Elisabeth Arnold (RV), 1999-05-12:
Den længe ventede betænkning, som omhandler det fremtidige ligestillingsarbejde, kan nu gøre, at vi endelig kan komme
videre.
I al den tid, vi har ventet på betænkningen, har det været lidt svært at beslutte, hvordan den fremtidige struktur for ligestillingsarbejdet skal være, og Ligestillingsrådets arbejde har i nogen grad været underdrejet i den periode, fordi man simpelt hen hele tiden har vidst, at der lå en betænkning og ventede. Så derfor er det godt, at den endelig er kommet efter lang tids forberedelse.
Det mest markante forslag fra rapporten er nedlæggelse af Ligestillingsrådet.
Med lidt beklagelse må man sige, at det er åbenbart noget af det, der skal til, når man skal ryste bunken en gang imellem og finde nye strukturer at fremføre ligestillingsarbejdet i.
Det har virkelig været godt, men vi skal måske lave det på en anden måde i fremtiden.
Det synes jeg ikke vi skal være bange for at tage fat på.
Det Radikale Venstre går ind for, at der etableres et videncenter, og vi er også indstillet på at etablere en eller anden form for debatforum i forbindelse med dette videncenter.
Præcis hvordan videncentret og debatforum skal opbygges synes jeg, vi skal diskutere i detaljer på et andet tidspunkt, men princippet om, at vi har et videncenter, som simpelt hen er opsamlende på hele dette område, er vi meget indstillet på. Vi vil også meget gerne have den del af familielivet, der vedrører ligestillingen i familielivet, med ind i dette videncenter.
Og debatforum, som er knyttet til dette videncenter, er vi også meget interesseret i at få etableret
på en eller anden måde.
Vi synes, det er en forsigtig start, der er taget i forslaget til vedtagelse med den 2-års-forsøgsperiode, men det vil vi være meget indstillet på at følge intenst og også opfatte det som en udstrakt hånd til de mange kvinder, som ikke rigtig ved, hvor de skal gå hen med deres frustrationer over den diskrimination, de bliver udsat for i dagligdagen.
Vi tror, det er nødvendigt, at der er et eller andet sted, man kan gå hen med sine klager og med sine frustrationer.
Ligestillingsrådet viste jo sin berettigelse også på det område.
Selv om det ikke kunne dømme i tvister, så kunne det dog hænge firmaer ud.
Det kunne påpege skævheder og kunne sige: Her er der noget, hvor firmaer eller arbejdspladser eller institutioner handler forkert med de ansatte.
Det er en forsigtig start, men vi støtter den under alle omstændigheder.
Så er der begrebet ligestillingsminister.
Det er også foreslået, at der skal være en egentlig ligestillingsminister, og at dette ministerium skal ligge under Statsministeriet. Jeg synes, det var en flot og en stærk og en klar tale, statsministeren havde som besvarelse i denne her debat, og jeg er næsten tilbøjelig til at sige, at så kan han godt for min skyld få lov at beholde ligestillingsområdet lidt endnu, men ellers ville jeg mene, at ligestillingsområdet faktisk burde ligge hos den minister i regeringen, der brændte mest for ligestillingsområdet. Der kunne være noget musik i at sige, at ligestillingsminister skal være en af de ministre, som har det på rygmarven, som har det på instinkterne at sige: Her skal vi sætte ind.
Her er en sag, hvor vi må reagere, for her skal der sættes noget på dagsordenen.
Det er vigtigt, at det er en minister, som virkelig føler meget varmt for det her område.
Jeg kan høre på statsministeren, at det gør han også, men han har jo en masse andre ting, han også skal ordne, en frygtelig masse andre ting: hele verden og hele det internationale og hele samfundet.
Så jeg synes egentlig, man skulle frigøre statsministeren for den tunge pligt også at beskæftige sig med ligestilling, og så kunne vi lade ligestillingsområdet følge den minister, som havde mest fokus på det i sin fortid og i sin natur.
Ganske kort vil jeg blot sige om indholdet af det kommende ligestillingsarbejde, at det er vigtigt, som statsministeren sagde, at man betragter det som en værdighedskamp.
Begge køn skal have rettigheder.
Begge køn skal have rettigheder på arbejdsmarkedet, og begge køn skal have rettigheder i familien. Statistikken taler sit tydelige, sørgelige sprog.
Danske kvinder har en sygdomsfrekvens og en sundhedstilstand, som er betydelig værre end vore medsøstres i andre lande.
De har et andet uddannelsesmønster.
Til gengæld er der også nogle utrolig dårlige statistikker for mændene, der viser, at kriminalitet og alkoholisme er meget udbredt hos mændene.
Der er kvinderne heldigvis overhovedet ikke med.
Så der er mange områder i statistikken, hvor vi kan se, at vores liv er så utrolig forskellige.
Nogle har sagt her i dag i løbet af debatten, at det går jo så godt i Danmark, vi er kommet så langt, og jeg er temmelig rystet over, at Venstre og De Konservative kan være så sorgløse med hensyn til, hvordan det vil gå i fremtiden med ligestillingen.
Jamen det går da udmærket, hvis vi sammenligner os med visse andre udvalgte lande, hvor det går betydelig værre.
Så kan vi jo altid få det til at se ud, som om det går godt i Danmark.
Jeg har en lille niece, eller en stor niece er hun efterhånden, i Schweiz, som ville have været utrolig glad, hvis hun kunne få SU, så hun kunne få en uddannelse, samtidig med at hun havde børn, og som ville være utrolig glad, hvis hun kunne få noget børnepasning til sine børn, så hun kunne passe sin uddannelse, som hun nu ikke kan få, fordi der hverken er SU eller børnepasningsmuligheder for hende.
Hun ville ønske, at der var vilkår i Schweiz, som der er i Danmark.
Det Radikale Venstre støtter det fremsatte forslag til vedtagelse.