Ole Sohn (SF), 2006-01-31:
Da vi startede eftermiddagens debat om tronfølgeloven og ændringen af § 2, understregede jeg, at SF ser fem gode grunde til at ændre grundloven: tronfølgeloven, det mere sproglige, men også mere substantielle ting omkring menneskerettighederne, internationalt samarbejde og en præcisering af magtens tredeling, noget, som vi finder er helt afgørende at vi får præciseret i en ændret grundlov.
For virkeligheden er jo, at meget af det, der står i grundloven, i dag betyder noget helt andet end det, man umiddelbart kan læse.
Det skyldes, at grundloven jo er suppleret med en lang række traditioner og fortolkninger samt med de konventioner om menneskerettigheder og retssikkerhed, som Danmark har tilsluttet sig.
Det skyldes, at vi har en forfatning forstået som summen af love, konventioner og traditioner, som er meget mere end det, der er nedskrevet i grundloven fra 1953.
Når den danske grundlov er en af de mest utidssvarende i et demokratisk land, hænger det sammen med, at den nuværende grundlov er fra 1953 – det er jo alt andet lige en hel del år siden, vi sidst har revideret den – og i den eksisterende grundlov er det faktisk sådan, at to tredjedele af bestemmelserne stort set er uændrede fra den første grundlov fra 1849.
Det betyder, at der er en række udtryk og formuleringer, der allerede i 1953 var utidssvarende og i flere tilfælde endda også formelt forkerte, f.eks. når der i grundloven bruges betegnelsen kongen, selv om det i en række tilfælde betyder regeringen.
I alt optræder ordet kongen eller kongens 36 gange i grundloven.
I knapt halvdelen af tilfældene betyder kongen regeringen, f.eks. hvor der står, at den udøvende magt er hos kongen, og at kongen handler på rigets vegne i mellemfolkelige anliggender.
I andre tilfælde betyder det monarken, fordi monarken godt kan være en dronning.
Men uanset at det også i 1953 var noget sludder, valgte man alligevel at bruge de gamle formuleringer.
Det har været nødvendigt – og det er godt – at der er sket ændringer i forfatningen, ved at Danmark har tilsluttet sig konventioner, og ved at der er sket en udvikling i, hvordan grundloven fortolkes.
I modsætning til ændringerne af den skrevne grundlov er de gradvise forfatningsændringer ikke gennemført efter en større folkelig debat, endsige vedtaget ved en folkeafstemning, som tilfældet ville have været, hvis det havde været ændringer, der indgik i grundloven.
Det er godt, at Danmark har underskrevet en række konventioner, som udvider vores menneskerettigheder, f.eks. med hensyn til ytringsfriheden, foreningsfriheden, børns rettigheder, beskyttelse mod diskrimination osv.
De er vedtaget i Folketinget, hvilket betyder, at Folketinget faktisk kan trække dem tilbage igen, medmindre de en dag opfattes som en del af den danske forfatningsudvikling, som man ikke uden videre kan trække tilbage.
Da Højesteret i en dom erklærede Tvindsærloven i strid med grundloven, var det en markering af, at Højesteret kunne finde på at underkende Folketinget.
Det var ikke sket tidligere, og mange juridisk lærde mente, at det faktisk aldrig ville ske – og dog gjorde Højesteret det.
Men hvad er almenvellet?
I 1953 var det bl.a. veje, jernbaner, skoler og kirkegårde.
I dag betyder det noget mere, eksempelvis nye boligområder, erhvervsområder og indvinding af drikkevand.
Men fortolkningen heraf er skiftet.
Fortolkningen er dog ændret, og det vil sige, at der er sket en forfatningsmæssig udvikling, som går videre end den egentlige grundlovstekst.
Til at undersøge forhold af almenvigtig betydning kan regeringen i dag ifølge den lov, som Folketinget vedtog i 1999, af egen vilje eller efter påbud fra Folketinget nedsætte en undersøgelseskommission, hvor der er en eller flere eksperter i kommissionen, og hvor en jurist er formand.
Der er i dag nedsat tre undersøgelseskommissioner på den baggrund, men grundloven opererer ikke med den mulighed.
Den opererer med en kommission bestående af folketingsmedlemmer, men den form anvendes slet ikke i dag.
Et andet eksempel: 14 personer repræsenterende Grundlovskomiteen 2003 vedr. Irakkrigen har indklaget statsministeren for Østre Landsret for brud på grundlovens § 19 og § 20.
I argumentationen henvises bl.a. til forarbejderne til de to paragraffer.
Uanset hvad man mener om krigen, er det ikke uden problemer, at man vil bruge grundloven og dens forarbejder, der er mere end 50 år gamle, i argumentationen imod en politisk beslutning truffet af et flertal i Folketinget i dag.
Hvis domstolene beslutter, at krigen var grundlovsstridig, har de dermed også sagt, at der er en grænse for, hvor langt forfatningsfortolkningen kan gå.
Det er noget, der givetvis vil bidrage til, at nogle af de partier, der har afvist behovet for en grundlovsændring, omgående ville skifte opfattelse.
En forudsætning for valgret er, at man, som det står i grundloven, har fast bopæl i riget.
Umiddelbart skulle man tro, at det betyder, at man skal bo i Danmark.
Men i mange år har ansatte på ambassader, søfolk, der sejler på danske skibe, og i stigende omfang danskere, der arbejder i danske virksomheder i udlandet, haft valgret.
Det er altså en forfatningsmæssig fortolkning af grundloven.
Den nuværende regering ville gå videre i den fortolkning.
Men et sagkyndigt udvalg, som regeringen nedsatte i 2003, bl.a. med tre fremtrædende juridiske eksperter, Jens Peter Christensen, Claus Haagen Jensen og Henrik Zahle, satte en klar grænse for yderligere udvidelse af denne ret med henvisning til grundloven.
Dermed er Danmark et af de mest restriktive lande på det punkt på grund af grundloven.
Hidtil har den danske regering afvist ændringer af grundloven.
Det ligger nærmest indbygget i en regerings opgaver at afvise ændringer af grundloven.
Det gælder både den tidligere SRregering og den nuværende VK–regering.
En regering mener sjældent, at der er et behov for det, med den argumentation, at det er der vist ikke nogen bred opbakning til.
Derfor skal der ikke ske noget.
Da Venstre var i opposition, foreslog partiet nedsættelse af et ekspertudvalg, jævnfør fru Birthe Rønn Hornbech i Folketinget den 28. januar 1999: »Venstre foreslår, at der nedsættes et udvalg af eksperter i statsret for at få kortlagt de punkter, hvor der eventuelt måtte være juridiske behov for ændringer i grundloven«.
Det forslag blev gemt meget langt væk, da hr. Anders Fogh Rasmussen blev statsminister.
Så blev de tilhængere af en ny grundlov.
Havde de været det, dengang de havde regeringsmagten, havde meget set anderledes ud i dag.
Så havde der været et flertal for at sætte processen i gang.
Men sådan er der så meget.
Man kan sige, at set med nutidens øjne giver grundloven fra 1953 ikke megen mening.
Det er blot for at nævne nogle af de mangler, der er.
Man kan sige det på den måde, at den danske grundlov betyder mindre og mindre, men at vi til gengæld har en forfatning, der er nogenlunde tidssvarende.
Men enkelte steder sætter grundlovens ord også utidssvarende grænser, jævnfør bestemmelsen om bopæl i riget og formuleringen om monarkens politiske funktioner.
Det er noget rod, at vi ikke har en grundlov, der nogenlunde svarer til vores forfatning, hvor man kan læse om, hvad de grundlæggende regler og rettigheder er.
Får vi ikke en ny grundlov, er det mere relevant at henvise til forfatningen end til grundloven.
Men det fornuftige ville selvfølgelig være, at vi får en ny grundlov, og det forudsætter, at også politikerne her i salen – måske ikke lige dem, der er til stede i dag, men dem, der er valgt til Folketinget – gider sætte sig for at være politikere, også når det er svært.
Det er baggrunden for, at vi fra SF's side har foreslået nedsættelse af en grundlovskommission, og vi har også suppleret det med vores egne ideer til, hvordan en ny grundlov kan se ud.
Det er naturligvis ikke et udtryk for et realistisk håb om, at en kommende grundlov vil se ud, som vi har foreslået, men for at give et indspark til den debat, vi mener er nødvendig at få sat i gang.
Vi håber også, at andre partier vil formulere sig, så vi ad den vej kan udvikle en mere og mere seriøs debat, som munder ud i, at vi får foretaget ændringer af grundloven.
Afslutningsvis vil jeg sige, at debatten i dag har vist, at der er forskellige opfattelser af at ændre grundloven, og en almindelig sammentælling kan godt få mig til at konkludere, at der ikke bliver nedsat en grundlovskommission.
Men vi vil benytte det arbejde, som bliver igangsat med grundlovsudvalget, til at sætte fokus på det, vi opfatter som nødvendige ændringer af grundloven.
Vi håber, at vi igennem udvalgsarbejdet kan få rejst en debat, som rækker lidt ud over den snævre kreds af parlamentarikere, som interesserer sig for det, og få den bredt ud til en større folkelig debat, så vi hele tiden lægger pres på for at holde gang i diskussionen omkring grundlovens utilstrækkelighed og nødvendigheden af ændringer.
Det håber vi at dagen i dag har været en igangsætter til.
På den baggrund vil jeg gerne takke for debatten og for de input, der har været, positive så vel som negative.
Så synes jeg også af hensyn til fuldstændigheden, at jeg vil afslutte med at understrege – jeg tror, hr. Svend Auken var inde på det i forbindelse med det af hr. Aage Frandsen udarbejdede grundlovsforslag – at jeg også herfra vil adressere takken til hr. Aage Frandsen, for det er sådan set ham, der har brugt adskillige år på ikke bare at udvikle nogle overordnede tanker, men også at få dem forfattet som et egentligt grundlovsforslag.
Det er ikke noget, man lige sætter sig for.
Det er et arbejde, som han har lagt mange kræfter i, og som vi i SF har været meget glade for, fordi det også har været med til at understøtte vores egen intention om at kunne fremlægge et seriøst stykke arbejde.
Så han skal også have en tak her fra talerstolen for det arbejde, han satte i gang, inden han forlod denne parlamentariske forsamling.