runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karsten Nonbo (V), 2000-12-06:
Da Venstres ordfører, fru Inge Dahl-Sørensen, ikke kan være til stede, skal jeg på hendes vegne oplæse Venstres ordførertale:
Prøveløsladelser blev grundigt diskuteret i Jyllands-Posten den 1. november 2000.
Dommer Ejnar Dalberg-Larsen fra Viborg kaldte situationen håbløs, idet han udtrykte, at stort set alle bliver prøveløsladt, medmindre de er straffet 15 eller 20 gange.
Uanset hvad man kalder prøveløsladelser, så er det en straf, man undgår.
Han siger endvidere, at man foregøgler den almindelige dansker noget, når man siger, at en mand har fået 6 måneders fængsel, men i realiteten kun skal sidde i 4 måneder.
Politiforbundet i Danmark udtaler, at det vil skabe større forståelse og respekt i den danske befolkning, hvis man skal afsone hele den straf, som domstolen har udmålt.
I Venstre afviser vi, at man skal afskaffe prøveløsladelser.
Det er nu heller ikke dette, der lægges op til i beslutningsforslaget.
Men der lægges op til en opstramning, og det er efter vores mening noget, der er brug for.
Det skal gøre en forskel, om man opfører sig ordentligt, eller om der er udsigt til, at man begår ny kriminalitet.
I dag har man den opfattelse, at prøveløsladelser sker
næsten pr. automatik.
Sidste år fik 18 pct. afslag på prøveløsladelser.
Tallene taler for sig selv.
42,7 pct. af de prøveløsladte begår ny kriminalitet.
Det må da få en justitsminister og andre retskafne borgere op af stolen.
Venstre er enig i, at der skal ske stramninger, og vi støtter forslaget.
John Vinther (KF), 2000-12-06:
I Det Konservative Folkeparti har vi den holdning, at en lovovertræder som altovervejende hovedregel skal udstå hele den straf, han eller hun er blevet idømt.
Kun når den pågældende har udvist god opførsel, og når der er en meget klar formodning om, at prøveløsladelse kan finde sted uden risiko for ny kriminalitet, skal prøveløsladelse kunne komme på tale.
Derfor kan vi naturligvis også støtte intentionerne i det beslutningsforslag, vi nu behandler.
Vi er helt enige i, at det ikke skal være muligt for en kriminel at vandre ind og ud af fængslerne og hver gang opnå en prøveløsladelse.
Hvis den pågældende trods en idømt straf falder tilbage i kriminalitet, så har han eller hun jo i virkeligheden bevist, at han eller hun har det en lille smule vanskeligt med det dér med at føre en kriminalitetsfri tilværelse
, og så er der jo ligesom ikke noget formål med at forsøge den resocialisering, som prøveløsladelse jo i virkeligheden er. En særlig situation, hvor prøveløsladelse efter vores opfattelse bør være helt udelukket, er den, hvor strafafsoneren enten i forbindelse med en tidligere afsoning eller den nugældende har forsøgt at flygte eller ligefrem er lykkedes med at flygte. Nu er det ikke omfattet af beslutningsforslaget, men i grunden burde der jo være en tillægsstraf for flugten.
Men i hvert fald må det jo være sådan, at man ikke oven i købet belønnes med en prøveløsladelse.
Vi er sådan set også enige i, at prøveløsladelse kun bør kunne komme på tale ved straf af en vis længde.
Det savner fornuft at anvende prøveløsladelse ved domme på kun 3 måneder.
Derved får prøveløsladelsesinstituttet i virkeligheden mere karakter af at være et forsøg på at skaffe plads i fængslerne end af resocialisering.
Selv om vi altså principielt kan tilslutte os intentionerne, er der altså enkelte af elementerne, som vi for at sige det mildt finder en smule problematiske, og det er den del af forslaget, der går ud på at etablere et prøveløsladelsesnævn ved hvert afsoningssted.
Selv om der er en vis charme ved den idé, så forekommer den at være meget bureaukratisk og omstændelig, og det er en tung proces at sætte i værk.
Vi er helt enige i, at der skal strammes op på prøveløsladelserne, men hvis vi fra politisk hold ændrer reglerne og dermed grundlaget for prøveløsladelserne, så burde det sådan set være muligt for kriminalforsorgen med sædvanlig assistance at administrere en ordning, uden at det er nødvendigt at etablere et så omfattende element som et nævn.
Ideen med nævnet har jo altså også den svaghed, at når det er tanken, at der skal være et nævn for hvert afsoningssted, så risikerer man jo meget let at få en meget uensartet praksis, og det er heller ikke hensigtsmæssigt.
Men altså principiel tilslutning fra Det Konservative Folkeparti, og så må vi under udvalgsbehandlingen se på, om der kan skabes en enighed.
Dorte Bennedsen (S), 2000-12-06:
Jeg forstår, at Det Konservative Folkeparti støtter forslaget, herunder også punkt 2 om, at prøveløsladelse kun skal kunne finde sted, hvis indsatte har udvist en særdeles god opførsel.
Det er f.eks. et spørgsmål om, hvorvidt man har lavet ny kriminalitet under afsoningen.
Det er et spørgsmål om stofmisbrug.
Det er et spørgsmål om misbrug af udgang og eventuelle undvigelser.
Det er altså en række af de ting, som hr. John Vinther her pegede på.
Når man nu støtter dette her punkt 2, hvad er så - ud over de nævnte ting her - særdeles god opførsel i fængslet?
Er det et spørgsmål om, at de pågældende også skal have talt pænt og ordentligt til betjentene og medfangerne osv.?
Jeg ville egentlig godt have, at hr. John Vinther prøvede at definere, hvad han mener med det.
For jeg mener, at der selvfølgelig tages højde for en række af de mere alvorlige ting.
Men hvad er særdeles god opførsel?
Tom Behnke (FRI), 2000-12-06:
Jeg vil allerede nu gerne kommentere lidt på det, hr. John Vinther sagde om de elementer i forslaget, som Det Konservative Folkeparti ikke bryder sig så meget om.
Det ene var, at man gerne havde set en tilføjelse om, at hvis vedkommende har prøvet på at flygte eller måske endda er flygtet under en afsoning, så skal prøveløsladelse være udelukket.
Dér må jeg henvise til punkt 2 i forslaget.
Det er omfattet af punkt 2, så det er med i forslaget.
Det næste var så det med, at Det Konservative Folkeparti ikke var helt så glad for, at man nu lavede sådan et nævn, der skulle sidde og vurdere de her ting.
Det var vi heller ikke i Frihed 2000.
Hvorfor foreslår vi det så alligevel?
Det gør vi, fordi spillereglerne sådan set er klare nok, som ministeren siger.
Virkeligheden er bare ikke sådan.
Den måde, reglerne bliver administreret på, den måde, man håndterer det på derude, lever ikke op til de spilleregler, der er.
Det er det, vi kan se.
Derfor tænker jeg, at vi så må prøve at lave det på en sådan måde, så vurderingen af den enkelte bliver så grundig som mulig og set fra så mange synsvinkler som mulig, så vi så vidt muligt kan undgå, at der er nogle, der bliver prøveløsladt, som ikke burde have været det.
Men altså den med nævnet tror jeg heller ikke bliver så tung og bureaukratisk.
Antallet af ansøgere dér vil jo alt andet lige falde over tid.
John Vinther (KF), 2000-12-06:
Jeg kan jo kvittere hr. Tom Behnke ved at sige, at det jo lyder som om, at der er en vis mulighed for, at vi undervejs under udvalgsbehandlingen skulle kunne finde en eller anden form for enighed, der gør, at Det Konservative Folkeparti kan støtte det, når vi når helt frem.
Til fru Dorte Bennedsen vil jeg sige: Jamen jeg vil egentlig ikke gøre mig til dommer over, hvad der er særdeles god og ikke særdeles god opførsel, men man kan vel sige, at det næsten er lettere at definere det ud fra, hvad der ikke er det.
Det er klart, at har man været involveret i stridigheder i fængslet, har man ikke udvist det, man kan kalde almindelig god tone og orden, og har man, som jeg bekendtgjorde det før, til og med lavet flugtforsøg, så er det i hvert fald ikke særdeles god opførsel.
Men i virkeligheden mener jeg nu også, at det er den anden del af det, der er den væsentlige, nemlig at der skal være en klar formodning om, at der ikke vil blive begået ny kriminalitet, og i hvert fald ikke ny kriminalitet i prøveløsladelsesperioden.
Dér synes vi, at der er et behov for en klar opstramning.
Tom Behnke (FRI), 2000-12-06:
Ja, en kort bemærkning er jo ikke nok til at tilbagevise alle de beskyldninger, som fru Anne Baastrup kommer med, om, hvad jeg skulle mene, hvad Frihed 2000 skulle mene, som slet ikke fremgår af forslaget, og som vi aldrig nogen sinde har fremført.
Men en af de ting, jeg i hvert tilfælde hæftede mig ved, som jeg synes er ret væsentlig at få tilbagevist, var påstanden om, at Frihed 2000 ikke mener, at folk skal have et job, hvis de har en plettet straffeattest. Det vil vi da overhovedet ikke blande os i.
Hvad rager det Frihed 2000, om en virksomhed ansætter en person, der har en plettet straffeattest?
Det vil vi overhovedet ikke blande os i.
Det har vi ingen ret til, det har vi ingen intentioner om, det har vi ikke noget ønske om, og det kunne vi aldrig drømme om.
Frank Jensen (S), 2000-12-06:
Jeg kan se på mængden af de spørgsmål, hr. Skaarup stiller, at hr. Skaarup er bekendt med, hvordan man stiller spørgsmål både til mundtlig besvarelse og til skriftlig besvarelse.
Det behøver jeg ikke at skulle belære hr. Skaarup om.
Og jeg svarer på de spørgsmål, og ønsker man en redegørelse på et hvilket som helst tidspunkt i den her samling, så får man det.
Det er ikke noget, man skal gøre til et punkt under spørgetiden her i Folketinget, må jeg sige til hr. Skaarup.
Jeg svarer på alle de spørgsmål - flere hundrede spørgsmål - hr. Skaarup stiller mig i hver folketingssamling; det bliver jeg ved med.
Og så i forhold til ønsket fra Københavns Politi om at få yderligere efterforskningsredskaber: Jeg har bemærket udtalelserne til avisen, der er kommet fra en medarbejder i Københavns Politi.
Jeg har da også udtrykt til det pågældende blad - hvis hr. Skaarup har læst artiklen - at hvis der er et ønske fra Københavns Politi om at få yderligere efterforskningsredskaber, så går jeg ud fra, at jeg som justitsminister hører fra Københavns Politis direktør om de ønsker; og de er ikke kommet endnu, kan jeg sige til hr. Skaarup.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Bortfaldne spørgsmål Spm. nr. S 606
Elisabeth Arnold (RV), 2000-12-06:
Jeg synes, hr. Helge Adam Møller reagerer lige lovlig meget på rygmarven, når han siger, at der med de korte bemærkninger, som også faldt fra radikal side, bliver ført et retssikkerhedsmæsigt korstog mod det her forslag.
Jeg bad stille og roligt hr. Nonbo om at give mig ret i, at misstemninger mellem indsatte og ansatte udmærket kan opstå, uden at man blander aktindsigt ind i det, blot ved at man har en daglig omgang med hinanden, som gør, at man kommer på kant med hinanden.
Så det giver jo en falsk tryghed, hvis man tror, at manglende aktindsigt vil forhindre den slags ting.
Men så vil jeg gerne have lov at citere, hvad jeg sagde i februar dette år ved førstebehandlingen af straffuldbyrdelsesloven, hvor jeg sagde om aktindsigt: »Derimod er det blevet lettere at isolere de såkaldt negativt stærke indsatte i særlig lukkede afdelinger.
Det betyder, at der er fundet en balance mellem på den ene side den grundlæggende ret til aktindsigt og på den anden side hensynet til de svage indsatte og til de ansattes sikkerhed.
Man kan selvfølgelig diskutere, om det er den rigtige balance, der er fundet.
Vi vil overhovedet ikke udelukke, at vi kan finde en anden balance mellem disse to hensyn, og vi går meget gerne ind i en diskussion om, hvordan reglerne så kan udformes, hvis de ikke skal være, som de er nu.«
Det er da en åben udstrakt hånd, så pas lige på med rygmarvsreaktionerne.
Frank Jensen (S), 2000-12-06:
Der er ikke nogen redegørelse under forberedelse, må jeg sige til hr. Skaarup, men det tilkommer hr. Skaarup at rejse spørgsmålet om, hvordan det går med den konkrete efterforskning til hver en tid.
Det vil jeg redegøre for, når det spørgsmål rejses.
Men det kan hr. Skaarup bare gøre inden sommerferien.
Jeg vil opfordre hr. Skaarup til at rejse det spørgsmål inden sommerferien; så bliver der redegjort for det på helt sædvanlig måde. Så vil jeg sige i forhold til politiets efterforskning: Politiet kan bruge de agentregler, som nu engang er i retsplejeloven.
Man kan bruge de bestemmelser, som også er i retsplejeloven om beskyttelse af vidner, også i efterforskningen af de her sager, ja, man kan sågar bruge de bestemmelser, der er om brud på meddelelseshemmeligheden, det vil sige brud på posthemmeligheden, brevhemmeligheden, og bestemmelserne om telefonaflytning.
Alt det kan politiet naturligvis anvende, og det gør politiet også i forhold til den konkrete efterforskning.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-12-06:
Jeg synes, at det klart giver et meget mere nuanceret billede i forhold til det, der kom ud i pressen i sidste uge, men jeg synes også, at pressen efterlod nogle ting, som jeg synes er meget vigtigt at få klart præciseret, for den efterlod den opfattelse, at det var et stort problem, og at det var meget svært at finde løsninger på det.
Så jeg vil egentlig godt have statsministeren til at bekræfte, at det faktisk ikke er noget alvorligt problem, og at man både kan og normalt bør kunne finde pragmatiske løsninger på det, hvis der er nogle, der ønsker at bede i arbejdstiden.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-12-06:
Allerførst vil jeg sige til fru Lone Yalcinkaya, at jeg er glad for, at vi fik den her dialog i dag, og jeg kan bekræfte, at den overskrift, der også var givet, var misvisende, og at den måde, tingene var klippet sammen på, jo nærmest gav indtryk af, at det sådan havde været i et særskilt interview, men det viste sig jo senere, efterhånden som vi fik det belyst, også ved et møde med pressen lidt tidligere i sidste uge, at tingene var stærkt sammentømrede ud fra en skæv vinkel. Derfor skal jeg ikke ind i en eller anden citatdiskussion med Dansk Folkeparti.
Jeg ser jo, at næsten hele holdet er mødt frem her i dag.
Det er jo også deres yndlingstema, der er på i dag, så det undrer mig egentlig ikke.
Det vil jeg ikke begive mig ind i.
Jeg kan derimod sige ganske kort til talerne fra Dansk Folkeparti, at det, der adskiller Dansk Folkeparti og regeringen, nok er, at vi er meget optaget af at løse de reelle problemer på en god og på en menneskelig måde.
Vi ønsker ikke politisk at misbruge det forhold, at vi har en række flygtninge, indvandrere, der er kommet til landet, og som kan bidrage positivt til vores samfunds udvikling, hvis vi gør en anstrengelse fra begge sider.
Til hr. Knud Erik Hansen: Ja, jeg tror, at det skal forblive, som det er, at alle de problemer, der måtte være, skal løses på en god måde på den enkelte arbejdsplads, uanset om der er tale om spørgsmål om tørklæder eller der er tale om spørgsmål om at udøve sin religion.
Det gælder, som hr. Knud Erik Hansen efterlyste, heldigvis i langt, langt de fleste tilfælde.
Det er jo, som fru Lone Yalcinkaya sagde, meget, meget sjældent, vi har nogle problemer her.
Jeg tror, det er et par år siden, vi sidst havde det spørgsmål oppe.
Jeg har på konferencen i Fredericia blot villet appellere til, at vi blev bedre til at tale med hinanden, også om de ømme temaer, også om de temaer, vi normalt ikke taler om, herunder spørgsmålet om vores religionsudøvelse, for jeg tror fuldt og fast på, at når vi også kan tale om det, så er det en ekstra vej til at lære at forstå hinanden bedre og dermed også at komme bedre ind i det danske samfund på en god og på en velfungerende måde. Jeg håber med disse bemærkninger også at have afklaret, hvordan vi ser på dette vigtige spørgsmål.
Og jeg har ikke mere at tilføje.
Lone Yalcinkaya (CD), 2000-12-06:
Jeg vil gerne bede ministeren bekræfte, at det er korrekt, at der her er tale om afbrydelser af 5 minutters varighed, at det sker to til tre gange i løbet af en arbejdsdag, og som vi på forhånd ved, har vi kaffepauser både formiddag og eftermiddag, og frokostpauser, hvor man så kan bruge tiden til at stresse af og lave nogle fysiske bevægelser.
Det er sundt at lave dem.
Det er ikke, fordi vi herfra skal anbefale, at man laver samme øvelser, hvis ikke man mener det alvorligt.
De mennesker, der i forvejen har svært ved at komme ind på arbejdsmarkedet, skal ikke stå endnu svagere med disse påstande om, at det skulle være problematisk at være troende muslim.
Derudover vil jeg gerne igen have ministeren til klart at bekræfte, at det er arbejdsgiverens ret at lede og fordele arbejdet, og så må vi derefter kigge på det.
Pia Kjærsgaard (DF), 2000-12-06:
Nu har vi hørt en masse fra statsministeren om, at sådan var det ikke ment og sådan var det ikke sagt.
Jeg kunne da godt have lyst til at gå ind i en citatdiskussion, men det vil statsministeren åbenbart ikke.
Mon ikke det, der er sket, er, at statsministeren så forfærdelig gerne ville prøve på at komme ind i den her debat og så særdeles kluntet er kommet derfra?
Må jeg sige til statsministeren, at vi har mange temaer i Dansk Folkeparti: bedre velfærd, modstand mod Europas Forenede Stater, en strammere flygtningelovgivning osv.
Det er alle de punkter, som statsministeren har nogle problemer med.
Og må jeg så spørge statsministeren, om han mener, at der er sådan særlig stor forskel på den retorik, som holdet i dag fra Dansk Folkeparti udøver mod statsministeren, og den retorik, som landets indenrigsminister eller formanden for Socialdemokratiets interne udvalg en gang imellem kan komme med?
Jeg synes ikke, at forskellen er så stor.
Det synes jeg faktisk ikke.
Men det, vi ønsker her i dag, er jo at få et svar fra statsministeren.
Vil statsministeren gøre noget ved de her ting?
Og denne debat er selvfølgelig medvirkende til at opklare, om statsministeren i virkeligheden mente det, han sagde, eller om det var noget pjat.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-12-06:
Man kan næsten fornemme, at taktikken fra statsministerens side ligger lidt i grus.
Det var dog så nemt, da det kun var Dansk Folkeparti, der stillede spørgsmål.
Så kunne man sådan slutte den første besvarelse af med at sige uden at have svaret på nogle af spørgsmålene: og så har jeg i øvrigt ikke mere at tilføje til det spørgsmål.
Og så kunne man sætte sig ned og lade, som om ingenting sker.
Men når SF og CD tager del i debatten, er det jo lidt problematisk at skulle fastholde det.
Det så vi under det sidste spørgsmål.
Man kan næsten fornemme statsministerens desperation også i forhold til det her spørgsmål.
Jeg håber, at statsministeren alligevel lige løfter sløret lidt mere for, hvad han egentlig vil, og så svarer på nogle af vores spørgsmål.
Det er sådan set det, man normalt gør i et demokrati, nemlig også at diskutere med dem, der er uenige med en, og ikke nødvendigvis kun med dem, der er enige.
Det har de jo fastholdt at det er.
Og så vil jeg da gerne spørge statsministeren, som siger, at man løser problemerne: Er problemerne blevet større, eller er de blevet mindre inden for det seneste år?
Det spørgsmål stillede jeg også under det forrige spørgsmål, og det vil jeg gerne stille igen.
Jeg synes faktisk, det er ret interessant at få statsministerens vurdering af det spørgsmål.
Peter Skaarup (DF), 2000-12-06:
Jeg synes, det er en meget interessant debat, for statsministeren siger jo egentlig ikke på noget tidspunkt, at han ikke har sagt det, han har sagt i Jyllands-Posten.
Jeg har ikke på noget tidspunkt hørt statsministeren sige, at det ikke er rigtigt, at statsministeren har sagt f.eks. følgende: Muslimsk bøn på arbejdspladsen er ikke acceptabelt.
Det har jeg ikke hørt statsministeren afkræfte at han mener.
Så derfor må mit spørgsmål til statsministeren være: Mener statsministeren, at muslimsk bøn på arbejdspladsen er acceptabelt?
Er det acceptabelt, at en række personer på arbejdspladsen stiller sig hen i det største rum på et tidspunkt midt på dagen og begynder at bede i forbindelse med det job, som vedkommende er sat til af sin arbejdsgiver?
Mener statsministeren ikke, at det i virkeligheden må være op til hver enkelt arbejdsgiver at vurdere, om det er acceptabelt eller ikke er acceptabelt, i stedet for som med et tørklædeforbud at lave et decideret forbud mod, at det er arbejdsgiveren, der må komme med den vurdering eller ikke komme med den vurdering?
Hermed sluttede spørgsmålet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-12-06:
»Vil statsministeren redegøre for ministeriets og Socialdemokratiets rolle i forhold til avisannoncerne med de tidligere vismænd op til afstemningen den 28. september 2000?«
Skriftlig begrundelse
Berlingske Tidende har den 30. november 2000 beskrevet, hvorledes Statsministeriet spillede en central rolle i tilblivelsen af en annonce med tidligere vismænd på trods af, at offentligheden såvel som de tidligere vismænd blev givet det indtryk, at det var medlemmer af Det Økonomiske Råd, som stod for initiativet.
De tidligere vismænd giver i avisen udtryk for, at de nok ikke ville have deltaget, såfremt de havde kendt den rette sammenhæng, hvorfor spørgeren ønsker statsministerens redegørelse for sagen.
Det er så også stillet på baggrund af en konkret sag, der nu senest i den forbindelse er kommet frem, nemlig i Berlingske Tidende sidste torsdag, hvor der redegøres for en annonce, der var blevet bragt op til afstemingen den 28. september, med en række tidligere vismænd, og hvor de tidligere vismænd mener, at de er blevet ført bag lyset, fordi de ikke har fået den rette afsender at vide i forhold til annoncen.
Det vil jeg gerne have statsministerens redegørelse for
og i særdeleshed for, hvad ministeriets og Socialdemokratiets rolle har været i forhold til den her avisannonce, hvor de tidligere vismænd altså føler sig ført bag lyset, som de giver udtryk for i Berlingske Tidende sidste torsdag.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-12-06:
Jeg kan bekræfte - det er der såmænd ikke noget hemmeligt i - at embedsmænd i Statsministeriet og i Økonomiministeriet har spillet en rolle i forbindelse med den omtalte annonce.
Sådan som sagen nu ligger oplyst for mig med det forbehold, der må være, når man holder mange møder i mit ministerium, og det derfor også for de involverede embedsmænd kan være svært at huske alle detaljer flere måneder senere, ja, så blev tanken om en fælles udtalelse fra tidligere vismænd nævnt på et møde efter sommerferien i huset mellem embedsmændene fra flere ministerier.
I det pågældende møde, tror jeg, deltog medarbejdere fra Statsministeriet, Økonomiministeriet og Finansministeriet.
Ideen blev bl.a. drøftet, på baggrund af at tidligere vismænd, sagt til hr. Kristian Thulesen Dahl, havde henvendt sig uformelt og spurgt, hvordan de eventuelt kunne bidrage til fordel for et ja til euroen.
Ideen blev så af en embedsmand - en medarbejder i Statsministeriet - videregivet til en række organisationer med henblik på finansiering og indrykning af annoncen.
Der blev også taget kontakt til mit parti, som bl.a. har forestået den praktiske ekspedition af den pågældende annonce.
Jeg kan også oplyse, at ideen blev nævnt for mig i forbindelse med et møde, og det synes jeg da er og var en meget fornuftig idé.
Med hensyn til kontakten til de tidligere vismænd har jeg fra økonomiministeren fået oplyst, at sådan som sagen foreligger oplyst for hende, så blev den idé om en fællesudtalelse, der var fremkommet under drøftelserne i huset hos mig, nævnt over for enkelte økonomer, der er tidligere vismænd, og som offentligt har givet udtryk for, at det ville være en økonomisk fordel for Danmark at deltage i euroen. Da Økonomiministeriets embedsmænd nu er dem, der har den jævnlige kontakt med økonomkredse, så var det naturligt, at det var dette ministeriums embedsmænd, der formidlede ideen for at få en vurdering af, om det var realisabelt.
Det var herefter op til de kontaktede personer at undersøge og tage stilling til, om ideen havde bred tilslutning blandt tidligere vismænd. Jeg skal også sige, at Økonomiministeriet ikke er bekendt med, hvordan drøftelserne mellem de pågældende tidligere vismænd så har forløbet, men det er oplyst over for ministeriet, at de forespurgte fik at vide, at ideen var videreformidlet fra anden side, uden at det gav anledning til nærmere spørgsmål.
Lad mig slutte den omhyggelige beretning med, at Økonomiministeriets embedsmænd efterfølgende fik meddelelse om, at der var en række fremtrædende økonomer og tidligere vismænd, der gerne ville medvirke til en sådan fælles udtalelse i en annonce indrykket af arbejdsmarkeds- og erhvervsorganisationer.
De pågældende aftalte så selv den konkrete tekst og det videre arbejde.