Flemming Oppfeldt (V), 1998-01-15:
Dette beslutningsforslag handler om de brave folk i vort samfund, nemlig de deltidsvirkende brandmænd, som kender lokalområdet, og som tilkaldes med minutters varsel, folk, som skal være stærkt motiverede for at slukke ildebrande, men som også må rykke ud på grund af falske alarmer.
Og det skal de på alle tider af døgnet, og det skal de også og måske specielt juleaften og nytårsaften; så skal de være helt oppe på mærkerne.
Og det er et farefuldt hverv at krybe ind i et brændende hus og redde liv og dernæst materiel, så man skal være motiveret og føle samfundsstolthed eller borgersind for at påtage sig et sådant hverv.
Beslutningsforslaget gælder også digemændene, som tilser digerne og medvirker, når der er stormflod.
Det er vigtigt, at vi har brave folk på den yderste marsk, når stormen raser.
Og det er vigtigt, at der findes redningsfolk både langs Vestkysten og langs andre kyster, som rykker ud, når skibe og kuttere kommer i havsnød.
Heller ikke her kan vi tillade os en situation, hvor vi skal rekruttere folk langvejs fra,
langt inde i landet,
Det skal være kystens folk, der skal rykke ud, når havet viser tænder.
De forlanger ikke engang at blive kaldt hverdagens helte, selv om det jo er en slags hverdagens helte, vi her har en debat om.
De forlanger måske blot en smule respekt.
Tidligere stod folk i kø for at blive brandmand.
Man skulle nærmest have familie i det hverv for at få adgang til det.
Det gik i arv fra far til søn.
Men nu er der problemer.
Der er ikke kø længere.
Folk gider ikke slukke brand og møde op til øvelser om lørdagen, hvis de ligefrem bliver økonomisk straffet for det.
Og det er lige det, der sker, når en beskeden aflønning, som typisk ligger på 2.000-3.500 kr. om måneden, modregnes i éns understøttelse, når man bliver ledig.
De borgere, vi her taler om, er typisk beskæftigede.
Men ét er, at de bliver ramt af arbejdsløshed; noget andet er, at de oveni også straffes økonomisk, fordi de har påtaget sig denne lille, men vigtige opgave, og det så modregnes i dagpengeydelserne.
Og hvem har skabt problemet?
Ja, det har regeringen i virkeligheden
som følge af et af de ganske få såkaldte regelforenklingsforslag, regeringen er kommet med, er der skabt fuldkomment kaos på området. Må jeg nævne regeringens rapport fra marts 1997, udgivet af Indenrigsministeriet.
Her sammenfattes de vanskeligheder, der opstår ved at kræve rekruttering af personel til disse samfundsvigtige hverv, og der er forskellige udtalelser, dels fra Falck og dels fra kommunerne.
Jeg vil tage udtalelserne fra kommunerne, for i rapporten har man sammenfattet, hvad en række kommuner mener om det her, og jeg lagde mærke til, at den socialdemokratiske ordfører sagde i sin indledning her, at der egentlig ikke var nævneværdige problemer, så nu vil jeg citere fra rapportens side 25: »En stor andel af de adspurgte kommuner peger på rekrutterings- og fastholdelsesproblemer. Det er generelt anført, at en stor del af de interesserede i forbindelse med rekruttering »springer fra«, når de bliver bekendt med de nye regler vedrørende arbejdsløshedsforsikring.
Med andre ord opleves det, at rekrutteringsgrundlaget er blevet stærkt reduceret som følge af de nye bestemmelser.
Det er tillige, men i et mindre antal tilfælde, blevet anført, at en stor del af de nuværende deltidsansatte brandfolk har udtrykt, at de imødeser at ville overveje deres stillinger som deltidsansatte brandfolk, såfremt de bliver ledige i deres hovederhverv og således »rammes« af den nye bestemmelse.
Det er, hvad der står i regeringens egen rapport.
Vort beslutningsforslag er altså et forsøg på at løse problemet, for regeringen har jo ikke bidraget med noget, og der var heller ikke noget bidrag i de to indlæg, vi har hørt her i dag.
Og regeringen siger faktisk et andet sted i rapporten, at den ikke umiddelbart har kunnet konstatere rekrutteringsproblemer.
Det er klart, at vi som forslagsstillere herefter ikke har andre muligheder end at fremsætte forslaget om vederlæggelse af de frivillige brandmænd på linje med den vederlæggelse, der sker, når man påtager sig et offentligt ombud, hvor man jo ikke er omfattet af reglerne for fradrag i arbejdsløshedsunderstøttelsen.
Så kan ministeren sige her fra Folketingets talerstol, at det er meget besværligt, men det er det, man en gang imellem også har en minister til, for vi fremlægger vore hensigter gennem beslutningsforslaget, og så må det være regeringen, der derefter kommer med detaljerne med hensyn til, hvordan de skal føres ud i livet, eller hvordan de kan føres ud i livet.
Og jeg tror, de kan føres ud i livet ved et enkelt lovforslag og ikke ved at rette i 40 andre lovforslag.
Så kan man komme med sit skræmmescenario om alt bureaukratiet og dermed måske skræmme organisationerne, men jeg tror altså, man kan gennemføre forslaget, som det ligger her.
Og man kan altid indbygge et loft, så det ikke får en helt utilsigtet og urimelig bivirkning; der vil altid kunne laves et loft, så det ikke bliver 250.000 kr., der skal udbetales oven i arbejdsløshedsunderstøttelsen.