runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Majbrit Berlau (EL), 2005-12-07:
Og lige præcis derfor er det så branduheldigt, at ministeren lægger op til, at 10. klasse er sådan et slags år, man skal have, hvis man skal på erhvervsuddannelsen, og hvis man ikke kan finde ud af, hvad man ellers skal, så kan man gå i 10. klasse og få brobygning til erhvervsuddannelserne.
Erhvervsuddannelserne er nogle uddannelser på et højt niveau, hvor der rent faktisk også kræves et højt bogligt niveau at gå der.
Og derfor er det meget uheldigt, hvad ministeren lægger op til i lige præcis det her forslag.
Jeg vil godt igen anholde, at når det er sådan, at vi skal bruge uddannelsessystemet til at bryde den negative sociale arv i Danmark, for det skulle vi vist alle sammen være enige om at det skal bruges til, så er det da branduheldigt, at den brobygning, der laves i 10. klasse fra ministerens side, kun går til erhvervsuddannelserne og ikke til de gymnasiale uddannelser, for det sætter de unge, der ikke nødvendigvis har fået en akademisk baggrund ind med modermælken, ude af stand til ud fra egne erfaringer at kunne træffe et kvalificeret valg om, hvad det er for en uddannelsesvej, de gerne vil gå.
Det er lige præcis det, der er problemet, og det er derfor, at ministerens forslag skaber et Aog et B-hold.
Det har ikke noget at gøre med, om det er en erhvervsuddannelse eller en gymnasial uddannelse, eleverne tager, men spørgsmålet om, at man ikke giver dem mulighed for det kvalificerede valg.
Bertel Haarder (V), 2005-12-07:
Selvfølgelig skal vi ikke gøre sigtet med ungdomsklassen snævrere end godt er, det er jeg enig i; men det kan ikke nytte noget bare at lade tingene køre videre, som de har kørt hidtil, for tallene viser, at der jo er for få af dem, der er uafklarede, som mangler boglige forudsætninger, og som ikke er modne, der vælger 10. klasse i dag.
Og det må da være en redelig bestræbelse af sikre, at flere af den type kan komme ind, samtidig med at andre fortsat gerne må gå der, så man får den blanding af stærke og svage elever, som jeg godt forstår, man gerne vil have på både efterskolerne og i 10.-klasses-centrene.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Majbrit Berlau (EL), 2005-12-07:
»Hvorfor ønsker regeringen at forhindre unge i at tage 10. klasse?«
Jeg har stillet det meget simple spørgsmål, hvorfor en regering ønsker at forhindre unge i at tage 10. klasse.
Man kan sige, det måske er et lidt provokerende spørgsmål, men det er stillet ud fra en betragtning om, at regeringen anført af undervisningsministeren i øjeblikket tilrettelægger et system, hvor de unge skal hurtigt igennem uddannelsessystemet, hurtigere og hurtigere og hurtigere, så hurtigt nu, at børnehaveklassen laves om til 1., og 10. ikke skal være tilgængelig for alle unge mennesker længere, kun de unge, som det er fremgået af debatten, der ønsker en erhvervsrettet uddannelse.
Jeg kunne godt tænke mig at høre ministeren, hvad det er for nogle tanker, der ligger bag.
Hvorfor er det, at de unge skal paces så hårdt frem, som der lægges op til med de udkast, ministeren er kommet med?
Kim Mortensen (S), 2005-12-07:
Det er jo altid rart at komme her og blive beriget med socialdemokratisk gods af undervisningsministeren.
Jeg vil bruge det sidste spørgsmål på ikke at efterlade undervisningsministeren i en tro på, at jeg har noget imod, at man tager en erhvervsuddannelse, eller at unge i 10. klasse stifter bekendtskab med en erhvervsuddannelse, i og med at jeg selv har haft en god oplevelse ved både at gå i 10. klasse og få en erhvervsuddannelse.
Jeg synes bare, og det kunne jo så være det sidste spørgsmål, at det var en tanke værd, at man godt kunne indlede en dialog med et af de mange gode 10.-klasses-centre – jeg har selv besøgt et 10.-klasses-center i Esbjerg, som har haft fremragende succes med både at lave brobygning til erhvervsuddannelserne og lave brobygning til de gymnasiale uddannelser, og det er der ikke nogen af de elever, jeg mødte, der i hvert fald så ud til at have lidt overlast ved – ved at spørge: Kunne vi finde en vej, hvor vi måske kunne gøre brobygningen lidt bredere end den meget snævre fokusering på erhvervsuddannelserne, der ligger lige præcis i det her?
Majbrit Berlau (EL), 2005-12-07:
Ministeren har fuldstændig ret.
Jeg er rundet af og har en baggrund med stor social bevidsthed og social indignation.
Og det er jo i virkeligheden også derfor, at jeg står her i salen i dag, for jeg er jo enig med ministeren i, at alle børn skal lære at læse, og at så mange børn som overhovedet muligt skal have en ungdomsuddannelse.
Men det, som jeg er modstander af i det her forslag, er intentionen om et A- og et B-hold.
For det er jo lige præcis det, der lægges op til her.
Og det er så der, de skal havne.
Der lægges der altså op til et A- og et B-hold, for de elever, der vil i gymnasiet, vil ikke vælge den 10. klasse, som ministeren lægger op til her.
Og det er et problem.
Det er et problem, at der ikke lægges op til, at eleverne får smagt, hvad det vil sige at gå i gymnasiet, for så fastholder vi altså, at der bliver et A- og et B-hold.
Vi fastholder, at der er en vej for de boglige og en vej for dem, der ikke er så boglige.
Det er en uheldig udvikling, og det påvirker min sociale indignation.
Bertel Haarder (V), 2005-12-07:
Det synes jeg lød meget kringlet.
Det er jo altså i dag, vi har et A- og et B-hold.
Og B-holdet ser man meget lidt til især på efterskolerne, men heller ikke meget på 10.-klasses-centrene.
Tallene viser jo, at der er for få af den gruppe, som kommer der.
Der er jo ikke tale om, at de andre skal holdes væk.
Det er der ikke tale om.
Der er tale om, at ungdomsklassen gerne skulle hjælpe nogle flere i gang med en uddannelse, og det er da det modsatte af at skabe A-hold og B-hold.
Og så er jeg glad for, at vi åbenbart er enige om, at det er godt, at flere børn får lært at læse, og at vi skal følge Læseudvalgets råd med hensyn til, hvad vi skal gøre for at hjælpe de små børn.
Det glæder mig, at vi ikke behøver at diskutere det her.
Majbrit Berlau (EL), 2005-12-07:
Om det er de anbefalinger, vi skal følge, kan vi diskutere.
Jeg tror, alle her i salen er enige om, at alle selvfølgelig skal lære at læse og skrive i det her land i det omfang, det er muligt, og at det skal man styrke og sætte ind på.
Det behøver vi ikke diskutere.
Men det, vi skal diskutere, er det A- og Bhold, som ministeren skaber med det her forslag, uanset hvor meget ministeren ellers prøver at tale udenom.
For det er sådan, at man etablerer en 10. klasse, som rettes mod erhvervsskolerne, sådan at de elever, som ikke ønsker en erhvervsmæssig uddannelse, ikke vælger 10. klasse, men vil blive pacet igennem et uddannelsessystem, uanset om de rent faktisk er modne til det, men godt kunne have haft behov for det ekstra år i 10. klasse.
Og omvendt, de elever, som måske kommer fra en ikkeakademisk baggrund, og som ikke har smagt, hvad det vil sige at gå i gymnasiet, fordi deres forældre ikke har en formodning om det, får ikke muligheden for at prøve det, fordi der kun bliver lagt op til, at man skal have en erhvervsmæssig brobygning i 10. klasse.
Det er lige præcis denne her problematik, som jeg berører.
Det vil cementere et A- og et Bhold i det danske uddannelsessystem, og det bekymrer mig utrolig meget.
Bertel Haarder (V), 2005-12-07:
Det er jo altså kun en fjerdedel af tiden i ungdomsklassen, som skal gå med brobygning til erhvervsuddannelserne.
Jeg kan ikke forstå, hvorfor fru Majbrit Berlau ikke kan se, at der derved er en balance, fordi de 65 pct. af undervisningstiden jo lige så godt kan siges at være rettet mod gymnasiet og mod dem, der vil gå den boglige vej.
Og så vil jeg i øvrigt godt til sidst anholde en retorik, som nødig skulle brede sig og blive resultatet af denne her debat.
Hvis der er noget, vi skal væk fra, så er det at betegne elever, der går på erhvervsuddannelser, som B-hold.
Det vil jeg meget gerne have mig frabedt.
Det er det værste, man kan gøre, både for erhvervsuddannelserne og for de unge og for erhvervslivet, som meget gerne vil have, at der også er nogle bogligt stærke elever, der går på erhvervsuddannelserne.
Der er ingen, der skal paces frem, og der er ikke tale om, at den nye ungdomsklasse ikke er tilgængelig.
Fru Majbrit Berlau brugte et forkert udtryk.
Hun sagde, at vi ikke vil gøre ungdomsklassen tilgængelig for andre end dem, der vælger erhvervsuddannelserne.
Jeg tror, jeg har sagt det ti gange her den sidste halve time, at der altså ikke er tale om det.
Det står ingen steder.
Så kan jeg ikke forstå, hvordan fru Majbrit Berlau, som jo trods alt et eller andet sted er rundet af en social bevægelse og har hørt lidt om sociale problemer i sit hjem osv. – det tror jeg da hun har – dog kan være imod, at vi gør det allervigtigste for børnene, nemlig får dem lært at læse noget tidligere, får 95 pct. lært at læse i stedet for som i dag, hvor kun godt 80 pct. får lært at læse godt nok til, at de kan tage en uddannelse senere hen.
Mette Frederiksen (S), 2005-12-08:
Jeg skal bare minde ordføreren om, at det sådan set er ordførerens egen socialminister, der har bedt om undersøgelsen.
At regeringen så ikke kan lide resultatet, der viser, at de mennesker, der er allermest udsat i vores samfund, har fået det ringere i løbet af de 4 år, er jo en anden sag.
Men det er regeringens eget ansvar, kan man sige, den måde, som undersøgelsen er blevet foranlediget på.
Men hvorfor ikke forholde sig til substansen?
Når man nu står på Folketingets talerstol, er man vel også forpligtet til at forholde sig til det, der er indholdet af diskussionen.
For hvad enten man kan lide undersøgelsen og al mulig anden dokumentation eller ej, så er situationen den, at et flertal af danskerne har fået det bedre – det siger ordføreren også selv – og at et mindretal af danskerne faktisk har fået det ringere.
Og det er vel sådan set regeringens ansvar og dermed ordførerens ansvar at redegøre for, hvordan man vil ændre på det i dag.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-12-08:
Det Konservative Folkeparti er store fortalere for demokratiet.
Vi er glade for demokratiet, vi arbejder i demokratiet, vi respekterer demokratiets love, og vi respekterer også proceduren i Folketinget, ingen over og ingen ved siden af, og derfor er der også en proces her med et særligt ændringsforslag til en særlig situation, som gør, at det kan lade sig gøre at stille kommunerne over for det relativt hårde faktum, at kan de ikke selv regulere deres budgetter, så må det ske ved ministerens hjælp.
Anne Baastrup (SF), 2005-12-08:
Jeg vil godt spørge den konservative ordfører, om det virkelig er Det Konservative Folkepartis opfattelse, at demokratiet er så besværligt, at man ønsker at afskære den demokratiske proces og derved blot overlade det til finansministeren at fastsætte, hvordan besparelserne i de forskellige kommuner skal udmøntes.
Er det det besværlige demokrati, der plager De Konservative?
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-12-08:
Jamen altså, det er sådan, at pengene til Kræfthandlingsplan II, 425 mio. kr., jeg kan ikke lige huske beløbet, men det er deromkring, stilles til rådighed for amterne krone for krone og giver dermed mulighed for en øget indsats.
Derudover er der så afsat en lånepulje, og den lånepulje giver amterne muligheder for hurtigere at anskaffe mere materiel.
Kræfthandlingsplan II tager jo hånd om nogle af de ting, bl.a. mammografiundersøgelser i forbindelse med brystkræft, således at flere kvinder i den relevante alder bliver undersøgt og dermed, at færre dør af kræft.
Det er jo et af hovedindsatsområderne på det sundhedsmæssige område.
Med hensyn til medicin er det jo sådan, at der er en medicinaftale.
Der gøres hele tiden noget for at nedbringe medicinudgifterne, og regeringen fører løbende forhandlinger, for at prisstigningerne på medicin ikke skal blive så store.
Karen J. Klint (S), 2005-12-08:
Det har der jo været fælles holdninger til, og det har man også fået midler til.
Det, diskussionen går på nu, er, at man vil gå ind og pille ved de budgetter, som er godkendt af de folkevalgte, der er ude i amterne.
Dem vil regeringen nu gå ind og tilbagerulle til noget, som så ikke dækker den drift, som de amtslige politikere gerne ville have at der skulle køre for at holde det sundhedsvæsen i gang, som de ser behovet for, netop for at dække ting, der er vedtaget herinde i forbindelse med lofter og ventetider og alt muligt andet, stigninger i medicinudgifter, som regeringen ikke har kunnet holde styr på.
Derfor har de heller ikke råd til bare at investere i Kræftplan II, hvis man henter pengene.
Derfor var mit spørgsmål: Hvorfor lukker man så ikke op for, at der er flere penge til anlæg fra statens side?
Hvorfor vil man gerne have en decentral gæld?
Den må være lige så dårlig for fremtidens ungdom som en central gæld.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-12-08:
Ja, hvis amterne har råd til at betale for scannere og andet udstyr, så er de da sådan set velkomne til det.
Men hvis de synes, at de hellere vil prioritere på en anden måde og dermed optage et lån for at kunne købe den scanner, som har en varig værdi over en lang periode, ja, så er de da velkomne til det.
Det er jo en åbning, således at udviklingen på kræftområdet kan gå hurtigere, og at give indtryk af her, at kræftbehandlingen i Danmark er for nedadgående, hvor der jo er brugt 5,5 mia. kr. mere på sundhedsområdet, og hvor hovedindsatsområdet har været kræft, hvor næsten 100.000 mennesker mere er opereret, end de ville være blevet, hvis ikke kapaciteten var øget, og hvor der hvert år lægges en aktivitetspulje frem, er i hvert fald ikke rigtigt.
Karen J. Klint (S), 2005-12-08:
Det er rigtigt, at når der kommer følelser i kog, gør det ondt, om det så er fakta eller følelser.
Jeg tror faktisk, der er fakta bag de følelser, men det var ikke det, mit spørgsmål gik på.
Jeg vil også lidt anholde det, som ordføreren sagde i sin tale om, at man ikke vil frarøve kommende generationer nogen muligheder.
Der er også blevet pralet af, at vi gør staten gældfri i 2007.
Så regeringen vil godt være med til at gældsætte regionerne.
Er det ikke de samme unge mennesker, der tilhører regionerne, som tilhører staten?
Så hvorfor vil regeringen være med til at gøre staten gældfri, men så oprette ny gæld i amter, regioner og kommuner?
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-12-08:
Først vil jeg sige til fru Mette Frederiksen, at det altså er Socialudvalget, som har bestilt undersøgelsen, som så er iværksat af socialministeren.
Hvis jeg skulle behandle den rapport fra Socialforskningsinstituttet, som jo alene er nogle følelsesmæssige tilkendegivelser, ville jeg sige, at man burde sætte sig ned og bede om en dokumentation for, om de påstande, der ligger i rapporten, er rigtige eller forkerte.
Så ville jeg have målt, hvor mange det er, hvor meget det er, hvad det er, hvor det er, og hvilken sektor det er, vi har gang i.
Med hensyn til forskning og udvikling vil jeg sige, at det er rigtigt, at det går langsomt, men det går fremad.
Og det går, som det gør, fordi der skal findes nødvendige, fornuftige og gode projekter på forsknings- og udviklingsområdet, som kan finansieres.
Derfor kan man ikke bare gange budgetterne op og tilføre øgede midler og skabe nye aktiviteter, uden at man har en sikkerhed for at få resultater.
Nedskæringer på det sociale område er der jo ikke tale om.
Der er tale om, at fru Mette Frederiksen hele dagen har stået med en undersøgelse fra Socialforskningsinstituttet, hvor man er gået ud og har spurgt, og jeg har stor respekt for dem, som svarer.
De giver nogle fornuftige svar, synes jeg.
Det er jo de sædvanlige problemer: sammenhængen mellem hospitalspsykiatri og socialpsykiatri, sammenhængen mellem hjemløse og væresteder og alle de der problemer, som vi har fat i på en lang række områder.
Og dem skal der arbejdes videre med.
Der er ikke sket nedskæringer i kommunerne.
Kommunerne oplever, at de får flere penge, men de skal også løse flere opgaver.
Det vil sige, at de hele tiden skal foretage en prioritering.
Og det kan de matche med de stigende budgetter, de har.
Der afsættes 700 mio. kr. til folkeskoleområdet.
Så de 10 mio. kr. får man jo, hvis man laver et nettotal på en lang række områder.
Så derfor er der en ambitiøs plan for folkeskoleområdet med flere timer i dansk og historie, sådan som jeg redegjorde for, og bedre uddannelse af skoleledere, flere test osv. – alt sammen i øvrigt vedtaget med Socialdemokratiets stemmer.
De nedskæringer, som hr. Arbo-Bæhr kalder det, er ganske små set på den enkelte families budget, men samtidig giver kontanthjælpsloftet jo nogle muligheder.
Hvis man har beskæftigelse bare nogle ganske få timer, kan man forøge familiens indkomst ganske betydeligt, og derved lever det jo op til vores ønske om, at det skal kunne betale sig at arbejde.
Det kan ikke være sådan, at man mister penge ved at skulle ud på arbejdsmarkedet.
Og det er derfor, at det ser ud som det gør, nemlig at man skal kunne øge sin indkomst ved at få et arbejde.
Og aldrig har situationen været bedre, end den er nu, for at kunne få et arbejde.
Før havde hr. Arbo-Bæhr gang i, at en hel gruppe af mennesker ikke kan få arbejde, men aldrig har der jo været så stor efterspørgsel og så mange muligheder, som der er i dag.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-12-08:
Ja, skinger og skinger, det kan man måske tage, som man vil, men jeg undrer mig bare, for hvad er det, hr. Wedell-Neergaard siger nu?
Det passer jo ikke.
At lave væresteder giver ikke kontanthjælpsmodtagere flere penge i hånden.
For dem drejer det sig om at få mad i munden og tøj på kroppen, at kunne holde en børnefødselsdag og holde jul.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-12-08:
Nu har vi jo i finanslovforslaget bl.a. satspuljen, som er med til at tage hånd om mange af de problemer, som hr. Arbo-Bæhr peger på, det gælder indsats over for hjemløse, psykisk syge og andre.
Så derved gøres der jo en meget stor indsats for fattigdomsbekæmpelse, og den indsats kan aldrig blive for lille, om jeg så må sige.
Der skal hele tiden findes nye midler og nye måder til og nye muligheder for at bekæmpe fattigdom, således at man ikke kommer i en situation, hvor fattigdommen er stigende, og derfor erklærer jeg mig også lidt uforstående over for, at hr. ArboBæhr kan bruge en så skinger tone.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-12-08:
En gang imellem kan vi godt blive forundrede.
Og det blev jeg også, da jeg hørte hr. WedellNeergaards ordførertale, for den startede jo med at konstatere, hvad rigtigt er: Pengene fosser ind i statskassen.
Vi er rige som aldrig før.
Samfundet er rigt som aldrig før.
Arbejdsløsheden er lav, som den ikke har været det i mange, mange år.
Samtidig kunne man så se i den rapport fra Rådet for Socialt Udsatte, at antallet af fattige mennesker i det her land stiger, bl.a. på grund af regeringens politik, bl.a. på grund af kontanthjælpsloftet, bl.a. på grund af starthjælpen, bl.a. på grund af andre nedskæringer på kontanthjælpen.
Kunne det måske ikke være, at nogle af de mange milliarder, der fosser ind i statskassen, kunne bruges fornuftigt på at gøre op med den fattigdomsskabende politik, gøre op med nedskæringerne for dem, der har det dårligst i det her samfund?
Troels Ravn (S), 2005-12-08:
Kendsgerningen er endnu en gang den, at rundtomkring i landets mange, mange kommuner har man netop her i efteråret endnu en gang måttet skære ned på de her kerneydelser.
En anden vinkel på det her er så, at hr. Christian Wedell-Neergaard fremhæver, at uddannelse er et indsatsområde, men jeg kunne godt fristes til så at spørge: Hvorfor så være så uambitiøs?
Vi ved, at uddannelsesområdet er et af de områder med uddannelse og efteruddannelse på alle niveauer, som er et af de svar, vi skal give på de udfordringer, samfundet står over for med hensyn til at skabe nye arbejdspladser, i forhold til globalisering osv. Hvorfor så være så uambitiøs, at sølle 10 mio. kr. ekstra bliver afsat til området?
Er det tilstrækkeligt?
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-12-08:
Nej, det er der ikke.
Og derudover afsættes der penge via satspuljen.
Og derudover kan man søge denne pulje, og der kan man så få frit valg, om man vil have offentlig eller privat hjemmepleje.
Det vil sige, at der bliver større fleksibilitet på ældreområdet, at der kommer flere penge, at der bliver bedre service, at der bliver flere muligheder, og at de ældre vil opleve, at de får det bedre.
Troels Ravn (S), 2005-12-08:
Det lyder jo unægtelig kønt, om end en smule hult, når Christian Wedell-Neergaard fortæller om serviceforbedringer, og at der bliver brugt flere penge i den offentlige sektor, at der skabes forbedringer på eksempelvis skoleområdet, for virkeligheden er jo en anden.
Der er nemlig et misforhold mellem de opgaver, kommunerne skal løse, og så de økonomiske ressourcer, som regeringen stiller til rådighed.
Kommunerne skal så nu åbne budgetterne og finde nye besparelser.
Der skal prioriteres, lyder det.
Men den øvelse har kommunerne jo lige været igennem, senest her ved de sidste budgetforhandlinger
Konservative byrådspolitikere ved også godt, at det er sandt, at der skæres ned på ældrepleje, på folkeskole og på børnepasning.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-12-08:
At vi ikke vil smide regningen i børneværelset, har i høj grad noget med vores ønske om at gennemføre ændringer på velfærdsområdet i god tid, så det ikke får en budgetmæssig konsekvens, som betyder, at vores børn og børnebørn må lide med den gæld, som vi etablerer.
At alle børn skal have lige muligheder, tror jeg er noget, vi deler en fælles holdning om.
Derfor er der også i denne finanslov gennemført en række tiltag på børneområdet, som gør, at børn får bedre vilkår.
Og jeg mener, det kan være meget bekymrende, hvis det er sådan, som fru Lise von Seelen siger, at denne her proces skulle gå ud over det sociale område.
Men det kan jeg ikke forstille mig at det vil, fordi der stadig væk er en mulighed for at bruge de 0,5 pct. flere reelle ressourcer.
Det betyder flere ansatte i den offentlige sektor i en situation, hvor vi oven i købet har sammenlægningskommuner, som jo har flere sæt af mandskab til den enkelte opgave.
Mette Frederiksen (S), 2005-12-08:
Ordføreren sagde i sin ordførertale nærmest heltemodigt, at man ikke ville frarøve fremtidige generationer deres muligheder.
Og selv om vi er fuldstændig enige med Det Konservative Folkeparti i, at et samfund altid skal afdrage sin gæld på fornuftig vis, så er det dog bemærkelsesværdigt, at man ikke har samme vision og ambition, hvad angår de generationer, der lever netop nu.
Pengene fosser ind i statskassen, er det blevet sagt flere gange i dag, og alligevel kan vi konstatere, at vi har en regering, der ikke vil investere i fremtiden.
Altså, vi har en videnskabsminister, hvor journalisterne, når han holder pressemøde, griner over kommentaren om, at forskningsbudgetterne er stigende – de griner simpelt hen – og samtidig kan vi på det sociale område konstatere, at det går den stik modsatte vej, at der faktisk er mennesker i Danmark, der har fået færre muligheder og dermed en ringere chance for at kunne klare sig i det her samfund.
Hvordan er det lige præcis, at de der to udsagn hænger sammen?
Kunne det ikke være, at man snart skulle tage og satse anderledes på de mennesker, der også er her i dag?
Anne Baastrup (SF), 2005-12-08:
Hvad er så begrundelsen for, at man ikke har anvendt den sædvanlige metode med besluttende aktstykker?
Hvorfor skal det være et orienterende aktstykke?
Hvad er De Konservatives reelle begrundelse for at acceptere den metode, som finansministeren anvender i denne situation, når De Konservative samtidig siger, at de holder meget af demokratiet?
Er det den demokratiske fremgangsmåde, som De Konservative efterfølgende vil bruge, når der kommer problemer med offentligheden?
Morten Helveg Petersen (RV), 2005-12-08:
Vi synes, det er principielt forkert, når man siger, at man på den ene side vil afvikle landbrugsstøtten og så på den anden side vælger at kompensere.
Det er det, der er vores anke.
Det er det, der er vores kritik af den politik, som ligger her fra regeringens side.