Villy Søvndal (SF), 1999-04-21:
Jeg synes, man skal have med i det billede, der står tydeligere og tydeligere, synes jeg, at vi bliver trukket længere og længere ind i en konflikt. Starten på den her debat var, at truslen alene ville kunne gøre det.
Derefter var det kun ganske få dage, der kunne blive tale om, inden truslen virkede.
Nu har vi bombet i 28 dage.
Jeg har set, at der også diskuteres lystigt, at det næste punkt i eskaleringen formentlig er diskussionen om et skib, og jeg vil gætte på, at slutpunktet i den her eskalering bliver diskussionen om landtropper.
I SF er der heller ingen tvivl om, at Milosevic bærer hovedansvaret og det absolutte hovedansvar for de ting, der sker, sammen med den serbiske nationalisme i øvrigt.
Men derfor må man alligevel efter 28 dages indsats spørge: Hvis nu det alt sammen virker stik imod den erklærede hensigt, hvis situationen bliver en stadig stigende humanitær katastrofe, hvis situationen bliver en stadig stigende risiko for, at konflikten breder sig ud over hele Balkan, hvis situationen bliver, at vi risikerer, at små ulmende bål bryder ud i altfortærende brande, så må nogle på et tidspunkt spørge, om beslutningerne ganske grundlæggende er rigtige.
Vi har så brugt en aften og en morgen til at stille spørgsmål om det.
Jeg skal ikke referere alle spørgsmål, der er stillet.
Jeg vil nøjes med to.
Jeg vil henvise til spørgsmål nr. 13, hvor vi spørger: »Hvor meget skade er der efter regeringens oplysninger forvoldt i Serbien fordelt på henholdsvis militære og civile anlæg og mål?« Svaret lyder: »Den jugoslaviske forsvarsevne er reduceret som følge af NATO's angreb på flyvepladser og luftfartsstillinger.
Fsva. landstyrkerne har NATO's angreb primært været rettet mod faste installationer og kun i mindre grad mod mål i felten.
Såvel enheder i som uden for Kosovo har i tiden op til NATO's første angreb haft lejlighed til at gennemføre både spredning og sløring af materiel og personel.
Det vurderes derfor, at landstyrkernes numeriske kampkraft tilnærmelsesvis er i behold.
« Hvad betyder det på nudansk?
Det betyder, efter 28 dages
bomberegn er den serbiske hær stadig væk intakt.
Jeg stillede et andet spørgsmål også.
Det er spørgsmål nr. 18: »Er der planer om at bombe Milosevics præsidentpalads eller likvidere Milosevic for at fjerne ham, der i debatten er betegnet som ondets rod?« Spørgsmålet er affødt af, at der er dem, der insisterer på, at Milosevic og næsten alene Milosevic er ondets rod. Hvorfor skal den serbiske befolkning betale den pris?
Hvorfor skal den kosovaalbanske befolkning betale den høje pris, hvis det er så enkelt?
For så enkelt er det jo ikke.
Problemet er desværre langt mere omfattende.
Svaret lyder så: »Regeringen er ikke vidende om, at der foreligger planer om at likvidere præsident Slobodan Milosevic. Der henvises i øvrigt til svaret på spørgsmål nr. 17.
« Jeg kan godt forstå, at man ikke ville likvidere statsledere, for dermed ville man jo åbne op for en statsterrorisme uden sidestykke. Jeg vil så bare runde af med at henvise til to, synes jeg, interessante artikler i Politiken i dag.
Den ene er et interview med Djukanovic, præsident i Montenegro, der jo som bekendt er en leder, der har forsøgt at holde sig fri af Serbien, som i stigende grad er presset også af bomberne. Han siger, og jeg citerer fra Politiken i dag: »Det internationale samfund lader sine forståeligt negative følelser imod Milosevic råde, og så suspenderes fornuften.
Milosevic var indtil i går i praksis det internationale samfunds favorit, men nu skal han straffes uden hensyn til, at det dræber uskyldige civile og smadrer generationers arbejde«.
Jeg citerer så lidt videre fra samme artikel: »Det, som nu bedst kan hjælpe Montenegro og alle demokratiske i Jugoslavien, er hurtig fred.
Dernæst må Europa udarbejde en samlet Balkan-strategi, som det hidtil har manglet.
Jeg synes, det er en meget præcis beskrivelse af en af dem, som vi vel ikke har lyst til også skal betale prisen for - synes jeg - den manglende sammenhæng i det, der sker i øjeblikket.
Det er så nogle gange blevet stillet op, som om der i den her verden kun var to valg: Enten støtter man betingelsesløst den nuværende aktion fra NATO's side, eller også kapitulerer man.
Jeg vil advare imod at tegne det dér meget forsimplede skema.
Det er vigtigt, at besindigheden, at fornuften, at samtalen vinder i den nuværende fase.
Det er jo ikke nemmere at forhandle en forhandlingsløsning igennem om 1 måned, når endnu mere af Serbien er bombet sønder og sammen, og når alle kosovoalbanerne stort set er ude af Kosovo; det ved enhver.
Det er ikke spor nemmere om 1 måned, det er ikke spor nemmere om 2 måneder.
Da er der bare spredt endnu mere had, endnu mere vildskab, endnu flere ting, der gør det endnu sværere at finde en løsning.
Og derfor skal min afslutning være en opfordring til, at den danske regering kaster ethvert lod ind i et forsøg på at finde en forhandlet løsning.
Det er ikke let.
Det er ikke let, fordi de fejl, der blev begået fra starten af bombardementerne, gør, at svarene desværre er vanskelige.
Og jeg vil bede meget til, at man forsøger med alle midler at bringe den her konflikt til ophør og finder en forhandlingsløsning.