Kim Behnke (FP), 1999-01-14:
Her i trediveåret for ungdomsoprøret og de konsekvenser, det fik for vores uddannelses- og undervisningsmiljø, vores forskningsmiljø, er det selvfølgelig overordentlig relevant, at man begynder at betræde nye veje, sådan at den danske uddannelsessektor, særlig de videregående uddannelser, universiteterne, kan få fornyet kraft og fornyet mod på fremtiden.
Den redegørelse, som ministeren har lagt frem, indeholder mange spændende ting, og jeg skal sige, at sådan generelt overordnet er meget af det noget, vi fra Fremskridtspartiet nikker positivt til.
Ikke underligt har det meste af debatten forud for dagens forhandling, men så sandelig også under forhandlingen, drejet sig om disse udviklingskontrakter med universiteterne.
Vi synes, det er en god, ny ting, specielt den mulighed, der er for, at universiteterne får nogle større frihedsgrader, at der bliver åbnet op for mere fleksibilitet, men så sandelig også, at der bliver sat nogle mål for, hvad det enkelte universitet skal opnå.
Men som også andre ordførere har været inde på, synes vi, at lige præcis i forhold til måltallene er det lidt usikkert, hvordan man vil opgøre det.
Hvis det sidste er tilfældet, er ideen god.
Så har vi fået oversendt et udkast til, hvad sådan en kontrakt skal indeholde af elementer, og der er mange ting.
Der er måske også for mange ting.
Specielt synes vi, at der er en modstrid mellem det synspunkt i kontrakten, at man skal have nogle enkelte ting at måle på, og så til den mangfoldighed af ting, der bliver nævnt i notatet.
Der er dog én ting, der mangler, nemlig en
konsekvensbestemmelse.
Hvad nu, hvis det hele går galt, hvis der er et universitet, der ikke evner at løse sine opgaver med de øgede frihedsgrader, med den øgede fleksibilitet?
Hvis målsætningen ikke bliver nået, hvad så? Når man bruger ordet udviklingskontrakt, har man hentet et udtryk, som er veldefineret i andre sammenhænge, og der er det sådan, at der er der altid en bestemmelse i kontrakten om, hvad man skal gøre, hvis kontraktens mål ikke bliver nået. Det synes vi også man bør gøre.
Og selve tanken er da charmerende.
Men et eller andet sted må det også være sådan, at den samfundsmæssige udvikling, der foregår, de behov, der er for højtuddannede medarbejdere i det danske samfund, rent faktisk også bliver tilfredsstillet.
Det er udelukkende, fordi man ikke med rettidig omhu, som det hedder andre steder i byen, har sørget for at få optaget de folk, der er brug for.
Og dér må der være en sammenhæng mellem de uddannelser, universiteterne udbyder, de elevantal, antal studerende, der bliver optaget, og så de behov, der rent faktisk er i samfundet.
Vi kan ikke have, at disse universiteter med udviklingskontrakten i den ene hånd skøjter af sted i en udvikling, som er diametral modsat den, der i øvrigt er i samfundet.
Så bliver det også nævnt heri, at man vil prøve at lempe lidt på de administrative belastninger
, osv.
Og der er vi måske lidt bange for, at udviklingskontrakten i sig selv genererer mere administration.
Hvis man skal holde styr på tingene, afrapportere, udforme rapporter, skemaer, statistikker osv., så er det noget, der tapper universiteternes administrative ledelse for kræfter.
Men det tapper så sandelig også de ledende medarbejdere, forskerne osv., for kræfter, og der står på side 8 midt på siden omkring administration, anlæg og bygningsdrift, at det koster så meget tid for de enkelte forskere, at der går tid fra forskningen.
Der er derfor grund til at spørge, om forskerne kan lettes for noget af dette arbejde, om der generelt kan opnås administrative forbedringer, som kan afhjælpe eller mindske problemet.
Vi synes, at det punkt er meget vigtigt.
Men det er sandelig også meget vigtigt i forhold til disse nye udviklingskontrakter.
For der står her, at »denne problemstilling skal med fordel indgå i drøftelsen af udviklingskontrakterne«.
Næ, det må faktisk være sådan, at det er en forudsætning, at man får de administrative byrder nedbragt, for ellers har forskerne ikke tid til det, vi helst ser dem gøre, nemlig undervise og forske og udvikle.
Det er vi enige i.
Men der er jo den risiko ved det styrkede samarbejde, at når forskere på universitetet har gjort en opfindelse eller udviklet en ny ting, at så den virksomhed, som man har kontakt til, er parat til at tage det store checkhæfte frem og tilbyde forskerne en klækkelig gageforhøjelse mod et skift til den private virksomhed, og så er forskeren ude af universitetsmiljøet. Dér mener vi, at vi skal lære af den måde, det håndteres på i USA.
Det håndteres på den måde, at man holder på forskerne gennem royaltykontrakter, sådan at den forsker, der har gjort en opfindelse, og som har fået denne opfindelse solgt til erhvervslivet, som går i gang med en egentlig produktion, får et royaltyafkast ikke alene til sig selv, men også til det pågældende universitet eller fakultet, sådan at der er en økonomisk gevinst ved at gøre disse opfindelser, og sådan at man har en økonomisk gevinst også personligt ved at kunne fortsætte sit arbejde, så man ikke fristes til at tage imod de store checks fra det private erhvervsliv.
Det må i hvert fald ikke være sådan, at det er kvantitet, der her gør sig gældende.
Det må og skal være kvalitet, når det gælder udnævnelse af professorer, for ellers gør vi det danske samfund en bjørnetjeneste.
I den forbindelse er det vores opfattelse, at vi i allerhøjeste grad har en pligt til også at tiltrække udenlandske forskere, ikke mindst fra Østeuropa, hvor der går overordentlig mange kloge hoveder rundt, som på grund af deres samfunds nuværende økonomiske udvikling ikke har de muligheder, som deres viden egentlig berettiger dem til.
Der bliver nævnt heri, at man skal se på de skattemæssige ting, og lige inden jul nåede Folketinget jo at vedtage en ændring af loven, sådan at tingene blev lempet lidt.
Hvis der er behov for yderligere lempelser, skal ministeren vide, at det medvirker vi gerne til, for der er en benhård international konkurrence om de klogeste hoveder, og hvis de bliver afskrækket af det danske skattesystem, jamen så må vi fjerne den forskrækkelse.
Så bliver der nævnt heri, at man vil se mere på spørgsmålet om det, man kalder fødekæden, og det er efter vores mening særdeles vigtigt.
Vi er alle enige om, at det er en god ide at få startet en eller to nye IT-højskoler for at lappe en lille smule på de problemer, vi har med mangel på IT-medarbejdere.
Men det ville jo være ærgerligt, hvis højskolerne, når vi har bygget dem, så kommer til at opleve nøjagtigt det samme, som ingeniørhøjskolerne oplever, nemlig at der ikke er tilstrækkelig søgning.
Det hjælper ikke noget at bygge en stor, flot IT-højskole her i det storkøbenhavnske område og en i det jyske, hvis ikke der er nogen, der søger ind til uddannelsen.
Derfor er spørgsmålet om fødekæden meget, meget vigtigt efter vores mening.
Vi skal helt ned i de mindste skoleklasser og have gjort folk interesserede i at vælge de tekniske, de IT-baserede uddannelser; ellers får Danmark et problem, der ikke kun er midlertidigt, men også holder ved i længden.
Så bliver der nævnt omkring formidlingen af forskningsresultater, at forskningsbibliotekerne i den forbindelse er vigtige.
Det er vi enige i.
Men det er også vores opfattelse, at der er brug for en anstrengelse for, at man formidler mere generelt, eller sagt på en anden måde: Alt for meget på de danske universiteter foreligger i papirform. Man skal benytte den moderne teknologi og sørge for at få tingene præsenteret bl.a. ude på Internettet, så tilgængeligheden er total. På side 8 er der så en række betragtninger om, hvordan man i disse udviklingskontrakter har mulighed for at forpligte universiteterne til at forenkle og skabe overskuelighed.
I den forbindelse kunne vi give ministeren den inspiration, som i virkeligheden er kopieret fra frikommuneforsøgene i sin tid.
Frikommuner fik lov til at dispensere fra en række af administrativ lovgivning.
Lad os prøve at bruge de ideer, der lå dengang, til at give universiteterne nogle frihedsgrader til at administrere på en anden måde og dermed opnå nogle administrative lettelser.
Men i det store og hele er Fremskridtspartiet et af de partier, der kan bakke op om hovedparten af indholdet med de bemærkninger, der er givet her i dag.