Martin Lidegaard (RV), 2006-02-21:
Jeg må jo sige, at det er en ganske særlig form for afvisning, ministeren kommer med her, for på den ene side er der ikke noget at komme efter – vi har reglerne, og regeringen har politikken – og på den anden side erkender regeringen, at problemet alligevel er så stort, at man gerne vil undersøge, hvor stort det er.
Jeg skal være den første til at medgive, at vi ikke har det fulde overblik over, hvordan situationen er derude.
Det, vi foreslår, er jo lige præcis, at regeringen skal starte med at tage en drøftelse med kommunerne.
Det, der lige nu er det helt unikke i situationen, når det drejer sig om rådhuse, jobcentre og it-systemer, er jo, at kommunalreformen gør, at om et lille års tid skal alle kommunerne alligevel have nye it-systemer, renovere en lang række rådhuse og etablere nye jobcentre, og derfor er den absolut billigste måde at gøre det på faktisk at træffe beslutning om det lige nu.
Det, vi foreslår, er faktisk det samme, som ministeren siger han vil gøre.
Han vil tage en drøftelse med kommunerne, undersøge, hvor stort problemet er, og sørge for, at det bliver løst.
Det er rigtigt, at vi også skriver, at hvis det ikke fører til noget, bliver vi nødt til at lovgive om det.
Jeg mener nemlig ikke, vi kan leve med, at landets jobcentre ikke er tilgængelige for folk med et handicap.
Som jeg har tilkendegivet, er regeringen i forbindelse med kommunalforhandlingerne klar til at få afdækket, hvad problemstillingen er, og være med til at se på den.
Det, jeg siger, er bare, at hvis det kun er 3028standarden, som skal være gældende hele vejen igennem, løser det altså ikke problemstillingen, fordi det regelsæt lige nøjagtig vil ødelægge fleksibiliteten og ødelægge innovationen i dansk byggeri.
Det kan man selvfølgelig vælge at gøre og sige, at her er en skemalagt skitse, og sådan skal det være hele vejen igennem, men det vil altså betyde, at de kommuner, der ikke har rørt en finger, får staten til at betale, mens de kommuner, der har brugt skatteydernes penge på at gøre området mere handicaptilgængeligt, ingen penge får.
Sådan ville verden se ud, hvis vi lovgav på den måde.
Derfor: I forbindelse med kommunalforhandlingerne er jeg klar til at få problemet afdækket.
Det er faktisk derfor, vi har udarbejdet den handicappolitiske plan, hvor der bruges mange penge på området.
Der er i nærheden af et par milliarder, hvis vi tæller alt, hvad der skal bruges, op.
Nu vil jeg ikke indgå i større drøftelser om det fornuftige i DUT-ordninger osv., men bare gøre opmærksom på, at regeringen lige har besluttet at belønne alle de kommuner, der ikke har bygget plejeboliger, ved at betale dem for at bygge plejeboliger.
Vi har et eneste ønske, og det er, at der ikke bliver mere snak på området, men at alle danskere – også de 600.000, der har et handicap – kan få adgang til deres rådhuse og kan få adgang til jobcentrene og de offentlige systemer.
Det er ikke noget urimeligt krav, det er et minimumskrav, og vi beder ministeren om at sørge for, at det bliver til virkelighed, men vi er faktisk meget fremkommelige med hensyn til, hvordan det skal foregå.
Jeg mente at høre et tilsagn fra ministeren om – og det vil jeg meget have bekræftet – at allerede før man går i gang med at forhandle med kommunerne, skal der ske en kortlægning, så spørgsmålet kan indgå i dette års kommunalforhandlinger som noget, regeringen vil forsøge at fremme.
Er det rigtigt forstået?
Hvis det er rigtigt, vil jeg meget gerne kvittere og anerkende, for så er vi i hvert fald kommet et pænt stykke videre.
Når talen er om nybyggeri, er der et bygningsreglement, der siger, at det skal indrettes, så der er handicaptilgængelighed, og samtidig er det jo sådan, at for første gang nogen sinde har denne regering gennemført en lovgivning, der siger, at når der skal bygges om for et vist beløb i et eksisterende byggeri, skal det gøres sådan, at hvis der skal være offentlig adgang, skal handicappede kunne få adgang.
Med hensyn til om der er nogle her i salen, der gerne vil gøre noget mere end andre, tror jeg faktisk, hr. Martin Lidegaard og jeg er meget, meget enige om, at der skal gøres noget på området, og at der skal arbejdes videre med det.
Men når jeg har tilladt mig at sige fra talerstolen her i dag, at jeg ikke kan gå ind for det radikale beslutningsforslag, skyldes det, at jeg mener, at man træffer beslutninger ud fra nogle standarder, som ikke giver mest for pengene.
Jeg mener, problemerne skal løses, men lad os prøve at løse dem sammen med kommunerne.