Dorte Bennedsen (S), 1999-04-16:
Den humanitære katastrofe, der for øjeblikket udspiller sig i og umiddelbart uden for Kosovo, står lysende klar for os alle.
Boende i vores lille, trygge land er det svært helt at fatte, hvad det er for menneskelige tragedier, der netop nu rammer de mange hundredtusinder af mennesker, der er drevet på flugt både internt og til nærområderne.
Danmark må løse sin del af hjælpeopgaven både på kort og på lang sigt, en holdning, der da også er meget udbredt i den danske befolkning.
Flygtningehøjkommissæren har givet udtryk for, at beskyttelse og hjælp i nærområderne er at foretrække, men at byrden for disse lande kan blive så stor, at det også kan komme på tale, at andre lande i Europa tager imod kosovoalbanske flygtninge.
Danmark har allerede bevilget godt 200 mio. kr. til en hjælpeindsats i nærområderne, og nu forelægges så dette forslag, således at vi kan aflaste nærområderne ved at modtage og give midlertidig beskyttelse til nogle af de fordrevne.
Det er tanken, at vi først og fremmest skal modtage ældre, syge og familier med børn.
Det er vi godt tilfredse med, fordi det er disse grupper, som har sværest ved at klare sig under de givne forhold, og ved at vi modtager netop disse grupper, vil aflastning i nærområdet have des mere effekt.
Når det drejer sig om udvælgelsen af personer, lever forslaget op til en række betingelser, som er vigtige for Socialdemokratiet.
For det første vil der kun blive tale om personer, som selv ønsker beskyttelse i Danmark.
For det andet skal udvælgelsen ske i nøje samarbejde med UNHCR eller en tilsvarende organisation, og for det tredje skal det sikres, at familier ikke adskilles, og at folk fra samme område så vidt muligt holdes sammen. I en af dagens aviser udtaler direktøren for Centeret for Menneskerettigheder, at denne gruppe krigsflygtninge, som formentlig har det største behov, får dårlige forhold og de færreste rettigheder under deres ophold her, og at man f.eks. fratager dem retten til familiesammenføring.
Men det ville unægtelig også være en fordel, hvis de havde læst lovforslaget, inden de kritiserede det.
Var den gode direktør nået bare til § 3 i forslaget, ville han have set, at det handler om familiesammenføring, og at reglerne, i hvert fald på et enkelt punkt, er mere vidtgående end udlændingeloven, idet der opereres med et husstandskriterium, som kan give adgang til sammenføring.
Forslaget har mange bemyndigelser til ministeren, også flere, end vi normalt ville bryde os om, men vi accepterer dem i dette tilfælde, fordi vi finder, at de er et udtryk for, at man har lært af erfaringerne fra den tidligere bosnierlov, som meget detaljeret regulerede alle forhold med det resultat, at vilkårene både for voksne og ikke mindst for børnene blev alt for rigoristiske i forhold til de menneskelige behov, et problem, der blev stadig mere markant, efterhånden som tiden gik. Dette forslag fastlægger, at der er tale om en midlertidig opholdstilladelse, men lægger op til langt mere fleksible holdninger, når talen er om de vilkår og de muligheder for en meningsfyldt tilværelse, vi vil kunne give de pågældende flygtninge i den tid, de skal opholde sig her i landet.
Flygtningenes behov vil ændre sig alt efter længden af den periode, de skal være her.
Det gælder både for
undervisning, for aktivering og mulighed for arbejde
Derfor er det rigtigt, at regelsættet ikke fastlægges i detaljer nu, men at der gennem de foreslåede bemyndigelser er mulighed for at justere vilkårene, så de kan imødekomme behovene.
Vi er i den noget usædvanlige situation, at ingen i dag kan sige noget kvalificeret om, i hvilken udstrækning der bliver behov for denne lov.
Den lykkeligste situation ville jo være, at konflikten finder en hurtig afslutning, og at flygtningene kan vende tilbage i sikkerhed og værdighed.
Men der eksisterer jo desværre også den mulighed, at konflikten eskalerer, og at behovet for, at vi kan modtage flygtninge bliver stort.
I Socialdemokratiet kan vi tilsige forslaget en både hurtig og velvillig behandling.