Anne Baastrup (SF), 2005-06-16:
Dette lovforslag er præget af ideologi, og det er faktisk meget, meget uheldigt, at når det drejer sig om de svageste mennesker – handicappede, psykisk syge og børn og unge, hvis liv ikke er ret godt – skal disse menneskers fremtid præges af ideologi.
Oprindelig lavede man et udkast, hvor man lod ideologien slå fuldstændig igennem, nemlig total kommunalisering af alle institutioner.
Det gik så op for den forrige socialminister, at med de høringssvar, der kom ind, var det nok lidt for voldsomt, for det var jo helt tydeligt, at argumenterne fra de forskellige institutioner, som har de handicappede og folk med psykiske lidelser, mod at komme under en kommune med det samme var for tunge.
Man lavede så en ganske besynderlig opdeling, hvor institutionerne for børn og unge med sociale adfærdsvanskelige problemer skal være i kommunen, hvorimod handicappede og børn og unge med psykiske lidelser skal høre under regionen.
Hvis man dog så i det mindste blot havde gennemført den tænkning, men ikke overladt det til beliggenhedskommunen at træffe beslutning inden for 1½ måned efter, at den nye kommunalbestyrelse er trådt i karakter og har sat sig i stolene.
Her skal man træffe beslutning om, hvilke institutioner i beliggenhedskommunen som skal overgå til kommunen – uanset om det drejer sig om de tungeste og svageste mennesker, uanset om det er meget, meget højt specialiserede institutioner, og uanset om det drejer sig om de institutioner, som i virkeligheden var argumentet for, at man startede med at lægge driften i regionen.
Det er mig en gåde, at regeringen og Dansk Folkeparti har holdt fast i det synspunkt.
Heldigvis har man lavet om på finansieringsmodellen, således at det ikke er den helt, helt gode forretning, kommunen kan gøre ved at overtage institutionen – men alligevel.
Det er også utroligt, at man ikke i regeringspartierne og Dansk Folkeparti er blevet opmærksom på den henvendelse, som Amtsrådsforeningen kom med, hvor de ganske, ganske klart beskrev, at kommunalfolk var ude at se på deres institutioner i beliggenhedskommunen og tale med amtets folk, og at det var tydeligt, at det ikke var de handicappede mennesker, der var i behandling på denne institution, der var interessante for kommunen, men institutionens bygninger.
Det, vi jo også ved, er, at dette område med handicappede er et område, der har været i utrolig vækst siden 1980’erne.
Derfor er det fantastisk, at man ikke har taget dette her skridt langt mere alvorligt, og, når man har truffet beslutningen om, at institutioner for handicappede og børn og unge med psykiske lidelser skal ligge i regionen, så dog i det mindste har holdt fast i det, indtil rammeaftalen er på plads, således at der skal være konsensus mellem kommuner og region, før en institution kan gå over.
Et andet problem, det også har været ganske forbløffende man ikke har taget alvorligt, er, at vi nu får takstfinansierede institutioner i regionerne.
Vi ved, hvilken fantastisk rivende udvikling der har været på hele det specielle område inden for de sidste 20 år.
Vi ved, at det har kostet amterne utrolig mange penge at lave det her udviklingsarbejde.
Ikke desto mindre fastholder man ved den fuldstændig vanvittige måde, man lader regionerne blive finansieret på, at hele det sociale område, udvikling af de sociale tilbud, skal finansieres via taksterne.
Når man samtidig er klar over, at kommunerne er underkastet en økonomisk spændetrøje af format, så er det dog fantastisk, at man ikke bare på en eller anden måde har villet være med til at tale om en kommunal medfinansiering på det sociale område.
Vi har via spørgsmål forsøgt at få ministeren i gang med den tænkning.
M053S47324871subh.fm Page 4826
Tuesday, November 8, 2005 4:36 PM
Hvis man gav kommunerne en kommunal medfinansiering af det sociale område i regionerne, så fik vi ikke disse meget, meget dyre takster til disse meget specialiserede institutioner, hvor vi jo i virkeligheden kan komme til at se den konsekvens, at det enkelte menneske i det kommunale budget boner op, fordi det bliver for dyrt.
Når en kommune så kan se det, begynder den jo at kigge på, om der ikke kan findes andre metoder.
Er der ikke en metode til at give det pågældende menneske et heldagstilbud eller et døgntilbud, som ikke er så dyrt?
Jeg ved godt, at regeringspartierne og Dansk Folkeparti i denne sag har en utrolig tillid til kommunerne.
Men det er ikke andet end 14 dage siden, at vi foreslog, at man lavede et maksimum for, hvor tit ældre skal have hjemmehjælp.
Der mente ministeren, at det kunne man ikke gøre, for så ville alle kommunerne simpelt hen bare gå ned til, at der maksimalt kunne ydes hjemmehjælp hver 14. dag.
Det viser jo, at ministeren ikke har tillid til kommunerne generelt, men i denne her situation, med dette her lovforslag, hvor det drejer sig om de allerallersvageste mennesker, har ministeren, har Venstre, har Dansk Folkeparti tillid – en utrolig tillid.
Det, der så også har været en kilde til undren, er, at når der kommer en lang række henvendelser fra institutionsledere, fra organisationer og andre, som problematiserer den konstruktion, man har valgt, tager man ikke de problematiseringer alvorligt.
Jeg vil nævne et enkelt eksempel, som vi ikke har haft fremme i debatten: Det er jo sådan, at forsorgshjemmene nu skal gå fra at være finansieret dels af amterne, dels af staten til at være finansieret dels af kommune, dels af stat.
Så har forsorgshjemslederne skrevet en meget venlig udtalelse om de problemer, som de kan se.
Et af de problemer, de kan se, er, at beliggenhedskommunen halvt er deres arbejdsgiver, og samtidig er de som forsorgshjemsansatte forpligtet, det har i hvert fald været deres forpligtelse hidtil, til at bistå en beboer i en diskussion med kommunen om, hvorvidt den pågældende skal komme videre i sin sag, videre i sit liv.
Hvad er så svaret på denne kasketforvirring, dette problem, som forsorgshjemslederne helt alvorligt og stilfærdigt rejser over for Folketingets Socialudvalg?
Vi beder naturligvis om en kommentar, og hvad skriver ministeren så?
I stedet for at gå ind i det her konkrete problem, som kasketforvirringen giver, skriver ministeren, at lederne på forsorgshjemmene fortsat vil leve op til deres ansvar og arbejde for, at borgere på forsorgshjem kommer videre i deres liv og ikke sander til på hjemmene.
Det er da virkelig at fortælle forsorgshjemslederne, at man er fuldstændig flintrende ligeglad med, at de har en ganske, ganske relevant indvending mod den finansieringsreform, der nu starter for dem.
Under et af de tidligere spørgsmål, som fru Pernille Vigsø Bagge rejste, kom det jo så også frem, hvor lidt man i virkeligheden kender til de her institutioner, som kommunerne nu tilsyneladende på sigt kommer til at overtage.
Jeg synes selv, at man skal lave udviklingsplaner, når der er meget, meget færre beboere.
Så får vi at vide, at det drejer sig om 15 institutioner, men vi spørger så, hvor det er, at Lillemosegård eksisterer i dag, hvad det er for nogle institutioner, vi får efter svaret.
Det er først nu, hr. Hans Andersen fortæller her fra talerstolen, at det var en fejl.
Man begik en fejl.
Jamen hvorfor sagde ministeren så ikke det på et langt, langt tidligere tidspunkt?
Hvorfor skal vi sidde og fedte rundt med åbenlyst urigtige svar?
Hvorfor fik vi ikke straks besked om, at det var forkert?
Det er menneskeligt at fejle.
Det har bare været vigtigt for os i hele det her forløb, at vi fik afdækket, hvad det er for en viden, man har hos ministeren, hvad det er for en viden, de forskellige regeringspartier har, for vi har jo også undervejs i den her debat fået nogle noget overraskende beskrivelser, fordi det er specialiserede institutioner.
Skal de ligge i regionen?
Dansk Folkeparti var ikke et sekund i tvivl, samtidig med at man gerne ville have nærhed, samtidig med at man stod fuldstændig fast på, at den 15. februar 2006 er deadline for, hvornår en kommune ensidigt kan træffe beslutning om, at den institution vil de gerne have.
Derfor er det meget, meget problematisk, at man gennemfører et lovforslag med den hast, der ligger bag her, i stedet for at gå ind i den diskussion, der har været igennem de sidste 20 år: M053S47324871subh.fm Page 4827 Tuesday, November 8, 2005 4:36 PM
Hvordan decentraliserer vi dette område på en sådan måde, at man glidende får overført det til kommunerne med den konsekvens, at beboerne, de mennesker, det handler om, ikke får et svagere, ikke får et dårligere tilbud?
Det er den risiko, vi ikke vil være med til at lægge stemmer til.