Bjørn Elmquist (RV), 1997-12-17:
I dag, hvor vi drøfter ændringsforslag, skal jeg ikke gå meget ind i de generelle aspekter om det kommende års finanslov, men jeg vil dog alligevel godt starte med et par bemærkninger om forhandlingsforløbet og så uddybe dem i morgen, fordi vi har jo i år set endnu en ny model udfolde sig.
Jeg skal ikke stå og kassere eller give karakterer til den ene eller anden model frem for andre, men jeg tror, vi kan forvente, at vi i morgen får vedtaget finansloven med et endog meget bredt flertal.
Undervejs i forhandlingerne kunne man måske godt undre sig lidt over, at der ikke blev bidt mere til bolle eller budt mere ind, end der sådan set er gjort.
Vi skal om nogle timer stemme til ændringsforslag fra V og K, og der er da nogle af dem, det godt kunne overraske ikke er kommet på borden tidligere undervejs i forhandlingerne, som man har været med til.
Der var måske noget af det, som kunne være skruet anderledes fra hinanden, og ting, som måske ikke ville have mødt en total afvisning, som det nu sker, men hvor vi måske kunne have inspireret hinanden til at komme videre ad samme vej.
Det skal jeg vende tilbage til.
Jeg vil snarere trække en række ændringsforslag frem, som stilles fra regeringens side.
Specielt efter vores forlig eller aftaler og forståelser med SF, med CD, ja, med V og K, kom der så også et stykke papir, uden at vi nåede til en egentlig aftale, og de ændringsforslag, som på den baggrund er blevet stillet, har at gøre med miljø og i den sammenhæng også emballageafgifter, økologiske fødevarer og trafik.
Her prioriterer vi sikkerhed og miljø op, og vi prøver at afhjælpe nogle af de problemer, som især pendlere fra den sydligere del af Sjælland har med at komme forbi på strækningen mellem Ringsted og Roskilde, ved nogle
omprioriteringer og ved en indsats.
Det bliver næppe en endelig løsning, vi får klaret på den måde, men vi vil fra De Radikales side gerne lægge vægt på, at den kollektive trafik fortjener stor opmærksomhed både i denne og i de kommende finanslove, og vi vil gøre vores til, at de folk, som vi heldigvis i stigende omfang har fået til at benytte de kollektive trafikmidler og ikke mindst tog, ikke vil vende ryggen til i frustration over ventetider og uregelmæssigheder.
For så vidt angår uddannelse, har vi også en række ændringsforslag.
Der bliver flere pladser på de videregående uddannelser, noget, som vi fra radikal side kun kan se på med tilfredshed.
Det stiller nogle krav til faciliteter, bygninger og undervisningskapacitet nogle steder.
Det ser ud til, at vi kan få det løst, og vi kan da glæde os over, at der år for år er flere og flere, som interesserer sig for deres uddannelse, sådan at de kan bygge en fremtid i samfundet.
Vi vil i den sammenhæng også godt bryde en lanse for en ligeværdighed i uddannelserne: at ikke alle tror, at lykken
er den boglige, men at man kan finde kompetencegivende uddannelser også i en bredere erhvervsmæssig sammenhæng, helt afhængigt af ens talenter og lyster
Fra aftalerne vil jeg også nævne aktivering af højtuddannede specielt på IT-området, hvor vi har afsat et beløb på 75 mio. kr. til, at højtuddannede, der måske er kommet ind i en blindgyde, eller som er endt et sted, hvor det er svært at komme videre, kan komme ind i et uddannelsesforløb, der gør, at de evner og den uddannelse, som de i forvejen har, kan kombineres med ny viden og nye færdigheder på IT-området, noget af det virkelig fremadrettede.
I min egenskab af socialordfører deltog jeg i en konference tidligere på efteråret arrangeret af Ældre Sagen, hvor rigtig mange socialordførere fra Folketingets partier var med, og der gik som en rød tråd i vores erkendelse af problemerne en beklagelse af, men altså også en overraskelse over, hvor lille en andel af de aktive timer, som hjemmehjælperne præsterede, der rent faktisk foregik i de ældres hjem.
Det har måske noget at gøre med en manglende styring og en manglende erkendelse af, at kvalitetsløftet altså kommer ved, at man bruger mere tid i hjemmene snarere end til møder, planlægning osv.
Det skal ikke tages fra hjemmehjælpernes egen tid.
Der er afsat et ganske stort beløb, 250 mio. kr., til at prøve at få disse ting til at fungere bedre på den ene og den anden måde.
Ganske en passant skal jeg også nævne fædres orlov i forbindelse med barsel, en styrket indsats for børnepsykiatrien, en styrkelse af forbrugerpolitikken og - til glæde for erhvervslivet og måske også for hr. Svend Erik Hovmand - administrative forenklinger og gebyrlettelser.
Det er altså ikke sådan, at vi fra regeringshold og fra CD's og SF's side er kørt fast i denne sammenhæng, så det kan være, at hr. Svend Erik Hovmand, hvis han trænger til inspiration til sin hver dag et forslag-aktion, kan finde inspiration i vores ændringsforslag, for det er jo en god sag, vi arbejder for.
Jeg skal også gøre et par bemærkninger om retsvæsenet, hvor der på politiområdet er sket det ganske interessante, at vi vil se et meget bredt flertal, der går fra SF i den ene side af salen og til V i den anden.
Begge partier er jo uden for den egentlige politiaftale fra 1995, men fra alle sider bakker man op om de øgede bevillinger til politiet, som vi efter grundige forhandlinger og overvejelser er nået frem til.
Her har vi altså fra regeringens side og med opbakning fra alle disse partier nu fundet en model, hvor vi ved et aktstykke giver politiet 120 mio. kr. nu og her for i år, for 1998 udvider vi rammen med 100 mio. kr. og for 1999 med 80 mio. kr.
Det sker med en samtidig fastholdelse af kravet til Rigspolitichefen og alle de ansatte i øvrigt om, at de forstår at benytte og styre ressourcerne bedre.
Vi lægger i den sammenhæng stor vægt på, at PULS-systemet med vagtovervågning, vagtplanlægning, afrapportering osv. bliver sat i værk.
Vi har sagt den 1. januar.
Der er noget om, at det først kan nås den 1. april, men der er ingen tvivl om, at vi i hvert fald fra mit partis side med allerstørste interesse vil følge med i udviklingen på området, og vi ser frem til den evaluering, som skal foretages dels af Rigspolitichefen, dels af Justitsministeriet og dels, og ikke mindst, vil jeg sige, af Finansministeriet, således at vi får dem, som i politijargon bliver kaldt - undskyld udtrykket - regnedrengene, taldrengene i Finansministeriet med for lige at sikre os, at vi også i denne sektor har den forsvarlige udnyttelse af ressourcerne.
Om dette område vil jeg også med glæde konstatere, at vi i alle disse partier - SF, de to regeringspartier, CD, Venstre og De Konservative - har givet hinanden tilsagn om, at vi et stykke inde i det nye år sætter os sammen og ser på Kriminalforsorgen for at se, om der ikke også på det område ville være en fordel i at få fastlagt nogle budgetter over flere år.
Kriminalforsorgen er et af de områder, hvor der virkelig er et stort behov for langsigtede investeringer i bygningsmassen.
Om det så skal være den ene eller den anden type af fængsler, får vi givetvis et retspolitisk skænderi om, kan jeg forudse.
Lad os håbe, at det bare bliver en debat, og at vi ender på et fornuftigt resultat.
Så langt, så godt.
Jeg skal slutte af med et par bemærkninger om, at jeg i lyset af debatten på de korte bemærkninger, som vi har haft tidligere på dagen først og fremmest med V's og K's ordførere, synes, vi står tilbage med nogle ubesvarede spørgsmål.
Det er muligt, at vi i morgen kan komme længere ind på det, for nogle af tingene, som jeg nu nævner, er jo ganske overordnede.
Det ene har med ulandspolitik at gøre.
Nu ser jeg altså bort fra moralske overvejelser om, hvad vi kan forvente af hinanden, hvor meget vi vil give, og hvor meget vi vil yde over for den tredje verden, men vi synes fra radikal side, at der er en total mangel på logik i tankegangen hos Venstre og De Konservative i deres model, når de på den ene side vil skære så voldsomt ned - med en femtedel fra 1 pct. af bruttonationalproduktet til 0,8 pct. - og de så samtidig taler om, hvordan vi skal øge indsatsen i nærområderne for at holde flygtningene dér.
De sidste 5 pct. af flygtningene skal altså også fastholdes i området ud over de 95 pct., der er der allerede.
Men tingene hænger ikke rigtig sammen.
Risikoen for, at der bliver sat nye flygtningestrømme i gang, hvis vi skærer i ulandsbistanden, er også stor.
Det gælder om at få disse områder i den tredje verden til at blive bæredygtige, så der ikke opstår politisk uro og forfølgelse.
Så er der miljøet.
Vi har lige hørt den Konservative ordfører give et løfte om, at vi gerne skulle kunne forhandle os frem til et eller andet på dette område.
Efter ordvekslingen har jeg lige slået det op for en sikkerheds skyld, og den rammebesparelse på Miljø- og Energiministeriet på 500 mio. kr., som man taler om, er over 10 pct. af det samlede budget for Miljø- og Energiministeriet. Ministeriet har et budget på 4,5 mia. kr., og her vil man altså spare 500 mio. kr., så vi ser med største interesse frem til en konkretisering fra De Konservatives side på dette område ihukommende forsøgene på at tegne en meget høj miljøprofil; den ros skal Det Konservative Folkeparti dog have, det kan vi jo alle sammen bevidne.
Men spørgsmålet er altså, hvor meget der er at have den i, når det kommer til stykket. Så til arbejdsmarkedet.
Sidste år ved denne tid havde vi en diskussion om straksaktivering, og i år har vi også på de korte bemærkninger haft en debat først og fremmest med V's og K's ordførere om, hvad det er for et arbejdsmarked, de vil have.
Fra radikal side er vi med på det med aktiveringen, og jeg synes også, vi må kunne fastslå, at der er gjort en hel del siden sidste år.
Der er en stigning i beskæftigelsen, og der har på en række områder været en klargøring og en stramning af reglerne, så der nu ikke er nogen, der bare sidder og hænger med hovedet og er dovne og ikke gider gå på arbejde og alligevel kan blive ved med at hæve støtte på den ene eller den anden måde.
Men hvad er det for et arbejdsmarked, vi skal have i Danmark?
Vores arbejdskraft er jo en af de vigtigste ressourcer, vi overhovedet har.
Hvis vi alene anvender kriteriet, om man kan bestride et arbejde fra den dag, dag 1, hvor man bliver arbejdsløs, er det i hvert fald vores opfattelse, at man så risikerer at slå arbejdskraften i stykker.
Så bliver folk låst fast i nogle andre job, som de måske er overkvalificeret til, og den dag, måske kort tid efter, hvor der er behov for dem et andet sted, kan de ikke længere være med dér, for så sidder de fast i det andet job.
Vi skal passe på, at vi ikke ved at blive ved med at drive på med kravene og ved at fjerne kravet om rimeligt og passende arbejde og ændre det til bestridelighed går ud og slår disse ting i stykker.