Peter Skaarup (DF), 2004-03-30:
I Dansk Folkeparti hilser vi det velkommen, at vi her i dag har en debat om EU's fremtid.
Det er meget velbegrundet med den udvikling, der er i gang i øjeblikket, at vi netop får den debat.
Man kan vel sige, at det er blevet endnu mere aktuelt af, at det for nylig stod klart, at det irske formandskab forsøger - vi ved ikke, hvad der sker - at køre noget igennem i den formandskabsperiode, man er inde i i øjeblikket.
At vi så i Dansk Folkeparti er arge modstandere af, at man indfører en forfatning med det grundlag, vi kender nu,
Det grundlag, vi kender, er jo mere magt på rigtig mange områder til Bruxelles, til EU-systemet, og det er den vej, forfatningen driver tingene, medmindre nogen gør noget ved det grundlag, vi kender i dag.
Det ser ikke ud, som om det irske formandskab har tænkt sig det, og derfor er vi ikke blandt dem, der råber hurra over, at man kommer videre - hvad der fremgår af det forslag til vedtagelse, der ligger, og som formentlig bakkes op af et flertal - for vi synes ikke, at det grundlag, der ligger, som man gerne vil gå videre med, er så voldsomt godt.
Danmark bør kæmpe for sin selvstændighed, og i stedet for hele tiden at overføre mere magt til EU-systemet, overføre yderligere kompetencer, fjerne muligheden for, at vi har vetoret på vigtige spørgsmål, synes vi, at EU-systemet skal gå ind og give mere magt tilbage til de nationale parlamenter, sådan at vi får den indflydelse, vi gerne skulle have på vores egne forhold.
Jeg synes egentlig, at den diskussion, vi har haft i dag om forbeholdet på udlændingeområdet, retsområdet, meget godt viser behovet for, at vi værner, at vi beskytter den beslutningskompetence, vi skal have f.eks. på udlændingepolitikken her i Danmark.
Det er meget uheldigt, hvis de stramninger, som regeringen har indført sammen med Dansk Folkeparti og løbende justerer, pludselig går fløjten, fordi man på et tidspunkt må bøje sig for, at det så er EU, der må bestemme det også.
Derfor føler vi et stort behov for at advare imod den retning, som tingene har taget i debatten om en forfatning.
Den kampgejst, som en regering og som en opposition har i mange spørgsmål, synes vi ikke vi oplever i forbindelse med traditionelle danske synspunkter som f.eks. det at have en kommissær med fulde rettigheder.
Der synes vi ikke, vi oplever en kampgejst, der er tilstrækkelig til at tro på, at vi permanent kan forestille os, at danske interesser trods alt vil være lidt beskyttet af, at vi fremover har en kommissær.
Vi synes heller ikke, man oplever en kampgejst for at indføre det, vi kalder et kompetencekatalog, som Venstre bl.a. snakkede om efter afstemningen i Danmark om euroen.
Det var meget vigtigt, at vi skulle have det, men den model, vi ser, der er kommet ud af det, er meget fattig på det område.
Derfor var der brug for, at vi kæmpede sådan nogle sager igennem, som der jo egentlig er relativ enighed om her i Folketinget.
Hvad der også var brug for, var, at man, når man nu overfører mere kompetence til Bruxelles, så under alle omstændigheder sørger for, at de nationale parlamenter har det, man kan kalde et rødt kort, der kan vises, hvis der indføres lovgivning, som krænker nærhedsprincippet i EU.
Men det har man heller ikke formået at få igennem.
Man har fået et lysegult kort, som måske kan bruges, men hvor det i sidste ende alligevel er op til Kommissionen at fremsætte nye forslag, og dermed kan et eller flere lande ikke blokere for, det, Kommissionen har gang i. Der skal vi stadig huske på, at Kommissionen ikke er folkevalgt.
Kommissionen er et indirekte valgt organ.
Det er embedsmænd, det er ikke demokratisk valgte mennesker, der sidder i den Kommission.
Det er endnu en af de katastrofale ting ved EU-systemet, at man indirekte har valgt nogle mennesker som embedsmænd til at være dem, der kan fremsætte forslag i systemet.
Og hvis der skulle være tale om en folkeliggørelse, hvis det skulle være et folkeligt projekt, som fru Charlotte Antonsen var inde på tidligere, så er der altså ikke meget folkeligt i og ikke meget demokrati i, at de, der fortsat kan fremsætte forslag, er Kommissionen. Vi vil i Dansk Folkeparti klart afvise en forfatning med det indhold, der ligger nu, og jeg tror egentlig inderst inde, at der er mange medlemmer af Folketinget også fra partier, der normalt, traditionelt, er meget positive over for EU, som er enige med os i, at der bestemt er nogle alvorlige knaster.
Man tør åbenbart ikke sige højt nok, at der er nogle alvorlige knaster i den forfatning, og det synes vi er ærgerligt.
Så vil vi under den her debat også gerne rejse et andet spørgsmål, vi lige havde oppe med den socialdemokratiske ordfører for lidt siden om Tyrkiets medlemskab.
Vi synes, det er meget afgørende for EU's udvikling, at vi ikke får lande med, som ikke er europæiske, og det er Tyrkiet ikke.
Tyrkiet er ikke en naturlig del af Europa.
Tyrkiet har nogle helt andre normer, demokratiske traditioner, en anden religion, som gør, at det er væsensforskelligt fra landene i det øvrige EU. Derfor føler vi et behov
for, at vi under den her debat i fællesskab forhåbentlig kan sende den danske regering videre med et mandat, der siger, at Tyrkiet ikke skal være medlem af EU.
Ikke om 2 eller 5 eller 10 år, men slet ikke medlem af EU,
mener vi.
Derfor vil jeg gerne fremsætte et forslag til vedtagelse, der lyder sådan her:
Forslag til vedtagelse »Folketinget pålægger regeringen at modarbejde enhver beslutning i Det Europæiske Råd, som kan føre til, at der åbnes optagelsesforhandlinger med Tyrkiet, og udtaler, at Tyrkiets samarbejde med EU må finde sted inden for rammerne af EU's naboskabspolitik.«