Lene Espersen (KF), 1998-12-08:
Jeg vil også gerne starte med at takke for de redegørelser, som vi har fået fra såvel statsministeren som økonomiministeren.
Jeg synes, de har været nyttige, og jeg synes også, det er vigtigt, at vi har en debat.
Derfor var Det Konservative Folkeparti naturligvis også indstillet på at tage del i denne forespørgselsdebat, som vi i dag har om emnet. Der skal ikke herske tvivl om, at Det Konservative Folkeparti gerne ser, at vi slipper af med vores forbehold, når det drejer sig om ØMU'ens tredje fase, når det drejer sig om euroen.
Vi ser gerne, at Danmark deltager helt og fuldt, og det drejer sig såmænd om alle fire forbehold.
Det er noget, som den danske befolkning bestemmer, og vi vil gøre vores til at påvirke befolkningen i en sådan retning, at vi kan få fjernet de fire forbehold. Der har i det sidste år været fokus på forberedelsen af ØMU'ens tredje fase, og det er ikke mindst noget, der har været fokus på på grund af den finansielle krise, der er foregået globalt.
Den har medvirket til, at der er kommet fokus generelt på valutariske forhold, og her mener jeg faktisk, det er vigtigt at gøre sig klart, at den danske krone har været under pres i den fase, hvorimod de valutaer, der allerede havde signaleret, at de ville deltage i euroen,
har stået stærkere.
Det har stor betydning for Danmark, og derfor synes jeg, det er et af de helt overordnede og meget aktuelle argumenter for, hvorfor vores valuta egentlig også skulle være en del af euroen.
Selv om Danmark på grund af vores forbehold altså ikke deltager fra den 1. januar 1999, er der for mig at se ingen tvivl om, at en fælles valuta kommer til at få stor betydning for Danmark.
Der er i hvert fald ingen tvivl om, at den politiske indflydelse under alle omstændigheder mindskes, når man ikke deltager fuldt ud i et samarbejde, ikke kun, når vi taler euro, men i det hele taget, når man taler om at have forbehold.
Hvis man står uden for, har man ikke så stor politisk indflydelse.
Sådan må det nu engang være.
Jeg synes, det er væsentligt, før jeg tager fat på en argumentation om, hvorfor det er vigtigt, at vi er med i euroen, at tale lidt om, hvad det er for et arrangement, vi nu har fået, og jeg synes faktisk ikke, der er så stor grund til at være urolig på nuværende tidspunkt.
Det nye valutakursarrangement, ERM II, hvor Danmark deltager med en snæver udsvingsbåndmargin på 2,25 pct., minder meget om det, vi havde under EMS-samarbejdet.
Vi støtter, at Danmark har valgt et snævert bånd, fordi vi mener, at det er med til at signalere finansiel og økonomisk ansvarlighed.
Det understreger, at Danmark på trods af forbeholdet ikke har til sinds at bruge devaluering som et politisk instrument.
Vi mener egentlig også, at der bl.a. i Økonomiministeriets seneste publikation om emnet, »Danmark i det økonomiske samarbejde i EU«, på siderne 222-224 - det er mere, hvis der er nogle, der vil spørge til det - på glimrende vis fortælles, hvad det er for et arrangement, vi har fået.
Vi må se i øjnene, at idet vi ikke kan være med i euroen på nuværende tidspunkt, har det været vigtigt, at vi har fået etableret den næstbedste løsning, og det synes jeg
Der skal dog ikke herske tvivl om, at Det Konservative Folkeparti ønsker, at Danmark helt og fuldt bliver medlem af ØMU'ens tredje fase og deltager i euroen. Det er der flere grunde til.
Jeg vil koncentrere mig om fem af dem.
For det første mener vi, at euroen forbedrer det indre marked.
Den skaber prisgennemsigtighed og giver dermed forbrugerne og virksomhederne bedre vilkår via markedsmekanismer.
Den letter markedsadgangen.
Den laver et fælles kapitalmarked med stor volumen og fjerner med andre ord de sidste barrierer for et ægte indre marked.
For det andet bliver euroen i sig selv en stærk valuta.
Den bliver toneangivende i verden med stor indflydelse derpå, og det er klart, at det, at vi står uden for, gør, at vi skal betale en meromkostning i form af en højere rente for at stå uden for. For det tredje sikrer konvergenskravene, at den økonomiske udvikling i eurolandene forbliver sund.
Man sikrer lavinflation og en stabil økonomisk udvikling, og der bliver utvivlsomt en meget kort snor for finanspolitiske eventyr for de lande, der deltager, fordi lavinflation og det, at man har en stabilitets- og vækstpagt, er med til at sikre, at de pengepolitisk mål bliver nået.
For det fjerde vil det danske erhvervsliv få euroen som absolut hovedvaluta.
2/3 af al udenrigshandel foregår med EU-landene, og 50 pct. af al handel, som foretages fra Danmark, er med eurolandene.
Derfor får det naturligvis stor betydning.
For det femte, og det synes jeg er væsentligt at få understreget
nu, hvor det har været så stort et debatpunkt her, er det vigtigt, at Den Europæiske Centralbank er sikret total uafhængighed.
Dermed skabes der nemlig tillid til de pengepolitiske målsætninger.
I den forbindelse synes jeg, det er vigtigt at understrege, at Det Konservative Folkeparti derfor også tager stærkt afstand fra de udtalelser, der er kommet fra den tyske finansminister, Oskar Lafontaine, om, at Den Europæiske Centralbank skulle til at tage beskæftigelseshensyn i rentepolitikken.
Den slags gammeldags socialistiske forslag er ødelæggende for den pengepolitiske troværdighed, og de skal naturligvis skydes ned med det samme, hvilket også er sket. Der er ingen grund til at bruge mere krudt på den sag, for Oskar Lafontaine får intet held til at gennemføre det.
Centralbanken skal naturligvis være uafhængig.
Der er derfor for os ikke nogen tvivl om, at Danmark helt og fuldt bør tilslutte sig euroen, når der er et flertal i befolkningen for at fjerne forbeholdet.
Her vil jeg gerne sige til hr. Ole M. Nielsen, som har været heroppe og efterlyse, om ikke der var nogle negative argumenter, at det er der naturligvis altid.
Det er selvfølgelig klart, at når man vælger at sige, at pengepolitik skal være et fælleseuropæisk anliggende, fratager man sig også som nation muligheden for at bruge pengepolitikken.
Den økonomiske politik er fastsat på forhånd, og så må man bruge finanspolitikken, men vi mener, at det er den øvelse værd.
Vi mener, den er med til at sikre større vækst og større stabilitet, end hvis man valgte at signalere, at man ville bruge pengepolitikken.
Det er klart, at det selvfølgelig altid er en vurdering.
Et andet argument er alt det om lavinflation
, fordi argumentet for, at man er tilhænger af lavinflation, er jo, at man har et håb om, at det skaber mere disciplin blandt arbejdsmarkedets parter.
Det er med til at sikre, at man holder lønningerne i ro, hvis man på forhånd har lagt sig fast på, at der skal være prisstabilitet.
Derfor er det selvfølgelig altid en afvejning mellem forskellige økonomiske teorier og synspunkter.
Jeg mener i hvert fald, at der med de fem argumenter, som jeg her har fremsat, ikke er nogen tvivl om, at der er langt større fordele for Danmark, end der er ulemper.
Jeg synes faktisk også, det er vigtigt at få præciseret, at vi finder, at der på nuværende tidspunkt først og fremmest er behov for en debat om ØMU'ens og euroens betydning for Danmark, og vi mener under ingen omstændigheder, at tiden nu er inde til at fastlægge et tidspunkt for en folkeafstemning om dette emne.
Vi mener naturligvis, at den danske befolkning skal spørges om det, men der er ingen, der kan forudsige, hvorledes den danske befolkning vil forholde sig til vores forbehold.
Faktisk kan man jo bruge det argument, at hvis det er sådan, at vi aftaler en fast dato på nuværende tidspunkt, bliver det en sovepude for os alle sammen.
Hvis vi først skal have en afstemning i slutningen af år 2001, kan vi jo komme i den skrækkelige situation, at den danske befolkning allerede ved udgangen af næste år faktisk gerne vil have en afstemning, og hvad har vi så gjort?
Så har vi bundet os selv på hænder og fødder.
Det er der ikke nogen som helst grund til.
Vi har nemlig i modsætning til Dansk Folkeparti og andre den holdning, at det er den danske befolkning, der skal beslutte det her.
Men indtil tidspunktet for at få forbeholdet fjernet kommer, er vi tilfredse med, at regeringen signalerer vilje til, at vi de facto opfører os som et euroland.
Det er jo faktisk det, vi gør, når vi binder os så stramt til Euro-11-landene ved kun at acceptere en udsvingsmargen på 2,25 pct.
Derfor mener jeg, vi forsøger at opføre os som et euroland så godt, som vi kan, uden at vi dog har mere indflydelse på tingene, end det er tilfældet i dag.
Vi kan derfor også støtte det forslag til vedtagelse, som Socialdemokratiet og De Radikale har fremsat. Jeg synes, det er vigtigt at signalere, at vi gerne vil have en folkeafstemning.
Jeg kunne måske godt ønske, at det blev sagt lidt klarere fra regeringens side, at den folkeafstemning kommer på et eller andet tidspunkt, men vi vil i hvert fald gøre vores til, at der kommer en folkeafstemning, når den danske befolkning er rede til at sige ja til at fjerne de danske forbehold.