Connie Hedegaard (KF), 2004-12-02:
Ja, bortset fra sådan lige de sidste meningsudvekslinger her, synes jeg jo ellers, at jeg har været venlig op til flere gange i dag over for SF's tidligere forslag.
Men her må jeg jo så nok skuffe SF lidt og sige, at i det her forslag har jeg meget vanskeligt ved at følge SF.
Jeg har ikke vanskeligt ved at følge SF, for uanset om det nu er borgerlige forældre eller socialistiske forældre, så deler vi nok alle sammen bekymringen over, at man kan finde spor af bromerede flammehæmmere i børns blod.
Den bekymring deler vi alle sammen.
Men den meget nationale tilgang, som ligger i SF's forslag her, har jeg simpelt hen utrolig svært ved at følge.
Jeg kan heller ikke helt undlade sådan at tilkendegive en vis undren over, at det netop kommer fra en af de normalt pro-EU-folk i SF.
Man taler udtrykkeligt om at gennemføre et forbud på nationalt plan, og så kan det eventuelt sådan være sammen med, og hvis der nu skulle være nogle andre, der var enige med os, men grundlæggende skal det her gøres på nationalt plan.
Dertil må jeg altså sige, at det overordnet set er min holdning, at rammerne for den danske indsats mod bromerede flammehæmmere er beskrevet i Miljøstyrelsens handlingsplan fra marts 2001.
De principper, der er nedlagt deri, er dem, vi skal følge.
De principper, der kommer til udtryk der, er jo at sige, at det er et klart internationalt problem, som vi kun kan bekæmpe effektivt gennem internationalt samarbejde.
Den linje fulgte SR-regeringen, den linje følger VKregeringen også, og af handlingsplanen fremgår det klart, at vi ikke opnår noget ved at forsøge dansk enegang i denne sag.
Der er kun en meget lille dansk produktion af produkter, hvor der anvendes bromerede flammehæmmere.
Langt størstedelen findes i importerede produkter.
Der findes imidlertid produkttyper, hvor der i dag ikke er nogen alternativer, og der findes produkter, hvor forskellige regler om f.eks. brandsikkerhed kræver, at der bruges bromerede flammehæmmere.
I de tilfælde er der for mig at se simpelt hen ingen mening i at skride til et nationalt forbud nu.
Vi har allerede opnået mærkbare resultater inden for rammerne af handlingsplanen.
Et klart eksempel er det forbud, som siden august i år har været gældende i alle EU-lande mod de to bromerede flammehæmmere, der kaldes pentaBDE og okta-BDE.
Det var i øvrigt et forbud, der faldt på plads under det danske formandskab i 2002.
I direktivet om farlige stoffer i elektriske og elektroniske produkter er der herudover et forbud mod det, vi kalder deka-BDE.
Dette forbud får virkning fra 2006, og jeg forstår, at det faktisk er et meget vigtigt forbud, da lige præcis det stof findes i ganske mange elektriske og elektroniske produkter.
Det er et sådant forbud, der batter noget.
Hvis vi valgte at gå videre med et forbud mod bromerede flammehæmmere i Danmark, altså et nationalt forbud, ville det i praksis kræve meget store ressourcer at gennemføre forbuddet, og jeg har ærlig talt meget svært ved at se, hvordan SF forestiller sig, at det skulle kunne håndhæves.
Det er klart, at de steder, hvor der ikke findes alternativer i dag, eller hvor brandmyndighederne kræver det, kan vi ikke forbyde stofferne, og oven i de problemer kommer også kontrollen med de produkter og halvfabrikata, som importeres fra udlandet og anvendes i den danske produktion.
Vi ved desuden af erfaring, at der stilles meget store krav til den videnskabelige dokumentation, vi skal lægge på bordet, hvis Danmark vil gå enegang i EU, og oven i det kommer spørgsmålet, om der findes egnede alternativer, som ikke giver anledning til miljø- og sundhedsmæssige problemer.
Jeg kan simpelt hen ikke se, at vi har det grundlag, der skal til for at gå enegang på nuværende tidspunkt.
Samtidig er det klart, at det i sidste ende vil være hurtigere og mere holdbart at samarbejde internationalt om at finde det fornødne grundlag, så jeg mener, det er indlysende, at vi skal undgå at trække hele læsset alene.
Her er man i fuld gang med at undersøge de skadelige virkninger af forskellige bromerede flammehæmmere, og som sagt er det efter min opfattelse helt klart den vej, vi skal gå.
Virkelighedens verden viser jo også klart, at der sker noget på den front.
Jeg skal ikke gå ret meget ind i diskussionen om afgift på produkter med bromerede flammehæmmere, men bare sige, at grundlæggende kan jeg heller ikke se den store visdom i den del af forslaget.
Her ved vi om muligt endnu mindre, når det angår mængden i de enkelte produkter.
En afgift skulle vel i givet fald være en afgift pr. enhed, eller hvad forestiller man sig?
Hvis det er en afgift pr. enhed, f.eks. pr. fjernsyn eller pr. computer, risikerer man så ikke at ligestille produkter, der indeholder vidt forskellige mængder af bromerede flammehæmmere?
Vi kan f.eks. tage en producent af et fjernsyn, hvor brugen af bromerede flammehæmmere i plastdelene er udfaset.
Skulle den pågældende producent så alligevel betale en stykafgift, fordi det ikke har været muligt at substituere brugen af bromerede flammehæmmere i f.eks. bare et enkelt printkort?
På den måde ville afgiften jo blive den samme for det mere miljøvenlige produkt som for det produkt, der ikke er miljøvenligt.
Jeg skal ikke komme meget mere ind på det, men jeg tror, enhver kan se, at Told og Skat ville få nok at gøre, hvis de skulle løse de problemer.
Desuden ville det vel egentlig ikke være muligt at få øje på en på nogen måde særlig sporbar miljøeffekt.
Jeg vil bare sige ganske kort her til sidst, at det helt centrale for mig er, at produkter som bromerede flammehæmmere egner sig simpelt hen utrolig dårligt til national regulering.
Vi kan rent faktisk se, at flere og flere af de bromerede flammehæmmere, som vi ved er farlige, bliver forbudt og udfaset og i sidste ende substitueret med noget andet.