Ole Sohn (SF), 2005-04-21:
Jeg synes, det har været en meget interessant debat og også en interessant argumentation, der er kommet frem, for ikke at skulle foretage en registrering.
Men jeg vil da lige indledningsvis takke de ordførere, som har udtrykt sympati med og givet positive tilkendegivelser til vores beslutningsforslag.
Nu har vi sådan set ret bevidst lavet det som et todelt beslutningsforslag, netop fordi vi både ønsker at få nogle regler, som er obligatoriske for alle folketingsmedlemmer, og fordi vi ikke selv har fundet de vises sten, så har vi sagt: Jamen lad os drøfte det i udvalget eller lad det være op til præsidiet at finde det, man kan kalde passende sanktioner over for folketingsmedlemmer.
I virkeligheden er den sidste del sådan set den mindst interessante.
Der var nogle bemærkninger undervejs, bl.a. fra fru Birthe Rønn Hornbech, som slog fast – fuldstændig korrekt – at folketingsmedlemmer ikke kan være inhabile, fordi vi lovgiver.
Der er jeg fuldstændig enig.
Der er ikke tale om habilitetsproblemer.
Det kan der ikke være for folketingsmedlemmer i modsætning til, hvad der kan være i en lang række andre situationer.
Det er sådan set i al sin enkelhed det, det går ud på.
Vi mener, det er rimeligt, at vælgerne ved, om folketingsmedlemmer har den ene eller anden interesse af økonomisk karakter eller en interesse, som er registreret.
Det er ikke, fordi de ikke må have det, eller fordi de skal være flove over det overhovedet, men det er ment som en ganske enkel forbrugeroplysning over for vælgerne, hvis de mener, der kan være en sammenhæng mellem de argumenter, der kommer fra det enkelte folketingsmedlem, og dettes økonomiske interesser.
Det er ikke nødvendigvis sådan, det hænger sammen, og der har hr. Helge Adam Møller da fuldstændig ret i, at man godt som folketingsmedlem kan forvalte det at have nogle politiske holdninger – det skal vi have, det er derfor, vi er valgt – og en økonomisk interesse, det kan være i nogle aktier, og så alligevel forvalte sit politiske mandat på en fair måde.
Men det kan vælgerne jo så vurdere om de føler er forvaltet på en fair måde, eller om det er, fordi man følger nogle økonomiske interesser.
Det kan man derimod ikke gøre i dag, når der ikke er åbenhed.
Det er jo det, der er hele pointen.
I dag kan vælgerne ikke vide, om det enkelte folketingsmedlem følger nogle politiske overbevisninger eller nogle økonomiske interesser.
Naturligvis kan der være en sammenhæng mellem politisk overbevisning og økonomiske interesser, det medgiver jeg, men for os er det helt afgørende, at vælgerne ved det – ikke at vi mistænker folketingsmedlemmer for ikke at kunne forvalte deres hverv på tilfredsstillende vis.
Derfor er ønsket sådan set bare, at vi får gennemført en ordning, hvor alle folketingsmedlemmer lader sig registrere.
Vi havde faktisk den opfattelse, at da ordningen blev indført i 1994, ville alle lade sig registrere.
Men virkeligheden har desværre vist sig at være en anden.
I sidste samling var der 128 folketingsmedlemmer, der var tilmeldt ordningen, mens 51 ikke har ønsket at lade sig registrere.
Det tal finder vi faktisk forbavsende højt, så derfor mener vi, at det er væsentligt, at man får gennemført ordningen ud fra det simple princip som sagt, at der skal være åbenhed.
Jeg mener ikke, at det er et spørgsmål om, at vi har mistillid til det enkelte folketingsmedlem, for det har vi overhovedet ikke lod eller del i, det er alene et anliggende mellem vælgerne og det enkelte folketingsmedlem.
Vi ønsker bare, at der skal være nogle spilleregler, som gør, at vælgerne kan følge med i, hvordan økonomiske interesser og erhverv hænger sammen med det, de enkelte folketingsmedlemmer giver udtryk for.
Så har der været rejst nogle spørgsmål om sanktioner.
Hvis jeg umiddelbart skal sige det, så mener jeg, at den største sanktion ligger i, at man gør ordningen pligtig, forstået på den måde, at så vil der være væsentlig færre, forhåbentlig ingen, der ikke lader sig registrere, men skulle der være en enkelt eller to, er jeg ret sikker på, at den fjerde statsmagt nok skal vide at tage hånd om det spørgsmål.
Men i dag, hvor der er sådan lidt en laissez faire-holdning, og hvor man bare kan gøre det eller lade være, så har det ingen værdi.
Så alene det at gøre det pligtigt ville betyde, at der ville være væsentlig mere fokus på det fra pressens side, og så vil jeg tro, at vi kommer tæt på, at de fleste, måske ikke alle 179, men tæt på, lader sig registrere.
Når vi så i forslaget har skrevet, at man kan lade det være op til Præsidiet at finde passende sanktionsmuligheder, så er det, fordi vi ikke har nogen færdige forslag.
Vi har nævnt et eksempel på, hvad man kunne gøre, og det har der været rejst berettiget kritik af både her fra talerstolen og fra jurister, så det er slet ikke sandsynligt, at det skal være en sådan måde.
Vi gjorde bare opmærksom på, at det er en mulighed.
Men vi er da fra vores side indstillet på at drøfte det med Dansk Folkeparti, som har tilkendegivet sympati for forslaget, men gerne vil vide lidt mere om, hvordan man laver sanktioner.
Det er det jeg mener vi skal drøfte.
Vi har ikke selv svarene, og der håber vi, at vi gennem udvalget kan få bidrag fra administrationen til at se på, hvad mulighederne inden for de lovgivningsmæssige rammer, der nu ligger, er, så vi kan udvikle et system, som gør, at vi kan komme frem til en ordning, som vi også kan vedtage her i Folketinget, om ikke enstemmigt så med et bredt flertal, så vi på den måde får lavet et system, som sådan set ikke er enestående.
Det er jo ikke enestående, at man skal lade sig registrere med sine økonomiske interesser og erhverv.
Det gør andre landes parlamenters medlemmer også.
Det gør man i Europa-Parlamentet.
Næh, det er sådan set ganske enkelt, som jeg indledte med at sige, et ønske om at skabe åbenhed.
De, der har været meget kritiske over for det, må jo også have en eller anden forståelse af, at vi andre nok kan undres lidt over, at der er nogle, der ønsker, at der ikke skal være åbenhed om det.
Jeg vil lige slutte af med at sige, at vi selvfølgelig ser frem til en positiv behandling af forslaget i udvalget, og vi er indstillet på både at bearbejde indholdet og formuleringen af forslaget, og det kan man jo se fuldstændig åbent på.
Vi har bare ønsket det og har også sagt det, fordi det altid har været vores principielle opfattelse, at vi skulle registrere, og fordi debatten nu – synes jeg – er kommet op igen.
Jeg tror, det var statsministeren eller beskæftigelsesministeren, der syntes, at det var fair og ordentligt, at Folketinget vedtog det samme som regeringen, og så tænkte jeg, at det vel netop var nu, tiden var moden til, at vi rejste spørgsmålet, og det er baggrunden for, vi har gjort det nu.