Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-02-27:
Jeg vil gerne starte med rammerne om gymnasiet først og dermed også det sure opstød, for det skal ikke være nogen hemmelighed, at jeg på indholdssiden synes, at mange af elementerne er rigtig, rigtig spændende og noget, vi bestemt kan arbejde med.
Jeg er meget ked af, at rammerne for gymnasiet, altså økonomien, arbejdsmiljøet, klassekvotienterne, brugerbetaling, ikke er til debat i forbindelse med denne redegørelse, for jeg mener, at det hænger uløseligt sammen med en ændring af gymnasiet, at man også går ind og kigger på de forhold, for
for, at de gode intentioner, man har med et nyt indhold, heller ikke bliver i orden.
Gymnasiet er præget af, at der kommer flere og flere elever til, mens der kommer færre og færre penge til undervisning.
Bl.a. derfor forsøger enkelte amter i desperation at hæve brugerbetalingen til det maksimale niveau, putte flere elever ind i klasserne og skære i bund på materialekontoen.
Det er meget simpelt virkeligheden, som den er i dag, og det er ikke mindst en meget relevant debat i forbindelse med gymnasiereformen, men det er desværre ikke taget med.
På uddannelsessteder arbejder elever og ansatte side om side, de er i de samme lokaler, og de er i de samme bygninger.
Den store forskel er bare, at de ansatte er beskyttet efter arbejdsmiljølovgivningen, mens eleverne ikke er det.
Det betyder, at eleverne arbejder i lokaler, hvor for mange er stuvet sammen på for lidt plads, hvor de risikerer at arbejde med farlige kemikalier, hvor eleverne lider under dårligt indeklima, sidder ved dårlige stole og borde, får astma, dårlig ryg osv.
Alt sammen ting, som hæmmer indlæringsprocessen i gymnasiet.
Eleverne bør selvfølgelig have ret til et ordentligt arbejdsmiljø
; at tage en uddannelse er et arbejde, uanset hvilken uddannelse man tager, og det er selvfølgeligt, at man kan lære meget bedre, hvis de fysiske forhold er i orden.
Enhedslisten mener derfor, at alle unge under uddannelse skal være omfattet af arbejdsmiljøloven.
Et af de første og allermest nødvendige skridt i forhold til at forbedre gymnasiet er at sænke klassekvotienten og gøre det via et lovindgreb.
Enhedslisten har i dag fremsat et forslag om, at der maks. bør være 24 elever i en gymnasieklasse.
Det vil dels sikre et ordentligt arbejdsmiljø
, dels lige så vigtigt sikre, at eleverne får større udbytte af undervisningen, alene fordi der er mere tid til den enkelte elev.
Der er også et kæmpe behov for faglig og pædagogisk udvikling på de gymnasiale uddannelser, og det synes jeg bliver understreget af denne her reform.
Jeg er meget glad for, at man går så grundigt til værks, når man går ind og ændrer gennem denne reform.
Men der er altså brug for en satsning på efteruddannelserne af lærergruppen, allerede som det er i dag, og det vil selvfølgelig blive endnu mere ekstremt, hvis man går ind og ændrer på selve indholdet af gymnasiet.
Der er behov for, at lærerne bliver i stand til at undervise differentieret, bliver i stand til at gennemføre tværfaglig og projektorienteret undervisning.
Der skal være flere penge til eksperimenter med fagstruktur og med ledelsesforsøg.
Alt det, jeg nævner her, kræver flere penge.
Men i lige så høj grad kræver det en opblødning af topstyringen, så vel på den enkelte skole som i forholdet mellem skolerne og de overordnede myndigheder.
Man bliver altså nødt til, synes
jeg, at nå frem til en erkendelse af, at der skal investeres flere penge i gymnasiet, og at rammerne er helt afgørende for, om en reform faktisk bliver en succes ude i virkelighedens verden.
Det vil jeg sige, selv om jeg ved, at de andre partier ikke er særlig glade for at diskutere det udgangspunkt.
Det var om rammen.
Hvad angår indholdet, kan man ikke i en stadig mere fragmenteret verden sige det nok, at uddannelse er vigtig.
Ikke blot som kvalifikation til at deltage i arbejdslivet, men for at et menneske har mulighed for at kunne begå sig i samfundet, har mulighed for at blande sig, være engageret og kritisk over for, hvad der foregår omkring det.
Det almene gymnasium er i dag en masseuddannelse, hvor op imod 35 pct. af alle unge går.
Det synes vi er ønskværdigt.
Problemet er bare, at gymnasiet ikke er indrettet til at være en masseuddannelse, hverken når det gælder struktur, indhold eller pædagogik.
Gymnasiet er stadig præget af gammeldags lærerstyret klasseundervisning, og derfor er der bestemt brug
for en gennemgribende reform af gymnasiet.
Regeringens ideer om mere tværfaglighed, større samarbejde mellem lærerne i gymnasiet synes vi er en rigtig god idé.
Det giver større sammenhæng og bedre mulighed for tidssvarende projektarbejde og elevstyring af indholdet i undervisningen.
Hvad angår ideen om at have en introduktionsperiode, vil jeg sige, at jeg fortsat er noget i tvivl om, hvad jeg skal melde ud.
Ideen er som udgangspunkt god, men jeg synes, at et halvt år er for kort tid, og jeg er bange for, at vi splitter eleverne for alle vinde, hvis det er sådan, at de skal ind i en ny sammenhæng efter et halvt år.
Jeg håber på, at vi i forbindelse med forhandlingerne kan finde en model, hvor eleverne ikke brydes op efter introduktionsforløbet, men kan fortsætte med eksempelvis at have fællesfagene sammen med den klasse, de startede i.
Regeringen lægger så også op til at bundte valgfagene i pakker eller studieretninger, og det er selvfølgelig en forudsætning for, at der kan etableres lærerteam, og at der kan gennemføres tværfaglig undervisning.
I Enhedslisten er vi ligeledes glade for, at man åbner op for, at der kan tages fag fra de andre ungdomsuddannelser i stedet for det nuværende meget stive system.
I den konkrete udformning af de her forslag vil vi så lægge meget stor vægt på, at fællesskabet bevares, at eleverne ikke splittes for alle vinde, men netop vælger pakker af fag eller studieretninger, som der bliver lagt op til, så man f.eks. har parallelle forløb i en stamklasse, hvor man har fællesfagene, og så fagpakken eller studieretningen, som foregår sammen med en anden klasse.
Man opererer altså ud fra, at man skal gå i to klasser, men helst ikke i flere end to klasser.
Jeg synes, at de nævnte forslag er et rigtig godt udgangspunkt for de kommende forhandlinger.
Jeg vil så sige, at vi ligger temmelig langt fra hinanden, hvad angår »disciplineringen« af gymnasieelever.
For det første skal det altså slås fast, at gennemførselsprocenten på gymnasierne er meget stor, også sammenlignet med de andre ungdomsuddannelser.
For det andet er det sådan, at eleverne generelt ikke har store fraværsproblemer.
Debatten om det grelle fravær handler om en meget, meget lille gruppe.
Den gruppe mener vi at der skal tages bedre hånd om ved eksempelvis at indføre en bedre klasselærerfunktion, end der er i dag.
Men det mener jeg, at der skal tages hånd om ved ganske simpelt at skabe et bedre gymnasium.
Det er utidssvarende, som det er i dag, derfor skal der laves en reform, og det tror jeg i sig selv vil være med til, at flere elever engagerer sig i undervisningen. Så kræver det også, at lærerne bliver bedre kvalificerede, end de er i dag.
Det kræver, at undervisningen er mere spændende, end den er nu, og der skal bl.a. også efteruddannelse af lærerne til.
De har ikke haft skyggen af chance for at lære at undervise tværfagligt og projektorienteret.
Det skal der gøres noget ved.
Vi mener altså, at eleverne skal have ansvar i stedet
for at have pisken
Desværre mener jeg, at regeringen har lagt op til en anden retorik på det her område, Den ønsker at stramme op.
Gymnasiet skal have mere disciplin, bliver der sagt.
Jeg synes, at man kan forfalde til at tro, at vi skal tilbage til et rektorvælde og til kæft, trit og retning i gymnasiet.
Jeg mener, at konsekvensen af den type skole er større uselvstændighed blandt eleverne, og det er der ikke behov for i vores samfund i dag, tværtimod.
Vi skal så ikke starte fagenes fest, men i en mere og mere internationaliseret og kompleks verden skal jeg sige, at vi i Enhedslisten synes, det er en rigtig god idé at gøre samfundsfag obligatorisk og i øvrigt etablere et såkaldt globaliseringsfag, som indeholder internationale forhold og international økonomi.
Jeg synes alt i alt, at gymnasieredegørelsen, hvis vi sorterer disciplineringsdelen fra, på indholdssiden er et godt udgangspunkt for forhandlingerne.
Jeg skal sige, at jeg også med meget stor interesse har læst udspillet til en kommende gymnasiereform fra Danske Gymnasieelevers Sammenslutning.
Jeg synes, vi har meget at lære af gymnasieeleverne, og det skal bestemt indgå i de fortsatte forhandlinger.