runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pia Christmas-Møller (KF), 2001-02-21:
Nu har fru Anne Baastrup jo benyttet - jeg ved ikke, om fru Anne Baastrup har tid til at høre efter? - behandlingen af dette lovforslag til at diskutere arbejdsskadeforsikringsloven i en større sammenhæng.
Og ærlig talt så overvejede jeg selv, om vi skulle bruge det her som platform for sådan en diskussion.
Jeg besluttede så at skyde det ud.
Men når vi nu har fået åbnet for posen, så vil jeg godt høre, om alle de gode intentioner, som fru Anne Baastrup har på det her område, også omfatter alle, der er på arbejdsmarkedet.
Arbejdsskadeforsikringsloven omfatter i dag lønmodtagere og nogle fiskere, som er i særlig risiko, siger man, og så omfatter den også medarbejdende ægtefæller med lønaftale.
Men alle andre små selvstændige erhvervsdrivende er udelukket fra arbejdsskadeforsikringsloven. Vil fru Anne Baastrup være med til at se på det, så håndværkeren og andre selvstændige også kan blive omfattet af arbejdsskadeforsikringsloven? Det vil jeg meget gerne have en principiel tilkendegivelse af her.
Anne Baastrup (SF), 2001-02-21:
Arbejdsskadeforsikringslovens område er en interessant problemstilling: Kan vi få det afgrænset på en anden måde?
Jeg kunne også godt forestille mig, at der var en lang række andre typer, man skulle kigge på.
Men det er jo også i bund og grund et forsikringsspørgsmål, der ligger bag.
Sådan som jeg umiddelbart kan svare, så kan man jo som selvstændig forsikre sig på samme måde som via arbejdsskadeforsikringsloven.
Men det er fuldstændig korrekt, som fru Pia Christmas-Møller siger: Der er nogle huller dér. Men jeg kan ikke her på stående fod give tilsagn om, at SF vil støtte det.
Pia Christmas-Møller (KF), 2001-02-21:
Nu kan jeg jo tolke det svar, jeg lige fik, på to måder, men lad mig vælge den meget positive måde, for det er jo i virkeligheden min livsopfattelse at være positiv og konstruktiv: Jeg synes, det var dejligt at høre, at SF gerne ville gå i dialog om det her.
Jeg er nødt til at sige, at der faktisk ikke findes
nogen direkte parallelordninger for de selvstændige.
Der er det private forsikringsmarked, som er meget uigennemskueligt, og som mange selvstændige har vanskeligt ved overhovedet at komme om bord i.
Dertil kommer, at de præmier, der skal betales, er af en helt, helt anden størrelsesorden end dem, vi kender fra arbejdsskadeforsikringsområdet.
Endelig for det tredje har de selvstændige end ikke fradragsret for den udgift, de har til en eventuel privat forsikringsordning og de præmier, der måtte være der.
Så der er virkelig et problemkompleks her, og jeg kan sige - nu ved jeg, at formanden er konservativ, så han har ikke engang hørt det endnu - at jeg regner med at få tilslutning i den konservative folketingsgruppe til at komme med et beslutningsforslag, som lægger op til, at også selvstændige erhvervsdrivende i bredere forstand end lige nøjagtig fiskere og medhjælpende ægtefæller med lønaftale skal være omfattet af arbejdsskadeforsikringsloven.
Alt andet er diskrimination af værste skuffe.
Det er jeg nødt til at sige.
Anne Baastrup (SF), 2001-02-21:
Jeg er slet ikke uenig, men problemet er også, at det hænger lidt sammen med forsikringsaftalelovens regler.
Jeg synes, at det er et interessant, men ret kompliceret projekt, fru Pia Christmas-Møller er i gang med.
Jeg synes, at den en vigtig.
For vi oplever jo også, at mennesker tror, at de har tegnet en forsikring, en heltidsforsikring, og hvad ender det så med, når de kommer til skade, mens de er på arbejde?
Så fortæller forsikringsselskabet bare, at det var en fritidsforsikring, der gjaldt hele dagen.
Men jeg glæder mig til at se De Konservatives forslag.
Pia Christmas-Møller (KF), 2001-02-21:
Jamen det ender jo med at blive en rigtig god dag i dag.
Jeg synes, det er meget dejligt at høre den åbning fra SF.
Det kan måske lyde, som om det konservative forslag vil være meget omfattende, men det er det i virkeligheden ikke.
For det her handler om holdninger.
Skal arbejdsskadeforsikringsloven dække alle på arbejdsmarkedet, eller skal den ikke?
Det er sådan set det, vi skal tage stilling til, når vores forslag kommer. Vores krav er naturligvis, at alle på arbejdsmarkedet skal være omfattet. I dag er det faktisk sådan, at nogle selvstændige er omfattet.
Det er, som jeg nævnte tidligere, visse fiskere, som har særlig risiko, og medarbejdende ægtefæller med lønaftale.
Det er en mærkelig sondring.
Den har sikkert en eller anden historisk forklaring, men lad os få ryddet op i det og give et godt grundlag for alle, der er på arbejdsmarkedet, så de er sikret.
Ved at være med i arbejdsskadeforsikringen er man jo ikke dækket på alle leder og kanter, det ved vi.
Fru Anne
Baastrups indlæg tidligere synliggjorde det jo også.
Men det er dog en vis garanti.
Og som sagt, mange selvstændige tror, de er omfattet af arbejdsskadeforsikringen, fordi de har betalt til ordningen.
Så der er faktisk temmelig mange, der kommer i klemme her.
Men tak for de positive tilkendegivelser og lad os komme videre med sagen, når vi fremsætter forslaget.
Aase D. Madsen (DF), 2001-02-21:
Jeg vil lige begynde med at sige, at Dansk Folkeparti synes, at det ændringsforslag, som fru Anne Baastrup bebudede med hensyn til en kulancemæssig overgangsordning i stedet for en torterstatning med hensyn til politienken, var interessant.
Det tror jeg da Dansk Folkeparti vil se meget positivt på.
Så til det forslag, der ligger her: Dansk Folkeparti finder, at de foreslåede ændringer af arbejdsskadeloven er positive.
Det drejer sig om, at beløbet for godtgørelse af varigt mén ved arbejdsskade fra den 1. juli 2002 bliver på 573.500 kr.
Det er det samme beløb, som er indeholdt i den ændrede erstatningsansvarslov, L 143, som blev førstebehandlet den 12. februar.
Men set i forhold til den nuværende arbejdsskadegodtgørelse på 418.000 kr. for 100 pct. méngrad er forhøjelsen jo ikke voldsomt stor.
Alt er jo relativt.
Der indføres tillige de samme regler for nedsættelse af godtgørelse på grund af alder, som der er i erstatningsansvarsloven.
Så vidt jeg har regnet mig frem til, er der ikke den store økonomiske fordel ved den nye nedsættelsesregel.
Men jeg har altså forsøgt at beregne det - og nu skal jeg være forsigtig, jeg skal ikke være den første til at komme med tal her fra talerstolen, for det er jeg jo kommet galt af sted med før: Ifølge den gældende lov får man, når man er 69 år, 209.000 kr.
Men der er den gradvise aftrapning fra de 573.500 kr. Går man ned til 59 år, får man 431.000 kr., og ved 69 år får man 344.000 kr.
Det skal altså ses i forhold til de 209.000 kr., som ligger i den gældende lov.
Men som sagt: Jeg tør ikke sige noget, og der er jo også stillet spørgsmål om det i Retsudvalget.
Så det får vi helt tjek på.
Jeg finder det tillige godt, at der indføres en pligt
for Arbejdsskadestyrelsen til at genvurdere sagerne ved klager over faktuelle eller retslige fejl.
Det indebærer, at Den Sociale Ankestyrelse får færre sager, og at klageren får en hurtigere afgørelse af de helt åbenlyst forkert behandlede sager. Det skønnes, at der skal behandles 600 færre sager i Den Sociale Ankestyrelse.
Men det skal samtidig præciseres, at sager altid kan komme til afgørelse i Den Sociale Ankestyrelse, hvis klageren ikke er tilfreds med Arbejdsskadestyrelsens afgørelse.
Desuden bliver klagereglerne i forbindelse med følgerne af en arbejdsskade, f.eks. for de værnepligtige, de samme som på andre områder inden for den sociale lovgivning, når den foreslåede pligt til genvurdering af sagerne indføres.
Så alt i alt vil Dansk Folkeparti være positivt over for lovforslaget og det kommende udvalgsarbejde, hvor der nok skal stilles nogle opklarende spørgsmål.
Jeg vil igen komme tilbage til høringssvarene, vi ikke har fået.
Og så vil jeg i øvrigt sige, at jeg gerne sammen med ministeren vil finde ud af, om Lovkvalitetsudvalget ikke på dette område har nogle synspunkter om, hvornår udvalget skal have høringssvarene.
Jeg tror, der ligger en løsning dér, vil jeg sige til ministeren.
Anne Baastrup (SF), 2001-02-21:
Jeg takker selvfølgelig for Dansk Folkepartis tilsagn, men jeg vil godt være helt sikker på, at Dansk Folkeparti er klar over, hvad det er for et tilsagn, der gives.
Det, det handler om, er, at SF stiller ændringsforslag om forhøjelse af overgangsbeløbet i arbejdsskadeforsikringslovens § 35, således at vi lægger i størrelsesordenen 500.000 kr. oven i den nuværende overgangsordning.
Det har intet at gøre med tort, og det har intet at gøre med kulanceerstatning.
Det er et forsøg på at ligne den ordning med politienken, hvor hun fik en kulanceerstatning, fordi vi ikke har det i lovgivningen.
Aase D. Madsen (DF), 2001-02-21:
Så hvis jeg har pludret lidt, så håber jeg da, at vi får en afklaring af spørgsmålet.
Det er jo derfor, vi har
en udvalgsbehandling, og det er derfor, demokratiet er, som det er.
Vi har lov til at spørge os frem, vi har lov til at høre, vi har lov til at tilslutte os, vi har lov til at sige nej.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2001-02-21:
I CD mener vi, at det da med den lønudvikling, der i øvrigt har været i samfundet, er en rigtig god idé nu at regulere beløbet for mén i opadgående retning, så det fremover bliver 573.000 kr. ved 100 pct.
Men jeg vil godt nævne de betænkeligheder, som også er blevet nævnt af andre ordførere end mig, nemlig de betænkeligheder, vi har ved den procentvise nedsættelse af reguleringen, som foreslås i relation til alder på ménerstatning.
Så det vil vi se noget nærmere på i udvalget.
Men med hensyn til den retssikkerhed, som er dækkende for den genbehandling, der kommer til at ske inden videresendelse af klagen,
så giver det jo en administrativ aflastning i de sager, hvor der er faktuelle fejl i sagsbehandlingen.
Jeg tror, at sagsbehandlingstiden i og for sig så forkortes, samtidig med at man bliver mere sikker på resultatet.
Så CD kan støtte forslaget.
Anders Samuelsen (RV), 2001-02-21:
Jeg skal blot kort meddele, at Det Radikale Venstre også kan støtte forslaget og vil følge tæt op på de betænkligheder, der er blevet givet udtryk for kan være omkring området med mén.
Vi vil se, hvilke svar der bliver givet i forbindelse
med udvalgsarbejdet.
Men generelt støtter vi forslaget.
Jette Gottlieb (EL), 2001-02-21:
Der er ét afgørende punkt, som har sprunget mig i øjnene, og det handler om forslaget om lovens § 33, stk. 5, altså 40-års-grænsen.
Det er for mig en meget afgørende faktor i lovforslaget, og jeg synes, det afslører regeringens egentlige syn på det grå guld.
Jeg synes, det virker, som om de nærmere betragter det som noget gammelt upudset messing, når det kommer til stykket.
Et 40-årigt liv er mindre værd end et, der er yngre.
Det synes jeg er en fuldstændig uacceptabel synsvinkel, og det kan i virkeligheden kun begrundes med et umenneskeligt sparehensyn for såvel offentlige som private arbejdsgivere.
Man skal jo huske, at det, vi taler om, er godtgørelse for mén af en arbejdsskade.
Det vil sige, at en 40-årig altså har 1 pct. mindre grund til at være aktiv ved siden af sit arbejde eller noget som helst andet.
Eller hvordan i himlens navn skal man ellers bortforklare, at man synes, at en 40-årig skal have mindre end en 39-årig?
Jeg begriber det altså ikke.
for Arbejdsskadestyrelsen til at genvurdere en sag, når der bliver klaget over sagsbehandlingen, inden den bliver sendt videre til Den Sociale Ankestyrelse. Det sidste virker i mange konkrete tilfælde helt oplagt, men har kun i ganske særlige tilfælde været praksis.
Men jeg vil godt tilføje, at hvad angår Arbejdsskadestyrelsens sagsbehandling, så er der altså stadig meget at klage over.
Sagsbehandlingstiden er kort og godt alt for lang, og det er en hån mod de mennesker, som burde kunne have tiltro til at blive behandlet anstændigt, når de står i den ulykkelige situation, at de er kommet til skade på grund af arbejdet.
En gennemsnitlig sagsbehandlingstid på 8 måneder er alt for lang, og så er der endda nogle, der er udsat for sagsbehandlingstider på op til 2 år bare for at få deres sag igennem Arbejdsskadestyrelsen.
Oven i købet er der eksempler på, at Arbejdsskadestyrelsen opfatter det administrative loft på 2 år som en rettighed, som de kan henvise til, når folk rykker for deres behandling.
Det er udtryk for, at der er for få ansatte i styrelsen, men det er også udtryk for et bureaukrati, der er helt uacceptabelt.
En typisk sag vandrer fra det ene skrivebord til det andet, fra sagsbehandler til skrivedame til sagsbehandler til jurist til skrivedame til sagsbehandler og måske endda mere end det.
Jeg synes, man skal prøve at kigge på, hvordan arbejdsgangen er i det, og så få gjort noget ved det, for det er jo mennesker, det handler om, som venter og venter og venter.
Og imens de venter og venter og venter, går de nogle gange en økonomisk ruin i møde.
Hvis 120-dages-reglen i øjeblikket reelt er blevet til en 40-60-dages-regel, sådan som det fremgår af den beskrivelse, man giver ude i kommunerne f.eks., så må det administrative loft også lægges til 40-60 dage, ellers sker der jo det, at regeringen igen er i gang med at grave det sorte hul større og større, som vi i finansloven lige havde fået stoppet en lille bitte smule til.
Det er altså ikke acceptabelt. Vi kan ikke sige, om vi vil stemme for lovforslaget for dets positive sider, eller om 40-års-grænsen er så graverende, at vi vil stemme imod.
Det vil afgøres ved udvalgsbehandlingen.
Tove Videbæk (KRF), 2001-02-21:
Lovforslag nr. L 150 vil forhøje godtgørelsen for varigt mén
mod følger af arbejdsskade fra 418.000 kr. til 573.000 kr. Lovforslaget er en følge af justitsministerens fremsatte lovforslag om bl.a. erstatningsansvar over for ofre for forbrydelser.
Men Kristeligt Folkeparti er ligesom tidligere ordførere i dag optaget af punktet med den aldersbetingede nedsættelse af erstatningen, så dette punkt vil vi se lidt nærmere på under udvalgsarbejdet, og det er vi meget optaget af.
I forbindelse med stillingtagen ville vi dog også gerne have haft mulighed for at se høringssvarene, så vi kunne se, hvordan de forskellige berørte parter i sagen ser på forslaget.
Men Kristeligt Folkeparti ser frem til en positiv behandling i udvalget.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2001-02-21:
Når ministeren siger, at der har været få bemærkninger og meget få principielle, og at vi derfor kan tage det op i udvalget, så vil jeg spørge ministeren, om den holdning er afstedkommet af, at ministeren ønsker at tænke lidt nærmere over det, som faktisk samtlige partier har peget på, nemlig problemerne med ménerstatningernes procentvise nedsættelse.
Det var sådan set et gennemgående træk.
Så vil jeg spørge ministeren: Når vi ikke har fået noget svar på det i dag, er det så, fordi ministeren har tænkt sig at vurdere det nøjere, sådan så der ud af den vurdering måske kunne komme et ændret syn på det?
Margrethe Vestager (RV), 2001-02-21:
Tak for det.
Spørgsmålet går på, om der i forhold til den udvidede BST-pligt bør udvikles særlige overbygningsuddannelser i den forbindelse.
Det er sådan, at der allerede i dag eksisterer både bachelor- og kandidatuddannelser samt masteruddannelser, som orienterer sig mod det virksomhedsområde, som bedriftssundhedstjenesten arbejder inden for.
De uddannelser er bl.a. en civilingeniøruddannelse med en specialisering i arbejdsmiljø på overbygningsuddannelsen, det er en masteruddannelse som teknisk miljøleder, det er en bachelor- og kandidatuddannelse i folkesundhedsvidenskab, en uddannelse, der fokuserer på kommunikations- og adfærdsrelationer, sundhedsformidling og sundhedspsykologi, og så er der endvidere en masteruddannelse i public health. I relation til den udvidede BST-pligt har Arbejdstilsynet oplyst, at man inden for en overskuelig fremtid vil få brug for omkring 800 medarbejdere i bedriftssundhedstjenestens regi, men at man rekrutterer disse mange medarbejdere fra mange forskellige uddannelseskategorier for at få opfyldt sine behov, og det er kategorier, som allerede er til stede i uddannelsessystemet.
Inden for de uddannelser, som jeg nævnte indledningsvis, altså de fire, som har et særligt fokus på det område, som vi taler om, forventer Undervisningsministeriet, at der fremover vil være ca. 100 studerende, som hvert år afslutter en uddannelse på kandidat- eller på masterniveau.
Hvis man derimod tager antallet af færdiguddannede inden for hele den vifte af områder, som BST har en faglig interesse i at kunne rekruttere fra, er det klart, at så passerer vi langt behovet på 800 kandidater om året, fordi det også omhandler socialrådgivere, sygeplejersker, læger, psykologer og ingeniører.
Da der således allerede er en række uddannelser, hvoraf nogle er nye, og vi derfor har begrænset erfaring med dem endnu, finder jeg ikke, at der i øjeblikket er et særskilt behov for at udvikle nye uddannelser.
Svend Auken (S), 2001-02-21:
Jeg kan bekræfte over for hr. Kolstrup, at da vi konstruerede loven i sin tid, sagde vi, at der gælder et sæt meget stramme bestemmelser omkring butiksstørrelser, indtil der foreligger
en vedtaget regionplan eller kommuneplan, hvis vi taler om Københavns Kommune, og der kan ikke dispenseres fra den.
Sådan er reglerne.
Og det har strengt taget ikke noget med Naturklagenævnet at gøre, for det står direkte i loven, og sådan har vi forvaltet lovgivningen.
Når jeg sagde »formentlig« omkring opsættende virkning, er det, fordi sådan læser vi Naturklagenævnets afgørelse, men man skal være lidt varsom med at fortolke de her dele, så det må til syvende og sidst være Naturklagenævnet selv, der fortolker det.
Men vi fortolker det altså på samme måde som hr. Kolstrup gør det.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jette Gottlieb (EL), 2001-02-21:
»Overvejer ministeren at etablere en overbygningsuddannelse inden for arbejdsmiljøområdet, der med udgangspunkt i forskelligartet uddannelsesbaggrund kan tilvejebringe en kompetence, der kan modsvare den øgede efterspørgsel og de øgede indholdskrav, der er et resultat af ændringerne i arbejdsmiljøloven, f.eks. i forhold til den udvidede BST- pligt?« Skriftlig begrundelse
Med ændringen af arbejdsmiljøloven vil der opstå en stor efterspørgsel efter kvalificerede medarbejdere i såvel arbejdstilsyn som bedriftssundhedstjenester.
Desuden vil større virksomheder efterspørge medarbejdere med en sådan kompetence.
Denne efterspørgsel modsvares ikke af eksisterende uddannelser, men vil kunne tilvejebringes ved en overbygningsuddannelse, der tager udgangspunkt i specialiseringer inden for eksisterende uddannelser eller erfaringer inden for området.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-02-21:
Jeg går ud fra, at hr. Jørgen Winther ikke vil lave om på det fundamentale princip, at det er lægerne, der bedømmer, hvilket lægemiddel der skal udleveres, eller hvilken pleje og behandling der skal igangsættes.
Det er vi vel enige om.
Det går jeg ud fra.
Det er vi vist.
Og dernæst: Når det gælder Kamma Bertelsen, er det jo det næste spørgsmål, og jeg har ikke mere at tilføje til det her.
Herceptinen er der taget hånd om i amterne og på sygehusene.
Mere er der ikke at tilføje om det.
Jørgen Winther (V), 2001-02-21:
Jeg kan sige, at statsministeren og jeg har fået de samme oplysninger.
Der er faktisk kun fire steder i Danmark, man har besluttet at bruge Herceptin til patienter.
Det er Herlev Hospital, det er Århus Kommunehospital, det er Hillerød Sygehus, og det er Rigshospitalet.
I de andre amter mangler overlægerne stadig væk bevilling fra amtskommunen til at kunne få penge til denne her livsforlængende og nødvendige behandling for brystkræftpatienter.
Så der er altså behov for, at 100-150 patienter får denne behandling, og hvis jeg spørger statsministeren om, hvor mange der får den i dag, så tror jeg statsministeren vil svare, at det kun er 8 eller 10 patienter.
Jeg vil sige til statsministeren: Der er mange patienter, der ikke får behandlingen.
Birthe Skaarup (DF), 2001-02-21:
Nu er det jo sådan, at mange brystkræftramte patienter ser frem til denne her behandling, netop fordi det er en antistofbaseret behandling for patienter med fremskreden brystkræft, og jeg kan oplyse statsministeren om, at det ikke er en rutinemæssig behandling.
Charlotte Antonsen (V), 2001-02-21:
Kan statsministeren bekræfte, at der er relativt færre kvinder med brystcancer i Danmark, der får Herceptin, end kvinder i andre lande?
Med andre ord: Kan statsministeren endnu en gang bekræfte, at vi halter langt bagefter, når det drejer sig om cancerbehandling, og at det, at der ikke benytters Herceptin, formentlig er én af forklaringerne på, at man lever kortere efter konstateret brystcancer i Danmark, end man gør i mange af de lande, vi ellers sammenligner os med?
Jørgen Winther (V), 2001-02-21:
»Hvad er statsministerens holdning til, at overlæge Kamma Bertelsen stik imod statsministerens afgivne løfter fortsat her i februar 2001 hævder, at hun på kræftafdelingen ikke kan finde penge til Herceptin-behandling af brystkræftpatienter?«
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-02-21:
Jeg har fra Fyns Amt fået oplyst, at amtsrådet den 5. februar i år har behandlet den fynske kræftplan og afsat
øgede bevillinger hertil.
Herceptin er udtrykkeligt nævnt som noget
af det, merbevillingen skal gå til
Hvis overlæge Kamma Bertelsen fra Odense Universitetshospital endnu ikke har taget det i brug på sin afdeling, så er det i hvert fald ikke af økonomiske grunde, vil jeg sige til hr. Jørgen Winther.
Hvis Kamma Bertelsen mener det, bør hun nok tale med sin sygehusledelse eller sundhedsforvaltningen i Fyns Amt. Og jeg vil foreslå hr. Jørgen Winther, at han taler med sin partifælle her i Folketinget, fru Ester Larsen.
Jeg er sikker på, at fru Ester Larsen, som er formand for Sygehusudvalget i Fyns Amt, kan give en mere detaljeret oplysning om sagen, og ellers har jeg jo også min dygtige sundhedsminister.
Jørgen Winther (V), 2001-02-21:
Det glæder mig da, at statsministeren nu har fået en dygtig sundhedsminister.
Det er jeg glad for.
Herudover vil jeg så sige, at der er situationer, hvor andre lande bruger det her præparat, Herceptin, betragtelig mere end Danmark.
Der er kun fire amter, der er begyndt på det her.
Der er mange danske patienter med brystkræft, som ikke får det her præparat.
Pengene er ikke bevilget endnu.
Der er overlæger, der udtaler, at de ikke vil bruge det, fordi de ikke kan finde pengene til det.
Synes statsministeren, at det er et godt sundhedsvæsen, når Danmark halter ufatteligt bagud med henblik på behandlingen med Herceptin til brystkræftpatienter?
Er statsministeren stolt af det her?
Jeg må jo sige, at statsministeren i Folketingssalen i december måned udtalte: »Der er ikke længere usikkerhed om dette.
Der er taget hånd om sagen.
Der er ingen utryghed, der er ingen usikkerhed, reglerne er klaret, og mennesker kan få den behandling, som mennesker har brug for, i det her land.«
Jeg kan sige til statsministeren, at det jo er læger, der bestemmer, hvilken medicin patienter skal have.
Og statsministeren må være vidende om, at overlæge Kamma Bertelsen på Odense Universitetshospital har udtalt, at hun ikke kan finde penge til at give sine patienter denne her behandling.
Hun føler, at der er andre områder, der er mere væsentlige.
Så altså, når overlægerne ikke engang vil overveje at give behandlingen, hvordan kan patienterne så vide, at de kan få denne behandling?
Hvordan skal de så bede om det frie sygehusvalg?
Jeg må konstatere, at der er patienter, der ikke får denne her behandling.
Charlotte Antonsen (V), 2001-02-21:
Nu ved vi selvfølgelig ikke, om vi får svar, så det kan jo måske være lidt omsonst at stille spørgsmål her i spørgetiden, men jeg vil da gerne prøve alligevel.
Jeg kan forstå på statsministerens svar, at statsministeren ikke mener, der er pengeproblemer.
Der er penge nok i den danske sundhedssektor, og Herceptin er udtrykkeligt nævnt på en liste.
Så vil jeg gerne spørge: Hvad er så årsagen til, at danske brystkræftpatienter ikke får det, der opfattes som en optimal behandling i andre lande?
Hvad er det, der gør, at danske brystkræftpatienter skal dø før nabolandenes brystkræftpatienter?
Hvis det ikke er et pengeproblem, hvad er så problemet?
Er det, fordi personalet ikke er godt nok?
Hvad er årsagen til dette problem?