Ole M. Nielsen (KRF), 1998-04-28:
Først til hr. Steen Gade: Jeg må jo indrømme, at jeg ikke ved, om Christian kan høre, hvad jeg siger, og det kunne jeg også være lidt bekymret for.
Vi har jo ikke mere sjov end det, vi selv laver.
Med hensyn til de stolte traditioner må jeg indrømme, at det anfægter også mig, at der er nogle, der har taget patent på at være grønne.
Det er det, der er problemet i sagen her.
Vi mener også, vi er grønne, men vi mener ikke, at man kan opgøre grønheden i nogle enkle tiltag, specielt når det gælder vores landbrug og på enkelte andre områder.
Vi mener, at det at være grøn er et spørgsmål om en total livsholdning, en total omlægning af vores samfundssystem, en total ændring af produktionspres, og at vi oven i købet skal bruge mere bare for at afskaffe arbejdsløsheden.
Der må være andre måder, man kan gøre tingene på.
Men tilbage til vandmiljøplanen, og her er det stadig vigtigt for mig at beskrive lidt, hvad det er at være grøn, og vende mig mod dem, der har taget patent på at være grønne. Hr. Steen Gade siger, at ude i naturen er situationen betydelig dårligere, og det er lidt af det samme, når fru Vibeke Peschardt spørger, om vi ikke er enige i, at der mangler noget i at opfylde de 100.000 t. Jo, det tror vi, og det er det, jeg har haft imod den oprindelige Vandmiljøplan I - ikke tiltagene, men den måde, man vil måle dem på.
Man vil måle resultaterne fornuftigt, og masser af gode fagfolk og vores miljø- og energiminister siger, at det har man ikke kunnet inden for den tidsramme, man har sat op som mål.
Det er det, vi vender os imod.
Vi tror, man kan nå det ved de oprindelige tiltag, og ellers mener vi i hvert fald, det er for tidligt at drage nogen konsekvenser.
Hr. Christian Mejdahl vil ikke grave grøfter.
Nu kan det jo være udmærket at grave grøfter, for det kan da også have noget med miljø at gøre somme tider, og nu om lidt skal vi til at snakke om Skjern Å, og det er jo en forholdsvis stor grøft.
Men jeg ved ikke, hvad man bygger den påstand på, at vi skulle have sagt i valgkampen, at vi kun vil kompensere for nedsættelsen.
Det må være en misforståelse, for det er de 500 mio. kr., det går på, og de opgøres jo bredt over de forskellige tiltag.
At vi er kommet til at sige noget forkert på et tidspunkt, skal jeg da ikke afvise, eller også er det blevet refereret forkert.
Men det er de 500 mio. kr., det går på.
Nej, det mener vi ikke.
Vi mener, at landbruget også må betale, selv om landbruget har betalt meget og gjort meget, og som jeg også beskrev i mit indlæg - og det vil mange andre vist være enig med mig i - vil Vandmiljøplan II koste landbruget langt mere end de 500 mio. kr. Men vi er i tvivl om, hvorvidt det er nødvendigt med så store indgreb på dette tidspunkt - altså normnedsættelser for gødningen, bedre udnyttelse af proteinet i foderet, øgede harmonikrav og bedre udnyttelse af gødning som helhed.
Det er tilsammen meget store krav, og så er det helt sædvanlig dansk, at det først skal gennemføres i år 2003, og så gør det nok ikke slet så ondt til den tid.
Sådan gjorde man også altid, da man lavede overenskomstforhandlinger i 1970'erne: bare man udsatte det lidt, kunne vi godt få råd til det.
Men det gør altså lige ondt. Jeg tror virkelig, det er alvorligt, og derfor mener jeg, at når det er for forsigtighedsprincippets skyld, vi kan sige ja til det her - hvis vi altså siger ja til det - må vi også alle sammen være med til at betale.
Hvorfor skal det være lovligt at forurene inde under byerne, hvor man jo ikke drømmer om at hente drikkevand, fordi man kan hente drikkevandet ude på landet, og hvorfor skal byboerne ikke være med til at betale?
Det har jeg svært ved at forstå.