Ove Hygum (S), 2000-11-24:
Det er nu tredje gang, vi ser dette forslag, for partierne bag forslaget har tidligere stillet næsten identiske forslag
i samlingerne 1997-98 og 1998-99.
Forslaget giver mig anledning til at komme med seks bemærkninger, og indledningsvis vil jeg gentage, hvad jeg sagde, da forslaget sidst var til debat den 17. november 1998: Regeringen vil luge ud i overflødige regler, og det er fortsat regeringens målsætning at lette virksomhedernes administrative byrder.
Det er der da også tilfældigvis på et tidligere dagsordenspunkt ført bevis for.
For mig at se er de pågældende partier snarere ude i noget, der ligner et ideologisk felttog.
Flere af partierne bag forslaget har udtrykt vilje til at prioritere arbejdsmiljøindsatsen; men når det kommer til det konkrete niveau, må jeg desværre konstatere, at de samme partier er meget lidt konstruktive.
Det får jeg nu igen bekræftet af nærværende forslag, hvor partierne kun har kunnet svinge sig op til at kopiere et gammelt forslag.
Bemærkning nr. 2: Det er mere nødvendigt med regler på arbejdsmiljøområdet end på mange andre områder, for det handler nemlig om at sikre menneskers liv og helbred.
De regler i arbejdsmiljøloven, som forslagsstillerne ønsker afskaffet, blev vedtaget af Folketinget i 1997 som grundlag for gennemførelsen af regeringens handlingsprogram »Rent Arbejdsmiljø år 2005«, og de er et væsentligt fundament i indsatsen for at sikre et sikkert og sundt arbejdsmiljø.
Samtidig må jeg dog erkende, at de omhandlede ændringer endnu ikke har ført til det ønskede fald i antallet af arbejdsskader, men det betyder ikke, at reglerne må ophæves, tværtimod.
Derfor har regeringen til forskel fra forslagsstillerne en række nye initiativer i støbeskeen, som skal få virksomhederne til at forstå, at nu er det alvor.
Folketinget er som bekendt allerede blevet præsenteret for forslaget om en generel arbejdsmiljøafgift, som indgår i en incitamentpakke, der skal give virksomhederne nogle økonomiske tilskyndelser til at prioritere arbejdsmiljøet.
Dette forslag vil senere i denne samling blive fulgt op af et forslag om at ændre arbejdsmiljøloven, hvori bl.a. indgår forslag om administrative bøder.
Fra regeringens side sidder vi således ikke med hænderne i skødet og håber på, at problemerne løses af sig selv.
En tredje bemærkning er, at vi vel alle er enige om, at virksomhederne er omdrejningspunktet for arbejdsmiljøindsatsen, og at problemerne i denne som i andre sammenhænge bør løses dér, hvor de opstår.
Den skriftlige arbejdspladsvurdering eller APV'en, som vi kalder den i daglig tale, er et meget centralt element i det forebyggende arbejdsmiljøarbejde ude på de enkelte virksomheder, store som små.
APV'en sikrer, at de enkelte virksomheder kommer hele vejen rundt om arbejdsmiljøet, også ud i de kroge, hvor man ikke tror, der er problemer, før ulykken indtræffer.
Selv om forslagsstillerne gerne vil blæse APV'en op til et stort administrativt uhyre, er det jo slet ikke det, der er tale om.
Hvis der er problemer, skal de beskrives og vurderes, og så skal der laves en plan for, hvilke problemer der kan og skal løses her og nu, og hvilke der skal søges løst på lidt længere sigt.
Endelig skal man holde øje med, om problemerne så også bliver løst, og om der er løsninger, som må fremskyndes.
Det er nu engang det, der skal til, hvis man skal have styr på arbejdsmiljøet, og det kan for de fleste små virksomheders vedkommende klares på et par sider.
Efter min mening kan APV'en med den rette vejledning og de rette redskaber fra bl.a. branchearbejdsmiljørådene eller bedriftssundhedstjenesterne være med til at lette arbejdsmiljøarbejdet for især de små virksomheder.
Gennem tjeklister og vejledning kan de enkelte virksomheder hurtigt og nemt få et overblik over, hvor der er arbejdsmiljøproblemer, og hvordan de kan løses, og det er min faste overbevisning, at der vil ske et betydeligt fald i antallet af arbejdsskader, hvis alle virksomheder lever op til loven og udarbejder en APV.
Forslagsstillerne ønsker at liberalisere reglerne om bedriftssundhedstjenesterne og at ophæve godkendelsesordningen.
Selv om virksomhederne som udgangspunkt selv skal løse deres arbejdsmiljøproblemer
, må vi erkende, at nogle virksomheder må have hjælp til at klare den opgave, og BST, som den kaldes i daglig tale, spiller en meget central rolle i denne sammenhæng.
Når der i dag er virksomheder, som ikke er tilsluttet eller rettere er tilsluttet, men ikke bruger BST, må det være, fordi virksomhederne ikke har forstået, at det betaler sig at investere i et godt arbejdsmiljø. Hvis man tror, man får de samme virksomheder til at prioritere arbejdsmiljøet ved at fjerne BST-pligten, må man tro om igen.
Vi har netop gennemført en evaluering af BST-systemet, og den viser, at de virksomheder, der bruger BST, er meget tilfredse med samarbejdet.
Efter min opfattelse vil det derfor være helt hen i vejret at fjerne den kvalitetssikring af BST'erne, som er indført med godkendelsesordningen.
Denne ordning skal netop sikre, at den rådgivning, som virksomhederne får fra BST, er i top, og derfor har regeringen også valgt at gå en anden vej end den, forslagsstillerne forestiller sig.
Efter aftale med SF og Enhedslisten vil BST frem mod 2005 blive udbygget, så ordningen kommer til at dække hele arbejdsmarkedet.
Dermed er der fulgt op på de tilkendegivelser, der blev givet ved lovændringen i 1997, og udbygningen af BST vil sammen med de mange andre initiativer bidrage til at sætte skub i arbejdsmiljøarbejdet i de enkelte virksomheder.
For det fjerde: Forslagsstillerne vil hæve grænserne for, hvornår virksomhederne skal etablere en sikkerhedsorganisation.
Sikkerhedsorganisationen er sammen med kravet om en skriftlig APV en af de helt fundamentale forudsætninger for, at virksomhederne kan få styr på deres arbejdsmiljø, og efter min opfattelse er det derfor helt naturligt, at kravet om en sikkerhedsorganisation omfatter virksomheder med fra fem ansatte og opefter.
Lige så naturligt er det, at medlemmerne af sikkerhedsorganisationen får en grundlæggende arbejdsmiljøuddannelse på 37 timer, så de er klædt på til at varetage arbejdsmiljøarbejdet uafhængigt af, hvilken type virksomhed der er tale om.
Der kan også sagtens være behov for, at medlemmerne af sikkerhedsorganisationen får mere uddannelse, det må bl.a. afhænge af virksomhedens farlighed.
For det femte: Forslagsstillerne lægger op til, at man skal ophæve reglerne om Arbejdsmiljørådets og branchearbejdsmiljørådenes arbejdsmiljøindsats.
Lad mig om det sige, at der er afsat betydelige midler til Arbejdsmiljørådets og branchearbejdsmiljørådenes arbejdsmiljøindsats, og jeg er som den øverste ansvarlige på dette område også ansvarlig for, at midlerne forvaltes på en forsvarlig måde.
På det mere overordnede plan skal jeg hvert år godkende planen for den samlede partsindsats.
Samme linje følges i forbindelse med bevilling af tilskud til de konkrete initiativer.
Jeg går ud fra, at parterne selv har en interesse i at sikre, at de aktiviteter, der iværksættes, har den fornødne kvalitet, og at initiativerne modsvarer de behov, som gør sig gældende for virksomhederne på de enkelte brancheområder.
Derfor forstår jeg ikke forslagsstillernes udsagn om, at det efter 1½ år stadig skulle være vanskeligt at få iværksat de aktiviteter, branchearbejdsmiljørådene har planlagt.
Af den samlede ramme på i alt 34 mio. kr., som rådene har fået udmeldt til deres aktiviteter i år,
er der aktuelt bevilget mere end 90 pct. af midlerne, og herudover er der afsat en ramme på 9,5 mio. kr., som Arbejdsministeriet fordeler efter indstilling fra parterne i Arbejdsmiljørådet.
Her er det almindelig praksis, at vi følger rådets indstilling, og på grund af Arbejdsmiljørådets noget restriktive indstilling til fordelingen af midlerne er der på nuværende tidspunkt kun fordelt ca. 50 pct. af denne pulje.
Fra centralt hold gør vi, hvad vi kan for at sikre en smidig procedure.
Vi ønsker ikke på nogen måde at stå i vejen for parternes iværksættelse af de nødvendige aktiviteter, og for mig at se kommer der mange aktiviteter i gang.
I øvrigt er det hensigten, at partsindsatsen eller dele af den under en eller anden form skal evalueres til næste år, og herefter må vi så overveje, om reglerne for partsindsatsen bør ændres.