runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2005-03-02:
Det er bare for at blive klogere, at jeg stiller dette spørgsmål.
Hvis nu en flygtning har haft arbejde i eksempelvis 21 måneder og så får sin opholdstilladelse inddraget, fordi der er ro i hjemlandet og vedkommende kan vende tilbage, kan man jo sige, at han eller hun er meget uheldig, for hvis sagsbehandlingstiden havde været 3 måneder længere, kunne vedkommende have fået lov til at blive her.
Vil man kunne tage sådan noget med i vurderingen af, hvor lang tid et ansættelsesforhold skal have varet?
Man kan jo forestille sig nogle konkrete sager, hvor en flygtning sagtens kunne opnå at arbejde i 24 måneder, fordi vedkommende er dygtig og der er brug for ham eller hende, men fordi der kommer en afgørelse, der betyder, at opholds/arbejdstilladelsen bliver inddraget, får vedkommende ikke mulighed for at bevise, at han eller hun sagtens kan være 24 måneder hos den samme arbejdsgiver.
Rune Lund (EL), 2005-03-02:
»Vil statsministeren bekræfte sit tidligere løfte om, at tilrettelæggelsen af folkeafstemningen om den nye forfatningstraktat for EU vil ske efter en inddragelse af samtlige Folketingets partier?
Lovforslaget sattes til forhandling.
Forhandling
Morten Østergaard (RV), 2005-03-02:
Konsekvensen har så været et hav af skæbner, som har været blotlagt.
Folk, som til trods for, at de har lavet en indsats, som regeringen netop efterlyser, altså folk, som får et arbejde, lærer dansk og i øvrigt gør en indsats og viser vilje til integration, har alligevel ikke fundet nåde for ministerens og for Udlændingestyrelsens blik.
Der vil jeg gerne spørge: Når ministeren så siger, at den praksis vil blive fastholdt, hvad er det så for et signal, man sender til flygtninge og indvandrere i det her land?
Selv hvis man gør det rigtige, er det altså sådan, at hvis man er så uheldig, at ens første arbejdsplads går konkurs og man derfor er nødt til at få et andet arbejde, så klapper fælden, når opholdstilladelsen skal forlænges, eller hvis man er så uheldig, at det sted, man arbejder, og hvor de er meget glade for en, altså kun har eksisteret i 21 måneder og ikke i 24 måneder, men hvor man gerne vil garantere den fortsatte ansættelse, så klapper fælden også.
Hvordan harmonerer det med de signaler, som regeringen i øvrigt forsøger at give antydning af at ville give på det område?
Rikke Hvilshøj (V), 2005-03-02:
Det er rigtigt, at bestemmelsen ikke er absolut, men der stod også i bemærkningerne til lovforslaget, da det blev vedtaget, at definitionen inden for det her område hedder mindst 2 års varighed, og det er altså praksis.
Der er ikke nogen praksis i forhold til behandlingen af de her sager, som gør, at man har sagt o.k. til under 2 år.
Når jeg understreger det her med, at der ikke findes nogen tal, så er det, fordi hr. Morten Østergaard specifikt beder om et numerisk tal.
Der vil jeg bare understrege, at det kan jeg altså desværre ikke give, for det findes ikke.
Men praksis er at holde sig til det, der står i lovens bemærkninger, nemlig mindst 2 års varighed.
Og det holder man sådan set fast i, for det er i forvejen en lempelig lov i forhold til at få opholdstilladelse på den her baggrund.
Morten Østergaard (RV), 2005-03-02:
Det skal vi nok lige have præciseret.
Er det således, at integrationsministeren oplyser, at der ikke er givet dispensation fra den her 24-måneders-regel, eller er det således, at man ikke har kunnet finde ud af, om der er givet dispensation?
Derudover vil jeg godt sige, at det, spørgsmålet egentlig går på, er at få bekræftet, at det, som står om definitionen på et længerevarende ansættelsesforhold, nemlig udgangspunktet omkring de 2 år, jo ikke er en absolut regel, men er noget, som man kan dispensere fra, hvis man i Udlændingestyrelsen finder det hensigtsmæssigt i forhold til reglerne.
Og det er der, hvor jeg gerne vil spørge, om ministeren ikke vil bekræfte her i dag, at det kan man godt, jævnfør det, som juraprofessor Jens Vedsted-Hansen fra Aarhus Universitet har sagt efter at have gransket forarbejderne nøje, altså at man godt kan give dispensation og fravige 24-måneders-kravet, hvis sagen i øvrigt taler for det.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-03-02:
Jeg går ud fra, at spørgeren henviser til bestemmelsen i udlændingelovens § 9 a, stk. 2.
Efter den bestemmelse kan visse udlændinge, der mister deres opholdstilladelse, under nærmere betingelser gives ny opholdstilladelse med henblik på fortsat beskæftigelse eller fortsat drift af selvstændig erhvervsvirksomhed.
Betingelserne er bl.a., at disse udlændinge er i et fast ansættelsesforhold af længere varighed eller gennem en længere periode har drevet selvstændig erhvervsvirksomhed, og at beskæftigelsesmæssige eller erhvervsmæssige hensyn taler herfor.
Det fremgår af bemærkningerne til bestemmelsen, at der ved et fast ansættelsesforhold af længere varighed som udgangspunkt forstås et ansættelsesforhold af mindst 2 års uafbrudt varighed hos samme arbejdsgiver.
Baggrunden for det tidsmæssige krav er bl.a., at bestemmelsen i den her § 9 a, stk. 2, i udlændingeloven er tænkt anvendt i tilfælde, hvor arbejdsgiveren grundet en arbejdstagers længerevarende ansættelse og eventuelle oplæring i virksomheden nu har svært ved at undvære arbejdstageren.
Bestemmelsen i udlændingelovens § 9 a, stk. 2, er altså lempelig, da der ikke stilles krav om, at der ikke må være ledig herboende arbejdskraft, og derfor gælder også kravet om, at ansættelsesforholdet har en vis varighed.
Det kræver et særligt registreringssystem, som altså ikke eksisterer.
Så derfor kan jeg ikke oplyse om det tal, som hr. Morten Østergaard efterlyser.
Morten Østergaard (RV), 2005-03-02:
Skriftlig begrundelse
To sager har for nylig påkaldt sig særlig opmærksomhed.
For det første den tyrkiske kvinde der var fastansat og udnævnt til »årets fighter« på sin arbejdsplads, lærte dansk på aftenskole, men hvis ansættelsesforhold havde indebåret to ansættelser, da den første virksomhed gik konkurs.
Tillige sagen om den faglærte kok fra Eksjugoslavien, som blev udvist, da han blot havde 21 måneders anciennitet på samme restaurant igen med henvisning til 24-måneders-reglen – til trods for at arbejdspladsen garanterede hans fortsatte beskæftigelse.
Juridiske eksperter har gransket lovgivningen og forarbejderne og slået fast, at der kan dispenseres fra kravet om 24 måneders fast ansættelse hos samme arbejdsgiver.
Spørgeren ønsker derfor konkret indblik i ministeriets tolkning og praksis omkring dispensering fra 24-månederskravet.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-03-02:
Så tror jeg, der er sket en lille misforståelse i forhold til det med visum.
Visum er jo ret bredt, det er der alle muligheder for at få, og her bliver der ikke lagt sådan nogle kriterier ind.
Det, jeg kommenterede tidligere, var diskussionen om, hvordan man har mulighed for at få en stærkere tilknytning til Danmark, hvis man skal kunne overholde tilknytningskravet og dermed få familiesammenføring.
Der er det, jeg siger, at der er indgange i form af uddannelse og arbejde.
Fru Elsebeth Gerner Nielsen efterspurgte tidligere: Hvad er det så, der skal til?
Og der er svaret, at det er de adgange, hvis jeg skal anbefale noget, man bruger for at kunne opnå den tilknytning.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2005-03-02:
Integrationsministeren sagde i sit tidligere svar noget, der er ret interessant, og som jeg gerne vil have bekræftet at integrationsministeren mener: Man skal ikke kunne få visum bare for at være hustru eller mand – eller for at blive far for den sags skyld.
Er det regeringens menneskesyn, at det her med at være hustru og mand og barn for den sags skyld – det sagde ministeren ikke noget om – ingenting betyder?
Nu ryster ministeren på hovedet.
Hvis det er sådan, at det her med, at vi er fædre og mødre og koner og mænd, rent faktisk betyder noget for regeringen – og der er jo sådan set ikke noget, der for os borgere er mere afgørende, når det kommer til stykket; der er jo intet, der er vigtigere end ens børn eksempelvis – vil integrationsministeren så prøve at løfte sløret for, hvordan dansk-udenlandske familier, som ikke kan opholde sig her i landet, og som ikke bare kan rejse til udlandet og tage bolig dér, kan få lov til at være det, der er allervigtigst for dem: hustruer, mænd, børn, fædre, mødre?
Rikke Hvilshøj (V), 2005-03-02:
I loven er det fastsat, at det skal være af mindst 2 års varighed.
Det er altså grænsen og vejledningen til administrationen om, at det er mindst 2 års varighed, som er rettesnoren, og det er det, praksis skal rette sig efter.
Nu nærmede hr. Morten Østergaard sig netop baggrunden for spørgsmålet, nemlig de konkrete sager, der er henvist til.
Jeg må henvise til, at inden for de rammer, der ifølge forretningsordenen er sat for spørgsmål her i Folketinget, er det ikke muligt for mig at kommentere sagerne nærmere, for det ville betyde, at jeg skal videregive fortrolige oplysninger, og det kan jeg ikke gøre her.
Jeg kan blot oplyse, at den første sag, som hr. Morten Østergaard henviser til i begrundelsen, ikke har noget med § 9 a, stk. 2, at gøre – sagen har i øvrigt netop fundet sin løsning, og jeg vil orientere spørgeren direkte herom bagefter – og at den anden sag for øjeblikket er under behandling.
Gitte Lillelund Bech (V), 2005-03-02:
Københavns Lufthavn i Kastrup er en lufthavn af vital betydning for Danmarks trafikforbindelser, nationalt så vel som internationalt.
Det kan ingen vist være i tvivl om, og det er derfor vigtigt, at lufthavnen har den nødvendige kapacitet, som kan tilgodese væsentlige samfundsmæssige og overordnede trafikale hensyn.
I denne sag står vi med det faktum, at Europa-Kommissionen i flere omgange har lagt op til at rejse sag mod den danske stat, mest på grund af ejerskabsbegrænsninger med hensyn til Københavns Lufthavne A/S, idet EU har anset ejerskabsbegrænsningerne som værende i strid med EU's regler om kapitalens frie bevægelighed.
Kommissionen har også haft indvendinger mod trafikministerens ret til at udstede direktiver, godkende vedtægtsændringer m.v. Selvfølgelig mener vi i Venstre, at dansk lovgivning, også vedrørende Københavns Lufthavne A/S, skal være i overensstemmelse med EU-retten, og det er i bund og grund, hvad det lovforslag, vi nu behandler, skal sikre, og det kan vi naturligt nok bifalde fra Venstres side.
Lovforslaget sikrer – og det synes vi er yderst fornuftigt – at også efter ændringer af lov om luftfart kan det danske samfund fortsat have en international lufthavn med den nødvendige kapacitet.
Sikkerheden kommer i form af, at der kræves tilladelse til at drive lufthavn, og at der skal stilles vilkår for tilladelsen.
Endelig bifalder vi, at lovforslaget giver en gennemsigtighed med hensyn til ejerskab og regulering, idet det klart præciseres, hvad der er ejerskab, og hvad der er myndighedsudøvelse.
Det er en gennemsigtighed, som vi i Venstre har talt for i mange år, så samlet set kan vi støtte lovforslaget.
Poul Andersen (S), 2005-03-02:
Der er tale om en genfremsættelse, så jeg skal ganske kort for Socialdemokratiet fremføre følgende: Der er tale om, at man retmæssigt bringer tingene på plads i forhold til EU-retten med klarhed om statens ejerskab på den ene side og myndighedsrollen på den anden for Københavns Lufthavns vedkommende, og det kan vi selvfølgelig tilslutte os.
Walter Christophersen (DF), 2005-03-02:
Europa-Kommissionen sendte i april 2000 en åbningsskrivelse til den daværende regering, hvori man påpegede, at visse bestemmelser i lov om Københavns Lufthavne A/S var i strid med EUrettens regler om det indre marked.
Den daværende regering afviste Kommissionens synspunkter.
I en supplerende åbningsskrivelse i februar 2003 til den nuværende regering fastholdt Kommissionen sine synspunkter, men endnu en gang blev synspunkterne afvist af regeringen.
I maj 2003 blev der ved EF-Domstolen afsagt to principielle domme, der gik Danmarks afvisninger imod, hvorefter man endelig anerkendte, at en lovændring var nødvendig, og det er den lovændring, der er til behandling her i dag.
Hvorfor den tidligere og nuværende regering har strittet imod Kommissionens krav, er for Dansk Folkeparti uforståeligt, da kravene både er åbenlyse og logiske.
Kommissionen anfægter tre væsentlige områder: Ingen aktionær, bortset fra den danske stat, kan eje mere end 10 pct. af aktiekapitalen i Københavns Lufthavne A/S.
Det er logisk, at man i 2005 ikke kan have en sådan præferencestilling til en enkelt aktionær, og dette problem er også for nærværende løst på den seneste generalforsamling ved en vedtægtsændring.
Det virker også ret åbenlyst, at man ikke kan have det stående i en lov for en virksomhed, men at det skal placeres andetsteds, hvilket også sker med dette lovforslag ved at indskrive det i lov om luftfart.
Endelig anfægter Kommissionen transportog energiministerens ret til at godkende selskabets vedtægter og eventuelle ændringer i disse.
Denne ret bliver med lovforslaget taget helt ud af lov om Københavns Lufthavne A/S, hvilket vi også er enige i.
Der er herefter rene linjer med hensyn til statens ejerskab og statens myndighedsrolle.
Lovforslaget er med enkelte ændringer en genfremsættelse af L 76, som blev fremsat for Folketinget den 4. november 2004, og Dansk Folkeparti kan naturligvis godkende forslaget.
Henriette Kjær (KF), 2005-03-02:
Da det har været uklart, hvilke regler der præcis gælder for den individuelle handicapkørsel, er det vigtigt, at vi får præciseret reglerne, og det gør vi med dette forslag.
Det er noget, vi fra konservativ side er meget glade for, sådan at der ikke hersker nogen tvivl om, hvordan og hvorledes man skal behandle mennesker med handicap, der har brug for at komme omkring til forskellige aktiviteter.
Anden del af forslaget handler om elektroniske rejsekort og elektronisk rejseplanlægning, og det er klart, at loven skal rumme muligheder for, at man som udbyder af transport af forskellig slags skal kunne opbygge sådanne systemer og måske også med tiden kunne opnå nogle kommercielle fordele af dem.
Det bliver der mulighed for med dette her lovforslag, og det kan vi fra konservativ side støtte, så der er fuld opbakning til hele lovforslaget.
Walter Christophersen (DF), 2005-03-02:
Jeg vil svare hr. Martin Lidegaard fra Det Radikale Venstre som følger: Vi vil tage kontakt til DSI for at få en uddybende forklaring og stillingtagen fra DSI om et eventuelt minimumskrav om transport fra dør til dør.
Dansk Folkeparti er umiddelbart positiv og vil overveje at medtage dette spørgsmål ved de kommende finanslovforhandlinger for 2006.
Martin Lidegaard (RV), 2005-03-02:
Jeg vil gerne kvittere for hr. Walter Christophersens ordførertale, for jeg synes, det er rart at vide, at Dansk Folkeparti har bidt mærke i de høringssvar, der har været, ikke mindst fra DSI.
Skulle jeg høre hr. Christophersens ordførertale sådan, at han godt vil være med til sammen med os, der synes, at det her niveau simpelt hen er lagt for ringe for de 500.000 danskere, i øvrigt mange ældre, der jo plejer at ligge Dansk Folkepartis hjerte nær, og at vi derfor, når vi skal i gang med den næste finanslovforhandling, kan regne med Dansk Folkepartis støtte til at gå ind og hæve niveauet, især hvis det viser sig, hvilket jeg er alvorlig nervøs for, at det i forbindelse med strukturreformen vil betyde en direkte forringelse i flere kommuner? Hører jeg en positiv tilkendegivelse af, at Dansk Folkeparti er klar til en dialog om det?
Walter Christophersen (DF), 2005-03-02:
Dette lovforslag præciserer de nuværende regler for amternes tilrettelæggelse af handicapkørsel for svært bevægelseshæmmede.
Kravet om denne præcisering er kommet fra Ombudsmanden, som i forbindelse med vedtagelse af et beslutningsforslag om ligestilling og ligebehandling mellem handicappede og andre borgere blev bedt om at følge udviklingen og eventuelt meddele påtale.
Det har han nu gjort, idet han ikke mener, at ligebehandlingsprincippet er blevet tilgodeset.
Derfor dette lovforslag, som vi i Dansk Folkeparti hilser velkommen.
De berørte parter kan til enhver tid se, hvilke rettigheder de har.
Lovgivningen udstikker minimumsrettigheder, og det er amterne, der administrerer ordningen og fastlægger serviceniveauet, der dog aldrig må blive lavere end lovens minimumskrav.
Når kommunalreformen bliver vedtaget, vil det være de nye trafikselskaber, der administrerer ordningen.
Lovforslaget har været i høring, og høringssvaret fra De Samvirkende Invalideorganisationer giver anledning til mere ris end ros.
Man når til den konklusion, at lovforslaget skal gå om igen.
Indsigelserne, som er stilet til det daværende Trafikministerium ved brev dateret den 8. oktober 2004 fra De Samvirkende Invalideorganisationer, herunder Dansk Blindesamfund og Landsforeningen af Polio-, Trafik- og Ulykkesskadede, er meget relevante og seriøst noteret af Dansk Folkeparti.
Dansk Folkeparti går meget gerne i dialog med DSI om elementerne i deres høringssvar.
Dansk Folkeparti har bl.a. bemærket DSI's bekymringer med hensyn til kørslens omfang og service.
Dansk Folkeparti er helt enig med DSI i, at brugerne af den særlige kollektive kørselsordning skal sikres kørsel til og fra hoveddøren i egen bolig, hvis der er behov herfor.
Dette er et spørgsmål om tryghed for den enkelte bruger.
Skal dette ønske indarbejdes i ny lovgivning, er det imidlertid finanslovstof, da amterne eller de nye trafikselskaber selvfølgelig vil kræve udligning, hvis lovgivningen skærpes.
Meningen er nemlig at præcisere de nuværende regler.
Jeg har noteret mig, at DSI i de afsluttende bemærkninger roser lovforslaget for, at det understreger, at brugerne af den særlige kollektive kørselsordning har ret til minimum 104 ture årligt efter eget valg, altså en præcisering, som lovforslaget netop omhandler.
Endvidere gør jeg opmærksom på, at der i aftalen om trafik, dateret den 5. november 2003, mellem regeringen og Dansk Folkeparti, Det Radikale Venstre samt Kristendemokraterne er reserveret 50 mio. kr. til forbedring af handicaptilgængeligheden i den kollektive trafik, herunder etablering af elevatorer på stationer.
Da staten garanterer for lånene til de to selskaber, er det en overvejelse værd, om udbyttebetaling skal indstilles, indtil gælden er afviklet.
Med indførelse af rejsekortet fra 2007 bliver det nemmere at benytte den kollektive transport, og der er ingen tvivl om, at det vil medføre, at endnu flere vil anvende de kollektive ordninger.
Dansk Folkeparti kan tilslutte sig forslaget.
Poul Andersen (S), 2005-03-02:
Der er jo tale om en genfremsættelse, og jeg skal ikke stå her og fremføre alle de argumenter, som vores ordfører på daværende tidspunkt, da lovforslaget hed L 105, havde.
De er stadig væk gældende.
Vi ønsker så vidt muligt en ligestilling af brugen af kollektiv transport, og vi vil derfor også fortsat støtte SF's ændringsforslag, som er genoptrykt i vores betænkningsbidrag til lovforslaget.
Indførelse af rejsekort og rejseplaner har vi ingen indvendinger imod.
Forslaget giver positive ændringer på nogle områder.
Vi vil derfor støtte lovforslaget, men søge det ændret, når det bliver muligt.
Gitte Lillelund Bech (V), 2005-03-02:
Jeg mener faktisk, at hensigten med det her forslag er at få præciseret, hvad minimumskravene er, for det har været ret svært at finde ud af.
Derfor ser jeg det her forslag som værende et oprydningsforslag.
Vi får præciseret noget, som burde have været præciseret bedre, men som ikke har været det før.
Jeg synes også, at vi i forbindelse med den førstebehandling, vi havde i den tidligere folketingssamling, rent faktisk fik set, at der er nogle grænseflader til eksempelvis serviceloven og sociallovgivningen, som ikke har været særlig tydelige før, men som vi jo i hvert fald nu får mulighed for at finde.
Jeg tror ikke på, at det her vil føre til en forringelse af servicen.
Jeg mener faktisk, at det er en forbedring, at man nu som svært bevægelseshæmmet med det her i hånden kan sige: Det her er de krav, som jeg som minimum skal have opfyldt.
Og så har jeg en formodning om, som jeg også nævnte før, at kommunerne vil tage udgangspunkt i det eksisterende serviceniveau, for jeg er fuldstændig med på, at som det er i dag, er serviceniveauet forskelligt fra trafikselskab til trafikselskab.
Martin Lidegaard (RV), 2005-03-02:
Det vil jo vise sig.
Man kunne også have den formodning, at når ansvaret netop flyttes fra HUR og ud til de enkelte kommuner, starter man så på en frisk.
Men grunden til, at jeg stillede det første spørgsmål, er, at jeg gerne vil høre fru Gitte Lillelund Bech: Hvis det her forslag de facto fører til en forringelse af servicen i adskillige kommuner i landet, er fru Lillelund Bech så enig med mig i, at det er stik mod hensigten i lovforslaget, og vil Venstre så være med til sammen med os at gå ind og forhøje standarderne, sådan at det her ikke bliver til ugunst for de ældre og for de handicappede, men tværtimod bliver til en forbedring?
Ellers er det jo helt omsonst at bruge tid på at få vedtaget det her forslag.
Gitte Lillelund Bech (V), 2005-03-02:
Jeg takker først for den venlige bemærkning om trafikordførerskabet.
Så vil jeg sige, at jeg regner med, at kommunerne, når de skal til at definere serviceniveauet, tager udgangspunkt i det eksisterende serviceniveau.
Eksempelvis ved vi, at i hovedstadsområdet, i HUR-området, er serviceniveauet bedre end de minimumsstandarder, der er her.
Så jeg har en forventning om, at der tages udgangspunkt i det eksisterende serviceniveau.
Martin Lidegaard (RV), 2005-03-02:
Den ene er, at fru Gitte Lillelund Bech er blevet trafikordfører for partiet Venstre, og den anden er, at regeringen har fremsat forslag om hele strukturreformen på trafikområdet.
Jeg kunne egentlig godt tænke mig at spørge fru Lillelund Bech, om hun deler min opfattelse af, at der er en vis risiko eller mulighed for, at de nye kommuner, som i fremtiden skal definere serviceniveauet på det her område, altså handicapområdet, og som skal starte forfra på det her område, tager udgangspunkt i de minimumsregler, som vi nu fastlægger, og at der er en meget stor sandsynlighed for, at de bliver retningsgivende for de nye kommuners serviceniveau?
Deler fru Gitte Lillelund Bech den opfattelse?
Gitte Lillelund Bech (V), 2005-03-02:
Lovforslaget indeholder to dele.
Den første er en præcisering af, hvilke minimumskrav der kan stilles til individuel handicapkørsel for svært bevægelseshæmmede, og anden del drejer sig om bestemmelse om kommerciel anvendelse af det elektroniske rejsekort og rejseplanen.
For Venstre er det væsentligt, at vi holder fast i formålet med individuel handicapkørsel, nemlig at vi skal ligestille de svært bevægelseshæmmede borgere i samfundet med borgere uden fysiske handicap, for så vidt angår transportmuligheder med kollektiv trafik.
Der har dog længe været behov for en præcisering af minimumskravene til individuel handicapkørsel for svært bevægelseshæmmede.
Da det her lovforslag er en genfremsættelse fra sidste folketingssamling, har vi jo haft en førstebehandling en gang før.
Ved førstebehandlingen i den tidligere folketingssamling af selv samme lovforslag ønskede vi i Venstre at få opklaret en lang række uklarheder, hvilket vi fik på tilfredsstillende vis under udvalgsbehandlingen.
Eksempelvis blev det klart, at grunden til en aldersgrænse på 18 år er, at en lavere aldersgrænse kunne risikere at stille gruppen af børn og unge ringere i forhold til de mere fleksible kørselstilbud, som de er berettiget til efter anden lovgivning, primært serviceloven.
Venstre mener derfor, at lovforslaget netop præciserer og ligestiller svært bevægelseshæmmede borgere i samfundet med borgere uden fysiske handicap under skyldig hensyntagen til anden lovgivning.
I forbindelse med ønsker om kommercialisering vil jeg i øvrigt nævne, at vi i Venstre mener, at det er ærgerligt, at private trafikvirksomheder ikke allerede nu kan være aktionærer i Rejsekort A/S.
Samlet set kan Venstre støtte lovforslaget.