Sonja Mikkelsen (S), 1998-02-18:
Muligheden for at patentere bioteknologiske opfindelser har været drøftet mange gange her i Folketinget i løbet af de sidste 10 år, og allerede i 1991 vedtog Folketinget en dagsorden, som senere har dannet grundlag for dansk stillingtagen til det direktivforslag fra Kommissionen, der blev fremsat første gang i 1988 og senere som et helt nyt forslag i 1997.
Erhvervsministeren har i sin redegørelse citeret dagsordenen og suppleret den med de yderligere punkter, vi efterfølgende her i Folketinget er blevet enige om også burde indgå som principper i det nye direktiv.
Helt grundlæggende er det, at direktivet nu klart forbyder patent på mennesker, og at direktivet respekterer FN's konvention om den biologiske forskelligartethed og de pligter, som følger for de enkelte medlemslande i denne sammenhæng.
Hertil kommer, at landmændenes ret til at så egen høst uden at skulle betale licens samt at anvende patentbeskyttede dyr i egen drift også er taget med.
Det, man kalder »farmer's privilege«, gælder således både for planter og dyr.
Produktpatentet eller fremgangsmådepatentet vil altså alene kunne opnås, hvis det vil være til gavn for menneskeheden, at et genmodificeret dyr fremstilles.
Hvad angår forbud mod patent på mennesker, fremgår det nu klart og tydeligt af direktivforslaget.
Når det gælder genmodificering af mennesker, står det ligeledes nu klart i direktivet, at man ikke kan få patent på genmodificering af menneskers kønsceller.
Det er i forvejen bestemt i den europæiske patentkonvention, og det fremgår også af den danske patentlovgivning, at man ikke kan opnå patent på fremgangsmåder til sygdomsbehandling af mennesker, så det, der nu står tilbage, og som det ikke direkte er forbudt at patentere, er metoder til genmodificering af menneskers kropsceller, hvor formålet f.eks. er kosmetisk behandling.
I Socialdemokratiet lægger vi vægt på, at medlemslandene har fået bekræftet, at national lovgivning kan gå videre i reguleringen også på dette felt, f.eks. hvor en kommerciel udnyttelse vil stride mod sædelighed og offentlig orden, som det er formuleret i redegørelsen fra Erhvervsministeriet.
Det lyder lidt sydeuropæisk, men Socialdemokratiet finder, at med den afgrænsning, der her er sket, og den supplerende mulighed i national lovgivning er resultatet også på dette punkt acceptabelt. Når det gælder andre internationale aftaler, der har betydning for dette område, er det vigtigt, at der fortsat - også fra den danske regerings side - arbejdes med at sikre gennemførelsen af FN's biodiversitetskonvention.
I den sammenhæng har jeg bemærket, at det nu er bestemt i direktivet, at det biologiske materiales oprindelsesland skal fremgå af en patentansøgning, hvis disse oplysninger overhovedet er tilgængelige.
Det er beklageligt, at det ikke er gjort til en betingelse for patentbarheden, at oplysningerne er til stede; men det er vigtigt i denne sammenhæng, at hvis der er tale om prøver udtaget fra et menneske, skal den person, det drejer sig om, informeres om, at man agter at indlevere en ansøgning om patent, og personen skal også have ret til at sige nej.
Også i WTO-sammenhæng spiller patentbarhed på biologisk materiale en rolle.
Det er vigtigt, når TRIPS-aftalen om intellektuelle ejendomsrettigheder under WTO skal fornyes, at man også her får indarbejdet f.eks. »farmer's privilege«, og det er ikke mindst vigtigt af hensyn til ulandene, at man her f.eks. kan genbruge egenavlet såsæd.
Direktivet rummer også nogle bestemmelser, som skal sikre, at ulandene rent faktisk får deres andel af de fortjenester, som fremkommer ved anvendelse af de genetiske ressourcer fra ulandene.
Også dette princip bør føres over i TRIPS-aftalen under WTO, ligesom vi efterfølgende i forbindelse med direktivets vedtagelse må arbejde med at sikre, at principperne faktisk bliver omsat i praksis.
Afsluttende vil jeg gerne sige, at jeg finder, at den måde, dette direktivforslag er behandlet på her i Folketinget - med vedtagelse af klare principper for den danske position som retningsgivende for regeringen, det samspil, der har været med de danske Europaparlamentarikere, og den åbenhed, det har medført om sagen - er et godt eksempel til efterfølgelse på en række andre sagsområder, hvor principielle spørgsmål berøres af kommende direktiver.
Denne sag viser, at en aktiv indsats fra et land med baggrund i saglige, velargumenterede holdninger faktisk kan skabe resultater i det europæiske samarbejde, når Folketinget, regeringen og Europaparlamentarikerne forener deres kræfter.
Vi kan således anbefale, at Danmark stemmer