Søren Søndergaard (EL), 2003-10-10:
Nu, hvor vi nærmer os afslutningen, kan det selvfølgelig være relevant sådan at gøre status over debatten. Jeg vil sige, at vi ikke er vildt imponerede over det, der er foregået.
Det er vi ikke, fordi det er vores opfattelse, at regeringen simpelt hen ikke har fremlagt troværdige argumenter for, at flere tropper til Irak skulle skabe mere sikkerhed.
På en lang række områder, hvor vi og andre har stillet spørgsmål til regeringen, har regeringen end ikke svaret
eller ikke svaret med andet end henvisninger til den officielle amerikanske holdning, der i denne her sammenhæng åbenbart gælder som den evige sandhed.
Den enkle logik bag det her forslag er jo, at jo flere våben og jo flere soldater, vi kan sende til Irak, des bedre bliver det at være der.
Det er efter vores opfattelse
en total fejlvurdering. Tidligere tiders besættelser - f.eks. Israels og USA's i Libanon - førte tværtimod til styrkelse af rabiate islamiske grupper, og en blodig borgerkrig fik ekstra liv.
Intet tyder på, at vi ikke kan få en gentagelse i Irak.
Ja, det mest enkle er, som bl.a. hr. Villy Søvndal har været inde på, nemlig tabstallene, som fortsat stiger.
Den sidste opgørelse siger knap 9.000 dræbte civile - vel at mærke civile irakere, som er blevet dræbt af koalitionen.
Derudover kommer alle de andre dræbte, primært drab begået af kriminelle.
Ifølge The Independent er tallet alene fra august 700 dræbte.
For os at se
er der to mulige scenarier, hvis den nuværende amerikansk-britisk-danske politik fortsætter.
I det ene scenarie fortsætter den udvikling, vi har oplevet siden krigens formelle afslutning: En spiral af vold, hvor både besættelsesmagternes egne tropper og et stort antal irakere mister livet, og hvor intet rigtig kommer til at fungere; en elendig forsyningssituation, et voksende antal arbejdsløse og fattige irakere og stigende og dybere modvilje mod besættelsesmagten; islamisk fundamentalisme vinder frem.
I det andet scenarie lykkes det at opnå en vis stabilisering af situationen, men også i den situation vil slutresultatet blive et Irak, der økonomisk fuldstændig er i lommen på amerikanske virksomheder, en klientstat uden reel selvbestemmelse.
Vi har forsøgt med en række spørgsmål at få afklaret, hvordan regeringen forholder sig til den økonomiske genopbygning af Irak, og vi er da blevet klogere.
Vi har f.eks. lært, at det er fuldstændig ligegyldigt, hvor korrupt og ineffektiv genopbygningen er.
Svaret for den danske regering er det samme.
Vi kan jo konstatere, hvordan der er få midler til genopbygning i Irak på grund af svigtende olieproduktion og manglende international interesse for genopbygningen.
Interessen for den økonomiske genopbygning er jo om muligt endnu mindre end interessen for at sende soldater. Vi kan jo bare se, hvordan det går op til den kommende donorkonference. 20 mia. dollar fra USA og 200 mio. euro fra EU skal sammenlignes med et anslået behov fra Verdensbanken og besættelsesguvernørens kontor på 55 mia. dollar, hvis alt går uforstyret for sig.
Det er ikke så lidt, der kommer til at mangle.
Besættelsesmagternes arrogance og foragt for demokratiet, som vi senest har fået demonstreret i forbindelse med spørgsmålet om indsættelse af de tyrkiske tropper, den elendige sikkehedssituation for irakerne, den langsomme, ineffektive og korrupte genopbygningsplan og den stigende vrede i Irak og resten af Mellemøsten er alle hver især gode grunde til at søge en anden vej end den, der er fremlagt: En vej ud af besættelsen og frem mod en fuld overdragelse af magten til en irakisk valgt forsamling.
At sende flere tropper løser intet, måske snarere tværtimod.
Kl. 8.25 Derudover vil jeg godt have lov at sige et par ord om selve den proces, vi har været igennem.
Nu er der jo ikke mange tilbage i salen til at diskutere det her punkt, og det kan jeg godt forstå, for det er svært at deltage i en debat, når man ikke har læst grundlaget for diskussionen.
Virkeligheden er jo, at 90 pct. af Folketingets medlemmer ikke har læst den betænkning, der kom efter klokken 3 i nat, og som vi om lidt skal stemme om.
Jeg synes, at det er uheldigt, at vi har indført den stil, at når det gælder om at træffe beslutninger om noget af det vigtigste i Danmark, nemlig det at sende danske soldater ud på opgaver, hvor de risikerer at miste deres liv, så er det noget, der skal presses igennem på en sådan måde, at det ikke kan gøres forsvarligt.
Jeg kunne ikke drømme om at kritisere de embedsmænd, som har arbejdet de sidste døgn i døgndrift for at få lavet de her svar.
Men det er jo klart, at der er grænser for, hvor gode svar man kan lave med de tidsfrister, der har været.
Det er klart, at der er grænser for, hvor dybt man kan komme ind i problematikken, og når man ikke kommer dybt ind i problematikken, så kommer fejlene også.
Og hvorfor er det så sådan?
Ifølge et af de svar, vi har fået, skal soldaterne være udsendt i slutningen af oktober.
Jeg synes, det er utrolig uheldigt, at der er så mange partier, der accepterer denne her måde at arbejde på, inklusive partier, som jo altid ellers erklærer sig som meget forsvarsvenlige, og inklusive partier, som ellers hævder, at soldaternes ve og vel ligger dem
I de svar, vi har fået, kan vi jo konstatere, at et af de helt centrale spørgsmål - som jo formentlig må være en forglemmelse - er, at det forslag, som er blevet fremlagt fra regeringen, ikke indeholder en vurdering af truslen mod de danske soldater for at blive ramt af masseødelæggelsesvåben.
Nej, det indeholder det ikke, hr. udenrigsminister.
Det indeholder en trusselvurdering om alt muligt andet: Det indeholder en trusselsvurdering om risikoen for terror, det indeholder en vurdering af risikoen for det ene og det andet, men det indeholder ikke en trusselsvurdering for risikoen for at blive ramt af masseødelæggelsesvåben.
Det står ikke i bemærkningerne til forslaget.
Og det er jo underligt.
Det er jo faktisk utrolig underligt, for hvis det er sådan, at det virkelig var, at Saddam Hussein havde masseødelæggelsesvåben for nogle få måneder siden, og de ikke er fundet, så kan vi jo konstatere, at de stadig væk er der.
Hvis det virkelig var sådan, at Saddam Hussein ikke alene havde masseødelæggelsesvåben, men også helt angiveligt er i live, så har vi jo den situation, at masseødelæggelsesvåbnene stadig væk kan blive brugt mod de danske soldater.
Og derfor er det klart, at det allervigtigste, vi som Folketing kan gøre, er at spørge, hvad risikoen er for, at de danske soldater bliver ramt af de masseødelæggelsesvåben, som regeringen og et flertal i Folketinget angiveligt mener, at Saddam Hussein stadig er i besiddelse af, eftersom de ikke er blevet fundet, og eftersom han havde dem, da man gik i krig mod ham.
Og alligevel er det her problem først belyst, efter at der er stillet spørgsmål om det. Jeg regner med, at udenrigsministeren eller forsvarsministeren går op og forklarer, og så kan vi jo gennemgå i næste runde den præcise udvikling i det spørgsmål.
Så processen har også på det punkt absolut ikke været hensigtsmæssig. Jeg vil slutte af med at sige, at noget af det mest overraskende for mig - og man kan jo stadig væk blive overrasket - er, at Dansk Folkeparti nu har truffet en beslutning om at gå i krig sammen med islamiske fundamentalister.
Det var noget, som den danske befolkning måske ikke helt havde forestillet sig, at Dansk Folkeparti - hvis foragt for alt, hvad der hedder islam, jo er en kendt sag - nu er kommet dertil, hvor de vil føre krig sammen med islamiske fundamentalister, endda uden nogen som helst garanti for, at disse islamiske fundamentalister ikke i morgen eller i overmorgen vil bruge de positioner, som den forenede krigsdeltagelse med de danske styrker giver dem, til at forandre Irak til et mere fundamentalistisk samfund. Kl. 8.30 Jeg synes, den danske befolkning fortjener et svar fra Dansk Folkeparti.
Er det noget, vi kan opleve fra Dansk Folkeparti fremover, at danske soldater skal ud og kæmpe sammen med islamiske fundamentalister?
Det bliver ikke med Enhedslistens stemme, og Enhedslisten stemmer også derfor imod forslaget.