Jørn Jespersen (SF), 2002-02-19:
Tak til udenrigsministeren for besvarelsen.
Der er jo talt meget om bekæmpelse af fattigdom gennem mange år.
Der er lavet mange velmenende erklæringer og dokumenter.
Der har været mange flotte formuleringer og velmenende tilkendegivelser.
Det, det desværre bare har knebet meget med, er den konkrete handlen og den politiske velvilje bag alle de flotte formuleringer.
Da jerntæppet faldt omkring 1990 var der jo mange, der knyttede forhåbninger til, at nu kunne man høste fredsdividenden, som det blev sagt.
Man kunne få nogle af de mange midler, der havde været brugt til militær og oprustning, kanaliseret over i udvikling af det civile samfund, en bekæmpelse af fattigdom, løsning af miljøproblemer.
Desværre er udviklingen ikke gået sådan.
Fra en udviklingsbistand i 1990 på 0,33 pct. i gennemsnit af de rige landes BNI er den støt og roligt faldet op gennem 1990'erne, så den i år 2000 udgjorde kun 0,22 pct., dvs. et fald i de rige landes samlede udviklingsbistand i tiåret på cirka en tredjedel i en situation, hvor mange knyttede forhåbninger til, at nu ville det gå den modsatte vej. Mange havde vel også regnet med, at vi efter den 11. september ville se en større erkendelse i det internationale samfund af, at nu afhang vores fremtidige sikkerhed dybest set af, at det lykkedes os at skabe mere stabile samfund og bekæmpe fattigdom.
Ikke sådan forstået, at der er en direkte og enkel sammenhæng mellem fattigdom og terrorisme, men forstået på den måde, at der kom en øget forståelse for, at ustabile, fattige samfund med en høj grad af undertrykkelse og uretfærdighed rummer grobund og basis for, at ekstremister og terrorister kan få nemmere spil og kan udøve deres virksomhed i et samfund med mindre modstand, end de ville kunne i et samfund, hvor der var en positiv udvikling i gang.
Nu står vi så snart ved nogle af de foreløbige slutsnore og skal se, hvor langt den politiske vilje rækker, når det kommer til stykket.
Hvis vi skal have en chance for at nå de udviklingsmål, som årtusindmødet i FN opstillede, skal vi i hvert fald have en fordobling af den internationale bistand fra de rige til de fattige lande - som minimum en forøgelse fra de nuværende ca. 50 mia. dollar til 100 mia. dollar.
Derfor er det selvfølgelig glædeligt, at den danske regering arbejder for 0,7 pct. som en minimumsforpligtelse
for alle de rige lande, og at den danske regering også tilkendegiver her og ude i verden, at det bør være med meget faste, og jeg håber også ret kortsigtede, tidsplaner for, hvornår landene skal nå frem til det. Om indsatsen så lykkes vil jo være prøvestenen på, om den har været god nok.
Vi kan jo lige så godt stille store krav til regeringen, når den nu har påtaget sig forpligtelsen, så vi må altså se efter Monterreykonferencen
og i Johannesburg, om det rent faktisk lykkes at få bindende erklæringer fra de rige lande om, hvornår de vil opfylde kravene
Handelspolitikken er et andet område.
Det er jo meget nemt, og det bliver også ofte gjort, at sige, at handel spiller en endnu større rolle end bistand.
Jeg tror, det er både-og, men det er rigtigt, at handel er afsindig vigtigt, og det forhold, at der er større gevinster for udviklingslandene at hente i fri markedsadgang set helt generelt, er også rigtigt.
Hvad har man konkret tænkt sig at gøre for at sikre denne markedsadgang?
EU har jo lavet sit »Alt andet end våben«-initiativ, og det var positivt, men det var knap så positivt for at sige det mildt, at man i sidste omgang fjernede nogle af de helt afgørende produkter, nemlig sukker, ris og bananer, og dermed i virkeligheden svigtede de forhåbninger, man selv havde været med til at skabe.
Så konkret handling på frihandelsområder er nødvendige.
Gælden bliver vi også nødt til at have behandlet.
Det er helt uacceptabelt, at der er den gæld, som der er i øjeblikket.
Vi har brug for et øget gældslettelsesinitiativ
og sikre, at det er en finansiering, der er yderligere ud over - ekstra i forhold til - udviklingsbistanden.
Ellers nytter det ikke meget.
Jeg synes også, at det ville være godt og være nyttigt at få en international diskussion på et meget højere niveau og i et meget mere intenst omfang af, hvordan vi sikrer finansieringen af denne her bistand.
Der har været nævnt Tobinskat på kortsigtede valutaspekulationer, der har været nævnt en afgift på fossilt brændstof.
Folketinget opfordrer regeringen til på konferencen om udviklingsfinansiering i Mexico at arbejde for at skabe det bedst mulige udgangspunkt for En Global Deal og for, - at udviklingslandene sikres fri markedsadgang til de rige lande, og at landbrugsstøtten her afvikles over en kort årrække, - at gældlettelsesinitiativet udvides, og at hele finansieringen sikres via additionelle midler, - at ilandene bindende og med en fast tidsplan forpligter sig til at leve op til målsætningen om at yde mindst 0,7 pct. i udviklingsbistand, - at ilandene bekræfter Rio-løftet om additionel miljøbistand og teknologioverførsel, - at der sikres nye finansieringskilder til at betale for globale, offentlige goder som fredsbevarelse, miljøbevarelse og bekæmpelse af smitsomme sygdomme, og - at der oprettes et Økonomisk Sikkerhedsråd, en International Skatteorganisation, en Global Miljøorganisation, og at ILO styrkes«.
Når der ikke er nogen konkret målsætning i det forslag til vedtagelse, som Venstre og De Konservative har fremsat, er det jo vigtigt at høre den mest autoritative udlægning af vedtagelsen, som man overhovedet kan få, for at vide, hvad der er meningen med den.
Jeg forstår nu, at udenrigsministeren, som vel er den, der kan komme med den mest autoritative udlægning, siger, at det, der står i forslaget til vedtagelse fra Venstre og De Konservative, er, at Danmark skal være i det absolutte førerfelt, og at de, der stemmer for den, dermed også har forpligtet sig til, at vi skal vedblive at være i det absolutte førerfelt.
Hvis jeg ikke bliver modsagt, tillader jeg mig at konkludere, at sådan er det.