Kim Andersen (V), 1999-11-17:
I Danmark er vi helt afhængige af et aktivt og dynamisk erhvervsliv
Hvis ikke vi har det, smuldrer grundlaget for at fastholde og udvikle velfærdssamfundet.
Vi er da også rent faktisk et af de lande i verden, som har den relativt set største udenrigshandel pr. indbygger.
Men vi er desværre også, jf. nylige opgørelser, det land i OECD-kredsen, som har den laveste rate af nytilkomne erhvervsaktive som selvstændige.
Det synes vi i Venstre er et problem.
Det er et problem, fordi man dermed kommer til at tynde ud i underskoven af små og mellemstore virksomheder, der fungerer som underleverandører til de større koncerner, men man kommer altså også til at tynde ud i potentialet for de virksomheder, som med tiden vokser sig store og bliver væsentlige i valutaindtjeningen og i beskæftigelsen.
Men situationen er også beklagelig set fra en anden vinkel, nemlig den, at i takt med, at virksomhederne, der er etableret, bliver større og større og vi ser
flere og flere fusioner, og i takt med, at den offentlige sektor bliver større, svinder mulighederne for den enkelte medarbejder for udvikling og avancement også ind. De medarbejdere, som de forslag her tager sigte på, er i høj grad personer, som kan bidrage med et videnindhold.
De mennesker er i dag i vid udstrækning henvist til en karriere i den offentlige sektor, bl.a. på vores videregående uddannelser, og det kan være godt nok, og derved kan de bidrage med megen værditilvækst.
Men mange har også en stille drøm om at blive selvstændige, om at komme til at opleve den personlige udfordring, der er i at gå i spidsen for et projekt, engagere sig hundrede procent, arbejde lidt om lørdagen og lidt om søndagen for at få ting til at vokse og gro.
Det bliver vanskeligere og vanskeligere med den erhvervsstruktur, vi har, og med det skattesystem, som den enkelte lønmodtager udsættes for.
Derfor er der brug for generelle incitamenter, som gør det muligt for lønmodtagere at engagere sig i erhvervslivet, og som kan bidrage til at tilføre erhvervslivet et teoretisk videnindhold.
De to beslutningsforslag, som vi her har til behandling, er udtryk for reelle ønsker om at sætte turbo på den udvikling, som jeg her har skitseret.
Vi ønsker ikke at skabe skattefrie muligheder for nogen.
Vi ønsker derimod at gøre nogle i stand til at investere på sigt både i engagement og med kapital for så senere naturligvis ved realisation af de værdier, der er skabt, at kunne blive beskattet.
De nuværende regler er for snærende.
Det forhold, at man skal møde op med et udviklingsprojekt eller et forskningsprojekt, indsnævrer kredsen af potentielle emner
til igangsættervirksomheder i urimelig grad.
Og med hensyn til aktieoptionerne finder vi det ganske utilfredsstillende, at man skal beskattes, i det øjeblik man bruger tegningsretten, og ikke i det øjeblik man realiserer aktiens værdi med den tilvækst, der har været i kursen, fordi man selv har bidraget med udvikling, engagement og arbejdskraft.
Vi synes, at beslutningsforslagene her er udtryk for nogle intentioner, som vi i Folketinget burde være enige om at fremme til fælles bedste, og det glæder mig, at skatteministeren har indset dette og er i gang med at overveje nogle mulige modeller, som imødekommer intentionerne i forslagene.
Når vi har været nødt til at genfremsætte beslutningsforslagene, er det, fordi skatteministeren også tidligere har slået de toner an, men vi har ikke rigtig hørt noget. Jeg vil gerne kvittere for skatteministerens tilsagn heroppefra om, at man er i gang, men vil gerne spørge skatteministeren, hvornår vi får barnet at se.
For os i Venstre begynder det faktisk at haste en lille smule.