Ebbe Kalnæs (CD), 2000-04-25:
Det er rigtigt, som det blev sagt af en af ordførerne i starten, at det har været en lang proces at beskæftige sig med energipolitik i Danmark igennem det seneste års tid vel efterhånden.
Jeg vil starte lidt i retning af det, jeg plejer, og tale om menneskets behov for truslen om dommedag eller fragmenterede chokoplysninger, der som sådan hører med til almindeligt menneskeligt forbrug.
Der er ikke dermed sagt, at jeg mener, at dansk energipolitik, som den er i dag, udelukkende er et spørgsmål, der burde høre under kirkeministeren.
Men jeg mener alligevel, at vi skal passe på med hele tiden at beskæftige os med energipolitik og miljøpolitik, da det jo i den grad er bragt sammen under ét stort ministerium.
Og vi skal passe på, at en del af de mekanismer, vi bruger i os selv, meget går på det, vi for tiden må sige og tænke, nemlig den politiske korrekthed.
Der er indimellem lidt trangt, når det gælder om at have nogle visioner, der går ud over det, der sådan lige er det, man må sige for tiden, hvis ikke man skal være forkætret.
Vi er jo med i energireformen ret bredt, men alle vil kunne huske, at der var en del af energireformen, vi ikke var med i, nemlig den afdeling, som hedder CO2-loftet over danske elværkers mulighed for at eksportere.
Nu har det ikke været noget stort problem, om vi var med eller ikke var med, for de historisk lave energipriser betyder jo rent faktisk, at vi ikke mærker meget til det endnu som det store problem.
Men det, der var elementet i det, var en reaktion imod, at man havde den meget snævre fortolkning af miljøpolitikken. Det, der er afgørende, er jo, som der også bliver sagt, at mange års indsats for at omstille forbruget til renere energikilder har givet sig udslag i nogle ret gode resultater, og det kan vi vel alle sammen glæde os over.
Vi skal også huske, at det jo er noget, vi har gjort bredt.
Vi har kæmpet fra hus til hus og fra komma til komma en gang imellem, men over en længere årrække har vi gjort det bredt.
Ja, salig Christian Christensen fra Kristelig Folkeparti som miljøminister og hr. Per Stig Møller som miljøminister har vel i virkeligheden sat de allerhøjeste mål uden væsentlig argumentation for målenes størrelse, lidt efter princippet: Tænk på et tal, og det skal helst være stort!
Vi må sige, at de mål, vi sætter os i dag, vel i virkeligheden er mere overvejede end dem, man satte sig dengang.
Dermed er ikke sagt, at de altid er lige overvejede i dag.
Det kunne have pyntet ganske væsentligt, hvis vi havde set en dansk miljø- og energiminister være ude at tale om at se det i en bredere sammenhæng, eventuelt få lavet nogle grupper af lande i Østersøområdet eller andet, som i fællesskab kunne have nået nogle mål, for der er ofte ikke nogen mening i at anvende millioner af kroner på relativt små gevinster miljømæssigt, når vi kunne have brugt de samme penge andre steder med en mange, mange gange større effekt.
Man får jo som regel svaret, når man siger det, at vi må feje for vores egen dør osv.
Jamen det er da også en udmærket egenskab og en god gammel dyd, som man skal passe, men for os i hvert fald drejer det sig altså om det, som vi ofte har kaldt miljømæssigt købmandskab, og det vil sige, at vi får mest muligt for de penge, vi anvender på det her område.
Så derfor bliver det en illusion
at begynde at diskutere CO2 på den måde, når 160 lande pålægger hinanden - mange har ratificeret og ender vel i sidste ende med egentlig juridisk at have pålagt hinanden det - at man skal fortrænge CO2-udledningen.
Der er så mange andre sider, som er vigtige også.
Det kan vi vende tilbage til, for vi har også andre lovforslag i dag.
Men når 160 lande eller deromkring har gjort det, så er det en illusion
at tro, at man kan rulle tæppet tilbage, så er vejen, man skal, altså fremad, og dér ligger der noget ganske fornuftigt i på det energiteknologiske område generelt at være så langt foran, som man er i dette land. Der er ingen tvivl om, at direkte og indirekte beskæftiger energiteknologien som helhed op mod 40.000 mennesker - en eksport på 20 mia. kr. og et potentiale, der er næsten lodret, og et Europa, som måske om kort tid sætter et mål for grøn energi, som er ganske stort.
Dermed er potentialet helt fantastisk, hvis ikke vi har nogle konkurrencekommissærer, der prøver at stikke en fod i døren med den mere gammeldags tænkning.
Men vi håber på, at man i Europa sætter det mål, når vi nu engang globalt har sat målet så bredt og fælles, som vi har.
Det, der altså for CD er det væsentlige, er, at vi passer på ikke at være for snævre i vores betragtninger på det her område.
Avancerede energiteknologier er blevet et dansk varemærke, og det har været svært indimellem at være CD'er og blive rubriceret rigtigt i den sammenhæng.
Jeg har undervejs i den her proces talt meget om vindmøller og anden energiteknologi, fordi jeg mener, det er fornuftigt, og fordi
jeg mener, at de penge, vi har brugt til det og investeret i det, er småpenge ved siden af, hvad vi har brugt til andre dødssyge ting gennem tiden: til en værftindustri, der var død, og vi har også på andre områder givet kæmpetilskud.
Her har været tilskud, som har været direkte rettet mod en eksport.
Så er der nogle, der har reddet verden ved det.
Den vil jeg gerne være med til at redde.
Jeg er lige så begejstret for, at vi redder betalingsbalancen.
Nogle gange er jeg måske mere begejstret for betalingsbalancen, for den er så nær at se på, når den sådan kører op og ned.
Det er ikke ensbetydende med, at vi ikke mener, at de kulfyrede elværker skulle have lov til at køre videre.
Vi har nogle af de bedste elværker, denne verden overhovedet kan opvise, med den mindste udledning.
Man kan altså godt fortrænge CO2 med et kulværk i Nordjylland, hvis man måler og sammenligner det med et værk, der ikke renser, men kører på brunkul eller andet.
Men det, det drejer sig om, er, hvad niveau vi er på. Vi skal bare huske, at med de mekanismer, der i dag ligger, og som kan blive globale, dér er det markedet, der skal trække en ordentlig energibesparelse igennem.
Det er markedet, der skal ændre det her.
Nogle år ude i fremtiden koster et ton CO2 et eller andet antal hundrede kroner globalt.
Vi skal bare være varsomme med, at vi ikke tror, vi altid skal være hundrede kilometer foran i Danmark, for så gør det altså ondt økonomisk.
Men vi skal gøre os klart, at om nogle år er kul simpelt hen for dyr en energiform.
Så er den ikke længere rentabel, for så er der en pris at betale, hvis man i øvrigt tør bruge markedet, og hvis man ikke som Enhedslisten og SF er hunderæd for at tale marked.
Men det, der for alvor kan rette op på miljøet og ændre det og ændre på udledninger, er i virkeligheden markedsmekanismerne.
Dér drejer den her udvikling, så nye energiformer og nye brændselsformer bliver de rentable.
Det er visionen, det er muligheden, når man nu er nået ud i den vedtagelse, som er så bred, og når man, som jeg siger, ingen sinde kan rulle tilbage.
Om den er helt rigtig, kan man have sine tvivl om, men der er ting, der peger på det, og vi har nu valgt den vej, og det har vi jo gjort fra højre til venstre i Folketinget på mange områder.
Transportsektoren har jeg nævnt i nogle korte bemærkninger i dag.
Lad nu være med at gøre den for stor.
Sørg for, at der er proportioner i det her, og pas på, hvad det er, der sker med et samfund, hvis man går hen og smadrer det på grund af, at man har nogle ideelle mål på det her område, som i virkeligheden er uden mening, fordi de her ting om kort tid rent faktisk klares teknisk og man kun har det problem tilbage, at vi fylder for meget alle sammen og den kollektive trafik på de virkelig intensive steder, som også SF nævnte på et tidspunkt, derfor er den eneste mulighed, der er.
Det er vi ganske enige i.
Når det gælder elspareområdet, som er et af de områder, vi også har lavet aftaler om, så understregede jeg også i en kort bemærkning over for hr. Martin Glerup, at jeg meget håber, at man går efter målet og får noget for pengene.
Det vil sige, at vi altså også benchmarker alle de offentlige ting på gasområdet; vi benchmarker også dér.
Gasområdet er jo blevet et stort, nationalt monopol, så det brager, og vi fik ikke skilt rørene rigtig fra.
Det var ikke helt, som vi godt kunne tænke os.
Vi nåede lidt derhenad, og lyrikken nåede i hvert fald så langt, at vi tror, at det peger den rigtige vej.
nogen sinde har hørt, for selvfølgelig blander vi os politisk i et brandhårdt monopol, der sidder på al trafik med gas, der sidder på markedet totalt, i en periode, hvor vi ellers liberaliserer.
Vi havde gerne set samme ordninger for gasområdet, når det gælder om at skille de her ting ad,
som vi har set for elområdet.
Men som sagt vender vi jo tilbage til en række lovforslag, og dér vil jeg uddybe nogle af de her ting mere.