Lene Espersen (KF), 2005-04-21:
Dansk Folkeparti ønsker med forespørgslen at drøfte en række spørgsmål om foreningen Hizbut-Tahrir.
Der er jo tale om nogle spørgsmål, som vi ved flere lejligheder har behandlet her i Folketinget, og jeg vil godt indlede med at redegøre for de mere generelle betragtninger og synspunkter, som jeg på regeringens vegne fremsatte i maj 2004 ved behandlingen af forespørgsel F 59, hvor vi senest havde en mere grundig drøftelse af spørgsmålet i Folketinget.
For det første: Det er regeringens opfattelse, at der ikke kraftigt nok kan tages afstand fra Hizb-ut-Tahrirs intolerante holdninger.
Foreningen repræsenterer et menneskesyn, der ingen steder hører hjemme i det danske samfund.
Det har både statsministeren og jeg givet udtryk for ved adskillige lejligheder, og jeg er overbevist om, at det er en opfattelse, som langt de fleste kan tilslutte sig.
For det andet: Vi har en lovgivning i Danmark, der indebærer, at f.eks. trusler mod andre persongrupper er strafbart.
Det betyder, at enkeltpersoner, og altså også medlemmer af Hizbut-Tahrir, der overtræder denne lovgivning, kan retsforfølges og straffes.
Sådan er det, og sådan vil det også være fremover.
Der foreligger jo som bekendt et konkret tilfælde, hvor en talsmand for Hizb-ut-Tahrir tidligere er dømt for overtrædelse af den såkaldte racismeparagraf i straffelovens § 266 b i forbindelse med fremsættelse af nogle udtalelser.
For det tredje: Kriminalitet begås som bekendt af enkeltpersoner og ikke af foreninger.
Selv om vi forbød nok så mange foreninger, er der derfor ingen, der kan forestille sig, at vi af den grund ville komme kriminaliteten i samfundet til livs – heller ikke den kriminalitet, der måtte have tilknytning til ekstreme foreninger.
For det fjerde: Opløsning af en forening må være et redskab, der kun i særlige undtagelsestilfælde tages i brug i et demokratisk samfund.
Dette grundsynspunkt bekræftes af den danske tradition; der er indtil dato alene opløst to foreninger ved dom.
Det skete helt tilbage i henholdsvis 1874 og 1924.
Den første sag vedrørte Den Internationale Arbejderforening for Danmark, og den anden sag vedrørte en forening for homoseksuelle.
Herudover opløste man ved lov i 1941 kommunistiske foreninger og sammenslutninger.
Der er altså tale om ganske få fortilfælde, som ligger langt tilbage i tiden, og som i øvrigt var knyttet til omstændigheder, der næppe kan siges at have en sammenhæng med nutidens forhold.
Disse generelle betragtninger og synspunkter, som jeg på regeringens vegne fremførte i maj 2004, gør sig efter regeringens opfattelse gældende med samme styrke i dag.
Med hensyn til Hizb-ut-Tahrir gav jeg som bekendt ved behandlingen af F 59 i maj 2004 udtryk for, at det fortsat var regeringens opfattelse, at der ikke var grundlag for at søge Hizb-ut-Tahrir opløst ved dom.
Jeg gav samtidig ved behandlingen af F 59 udtryk for, at det kunne blive aktuelt at tage spørgsmålet om en eventuel opløsning af foreningen op på ny, hvis det bl.a. i forbindelse med politiets undersøgelser af de oplysninger, der havde været fremme i pressen på det pågældende tidspunkt, om hvervning af medlemmer og dødstrusler mod tidligere muslimer viste sig, at personer med tilknytning til foreningen havde begået strafbare forhold.
Hvad er så situationen i dag i forhold til Hizb-ut-Tahrir?
Jeg kan oplyse, at Politidirektøren i København for kort tid siden har afsluttet undersøgelserne i anledning af fire anmeldelser mod Hizb-ut-Tahrir, som blev indgivet til politiet sidste år.
De tre af anmeldelserne vedrørte nogle løbesedler, der bl.a. var omdelt i det muslimske miljø i København, og den sidste anmeldelse blev indgivet i anledning af nogle udtalelser på Hizb-ut-Tahrirs hjemmeside på internettet.
Den ene af de anmeldelser, der vedrørte løbesedlerne, har jeg tidligere omtalt over for Folketinget i forbindelse med min mundtlige besvarelse i december sidste år af spørgsmål nr. S 982 fra medlem af Folketinget hr. Peter Skaarup.
Situationen med hensyn til konkrete politimæssige sager om Hizb-ut-Tahrir er således, at anklagemyndigheden endnu ikke har taget stilling til, om der skal rejses tiltale i anledning af de omtalte fire anmeldelser.
Realiteten er jo den, at vi befinder os i samme situation med hensyn til mulighederne for at opløse Hizb-ut-Tahrir, som da vi drøftede spørgsmålet i maj 2004.
Jeg vil derfor også i dag pege på, at ingen kan være tjent med, at der rejses en opløsningssag mod Hizb-ut-Tahrir, som ikke kan gennemføres.
En dom, der gik ud på, at Hizb-ut-Tahrir ikke kunne opløses, ville jo, som jeg tidligere har givet udtryk for, kunne opfattes som en blåstempling af foreningen.
Det ændrer imidlertid ikke ved, at politiet til stadighed vil undersøge de sager, som måtte opstå vedrørende personer med tilknytning til Hizb-ut-Tahrir, således at der kan skrides ind over for strafbare handlinger.
Og som jeg tidligere har tilkendegivet, vil det kunne blive aktuelt at tage spørgsmålet om en eventuel opløsning af Hizb-ut-Tahrir op igen, hvis politiets undersøgelser måtte vise, at der vil være grundlag for det.