Pia Gjellerup (S), 2006-11-16:
Jeg skal først takke finansministeren for besvarelsen.
Kommunalreformen koster penge, det er vi for så vidt enige om, og det gør den i en periode, hvor medarbejderne slides ekstraordinært hårdt og også skal have nogle ekstra penge for det, og hvor der skal investeres i efteruddannelse, i bygninger og i it, hvis man skal nå at høste nogle af fordelene ved reformen.
Finansieringen af disse udgifter svæver i luften.
Der skal ifølge regeringen kun sættes tal på fordelene, ikke omkostningerne.
Dem ser man på sådan hen ad vejen, men man gør dem aldrig rigtig op.
Hvad bliver der så tilbage til de kommunale opgaver i 2007 sammenlignet med 2006?
Det er jo det spændende spørgsmål i dag.
Jo, mens resten af samfundet oplever en kraftig realvækst med øget købekraft, serviceforbedringer, kvalitetsløft og teknologispring, må kommunerne nøjes med de samme penge som sidste år til at løse de mange velfærdsopgaver.
Eller som statsministeren citerer mig for i dagens kronik i Politiken – dog uden at nævne, at det er et citat: »Flere og flere danskere får råd til et privatforbrug på 1. klasse.
Så er det ikke nok med en offentlig sektor i økonomiklassen.«
Mens spareøvelser gennemføres i mange kommuner, og mens kommunalpolitikere og alle deres medarbejdere arbejder med bremserne, så turer regeringens flertal rundt – som vi også har hørt finansministeren gøre det her i dag – med løfter om mere kvalitet og flere opgaver, og ja, om flere penge i kommunerne.
Ikke et under, at der indløber vrede kommentarer fra kommunalpolitikerne, der skal gøre det beskidte arbejde, kommentarer, der kommer ind på tværs af alle partipolitiske skel.
Regeringens svar er opsigtvækkende: Vi ændrer og ophæver de økonomiske love.
Uden en eneste krone ekstra til rådighed melder regeringen på grundlag af foreløbige tal og særdeles særegne regnemetoder, at der er flere penge pr. barn i dagpasning, flere penge pr. elev i folkeskolen, flere penge til ældre inden for hjemmehjælp og ældreboliger.
Det lyder jo godt, især hvis det var rigtigt.
Men det kan jo ikke passe, at alle udgiftsområder stiger, mens summen bliver nul.
Deraf ophævelsen af den økonomiske lov.
Hvis man ser på, hvordan det er gået på de enkelte hovedområder i de år, hvor Venstre, Dansk Folkeparti og De Konservative har haft ansvaret for rammerne om den kommunale økonomi, fortælles der også en helt anden historie.
Trods stigning i antallet af meget plejekrævende ældre er udgifterne pr. ældre over 67 år skåret ned.
Udgifterne pr. elev i folkeskolen er skåret ned, og udgifterne pr. barn i dagpasning er skåret ned – meget endda.
Der er en for stor afstand mellem det lovede og det virkelige.
Desværre er det her virkeligheden, der har trukket det korteste strå.
Man kan da vist tillade sig at sige, at respekten og den demokratiske samtale er gået tabt.
Vi vil vente med en vis utryghed på at se, hvordan det går med flytningen af de mange opgaver som følge af kommunalreformen – og har i fokus det tunge, men meget sårbare sociale område og en række af de andre opgaver.
Når man ser det forsøg, regeringen foreløbig er blevet afsløret i, vedrørende gymnasierne, ja, så må man frygte det værste.
Oven i alt dette kommer så de falske tal fra udligningsreformen.
Kommuner bliver stillet beløb i udsigt, som de aldrig får, og de er blevet tvunget til at sætte skatten ned.
Vi har ikke kunnet aftvinge indenrigsministeren svar om de rigtige tal; end ikke en undersøgelse heraf vil regeringen levere.
Det bidrager med endnu en brik til et kaotisk billede af den kommunale økonomi og denne regerings manglende vilje til at betale for den velfærd, som passer til et dansk samfund anno 2007, og som regeringen vel at mærke gerne vil love i kronikker, fest- og landsmødetaler.
Socialdemokratiet har gennem 1990’erne i samarbejde med nærtstående partier realiseret en ligelig udvikling af den private og den offentlige sektor.
Vi har, for at bruge statsministerens citat, kørt på samme klasse.
Det krævede styring, og det krævede ansvar.
Sådan er det med den kommunale økonomi, der udgør en stor del af den offentlige økonomi.
Den linje har vi fastholdt i opposition.
Derfor er der i Socialdemokratiets forslag til finanslov for 2007 også indeholdt væsentlige beløb til styrkelse af den kommunale økonomi til løsningen af de generelle opgaver og til øget kvalitet inden for nogle udvalgte områder.
Vi kunne jo sagtens i dag fortabe os i tal, men det er virkeligheden, der er det spændende at forholde sig til.
Derfor er det vigtigt for os at få fastholdt i debatten, om de hensigter, som flertallet besmykker sig med ved præsentationen af beregningerne, er noget, man også vil sikre i virkeligheden, nemlig flere penge pr. barn i dagpasning, flere penge pr. elev i folkeskolen og flere penge til ældre inden for hjemmehjælp og ældreboliger.
Vi er mange, der mener, at resultatet desværre er ringere end dette.
Derfor skal jeg fremsætte et forslag til vedtagelse på vegne af Socialdemokratiet, Det Radikale Venstre, SF og Enhedslisten, der lyder
: Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at kommunerne ikke har penge og råderum til at indfri dokumenterede udgiftsbehov og de forventninger, som regeringen har skabt hos befolkningen med løfter om bedre og mere velfærd i forhold til børn, folkeskole og ældre.
På den baggrund pålægges regeringen at sørge for, at kommunerne får tilstrækkelige midler og rammer til at sikre kommunerne mulighed for at leve op til regeringens løfter om velfærdsforbedringer, – som tager højde for ændringer i befolkningssammensætningen, – som sikrer varetagelse af de nye opgaver som følge af kommunalreformen, og – som sikrer finansieringen af engangsudgifter ved indførelse af kommunalreformen.«