Dorte Bennedsen (S), 2001-01-23:
Som trafikministeren skriver i sin redegørelse satte Færdselssikkerhedskommissionen som mål for sin første handlingsplan en reduktion af antallet af trafikdræbte på 40 pct., og det vil sige, at der i år 2000 højst måtte være 427 trafikdræbte.
Herefter hedder det lakonisk i redegørelsen: »Det kan konstateres, at denne målsætning ikke nås.«
Lad os et kort øjeblik forestille os, at et tog i morgen forulykkede med 500 døde til følge.
Det ville forståeligt nok sende en bølge af chok gennem hele landet, og der ville næppe være ende på villigheden til at lave sikkerhedsforanstaltninger og investere i forebyggende indsatser.
I år 2000 døde der faktisk 500 mennesker i trafikken, ikke i én opsigtsvækkende ulykke, men sådan drypvis en, to, tre ad gangen, og så nøjes vi med dybt at beklage de enkelte dødsfald, men i øvrigt trække på skulderen og konstatere, at det nok ikke kan være anderledes.
Men det kan faktisk godt være anderledes, og det er netop baggrunden for, at Færdselssikkerhedskommissionen i sin nye handlingsplan, som dækker de næste 12 år, har sat den konkrete målsætning, at uanset udviklingen i biltrafikken så skal antallet af dræbte og alvorligt tilskadekomne reduceres med 40 pct. Og det vil sige, at vi med udgangen af 2012 skal ned på allerallerhøjst 300 dræbte og 2.450 alvorligt tilskadekomne.
I lyset af at målsætningen for den første handlingsplan ikke blev nået,
er der jo nok nogle, der vil spørge: Jamen, er det overhovedet realistisk at ville reducere med 40 pct. for de kommende 12 år?
Og svaret er helt klart: Ja, det er et ambitiøst projekt, men det er et realistisk projekt, hvis vi i øvrigt selv vil det.
Sammenligner vi os med England, Holland, Tyskland, Frankrig og de nordiske lande, så må vi med beskæmmelse konstatere, at kun i Frankrig og i Tyskland står
Hvis vi når målet med en 40 pct.'s reduktion i 2012, så når vi ned på det niveau, hvor England, hvor Sverige og hvor Norge næsten også befinder sig allerede i dag.
Og det er altså svært at forstå, at vi skal halte 12 år efter disse lande.
Det er høj fart, det er ulykker med spritbilister, ulykker med cyklister og ulykker i kryds.
Det er velkendte områder, men vi ved, at mindst én af disse faktorer indgår i 85 pct. af ulykkerne, og derfor vil en effektiv indsats på disse fire områder have en stor, stor betydning for forebyggelse af ulykker.
For det andet bør alt trafiksikkerhedsarbejde sætte aktivt ind på at få den enkelte trafikant med i sikkerhedsarbejdet under overskriften: Trafiksikkerhed starter med dig!
Og den barske baggrund for det er, at hvis alle bilister overholder hastighedsgrænserne, bruger sikkerhedsseler og ikke kører spritkørsel - ikke urimelige krav nogle af disse tre - så vil vi årligt have 200 færre dræbte og 1.700 færre tilskadekomne.
Så ville vi være fremme ved det mål, vi har sat os som målet for 2012: 200 færre dræbte om året.
For det tredje skal amter og kommuner udarbejde handlingsplaner og gennemføre konkrete indsatser med udgangspunkt i egne problemer, behov og ressourcer.
Og her er det umådelig glædeligt at notere sig, at alle amterne har lavet disse planer, og at i hvert fald nogle af amterne arbejder meget aktivt med trafiksikkerhed og med at støtte og hjælpe kommunerne i deres indsats. For kommunernes vedkommende ser det derimod betydelig mere dystert ud, for vi må beklageligvis konstatere, at efter års arbejde på det her område har mere end halvdelen af landets kommuner endnu ikke udarbejdet konkrete forslag og planer til en forebyggende indsats.
Det er faktisk meget beskæmmende set i lyset af, at ca. 60 pct. af alle personskader sker på de kommunale veje. Årsagerne til den manglende indsats er formentlig mange.
Nogle kommuner føler sig økonomisk klemt og synes, det er dyre investeringer, når de kun har så få ulykker, og at det i øvrigt burde være amternes opgave eller statens opgave, men mest amternes, for det er jo dem, der sparer på hospitalsudgifterne osv. osv. Selv om man altid skal huske på, at trafikulykker ikke bare er statistik, men at det først og fremmest er daglige tragedier, der rammer familier hårdt,
så kan det alligevel engang imellem være sundt også at se på statistik og økonomi og måske ikke mindst for de kommuners vedkommende, som synes, det bør være stat eller amt, der skal påtage sig udgifterne.
Følgerne af trafikulykker koster de offentlige kasser 2,1 mia. kr. om året, og de fordeler sig med 45 pct. til amterne, 40 pct. til kommunerne og 15 pct. til staten.
Det betyder sagt med lidt andre ord, at hvis ulykkestallet ikke bringes ned, så skal kommunerne i de næste 12 år bruge mere end 10 mia. kr. på følger af ulykker.
Det er tal, som det måske alligevel nok er værd at have i baghovedet både for kommunale politikere og embedsmænd, når de skal til at prioritere indsatsen. Vel har stat og amter deres ansvar og skal gøre deres indsats, men 60 pct. af alle personskader sker på de kommunale veje, og derfor når vi ikke ret langt, hvis ikke alle kommuner for alvor kommer i gang og prioriterer færdselssikkerhed højt.
Men det er også vigtigt at gøre sig klart, at på det her område gives der ingen lette løsninger; der er ingen patentløsninger.
De meget virksomme og frem for alt de billige tiltag er for længst sat i værk, så den fremtidige indsats må bygge på en lang række forskellige instrumenter, sådan som det jo også kommer til udtryk i kommissionens 62 forskellige forslag.
Vi vil godt takke ministeren for, at han går positivt ind i en række af kommissionens forslag med henblik på at realisere dem allerede inden for den næste fireårsperiode.
Det drejer sig om indsats over for spritkørsel, som fortsat er et problem, og noget tyder desværre på, at det er ved at være et stigende problem; det drejer sig om indsats over for unge bilister, som også er et overordentlig alvorligt problem; det drejer sig om sikring af bløde trafikanter, fodgængere og cyklister; det drejer sig om automatisk hastighedskontrol, kampagne for øget brug af seler, men også om nye overvejelser og nye tiltag som det at overveje at indføre klippekort ved gentagne overtrædelser.
Vi er godt tilfredse med de initiativer, der enten er blevet taget eller er ved at blive taget, specielt i forbindelse med fart, med sprit og med seler. Man må se i øjnene, at manende ord og løftede pegefingre ikke er tilstrækkeligt her.
Det er også nødvendigt, at der er mærkbare følger af overtrædelserne.
Det er jo for længst accepteret, når det gælder spritkørsel, men det må også gælde for fartgrænseovertrædelser, fordi de spiller så stor en rolle i forbindelse med ulykkestallet.
Der er brug for oplysningskampagner rettet mod bilister, men det er også nødvendigt at skærpe fartkontrollen; ikke for at få bøder i kassen, som nogle så smagfuldt udtrykker det, men ganske simpelt for at spare menneskeliv.
Mine sidste bemærkninger skal være, at det er godt, at der er en åbenhed i redegørelsen over for at sætte forsøg i gang, som f.eks. rødkørselforsøget i Århus eller cykelbyprojektet i Odense, og der har også været et i Svendborg og andre steder.
For vi tror, at kombinationen af forskning og forsøg og også af den viden, der vil komme fra den kommende havarikommission, vil være en god måde at sikre, at ressourcerne anvendes dér, hvor der kan opnås de bedste resultater.
Lad mig slutte med ministerens ord: Handlingsplanens målsætning er ambitiøs, men realistisk.
Og så vil jeg for eget vedkommende føje til: Den er realistisk, hvis den politiske vilje er til stede til også at tage de nødvendige initiativer, som ikke altid er lige populære.