjælp, vi fra dansk side kan yde for at sikre, at de også kan komme hjem og komme på fode igen.
Derfor vil vi fortsætte den her debat.
Jeg vil sige tak for de tilkendegivelser, der er kommet her i dag.
Vi ser frem til, at vi kan få udvidet perioden til 30 dage, men vi vil fortsætte med at presse på for en yderligere udvidelse.