runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Villy Søvndal (SF), 1999-01-14:
To ting: For det første glemte jeg at takke for Enhedslistens varme støtte til forslaget.
Det er hermed gjort.
For det andet - og det er til fru Tove Fergo - er det klart, at jeg synes, det er rart at høre Venstres helt uforbeholdne bekenden sig til velfærdsstaten og dermed vel afstandtagen fra tidligere flirterier med ideer fra den yderste højrefløj omkring velfærdsstaten.
Det synes jeg faktisk er oprigtig godt, for jeg synes, det er vigtigt, at der er mange, der står værn om velfærdsstaten.
Når fru Tove Fergo så siger, at det, vi har brug for at få at vide, er, om det hjælper, om det sociale arbejde nytter, eller hvad nytter, og hvad nytter knap så godt, så synes jeg, det er centrale spørgsmål, og så var det jo helt oplagte spørgsmål at tage fat på netop i et socialpolitisk råd, der forsøger at forholde sig til helheden i socialpolitikken og ikke stykvis og delt.
Tove Fergo (V), 1999-01-14:
Jeg tager blot ordet for lige at understrege helt klart, hvad det var, jeg forsøgte, og det var bestemt ikke at afmontere den offentlige sektor eller udpege den og så sige: Fordi vi har en stor offentlig sektor, så hjælper det ikke med det sociale arbejde.
Det er Venstres holdning, at vi skal have en offentlig sektor, vi skal have et fællesskab, der bærer, når mennesker har brug for hjælp.
Så det var bestemt ikke for at få den afviklet, men det var alene for at få ridset op, hvor mange penge vi bruger på det her område, og spørgsmålet er så, hvor meget vi får ud af de penge, der bliver brugt på området.
Så det er ikke en Thatchermodel, jeg gjorde mig til talsmand for, men simpelt hen et ønske om at vække til eftertanke.
Vi bruger så mange penge, som vi aldrig nogen sinde før i det danske samfund har brugt på det sociale arbejde.
Og hvor meget hjælper det så?
Hvad virkning har det?
Vi har stadig væk utrolig mange store sociale problemer, især i denne gruppe, der er allermest belastet.
Virker vores sociale arbejde ikke?
Det vil vi meget gerne have undersøgt, og det er derfor, vi har slået til lyd for, at vi skal have afsat nogle penge til at få undersøgt det her område.
Tove Videbæk (KRF), 1999-01-14:
Intentionerne med dette forslag er meget sympatiske og positive.
Vi er helt enige med forslagsstillerne i, at det er yderst vigtigt, at der på det socialpolitiske område løbende og konstant foregår både udredende, oplysende og debatskabende funktioner som nævnt i dette forslag.
Ligeledes er det vigtigt løbende og konstant at følge udviklingen i det sociale arbejde samt at overvåge og vurdere såvel det offentliges som de frivillige organisationers indsats.
Kristeligt Folkeparti er helt enige med forslagsstillerne i disse betragtninger.
Ligeså er vi enige i bemærkninger om, at socialt arbejde ikke kun er lønnet socialt arbejde i kommuner og amter, institutioner m.v., men også en lang række af de aktiviteter, som udføres af frivillige organisationer inden for det sociale område med og uden offentlig støtte.
Der, hvor enigheden ophører, er vedrørende nødvendigheden af at nedsætte et råd på nuværende tidspunkt på dette område.
Under de nylig overståede finanslovforhandlinger blev der afsat midler til undersøgelse, evaluering og opfølgning af diverse forhold på det sociale område.
Det er vort indtryk, at en del af de nødvendige og vigtige opgaver, som er nævnt i det foreliggende forslag, vil blive varetaget via de initiativer, som vil blive sat i gang som følge af de omtalte forhandlinger.
Ligeså mener vi, at det i denne forbindelse kunne være nyttigt at få klarlagt helt konkret, hvor mange råd, institutioner, kommissioner, følgegrupper m.v. som allerede findes på det socialpolitiske område, og hvilke opgaver de varetager, således at vi kan få helt klarlagt, om der er behov for at få et nyt socialpolitisk råd.
B 62 er et godt og et vigtigt initiativ, men da vi p.t. endnu ikke har overblik over, hvilke initiativer der vil blive sat i gang som en følge af finanslovforhandlingerne m.v., kan jeg ikke nu og her tilsige Kristeligt Folkepartis støtte til dette forslag.
Jette Gottlieb (EL), 1999-01-14:
Enhedslisten mener, at der er behov for et socialpolitisk råd, og det mener vi specielt, at der er, fordi der er mange eksempler på, at lovgivning, der tager sigte på et problem, skaber nye sociale problemer i den anden ende.
Der er brug for en samfundsmæssig helhedsvurdering af processerne på det sociale område, og derfor tror jeg også, at det ville være nødvendigt, at forslaget blev gjort noget bredere.
Jeg synes, det forslag, der foreligger, er en anelse for snævert.
Der er brug for, at nogle har det som deres opgave at vurdere de sociale konsekvenser af lovgivningsprocessen og rådgive Folketinget om det.
Der er jo en del parallelle råd af samme karakter, f.eks. Det Økonomiske Råd, Det Økologiske Jordbrugsråd og for den sags skyld også Transportrådet, som er langt mere parallelle end de råd, der er blevet nævnt, som tager sig af enkeltproblemstillinger.
Enhedslisten har det sådan, at vi nok skal støtte det her forslag, men vi tror egentlig, at med de positive udsagn, der er kommet fra mange sider fra folk, der ikke agter at støtte det, at der sådan set er basis for, til trods for at det jo med al tydelighed fremgår, at der ikke vil være flertal for det her forslag, en lidt bredere diskussion om en sådan størrelse, som kunne have nogle positive konsekvenser for den socialpolitiske debat i Danmark og for vurderingen af de socialpolitiske tiltag, der foregår.
Så jeg tror sådan set, at der er nogle muligheder for, at vi kan få en lidt bredere diskussion om, hvordan en sådan ting kunne sammensættes.
Og så synes jeg, der skulle være flere om at fremsætte forslaget, så tror jeg, der ville være bedre muligheder for at komme igennem med det.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-01-14:
Ja, det går stærkt, når man tager tre ad gangen!
Selve tanken om at nedsætte sådan et socialpolitisk råd kan CD da kun have sympati for.
Jo mere dialog der er på området imellem de aktører, der skal sikre, at Folketingets lovgivning og intentionerne bag den økonomi, som Folketingets partier stiller til rådighed gennem finansloven, også virker efter hensigten, jo mere synlig bliver den fælles indsats for at bevare og få udbygget velfærdssamfundet.
SF vil med beslutningsforslaget etablere et råd med 17 medlemmer, som skal være uafhængige af offentlig forvaltning, men alligevel skal det fast forankres i finansloven.
Det synes jeg i sig selv er en øvelse, der kan have sine vanskeligheder.
Derudover kan man vel så sige, at rådet skal se på sammenhængen mellem de bevilgede midler og den nytteværdi, kan man kalde det for, det har for de samfundsgrupper, som indsatsen er rettet mod - altså hvor meget af det, vi laver, når egentlig ud til det menneske, der skal hjælpes?
I bemærkningerne til de enkelte bestemmelser gøres rede for, hvilke problemstillinger man især synes, der trænger sig på.
Men der står ikke rigtig noget om, hvem rådet skal referere til, eller hvilken kompetence rådet skal have, eller hvem der kan bede om et godt råd eller bestille en eventuel rapport eller hvidbog vedrørende et af de spørgsmål, der er nævnt i bemærkningerne til beslutningsforslaget.
Der er en god mulighed for igennem udvalgsarbejdet at få afklaret, hvad der egentlig er på området i dag, for mig bekendt er der en meget lang række råd, som gennem årene også har en fast forankring, men som hver for sig kan virke noget konservativ set med øjne her på kanten af det nye årtusinde, synes jeg selv.
Man kan jo så benytte udvalgsarbejdet til at se på, hvad der egentlig er på området.
Hvordan fungerer det egentlig?
Samfundsmæssigt er man nødt til, som ministeren meget rigtigt også bemærkede, at kigge på arbejdsmarkedet og sundhedsområdet og uddannelsesområdet samlet for at se, hvad det så er for en udvikling, man har
Hvordan påvirker man den?
Vi vil bruge udvalgsarbejdet til det, fordi vi er lidt tvivlende over for, om det er nødvendigt med et råd af denne art, men er meget positive over for at få oprettet et i en eller anden form, men jeg synes, det var bedre, hvis man havde en bredere holdning til det i Folketinget end den, man giver udtryk for i dag.
Peder Sass (S), 1999-01-14:
Dette lovforslag indeholder en ændring af finansieringen af dagpenge ved langtidssygdom.
Det foreslås, at kommunerne fremover skal afholde alle udgifter til de sygedage, der udbetales efter 52 uger regnet fra første fraværsdag i et aktuelt sygefravær.
Jeg forventer, at forslaget vil animere kommunerne til hurtigt at iværksætte foranstaltninger, der er nødvendige for, at den enkelte sygedagpengemodtager hurtigt kan vende tilbage igen til arbejdsmarkedet.
Det er vigtigt med en tidlig indsats fra kommunernes side med henblik på at foretage en vurdering af en forebyggende og aktiverende indsats for derigennem at sikre en aktiv forsørgelse frem for en passiv, som førtidspensioneringen jo er.
Lovgivningen indeholder en mangfoldighed af muligheder, som kommunerne kan anvende for at sikre, at der tidligt foretages en helhedsvurdering med henblik på at forebygge, at en person uden rimelig grund overgår til en passiv forsørgelse eller ryger helt ud af systemet.
Finanslovaftalen for 1999 omhandler bl.a. de byrdefordelingsmæssige konsekvenser af dette forslag.
Ifølge lovforslaget skal dette spørgsmål drøftes i Indenrigsministeriets Finansieringsudvalg, således at de mindreudgifter, som staten får i 1999 og årene fremover, ikke pålægges kommunerne som en merudgift.
Dermed skulle det altså være sikret, at kommunerne får kompensation for denne lovgivningsmæssige ændring og konsekvensen heraf.
Socialdemokratiet kan støtte forslaget.
Tove Fergo (V), 1999-01-14:
For hvert eneste år der går, bliver der bevilget stadig flere penge til det sociale arbejde.
Vi her i Folketinget gør det i bred enighed.
Vi har oprettet adskillige puljer, som kan søges af private, selvejende og offentlige institutioner, og der går ikke et år, uden at amterne og kommunerne forøger deres bevillinger til det sociale område.
Samtidig med at bevillingerne til området forøges, ja, så stiger antallet af socialarbejdere ligeledes støt år for år. Og for hvert eneste år der går, bliver der vedtaget
flere og andre love på det sociale område
i et forsøg på at give de lokalt ansvarlige bedre redskaber til at løse de opgaver, de skal løse
Samtidig med det er det jo tankevækkende, at der er et stadig stigende antal stofmisbrugere.
Vi har en rekordhøj dødelighed blandt stofmisbrugere.
Der er stadig flere alkoholikere, stadig flere truede børnefamilier, hjemløse, sindslidende m.v., som ikke får den behandling, som kan bringe dem videre i deres liv.
De spørgsmål, vi så må stille i den forbindelse, er: Virker den sociale behandling overhovedet ikke?
Eller skader den mere end den gavner?
Eller hvilken behandling virker osv.?
Vi kan se af SF's forslag, at det er nogle af de samme tanker, SF har gjort sig.
Det kan heller ikke undre, at det forholder sig sådan, da satspuljepartierne jo netop i forbindelse med dette års finanslov i fællesskab har afsat 50 mio. kr. over de næste år til bl.a. en vurdering af det sociale arbejdes betydning og virkning.
Det er en utrolig vigtig sag for Venstre, om den sociale behandling virker eller ikke virker, og det er det selvfølgelig først og fremmest af menneskelige grunde.
Det er vigtigt for os, at også de mennesker, der har ægte sociale problemer, bliver hjulpet videre i deres liv af den behandling, de får i det sociale system i Danmark.
Det er vigtigt for os, at mennesker ikke bliver opbevaret i en slags social kuvøse, men at behandlingen virker og bringer dem videre i deres liv. Derfor ser vi frem til det arbejde, vi nu skal have i forbindelse med satspuljeforliget og med finanslovvedtagelsen.
De fleste af partierne herinde er jo allerede med i det arbejde, så dér vil vi lægge vores kræfter, når det gælder det spørgsmål, som SF's beslutningsforslag rejser.
Det er så baggrunden for, at vi ikke kan støtte SF's forslag.
Vi har sympati for hensigterne, men vi kan ikke støtte det.
Da vi kan se, at De Konservatives ordfører ikke har kunnet nå at være til stede - hr. Jens Heimburger sidder i nogle forhandlinger i Justitsministeriet - så er jeg blevet bedt om at sige på deres vegne, at de heller ikke kan støtte forslaget.
Det samme skal jeg meddele fra Dansk Folkepartis side.
Villy Søvndal (SF), 1999-01-14:
Jeg synes, debatten bliver lidt for bred og lidt for generel, nemlig til en generel debat om at gå tidligt ind i sygedagpengesager.
Det tror jeg er en opfattelse, som alle deler, og det er ikke det, der er diskussionen her, for vi har jo den generelle varighedsbegrænsning, der hedder 52 uger, og den rokkes der ikke ved.
Det, der er diskussionen, er meget præcist de områder, hvor der i dag er adgang til dispensation.
Kan vi påvirke dem ved at skrue på en refusionsknap eller ej?
Og dér kom jeg med et indlæg, der gik på, at det kan vi i ét af tilfældene, nemlig når man tilrettelægger revalideringsforløb.
Det er jeg enig i.
Jeg vil godt have ministerens accept af eller bekræftelse på, at når vi diskuterer behandling på sygehusene, så har kommunen nul indflydelse.
Når vi diskuterer henvisning til speciallæger og ventelister, så har kommunerne nul indflydelse.
Når vi taler om livstruende sygdomme, har man den indflydelse, at man kan omdefinere noget, man tidligere sagde var en livstruende sygdom, til noget, der er knap så livstruende.
Frygter ministeren ikke, at sådan noget vil ske, når man drejer så kraftigt på refusionsinstrumentet, som tilfældet er her, uanset at teksten er uændret?
Jette Gottlieb (EL), 1999-01-14:
Nu er problemet jo, at vi ikke diskuterer, hvad kommunerne kan i øjeblikket, for de kan alle de ting.
Så det, der er tale om, er, om man med et øget pres på kommunerne vil sikre, at der f.eks. kommer flere revalideringstilbud.
Det er ikke vores opfattelse, at der kommer det ud af det.
Vores opfattelse er, at mange kommuner i stedet for vil lave kassetænkning, og da de får refusion på kontanthjælpen, ja, så vil de sende folk på kontanthjælp i stedet for at sikre, at de har mulighed for at få støtte i det sygdomsforløb, de befinder sig i.
Og jeg synes, det er meget svært at bortforklare, at den effekt er der.
Men rent teknisk kunne jeg godt lide at vide, om der i de økonomiske konsekvensberegninger for forslaget er medregnet, at der vil blive øgede kontanthjælpsudgifter, hvis kommunerne har den adfærd, som jeg nu her skitserer som mulig.
Tove Videbæk (KRF), 1999-01-14:
Dette lovforslag skal ses i sammenhæng med de netop foreslåede ændrede finansieringsregler på førtidspensionsområdet.
Forholdene, som de er nu vedrørende udbetaling af sygedagpenge i de første 52 uger, berøres ikke af dette forslag, men efter uge 52 skal kommunerne betale sygedagpengene med 100 pct.
Dette kan være et nyt incitament for kommunerne til at gøre alt, hvad de kan, for hurtigst muligt at sætte borgerne i stand til at komme tilbage på arbejdsmarkedet efter en sygdomsperiode.
Men forslaget kan dog også give problemer, især for mindre kommuner med mange langtidssyge borgere.
Derfor må man være meget opmærksom over for disse kommuner og på en eller anden måde give dem kompensation for eventuelle øgede udgifter. Ordningen, som den foreslås, påregnes at være udgiftsneutral for kommunerne under ét, men det hjælper jo ikke de små kommuner, der kæmper for at få det hele til at hænge sammen økonomisk. Dette problem er vi nødt til at huske at have med og finde en løsning på.
Men med disse bemærkninger kan Kristeligt Folkeparti støtte lovforslaget.
Jette Gottlieb (EL), 1999-01-14:
Enhedslisten mener ikke, at dette forslag fremmer relevante tilbud til langtidssyge mennesker, tværtimod.
Jeg synes, der er eksempler nok på, at kommuner tvangsraskmelder folk, selv om de ikke er raske, og selv om revalidering hverken er påbegyndt eller fuldført, og problemet er, at dette forslag i langt højere grad tilskynder kommunerne til den form for adfærd.
Jeg synes ikke, der er noget i den hidtidige praksis i kommunerne, der viser, at det økonomiske incitament, der kunne ligge i forslaget, vil betyde, at kommunerne kommer med flere tillbud.
Tværtimod tror vi i Enhedslisten, at det bliver de syge, der bliver gidsler i dette spil, og jeg tror, vi får langt flere eksempler på, at folk bliver raskmeldt, selv om de rent faktisk ikke er raske.
Derfor tror jeg også, at forslaget trækker i den modsatte retning af det, der faktisk er angivet i bemærkningerne, og at det ikke anviser den rigtige metode til at sikre syge mennesker en god behandling.
Anders Samuelsen (RV), 1999-01-14:
I de seneste år er antallet af personer på sygedagpenge vokset, og det er vel sådan, at sygdom i dag er den væsentligste kilde til marginalisering og udstødning fra arbejdsmarkedet, i hvert fald en af de væsentlige.
Det er derfor utrolig vigtigt, at der bliver gjort langt mere for at dæmme op for den udvikling, end tilfældet er i dag. Kommunerne rundtomkring i landet har allerede gjort meget på dette område; men det er også en kendsgerning, at den kommunale sygedagpengeopfølgning generelt stadig lader meget tilbage at ønske, især for personer, der er langtidssygemeldte.
Vi mener, at dette forslag vil give kommunerne et større økonomisk incitament til at gribe ind på et langt tidligere tidspunkt.
I Det Radikale Venstre er vi selvfølgelig også udmærket godt klar over, at en tidligere opfølgning ikke løser alle problemerne.
Vi skal selvfølgelig også se på, hvordan vi kan forbedre arbejdsmiljøet, men det er en anden snak, som vi ikke skal ind på i dag.
Men alt i alt mener vi i Det Radikale Venstre, at dette forslag vil være med til at trække i den rigtige retning, og derfor kan vi støtte forslaget.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-01-14:
Lovforslaget skal, som det er sagt, motivere kommunerne til at følge op på længerevarende sygdom hos den enkelte sygedagpengemodtager ved at igangsætte aktiviteter med det formål at få den pågældende til at vende tilbage til arbejdsmarkedet.
Men CD har hele tiden været stærkt bekymret for den skævhed, der er kommunerne imellem med hensyn til mulighederne for dels at få skaffet arbejde til de aktiverede og dels med hensyn til antallet af de mennesker, som har behov for hjælp, set i forhold til den enkelte kommunes økonomi.
Det mest tydelige eksempel på denne problemstilling har været de dårligst stillede kommuner på Lolland.
Jeg ved, at disse problemer skal drøftes i Indenrigsministeriets Finansieringsudvalg, og her vil CD presse på for at få en fornuftig ordning, som kan rette op på de skævheder, der findes.
Jeg vil derfor bede socialministeren om at løfte sløret lidt for, hvad det er for modeller, Finansieringsudvalget arbejder med.
Jeg kender godt DUT-princippet, men derudover mener jeg altså, at der er andre problemer.
Der har bl.a. været problemer med det, man kan kalde for social eksport, hvor nogle kommuner kommer til at sidde med større byrder, end det egentlig er rimeligt.
Inge Refshauge (DF), 1999-01-14:
I Dansk Folkeparti ser vi godt nok med dette forslag en mulighed for, at kommunerne vil tage fat på problemerne for de mennesker, der er langtidssyge - enten ved at ændre revalideringsforløbet eller, hvis nødvendigheden af at tildele pension er til stede, ved at få ansøgningen på plads, så hverdagen kan afklares for den sygemeldte inden for kort tid.
Men når det så er sagt, kan vi i Dansk Folkeparti godt være lidt nervøse for, at syge mennesker kostes rundt i det kommunale system. Her må kommunerne i tæt samarbejde med den sygemeldte få en handlingsplan sat i gang, enten ved at revalidere, arbejdsprøve eller hjælpe med et jobskifte, hvis det er det, der skal til, eller - hvis alt andet er prøvet uden resultat - tilkende pension.
Alle vi socialpolitiske ordførere får masser af fortvivlede breve fra mennesker, der fører en langvarig kamp mod det kommunale system for at få deres ret.
Ofte bliver de mistænkeliggjort, og deres sygdom bliver ikke accepteret af den kommunale sagsbehandler, som jo sidder og forsøger at spare penge for kommunen.
Sådan er det selvfølgelig ikke i alle vore 275 kommuner, men tendensen breder sig foruroligende.
For få dage siden hørte vi i medierne
om en lille jysk kommune, der med stolthed meddelte, at nu havde den bragt sygedagpengeperioderne væsentligt ned og i øvrigt hjulpet folk tilbage på arbejdspladserne meget hurtigt - så langt så
Men selvsamme dag kunne vi i en senere nyhedsudsendelse opleve en virksomhedsleder fra samme kommune fortælle, at medarbejderne simpelt hen blev presset tilbage på arbejdet efter en sygdomsperiode - kort sagt: Kommunen sendte syge mennesker tilbage på arbejdsmarkedet, og det er ikke lige det, vi vil, i hvert fald ikke i Dansk Folkeparti.
Vi giver KL ret i, at dette tiltag er betænkeligt, og at det pålægger kommunerne urimelige økonomiske byrder.
Flere kommuner har ondt i økonomien, og Folketinget gør det absolut ikke nemmere for dem.
Vi skal passe meget på, at det ikke bliver de syge, der kommer til at bøde for regeringens ændrede finansieringsregler.
Vi har jo lige ændret reglerne
, og det er heller ikke småpenge, der tales om i dette forslag.
440 mio. kr. i merudgift for kommunerne i år og derefter 880 mio. kr. pr. år, og så har vi endda ikke regnet de menneskelige omkostninger med.
Dansk Folkeparti må melde fra.
Villy Søvndal (SF), 1999-01-14:
Jeg skal indlede med at gøre opmærksom på, at vi ikke kan støtte forslaget, der jo - som det rigtigt er blevet påpeget - har baggrund i finanslovforliget mellem regeringen og de borgerlige partier.
I SF har vi ved efterhånden adskillige satsforhandlinger været med til at bringe dispensationer ind for at ophæve den generelle varighedsbegrænsning for sygedagpenge, som jo i øvrigt stammer helt tilbage fra 1982, da den borgerlige regering indlagde denne varighedsbegrænsning.
Så vidt jeg kan se, er der i dag på fem områder adgang til dispensation fra den generelle regel om sygedagpenge i 52 uger.
Dispensationerne findes på følgende områder: hvis man venter, fordi der er ventetid til en speciallægeerklæring, kan man få dispensation; hvis man står over for en livstruende sygdom, f.eks. kræft, kan man få dispensation; hvis man venter på et revalideringsforløb, kan man få dispensation, og hvis man venter på en sygehusbehandling, kan man få dispensation.
Derfor forstod jeg slet ikke det, den socialdemokratiske ordfører sagde, og jeg forstod ikke, hvad det var, Venstres ordfører sagde, nemlig at det skulle være op til god kommunal velvilje.
Hvordan i himlens navn er det op til god kommunal velvilje at gribe ind tilstrækkelig tidligt, når man står med en livstruende sygdom?
Hvilken indflydelse har en kommunal sagsbehandling på eksempelvis et kræftforløb?
Hvilken indflydelse har en kommunal sagsbehandling på ventetiderne til sygehusbehandling?
Ingen!
Absolut ingen!
Den har intet med det at gøre.
Og hvilke muligheder har en kommune for at påvirke ventetid til speciallægeerklæringer?
Ingen!
Absolut ingen!
Det er simpelt hen fuldstændig tom retorik.
Det, der sker nu, er derfor, at i de sager, hvor der eventuelt skal forlænges ud over uge 52 - for man beholder jo de bestemmelser, der i dag er for, hvornår man kan forlænge - står kommunerne med det samme regelsæt, som gælder i dag, og skal vurdere: Skal vi forlænge, eller skal vi ikke?
Og man behøver næppe at være profet for at gætte på, at i alle de sager, hvor der er tvivl, betyder det forhold, at kommunen selv har den fulde udgift, at den siger: I denne sag forlænger vi ikke. Derfor bliver virkningen af dette forslag ikke, at kommunerne går tidligere ind i sager, de ingen indflydelse har på, men at nogle syge mennesker bliver taget som gidsler i et ideologisk felttog, der intet har med virkeligheden at gøre, men er en stramning helt parallel med den, som den første borgerlige regering gennemførte i 1982.
Det betyder, at endnu flere mennesker falder ned i det, jeg vil betegne som det største hul i dansk socialpolitik.
Jeg skal slutte af med at sige, at vi stemmer imod forslaget.