runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mikkel Dencker (DF), 2004-02-04:
Nu ved jeg ikke, hvad det var for ting, hr. Buksti tænkte på, at han godt kunne tænke sig at sige, men som forretningsordenen åbenbart forbyder.
Jeg kan kun sige, at det er et definitionsspørgsmål, men hvis, som hr. Buksti siger, at den her sundhedsydelse skal modsvares af krone-til-krone-nedgang i lønudbetalingen, det var sådan, jeg forstod hr. Bukstis ord, så kræver det jo, at man før har haft en lønudbetaling udelukkende i kroner, altså en kontant lønudbetaling.
Derfor er det ret svært at afgøre det i de tilfælde, hvor det er et nyt ansættelsesforhold, som ikke tidligere har været baseret på nogen kontantlønsudbetaling, men hvor det er et helt nyt ansættelsesforhold, hvor man forhandler en kontrakt eller en aflønning.
Så det synes jeg er ret hypotetisk.
Margrethe Vestager (RV), 2004-02-04:
Tværtimod kan man sige, at vi jo nærmest konkurrerer med os selv. Klarheden i, hvad der foretages, lader desværre ofte noget tilbage at ønske.
Senest i går kom, hvad man vel kan kalde, forskningens finanslov og øgede nok forvirringen om end på et højere niveau end det, vi var på i forvejen.
Vi har den formodning i Det Radikale Venstre, at med en erhvervsstruktur som den danske præget af mange små og mellemstore virksomheder skal man ikke kunne forvente, at det er fra privat side, man får en opfyldning fra det nuværende offentlige niveau til 3 pct. af BNP.
Derfor håber vi naturligvis meget, at regeringen vil lave en offensiv og åben strategi for, hvordan vi når Barcelonamålsætningen for alle hovedområderne og ikke kun udvalgte få med så mange forskere, at forskningsgenerationsskiftet kan gennemføres, og at der kan være det, som statsministeren jo meget paradoksalt kalder statsstyring og fri konkurrence på samme tid.
Besvarelse
Hanne Severinsen (V), 2004-02-04:
Tak for at tage et vigtigt emne op, som optager os alle.
Universiteternes generelle betingelser er desuden blevet forbedret ved universitetsloven.
Men hvis vi skal nå op på 3 pct. af BNP i år 2010 - det er Barcelonamålsætningen, og det er også regeringens målsætning - er der to betingelser, der skal være opfyldt. For det første skal vi have en god spredningseffekt mellem den offentlige og den private forskning.
Det vil vi få dels med en udbygning af erhvervsforskeruddannelserne, som netop i går fik ekstra midler, dels ved en kommende lovgivning om teknologioverførsel og sidst, men ikke mindst vil der komme en spredningseffekt mellem den offentlige og private forskning ved oprettelsen af Nordsøfonden, som vi stærkt håber at Folketingets andre partier vil være interesseret i at være med til.
Her satser vi på områder, hvor der er et stort udviklingspotentiale, og hvor vi allerede i dag har forskermiljøer på et særdeles højt niveau, såsom bioteknologi, informationsteknologi og nanoteknologi.
Skal vi ud at finde nicher i verdensproduktionen, skal vi satse på forskning og udvikling bl.a. på disse områder.
For det andet: En meget vigtig betingelse er, at vi har de dygtigste unge forskere, og at de for alvor kommer i gang med at uddanne sig.
Danmark har et stort generationsskiftebehov ud over det behov, vi yderligere vil få for dygtige forskere, hvis vi skal op på vores 3 pct. af BNP.
Det har alle i forskningsverdenen et ansvar for at løse
netop nu.
Derfor skal vi sikre vore talentfulde unge, at de tror på deres udviklingsmuligheder hos os.
Som et skridt i den rigtige retning bevilgede regeringen i går 70 nye ph.d.-stillinger.
Det bør følges op af universiteter og forskningsprogrammer.
I de kommende år skal vi gøre vores yderste for at tiltrække de bedste fra ind- og udland, så vi får mange unge og velkvalificerede til at hjælpe os med at opfylde statsministerens ord i sidste landsmøde: »Vi skal gøre Danmark til et førende land, hvor spændende virksomheder blomstrer.
Et land, hvorfra danske idéer og danske produkter vælter ud i verden.
Og vender hjem som danske arbejdspladser og danske indkomster.«
Lene Jensen (S), 2004-02-04:
Det er jo dejligt at kunne debattere et emne, som interesserer alle, og som alle er enige om skal prioriteres højt, både af hensyn til erhvervslivets konkurrenceevne og sådan set også af hensyn til resten af livet, for forskning handler om andet end konkurrenceevne.
Det handler også om indsigt, det handler om viden, det handler om erkendelse.
Det er derfor, der skal investeres mere i forskning.
Hvis jeg nu påpeger fakta, nemlig at den her regering knap nok har orket at opretholde det forskningsmæssige bevillingsniveau, som de tidligere socialdemokratisk ledede regeringer har haft, så ved jeg godt, at jeg fra ministerens og fra regeringspartiernes side bliver mødt med en klagesang, der handler om, at hvis det var overladt til Det Radikale Venstre og Socialdemokratiet, var Forskningsdanmark gået fuldstændig rabundus, fordi der var nogle skrænter forude.
Socialdemokratiet er parat til fortsat at prioritere forskningen, og det er også derfor, vi helt konkret har foreslået 2 mia. kr. mere til forskning og uddannelse i vores seneste finanslovudspil.
Man har jo foreslået den her milliardfond, men det er altså ikke milliarderne, man vil investere, men det er afkastet af milliarderne.
Det er ikke 16 mia. kr. til forskning.
Det er afkastet af 16 mia. kr. om 8 år.
Jeg har forsøgt mig med et § 20-spørgsmål, hvor jeg har spurgt ind til, hvad man kan forvente, der kommer ud af det i kroner og øre til forskning, og jeg har fået det svar, at det kan man sådan set ikke rigtig sige noget om.
Jeg håber meget, at ministeren kan komme det en lille smule nærmere i dag.
Nu er det ikke gjort alene med penge.
Vi skal også have noget mere ud af de penge, som vi bruger til forskning, og det er derfor, kan jeg høre, at mange af os er meget optaget af forskeruddannelse.
Socialdemokratiet har helt konkret foreslået, at vi igangsætter 500 forskellige slags ph.d.-forløb allerede i år og 500 mere til næste år og til næste år igen.
Det synes jeg faktisk er et vigtigt input til den her debat, når man hører ministeren tale om, hvor mange nye forskere der er på vej.
Hvor mange er det helt præcist - altså bortset fra de 70, som så dagens lys i går?
De skal være velkommen hver og en af dem, men hvor mange er det med alle de her ekstrabevillinger, vi hørte om?
Så er der også spørgsmålet om forskningens kvalitet, og der må jeg sige, at vi i Socialdemokratiet har stor tillid til den lovgivning, vi selv har været med til at lave både omkring det rådgivende forskningssystem og omkring universiteterne.
Derfor undrer det os også lidt, at regeringen har forelsket sig i en fondskonstruktion, og i den forbindelse glæder vi os til at høre om, hvad det er, der egentlig er galt med det system, vi allerede har.
I Socialdemokratiet er vi sådan set ikke i tvivl.
Det skal være dem, der ved noget, som fordeler forskningsmidlerne.
Vi tror på, at det er den måde, vi sikrer kvaliteten på.
Vi synes ikke, vi har brug
for flere forskningsmæssige finurligheder, men for et ægte løft, der indeholder kvalitet.
Jeg håber, det bliver det, vi kan debattere her i dag.
Jesper Langballe (DF), 2004-02-04:
På forskningens vegne glædede vi os, da vi fik at vide, at regeringen ville bruge nogle Nordsøpenge til at give forskningen et løft og sikre en kontinuerlig kvalitet, selv om det jo er rigtigt, at man selvfølgelig ikke skal overvurdere renteafkasteffekten af selv 16 mia. kr.
Jeg har set, at 0,2 pct. af BNP har været nævnt som det, det vil forøge bevillingen med, men det kan ministeren måske forklare os nærmere.
Vi glædede os på dansk forsknings vegne, i hvert fald over den gode vilje, regeringen havde til en ekstra saltvandsindsprøjtning.
Men lad mig så sige, at for os at se er det, der er behov for, at man, især når det er så store penge, man opererer med, på lang sigt klæder Danmark på til at tage de aktuelle forskningsudfordringer op.
Derfor kan vi måske nok være lidt betænkelige ved, at man på forhånd ligesom lægger det hele i tre hatte, der hedder bioteknologi, nanoteknologi og informationsteknologi. Vi synes, det var bedre, at man sikrede muligheden for hele tiden at imødegå de aktuelle udfordringer.
Lad mig der pege på, at der sidste gang vi diskuterede her i Folketingssalen, sidste gang dansk grundforskning og Danmarks Grundforskningsfond blev nævnt, var en almindelig rørende enighed mellem partierne og ministeren.
Som bekendt er kapitalen jo ved at være opbrugt - der er 1 mia. kr. tilbage, som vil være spist op i 2013 - og der blev sagt mange smukke ord om, at nu skulle vi holde hinanden fast på, at den kapital skulle reetableres.
Nu har regeringen og Folketinget virkelig en chance for at vise, at det ikke kun var festtaler, især på baggrund af den fremragende evaluering, altså den internationale evalueringsrapport, der er kommet, hvor det viser sig, at 16 af de centre, som Grundforskningsfonden har sat i gang, jo virkelig hæver sig til internationalt niveau, ikke mindst på bioteknologiens område.
Det er en måde, hvorpå man i stedet for, at man, hvad skal jeg sige, hele tiden skal opfinde hjulet forfra, så kan gå ind i en kontinuerlig succes, der også vil sikre fornyelse.
Pia Christmas-Møller (KF), 2004-02-04:
Jeg vil skynde mig at starte med at takke hr. Langballe for de pæne ord om Nordsøfonden.
Det vil jeg gerne holde hr. Langballe og Dansk Folkeparti fast på også efter dagens debat.
Det borger godt for de kommende forhandlinger.
Helt den samme kvittering kan jeg ikke udstikke til Socialdemokratiets ordfører, fru Lene Jensen, som jo var temmelig kritisk over for regeringens forskningsindsats.
Men fru Lene Jensen ved jo godt, at hun taler mod bedre vidende. Jeg tror faktisk, man skal lede ganske længe og formentlig helt forgæves i de historiske arkiver, hvis man ønsker at finde en periode, hvor der er sket så meget positivt, truffet så mange positive beslutninger, sat så høje mål og bevilget så mange penge til forskning i Danmark, som der rent faktisk er, siden den borgerlige regering trådte til.
Det er en kendsgerning, at vi fra SR-regeringen arvede et dramatisk fald, faktisk på flere milliarder kroner i bevillingerne.
Vi overtog den såkaldte bevillingsrang.
Og jeg vil sige til fru Lene Jensen, at det er en kendsgerning, at vi har rettet den op og givet forskerne bevillingsmæssig tryghed i årene fremover.
Der er derudover i samme 2-årige periode gennemført dybtgående reformer.
Universitetsreformen, forskningsrådsreformen og reformen af sektorforskningen er gennemført ud fra en konsekvent politisk prioritering af kvaliteten og indsatsen.
Omdrejningspunktet for vi Konservative er igen og igen faglighed, faglighed og atter faglighed.
For os gælder altså kvaliteten lige fra folkeskolen til forskerstillingerne.
Her må der ikke slækkes på ambitionerne, tværtimod.
Vi vil videre, for det er kun via massiv satsning på ny viden gennem forskning og udvikling, at vi kan sikre grundlaget for fremtidens velfærd.
Derfor har vi fra konservativ side presset på for ikke alene at dække hullet efter den tidligere regering, men også for at få sat højere mål.
Vi mener det faktisk alvorligt, når vi vil prøve at forfølge intentionerne fra Barcelonaerklæringen.
Vi er i den forbindelse kommet med flere ideer til, hvordan man kan skaffe penge ud over det, der allerede er skaffet.
Forslaget om Nordsøfonden for højteknologisk udvikling er et eksempel.
Hvis et politisk flertal kender sin besøgelsestid, vil det med dette forslag være muligt at opbygge en samlet mersatsning på ca. 16 mia. kr. over de næste 8 år.
Det er dog immervæk noget.
Det er i hvert fald bedre end ingenting.
Et andet forslag, vi er kommet med, er at bruge indtægterne fra salg af statslige virksomheder og aktiver.
Det foreslog vi allerede i sommeren 2002.
Det er vor generations opgave både at afvikle den gæld, vi og vore forældre skabte, samtidig med at vi sår de forsknings- og udviklingsmæssige frø, som skal generere fremtidens produktion og viden og dermed sikre Danmark en placering som velfærdssamfund også i næste generation.
Vi skal sigte på at være de bedste blandt de bedste internationalt.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-02-04:
Kvaliteten i dansk forskning er høj.
Men det forudsætter en ganske betragtelig indsats, hvis det skal sikres, at den også er det om 5 og 10 år.
De offentlige forskningsbevillinger, der jo er kernen i en stærk forskningssektor, har været uforandrede i 5 år.
Vi er meget, meget langt fra Barcelonamålsætningen.
Ifølge videnskabsministerens egne tal forudsætter en realisering af Barcelonamålsætningen, at der tilføres den offentlige forskning 900 mio. kr. om året i hvert af årene fra 2005 til 2010.
Der uddannes næsten kun halvdelen af de ph.d.ere, der er forudsætningen for Barcelonamålsætningen, men også forudsætningen for den tilstrækkelige tilførsel af nye uddannede forskere til både den offentlige forskningssektor og til den private forskningssektor - og den private industri i det hele taget.
Det nydannede Strategiske Forskningsråd, der bl.a. skulle sikre en stærkere vekselvirkning mellem offentlig og privat forskning, har ikke nogen midler ud over de midler, oppositionen har skaffet det.
Vi mangler fortsat en strategi for at sikre, at langt flere kvinder kommer ind i forskerstillinger.
Jeg vil gøre opmærksom på, at halvdelen af de nyuddannede akademikere er kvinder.
Trods den vækst, der har været i offentlige forskningsmidler i 1990'erne, kan vi i dag konstatere, at de tekniske videnskabers relative andel direkte er faldet.
De midler, der skal sikre, at forskningsviden bevæger sig videre ud i samfundet, både den offentlige og den private del, og ud i produkter og processer og udvikling af dem, er direkte beskåret.
Trods det initiativ, regeringen lancerede i går - og tak for det, det er udmærket - så kan vi sige, at vi er meget, meget langt fra at sikre det, der er helt indlysende, nemlig
at vi skal have langt flere akademikere og langt flere forskeruddannede ud i virksomhederne, ikke mindst i de små og de mellemstore virksomheder, hvis vekselvirkningen mellem offentlig og privat sektor skal lykkes. Endelig vil jeg pege på, at det er meget uheldigt, at regeringen under sine finanslovforhandlinger op til 2004 selv forbrød sig så inderligt mod fri konkurrence om midlerne-princippet, både gennem koldkrigsbevillingen og gennem den særlige solpletbevilling
Det pynter ikke, selv om det reelt var små midler.
Jeg synes, der er grund til at fremhæve de her ting, fordi dansk forskning efter vores mening faktisk er truet, hvis der ikke handles, og dermed er dansk økonomi og dansk produktudvikling også truet på længere sigt.
Til sidst vil jeg godt spørge ministeren: Når han taler om Barcelonamålsætningen, er det så fortsat sikkert, at det, regeringen mener, er, at der skal være 1 pct. af BNP, der går til offentlig forskning, eller taler ministeren i virkeligheden om noget andet?
Det er jo ikke nok at tale om de 3 pct.
Det var det eneste, jeg hørte undervejs, og det synes jeg er et stort problem, for alle ved, og al rådgivning er gået på, at uden en meget stærk offentlig forskningssektor får vi ikke noget ud af midlerne.
Alle rådgivningssystemer har anbefalet 1 pct, ja, Forskningskommissionen anbefalede faktisk mere.
Margrethe Vestager (RV), 2004-02-04:
Når vi investerer i et stærkere, klogere Danmark, så er Det Radikale Venstre klar over, at der ikke er nogen fribilletter.
Derfor er det også meget afgørende at kunne gennemskue den manipulation, som vi bliver udsat for bl.a. fra den konservative ordførers side, når vi får at vide, at der samlet vil være en mersatsning på 16 mia. kr. over 8 år.
Det kunne jo forlede folk til at tro, at der ville blive brugt 2 mia. kr. mere pr. år, men det er jo ikke sådan, det er.
Regeringen har foreslået, at man laver et forlig om at bruge afkastet af noget, der om 8 år bliver til 16 mia. kr. på forskning.
Man vil endda holde det ude af opgørelsen over, hvor mange penge vi faktisk bruger i den offentlige sektor.
Investeringer kræver, at vi faktisk tør sige, at der er noget, der er bedre end andet.
Vi tror, det er vigtigt, at vi tager den diskussion her, for fremtiden kommer jo helt af sig selv.
Der skal kloge investeringer til at gøre det til en bedre fremtid for os alle og ikke kun for de få.
Ideen om at sælge statens aktiver er jo selvfølgelig interessant, men spørgsmålet er, om man ikke bare kan blive enig om at øremærke overskuddet for de aktiver i stedet for partout at sælge dem som en del af statens arvesølv.
Når vi har taget den her diskussion op, er det jo, fordi vi oplevede en meget positiv, konstruktiv fælles bevægelse i efteråret om et nyt forskningsrådssystem.
Vi kan have vores diskussioner om sammensætningen - jeg håber, vi inspirerer ministeren til at se lidt nærmere på det, næste gang der skal udnævnes folk, mænd som kvinder - men vi forstår simpelt hen ikke, hvorfor det udmærkede system ikke kan bruges.
Hvorfor skal der konstrueres nye fonde?
Hvorfor kan Danmarks Forskningspolitiske Råd, som jo for flertallets vedkommende består netop af mennesker fra den naturvidenskabelige og tekniske side, ikke være det, der rådgiver regeringen til bl.a. at bruge Det Strategiske Forskningsråd, hvis man har penge, man gerne vil af med til det naturvidenskabelige område?
Når Det Radikale Venstre ser fremad, ser vi nødvendigheden af at frigøre midler fra offentlig drift f.eks. fra ligningsområdet og overføre dem til forskningen.
Vi tror, der er et potentiale på nøgternt vurderet i hvert fald 1 mia. kr.
Vi finder det helt afgørende, at alle hovedområder tilgodeses, for det er alle hovedområderne, der står over for et generationsskifte, det gælder også humaniora.
Vi savner fuldstændig regeringens anerkendelse af, at samspillet mellem hovedområderne og også hvert enkelt hovedområde i sig selv inklusive humaniora spiller en væsentlig rolle for udviklingen af det danske samfund.
Det er ikke kun technat, det er ikke kun biotecs.
Det er smart, det ser godt ud.
Det gør sig.
Men skal vi udvikle det danske samfund i dybden, og skal vi sørge for, at tingene faktisk får en indre sammenhængskraft, så skal vi også sørge for, at vi får en udvikling på de områder, som ikke i øjeblikket er de mest hotte i forhold til en meget firkantet vækstforestilling, tværtimod.
Hvis man har mod til at prioritere i dag, så vil der være meget, der kommer mange gange igen, når vi ser både 5 og 10 år ud i fremtiden.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-02-04:
Det er blevet sagt nogle gange her i dag, at vi i Danmark lever af viden.
Vi lever af, at befolkningen har et højt uddannelsesniveau, og vi lever af, at folk har så bred en baggrund, at de kan omstille sig fra en type arbejde til en anden, altså at befolkningen kan følge med i den udvikling, der er i samfundet.
Vi har knap en million ufaglærte i Danmark, og der skal altså gøres en indsats for, at den gruppe kan få fast fodfæste på fremtidens arbejdsmarked.
Vi skal også foretage investeringer i folkeskolerne, i de tekniske skoler og i gymnasierne, som nu halter bagefter økonomisk.
Fundamentalt set
vil jeg sige, at jeg tror, at forskellen på de borgerlige partier og os andre er, at vi anser penge til uddannelse og penge til forskning som en fuldstændig nødvendig investering i fremtidens samfund, en fuldstændig nødvendig investering for, at vi overhovedet har råd til et velfærdssamfund i fremtiden, hvorimod man får en opfattelse af, at de borgerlige partier ser det som endnu en irriterende udgift på finansloven. Men det er jo klart, at når man som regering prioriterer flere milliarder væk i skattelettelser til erhvervslivet og til de rigeste, så er der ikke penge til at finansiere forskningen og investeringen i fremtiden.
Regeringen er så kommet med nogle forslag om en forskningsfond og 16 mia. kr.
Den konservative ordfører påstår, at vi skal bruge 16 mia. kr. på forskningen.
De 16 mia. kr. vil jeg gerne spørge hvor kommer fra.
Det er jo tydeligt her i salen i dag, at der ikke er opbakning til, at det er nordsømilliarderne.
Selv hvis der var opbakning til det, er der jo fortsat tvivl om, hvorvidt der overhovedet ville være 16 mia. kr. som afkast af den nye aftale, regeringen har indgået om Nordsøen.
Der vil jeg gerne henvise til et svar, som jeg har fået af finansministeren i sidste uge, hvor det slås fast, at det ikke nødvendigvis giver noget ekstra afkast.
Man kan som stat vælge at investere sine penge på forskellig vis.
I øjeblikket er det sådan, at man har investeret sine penge i DONG, i Post Danmark-aktier og andre ting.
De virksomheder giver et overskud, som staten så bruger af i sit løbende finansår.
Hvis man vælger at investere de penge på anden vis, altså eksempelvis at investere dem i en fond, må man forvente, at der også kommer et afkast her, men der er jo ingen garanti for, at afkastet fra en fond vil være større end afkastet fra DONG eller Post Danmark.
Det slår
finansministeren fast, og derfor mener jeg sådan set, at vi står tilbage med det store spørgsmål: Hvor skal pengene komme fra?
Regeringen har ikke engang de 16 mia. kr., hvis afkast den vil bruge til at investere i forskningen.
Hanne Severinsen (V), 2004-02-04:
Tak til ministeren for, at vi i hvert fald blev klar over, at det, der er regeringens målsætning, er flest mulige midler på den bedst muligt måde og af flest forskellige kilder.
Vi har jo alle sammen sagt her i Folketingssalen, at på et eller andet tidspunkt skal vi have set på finansiering
af Grundforskningsfonden, som vi selvfølgelig stadig væk også støtter.
Vi skal jo op på flere midler.
Nordsøfonden er én måde, og den støtter jo højteknologien.
Grundforskningsfonden kan støtte på andre måder.
Det ene udelukker ikke det andet.
Helge Sander (V), 2004-02-04:
Jeg vil gerne bekræfte det sidste, som Venstres ordfører sagde.
Det ene udelukker jo ikke det andet, og derfor forsøgte jeg også at sige i mit indlæg efter første runde, at regeringen betragter ikke hverken satsningen i de sidste to finanslove eller Nordsøfonden som værende tilstrækkelige for, at vi kan sidde med korslagte arme de næste mange år - slet ikke.
Der kommer flere nye initiativer.
Men jeg vil også gerne sige om Nordsøfonden, nu da den helt naturligt har fået en så central rolle i debatten, at den er et udspil fra regeringen.
Det er et forlig, der er udgangspunktet for den, det er der ikke nogen som helst tvivl om - det er sagt til hr. Jesper Langballe, fru Margrethe Vestager og fru Bodil Kornbek - og derfor skal der selvfølgelig være nogle forhandlinger.
Både forskere, institutioner og erhvervslivet har sagt, at politikerne må gå foran og pege på de områder, man mener der skal satses på
, og så må forskerne og de, der har mere forstand på det, gå et spadestik dybere og præcisere, hvilke områder der for alvor skal satses på. Igen vil jeg dog advare imod, at det bliver så smalt som i Finland.
Det var en kæmpesucces med Nokia, men der er selvfølgelig også en risiko forbundet ved at være så smal, så derfor har vi lagt det lidt bredt ud.
Men fru Hanne Severinsen har ret i, at det ene udelukker absolut ikke det andet.
Lene Jensen (S), 2004-02-04:
Nu nytter det altså ikke noget, at ministeren let bliver sur, for vi er her jo for at tale med hinanden.
Der er noget, jeg ikke rigtig gider høre mere, og det er myten om de skrænter, som aldrig ville være blevet fyldt op.
Når jeg siger, at SR-regeringerne brugte flere penge end den nuværende regering, vil jeg gerne henvise til et svar fra ministeren på spørgsmål nr. S 100.
Det er dateret den 7. oktober 2003, og jeg vil meget anbefale andre ordførere, som ikke kender sagens historie, om at læse det.
Tingenes sammenhæng fremgår rent faktisk af det.
Jeg kan godt forstå, det er meget mere bekvemt for ministeren at snakke fortid end at snakke fremtid.
Men jeg vil gerne høre, om ministeren kan bekræfte noget med hensyn til Nordsøfonden, eller hvad det nu bliver til: Hvis renteniveauet f.eks. bliver 4 pct., og der kan blive et afkast på 4 pct., vil det give 80 mio. kr. det første år, men det skal ses i forhold til, at der mangler 5 mia. kr. for at nå Barcelonaniveauet.
Det vil jeg gerne bede ministeren bekræfte.