runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Hansen-Nord (V), 1998-06-24:
Jeg vil godt kvittere over for skatteministeren for, at målsætningen var, som skatteministeren mente den skulle være.
Det er der så ikke noget at gøre ved.
Det må regeringen jo selv forsøge at rette op på.
Vi fik en tre meter lang forklaring om, hvorfor det ikke var lykkedes, og den tager jeg foreløbig til efterretning. Jeg vil da godt lige sige omkring affaldsforbrænding, at dér har vi jo et afgiftssystem i forvejen, og det, man gør nu, er faktisk at indføre et nyt afgiftssystem.
Det er jo således, at man har prioriteret affaldet med forskellige satser på, hvad det kostede at lade det deponere, og hvad det kostede at få det brændt af.
Der har været stor forskel på de satser, og det havde nok været mest rimeligt, at det var dem, man havde reguleret på, hvis man ville have flere penge ind eller prioritere genanvendelse, som ministeren nævnte.
Nu fører man et helt nyt afgiftssystem ind i en varmeforsyning, der i forvejen er afgiftsbelagt, bare med et andet system.
Det tror jeg ministeren skal studere med sine embedsmænd.
Frank Aaen (EL), 1998-06-24:
Jeg er selvfølgelig meget beæret over, at jeg gang på gang i debatten får tillagt æren for alt fornuftigt, der er i pinsepakken.
I historiens interesse må man dog sige, at den solidariske udbetaling af ATP-indbetalingen var et forslag, regeringen lagde frem sidste efterår, så det er ikke noget, jeg har fundet på.
Det eneste, vi har særlig ære af - ud over at vi er glade for, at det bliver på den måde - er, at vi har sikret, at bistandsmodtagere og de på uddannelsesorlov og andre tilsvarende, der ligger under arbejdsløshedsdagpengeniveauet, betaler mindre nu, end de gjorde, da regeringen gennemførte sit forslag sammen med Venstre og De Konservative.
Jan Petersen (S), 1998-06-24:
Jeg synes ikke, det er rart at skulle gå herop og tage en kort bemærkning til en repræsentant fra Grønland i Folketinget, men der var en sætning, der gjorde, at jeg synes, det er nødvendigt: købe et flertal.
Hvem har købt et flertal?
Kan vi få navnet?
Hvis det er det dagbladssladder, som af en eller anden underlig grund er passeret, kan jeg oplyse, at jeg ikke kender nogen danske regeringsmedlemmer, der har bedt fru Ellen Kristensen til noget møde, og hvis der tænkes på de referater, som dagbladssladderet indeholder, er det ikke den eneste udlægning, der er af den sag.
Der er jo ikke nogen her i dag fra regeringsbænken, der kan afklare, hvad der er sagt til fru Ellen Kristensen på et møde, som ingen fra regeringsbænken har taget initiativ til.
Så jeg synes, at fru Ellen Kristensen af hensyn til respekten for det danske Folketing, som den danske befolkning har sammensat, burde afholde sig for så grov en bemærkning over for en minister, der ikke er til stede.
Ole Hækkerup (S), 1998-06-24:
Jeg vil gerne spørge Venstres ordfører, hvordan det kan være, at det kan karakteriseres som en skat, når nu det udbetales til folk igen.
Det er jo ikke sådan, at staten beholder pengene, folk får jo rent faktisk pengene udbetalt igen.
Derfor har jeg svært ved at forstå, at det er en skat.
Det næste, jeg gerne vil spørge om, er, om det var et angreb på solidariteten i ordningen.
Det er selvfølgelig helt reelt og helt legitimt at have det politiske synspunkt, men jeg kan ikke helt forstå, hvad det er, man fra Venstre konsekvent har imod arrangementer, der indebærer, at de bredeste skuldre skal bære det tungeste læs, og at det nødvendigvis betyder, at man bliver nødt til at lave nogle ordninger, hvad enten det er over skattesystemet, eller det er over det forslag, som ligger her, som indebærer, at de, der tjener bedst, kommer til at betale mest, og at sådanne ordninger altid vil være til gavn for dem, der tjener mindst. Tværtimod synes jeg, at noget af det gode ved dette forslag er, at antallet af økonomisk svage pensionister i fremtiden bliver meget færre.
Det er klart et sigte med vores politik at sikre, at så mange som muligt har gode muligheder i fremtiden.
Ulla Tørnæs (V), 1998-06-24:
Jeg skal blot svare på hr. Ole Hækkerups helt konkrete spørgsmål om, hvorfor vi mener, at der er tale om en skjult skatteforhøjelse - skjult kan man vel ikke en gang sige, for det er nærmest en helt åben skatteforhøjelse blot camoufleret i form af, at der er tale om opsparing i ATP.
Her laver man en fordelingsnøgle, som betyder, at alle får det samme ud, uanset hvad man har indbetalt, og det er, hvad jeg vil kalde en skat.
Og så er det jo sådan, at det rent teknisk optræder som en forhøjelse af bruttoskatten.
Aage Frandsen (SF), 1998-06-24:
Denne diskussion om, hvorvidt det er skat, eller det er opsparing til pension, havde vi også under en tidligere behandling.
Jeg blev i hvert fald enig med hr. Flemming Hansen om, at det ikke er en diskussion, men at det er et spørgsmål om ord, og man kan sige, at det er et spørgsmål om, at vi her fjerner noget af folks rådighedsbeløb.
Er vi enige om det?
Det gør man både, når der er tale om skat, og når der er tale om pension.
Det, der er tilfældet, når det er pension, er, at man får udbetalt det, der svarer til det, man indbetaler.
Det er rigtigt. Når det er skat, er det en solidarisk ordning.
Her er der tale om noget nyt.
Det kan vi lige så godt sige.
Der er tale om noget nyt, hvor man kombinerer efter min mening noget af det fornuftige fra skatteområdet, nemlig det solidariske, med noget fra pensionsområdet, nemlig det, at man får det udbetalt, når man når en bestemt alder.
Det er noget nyt.
Det er noget helt andet.
Det er hverken skat eller traditionel bunden opsparing.
Jeg synes, vi skal kvittere for, at regeringen kan tænke nyt.
Ole Hækkerup (S), 1998-06-24:
Uden at forlænge den diskussion, hr. Aage Frandsen ville stoppe, yderligere, vil jeg sige, at det er dog uomtvisteligt, at præcis det beløb, der bliver indbetalt, vil med de tilskrevne renter og det tilskrevne afkast blive udbetalt igen.
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-06-24:
Jeg regner med, at jeg kan blive enig med fru Ulla Tørnæs om, at de penge, vi her taler om, ikke er penge, der går i statskassen.
Det er jo det, man normalt forstår ved skat, i hvert fald i bred forstand.
Det må vi have en bekræftelse på fra fru Ulla Tørnæs.
Hr. Ole Hækkerup var inde på udbetalingen.
Jeg regner også med, at vi kan blive enige med fru Ulla Tørnæs om, at hver evig eneste krone, der opkræves her, bliver udbetalt igen, endda med renter og rentes rente.
At fru Ulla Tørnæs så har et problem med ordet solidaritet, det synes jeg ikke er rimeligt at laste Socialdemokratiet for.
Så vil jeg til slut sige: Nu har hr. Frank Aaen fået megen kredit fra den borgerlige side her i dag.
Jeg vil godt minde fru Ulla Tørnæs om, at netop denne solidariske ordning var jo den, vi foreslog, da man stillede forslag om at lave den midlertidige ordning, men det kunne vi jo heller ikke på daværende tidspunkt få Venstre og De Konservative med på
, fordi fru Ulla Tørnæs har et problem med ordet solidaritet.
Jens Peter Vernersen (S), 1998-06-24:
Jeg troede faktisk, at det blev afklaret i formiddags, at ATP er en såre fornuftig pensionsopsparing.
Jeg forstår, at fru Ulla Tørnæs som en af de sidste superliberalister ikke har den samme opfattelse.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1998-06-24:
For god ordens skyld skal jeg gøre opmærksom på, at de kritiske bemærkninger, som Venstres ordfører havde til det her forslag, deler vi i Det Konservative Folkeparti ét hundrede procent.
Når jeg alligevel har bedt om ordet, er det i det fromme håb, at jeg kan fornærme hr. Aage Frandsen og hr. Frank Aaen, hvis han ellers havde været til stede, dødeligt og om muligt også skade deres fremtidige politiske karriere, ved at føje til, at jeg ikke kan forstå, når socialisterne endelig skulle ind og have indflydelse på den her pakke, hvorfor man så lavede sådan noget halvsocialistisk makværk. Jeg har ikke gået på universitetet ligesom hr. Aage Frandsen og lært om socialisme og liberalisme, slet ikke, men i min børneskole lærte jeg, at socialisme var noget med, at man skulle yde efter evne og nyde efter behov.
Det er jo ikke det princip, som dette lovforslag bygger på.
Nuvel, man yder efter evne, man indbetaler i forhold til den indkomst, man har, fair nok.
Men så kommer man til udbetalingen, og hvis man skulle have haft en socialistisk model, skulle det jo ikke være sådan, at alle skulle have haft udbetalt lige meget.
Så skulle man jo have udbetalt efter sociale kriterier, så de, der havde de største behov for pengene, var dem, der fik mest udbetalt.
Når de endelig får muligheden, så tør de alligevel ikke rigtig, og så griber de til sådan nogle halvsocialistiske løsninger.
Aage Frandsen (SF), 1998-06-24:
Jeg tror, jeg må skuffe hr. Kirkegaard.
Jeg har tidligere sagt, at det, vi har lavet her, ikke har noget med socialisme at gøre.
Det er fornuftig fordelingspolitik.
Det er ikke andet.
Og når vi har mulighed for at lave noget, der er rimeligt, så laver vi noget, der er rimeligt. Det er rigtigt, at vi gerne vil have det sådan, at man yder efter evne, og det er jo derfor, at vi er tilhængere af det princip, som ligger der, plus, at man ændrede det fra, at alle på overførselsindkomst skulle betale et bestemt beløb,
til, at det blev procentbeløb.
Det betød, at bistandsklienter og nogle arbejdsløse kom til at betale mindre.
Det er vi glade ved.
Og efter behov skal man så nyde.
Det er rigtigt.
Det glæder mig, at hr. Kirkegaard kan noget af vores fælles børnelærdom, for det bør alle jo vide.
Lidt er bedre end ingenting.
Derfor.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1998-06-24:
Jeg er ked af, at det ikke lykkedes hverken at fornærme eller skade, hvilket var mit formål, men det vil måske vise sig.
Men jeg forstår egentlig ikke, hvad der er hr. Aage Frandsens eksistensberettigelse her i dette Folketing.
Altså nu havde hr. Aage Frandsen endelig som socialist en mulighed for at få gennemtvunget socialistiske løsninger, og så fik vi bare sådan noget halvsocialdemokratisk.
Man kan jo lige så godt stemme på Socialdemokratiet, som man kan stemme på hr. Aage Frandsen.
Det må dog være en tragisk kendsgerning, der står tilbage efter denne debat.
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-06-24:
At hr. Knud Erik Kirkegaard er 100 pct. enig med fru Ulla Tørnæs kan jo ikke komme bag på nogen i denne her sag, men jeg lyttede meget til hr. Kirkegaards belæring af hr. Aage Frandsen om det med børneskolen og børnelærdommen, og jeg hørte også hr. Kirkegaard sige, at man skulle yde efter evne og nyde efter behov.
Jeg kan da i hvert fald her konstatere, at børnelærdommen ikke har sat sig ret fast hos hr. Kirkegaard, for netop det her forslag handler jo præcist om at yde efter evne og nyde efter behov.
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-06-24:
Jeg skal såmænd undlade at kommentere den meget store del af hr. Kim Behnkes ulødige og uvederhæftige del af indlægget, men jeg har i hvert fald stillet mig selv det spørgsmål, hvad gode, solide, seriøse folk, repræsentanter for virksomheder og arbejdsgivere i dette land vil sige til den svada her, altså de folk, som sidder i ATP's bestyrelse og er med til at disponere over ATP-fondens midler. Jeg vil også godt gøre opmærksom på over for Folketinget, at det rent faktisk er sådan, at meningen med ATP-fonden er, at man stiller risikovillig kapital til rådighed til gavn for et meget, meget bredt udsnit af dansk erhvervsliv.
Det er en kendsgerning.
Denne risikovillige kapital er en kapital, som giver og i de seneste ti år har givet det bedste afkast på nogen pensionsopsparing i dette land.
nemlig Lønmodtagernes Dyrtidsfond.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1998-06-24:
Hr. Aage Frandsen sagde, at dette var noget helt nyt.
Det er jeg faktisk enig i, og derfor havde det da også været meget mere fair at præsentere dette helt nye i et selvstændigt lovforslag og ikke som en ændring til noget bestående. Vi synes så, at hvis man ønsker en tvungen opsparing, så kunne man jo lade hver især spare 1 pct. op og så indsætte pengene dér, hvor vi selv måtte ønske det.
Pengene er selvfølgelig bundet, men jeg er overbevist om, at det vil være teknisk muligt, og så havde vi fået en reel opsparingsmulighed.
Nu har man dette helt nye, som er et miks af en forhøjelse af bruttoskatten og en pensionsopsparing.
Det er et helt nyt miks.
Vi er ikke enige i dette miks og stemmer
derfor imod lovforslaget.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1998-06-24:
Jeg har tidligere redegjort for, hvordan erhvervsdelen samlet set er en forringelse for dansk erhvervsliv, og nu vil jeg tage et enkelt punkt frem og spørge både skatteministeren og økonomiministeren, om det, der ligger i L 102, virkelig kan være rigtigt.
Det, jeg konkret tænker på, er halmfyringsanlæg.
Der har jo i mange år været mulighed for at afskrive omkostninger til halmfyringsanlæg, også af den del, der gik til opvarmning af bolig.
Man lavede i sin tid ordningen, fordi man miljø- og energipolitisk var interesseret i at fremme opvarmning med halm, som er CO2-neutralt brændsel.
Hvis man ikke har den opfattelse længere - hvis det er regeringens politik, at den ikke ønsker at fremme de halmfyringsanlæg, der rent miljø- og energipolitisk efter Kristeligt Folkepartis opfattelse er overordentlig rigtige - er det naturligvis i orden, at man vil ændre de hidtidige regler.
Men hvis man stadig ønsker, at der skal fyres med halm, skal man ikke fjerne de hidtidige regler i skattelovgivningen.
Halmfyr er typisk egnede til både driftsmæssig benyttelse og boligopvarmning.
Men det er helt sikkert, at gennemfører man det, der ligger i L 102, kan ingen få nogen økonomisk fordel af at installere halmfyr, og der vil heller ikke være nogen, der gider.
Det er jo ganske arbejdskrævende og bøvlet, og olie til driftsmæssig opvarmning kan stadig trækkes fra, så hvis man ikke giver denne fordel til boligopvarmning - og der gives jo mange andre tilskud til miljømæssig rigtig opvarmning - mener vi, at det er en hidtil god mulighed, der forsvinder.
Derfor er mit spørgsmål: Er det sådan, at skatteministeren og miljø- og energiministeren ikke har talt sammen, inden dette lovforslag blev fremsat, eller hvad er baggrunden for denne forringelse, som vi mener er i strid med de miljø- og energipolitiske målsætninger?
Jeg vil gerne høre skatteministerens forklaring på det.
Ulla Tørnæs (V), 1998-06-24:
Af betænkningsbidraget til L 108 fremgår det, at Venstre vil undlade at stemme til de mange ændringsforslag, der udspringer af regeringens aftale med den yderste venstrefløj.
At vi undlader at stemme er imidlertid ikke udtryk for, at vi ikke er uenige i den socialistiske aftale, som regeringen har indgået.
Som klar linje i vores behandling af hele pinsepakken undlader vi at stemme for de ændringsforslag, regeringen har stillet.
Dette forslag, vi her behandler, er blot et eksempel af mange på regeringens mange løftebrud over for vælgerne.
Der er tale om et eklatant løftebrud over for vælgerne, når regeringen nu med venstrefløjens stemmer permanentgør den midlertidige opsparing, der blev vedtaget i efteråret 1997.
Det var en klar forudsætning for vedtagelsen i 1997, at der var tale om en midlertidig opsparing.
Ikke nok med det, så ændrer regeringen opsparingen i ATP, således at alle får samme beløb udbetalt, uafhængigt af hvor stort et beløb man har indbetalt.
Der er altså hermed tale om en skat og ikke en opsparing - en rød skat, der er udtryk for en kraftig indrømmelse til hr. Frank Aaen.
Frem for at lave denne luskede skatteforhøjelse i form af en tvungen opsparing burde regeringen have tonet rent flag og have foreslået en forhøjelse af bruttoskatten.
Men i stedet vælger regeringen at camouflere en ren skatteforhøjelse ved i dette tilfælde at omdøbe bruttoskatten til en særlig pensionsopsparing.
Vi ved jo alle, at det er regeringens klare mål, at bruttoskatten på 8 pct. skal stige, men denne gang sker det altså i forklædning af en tvungen opsparing i ATP.
Jeg er helt uforstående over, at Det Radikale Venstre kan støtte denne form for fordelingspolitik, men jeg kan forstå, at Det Radikale Venstre har ændret syn også på dette punkt.
Opsparing i ATP var oprindelig et anliggende mellem arbejdsmarkedets parter og tænkt som et supplement til de eksisterende pensionsordninger.
Venstre er naturligvis tilhænger af at forbedre incitamenterne for at øge den private opsparing, men det er ikke det, dette forslag handler om.
I sig selv er det et gevaldigt paradoks, at regeringen påstår, at den vil øge den private opsparing, samtidig med at den med pinsepakken fuldstændigt underminerer den mest populære private opsparingsform, nemlig kapitalpensionen.
Med hensyn til de af regeringen stillede ændringsforslag har vi et par spørgsmål, som vi desværre ikke havde mulighed for at få stillet, før der skulle afgives betænkning i udvalget.
Derfor vil jeg tillade mig at stille et par spørgsmål til arbejdsministeren, som jeg vil anmode arbejdsministeren om skriftligt at besvare inden tredjebehandlingen.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1998-06-24:
I Det Konservative Folkeparti står vi naturligvis ved vores ansvar, også det ansvar, vi havde med regeringsmagten indtil den 25. januar 1993.
Men fra denne dato er tingene statsministerens ansvar, og det ville klæde statsministeren, om han erkendte sit ansvar for den meget uheldige håndtering, banksagen fik i marts-april 1993.
Det ligger nemlig sådan, at finansministeren under debatten i går klart erkendte, at regeringen havde lavet fejl i forløbet, og det fremgår naturligvis også meget klart af den undersøgelse, der blev foretaget, så derfor skulle statsministeren også tage at leve op til sit ansvar.
Hele fadæsen er der jo sat kroner og øre på, og det er vel egentlig derfor, der skal udbetales en kompensation på 900 mio. kr. til Færøerne.
Det synes jeg heller ikke er urimeligt, for jeg mener faktisk, regeringen var utrolig uheldig med sin håndtering af banksagen.
Pia Larsen (V), 1998-06-24:
Jeg er ligesom statsministeren og andre også ved at være lidt ked af, at banksagen har fyldt så meget i denne debat; men vi kan jo ikke se bort fra kendsgerningerne.
Jeg vil gerne i anledning af statsministerens sidste indlæg spørge, om statsministeren kan bekræfte, at der efter debatten den 27. januar, tror jeg det var, om banksagen og frem til det danske folketingsvalgs udskrivelse var 3 uger, hvor man kunne have forhandlet med Færøerne.
Og kan statsministeren ligeledes bekræfte, at det daværende landsstyre på Færøerne gentagne gange i den periode bad om forhandlinger, men at statsministeren brugte problemstillingen om forældelsesfristen til at forhale aktuelle forhandlinger - dette til trods for, at statsministeren i åbningsdebatten den 27. marts henimod afslutningen hele tre gange gentog, at det er færingerne, der bestemmer, hvornår der skal forhandles?
Ellen Kristensen (V), 1998-06-24:
Jeg vil starte med at komme med en bemærkning til hr. Peter Skaarup.
Jeg må indrømme, at det er op til færingerne selv afgøre, om de føler, at de har fået den samme behandling, men i mine øjne har de opnået et resultat, de gerne vil have, og det er op til færingerne selv at afgøre, om de føler, om de er blevet købt eller ej.
Det er ikke min afgørelse.
Vedrørende Jonathan Motzfeldts udtalelse til Berlingske Tidende i dag kan jeg sige, at selv om Jonathan Motzfeldt udtaler sig, som han gør, mener jeg stadig væk, at man i Grønland har talt meget om, hvad der sker i Danmark.
Hvis den danske regering eller de danske politikere her i Folketinget ikke længere må blande sig i Grønlands indenrigspolitik, hvorfor skal grønlandske politikere så blande sig i dansk indenrigspolitik? Og til hr. Jan Petersen må jeg sige: Der er nok ikke nogen undtagen mig selv og hr. Hans-Pavia Rosing, der på nuværende tidspunkt kan bekræfte, hvad der foregik på det møde.
Men jeg mener, at det, der er foregået omkring pinsepakken, lige så meget er statsministerens ansvar.
Peter Skaarup (DF), 1998-06-24:
Jeg siger tak til de nordatlantiske mandaters gennemgang
heroppefra
Det er selvfølgelig interessant for Dansk Folkeparti at høre, hvad der egentlig ligger bag den viden, som hr. Jóannes Eidesgaard har, om, at der er en tendens til, at der skal være en løsrivelse.
Har hr. Jóannes Eidesgaard nogen fornemmelse af, hvordan det rent tidsmæssigt kommer til at ligge?
Bliver der muligvis en folkeafstemning i år 2000?
Hvornår ser hr. Jóannes Eidesgaard mulighed for, at man så skal lave en hvidbog?
Hvis det ikke skal være nu, hvornår forventes det så at være sådan, at færingerne kommer med et krav til Danmark om en reel løsrivelse?
Og mener hr. Jóannes Eidesgaard, at der så kommer et krav om reel løsrivelse, der også forudsætter grundlovsændringer?
Og så kunne jeg også godt tænke mig at spørge hr. Jóannes Eidesgaard, om det i forbindelse med den debat og de samtaler, der har været med regeringen omkring den seneste aftale af 10. juni, har været fremme, at det har været vigtigt for den danske regering at få de færøske mandaters stemmer til pinsepakken.
Har det været fremme, eller har det ikke været berørt under de forhandlinger?
Jeg vil da godt spørge de to færøske folketingsmedlemmer, om ikke de godt med de holdninger, som de to medlemmer har, kan se, at det danske Folketing og den danske regering bør have visse betænkeligheder ved, at man kommer med et selvstændighedsønske, som man i Danmark reelt ikke har gennemdiskuteret hvad indebærer.
De to medlemmer nævner selv økonomien.
De nævner det politiske, de nævner forskellige ting.
Det er de vilkår, som Dansk Folkeparti godt kunne tænke sig at regeringen satte et undersøgelsesarbejde i gang for at afklare, og dér burde regeringen være villig til også at gøre det, så vi havde nogle forskellige muligheder at vælge imellem.
Nu står vi ikke særlig klar, når færingerne kommer med deres løsrivelsestanker.
Ulla Tørnæs (V), 1998-06-24:
Det kan godt være, at det trætter statsministeren at diskutere den færøske banksag og dermed statsministerens forhold til rigsfællesskabet, men statsministeren slipper nu altså ikke for at høre på Venstres opfattelse af tingenes tilstand.
Jeg er nemlig overbevist om, at det netop er regeringens håndtering af den færøske banksag, der er en væsentlig årsag til hele debatten på Færøerne om øget selvstændighed.
Det er klart, at indholdet af den aftale, som den danske regering har indgået med Færøerne, naturligvis altid kan diskuteres, men det ligger fast, at Færøerne skulle have en kompensation efter banksagen - noget, Venstre påpegede fra start - og Danmark skal naturligvis støtte Færøerne, så de kan håndtere deres gældssituation, også selv om den i høj grad er selvskabt, for sådan er det nu engang i et fællesskab.
Men det skal ske under gensidig respekt, og det har efter Venstres opfattelse ikke været tilfældet. Den danske regering har haft øjnene stift rettet mod sit flertal for pinsepakken, har blæst rigsfællesskabet en lang march, og færingerne har taget, hvad de kunne få.
Det kan man ikke bebrejde dem, men ærlig talt, så må de have en dårlig smag i munden. Det er uværdigt og aldeles uforståeligt, at statsministeren nedprioriterede forhandlingerne med Færøerne ved at lade sin finansminister varetage denne alvorlige opgave.
Statsministeren burde have sat sig for bordenden, men igen må jeg blot konstatere, at det desværre er endnu et eksempel på statsministerens manglende forståelse for rigsfællesskabet.
Det er helt uhørt, at en finansminister som led i en banal forhandling om at sikre sig et flertal for nogle skatteforhøjelser begynder at lave aftaler af statsretlig karakter, som griber dybt ind i rigsfællesskabet og grundloven.
Har statsministeren fuldstændig overladt styret til sin finansminister?
Rigsfællesskabet er hans ansvar.