Henrik Sass Larsen (S), 2004-12-03:
Jeg kan forstå, at ifølge Venstre og de øvrige borgerlige partier er velfærdssamfundet en så stor succes i dag, at ikke nogen – ikke engang dem, der har talt om det – længere drømmer om at afskaffe det.
Men noget andet er så, hvad man faktisk gør og måske allerinderst inde kunne tænke sig at gøre.
Velfærdssamfundet er fra at være en socialdemokratisk-radikal vision i virkeligheden blevet udtænkt og udformet gennem årtier og fremstår i dag som den, om end ikke perfekte, så bedst mulige samfundsmodel, der er blevet realiseret på den blå klode.
Opbygningen har taget udgangspunkt i retfærdighed, friheden er blevet realiseret som tilstedeværelsen af værdige valgmuligheder for den enkelte, ligheden er brugt som løftestang i arbejdet på at nå målet, og solidariteten er det bindemiddel, der har skabt et stærkt fællesskab.
Det gælder på så vel udgiftssiden som indtægtssiden, og derfor er skattelovgivningen og skatteforvaltningen, en helt central størrelse.
Skattelovgivningen og forvaltningen af denne handler om retfærdighed, altså hvilke skuldre der skal bære hvilke byrder, og hvordan området skal forvaltes i det daglige.
Derfor skal der spidses ører og sonderes paragraffer, når man laver skatteforvaltningens grundlov om. Hvad angår paragraffer, bliver man ikke skuffet over mængden af dem, når man studerer disse to forslag, men det kan man imidlertid godt blive
med hensyn til, hvordan det står til med retfærdigheden.
Vi synes, der er store problemer og mangler ved disse forslag.
En række sager afgøres i dag i Ligningsrådet, og der er ikke tale om småpenge, når der falder en afgørelse.
Oprulningen af TDC-sagens milliardfradrag viser med al tydelighed, hvad vi taler om.
Ligningsrådets og i fremtiden Skatterådets arbejde handler om udøvelse af retfærdighed, og når man ændrer arbejdsvilkårene og gør dem dårligere, bliver vi skeptiske.
Vi synes ikke, det er hensigtsmæssigt, at man afskaffer muligheden for bindende forhåndsbesked fra Skatterådet.
Vi mener ikke, det er hensigtsmæssigt, at borgerne og erhvervslivet ikke længere skal have mulighed for at fremlægge deres sager for Skatterådet, og værst af alt synes vi, det er direkte uacceptabelt, at man udhuler Skatterådets kompetence, så det bliver told- og skatteforvaltningen, som har ret til at bestemme, hvilke sager der skal forelægges Skatterådet.
Vi mener også, det er meget uhensigtsmæssigt, at Skatterådets mulighed for at planlægge ligning og fastlægge ligningsplaner bliver fjernet.
Alle disse tiltag vil svække Skatterådet og styrke den statslige forvaltning, altså ministerens apparat, og det vil give en alvorlig ubalance.
Vi er ikke trygge ved, at forslagene vil give Landsskatteretten yderligere kompetence.
Vi mener, at den sammensætning af Landsskatteretten, som er foreslået, er problematisk, ikke mindst på grund af det store antal dommere, som skal udpeges, og vi er meget utrygge ved de uklare bestemmelser om, hvilke afgørelser der kan træffes på kontorniveau, som det udtrykkes.
Konstruktionen med Landsskatteretten er ikke nok til at opveje udhulingen af Skatterådet.
Lægmandsdelen bliver ligeledes udhulet i forbindelse med skatteankenævnene.
Et er, at der bliver etableret 30 skattecentre, og at hele forvaltningen flyttes over i staten, men når der fremover kun skal være 30 skatteankenævn, vil der selv med den nye kommunestruktur med endnu større kommuner uvægerlig være kommuner, som ikke har nogen repræsentation i de kommende skatteankenævn.
Ligeledes undrer det os meget, at man ved lovgivning gør det til en betingelse, at der skal foreligge en kvalifikationsbeskrivelse af de medlemmer, kommunerne indstiller og som ministeren skal kunne vælge imellem.
Det synes vi er fint, men der er al mulig grund til at gøre opmærksom på, at retfærdighed ikke er noget, man kan proportionalisere sig til.
Det har også noget med holdninger at gøre.
En del høringssvar til de lovforslag, vi her har med at gøre, har beskæftiget sig med den problematik, at der bliver langt til servicen for borgerne, når der kun skal være 30 skattecentre.
Omkring 2 millioner borgerhenvendelser, som kræver personlig betjening og omhandler myndighedsafgørelser, forsvinder ikke, fordi loven laves om, og det er derfor vanskeligt at forstå, at ministeren er så kategorisk ligeglad med den problemstilling i de svar, der gives til de berørte organisationer og foreninger.
Jeg vil godt her fra Folketingets talerstol advare om, at med denne konstruktion skaber man store vanskeligheder og besværligheder for mange borgere i dette land; nu har jeg i hvert fald understreget det over for det flertal i Folketinget, som åbenbart vil stemme forslagene igennem.
Borgerservicen forringes, og der bliver en valfart gennem det danske land af borgere, som skal betjenes på skatteområdet.
De kan selvfølgelig lune sig alle de 100 km fra Als til Tønder og tilbage ved tanken om, at regeringen har lovet dem, at der kun er én indgang Om kort tid skal vi her i Folketinget behandle forslag om bekæmpelse af sort arbejde og socialt bedrageri.
Jeg vil i den forbindelse gerne høre, om det ikke gør noget indtryk på regeringen, at høringssvar efter høringssvar påpeger, at man risikerer, at den hidtidige indsats mod dette uvæsen svækkes, når al kompetencen forsvinder fra kommunerne.
Hvordan har man egentlig tænkt sig, at det arbejde skal foregå fremover?
Der kommer nu et stort udvalgsarbejde, og der skal svares på masser af spørgsmål.
Der skal væsentlige ændringer til, vi håber, at flertallet i Folketinget vil være imødekommende over for det, og Socialdemokratiet vil i hvert fald gerne trække i arbejdstøjet for at sikre nogle bedre love til gavn for borgerne i Danmark.