Kristian Pihl Lorentzen (V), 2005-06-09:
Velstand kommer af økonomisk aktivitet.
En fri handel mellem personer, virksomheder og lande er en forudsætning for øget velstand i verden, herunder ikke mindst i verdens fattigste lande.
Handelsbarrierer, skævvridendestøtteordninger og overdreven beskyttelse af egen produktion virker stærkt hæmmende på den samlede verdensøkonomi.
Beregninger foretaget af WTO viser, at hvis man fjernede alle barrierer for handel med varer, så ville det betyde en global velfærdsgevinst på 620 mia. kr. om året, heraf ville de 40 pct. komme udviklingslandene til gode.
På denne baggrund er det meget vigtigt for Venstre, at der under WTO-ministermødet i Hongkong opnås konkrete resultater, der kan befordre en mere fri verdenshandel.
Positive resultater i den såkaldte Doharunde vil give verdensøkonomien et markant skub fremad.
Desuden vil positive resultater i Hongkong være et stort bidrag til bekæmpelse af verdens fattigdomsproblemer.
For en lille og åben økonomi som den danske er det vigtigt med internationale regler og lige konkurrencevilkår i den globale økonomi.
Danmark har således en stærk interesse i at have et velfungerende multilateralt handelssystem såsom WTO.
Men ikke mindst af hensyn til udviklingslandene er det vigtigt, at Danmark og EU presser hårdt på for at skabe fornyet fremdrift og momentum i WTO.
Men hvad er det så, vi fra dansk side skal sætte ind på?
Først og fremmest ønsker Venstre, at der aftales en klar termin for hurtig afvikling af de konkurrenceforvridende eksportstøtteordninger for landbruget inden for de nærmeste år, herunder specielt EU-støtte til landbrugseksporten.
Her bliver det givetvis en stor udfordring for regeringen at opnå fodslag i hele EU.
EU har over en årrække gennemført betydelige reduktioner i landbrugsstøtten.
Jeg vil gerne sige det klart og tydeligt: Venstre ønsker, at man i EU fortsætter den trinvise nedtrapning af den handelsforvridende landbrugsstøtte, men det skal ske roligt og afbalanceret, dvs. i takt med, at konkurrerende lande som f.eks. USA afvikler deres direkte og indirekte landbrugsstøtte.
Ellers river vi gulvtæppet væk under dansk landbrug, der jo fortsat udgør en meget væsentlig del af dansk erhvervsliv og økonomi, og det er der vel næppe nogen her i Folketinget, der er interesseret i.
Det er derfor vigtigt, at der i EU og efterfølgende i Hongkong opnås enighed om en køreplan for en balanceret og velordnet aftrapning af landbrugsstøtten i de enkelte lande.
For det tredje ønsker Venstre, at der sikres bedre markedsadgang.
Her er reduktion i toldsatserne et væsentligt element, og også her må der tages et skyldigt hensyn til en række udviklingslande, for hvem indtægter fra told er helt afgørende for deres økonomi.
Desuden bør reduktionen i toldsatserne ske ud fra en niveaudelt formel, så der ikke bare bevidstløst reduceres over én kam med samme procentsats.
Som udgangspunkt bør det naturligvis være således, at de højeste toldsatser på landbrugsvarer reduceres mest.
For det fjerde er det vigtigt for Venstre, at de fattigste lande ikke pålægges nye WTO-forpligtelser i forbindelse med Doharunden.
Tværtimod bør der i forhandlingerne tages hensyn til, at de aftalte liberaliseringer ikke betyder en kvælning af de spinkle økonomier i udviklingslandene.
Hvis man ikke gør det, undergraver man i realiteten den massive udviklingsbistand, som bl.a. Danmark yder for at bekæmpe fattigdomsproblemerne.
Der er ingen grund til at skjule, at der inden for EU er betydelige forskelle i interessen i og viljen til at fjerne støtteordninger og handelshindringer.
Det skal derfor stå
lysende klart, at vi fra dansk side ønsker mærkbare liberaliseringer, men med skyldigt hensyn til udviklingslandenes særlige problemer.
Venstre ønsker, at EU bliver et forbillede, som sikrer frihandelens udbredelse så vel globalt som regionalt i andre verdensdele.
Eksempelvis er der hårdt brug for et afrikansk indre marked, der kan fremme vækst og velstand.
Lad os kalde det en slags afrikansk svar på EU, et AU, om man vil.
WTO-mødet i Cancún i 2003 resulterede i et skuffende resultat.
For Venstre er det væsentligt, at Hongkongmødet bliver en succes med konkrete resultater og aftaler som følge.
Der ligger en kæmpegevinst og venter i form af øget velstand for alle verdens lande til gavn for dansk økonomi og ikke mindst til gavn for verdens fattigste.
Så bliver jeg nødt til afslutningsvis at anføre, at WTO-forhandlingerne er og bliver et vigtigt udenrigspolitisk tema.
Det er derfor vigtigt, at vi her i Folketinget kan samles om at formulere et bredt mandat til regeringen.
Det skal også være et realistisk mandat.
Vi får intet ud af at løfte fanen højere, end at benene kan nå jorden.
Konsensus om beslutningerne er en grundpille i WTO.
Alle 148 lande skal være enige, for at noget kan gennemføres.
Desuden skal der findes fælles fodslag i EU forud for forhandlingerne.
Derfor giver det ingen mening at opstille alt for stramme tidskrav for de enkelte temaer i forhandlingerne.
Vi skal derimod fra dansk side definere nogle meget klare pejlemærker for regeringen, som den kan gå ud og slås for at nå frem til.
Urealistiske krav ville svække dansk indflydelse.
Derfor må jeg beklage, at Socialdemokraterne og De Radikale tilsyneladende har valgt at skrotte den brede politiske enighed omkring WTO.
Gad vide, om vi er på vej til en ny fodnotepolitik omkring WTO?
På denne baggrund vil jeg gerne på vegne af Venstre, Dansk Folkeparti og Det Konservative Folkeparti fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Med henblik på fornyet fremdrift i WTO-forhandlingerne opfordres regeringen til at arbejde for – et substantielt resultat ved ministermødet i Hongkong, idet alle WTO-lande må udvise ansvarlighed for at fastholde det multilaterale handelssystem, – at EU’s landbrugstilbud fastholdes og forbedres, herunder navnlig at der i Hongkong aftales en klar og hurtigst mulig termin for udfasning af alle handelsforvridende eksportstøtteordninger, – afskaffelse af handelsforvridende landbrugsstøtte under hensyntagen til forbrugere, miljø, dyrevelfærd og udviklingslandenes landbrugsproduktion, – reduktion af toldsatserne på landbrugsvarer, så de højeste toldsatser afvikles mest, forbedret markedsadgang i forhandlingerne om industritold, handelslettelse og tjenesteydelser til gavn også for danske virksomheder og borgere, – at »Alt undtagen våben«-initiativet snarest tilbydes af alle ilande, – at markedsadgang og udviklings- og handelsteknisk bistand spiller sammen for at sikre de fattigste udviklingslandes adgang til de rige landes markeder til fremme for udvikling og fattigdomsbekæmpelse, og – at de fattigste udviklingslande ikke skal påtage sig nye WTO-forpligtelser i Dohaforhandlingerne.«
Nu vil jeg lige korrigere hr. Martin Lidegaard.
Jeg tror ikke, det er sådan, at EU altid arbejder med faste tidsfrister – det var vist det, der blev sagt.
Jeg synes tværtimod, at det nogle gange kniber lidt med at nå tingene til faste tidsfrister.
Det er ikke hjælpsomt og gavnligt at fastsætte nogle tidsfrister.
Men jeg kan konstatere, at vi er helt enige om, hvilken vej vi skal gå, og derfor undrer det mig, at vi ikke kan enes om at sætte nogle klare pejlemærker for regeringen, som jeg er sikker på den loyalt går ud og slås for at nå frem til.
Jeg forstår ikke det der med tidsfrister.