Margrethe Vestager (RV), 2006-11-16:
Forespørgslen i dag er affødt af det paradoks, som man kunne kalde de store tals magi og de små tals tyranni.
Regeringen siger, at der aldrig har været så mange penge til rådighed for kommunerne som i dag, og samtidig oplever mange kommuner, at de for at få budgettet for 2007 til at hænge sammen må fortsætte med at gennemføre besparelser.
Det kan være, at den enkelte kommunes økonomi kan synes finansministeren ubetydelig – man skal jo se tingene under et, som Venstres ordfører gentog og gentog – men ikke desto mindre er det jo den enkelte kommunes økonomi, der er fundamentet for det, som borgerne i den enkelte kommune oplever som velfærdssamfundet.
Hvordan kan det så hænge sammen, det her med de store tals magi og de små tals tyranni?
En ting er, at man kan have forskellige opfattelser af og meninger om en ting, en politisk genstand, noget andet er, at man vel næppe kan tælle pengene på den enkelte kommunes budget på flere forskellige måder.
Der burde kunne skaffes klarhed over hver enkelt kommunes økonomi, sådan at vi havde et egentligt grundlag for at fortsætte den her diskussion.
Jeg synes, det er meget positivt med de ordførertilkendegivelser, der er kommet om, at det er en interesse, som man deler.
Men det kan jo være, at det ikke kun er et spørgsmål om, hvorvidt regeringen har ret eller uret i, at der er penge nok.
Det er også et spørgsmål om, hvordan og til hvad pengene skal bruges.
Regeringen har skabt et forventningspres om stadig mere og bedre service, frit valg og lavere priser, uanset den enkelte kommunes økonomi.
Regeringen har med sine valgløfter lagt beslag på det kommunale råderum, og uanset hvad man måtte kunne blive enige om lokalt, skal regeringens valgløfter gennemføres.
Regeringen har med sin styringstænkning lagt stadig strammere bånd ind for, hvad kommunerne i virkeligheden selv kan prioritere, uanset at det hidtil har været en af styrkerne både i udviklingen af den offentlige sektor og i samspillet mellem den private og den frivillige sektor, at man kan gøre tingene på mange forskellige måder, fordi man har friheden til at prioritere lokalt.
Den samlede strukturreform er måske nok udgiftsneutral set fra regeringens høje taburetter, men ikke i den enkelte kommune.
Der bruges penge på sammenlægninger, organisering af de nye opgaver, konferencer, medarbejdere osv.
For det første bør vi efter Det Radikale Venstres mening i stedet arbejde målrettet for at afstemme forventningerne mellem borgerne og kommunen og også mellem den private og offentlige sektor.
Der er brug for en lokal debat om prioriteringerne og ikke bare om løfter ovenfra, der skal realiseres af kommunerne.
For det andet bør vi sikre åbenhed og gennemsigtighed i den kommunale økonomi.
Da regeringen indgik aftalen om strukturreformen med Dansk Folkeparti, sejlede alting, og vi fik jo desværre ret i, at økonomien ikke var på plads.
Det har vist sig særdeles vanskeligt for den enkelte kommune at få et overblik.
For det tredje bør vi insistere på et reelt lokalt selvstyre.
Det er forudsætningen for et levende lokalt demokrati, at der er noget, som man reelt og kontant har ansvar for.
Det underminerer vores demokratiske udvikling, at regeringen lægger en så centralistisk linje.
Vi har tværtimod brug for, at gode ideer kan blomstre og dermed udvikle vores demokrati og samfund.
For det fjerde bør den offentlige sektor sættes fri.
Regeringens oplæg om den offentlige sektor handler mest om at gøre kommunerne til sådan en slags pseudostatslig sektor, som er over for og næsten magen til den private.
Tværtimod er der brug for at styrke værdigrundlaget for den offentlige sektor.
Der er brug for at sætte medarbejdernes indlevelse og faglighed fri i forhold til at kunne yde borgerne det, der konkret er brug for i den konkrete situation.
Sidst, men ikke mindst, og desværre – synes jeg – ret overset, bør samarbejdet med den frivillige sektor styrkes.
Det er afgørende for velfærden og for demokratiets udvikling, at den frivillige sektor kan spille en aktiv rolle.
Det gælder fra idrætsforeninger til besøgsvenner, og det er en illusion at tro, at den offentlige sektor i konkurrence med den private kan eller skal levere velfærden.
Der skal mere til, og det er en vigtig demokratisk opgave at sørge for gode rammer for det frivillige engagement.
For Det Radikale Venstre er dagens debat også en god anledning til at konstatere, at til trods for forskellene mellem os er der enighed mellem Socialdemokraterne, SF, Enhedslisten og Det Radikale Venstre om fundamentet for den kommunale økonomi, jævnfør forslaget til vedtagelse, som Det Radikale Venstre naturligvis støtter helt som medforslagsstiller.