Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-01-16:
Jeg vil også gerne starte med at sige til forespørgeren og folketingsmedlemmet, der har taget initiativ til denne forespørgsel, at det er min allerallerklareste opfattelse, at der ikke er sket noget skred i embedsmandsstanden.
Det danske embedsværk er uafhængigt, knagende dygtigt, gør sit arbejde, synes jeg, til al respekt.
For det andet: Ministeren skal kunne regne med at få den rådgivning og den bistand, som er naturlig og nødvendig af hensyn til funktionen som politisk chef for det pågældende område.
Disse spørgsmål har været drøftet mange gange også her i Folketingssalen.
Mange kloge folk har gjort sig tanker om spørgsmålet.
Jeg vil derfor gerne her i dag gennemgå en række
af de overvejelser, der har været gjort om netop det spørgsmål. Må jeg starte med at sige, at Danmarks Jurist- & Økonomforbund i 1992 - det tror jeg er mange bekendt - nedsatte en arbejdsgruppe, der skulle undersøge, om der kunne fastsættes fagetiske regler gældende for DJØF's medlemmer, altså Jurist- og Økonomforbundets medlemmer.
Professor Lars Nordskov Nielsen var formand for arbejdsgruppen.
Arbejdsgruppen afgav i september 1993 en betænkning kaldet »Fagligt etiske principper i offentlig administration«.
Heri beskriver arbejdsgruppen bl.a. følgende, som vi tillægger stor betydning, og som også er grundlaget for regeringens arbejde naturligvis.
Tillad mig i den forbindelse at citere fra betænkningens side 122, for det første: »Der er næppe tvivl om, at embedsmanden - ud over at redegøre for sagens faktiske omstændigheder m.v. og de mulige løsninger - bør råde om sagens gennemførelse, dvs. om det taktiske. Råd om, hvorledes andre interessenter ser på spørgsmålet, hvorledes sagen bør præsenteres, og hvordan f.eks. en forhandlingsfase bør tilrettelægges, er en del af rådgivningsopgaven«.
Og der fortsættes: »At embedsmanden herved forholder sig til og giver råd om »det politiske spil«, er klart; men når det sker i forbindelse med en »sag«, og rådgivningen vedrører denne sags håndtering, giver det ikke grund til betænkeligheder.
Det er da også fremgået af arbejdsgruppens høringer, at en sådan rådgivning altid er blevet givet af de øverste embedsmænd.« Det næste afsnit, jeg også vil tillægge stor betydning under debatten her i dag, forekommer lidt senere på samme side i den meget vigtige betænkning, som Lars Nordskov Nielsen har haft hovedansvaret for.
Her lyder det - og jeg citerer
: »Til rådgivningen om gennemførelsen - det taktiske - hører også rådgivning om og bistand med den mediemæssige behandling af sagen.
I det danske politiske system er relationerne til pressen blevet en så væsentlig og integreret del af det politiske arbejde, at det er utænkeligt, at embedsapparatet ikke bistår politikerne med pressemeddelelser, taler, artikler osv. I praksis vil en del af dette arbejde bestå i at« - og det er ikke mit ordvalg, men det er betænkningens - »propagandere for den politik og de synspunkter, som den politiske ledelse har.
Altså to væsentlige udgangspunkter i Lars Nordskov Nielsen-udvalgets betænkning.
Så vil jeg også gerne minde Folketinget om Folketingets Ombudsmand.
Folketingets Ombudsmand siger i et svar dateret den 25. marts 1998 til JuniBevægelsen som svar på en klage fra JuniBevægelsen over - og jeg citerer: »Administrative
tiltag i centraladministrationen vedrørende oplysning om Amsterdamtraktaten.«
Til denne klage udtaler Folketingets Ombudsmand følgende, og jeg citerer et afsnit derfra, og det er således: »Efter min opfattelse er det ikke i strid med gældende ret eller god forvaltningsskik, at medarbejderne i et ministerium inden for lovgivningens rammer forudsættes at yde bistand til ministerens politiske virksomhed.
Jeg henviser til DJØF's betænkning om fagligt etiske principper i offentlig administration afgivet af DJØF's fagligt etiske arbejdsgruppe i september 1993, side 118.«
Altså fastslår også Folketingets Ombudsmand et vigtigt, grundlæggende princip og henviser samtidig til Lars Nordskov Nielsen-udvalgets betænkning om de fagligt etiske principper.
Mit tredje grundlag for regeringens arbejde er så selve folketingsudvalgets betænkning.
Her refererer jeg til betænkning nr. 1354 fra maj 1998 afgivet af Udvalget om forholdet mellem minister og embedsmænd.
Tillad mig også her at tage et centralt citat fra denne betænkning, side 20 og side 21. Nu tager vi det første.
Det lyder sådan her: »Som politisk chef for ministeriet har ministeren krav på både faglig og politisk-taktisk rådgivning.
En sådan rådgivning er nødvendig for, at ministeren kan leve op til sin rolle som politisk chef for ministeriet og dermed for, at ministerstyret kan fungere«.
Og et andet helt centralt citat fra netop folketingsudvalgets egen betænkning på side 21 i betænkningen.
Det lyder således: »Det følger af ovenstående, at embedsværket har pligt til at yde faglig og i et vist omfang også politisk-taktisk rådgivning.
Ministeren har således krav på en vidtgående betjening fra sine embedsmænd.
Embedsværket udfører sit arbejde i overensstemmelse med ministerens interesser og medvirker aktivt til virkeliggørelse af ministerens mål.«
Endelig gør Udvalget om forholdet mellem minister og embedsmænd i deres ovenfor citerede betænkning, nr. 1354, på side 21 opmærksom på, at - og tillad mig også at citere som det sidste i denne runde i hvert fald: »Traditionelt har det været antaget, at embedsmænd under en valgkamp ikke kan yde bistand til ministeren i form af udarbejdelse af valgagitation og lign. Formålet med denne grænsedragning er at sikre, at embedsværket også vil være i stand til at betjene en eventuel ny regering.
Som konsekvens heraf må det antages, at ministeren under en valgkamp heller ikke har krav på politisk-taktisk rådgivning i forhold til sine politiske modstandere.
Praksis er i dag i overensstemmelse hermed.«
Valgkamp, praksis, i overensstemmelse hermed.
Jeg har med disse citater gjort rede for de centrale overvejelser, der har været gjort gennem alle årene, i virkeligheden startende med Lars Nordskov Nielsen-udvalgets betænkning og op igennem årene sluttende her for nogle ganske få år siden, i maj 1998, med Folketingets eget udvalgsarbejde, et udmærket arbejde.
De to overvejelser, jeg har redegjort for ovenfor, er sammenholdt med de to hensyn, jeg indledningsvis redegjorde for, efter regeringens opfattelse udtryk for gældende ret på området.
Jeg kan tilføje, at gældende ret efter regeringens opfattelse også er udtryk for en rigtig balance mellem de hensyn, jeg har nævnt.
Noget andet er selvsagt, at der i det daglige arbejde vil opstå situationer, hvor man så konkret må tage stilling til, om den bistand, en minister måtte ønske, ligger ingen for de skitserede rammer.
Det, jeg har redegjort for her, er efter regeringens opfattelse udtryk for gældende ret; men jeg skylder naturligvis også at nævne, at der for tiden verserer en sag ved domstolene om netop grænserne for embedsmænds bistand til regeringen.
Jeg tror, det er Folketinget bekendt.
Sagen er anlagt ved Østre Landsret af bl.a. Folkebevægelsen mod EU og professor Ole Krarup.
Der opstår en mangfoldighed af situationer i dagligdagen, og der må selvsagt bedømmes konkret i den konkrete situation.
Men generelt kan man, som gældende ret ser ud i dag, opstille to grænser for det almindelige embedsværks bistand
til ministerens politiske virksomhed
: For det første skal bistanden angå det, man i Nordskov Nielsen-udvalget kalder en »sag«. Heri ligger navnlig, at embedsmænd ikke bør involveres i spørgsmål, som ingen relation har til ministerens varetagelse af hans opgaver som minister og det politiske arbejde, der knytter sig hertil.
Det er som følge heraf bl.a. en almindelig regel, at embedsmænds bistand til ministeren begrænses til praktiske og faktiske spørgsmål, når der er udskrevet folketingsvalg.
Det ved vi alle, og sådan er det.
I den forbindelse vil jeg gerne fremhæve som noget centralt, at det forhold, at et lovforslag, som f.eks. regeringen har fremsat, men især et lovforslag, som skal undergives folkeafstemning, ikke i denne sammenhæng har noget at gøre med partiaktiviteter op til et folketingsvalg.
Et lovforslag om en folkeafstemning er noget andet end partiaktiviteter op til et folketingsvalg.
Det tror jeg er en meget væsentlig skelnen og dermed også et meget væsentligt fundament for regeringens arbejde.
Her har embedsværket altså bistået og kan bistå regeringen i sædvanligt omfang.
Jeg håber, at jeg hermed også har bidraget til at afklare en lille misforståelse. Der har været en lille tendens til at sammenblande en folketingsvalgperiode med en periode op til afholdelsen af en folkeafstemning.
Den ene beror på et lovforslag, hvor embedsværket kan bistå regeringen og regeringens arbejde på sædvanlig vis.
Den anden har vi en mangeårig tradition for praksis om. Når der er udskrevet folketingsvalg, så er det klart, så er vi ovre i en helt anden fase.
Det andet yderpunkt jeg vil nævne, gælder, at embedsværkets bistand altid skal ske med respekt for sandhedspligten.
Heri ligger, at embedsværket ikke må give oplysninger, der er urigtige eller vildledende, eller medvirke til, at ministeren gør det.
Og heldigvis kan jeg glæde mig over, at det heller ikke sker.
Det er i hvert fald helt exceptionelt - helt exceptionelt - undtagelsen, hvor det bare antydningsvis er oppe til diskussion. Som sagt, vi har et meget dygtigt embedsværk i Danmark, og et embedsværk, som også fungerer under skiftende regeringer, og det synes jeg virkelig vi skal passe godt på. Det nyder det danske demokrati overordentlig stor gavn af.
Embedsmænds bistand til ministrenes politiske virksomhed skal ligge inden for disse to yderrammer, jeg har prøvet at omtale her.
Og rammerne sikrer, at embedsmændene på den ene side kan yde ministrene den rådgivning og bistand, som er naturlig og nødvendig af hensyn til deres funktion som politiske chefer, og på den anden side bevare den integritet og troværdighed, som er et grundlæggende led i vores statssystem, og som er en nødvendig forudsætning for, at forskellige regeringer eller ministre trygt kan lade sig rådgive af de samme embedsmænd.
Forhandling