runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Stavad (S), 2003-05-23:
Jeg tror, jeg bliver nødt til at skuffe finansministeren.
Jeg mener faktisk ærligt og redeligt, at man bør gennemføre og allerede burde have gennemført en udligningsreform, også på baggrund af de drøftelser, vi har haft med indenrigs- og sundhedsministeren, hvor indenrigs- og sundhedsministeren også har været enig i, at det sådan set ikke er størrelserne, der er afgørende.
I dag skal et udligningssystem kunne fungere og skabe udligning mellem kommuner med ned til 2.300 indbyggere som den mindste, Læsø, og op til den største, København - eller Århus, hvis vi kun tager KL-kommunerne med.
Men hvis operationen med en ny kommunalstruktur lykkes, vil der jo under alle omstændigheder ske en indsnævring af størrelsesforskellen mellem den mindste og den største. Der er selvfølgelig opgaver tilbage, men det er jo meget velkendt, og derfor forstår jeg godt, at regeringen har valgt at udskyde reformen, for det er jo umuligt at lave en udligningsreform, hvor man i større omfang flytter rundt på midlerne, i kombination med et skattestop.
Men jeg mener, at strukturdiskussionen er en forkert begrundelse. Jeg ville gerne have sagt en del mere, men det kan jeg ikke få tid til - bortset fra, at jeg for god ordens skyld bør sige, at ud over, at vi selvfølgelig kan stemme for vores eget forslag til vedtagelse, ville vi også kunne stemme for SF's af hr. Aage Frandsen fremsatte forslag, men vi må stemme imod regeringens, som vel er det, der kommer til afstemning.
Line Barfod (EL), 2003-05-23:
Jeg kan godt forstå, at finansministeren synes, at regeringens arbejdsmarkedspolitik er uambitiøs.
Det er ikke uden grund, at arbejdsmarkedsplanen har fået navnet »Fire i arbejde«, for det eneste, der ligger i den, er jo, at man vil have endnu flere tvangsaktiveret for endnu ringere kontanthjælp, end de har i dag.
Med hensyn til sundhedsvæsenet siger ministeren, at han ikke kan forstå, hvorfor jeg synes, det er problematisk med det private, for det offentlige kunne jo bare løse opgaverne.
Men problemet er jo, at hvis amterne skal betale 1.387 kr. for en behandling i stedet for 350 kr., bliver der altså færre penge til at løse opgaverne på de offentlige sygehuse.
Hvis amterne i stedet kunne foretage en ordentlig prioritering på de offentlige sygehuse ud fra faglig hensyntagen til, i hvilken rækkefølge patienterne burde behandles, ville man kunne få en langt bedre udnyttelse af sundhedsvæsenet, end når det er privatøkonomiske hensyn, der tæller.
Vi har også set problemet på øjenlægeområdet.
Flere har sagt, at det er ved at gå helt galt, fordi øjenlægerne også ser på, hvilke typer behandlinger og operationer de tjener mest på, i stedet for at se på de sundhedsfaglige behov.
Derfor fører den øgede privatisering altså til dårligere sundhed og dårligere forhold.
Det har man også set i mange andre lande, så hvis det, regeringen for alvor ønskede, var at få et bedre sundhedsvæsen, burde den afsætte flere penge til det offentlige sundhedsvæsen og se på, hvordan man kunne bruge det bedre.
Marianne Jelved (RV), 2003-05-23:
Jeg kan huske to reaktioner fra Venstre, da den tidligere regering fremlagde »Danmark 2010«, og jeg er lige ved at tro, at den nuværende finansministers er den, jeg husker bedst.
Det ene var: Juhu, der er plads til vores skattestop.
Det andet var: Regeringen har overhovedet ikke anvist, hvordan de vil øge arbejdsstyrken.
Nu kan jeg så høre, at finansministeren mener, at det er dem, der ikke er i arbejdsstyrken, men i en erhvervsaktiv alder og på en overførsel.
Vi hører tallet 1 million, men det er jo ikke rigtigt, at der er 1 million, der står og venter.
De, der er ledige og på dagpenge, er regnet med i arbejdsstyrken; det er ud over dem.
Men ellers har vi førtidspensionister og efterlønsmodtagere og folk på barselorlov og sygedagpenge osv. Finansministeren burde vide, at de 85.000 netto har vi ikke set én eneste af endnu uanset de glimrende reformer, der er lavet, også med brede flertal, også under den tidligere regering, og at det faktisk er en kæmpeudfordring, som ikke kun optager Det Radikale Venstre, men også OECD, vismændene
og mange, mange andre.
Det burde også optage finansministeren lidt mere alvorligt, men det er jo regeringens akilleshæl, har vi noteret.
Thor Pedersen (V), 2003-05-23:
Lige kort til fru Line Barfod, der siger, at opgaven burde være at give flere penge til det offentlige sundhedsvæsen.
Det er jo lige præcis det, vi har gjort.
Det er det offentlige sundhedsvæsen, det er det offentlige system, der selv fordeler pengene.
Jeg mener altså ikke, at det ud fra et humanistisk syn er ambitiøst at sige 85.000 mere i arbejdsstyrken.
Det mener jeg ikke, når man ser på, hvor mange der egentlig er skubbet ud på grund af den adfærd vi har og eller vores kultur, uanset af hvilken årsag de står uden for arbejdsmarkedet.
Hvor vi aldrig har haft den kultur, at det, man kunne, skulle man også have lov til at udføre, så man fokuserer på det, man kan og ikke det, man ikke kan.
Det har vi heldigvis været i stand til at rette lidt op på i den førtidspensionsreform, som er gennemført af et stort flertal.
Jeg mener, at det giver billedet af et forkert samfund, hvis vi har flere i en arbejdsduelig alder, der reelt er udenfor.
Og der ved fru Marianne Jelved, at det ville medføre ca. 50.000 flere.
Hvis vi kan få et mere normalt studieforløb, hvor man følger normeret studietid, så taler vi om 20.000.
Tager vi gruppen af seniorer, kunne vi måske have det mål, at vi taler om mellem 5.000 og 10.000, hvis vi gjorde det rigtige og ikke havde en tradition for, hvornår man forlader arbejdsmarkedet.
Problemet ville så vise sig over årene ikke at have noget med efterlønnen at gøre, men at vi i virkeligheden begynder at regne på, hvornår vi overhovedet har råd til at være uden for arbejdsmarkedet.
Så vil man regne baglæns og sige, at så stopper man her, fordi ens velfærd er blevet så høj, at man ikke ønsker at arbejde længere.
I pensionsordninger, som er helt uden for statens råderum eller Folketingets råderum, har man en helt anden kultur, nemlig at man egentlig fravælger at være i arbejde.
Der bliver vi nødt til at se på alle de mekanismer, og hvad vi kan gøre for at gøre det fristende at blive på arbejdsmarkedet.
Så der er så mange elementer, vi skal nå.
Line Barfod (EL), 2003-05-23:
Finansministeren siger, at man jo netop fra regeringens side har givet pengene til, at det offentlige selv kan fordele dem på det offentlige sundhedsvæsen.
Det er netop det, man ikke har gjort.
Man har lavet en række reguleringer for at sikre, at pengene går til privatisering på flere områder i stedet.
Så lige til det med beskæftigelsen, hvor ministeren siger mange pæne ord også om at skaffe indvandrere i arbejde, men man gør ikke noget som helst konkret.
Det eneste, man gør hver eneste gang, er, at man straffer dem, der er arbejdsløse, i stedet for at skaffe noget arbejde, samtidig med at vi har en situation, hvor der er så meget arbejde, der burde gøres. Der er så mange mennesker, der mangler et sted at bo.
Der er så mange mennesker, der bliver nedslidte i den offentlige sektor, fordi de skal løbe alt for hurtigt.
Der er behov for flere til at hjælpe med at passe børnene og de syge og de ældre.
Det burde man ansætte nogle folk til.
Så nytter det ikke noget at piske de studerende til, at de skal hurtigere igennem studierne, når det, de kan se, er, at de, der bliver færdige, bliver arbejdsløse.
Så start med at skaffe arbejdet, og gør noget for det i stedet for at straffe dem, der er arbejdsløse.
Marianne Jelved (RV), 2003-05-23:
Jeg deler fuldstændig finansministerens opfattelse af problemet med dem, der i dag eller eller tidligere er kommet ind i førtidspensionssystemet, og vi skal gøre alt, hvad vi kan for, at tilsvarende situationer ikke opstår.
Det er det, førtidspensionsreformen skulle hjælpe med. Vi har bare ikke set nogen resultater endnu, den er først lige trådt i kraft.
Jeg er også fuldstændig enig i, at vi må klappe de unge lidt på skulderen og sige, at de gerne må komme lidt hurtigere igennem studierne osv.
Ligeså med integrationen.
Der er bare ikke sket noget endnu, og vi er nu i 2003.
Så er det jo ikke heller et spørgsmål om de mennesker, der i dag ikke er med i arbejdsstyrken, det er også et spørgsmål om at have de rette kvalifikationer. Der er godt 200.000 mennesker, der forlader den offentlige sektor i de kommende år, i år, næste år og næste år igen på grund af pensionering.
Hvor er den arbejdsstyrke, der går ind og afløser dem?
Det er ikke nok at have de gode hensigter.
Vi så gerne nogle initiativer fra regeringen, som vi kunne tro på virkede, især når man har ført en økonomisk politik, der bygger på forventet efterbevilling.
Thor Pedersen (V), 2003-05-23:
Til fru Marianne Jelved må jeg sige, at vi altså må være enige om, at love skal have lov at træde i kraft, før de begynder at virke.
Man har netop indgået forliget »Flere i arbejde«, som på mange områder er ganske gennemgribende, både med hensyn til hvordan man anviser arbejde, hvilke aktører, der er, og hvordan man i øvrigt håndterer problemstillingen.
Det må altså have lov at virke.
Det er sjældent, jeg har set en lov, der virker, før den er vedtaget, med en enkelt undtagelse, nemlig stramningerne på asylområdet.
Den virkede altså, før den var vedtaget.
Men der er gode grunde til, at hvor man går ind og ændrer regelsættene, skal det have lov at virke.
Det er jeg egentlig meget glad for.
Jeg synes, det er den rigtige rollefordeling, at de, der ikke tror på, det lykkes, er i opposition, og de, der tror på, det lykkes, er i regering.
Det synes jeg egentlig er en meget god rollefordeling.
Sådan skal det vel altid som regel være.
Så må jeg sige til fru Line Barfod: Man skal lige huske, at de eneste penge, der forlader det offentlige sygehusvæsen, er dem, der betaler for patienter på private sygehuse.
Hvordan kommer man på et privat sygehus?
Der er to muligheder: Enten er man anvist direkte af et amt, der selv siger, at det kan vi ikke klare, og vi har en aftale med et andet sygehus, som løser opgaven for os som amt.
Man bliver direkte henvist af amtet med det samme.
Det går jeg ud fra er acceptabelt.
Den anden mulighed er, at man skal vente mere end 2 måneder, før man får retten.
For det er jo lige præcis der, man får retten til at få den behandling, man har brug for.
For os er ideologi uinteressant.
Det er mere vigtigt, at folk får den behandling, de har brug for, og som de er visiteret til og jo før, jo bedre.
Det er sådan set forskellen.
Fru Line Barfod har en ideologi, hvor det er fuldstændig ligegyldigt, hvor længe folk skal gå og vente på en behandling.
Sådan har det været, lige indtil man fik disse frit valg-rettigheder efter 2 måneder.
Det er det, der var nøglen.
Det er derfor, ventelisterne er justeret ned, det er, fordi der behandles langt flere.
Også for de samme penge i øvrigt.
Ole Stavad (S), 2003-05-23:
Jeg kan ikke lade være med at replicere på finansministerens besvarelse til fru Marianne Jelved, da hun ikke har flere bemærkninger.
Jeg er helt enig med finansministeren i, at man normalt selvfølgelig ikke kan forvente resultater af en lovgivning, før den er trådt i kraft.
Jeg synes også, det er godt, at regeringen har tro på fremtiden.
Det har vi andre også.
Men problemet, vi står med her, er jo, at regeringen har brugt alle de penge, der skal komme ud af den lovgivning, som man tror på, inden man har set virkningen på ét eneste punkt. Der er måske der, vi har forskellen.
Vi forsøgte i de år, vi havde ansvaret fra 1993-2001, ikke at bruge pengene, før vi havde dem i hånden.
Derfor gik vi fra et underskud til et overskud.
Derfor gik vi fra en mega arbejdsløshed til en høj beskæftigelse.
Vi er desværre på vej den anden vej, og det er godt, finansministeren tror på, at det vender.
Jeg håber sammen med ham, men jeg har svært ved at se det i de tegn, vi har i øjeblikket.
Og at bruge pengene fra en lovgivning helt frem til 2010, inden man har set virkningen på et eneste punkt, det synes jeg i hvert fald er letsindigt.
Thor Pedersen (V), 2003-05-23:
Det er en klassisk professionel misforståelse, hvis man siger, at man har brugt pengene frem til 2010.
De finanslove, vi vedtager, dækker et finansår.
Der bruges ikke penge frem mod 2010, der bruges i det enkelte finansår.
Alle ved godt, at det problem, vi kommer til at stå over for, er mangel på arbejdskraft. Så kan man spørge, om det er det, der er så aktuelt lige nu.
Nej, det er det af gode grunde måske ikke med det konjunkturforløb, vi har set.
Så det er altså det konjunkturforløb, der ikke vil være den forventede udvikling fremover.
Men hr. Ole Stavad har ret i, at udfordringen bliver at få arbejdskraften frem.
Der hjælper det selvfølgelig også, at stillingerne er der, for efterspørgslen er stor, ikke bare for det offentlige arbejdsmarked, men også for det private arbejdsmarked.
Og den første forudsætning for at få folk ud er, at det er rimelig let at få arbejde, og det er den del, der mangler.
Så skal vi være glade for, at vi på trods af konjunkturforløbet har været i stand til at glide nogenlunde af i dansk økonomi, delvis fordi der har været plads til et rimelig stort indenlandsk forbrug, for det er jo forklaringen
på, hvorfor det er gledet lidt af på Danmark.
At vi er i stand til i en sådan situation over de offentlige finanser at give et mindre bidrag til, at man er i stand til at opretholde en rimelig beskæftigelse.
Hvis man sagde, at vi i konjunkturnedgangsperioder skal sikre nøjagtig det samme overskud, ville alternativet jo være stramninger, som ville øge ledigheden yderligere.
Derfor burde hr. Stavad være enig med regeringen i, at det er klogt at gå lige til grænsen, så man yder sit bidrag til i en periode, hvor økonomien omkring os går tungt, at modvirke de værste følgevirkninger på dansk beskæftigelse.
Det er for så vidt den linje, regeringen har lagt, men vi er også gået lige til grænsen.
Så når andre siger, at vi måske er for letsindige med finanspolitikken, så er det ikke vores opfattelse, men der er til gengæld heller ikke plads til flere lempelser end dem, der bliver indført, men de hører hjemme i en konjunkturnedgangsperiode.
For det, man kommer til at opleve, når årene går med et normalt konjunkturforløb, er jo, at man har de overskud, som er planlagt.
Ole Stavad (S), 2003-05-23:
Man kunne have lyst til at tage fat i en del af det, finansministeren sagde.
Men vi har jo efterhånden haft en lang debat, så jeg vil kun beskæftige mig med nogle indledende bemærkninger af finansministeren.
For mig er det en overraskelse, at finansministeren nu meget firkantet meddeler, at den udligningsreform, som regeringen aftalte med kommunerne sidste år, men som ikke blev gennemført ved lov, efter finansministerens opfattelse ikke vil efterlade nogen bedre situation end den retstilstand, vi har i dag, når og hvis den gennemføres - for det sker vel på et tidspunkt.
Det var overraskende.
Finansministeren henviser til, at de ændringer, der blev lavet i sin tid af indenrigsminister Birte Weiss, generelt gik ud over små kommuner.
Eksempelvis hører den lille kommune med 8.000 indbyggere, jeg selv bor i, til i den gruppe, der definerer sig som Det Skæve Danmark.
Den har en af landets højeste skatteprocenter og er i øvrigt stadig noteret som sat under administration, men den vandt på den pågældende omlægning tilbage i Birte Weiss' tid.
Et af problemerne er, at med den måde, bloktilskuddene tildeles på, når man laver skattestop, bliver den statslige del af finansieringen stadig stigende.
Det betyder, at kommuner med lave skattegrundlag år for år vil komme ud i stadig stigende vanskeligheder, og derfor er behovet til stede.
Det var ikke bare en lille reform som den, den tidligere regering havde planlagt, der skulle virkelig laves en egentlig reform.
Alle lapperne, som indenrigsministeren kaldte dem, skulle fjernes nu, og tingene skulle bringes til at hænge sammen.
Men jeg kan forstå, at også på det punkt er ambitionsniveauet blevet væsentlig lavere.
Thor Pedersen (V), 2003-05-23:
Kun meget kort: Nu sagde hr. Aage Frandsen - det må være en fortalelse - at hjemmeserviceordningen var afskaffet.
Det er den jo altså ikke.
Den er ikke afskaffet.
Der var noget havearbejde, der gled ud til en mindre procentsats.
Men det skal dog siges, når man bliver ved at tale om psykiatri og svage grupper, at det, der lå i den aftale, vi selv var med til at indgå i forbindelse med satspuljen, at der med det, vi aftalte for 2003, er afsat 250 mio. kr. hvert eneste år frem til 2006, og heraf har vi direkte skrevet, at de 100 mio. skal afsættes for særlig at styrke indsatsen til sindslidende på børne- og ungdomsområdet.
Endelig vil jeg sige, at vi herudover på finansloven har afsat 200 mio. kr. i 2003 til særlige tiltag for socialt udsatte grupper.
Så man må ikke stå og sige, at det ikke er udmøntet i det, vi i fællesskab har aftalt.
Vi har jo netop prioriteret det højt i satspuljen, og det synes jeg også hr. Aage Frandsen skulle anerkende.
Aage Frandsen (SF), 2003-05-23:
Jeg skal selvfølgelig medgive, at hjemmeserviceordningen er blevet forringet, må jeg kalde det så, og at servicejobordningen er afskaffet. Så med hensyn til, hvad der er ydet: Jamen selvfølgelig er der da ydet noget, men det ændrer jo ikke ved, at udgiftsrammen viser, at behovet også er steget tilsvarende. Det er jo det, der er pointen i det her.
Der er simpelt hen nogle områder, som formentlig ikke bare er løbet løbsk, fordi man ikke har styr på tingene, det er de simpelt hen, fordi behovet er steget.
Og det er det, som Kommunernes Landsforening appellerer om til finansministeren, i det her tilfælde igennem Ritzaus Bureau, og siger: Vi har altså behov for nogle penge. Så med hensyn til psykiatriområdet, som vi var inde på: Ventelisterne stiger, uanset at der afsættes flere penge.
Det er godt, der afsættes flere penge, og det er også korrekt, at når det drejer sig om satspuljemidlerne, så har vi en fælles del i, at der trods alt afsættes penge.
Ole Stavad (S), 2003-05-23:
Vi får jo senere på dagen lejlighed til en mere dybgående debat omkring det kommunale og den kommunale økonomi, og derfor skal jeg ikke gøre vældig mange bemærkninger her.
Jeg skal blot sige i relation til forsøgene på at tegne et billede, som jeg mener er falsk i forhold til virkeligheden, at vi kan konstatere, at under udvalgsarbejdet er det blevet meget klart bekræftet af ministeren, at det, som lovforslaget her indeholder, i alt væsentligt er en fortsættelse af de overgangsordninger, som ellers ville udløbe med udgangen af 2003.
Man har jo forudsat - og i øvrigt havde regeringen indgået en aftale med kommunerne om det - at der skulle komme en egentlig udlingingsreform fra 2004
, men den aftale har regeringen desværre brudt, og det, der står tilbage, er, at de kommuner, som har store vanskeligheder i forvejen, får endnu større vanskeligheder.
Når Socialdemokratiet har valgt at undlade at stemme til lovforslaget, hænger det sammen med, at kommunerne ville få endnu større vanskeligheder, hvis man ikke fandt en fortsættelse af overgangsordningerne.
På den anden side ønsker Socialdemokratiet ikke at tage et medansvar for at legitimere, at regeringen har brudt aftalen om en udligingsreform.
Derfor har vi valgt ikke at medvirke til at forhindre, at man laver en forlængelse, men heller ikke på nogen måde at legitimere, at regeringen ikke har levet op til sit løfte over for kommunerne om en egentlig udligningsreform.
Poul Nødgaard (DF), 2003-05-23:
Jeg må sige, at jeg står helt uforstående over for, at Socialdemokratiet, som har båret masser af aftaler mellem kommunerne og staten igennem, nu melder, jeg vil ikke sige nej til forslaget, men de undlader at stemme.
Det er sådan en lidt underlig, undskyld, jeg siger det, radikal holdning, man ved ikke rigtig, hvad man vil. Jeg vil spørge hr. Ole Stavad, om sagen ikke er den, at det, der sker ved det her lovforslag, er, at de ordninger, der ligger for 2003 vedrørende de svagt stillede kommuner, nu bliver cementeret for 2004?
Derudover har indenrigsministeren, som desværre ikke er til stede i salen her i dag, en pulje på 100 mio. kr., hvis det hele brænder sammen i de svagt stillede kommuner.
Det her er et forslag, der ene og alene sikrer Danmarks svagt stillede kommuner gode vilkår, også i 2004, og jeg fatter ikke, at Socialdemokratiet kan holde til bare at trykke på den gule knap.
Jeg fatter det simpelt hen ikke, og jeg tror ikke, at Socialdemokratiet kan give nogen som helst fornuftig forklaring på det.
Jens Rohde (V), 2003-05-23:
Jeg synes jo, at vi under andenbehandlingen fik et meget klart billede af, hvad det var, Socialdemokraterne egentlig havde på dagsordenen, nemlig under hr. Arne Tofts ordførertale.
Det var ikke en udligningsreform, det handlede ikke om udligning.
Man kan sådan set udligne lige så meget, man vil, det er et spørgsmål om, hvorvidt kommunerne kan blive enige om, hvem der skal have penge, og hvem der skal afgive penge, det er jo noget, kommunerne også må tage et medansvar for.
Men når Socialdemokraterne taler om udligning, så udvider de begrebet til at omfatte, at det, der skal til, er samlet set flere penge.
Det synes jeg også er fair nok, men så skal man bare ikke kalde det udligning, for udligningen må jo pr. definition være, at man flytter nogle penge inden for den givne ramme, der nu er.
Og jeg synes i hvert fald, at hr. Arne Toft ved andenbehandlingen meget klart viste, at det, det handlede om, var, at Socialdemokraterne vil have flere penge samlet set.
Derfor vil jeg gerne spørge hr. Stavad: Hvor mange penge er det så, Socialdemokraterne mener, at der skal oveni?
Hvor stor skal den vækst være ude i kommunerne?
Ole Stavad (S), 2003-05-23:
Men når nu hr. Nødgaard selv tager det op og siger, at Socialdemokratiet har båret mange aftaler med kommunerne igennem, så må man i hvert fald gå ud fra, at hr. Nødgaard ikke har nået at læse KL's høringssvar, hvor KL tager stærk afstand fra de elementer, der vedrører de vanskeligt stillede kommuner. Det fremgik også særdeles firkantet af hr. Ejgil W. Rasmussens tale på KL's delegeretmøde, at det, regeringen gør, jo er, at de 100 mio. kr., man fra starten aftalte med KL skulle betales til at udligne over for de vanskeligt stillede kommuner, dem stjæler man nu fra kommunernes bloktilskud.
Som hr. Anker Boye sagde efter den første forhandling ovre i Finansministeriet: Det er rent ud sagt at fodre hunden med dens egen hale, og det løser ikke problemerne.
Hr. Nødgaard har åbenbart også glemt, at der er 100 kommuner, der fra 2003 efter KL's opgørelse forventer negativ vækst, og så mener hr. Nødgaard, at problemet er løst.
Til hr. Rohde, som måske ikke har fulgt udvalgsarbejdet så nøje, fordi han jo ikke er medlem af udvalget,
kan jeg sige: Jamen hr. Rohde har fuldstændig ret; der er to problemer.
Der er det problem, at udligningen ikke er god nok.
Det var i øvrigt noget, indenrigsministeren sagde meget, meget firkantet på KL's delegeretmøde i 2002, idet han sagde, at man ikke bare ville lave sådan en lille reform, som Socialdemokratiet og den tidligere regering havde planer om, nu ville man lave en stor reform.
Det skrev man under på i en aftale med KL, og derefter løber man fra det.
Det andet problem er, at de rammer, regeringen opererer med, samlet set er for små til at leve op til regeringens egne løfter.
Når hr. Rohde spørger, hvor mange penge der skal til,
så skal der i hvert fald så mange penge til, at kommunerne ikke skal sidde med ansvaret for ikke at kunne leve op til de løfter, som regeringen har udstedt.