Dorte Bennedsen (S), 1999-03-19:
At være flygtning betyder opbrud fra land, kultur, sprog, familie, venner, socialt netværk.
Og ingen af os, som er glade for vores land, som lever i rimelig trygge og beskyttede forhold, som har familien, netværket og alt, hvad der hører til en tryg tilværelse, behøver megen fantasi til at forstå, at beslutningen om flugt og opbrud ikke er let.
Den tages kun, når situationen for alvor brænder på.
Danmark har gennem årtier taget imod flygtninge, og selv om arbejdsløshedsstatistikkerne viser, at vi ikke har nogen grund til at rose os af vores evne til at skaffe dem i arbejde eller til at bruge de ressourcer, som disse mennesker repræsenterer, så har hovedparten af flygtningene alligevel formået at glide ind i det danske samfund.
Men vi ved også, at hos mange af dem lever drømmen og ønsket om at kunne vende tilbage til hjemlandet.
Da forholdene i Chile normaliseredes efter 14 år, ønskede en række af de chilenere, som var kommet hertil som voksne flygtninge, at vende hjem igen.
Men ved den lejlighed blev det klart både for chilenerne og for os andre, at tilbagevenden bestemt ikke er nogen ukompliceret sag.
Efter mange år at vende tilbage til hjemlandet uden bolig, uden job, uden økonomisk grundlag er en næsten uoverstigelig barriere.
Erfaringerne fra dengang førte til den første lovgivning om visse økonomiske støttemuligheder til repatriering, og den lov, vi nu har til behandling her i dag, er en videreudbygning af disse muligheder - en udbygning, som gør det mere realistisk, at loven kan bruges til sit formål.
At lave en repatrieringsstøtte er en balancegang - en balance mellem på den ene side at tilbyde nogle vilkår, der gør det realistisk for de pågældende at overveje at vende hjem, og på den anden side at sikre, at de ikke får en urimelig gunstig situation i forhold til det samfund, de vender tilbage til.
Det forslag til repatrieringslov, som vi behandler her, lever efter vores vurdering op til denne balancegang, og i den forbindelse vil jeg så godt pege på to nyskabelser i forslaget.
I § 7 foreslås det, at der kan ydes op til 10.000 kr. til indkøb af erhvervsmæssigt udstyr, som den hjemvendende vil kunne bruge til at skaffe sig et eksistensgrundlag i hjemlandet.
En sådan mulighed vil gøre, at den pågældende kan se et fremtidsperspektiv for sin videre tilværelse, og muligheden for en vellykket repatriering vil dermed være væsentlig styrket.
I § 11 åbner man op for, at man som supplement til etableringsydelsen langt mere aktivt end hidtil søger at tilbyde ansættelse ved danske projekter i det pågældende land.
Det vil for den hjemvendende betyde langt mindre usikkerhed ved at tage beslutningen om at repatriere.
Det vil givetvis være til gavn for de pågældende projekter at have personer ansat, som både kender til danske forhold og til forhold i det pågældende land.
Også forslaget i § 10 om, at ældre og svagelige personer under visse betingelser kan få en løbende ydelse i 5 år, ser vi positivt på.
Der er ingen tvivl om, at der er ældre udlændinge, som gerne vil hjem, men som ikke har nogen form for realistisk mulighed, fordi de ikke kan skaffe sig et forsørgelsesgrundlag, men som gennem denne bestemmelse får mulighed for at gennemføre en tilbagevenden til hjemlandet.
Hvor mange der vil repatriere med de muligheder, der nu kommer til at foreligge, er det vanskeligt at dømme om.
Man kan af svarene også læse, at de hørte organisationer og institutioner også udtrykker den samme tilfredshed.
Vi synes, det er meget positivt, at vi får høringssvarene, inden vi har første behandling.
Vi kan i Socialdemokratiet tilsige forslaget en positiv udvalgsbehandling.