Frode Sørensen (S), 2003-03-28:
Med det her forslag ønsker regeringen at sammenskrive de nuværende syv love på det finansielle område til to, nemlig her L 176 og lidt senere skal vi behandle L 177.
Jeg må sige, at vi vel nok behandler det papirmæssigt mest omfattende lovforslag i mands minde, når vi måske lige ser bort fra finansloven, men det er jo ikke, fordi der bliver gennemført betydelige ændringer i selve den finansielle lovgivnings indhold.
Lovforslagets hovedtese, som jeg ser det, er, at identiske forhold skal behandles ens, uanset hvilken type finansiel virksomhed der tales om.
På nogle områder er der dog tale om nogle konkrete ændringer i forhold til den gældende finansielle lovgivning, og jeg skal kommentere et par af dem.
Forslaget udstikker rammer for, at kravene i lovgivningen er forenelige med den voksende grad af elektronisk information og arkivering.
Det synes jeg er meget, meget fornuftigt.
Det er altså godt og vel en halvering.
Realkreditrådet fremfører i deres høringssvar betænkeligheder ved denne reduktion.
Man lægger nemlig af hensyn til obligationsmarkedet vægt på at beholde den høje grænse.
Men det skal jo ikke alene være harmoniseringer, i allerhøjeste grad skal der også være tale om tillid, og i det her tilfælde tillid til obligationsmarkedet.
Men måske vil ministeren senere kommentere specielt det, som Realkreditrådet har fremført.
Kapitel 6 omhandler god skik og kontraktforhold.
Vi kan jo sikkert alle sammen være enige om, at god skik er godt, også i den finansielle sektor, og derfor vil jeg godt spørge ministeren, hvorfor han ikke kan tilgodese Forbrugerombudsmandens ønsker om, at grundlæggende og basale regler fastsættes i lovform og ikke i bekendtgørelsesform. Jeg har også set ministeriets kommentarer til Forbrugerombudsmandens ønske om, at kautionsregler, som gælder for pengeinstitutter, også skal gælde for realkreditinstitutter.
Men jeg vil sige, at jeg faktisk er enig med ministeriet.
Men når det er sådan, at et realkreditinstitut ikke må medvirke til at yde lån mod kaution, hvor kautionsforpligtelsen står i misforhold til kautionistens økonomi, så er mit spørgsmål: Hvorfor må et pengeinstitut give lån mod kaution, der står i misforhold til kautionistens økonomi? For mig at se
er det ikke helt logisk.
Videregivelse af fortrolige oplysninger er på ny til debat, og det er mit håb, at vi kan finde en afbalanceret tekst, som giver den finansielle sektor mulighed for at foretage en samlet vurdering af virksomhedernes engagement og risikoprofil i forbindelse med videregivelse af fortrolige oplysninger inden for samme koncern, uden at det medfører de betænkeligheder, som eksempelvis Håndværkerrådet påpeger, at det her kunne være med til at øge koncentrationen i den danske pengesektor til skade for konkurrencen og til skade for priserne.
Så vil jeg godt lige hæfte mig lidt ved lov om forsikringshensættelse, der sætter grænser for, hvor stor en del af basiskapitalen der kan udgøres af særlige hensættelser.
I § 272 ændres de nugældende regler med, at disse hensættelser kan udgøre fem sjettedele af lovens krav til kapital, til to tredjedele.
Den reduktion kan altså være problematisk for de hastigt voksende arbejdsmarkedspensionsselskaber, der oprettes som led i overenskomsterne. De selskaber kan eksempelvis ikke som livsforsikringsselskaber få tilført fremmed aktiekapital.
De skal selv klare den fornødne basiskapital, og det bliver sværere, når den maksimale grænse nedsættes.
Det vil jeg egentlig også godt have ministerens kommentar til.
Så foreslår ministeren, at der gøres op med reglerne for god ledelse og spekulation; de skal være enklere.
Vi er tilfredse med, at der tages fat på det vigtige område i den finansielle lovgivning. Til sidst: At Finanstilsynet skal have lov til at kræve en uduelig direktør afsat, har vi også en positiv holdning til, selvfølgelig også set i lyset af, at det vil være muligt at prøve det her i Det Finansielle Virksomhedsråd, og hvis det ønskes yderligere også i Erhvervsankenævnet.
Så i modsætning til økonomi- og erhvervsministeren tvivler vi på, at virksomhedernes administrative byrder i sig selv bliver mindre, blot fordi syv forslag bliver til to.
Men der skal ikke herske tvivl om, at Socialdemokratiet ser positivt på hovedformålet i at samle lovgivningen under én hat. Som nævnt ser vi positivt på sammenlægningerne.
Der er delelementer, som vi skal have kigget på i forbindelse med udvalgsbehandlingen.
Og selvfølgelig vil jeg også erkende, at der på grund af det store omfang kan være et enkelt afsnit, som er forbigået min opmærksomhed.
Vi ser frem til et godt og positivt udvalgsarbejde.