Pernille Sams (KF), 1998-11-06:
Det er en lille, sølle sag på 16 uforpligtende sider.
16 sider, som er skrevet i et banalt, forklarende skolemestersprog, så man skulle tro, det var en undervisningsbog til de mellemste klasser i folkeskolen.
Hvis det så endda kun var sproget, der var banalt, kunne man endda leve med det, men det gælder desværre også indholdet.
Redegørelsen bærer tydeligt præg af en fuldstændig verdensfjernhed og manglende forståelse for de danske virksomheders vilkår, så vi opfatter det som ganske alvorligt, at regeringen i ramme alvor kan præsentere et udspil som det her.
Den barske virkelighed i Danmark i dag er, at regeringen ikke vil indse, at danske virksomheder opererer i et globalt marked, hvor deres konkurrenceevne er helt afgørende.
I hele Nyrupregeringens levetid har man minutiøst og langsomt, men sikkert hvert eneste år undergravet danske virksomheders konkurrenceevne, og hver eneste gang har vi advaret og sagt, at det var en kortsigtet og forkert politik, som ville skabe stor problemer i samme øjeblik, konjunkturerne vendte.
Det er klart, at når markedsandelene falder, som de har gjort i alle disse år, og markederne samtidig svinder ind, vil det uundgåeligt placere os i en særdeles sårbar situation.
Det er lige præcis dér, vi er havnet nu, og det er fuldstændig forudsigeligt, at det vil gå sådan, men det er regeringen den eneste, der ikke vil erkende.
Lige siden 1993 har regeringen ført en meget negativ overordnet erhvervspolitik, startende med skattereformen i 1993, som den socialdemokratiske regering gennemførte med én eneste stemmes flertal, og som indeholdt en meget lang række byrder for dansk erhvervsliv - lige fra alle de grønne afgifter til arbejdsgiverbetalte arbejdsmarkedsbidrag, goodwillbeskatning, ejendomsavancebeskatning, aktieavancebeskatning, afskaffelse af 3-års-reglen for udenlandslempelsen, og hvad ved jeg.
Selv medarbejderaktier fik dødsstødet.
I de mellemliggende år er der efterfølgende kommet en lang række nye byrder og nye stramninger for erhvervslivet:
hele tre gange har man forhøjet ATP-bidraget, arbejdsgiverne er blevet pålagt betaling for lønmodtagernes anden ledighedsdag og en hel stribe andre ting.
Jeg kunne stå heroppe og nævne dem alle sammen. Der er kommet et par ganske få lettelser, som vi har fået i betaling for forskellige forlig, i og med vi har fået arve- og gaveafgifterne sænket og har fået fjernet formueskatten.
Det kvitterer vi for og siger tak for, men det er jo desværre alt, alt for lidt i forhold til alle de mange nye byrder, der er blevet pålagt erhvervslivet.
Det kan slet ikke opveje de øvrige indgreb, regeringen har lavet, som vi senest har set det med pinsepakken, der også blev gennemført med en eneste stemmes flertal, og som koster erhvervslivet 2,6 mia. kr. alene i det kommende år.
Og hvad byder regeringen så på i denne redegørelse, som den har fremlagt, og i det kommende år, nu hvor erhvervslivet i virkeligheden er kolossalt presset?
Jo, statsministerens åbningstale, som han holdt her i Folketinget den første tirsdag i oktober, og som vi ventede på med spænding, indeholdt en eneste, fuldstændig uforpligtende sætning om erhvervslivet.
Og denne redegørelse, hvad med den?
Sætter den nye spor?
Næh, regeringen bliver bare ved med at snakke om nye støtteordninger, forbrugerpolitik og nye skatter og nye byrder på virksomhederne.
Selv de helt små virksomheders administrationsgodtgørelse har man nu besluttet sig for at inddrage i forbindelse med finansloven, og regeringen lægger op til at pålægge det danske erhvervsliv nye økonomiske byrder på 1,7 mia. kr. næste år.
Det kan man få ud af kombinationen af pinsepakken og finanslovoplægget.
Jeg vil gerne sige, så det ikke kan misforstås, at det er fuldstændig galimatias at forudsætte, at vore virksomheder kan komme ind i en positiv udvikling ved denne type politik.
Allerede nu sker store dele af danske virksomheders vækst og udvikling i udlandet, og hvor langt vil man dog gå?
Hvad skal der dog til, for at regeringen indser, hvad det er, der sker i disse år, og hvad skal der til for at få regeringen til at slå ind på et andet spor, så vi kan komme fremad og igen få vækst i vore virksomheder herhjemme?
Vi i Det Konservative Folkeparti har vist, bl.a. i vores finanslovoplæg, hvad vi mener, der er brug for.
Det drejer sig overordnet om at få genoprettet konkurrenceevnen så hurtigt som overhovedet muligt, og derfor har vi foreslået en lang række meget store økonomiske og administrative forbedringer for virksomhederne.
For Det Konservative Folkeparti er der især tre punkter, som er vigtige: det er en helt markant sænkning af personskatten, så lønpresset mindskes og det bedre kan betale sig at være aktiv i Danmark, yde en indsats og løbe en risiko; det drejer sig om at sænke virksomhedernes omkostninger, lige fra generationsproblematikken, etablering af stifteraktier og aktieoptionsforbedringer i forbindelse med skatten af aktieoptioner til administrative lettelser og skatte- og afgiftsfjernelser.
Hele den stribe har vi foreslået, fordi der er behov over hele spektret.
For det tredje har vi som hovedmål at styrke kvaliteten og niveauet i vort uddannelsessystem.
Det er helt og aldeles afgørende i et videnssamfund, at erhvervslivet har topkvalificerede medarbejdere, at vi har forskere på højt niveau, og at vi har alt, hvad der skal til, for at vidensvirksomheder kan etableres og blive stærke i Danmark. Vi halter langt bagefter på dette område, for vore virksomheder kan ikke skaffe velkvalificerede danske forskere, så det er et kæmpeproblem, det er nødvendigt at tage fat i.
Det er den eneste chance, vi har for at bevare vores velfærd i fremtiden, og derfor synes vi også, det er værd at kæmpe for.
Derfor siger vi også nej til regeringens erhvervspolitik, som går i den stik modsatte retning, og derfor forstår vi heller ikke, at regeringen vil spille hasard på dette område.