runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-03-29:
Til hr. Keld Albrechtsen: Det, jeg er noget optaget af, er, at vi jo ikke kan se bort fra, at et ja indebærer, at Danmark fortsat har ro, har stabilitet, har tryghed til at fortsætte den fremgangslinje, vi har haft i de sidste 7 år, til fortsat at samle kræfterne om at skabe nye job, bruge vores velfærd rigtigt, forbedre kvaliteten på de områder, hvor vi gerne vil forbedre den i vores velfærd: ældre, sygehuse, familie, skole, arbejdsmarked. Et nej kommer vi ikke uden om at erkende betyder, at det bliver usikkert.
For det andet: I forhold til 1993 er den fælles valuta ikke længere en teoretisk størrelse.
Det er en fælles valuta, der til sommer efter alt at dømme omfatter ikke alene 11 lande, men 12 lande.
Den fælles valuta er altså en realitet, en virkelighed.
Dermed er vi for det tredje henne ved det afgørende spørgsmål: Hvad er et lille land som Danmark bedst tjent med, at stå uden for et stort og stærkt og solidarisk samarbejde, der er et godt, trygt værn mod internationale finansielle kræfter, eller at stå udenfor på sidelinjen?
Hvad er bedst for Danmark?
Jeg er fuldstændig overbevist om, at det er bedst for Danmark at være med i et fællesskab, der giver en fælles beskyttelse og giver ro og stabilitet og tryghed, for at vi kan komme videre med vores egen velfærd.
Derfor til hr. Thulesen Dahl: Jeg tror, vi er tilbage til det, der er det centrale: Danmarks deltagelse i den fælles valuta vil frem for alt være en god beskyttelse for landet - udenfor: usikkerhed og dermed også usikkerhed på det finansielle marked.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-03-29:
Jeg vil godt spørge statsministeren én gang til, for jeg synes ikke rigtig, jeg hørte noget svar: Er det sådan - for sådan må man jo forstå Ritzaus referat af statsministerens pressemøde, Ritzaus telegram den 21. marts - at statsministeren siger, at man må stramme finanspolitikken i tilfælde af et nej, og derfor vil vi ved et nej skulle i gang med nogle stramninger?
Det var meget konkret snak.
Altså statsministeren havde allerede besluttet sig til, at der skulle sættes nogle stramninger i gang.
Det kan jo ikke forstås anderledes, end at det allerede nu indgår i statsministerens finanspolitiske overvejelser med hensyn til finanslovforslaget, der vil blive fremsat ca. den 1. september.
Derfor vil jeg godt spørge statsministeren: Vil der ligge et sådant skuffefinanslovforslag, som befolkningen skal straffes med i tilfælde af et nej? Har man drøftet det her med Venstre og De Konservative?
Det er jo indlysende, at det her lægger gift for et samarbejde mellem regeringen og venstrefløjen.
Jeg kunne godt tænke mig, at befolkningen blev orienteret om det her af statsministeren.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-03-29:
Jeg vil godt spørge, om det ikke er korrekt, at det, at vi siger nej til ØMU'en, betyder ikke, at vi er udelukket fra samarbejde omkring beskæftigelsespolitikken.
Der er ingen konsekvenser dér.
For det andet kunne jeg forstå på statsministeren, at der er den forskel i forhold til 1993, at dengang var ØMU'en en teoretisk størrelse.
Dér er jeg ikke helt enig.
Det var ikke spor teoretisk, det var en del af Maastrichttraktaten, som vi stemte om.
Der var en helt, helt specifik plan for, hvordan ØMU'en skulle gennemføres.
Det var bestemt ikke nogen teoretisk størrelse. Men så kommer det interessante: Var det kun derfor, statsministeren sagde nej til ØMU'en dengang i 1993?
Var det kun, fordi det var en luftkastel?
Skulle det forstås sådan, at i det øjeblik det blev konkret, ville statsministeren sige ja.
I så fald er det jo rent bedrag, for den danske befolkning forventede i 1993, at der var tale om noget reelt, at der var tale om en reel beslutning om, at vi skulle stå uden for ØMU'en.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-03-29:
Statsministeren siger, at vi får en hundrede procents forsikring imod valutaspekulation, hvis vi stemmer ja den 28. september.
Det ville jo svare til, at man sagde, at demokratiet træffer somme tider nogle dumme beslutninger, lad os derfor afskaffe demokratiet.
Det er altså et »goddag, mand - økseskaft!«-svar at give her, synes jeg, på de spørgsmål, der stilles.
Men det, jeg spurgte om, men som jeg ikke fik svar på, og som jeg så bare vil erindre statsministeren om, er: Er der ifølge statsministerens opfattelse noget som helst ved dansk økonomi eller ved den politik, der føres, bl.a. af regeringen, der skulle begrunde, at der kommer uro omkring den danske krone, fordi vi fastholder præcis den situation, vi har i dag, også efter den 28. september, eller er det ikke bare et forsøg på at skabe en stemning af ragnarok, hvis man ude i befolkningen stemmer det, man i virkeligheden har mest lyst til, nemlig for kronen og for bevarelse af vores egen valuta og dermed dansk selvstændighed?
Peter Skaarup (DF), 2000-03-29:
Statsministeren siger i sin besvarelse her, at det er, lige som om vi har en helt ny situation i forhold til 1992, hvor danskerne sagde nej til Maastrichttraktaten, men er det ikke korrekt opfattet, at det faktisk var nøjagtigt den samme situation, der gjorde, at danskerne faktisk stemte nej, nemlig at regeringen og statsministeren på det tidspunkt truede den danske befolkning med, at det hele ville gå galt, at det hele blev ragnarok, hvis det var sådan, at vi stemte nej?
Og hvad skete der faktisk?
Det gik overhovedet ikke i
ragnarokretning
Det gik faktisk udmærket.
Økonomien stabiliserede sig stille og roligt, efter at man havde stemt nej den 2. juni, og ligesom bankøkonomer i andre lande har forudset, at det vil gå denne her gang, så gik det faktisk udmærket, stille og roligt for den danske økonomi.
Her er det, at jeg godt vil spørge statsministeren: Vækker det ikke til eftertanke, at der faktisk var mange i den danske befolkning, som i forbindelse med den tidligere afstemning stemte nej alene af den årsag, at den var ked af de trusler, der blev udsendt over for den danske befolkning?
Og bør statsministeren så ikke forholde sig sagligt til det, han tidligere har sagt, nemlig at der er fordele og der er ulemper, og diskutere det i stedet for at true den danske befolkning?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-03-29:
At hr. Peter Skaarup ikke kan lide det, jeg siger, er fair nok, men jeg føler det som en stor pligt at fortælle den danske befolkning, hvad det efter min bedste vurdering er for en situation, Danmark kommer i, hvis vi siger nej.
Må jeg minde hr. Peter Skaarup om, at der har været situationer, hvor Danmark er kommet ud for spekulationspres udefra.
I 1998 måtte vi ned at hente 50 mia. kr. i valutakassen for at beskytte den danske krone.
Det er lige så meget som vores årlige udgifter til sygehusvæsnet.
Og jeg ved jo godt, hvordan det går et land som Danmark, når vi har økonomiske stilstande eller går i stå eller har tilbageskridt, så er det jo ikke hr. Peter Skaarup eller mig, der bliver ramt, så er det alle de mennesker, der har sværest ved at komme i arbejde, der bliver ramt, så er det de svageste, der kommer til at betale prisen.
Derfor ønsker jeg, at Danmark får den bedst mulige placering, den største ro om vores land, kommer ind under den beskyttelsesparaply, som den fælles valuta er.
Skal vi nu ikke i stedet for at slå hinanden oven i hovedet med 1993, som jo ikke er år 2000, sige til hinanden: Hvad er bedst for et land som Danmark? Er det at stå som et lille land på sidelinjen uden stærk beskyttelse, mens 12 andre lande snart søger sammen, er søgt sammen?
Det er det, vi skal forholde os til.
Citater og alle mulige løsrevne ting kan jeg jo også komme med til hr. Peter Skaarup og også til hr. Thulesen Dahl.
Næ, opgaven og ansvaret er at vurdere: Hvad tjener Danmarks fremtid bedst?
Den fælles valuta er en realitet.
Vi kan tegne - og det er til hr. Holger K. Nielsen
- en 100 pct. forsikring mod at blive rendt over ende i fremtiden ved at sige ja til den fælles valuta.
Det er det, der optager os.
Det er det, der er det centrale.
Det er det, der giver Danmark den nødvendige tryghed.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-03-29:
Det synes jeg befolkningen har krav på at vide, når statsministeren nu så konkret i ordvalget har truet med det på et pressemøde.
Det kan vi åbenbart ikke få at vide i dag, men jeg kan love statsministeren, at jeg vil fortsætte med at insistere på at få det oplyst over for befolkningen.
Statsministeren skal ikke tro, at han slipper, bare fordi han tier her i spørgetiden i dag.
Så vil jeg godt spørge statsministeren: Kan vi i det mindste få det løfte, at statsministeren ikke i de sidste par dage før den 28. september vil forsøge at fremkalde valutauro gennem sådan nogle udtalelser, hvis nejsiden står til at vinde folkeafstemningen i opinionsmålinger?
Kan vi ikke i det mindste få det løfte fra statsministeren, for ellers vil statsministeren jo ikke alene være ude i en skræmmekampagne, men være ude i noget, som vil være i strid med reglerne for statsministerens embede?
Peter Skaarup (DF), 2000-03-29:
Jeg vil godt sige til statsministeren, at når statsministeren ligesom siger, at Danmark specielt vil blive udsat for valutaspekulation, og at det vil skabe usikkerhed, hvis vi ikke er med i ØMU'en, så må vi ikke glemme, at vores nabolande, Sverige, Norge, England - lande, som vi normalt sammenligner os med og samarbejder med også på det handelsmæssige område - ikke er medlemmer af ØMU'en og heller ikke har interesse i at blive det, i hvert fald ikke som det ser ud lige nu.
Der er et stort flertal i øjeblikket i Sverige, der er imod det og også i England, og derfor er det manipulation, når statsministeren begynder at sige, at vi som et lille land særligt vil blive udsat.
Der er ingen grund til at tro, at Danmark specielt vil være udsat for valutaspekulation.
Lad os heller ikke glemme, at i det eksempel, som statsministeren var inde på, hvor vi var udsat, var det jo ikke Danmark alene, for det var hele verden.
Vi havde en Asienkrise, som man skulle forholde sig til, ikke bare fra dansk side, men fra hele verdens side, og derfor var det nødvendigt at gå ind.
Det var det også i alle mulige andre lande, og derfor er det altså manipulation at tale om det.
Derfor vil jeg godt spørge statsministeren, om det ikke vil være fornuftigt, at regeringen stopper med de her trusler og går i gang med at diskutere fordele og ulemper ved ØMU'en, sådan som den selv i øvrigt har lovet, dengang vi stemte om Amsterdamtraktaten.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-03-29:
»Kan statsministeren garantere, at der kommer en finanspolitisk stramning efter et nej til ØMU'en?«
Skriftlig begrundelse
Statsministeren har udtalt, at der vil komme en finanspolitisk stramning efter et nej til ØMU'en.
Det er svært at se den saglige begrundelse for en sådan stramning, eftersom dansk økonomi er kernesund, uanset hvilken økonomisk indikator man ser på - i modsætning til en række lande i euro-området, hvor det går temmelig sløjt.
Hertil kommer, at adskillige udenlandske bankeksperter mener, at der i tilfælde af et nej ikke vil komme andet end nogle kortvarige krusninger på overfladen.
En finanspolitisk stramning, der savner en saglig begrundelse, er udtryk for en uansvarlig økonomisk politik.
Derfor har det interesse at få afklaret, om statsministeren virkelig vil garantere, at der vil komme en finanspolitisk stramning eller ej.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-03-29:
Spørgsmålet lyder, om jeg kan garantere, at der kommer en finanspolitisk stramning efter et nej til ØMU'en.
Det, jeg har sagt, og det er vel dermed også et svar til hr. Keld Albrechtsen, er, at jeg ikke synes, at man skal udelukke det.
Skulle det blive et nej, så er jeg og hele regeringen naturligvis nødt til at være parat til at varetage Danmarks interesser bedst muligt i den situation, og da er det, at jeg siger, at hvis der skulle ske det, at Danmark kommer ud for et pres, så er det klart, at så må Danmark dokumentere, at vi agter at fastholde vores økonomisk-politiske linje. Vi ved jo godt alle sammen, at sådan et pres kræver en ekstra dokumentation for, at vi er beslutsomme for at fastholde, at der er styr på økonomien.
Det gælder
sund økonomi, når det gælder statens finanser
Det gælder den lavest mulige inflation og den bedst mulige beskæftigelse.
Så det handler om hele tiden at dokumentere over for omverdenen og indadtil i vores land, at vi har styr på økonomien, og dér er det, at jeg siger: Det pres og det at vise, at der er styr på tingene, bliver stærkere udenfor end indenfor.
Det er derfor, jeg hele tiden kommer tilbage til, hvad der tjener vores land bedst.
Jeg skal også sige til hr. Peter Skaarup, som jo tager fejl, når han siger, at finanskrisen fra Asien ramte hele verden, at det gjorde den jo ikke.
var det jo kun Danmark, der blev ramt.
Hr. Peter Skaarup kan selv slå efter; sådan forholder det sig.
Endelig skal jeg blot igen sige, at jaet sikrer os også mod at blive rendt over ende fra andre lande inden for den fælles valuta, der ikke kan devaluere, lige så lidt som vi kan.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-03-29:
Det var jo et interessant svar.
Statsministeren ville ikke give nogen garanti for, at der kommer et indgreb.
Det kan jeg godt forstå sådan i betragtning af de erfaringer, der er med at give garantier.
Statsministeren vil ikke udelukke det, men siger, at det kunne da godt være.
Kunne det ikke være et fremskridt for den her diskussion, at hvis det bliver et nej den 28. september, så er det indlysende nok, at der stadig væk vil være nogle krav til dansk økonomi, til den danske regering, men at det jo ikke er krav, der vil gå ud over det, som kan lade sig gøre i det her land, og kan vi ikke være enige om, at det, der blev kørt frem op til 2. juni-afstemningen, ikke holdt efterfølgende?
Og kunne det så ikke være en idé også på baggrund af, at der ikke gives garantier i dag, for at der kommer indgreb, at vi så kommer til at snakke om det væsentlige i den her diskussion, nemlig om de politiske konsekvenser af ØMU'en, om den danske befolkning vil være med til en udvikling, der med stormskridt fører i retning af en politisk union i et Europas Forenede Stater, eller om den ikke vil det?
Så vi fik den debat på dagsordenen frem for de der skrækvisioner, hvor statsministeren alligevel i dag må indrømme, at han ikke ved det helt.
Det kan ikke udelukkes, siger han så.
Det kan da godt være, at det bliver nødvendigt. Det kan altid være, at en ting kan være nødvendig, men det er helt, helt usagligt at bruge det i forbindelse med ØMU-kampagnen.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-03-29:
Der er et spørgsmål, som statsministeren har meget svært ved at forholde sig til, og det er spørgsmålet, om der er noget i den førte politik, eller om der er noget i dansk økonomi, som statsministeren er bekendt med og vi andre ikke er bekendt med, der skulle begrunde en anden situation den 29. september end den 27. september, hvis befolkningen stemmer nej den 28. september til euroen.
Er der noget, som vi ikke kender til?
Er det ikke således, at hvis der så bliver en kortvarig uro omkring den danske krone efter et nej,
så er den fremkaldt som følge af det, statsministerens egen finansminister tidligere har kaldt »de hysteriske kællinger«, og ikke på en reel baggrund af, at der skulle være uro, fordi den danske økonomi er grundlæggende sund, og fordi statsministeren vel føler, at der bliver ført den økonomiske politik her i landet, som er nødvendig?
Kan vi ikke bare få det bekræftet?
Det tror jeg vi kunne have fået bekræftet bare dagen før, statsministeren havde fastsat datoen for afstemningen om euroen, og så kan jeg ikke forstå, at det er så svært at bekræfte det også i dag.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-03-29:
Først til hr. Holger K. Nielsen: Jeg vil meget gerne diskutere den politiske vision også for det europæiske samarbejde.
Nu har jeg svaret på de spørgsmål, jeg blev stillet i dag, men jeg vil meget gerne diskutere, hvad det er
for en fremtid, vi har foran os.
Jeg mener, at topmødet i Lissabon her for en uges tid siden tegner et meget spændende perspektiv, hvor vi for første gang i virkeligheden i det europæiske samarbejde nu sætter os nogle meget gode fælles mål, hvor vi siger, at vi vil have fuld beskæftigelse i Europa, hvor vi siger, at vi vil arbejde for et velfærdssamfund hver i vores land. Vi vil gå op imod social udstødelse af mennesker, som ikke har haft chancen i deres lande.
Og vi siger ikke, at det skal harmoniseres alt sammen; vi siger det modsatte.
Budskabet fra det sidste europæiske topmøde, i Lissabon, er det modsatte.
Vi siger netop, at vi skal sammenligne os og sætte os nogle fælles mål, men så går vi hjem og gør de mål til virkelighed med de metoder og de midler, vi nu synes er bedst hver i vores land.
Det er en fantastisk fordel for Danmark, at de andre lande nu i virkeligheden begynder at sætte sig nogle mål, som vi har arbejdet med i mange år i Danmark, og det mener jeg er budskabet.
Og vi skal være lige så dygtige til at konkurrere med USA, som vi er nu, men vi vil bare gøre det på menneskevenlige betingelser og med social tryghed, og det er da et enormt positivt område.
Det handler ikke om Europas Forenede Stater.
Dem har vi vinket farvel til mange gange, og vi har gjort det endegyldigt i Lissabon, og det er det, jeg synes er det spændende politiske perspektiv.
Hr. Thulesen Dahl er på vej til at erkende, at der bliver uro.
Nu taler han om kortvarig uro, og det kan man have mange forskellige opfattelser af.
Sonja Mikkelsen (S), 2000-03-29:
Efter bekendtgørelse om reklame for lægemidler er der forbud mod at yde medicinalpersoner økonomiske fordele for at fremme salget af lægemidler, og det er også forbudt medicinalpersoner at modtage sådanne økonomiske fordele.
Der kan derfor ikke herske tvivl om, at både dyrlæger og virksomheder er helt på det rene med, at de handler ulovligt.
Det siger en hel del om etikken hos de pågældende personer, som udfører et betroet erhverv.
Forhåbentlig er det kun få dyrlæger, der har sat deres egne økonomiske interesser over hensynet til dyrs og menneskers velfærd.
Som nævnt er det forbudt at yde dyrlægerne rabat for at få dem til at ordinere mere medicin eller ordinere et bestemt mærke.
Lovgivningen er derfor tilstrækkelig klar, og den er også kendt af de involverede.
Sundhedsministeriet og Lægemiddelstyrelsen har grebet ind i en enkelt sag, og Sundhedsministeriet og Fødevareministeriet vil generelt gribe ind og sikre, at reglerne overholdes.
Fødevareministeriet er ved at oprette et register, der løbende registrerer dyrlægernes ordination til det enkelte landbrug.
Lægemiddelstyrelsen er ved at iværksætte en undersøgelse af de grossister, der har specialiseret sig i salg af veterinære lægemidler.
Undersøgelsen skal bl.a. omfatte grossisternes eventuelle samarbejde med apoteker om rabatgivning til dyrlæger.
Lægemiddelstyrelsen og Fødevaredirektoratet holder i dag et møde om sagen, og undersøgelserne vil gå i gang umiddelbart herefter.
Jeg vil endelig gøre opmærksom på, at ydelse af rabat til dyrlæger i strid med reglerne i reklamebekendtgørelsen straffes med bøde, og Sundhedsministeriet og Lægemiddelstyrelsen er indstillet på at forfølge overtrædelse af reglerne, bl.a. ved at indgive politianmeldelse.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-03-29:
Statsministeren vælger jo altså at fortsætte med at spille med lukkede kort.
Og det er jo ikke specielt over for en formand for SF eller over for en Keld Albrechtsen, at statsministeren spiller med lukkede kort.
Det er jo over for befolkningen, og det synes jeg er alvorligt.
Så vil jeg godt spørge statsministeren: Er det ikke korrekt, at den eneste, der virkelig vil kunne fremkalde alvorlig valutauro i dagene omkring den 28. september, er statsministeren selv og hans regering?
Det vil alene være regeringen, som ved at begynde at så tvivl om kronens troværdighed i en sådan situation vil kunne fremkalde valutauro.
Ingen andre vil gøre det.
Bankeksperterne i udlandet siger, at der ingen risiko er for et sådant skrækscenarie.
Er det ikke korrekt, hr. statsminister, at statsministeren og regeringen selv vil kunne gøre det, således at statsministeren kan gøre det til en selvopfyldende profeti, hvis han vælger det?
Så er mit spørgsmål: Det vil vel naturligvis ikke blive tilfældet, for det vil jo være langt over grænsen for, hvad ministeransvarlighedsloven tillader?
Sonja Mikkelsen (S), 2000-03-29:
Jeg kan slet ikke gennemskue, at der skulle være noget overhovedet, der kunne gøres frivilligt i den her sag.
Det er simpelt hen forbudt, det, som nogle har været i gang med, og derfor skal det selvfølgelig stoppes.
Villy Søvndal (SF), 2000-03-29:
Den ret centrale debat går på, om man skal søge at finde et sæt af kriterier, der erstatter en situation, hvor der ikke i forvejen foreligger kriterier, og her henviste udenrigsministeren til side 108 i DUPI's redegørelse med den begrundelse, at de, der havde skrevet DUPI-rapporten, ikke ønskede at fastlægge sådanne kriterier, fordi de kunne udvikle sig til en egentlig doktrin.
Det, der er interessant, hvis man læser videre på side 108 nederst, er - og jeg citerer: »Ganske mange folkeretseksperter anser formaliseringen af kriterierne for uønskelige. Kriterier ...« - sådan argumenteres der - »... vil uundgåeligt være mere eller mindre vage, og dermed er risikoen for misbrug uundgåelig.
De foretrækker derfor at betragte humanitær intervention som et brud på folkeretten, som det internationale samfund generelt ikke bør acceptere.«
Hvem er det af DUPI's folk, der vender sig imod kriterier?
Det er altså dem, der ønsker at bevare
den nuværende folkeret
, og det er derfor, de ikke ønsker at indføre dem
Man kunne godt kalde det det forholdsvis fundamentalistiske standpunkt, for det er jo dem, der har det standpunkt i denne sag, og det er jo derfor, det bliver tilsvarende vigtigt at prøve at finde nogle kriterier, hvis man vil åbne mulighed for at kunne intervenere i ganske ekstreme situationer.
Jeg må sige, at jeg har stadig fantastisk svært ved at se det som en doktrin, at et land ikke skal varetage sine egne interesser, og at der skal være et vist forhold mellem tingene.
Det er dog ikke en doktrinær sætning; det er eller burde være almindelige, almengyldige, regler for god opførsel.
Niels Helveg Petersen (RV), 2000-03-29:
- men det er jo ikke »citat slut«, for sætningen fortsætter således: »... men som det vil kunne vælge ikke at fordømme i tilfælde, hvor interventionen reelt er humanitær og kan retfærdiggøres moralsk.« Det kan da ikke nytte noget at citere og sige »citat slut«, når det ikke er citat slut.
Hr. Villy Søvndal gjorde det i øvrigt også i første omgang, men da lod jeg det ligge, da han citerede følgende fra side 4 i regeringsredegørelsen: »Det må således konstateres, at der ikke forelå et klart sikkerhedsrådsmandat til interventionen i Kosovo-konflikten ...« - citat slut ifølge hr. Søvndal, men sådan fortsætter sætningen: »... men at interventionen var berettiget og nødvendig for at afværge en humanitær katastrofe, etniske udrensninger, folkedrab og sikre regional fred og sikkerhed.«
Må jeg ikke bede om, når hr. Søvndal citerer, at han citerer hele sætninger og ikke slutter sit citat halvvejs?
Det giver jo en fuldstændig fordrejet mening.
Til hr. Søren Søndergaard vil jeg gerne sige, at jeg accepterer hr. Søndergaards synspunkt.
Jeg accepterer også, at den amerikanske forsvarsminister har udtalt sig som citeret, men det var altså ikke den danske regerings begrundelse for medvirken i Kosovo.
Villy Søvndal (SF), 2000-03-29:
Jeg skal sige til udenrigsministeren, at jeg selvfølgelig synes, det er væsentligt at citere, men ikke hele skrifter og specielt ikke, når de er så lange som DUPI's udredning.
Et eller andet sted er man vel nødt til at standse et citat, ellers ville det jo blive en ganske vidtgående oplæsning. Men det, som jeg synes er det afgørende i denne diskussion, er, at jeg har spurgt udenrigsministeren, om han ikke vil være med til at forsøge at finde et sæt kriterier.
Og jeg forstår ikke den fuldstændige afvisning, og jeg forstår stadig væk ikke - selv efter at jeg har hørt det adskillige gange - den argumentation, der går på, at det at finde nogle kriterier i retning af ingen egeninteresse og i retning af proportionalitet skulle medføre en doktrin.
Det forstår jeg ikke.
Betyder det, at regeringen ikke vil være med til at forsøge at finde frem til nogle kriterier, der er gældende fremover ved internationale konflikter, selv ikke på et lavt niveau?