runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-10-23:
Når jeg alligevel vælger at tage ordet her i anden runde, så er det alene, fordi jeg har noteret mig, at finansministeren ikke har markeret for at besvare det spørgsmål, som jeg stillede i en kort bemærkning just efter finansministerens tale sidst, og jeg vil gerne opfordre finansministeren til at komme på talerstolen og besvare det spørgsmål.
Jeg respekterer naturligvis, at finansministeren og Dansk Folkeparti kan være hamrende uenige om, hvorvidt man kan lave en fornuftig opgørelse over udgifterne til udlændinge, og hvordan den skal laves, og hvad resultatet er, man når frem til osv., det er klart.
Det er den politiske situation, og det må vi så gå ud og diskutere også over for vælgerne, og så må vælgerne markere, hvem de tror på.
Sådan er det.
Men finansministeren kan altså ikke løbe fra at give et svar her i Folketinget i dag på, om det løfte, som indenrigsministeren, den nuværende indenrigsminister, gav så sent som i går i Folketingets spørgetid, om, at Finansministeriet er på vej med en rapport, som belyser udgifterne på det her område, om det rent faktisk holder, og hvornår den så kommer.
Jeg kan forstå på finansministerens besvarelse
heroppefra, at finansministeren anser det for fuldstændig urealistisk at kunne lave sådan et regnestykke, endsige at kunne bruge det til noget som helst.
Så kan jeg godt frygte, at det, man er i gang med, er, at man reelt ikke vil komme med sådan en analyse.
Og det er i dyb modstrid med det, indenrigsministeren sagde i går, og det er i dyb modstrid med det, den daværende indenrigsminister, fru Birte Weiss, sagde til Folketingets partier tidligere på året.
Derfor synes jeg, at Folketinget må kunne forlange et klart svar fra finansministeren: Kommer den rapport - ja eller nej?
Og hvis svaret er ja, hvornår kan vi så forvente den?
Hvis ikke der kommer noget svar, så kan vi jo kun tage det som udtryk for, at finansministeren er på vild flugt fra de løfter, der blev givet for kun godt 24 timer siden i denne sal.
Thor Pedersen (V), 1997-10-23:
Det er en misforståelse, når hr. Elmquist siger, at de tal, jeg refererer til, skulle være årene 1994-96.
Det var årene 1984 til 1996, som jeg sagde.
Det må nødvendigvis iagttages over en længere årrække, hvis man overhovedet skal danne sig et billede af den udvikling, der har fundet sted, og det var de tal, jeg gav.
Må jeg i øvrigt sige, at den konservative ordfører for længe siden, for over tre timer siden, klart sagde, at ideen ikke er, at man går ud og afskediger folk, men vi siger, at det antal, vi har i øjeblikket, må være nok i forbindelse med omstilling og effektivisering til at løse de offentlige opgaver.
Sådan er det også fremlagt.
Bjørn Elmquist (RV), 1997-10-23:
Nå ja, så var det altså i tierne, jeg hørte et ciffer galt, 1984.
Men så er det jo klart, for det er jo fra dengang, jeg var retsordfører for partiet Venstre, og hvor justitsministeren hed Erik Ninn-Hansen, og hvor statsministeren hed Poul Schlüter.
Nu begynder tingene at falde på plads, hr. Thor
Pedersen
Det var da dejligt at høre.
Så er vi jo helt enige.
Thor Pedersen (V), 1997-10-23:
Jeg ved ikke, om jeg overhovedet behøver at give en kommentar til fru Pia Gjellerup, for jeg hørte jo, at en af tilhørerne heroppe gav en meget klar kommentar med sin opfattelse af udsagnet fra fru Pia Gjellerup ved at begynde at græde.
Og det tror jeg egentlig også, der kan være god grund
til, for det, jeg i virkeligheden roste finansministeren for, var den ærlighed, der var i et notat, hvor man netop sagde, at i de forudsætninger, der er lagt ind i modelarbejdet for at vurdere vores forslag, er der på helt afgørende områder anvendt egne skøn.
Og det er en ærlig sag.
Og derfor siger jeg: Det er altså noget selvkomponeret, man sætter ind i modellen.
Det er lige præcis ikke Venstres tal, man stopper ind i modellen.
Man kommer endda frem til at sige konkret, at på centrale områder skønnes provenutabene at være undervurderede.
Og provenutabene i vores forslag er jo i det væsentlige skattelettelser.
Så det, fru Pia Gjellerup siger her, kan da heller ikke være rigtigt, når udsagnet var, at de skattelettelser, vi har i vores ændringsforslag til finansloven, stort set bliver til ingenting.
Det kan jo altså ikke være det samme.
Så jeg forstår godt, at en tilhører åbenlyst og hørligt begyndte at græde!
Pia Gjellerup (S), 1997-10-23:
Jeg sagde, at når man ser på Venstres egen opgørelse af, hvad Venstres store skattelettelsesløfter til befolkningen bliver til, så bliver det nogle meget små tal.
Det er jo fuldstændig identisk med, hvad der fremgår af Finansministeriets papir.
Men hr. Thor Pedersen skulle bruge bare en bitte lille tid til at svare på, hvornår der kommer nogle mere uddybende tal fra Venstre med forudsætningerne, beregningsforudsætningerne.
Så skal vi med glæde, stor kyndighed og uden at græde gå i gang med at regne på tallene, sådan at vi, næste gang vi mødes her i salen til en debat, har Venstres egne skøn og nogle meldinger om, hvad man bygger de skøn på.
Det ville være skønt!
Mogens Lykketoft (S), 1997-10-23:
Ja, hr. Thulesen Dahl behøver sådan set ikke gå op og skabe sig to gange.
Jeg havde bedt om ordet for også at svare på hans spørgsmål.
Og svaret er: Jo, jeg mener, at den beregningsmåde, Dansk Folkeparti har anvendt, af de grunde, jeg nævnte i forrige omgang, er hamrende irrelevant og ikke belyser noget som helst af interesse for det danske samfund.
Men derfor skal vi selvfølgelig nok - indenrigsministeren udtaler sig også på regeringens vegne - forklare i et notat, hvorfor en række af beregningsforudsætningerne, selv om man går ind på Dansk Folkepartis præmisser, formentlig er dybt urealistiske og overdrevne.
Det skal vi nok levere.
Så bare rolig!
Så vil jeg godt, når jeg nu alligevel er kommet herop, sige til hr. Thor Pedersen, at hr. Thor Pedersen har fejllæst de indledende bemærkninger, der er i Finansministeriets notat om de vanskelige fortolkningsspørgsmål i V og K's ændringsforslag.
Hvis jeg skulle uddybe baggrunden for disse indledende bemærkninger bare med et enkelt eksempel, så er det, at når Venstre og De Konservative først vil smide et betragteligt antal mennesker ud af dagpengesystemet over i kontanthjælpssystemet og derefter straksaktivere dem fra første dag, de ankommer i systemet, både dem, der er der, og dem, der bliver smidt derover, så kræver det, at man i den offentlige sektor i løbet af de kommende år skaffer plads til et halvt hundrede tusinde ekstraordinært beskæftigede, som er der i gennemsnit nogle få uger.
De rent fysiske problemer, det vil give, er det svært at indregne i nogen økonomisk model.
Men det, der er hovedbudskabet om det, er jo altså, at man har været nødt til at tage for pålydende, at det altså åbenbart er Venstres og De Konservatives opfattelse, at det skal de offentlige arbejdspladser kunne klare, selv om det er en uhensigtsmæssig overaktivering i den forstand, at man altså får en masse mennesker ind, som egentlig meget hurtigt ville have kunnet finde et rigtigt job til - havde jeg nær sagt - at gå i vejen på de offentlige arbejdspladser, hvor vi er interesserede i, at effektiviteten skal komme endnu højere op, og uden at det for de pågældende mennesker vil være særlig nyttigt at være der nogle uger.
Det er svært at regne konsekvenserne af et sådan forslag meget nøje ind i et makroøkonomisk regnestykke; men det er altså også en del af Venstres og De Konservatives ideologi.
Må jeg så sige til allersidst til hr. Thor Pedersens bekymring om balancen i de offentlige finanser: Der er jo i den sidste budgetoversigt lavet det sædvanlige lidt teknisk betonede regnestykke om det, man altså åbenbart stadig væk skal kalde den strukturelle saldo - selv om det er et svært forklarligt ord - nemlig: Hvordan ser det ud med balancen, når man ser væk fra konjunkturerne?
Og den korte version af det regnestykke er, at i denne regerings tid - altså fra 1993 til nu - er den grundlæggende konkunkturuafhængige balance på de offentlige finanser forbedret med 20 mia. kr., og det er jo ikke så ringe.
Bruno Jerup (EL), 1997-10-23:
Det var jo en meget klog tale fra hr. Kim Nøhr Skibsted, men jeg vil nu alligevel godt benytte lejligheden til at stille hr. Skibsted et par spørgsmål, som i hvert fald har stødt os en lille smule i forbindelse med lovforslaget.
Hr. Skibsted var selv inde på, at det specielt var af hensyn til gældsramte med børn.
Jeg vil gerne vide, om det ligger i lovteksten eller er underforstået, hvad angår nogle af de hensyn, man tager i dag, bl.a. over for gældsramte med børn, når de skal have gældssanering.
Når det bliver bestemt, hvor meget de skal betale pr. måned, tager man så hensyn til, om de har børn, og ligger der også et sådant hensyn i denne ordning?
En anden ting, jeg har lyst til at spørge om, er, om det kan være rimeligt, som det fremgår af § 3 i lovforslaget, at nogle, der tidligere har forsøgt at få gældssanering, ikke kan søge efter de nye regler, hvor der er lagt nogle nye principper ind for bestemmelserne for gældssanering.
De to spørgsmål kunne jeg godt tænke mig at høre hr. Skibsteds uddybning af.
John Vinther (KF), 1997-10-23:
Men når jeg har sagt det, så er jeg også nødt til at sige, at vi ikke har til sinds at falde på halen over dette lovforslag.
Det er efter vor opfattelse ikke ganske problemfrit. De statsgaranterede banklån var efter vor opfattelse en fornuftig måde, hvorpå de studerende kunne finansiere deres studier.
Der er ikke nogen af dem, der er blevet tvunget til at optage disse lån.
Det har man gjort af egen drift og helt frivilligt, og når man tager et lån, så ved man jo udmærket godt, at det også skal betales tilbage på et tidspunkt, og det er jo sådan set udgangspunktet for os i denne sag.
Selve lovforslaget består i virkeligheden af to dele:
en del, der sigter til at lempe reglerne og kriterierne for gældseftergivelse, og ingen kan vel have noget imod forslaget om en forhåndstilkendegivelse om eftergivelse af studielån efter 9 år, heller ikke Det Konservative Folkeparti.
Man kan så diskutere, om det i alle situationer er rimeligt, at formueforhold og husstandens samlede indtægt ikke skal tælle med i bedømmelsen.
Men den del af lovforslaget er den mindst problematiske.
Der vil vi fra De Konservatives side bruge udvalgsbehandlingen til at få afdækket virkningerne fuldt ud.
Den anden del af lovforslaget, den, der handler om at give låntagere tilbud om at flytte lånet til Hypotekbanken, er efter vor opfattelse noget mere problematisk, om end låntagerne - det gælder såmænd også undertegnede - godt kan se det sympatiske i at skifte til en bank, der efter det, der indføres i bemærkningerne, vil være i stand til at udbyde lånet til en lavere forrentning end den, banker er i stand til i dag. Så kan vi jo ikke komme uden om, at det her i virkeligheden handler om at lade Hypotekbanken, der jo er statens bank, drive helt almindelig bankvirksomhed i konkurrence med de private banker, en konkurrence, der ikke altid nødvendigvis foregår på lige og fair betingelser.
Når nu de private banker udmærket er i stand til at administrere de statsgaranterede studielån, så kan vi altså ikke få øje på den indlysende grund, der skulle være til, at Hypotekbanken nu skulle have adgang til at udvide sin bankvirksomhed, men finansministeren skal da være velkommen til, hvis ikke i dag, så under udvalgsbehandlingen, at argumentere for den del af sagen.
Det er ikke umiddelbart en idé, som vi har sympati for, men som sagt har vi sympati for selve formålet med lovforslaget, og vi vil med en positiv indstilling bruge udvalgsbehandlingen til at få klarlagt den nøjagtige virkning af forslaget, og når det er sket, så vil vi tage endelig stilling til lovforslaget.
Poul Nødgaard (DF), 1997-10-23:
Dansk Folkeparti skal ikke forlænge denne debat ret meget.
Jeg synes måske lidt i modsætning til V og K ikke, at det er så skeløjet et forslag igen.
Jeg synes, der er mange gode elementer i det, bl.a. sådan nogle praktiske ting som, at de, der har denne gæld, nu får samlet gælden ét sted.
Og jeg kan også godt unde dem, at de får en lidt lavere rente, for der er jo faktisk tale om et par procent, så vidt jeg kan se.
Man må heller ikke have lov at glemme, at den store gæld - det synes jeg måske ikke er kommet ret meget frem i debatten - jo er opstået på grund af de højrenteår, vi havde, og det var jo nogle forfærdelige år for mange mennesker.
Så hvis vi på forskellig vis kunne hjælpe dem, der sidder i suppedasen, så synes jeg ikke, det var nogen skade til.
Og jeg synes også, der er en anden ting, og det vil finansministeren måske svare på, for det er der flere af ordførerne, der har været inde på.
Det er hele spørgsmålet om formuebedømmelse.
Nu ved jeg ikke, om ministeren har tid
lige at høre efter et øjeblik, men det kunne jo være meget praktisk.
Jeg kunne godt tænke mig konkret at spørge og skære det helt ud i pap: Hvis en studerende har en arv på 6 eller 8 mio. kr. eller vinder i lotto, skal vedkommende så ikke betale sin gæld tilbage?
Det er ikke sådan, at man siger, at nu skal nogen tvinges over i Hypotekbanken.
Det synes jeg også er en positiv ting, som man må bide mærke i, når man behandler det her forslag.
Så rent umiddelbart hælder vi mest til et ja, når vi skal trykke på knapperne, men jeg vil godt bede om ministerens forklaring på de ting, vi her har rejst.
Ole Vagn Christensen (S), 1997-10-23:
Jeg er enig med formanden.
Det vil sige, at vi så igen er tilbage ved bøvlet.
Ulla Tørnæs (V), 1997-10-23:
Jeg synes, det var bedre, om arbejdsministeren var parat til at forbedre systemet, så det kom til at fungere, og ikke blot fjerne det og konstatere, at det ikke fungerede, fordi det, man fik indført, var sådan en halv ordning.
Men når så arbejdsministeren siger, at regeringen er indstillet på, at der skal være efterspørgselsstyring inden for det her område, kan jeg altså ikke helt forstå, at man så foreslår en del af et efterspørgselsstyringssystem afskaffet.
Men vi må jo tage en snak om det i udvalget, og så må vi se, hvor vi havner, men sådan som lovforslaget nu foreligger, kan vi under ingen omstændigheder være med til det.
Bendt Bendtsen (KF), 1997-10-23:
I stedet for at tage ordentligt fat på reformerne på arbejdsmarkedet har regeringen med det foreliggende lovforslag lappet lidt på kludetæppet - for lidt og for småt.
Nu havde vi heller ikke forventet, at regeringen skulle komme med en reform på dette område, men alligevel.
Der er vel heller ingen, der havde troet, at hr. Ole Vagn Christensen kunne have holdt den tale, som han har holdt i dag, for to år siden.
I arbejdsmarkedsdelen i det konservative oplæg »Nye tider, nye tanker« står der, at etableringsydelsen og igangsætningsydelsen skal afskaffes, idet de er konkurrenceforvridende og der simpelt hen er for lidt gods i ordningen.
Vi er selvfølgelig positive over for dette element i forslaget, for det er jo konservativ politik.
Vi føler dog, at det er en fejl, at ikrafttrædelsesdatoen ligger så langt borte.
Der er ingen tvivl om, at det vil medføre en hamstringsbølge af ydelser, som vi så skal trækkes med over de næste par år.
Jeg synes, det er noget, som arbejdsministeren burde se på.
I lov om arbejdsløshedsforsikring ønsker man en ændring
af reglerne for dimittender, så der nu skal præsteres 52 ugers ordinært arbejde for at blive berettiget til individuelle dagpenge.
Det er også et skridt i den rigtige retning, som vi er positive over for.
Også opstramningen med hensyn til faglig og geografisk mobilitet skærpes.
Transporttiden mellem hjem og arbejde udvides fra 3 til 4 timer.
Det er også rimeligt, når vi ser på, hvordan forholdene er.
Pressen har i den seneste tid beskrevet, at der er steder, hvor der er arbejde, og med de trafikforbindelser, som vi efterhånden har i vor infrastruktur, er der mulighed for at gøre noget ved det.
De kunne erstattes med ordet bestrideligt, og så kunne det være, at arbejdsløshedskassernes fejlskøn kunne minimeres, når vi bruger ordet bestrideligt frem for rimeligt og passende. Rimeligt og passende er elastik i metermål.
Med hensyn til lovændringer i uddannelsesorloven er der også en skærpelse her, men det er ikke godt nok.
Det er selvfølgelig også i den rigtige retning, men vi ved også, at der ligger en rapport fra SFI, hvor man kan læse lidt om, hvilket udbytte uddannelsesorlov til ledige giver.
Når beskæftigelsen er nået dertil, hvor vi er i dag, mener vi også, at det er rigtigt, når der står, at uddannelsesorloven ikke skal bruges til hobby- og fritidsbetonet undervisning.
Det har vi i øvrigt aldrig ment, at den skulle.
Alt i alt er det forannævnte forbedringer af lovgrundlaget set med konservative øjne, men i buketten er der en tidsel, og det er hele AMU-delen med betaling for at deltage i AMU-kurserne.
Nu vil jeg ikke bruge min taletid på det, for Venstre har tilkendegivet hovedelementerne i dette forslag.
Men der er ting i forslaget, som vi ikke kan sluge på det foranliggende grundlag.
Med disse bemærkninger vil jeg sige, at vi ser frem til en forhandling under udvalgsarbejdet.
Ulla Tørnæs (V), 1997-10-23:
Jeg synes ikke, det er en rimelig måde, arbejdsministeren beskriver debatten om deltagerbetaling på AMU-kurser på.
Arbejdsministeren nævner, at erhvervsfolk rundt omkring i landet har påpeget over for hende, at de ønsker at komme af med deltagerbetalingen.
Hvis man spørger den enkelte arbejdsgiver, der skal administrere den fuldstændig håbløse lov, som arbejdsministeren fik vedtaget, de medfølgende skemaer, og hvad ved jeg, er det da klart, at den enkelte arbejdsgiver vil sige: Lad mig dog for Guds skyld slippe for det.
Men hvis man mere generelt spørger til erhvervslivets opfattelse af, hvordan det ønsker AMU-systemet indrettet, er der da ikke nogen som helst tvivl om, at erhvervslivet ønsker et efterspørgselsstyret system, hvor man netop sikrer, at udbud og efterspørgsel følges ad, og det er for os helt klart en forudsætning, at der er en individuel deltagerbetaling for at deltage i AMU-kurser.
Jytte Andersen (S), 1997-10-23:
Det er faktisk sådan, vil jeg sige til fru Ulla Tørnæs, at man altid kan diskutere, om der er for mange eller for få skemaer - nu ændrede det sig her for nogle måneder siden, hvor vi kunne skære skemamængden ned, det ved jeg at fru Ulla Tørnæs har været optaget af, og det har jeg også været - men det er jo ikke virksomhederne, der skal udfylde dem.
Når jeg refererer til, at mange virksomheder faktisk har givet udtryk for, at de synes, det er en dårlig ordning, er det på baggrund af udtalelser fra fremtrædende erhvervsfolk på de konferencer, vi har haft, hvor de siger, at det altså er dårligt, at de skal straffes, for det bliver de jo.
Det er al anerkendelse værd, at nogle virksomheder har valgt at betale for deres medarbejdere, men de synes bare - ja, de siger det ikke direkte - at de hellere ville betale pengene på en anden måde. De anser det i dag som en investering i deres medarbejdere, meget flot har f.eks. Grundfos det synspunkt, men det er en lidt underlig måde at få løftet den investeringsforpligtelse på, og jeg tror ærlig talt, at både Venstres og De Konservatives naturlige bagland, hvis jeg nu må tillade mig at sige det, selv om man en gang imellem har et bagland og en gang imellem ikke har et bagland, vil være glad for det her. Jeg synes under alle omstændigheder, og det takker jeg da sådan set for, at begge partier afslutningsvis sagde: Lad os prøve at snakke om det.
Jeg er meget parat til at snakke om det, men jeg tror faktisk, at denne sag ville være tjent med, at vi kunne løfte den.
Om vi så kan finde andre metoder til at få et efterspørgselsstyret AMU-system, synes jeg kunne være en spændende diskussion partierne imellem, men en brugerbetaling, der er individbåret, har i hvert fald vist sig ikke at være den rigtige vej, og det er derfor, vi foreslår, at den bliver afskaffet.
Ulla Tørnæs (V), 1997-10-23:
Jamen lige præcis, vil jeg sige til arbejdsministeren, erhvervslivet har jo påpeget, at det ønsker en anden form for efterspørgselsstyring end den, ministeren har fået gennemført, for der er reelt ikke tale om nogen efterspørgselsstyring. Ministeren siger ganske rigtigt, at de er parat til at betale på en anden vis, f.eks. ved at man indførte en individuel deltagerbetaling, som omfattede alle undtagen de brugere, som jeg nævnte over for hr. Ole Vagn Christensen.
Det ville gøre det langt lettere for arbejdsgiverne at finde ud af, hvem af de ansatte der er omfattet af deltagerbetaling, og hvem der ikke er det.
Det er rigtigt, at skemaerne udfyldes på AMU-centrene, men arbejdsgiverne er jo nødt til at vide, om de skal betale, eller de ikke skal ikke betale for en medarbejder, de sender af sted, så det er jo en forudsætning overhovedet, at også arbejdsgiveren sætter sig ind i den del af det.
Arbejdsgiveren slipper altså ikke for bøvlet, men det ville han gøre, hvis man indførte en generel brugerbetaling, der omfattede alle.
Jytte Andersen (S), 1997-10-23:
Jamen jeg har godt forstået, at både Venstre og De Konservative gerne vil bevare brugerbetalingen på AMU, men det ønsker regeringen ikke.
Vi vil gerne have fjernet den brugerbetaling, den enkelte skal betale.
Det skal være uddannelsesinstitutioner, og det skal være arbejdsmarkedsrelevante uddannelser, som er til gavn for arbejdsmarkedet og for virksomhederne, og det skal ses sådan i den dér, kan man sige fremtidssikrede investeringsånd, at arbejdsstyrken skal opkvalificeres.
Men man må ikke tro, at det sker på den måde, og det må vi så erkende, og det gør jeg da også, at det har vi troet på et tidspunkt, ellers havde vi jo ikke indført denne brugerbetaling.
Vi kan nu se, at det ikke virker, og når man kan se, at noget ikke virker godt nok, skal man også være parat til at fjerne det.
Og det er det, lovforslaget gør.
Pia Gjellerup (S), 1997-10-23:
Selv om dette beslutningsforslag ikke er et forslag, som sædvanligvis vil påkalde sig den meget store debat, synes jeg, det er værd at markere, at ved fremsættelsen af dette beslutningsforslag og ved den forhåbentlig snarlige vedtagelse går Folketinget ind i en ny æra, hvor det ordner forholdene med sine efterhånden relativt mange ansatte på den måde, som man gør på det øvrige arbejdsmarked.
Det vil jeg på Socialdemokratiets vegne gerne bemærke ved denne lejlighed, og det giver vi vores tilslutning til.
Vi synes, det er godt, at vi er kommet i den situation, at vi har de sædvanlige arbejdsmarkedsforhold også her i huset.
Det kan vi naturligvis også kun sige ja til at få gennemført i reglerne om forretningsordenen.
Generelt kan jeg altså give tilslutning på Socialdemokratiets vegne.
Jeg kan sige, at det også gælder på Det Radikale Venstres vegne, og jeg kan næsten se på salen, at det også gælder på en del andres vegne; men nogle enkelte vil tale for sig selv.
Jette Gottlieb (EL), 1997-10-23:
Det var meget fint, for nu fik jeg jo dokumenteret, at grunden til at lave sådan et forslag var akademikerne, de universitetsuddannede.
Det fremgik meget klart af eksemplet, men jeg vil lige gøre opmærksom på, at selv om det er et meget fint ord, dimittender, drejer det sig altså om alle, der har en uddannelse på mere end 18 måneder, og deraf udgør de universitetsuddannede altså en forsvindende lille gruppe.
Men selv om vi så holder os til de universitetsuddannede, er der da ikke noget mærkeligt i, at disse mennesker, som typisk, når de er færdige, vil være 27-28 år, og mange af dem har stiftet familie, indtil de finder et arbejde, bliver boende det sted, hvor de har boet i de sidste par år.
I øvrigt er det ikke særlig nemt at flytte, hvis man er arbejdsløs, så selvfølgelig bliver man da boende dér, indtil man finder sit arbejde.
Det, der savnes, er en dokumentation for, at alle disse mange ledige job rent faktisk findes ude omkring, for det gør de jo ikke.
Eksemplet med Viborg var i hvert fald ikke særlig velvalgt.
Dér viste et hurtigt tjek, at der altså ikke mere var disse ledige stillinger på gymnasierne.
Med hensyn til mureren: Det, jeg antydede med mureren, var, at der inden for murerfaget som inden for andre byggefag og inden for mange andre fag også vil være en sæsonledighed.
Det, jeg refererede til, var, at den her murer, vi nu har fået uddannet, vil komme til at gå vinterledig på dimittendsats, og det vil han blive ved med i lang tid, hvis ledigheden varer i f.eks. 3-4 måneder, hvilket ikke er ualmindeligt.