Anne Baastrup (SF), 2001-04-17:
På sin vis kan man sige, det er fortvivlende, at denne lovgivning overhovedet er nødvendig, og man kunne vel også med rette spørge, om den er det.
Hvis kommunerne og amterne havde taget denne opgave med de ganske, ganske få børn og unge, der kommer ud i kriminalitet, alvorligt på et langt tidligere tidspunkt, var det ikke nødvendigt, at vi her i Folketinget skulle forholde os til denne lovgivning.
Vi står nu i en situation, hvor der skal lovgives om 36 unge, der er nævnt i rapporten.
Den samlede sanktion skal vare 2 år.
Af for mig uransagelige grunde står der i § 74 a »højst 12 måneder på en sikret afdeling«.
Det er ikke klogt, når man betænker, at et af hovedproblemerne på dette område er at finde pladser til de alvorligt belastede unge i åbent regi.
Derfor skal vi have ændret den tidsgrænse, og SF vil stille forslag om det, for ellers bliver de unge lukket inde i et helt år i langt de fleste tilfælde, og så ved vi fra Sverige, at det går gruelig galt for dem.
Der er en lang række spørgsmål, jeg mener, vi med rette kan stille.
Hvorfor kan man ikke i virkeligheden bruge straffelovens § 49, stk. 2, som hjemmel? Er det det rigtige, at det er en domstol, der skal dømme og kontrollere forløbet?
Skal der udvikles nye typer institutioner?
Hvordan sikres de unges motivation for en behandling, de bliver dømt til og dermed tvunget til?
Er der brug for nye pædagogiske og psykologiske metoder?
Er der tilstrækkeligt med uddannede og erfarne pædagoger, der kan håndtere disse unge?
Der er en lang række spørgsmål, og dem skal vi have behandlet grundigt under udvalgsarbejdet.
Drejer det sig om børn under den kriminelle lavalder, er lovgivningen faktisk god nok.
Her handler det bare om også at udnytte den og gribe ind meget tidligere.
Men ud fra en erkendelse af, at kommunerne ikke har magtet den opgave, har ekspertgruppen foreslået, at der indsættes en frist på 7 dage, efter at en kriminel handling er begået, hvorefter der skal udarbejdes en handlingsplan.
Man kan kun håbe, at denne regel nu vil blive fulgt af de kommunale myndigheder, så børn ikke fremover skal afleveres af politiet adskillige gange efter at have begået gaderøveri, uden at der iværksættes de rigtige tiltag, der kan give dem en ordentlig barndom.
Dertil kommer, at amter og kommuner ikke har formået eller prioriteret at etablere tilstrækkeligt med tilbud rettet mod kriminelle unge.
Det er altså et ret stort problem, og jeg ved, at der ikke er et flertal for at gennemføre det her i Folketingssalen, og det er ret træls.
Der er med dette lovforslag en risiko for kassetænkning mellem stat, amt og kommune, og jeg håber inderligt, at jeg kan få i hvert fald et flertal i Retsudvalget til at forstå, at det altså er alvorligt.
Forløbet på 2 år, og det er dyre 2 år, er meningsløst, hvis det ikke forhindres, at de unge kommer tilbage til et skadeligt miljø, hvor arbejdsløshed, kriminalitet og vold er en integreret del af hverdagslivet. Forløbet skal derfor afsluttes med en konkret handlingsplan, hvor bopæl, uddannelse, arbejde og kontakt med familien er indtænkt, og hvor de unge har en sikkerhed for, at der er en en voksen, der vil føle ansvar for dem, og kan og vil følge dem ind i voksentilværelsen.
Vi har lavet reglerne i serviceloven om efterværn, og de regler skal kalkeres over i denne lovgivning.
Men forudsætningen for, at det kan lykkes, er, at vi får nogle ordentlige udslusningsprincipper.
Det står implicit i bemærkningerne, men man skal lede længe efter det, og det står ikke på en sådan måde, at vi kan satse på, at det kommer til at hjælpe.