Søren Krarup (DF), 2004-12-17:
Med fru Line Barfods tale kom man jo derhen, hvor sagen snerper til, for det er naturligvis en rent principiel diskussion om diskrimination, om lighed, det hele handler om.
Det er klart, at det er venstrefløjen, hele den ideologiske marxistisk-socialistiske venstrefløj, som også herinde har omfattet Det Radikale Venstre og desværre også dele af Socialdemokratiet, som står bag indvandringspolitikken.
Den blev som bekendt til i 1983.
Det er den nuværende ombudsmand, Hans Gammeltoft-Hansen, der var den, der forfattede loven og ved lobbyvirksomhed fik hele den ideologiske venstrefløj med på holdet.
Det er rigtigt, at for venstrefløjen er ordet diskrimination selve synden, og det er en utrolig overfladisk tankegang.
Det gælder ubetinget i forhold til Vorherre, og for et lands borgere gælder det i forhold til loven.
Derimod er der ikke nogen lighed mellem danske borgere i Danmark og fremmede mennesker på den anden side af kloden.
De kan aldrig nogen sinde blive lige med danske borgere, hvis vel at mærke man respekterer Danmark som et retssamfund, hvor der bl.a. er noget, der hedder indfødsret.
Det er den, der er årsag til, hvordan man undergraver dette land, som det skete med indvandrerpolitikken, og derfor er fru Line Barfod meget karakteristisk, når hun gør selve begrebet diskrimination til synden og på den måde gør lighed til helligheden.
På den måde er det meget konsekvent.
Så vil jeg lige sige i relation til fru Else Theill Sørensen, at det er fuldstændig rigtigt, at i Danmark gælder det ubetinget, at der er intet, der står over grundloven, og det er kristendommens sondring imellem Guds og kejserens rige, der siger det.
Hvor kristendommen taler om samfundet, der gælder kun sekulære, verdslige, forhold, derfor er gældende lov det afgørende.
Derfor er grundloven gældende lov i Danmark, og derfor gælder det også, at en lovreligion som islam, der siger, at Koranen er det hellige, principielt er uforenelig med et sekulært samfund, der gør grundloven til grundlov i Danmark.
Hvis det lykkedes at få venstrefløjen til at forstå lidt af de principielle forhold, sådan at man måske også forstod lidt af, hvad der er kritikken af indvandrerpolitikken, og hvad det er, der ligger bag det danske folks protest mod den fremmedgørelse, der finder sted af det selv i dets eget land, så ville vi måske komme et ganske langt stykke frem ad en vej til at få ændret disse ulykkelige tilstande.
Det er fuldstændig rigtigt, at vi kommer vidt omkring.
Når hr. Aage Frandsen nu direkte beder mig om at studere marxismen, så kan jeg ikke lade være med at fortælle hr. Aage Frandsen, at jeg i 1969 udgav en bog, der hed »Om at ofre sig for menneskeheden og ofre menneskene«.
Den var et opgør med marxismen og med Karl Marx.
Jeg vil meget opfordre hr. Aage Frandsen til at læse den.
Det er faktisk ikke nogen dårlig kritik af marxismen, der ligger i den.
Må jeg så lige sige, at når en diskussion om indfødsret bliver så omfattende, så er det, fordi det er et omfattende problem fyldt med alle mulige øvrige forhold og sammenhænge, som jo i religiøs, national og anden betydning virkelig angår, man kan sige noget helt principielt: Hvad er det at være dansk?
Hvad er det overhovedet at have hjemme og have borgerret i dette land?
Det er det, vi taler om.
Der er vi altså nogle stykker, der mener, at på dette område, hvor vi desværre ikke er så enige med regeringen, som vi har været på andre, sker der en svækkelse, og derfor beder vi om en stramning, og jeg vil som gamle Cato sige, hver eneste gang det kommer på dagsordenen: For øvrigt mener jeg, at denne lov skal strammes.
Hermed sluttede forhandlingen.