runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tom Behnke (FRI), 2001-01-16:
På nuværende tidspunkt og inden for den sidste uge til 14 dage har snakken gået om det med retssikkerheden, og snakken har gået på, at man slet ikke bruger den ordning, der er, eller i hvert fald ikke bruger den ret meget.
Tidligere har bl.a. den tidligere formand for Dommerforeningen udtalt, at et af de problemer, der også kunne være, er, at 30 dages udmålt strafferamme måske var for lidt til, at man sådan virkelig for alvor kunne tage mange sager ind og få dem ekspederet og komme videre, så vi får ventelisterne fjernet og sådan noget.
Derfor skal jeg her i dag i spørgetimen spørge til justitsministerens holdning til, at man overvejer at vurdere, om vi skal udvide de 30 dage til 3 måneder, for at man ligesom kan favne lidt bredere, så vi kan få ekspederet nogle af disse - jeg er lige ved at sige - ekspeditionssager, for det er mange af dem jo.
Frank Jensen (S), 2001-01-16:
Der kan være andre juridisk-tekniske metoder, hvorpå Folketinget kan få strafniveauet op på et område, hvor der har udviklet sig en praksis ved domstolene.
En af metoderne er den, som hr. Jensby nævner, nemlig at hæve strafferammerne.
Der har også været anvendt andre metoder under skiftende regeringer.
Det skal jeg ikke trætte Folketinget med, men jeg kan bekræfte over for hr. Jensby, at en af metoderne er at hæve strafferammerne.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jeg tror, hr. Helge Adam Møller erindrer indslaget lige så godt som jeg selv, og jeg har også haft lejlighed til at gense indslaget.
Når man selv medvirker, er det jo ikke alt, man husker fuldstændigt, ej heller hvad andre har sagt.
Jeg kan huske, også ved at have genset det, at hr. Helge Adam Møller ikke citerer en meget central sætning i afslutningen af interviewet med mig, nemlig: Økonomien kommer naturligvis ikke først.
Alt det andet, som hr. Helge Adam Møller har citeret, er ganske korrekt.
Men det var en meget central sætning, for det gør den naturligvis ikke for regeringen og ikke for mig.
Men når det kommer til spørgsmålet om det generelle - ikke i voldtægtssager - så ønsker borgerlige politikere, herunder Venstres formand, som man så det i indslaget, generelt hårdere straffe: Man var forarget og ville have hårdere straffe.
Dér er der, efter man har taget de principielle kriminalpolitiske hensyn, også en økonomisk regning.
Det er jeg da nødt til som justitsminister at sige.
Jeg kan jo ikke drive et politi og et fængselsvæsen og have et ministeransvar over for det, hvis det er sådan, at man lovgiver om noget, der er frit svævende i luften, og der ikke er nogen økonomisk sammenhæng i tingene.
Det er jo blot det, jeg sagde.
Det kommer naturligvis ikke først.
Der er nogle retspolitiske, kriminalpolitiske hensyn - herunder deler jeg med hr. Helge Adam Møller helt klart hensynet til retsfølelsen, ikke mindst i forhold til ofret og ofrets nærmeste.
Helge Adam Møller (KF), 2001-01-16:
Det er rigtigt, at ministeren også nævnte, at økonomien naturligvis ikke kommer først, men det betyder jo også noget, det er klart og tydeligt.
Det, der var en debat om i fjernsynet i går, hvor ministeren udtalte sig, var, om straffen for visse typer af voldtægt, specielt når det var overfaldsvoldtægt, hvor kvinden aldrig har set gerningsmanden før, skulle hæves, og om straffen skulle hæves over for specielt unge og i gruppevoldtægter.
Når ministeren så selv hiver økonomien frem og tager det i tre sætninger og også siger: Men det er ikke den, der kommer først, men den skal med, så siger ministeren jo klart og tydeligt, at det altså har en afgørende indvirkning på ministerens og Socialdemokratiets retspolitik, hvor mange år eller måneder en voldtægtsmand skal have - altså om vi nu har råd til at have vedkommende siddende i et dansk fængsel.
Det er den indstilling, jeg nu har fået bekræftet ministeren har, men den er fuldstændig ufattelig for mig.
Hvis en gerningsmand begår en alvorlig forbrydelse, og samfundet synes, han skal have 2 år, 3 år eller 4 år, så kan det da ikke være økonomien, der spiller et hensyn.
Det fastholder ministeren.
Er det korrekt?
Frank Jensen (S), 2001-01-16:
Det, der kommer først for regeringen, er de retspolitiske principper: konsekvens, hurtighed og en straf, der afspejler grovheden af den kriminalitet, der er begået.
Dernæst stiller man fra journalistens side spørgsmålet: Hvorfor imødekommer du ikke bare de borgerlige partier og måske også et folkeligt ønske om generelt at hæve straffene?
Så er der også det svar, som ikke alene er et retspolitisk svar, nemlig at der også er økonomi i det her.
Det bør hr. Helge Adam Møller kende bedre end så mange andre her i huset, al den stund at hr. Helge Adam Møller har været med i forhandlingerne om økonomien i det samlede retsvæsen.
Og her var der jo altså ikke meget hjælp at hente fra de borgerlige partier, da vi kom til finansieringen.
Det fandt vi så en løsning på med en række andre partier, der gjorde, at vores politiforlig osv. kom til at hænge økonomisk sammen.
Den side er der også.
Det kommer ikke først, vil jeg sige til hr. Helge Adam
Møller, som jeg sagde det i går i fjernsynet.
Det gør det heller ikke i dag, det gør det heller ikke i morgen.
Helge Adam Møller (KF), 2001-01-16:
Nu siger ministeren, at det, der er det vigtigste for regeringen, er - som det fremgik af de første to ord - konsekvens og hurtighed.
Men jeg kan nu konstatere, at der ligger en rapport, der fortæller, hvordan strafudmålingen er i øjeblikket, og hvordan den har udviklet sig.
Ministeren synes selv - det har han udtalt både i går i fjernsynet og i dag - at strafniveauet på nogle områder i virkeligheden er for lavt, når det er helt unge, når det er bandevoldtægter, og når det er overfaldsvoldtægt.
Alligevel siger ministeren, at vi nu skal vente et års tid, og at der skal yderligere undersøgelser til.
Hvorfor skal der ventes, til der kommer en borgerlig regering om et års tid?
Frank Jensen (S), 2001-01-16:
Jeg skal forbigå det lidt mere polemiske og ønsketænkningen, der lå i den sidste del af hr. Helge Adam Møllers spørgsmål, og så vende mig til hovedspørgsmålet.
Vi har i dag strafferammer på henholdsvis 6 års og 10 års fængsel - 10 år, hvis der er skærpende omstændigheder i en voldtægtsforbrydelse.
Og skærpende kan være, at der er anvendt usædvanlig grov vold, der kan være anvendt redskab og våben, der kan være flere i forening, der kan være tale om ofrets lave alder.
Det er en hel masse ting samlet set, der gør, at de skærpende omstændigheder er til stede.
Så rykker straffen også op i et højere niveau end det, der er normalniveauet for en fuldbyrdet voldtægtsforbrydelse.
Det, der er afgørende for mig, er, at de sager starter nu.
Jeg har aftalt med Rigsadvokaten, at allerede fra i dag sikrer man, at alle sager, der pådømmes i byretterne, kaldes ind til Rigsadvokaten med det formål at gå dem igennem og se, om niveauet ligger for lavt, og for at få dem anket med nedlagt påstand om, at her skal straffen skærpes.
Det er det, der har været mit ønske.
Det kan gennemføres allerede nu inden for strafferammer på 6 og 10 års fængsel.
Jeg tror ikke, at hr. Helge Adam Møller mener, at man rammer imod loftet på henholdsvis 6 og 10 år.
Det har hr. Helge Adam Møller jo aldrig sagt.
Hr. Helge Adam Møller har sagt, at niveauet skal være højere, men aldrig op over loftet på 6 og 10 år.
Derfor er der rigelig plads inden for de nuværende rammer.
Helge Adam Møller (KF), 2001-01-16:
Det er korrekt.
Der er plads inden for de nuværende rammer, og ministeren siger selv, at § 216, stk. 1, giver mulighed for op til 6 års fængsel og under særlig skærpende omstændigheder, § 2, op til 10 års fængsel.
Så spørger jeg: Kan justitsministeren bare nævne tre tilfælde i hele sidste år, år 2000, hvor der er én eneste dansk voldtægtsmand, der har fået over 3 års fængsel, altså op i den øverste halvdel?
Strafferammen gik til 6 år.
Kan justitsministeren bare nævne tre tilfælde, hvor man har fået mellem 3 og 6 år, på trods af at der har været hundredvis af voldtægtsofre?
Frank Jensen (S), 2001-01-16:
Nej, det kan jeg naturligvis ikke, og derfor siger jeg også, at der hverken for Venstre eller Det Konservative Folkeparti er nogen grund til at komme med forslag om at øge strafferammen derudover, når vi ikke engang når loftet inden for de nuværende rammer.
Der er logikken så, at de nuværende rammer er gode nok, og så er det altså anklagemyndighedens opgave at bevisføre over for retten, at der kan være skærpende omstændigheder, der gør, at man skal op på et højere niveau.
Ønsker Folketinget et lovgivningsinitiativ, uden at der er tale om det?
Det, Rigsadvokatens undersøgelse siger, er, at Rigsadvokaten ikke kan anbefale et lovgivningsinitiativ på baggrund af den undersøgelse, for der er altså ikke i praksis sket noget i de sidste 15 år, der kan begrunde det.
Det, Rigsadvokaten siger, er, at der alligevel er tilfælde - det er jeg enig med ham i - hvor niveauet kommer for lavt ned, nemlig i overfaldsvoldtægter, i forsøg på det samme og så dér, hvor de er foretaget af flere i forening.
Her er det jo altså så, at det skal ske gennem retssystemet og ikke gennem Folketingssalen, og der er rigelig plads til det, og det er det, regeringen ønsker.
Peter Skaarup (DF), 2001-01-16:
Med den politik, som regeringen står for på det her område, nemlig voldtægtsforbrydelser og vold i det hele taget, er man med til, at den retsbevidsthed, vi kender her i landet, som er meget intens og hård, bliver undergravet.
I den forbindelse vil jeg godt stille det spørgsmål, vi som politikere meget ofte bliver stillet, nemlig: Er det rimeligt, at Kurt Thorsen og Rasmus Trads dømmes hårdere, end voldtægtsforbrydere bliver dømt?
Er det set fra ministerens side en rimelig måde at forvalte retssystemet på?
Er det rimeligt ikke at ville stramme op på det? Så vil jeg også spørge ministeren konkret: Hvad er ministerens egen opfattelse?
Kunne vi ikke en gang imellem høre om den, i stedet for at det altid skal skydes til hjørnespark?
Der er nu gået et halvt år med at undersøge noget her, som vi fik resultatet af i går
, og der skal nu åbenbart gå yderligere et år, inden regeringen ønsker at komme med initiativer. Her vil jeg så godt spørge ministeren: Er det sådan, at ministeren mener, at når der er tale om, at der er flere om en voldtægt, altså en såkaldt massevoldtægt, skal det betyde øget straf til de pågældende?
Er det regeringens opfattelse?
Frank Jensen (S), 2001-01-16:
Jeg må have udtrykt mig usædvanlig uklart under den halve time, der er gået af spørgetimen, hvis det ikke er gået op for hr. Peter Skaarup, at det både er min og regeringens opfattelse, at der skal dømmes hårdere i de her voldtægtssager, hvor strafniveauet ligger for lavt.
Svaret er ja. Der skal dømmes hårdere. I forhold til strafniveauet i sager, der endnu ikke er afgjort ved domstolene, så tilkommer det ikke mig som justitsminister at kommentere det pågældende strafniveau, da sagerne er under anke.
Det ved hr. Skaarup, det ved andre medlemmer af Folketinget, og jeg holder mig til de principper, som er gældende for, hvad en justitsminister kommenterer, så længe sagen ikke er endeligt afsluttet ved domstolene.
Sandy Brinck (S), 2001-01-16:
Kan justitsministeren bekræfte, at Rigsadvokatens overvågning ikke er en ny analyse, men faktisk et instrument til handling ud fra et ønske om at hæve strafniveauet?
Frank Jensen (S), 2001-01-16:
Det kan jeg fuldt ud bekræfte.
Der er ingen grund til at vente på en ny lovgivning.
Allerede i dag, hvor der måtte være sager, der bliver afgjort ved de 82 byretter, vi har i Danmark,
Så det er det, der vil foregå allerede fra nu.
Det er et handlingsinitiativ, det er ikke et analyseinitiativ, og det er ikke en syltekrukke.
Det ærgrer selvfølgelig hr. Peter Skaarup, for hr. Peter Skaarup vil jo så gerne fremstille det sådan.
Hr. Peter Skaarup har et generelt problem, som man godt kan have forståelse for.
Hr. Peter Skaarup har jo rejst rundt i landet og holdt taler for Dansk Folkepartis vælgere og sagt, at der er sket et skred, domstolene er slatne, og de dømmer ikke hårdt nok i voldtægtssager.
Så kommer landets Rigsadvokat, der har haft 215 voldtægtssager inde til analyse, og siger:
Det passer ikke, det, de borgerlige politikere har rejst rundt og sagt, nemlig at domstolene dømte mildere i dag, end de gjorde for 10-15 år siden, er ikke rigtigt.
Det ærgrer selvfølgelig hr. Skaarup.
Så siger vi fra regeringens side: Det kan godt ske, at der ikke bliver dømt mildere, men der er alligevel sager, som bør dømmes hårdere inden for de rammer, vi har, og det vil ske.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Tom Behnke (FRI), 2001-01-16:
Mangel på konsekvens i vores retssystem er jo et nøgleord, som går igen, og som også er gået igen i de to foregående spørgsmål.
Det er jo sådan, i hvert fald efter min klare opfattelse, at man må sige, at med den måde, retssystemet kører på i dag, er retssystemet simpelt hen med til at avle kriminalitet, ved at man ikke konsekvent går ind og sanktionerer, når loven bliver overtrådt, men derimod stryger de kriminelle med hårene og siger, fortsæt bare gerningen.
Og det er jo ikke hensigtsmæssigt. Det er jo endnu mere tænderskærende frustrerende, når man så som folketingsmedlem oplever, at domstolene nærmest er sådan en lukket verden, og ligegyldigt, hvad vi siger herinde, og ligegyldigt, hvad vi gør herinde, så vil domstolene ikke rette sig efter den lovgivning, vi bruger, den lovgivning, vi udstikker, og de strafferammer, vi laver. Et andet element i alt det her, for nu at gå væk fra det, vi lige har talt om, er udeblivelsesdommene.
Her har vi igen hørt, at selv om Folketinget har vedtaget, at man skal kunne dømme en gerningsmand, hvis vedkommende er stævnet, men ikke gider at gøre fremmøde i retssalen, hvis det er sådan, at straffen er forudset til at blive maksimalt 30 dage, så vil dommerne heller ikke gøre noget ved det.
Frank Jensen (S), 2001-01-16:
Det er noget, der forarger mig som borger og også som justitsminister.
Vi stiller her et retssamfund til rådighed, et retsvæsen med forsvarere og anklagere, med dommere, med politi, der er involveret, og så møder den tiltalte ikke op i retten, og når det sker gentagne gange, så er det dybt, dybt forargeligt.
Jeg deler fuldt og helt hr. Tom Behnkes opfattelse.
Og så kan man jo opleve, at de samme borgere, der ikke engang benytter sig af den mulighed for at få ret og få afprøvet sagerne, kritiserer samfundet på anden vis for slendrian, og hvad ved jeg.
Det er naturligvis forargeligt, og derfor deler jeg den opfattelse, at der her bør laves en opstramning.
Som hr. Tom Behnke måske har læst om, så forbereder Advokatrådet og Dommerforeningen et initiativ på feltet.
Det er jo sådan, som hr. Tom Behnke også fuldstændig korrekt refererede, at der i dag er adgang til at kunne dømme ved udeblivelse, når straffen kan udmåles til under 30 dage.
Det kan godt ske, at både dommerne og advokaterne mener, at der er problemer i anvendelsen af den nuværende paragraf,
Jeg er også enig i, at der måske bør laves en mere udvidet adgang end den på de 30 dage, som vi har i dag. Her afventer jeg og forventer om meget kort tid at få Dommerforeningen og Advokatrådets udspil, og så vil vi se positivt på det.
Tom Behnke (FRI), 2001-01-16:
Som et af de argumenter, som domstolene og dommerne har benyttet i den her sammenhæng for at sige, at de holder sig tilbage i forhold til at idømme en såkaldt udeblivelsesdom, har de brugt begrebet »retssikkerhed over for den tiltalte«.
Vil justitsministeren ikke godt bekræfte over for mig, at den tiltaltes retssikkerhed på alle mulige måder er tilgodeset, og at den eneste grund til, at man kan bruge den her paragraf, er, at den tiltalte ikke gider at gøre fremmøde efter adskillige stævninger og efter skriftlige og mundtlige meddelelser om, at vedkommende skal gøre fremmøde den og den dato?
Så det argument om retssikkerheden, som dommerne har brugt indtil nu, kan vi ikke få det manet i jorden, sådan så vi i hvert fald her i huset er enige?
I forhold til tredelingen af magten må vi prøve at se, hvordan vi får skubbet budskabet over til de andre, som åbenbart ikke vil være en del af det her samfund på godt og ondt.
Mit spørgsmål er også: Ud over at Advokatrådet og Dommerforeningen nu vil snakke sammen, har Justitsministeriet så gjort sig nogle overvejelser?
Er der nogle input, vi kan få med i den debat, inden de kommer med deres indstilling?
Helge Adam Møller (KF), 2001-01-16:
Ligesom flere andre folketingsmedlemmer satte jeg mig til rette i går i stolen og skulle kigge på TV-Avisen kl. 18.30, og da kom det indslag, fru Birthe Rønn Hornbech allerede har omtalt.
Der var tre politikere, der medvirkede i indslaget: Der var Venstres formand, hr. Anders Fogh Rasmussen, der var justitsministeren, og der var mig selv.
Jeg indrømmer blankt, at jeg også hoppede en halv meter i stolen, da justitsministeren klart og tydeligt sluttede sit indlæg - ikke med betragtningerne om voldtægt, for da kendte jeg justitsministerens holdning, og jeg var ikke enig - med at sige, at det er klart, at der kun er ét sted at sende regningen hen, hvis vi bare hæver straffen for alle kriminalitetstyper, og det er til skatteyderne.
Det var det, ministeren sagde.
Fastholder ministeren det?
Pernille Blach Hansen (S), 2001-01-16:
Hr. Frank Dahlgaard spørger til en konkret artikel i Ekstra Bladet.
Jeg har også læst den artikel i Ekstra Bladet, jeg tror, det var 12. januar, og jeg må indrømme, at jeg synes, det står utrolig slemt til, hvis man som minister ikke kan bede om nogle faktuelle oplysninger fra et ministerium uden at blive beskyldt for at ville lave partiaktiviteter; hvis man ikke kan bede om nogle faktuelle oplysninger på f.eks. fødevareområdet, uden at embedsmænd, som af forskellige årsager skriver et eller andet mystisk i en e-mail, bagefter skal anklages for det.
Jeg må indrømme, at jeg synes ikke, det er et relevant eksempel at bruge i denne debat.
Hr. Thulesen Dahl spurgte til de to betænkninger.
Lad mig formulere mig lidt mere klart og lidt anderledes og måske også lidt mere smart.
Den betænkning fra 1998 og den rapport, vi har fra DJØF's arbejdsgruppe, mener jeg er et godt grundlag for at se på forholdet mellem embedsmænd og regering, også som det er i dag, og det er min og Socialdemokratiets klare opfattelse, at regeringen forvalter på baggrund af netop de hensyn, der nævnes i de to rapporter, og det er også efter vores opfattelse en god måde at håndhæve tingene på.
Til hr. Keld Albrechtsen: Det er stadig Socialdemokratiets opfattelse, at en folkeafstemning om et lovforslag, som regeringen har fremsat her i Folketinget, ikke har noget at gøre med partiaktiviteter.
Det er ikke det samme som ved et folketingsvalg, hvor der er partiaktiviteter.
De to ting synes vi man skal skelne
meget klart imellem, og det er også vores opfattelse, at det er det, man generelt har gjort indtil nu ved de folkeafstemninger, der har været i Danmark.
Peter Skaarup (DF), 2001-01-16:
Jeg må sige, at også jeg ligesom mange medlemmer af Folketinget har fået henvendelser fra mennesker, der føler sig stødt over, at ministeren på den måde siger, at økonomien kommer foran det forhold, at vi skal straffe de mennesker, der begår noget kriminelt her i landet.
Det kunne være med til at motivere borgere til ikke at begå kriminalitet, at de sidder bag fængslets tykke mure.
Der nævnes flere gange fra ministerens side det her med overfaldsvoldtægter, kontaktvoldtægter, forskellige former for det.
Jamen en voldtægt er vel en voldtægt, og voldtægt skal vel straffes hårdt, uanset om det er den ene eller den anden type, som ministeren lægger frem.
Der vil jeg godt efterlyse, at regeringen i stedet for nu igen at bruge 1 år på at høre forskellige mennesker om, hvad de synes, handler og over for befolkningen og omverdenen og voldtægtsforbryderne siger, at vi ikke vil finde os i det her, og vi laver nogle skærpede strafferammer allerede nu,
meget gerne med minimumsstraffe.
Elisabeth Arnold (RV), 2001-01-16:
Jeg vil gerne spørge fru Pernille Blach Hansen, om det ikke er påfaldende - hvis vi nu går tilbage til diskussionen om, at midler bliver brugt til information op til en folkeafstemning - at man her pålægger et ministerium at gennemføre en oplysningskampagne om et toppolitisk problem.
Det er et politisk problem, et politisk spørgsmål, man beder ministeriet om at føre oplysningskampagne om, og det er i den forbindelse fuldstændig underordnet, om man bagefter synes, at oplysningskampagnen har været plat eller har været kulørt eller har været poppet, eller hvad.
Men selve princippet, som vi diskuterer i dag er jo: Er det passende, at vi fra politisk hold, fra Folketingets side bevilger ministerier midler, som de får besked på, at de skal føre oplysningskampagne for?
Keld Albrechtsen (EL), 2001-01-16:
Jo, men kunne fru Lene Espersen så ikke begynde at løfte en flig af sløret for, hvad det er for overvejelser, man gør sig i den borgerlige lejr.
Man får lidt fornemmelsen af, at fru Lene Espersen og fru Ulla Tørnæs måske ikke helt har gjort deres hjemmearbejde godt nok.
Men o.k., så starter vi, hvor vi står nu, for det er jo vigtigt for os andre at vide, hvis det skulle kunne lykkes at lave en vedtagelse under denne her debat, hvad det egentlig er, man vil.
Kunne vi ikke få en lille smule bud på det?
Elisabeth Arnold (RV), 2001-01-16:
Jeg tror i meget høj grad, at det er et spørgsmål om forskelle i stil, der gør, at fru Lene Espersen ikke bryder sig om den meget kulørte serie, som ligger i en stor stak ved siden af hendes stol.
Man brugte ikke tid på at lave bøger om visioner eller den slags ting.
Man mødtes en gang imellem til et teselskab for at finde ud af, om man havde et fælles fodslag, havde et fælles grundlag, og så sagde han i øvrigt, at politik er noget bras.
Sådan kan man se forskelligt på, hvordan man skal præsentere en regerings politik.
Jeg synes, man må have lov til at bruge både embedsmænd og offentlige penge til at præsentere en regerings visioner i en appetitlig og indbydende udgave.
Lene Espersen (KF), 2001-01-16:
Først til fru Elisabeth Arnold: Jamen vi må så konstatere, at der altså er en uenighed mellem Det Radikale Venstre og Det Konservative Folkeparti i den her sag.
Der er mange, mange gode grunde til at lave debatbøger og komme med visioner for, hvad man gerne vil med fremtidens samfund osv. Det, der er hele det principielle spørgsmål, er, om det er skatteborgerne, der skal betale for, at man kan lave alle de her publikationer, og der synes jeg måske, at det ville være mere passende, at man, når man lavede et forlag, så fik ens partikasse til at betale for det frem for at lade det være noget, som skatteborgerne betaler.
Dermed mener jeg også, at arbejdsgruppen har ret, når de siger, at de vil advare imod, at embedsmænd bliver sat i situationer, hvor de reelt varetager politikerrollen.
Og det synes jeg faktisk er et godt udgangspunkt, hvis det er sådan, at vi skal arbejde videre med et forslag til vedtagelse.
Det, jeg synes er krystalklart, er, at man skal skelne imellem det at være embedsmand og være politiker, og at en minister i en regering er den person, der sidder med ansvaret.
Det kan ikke fedtes af på andre.
Embedsmændene skal have en mulighed for at sige fra, hvis de føler, de bliver drevet ud i et partipolitisk spil, hvor de ikke hører hjemme.