Karen Hækkerup (S), 2006-11-29:
»Vil ministeren oplyse, hvor mange liv der er gået tabt som følge af, at behandlingsgarantien er blevet administreret på den måde, som det er sket, hvor patienter har måttet vente så længe på strålebehandling, at den behandling, de har kunnet få tilbudt, ikke har kunnet helbrede dem, men udelukkende er blevet givet med henblik på at tilbyde patienten lindrende behandling?«
Jeg vil lige først sige, at jeg forstod, at spørgsmålet til økonomi- og erhvervsministeren vil blive besvaret efter spørgsmålene til indenrigs- og sundhedsministeren, og jeg vil så i øvrigt opfordre ham til at få øget bevillingerne til trafikafviklingen i hovedstadsområdet – han sidder nemlig i trafikkø.
Det problem kender vi jo alle sammen.
Jeg skal spørge om noget, der faktisk ikke er så muntert.
Jeg skal spørge til den kræftbehandlingsgaranti, som politikere – både den tidligere SR-regering og den nuværende regering – har givet befolkningen, en garanti for, at er man kræftramt, får man behandling inden for 4 uger.
Det har afstedkommet en stor storm i de sidste par uger, at det nu har afsløret sig, at folk faktisk ikke bliver behandlet inden for de 4 uger.
Derudover har 77 ud af de 50 mennesker, som har taget kontakt til Sundhedsstyrelsen, ikke engang fået noget svar på anmodningen om henvisning til behandling i udlandet eller et andet sted, så der er altså sket nogle svigt.
Jeg vil egentlig spørge ministeren, om man har nogle tal for, hvor mange mennesker det i alt drejer sig om, som ikke har kunnet blive tilbudt helbredende behandling, men i stedet for kun har kunnet få smertelindrende behandling, fordi systemerne i den grad har svigtet.
Til spørgsmålet her, der jo går på, hvor mange liv der er gået tabt som følge af den måde, behandlingsgarantien har været administreret på i Sundhedsstyrelsen, må jeg sige, at det jo er et spørgsmål, som på ingen måde kan besvares.
For det første er det jo umuligt at sige, hvor længe de enkelte patienter ville have ventet, hvis ordningen havde været administreret anderledes.
For det andet ville det selv med den viden være umuligt at vurdere, i hvilken udstrækning den forskel kunne tænkes at have betydet dødsfald.
Når det så er sagt, vil jeg gerne komme med den tilføjelse, at jeg selvfølgelig går ud fra, at de behandlingsansvarlige læger har sikret, at de patienter, der har ventet, er dem, der ud fra faglige kriterier bedst har kunnet tåle at vente uden forringelse af deres helbredsprognose.
Så kan jeg nok ikke komme tættere på et svar på et spørgsmål, som man jo i øvrigt kan gøre sig mange tanker om hvilke motiver der gemmer sig bag.
Jeg må sige, at spørgsmål af den karakter, der stilles her, jo på ingen måde bidrager til at løse nogen som helst af de problemer, som er blevet afdækket i det sidste stykke tid, og som jeg i øvrigt sammen med den konstituerede medicinaldirektør har taget en stribe initiativer til at sikre nu kommer op på skinner.
Ministeren siger, at de skal gøres opmærksom på de rettigheder, de har.
Det er jo det, der ikke er sket.
Der er jo sket så utrolig mange svigt og så utrolig mange fejl, og når ministeren siger, at der er patienter, der er kommet i klemme, synes jeg, det er en underdrivelse.
De her patienter er ikke alle sammen kommet i klemme, nogle af dem er faktisk døde som følge af, at systemet har svigtet, og døde som følge af, at der ikke er nogen, der har fulgt op på, om den behandlingsgaranti, vi som politikere havde givet dem, og som indenrigs- og sundhedsministeren som øverste ansvarlige står i spidsen for, rent faktisk bliver overholdt.
Jeg synes, det her er en alvorlig sag, og jeg kan ikke forstå, at det ikke kan være muligt at komme med et tal.
Hvis jeg skulle give en meget nem model til at finde ud af det, kunne man jo spørge de læger, som har måttet ændre behandlingsplanerne: Hvor mange gange har man ændret en behandlingsplan fra at have fokus på at være livreddende til kun at være smertelindrende?
Man må da kunne finde frem til, hvor mange patienter, det her er gået ud over.
Den viden har jeg altså ikke.
Jeg har fået en relativt ny viden om, at Sundhedsstyrelsen har administreret mangelfuldt og utilstrækkeligt i forhold til nogle konkrete patientsager, som er lagt på styrelsens bord: 75 patientsager over en årrække, hvoraf nogle helt fejlagtigt har været håndteret som bunkesager.
Der skal selvfølgelig følges op i forhold til de patientforløb, og det betragter jeg som en helt naturlig opgave for Sundhedsstyrelsen, nu denne sag er kommet for en dag, at sørge for sker.
Og så synes jeg i øvrigt, at det rigtigste ville være at koncentrere sig om at sørge for, at den mangelfulde sagsbehandling, der har været, ikke gentager sig fremadrettet.
Det er jo det fokus, jeg har, og jeg synes også, det er det fokus, man bør have, hvis man vil andet og mere end forsøge at lave polemik på noget, jeg betragter med den største grad af alvor.