Tom Behnke (FRI), 2000-04-11:
Som det er blevet nævnt af flere ordførere, er det jo et forslag, som tidligere i en anden udformning har været fremsat af Fremskridtspartiet, og selv om vores folketingsgruppe har skiftet navn, så har vi ikke skiftet holdning til emnet.
Vi er i Frihed 2000 meget stærke
tilhængere af et sådant forslag.
Vi har dog den opfattelse, at man ikke burde begrænse sig til visse sygdomme, for så vil man bare på et senere tidspunkt få den samme diskussion, som også er kørt i dag: Hvorfor kan man få skattefrihed til behandling af alkoholikere, men ikke af andre?
Hvis man nu indfører disse tre nye, så vil der komme en tilsvarende diskussion, inden der er gået ret lang tid: Hvorfor kan man så ikke udvide det til nogle andre?
Derfor synes vi i Frihed 2000, at man i stedet for burde diskutere princippet i det her, og princippet er vel, hvis man skal se rent koldt, kynisk og skatteteknisk på det, at medarbejderne er en driftsomkostning, og hvis man har en maskine, der går ned, så sender man den på værksted, får den repareret tilbage, og det kan man trække fra.
Hvis en medarbejder går ned med en rygskade eller lignende, skal man fuldstændig på samme måde sende medarbejderen hen at blive behandlet, så han kan komme tilbage på arbejdet igen.
Det er jo en driftsomkostning for virksomheden, og sådan burde det også være.
Men det er det jo ikke, for i den sidste ende opdager medarbejderen så, at han bliver beskattet af det, han har fået fra arbejdsgiveren til at få behandlet sin ryg, og det er ganske urimeligt.
Vi ser kun fordele ved det her forslag, altså bortset fra begrænsningen, som vi jo altså ikke synes er så god, men princippet ser vi kun fordele og ingen ulemper ved.
Hvad vil forslaget medføre?
Forslaget vil jo medføre, at nogle af dem, der ellers ville stå på ventelisterne og fylde op, således at andre patienter skal vente i endnu længere tid, vil kunne træde ud af ventelisterne. Alle andre vil rykke frem i køen og blive behandlet for deres lidelser.
Vi ved også, at de vil blive behandlet på et tidligere tidspunkt end ellers, for den offentlige sundhedssektor kan jo slet ikke følge med, det ved vi jo godt, modsat den private sundhedssektor, hvor der jo er langt mere fart over feltet.
Dér kan man godt sørge for at følge med.
Sagen er jo, at så længe folk står på venteliste, er langt de fleste også på sygedagpenge, altså en direkte udgift for det offentlige og en manglende skatteindbetaling fra det arbejde, de ellers kunne have udført.
Derudover er der heller ingen tvivl om, at et sådant forslag her alt andet lige vil betyde besparelser i den offentlige sundhedssektor.
Selvfølgelig vil det det.
I og med at der er nogle patienter, som rykker ud og bliver behandlet et andet sted, på et privathospital, i udlandet eller lignende, ja, så sparer man jo den udgift i den offentlige sundhedssektor.
Det er jo sørgeligt; det er en ond spiral, man starter der.
Den kunne vi lige så godt vende til noget positivt.
Så undrer det mig, at specielt den radikale ordfører lagde meget vægt på, at når man lavede forskellen i forhold til alkoholikere og sagde, at dem vil vi gerne give skattefrihed for, så var det, fordi der var et socialt ansvar, et socialt element, specielt når vi taler om alkoholikere.
Hvorfor er der ikke det, når vi taler om alle andre sygdomme?
Lad mig understrege, at mangel på personale på de offentlige hospitaler jo i virkeligheden er et rent uddannelsesmæssigt anliggende og ikke burde være noget, som overhovedet kommer ind i den her diskussion.
Det siger
man med sådan rigtig bitterhed i stemmen.
Man kan jo ikke fremføre begge argumenter.
Altså enten trækker man personalet fra den offentlige sundhedssektor, eller også gør man det ikke, enten eller, man kan ikke bruge begge argumenter. Hr. Frank Aaen sagde, at det var helt urimeligt på de private hospitaler, hvor personalet jo havde en offentlig uddannelse.
En offentlig uddannelse!
Ja, hvem i vores samfund, der arbejder i den private sektor, har ikke en offentligt betalt uddannelse bag sig.
Det har vi vist alle sammen.
Så det argument holder selvfølgelig heller ikke.
Jeg har ikke i dag hørt et eneste sagligt argument imod forslaget her bortset fra mit eget, nemlig at kredsen af sygdomme er for lille.
Det burde principielt gælde alle.