Claus Larsen-Jensen (S), 2001-04-27:
Vi har siden starten af WTO for få år siden flere gange haft lejlighed til at tage en stor debat om WTO og den internationale handel her i Folketinget.
Der er i Folketinget et bredt flertal for, at vi gennem de internationale handelsaftaler i WTO på én gang skal styrke frihandel som et princip for verdenshandelen og samtidig underlægge handelen hensynet til social og økonomisk udvikling og vækst, også for de fattigste lande på kloden, ligesom der skal tages hensyn til arbejdstagerrettighederne og miljøet.
Der skal kort sagt skabes principper for en fair handelspolitik og globale demokratiske spilleregler for den internationale handel, som kan bidrage til at give verdenshandelen og globaliseringen et menneskeligt ansigt.
Som deltager ved WTO-møderne i Singapore og Seattle står det mig helt klart, at vi står med et nyt og meget betydningsfuldt handelssamarbejde, som de allerfleste lande
på kloden ønsker at være en del af, men som også er i sin vorden og derfor mangelfuldt på en lang række områder, hvor vi som socialdemokrater har krav til det internationale handelssystem.
I Singapore blev der presset hårdt på for arbejdstagerrettigheder og miljø, ulandenes vilkår og øget åbenhed og folkelig inddragelse.
I Seattle fortsatte dette, om end de omfattende aktioner samtidig betød, at vi ikke kunne anvende tiden tilstrækkeligt til at nå disse mål.
Ved WTO-mødet i Qatar til november 2001 er det derfor af helt afgørende betydning, at WTO-samarbejdet bringes videre på disse områder, så vi får et velfungerende internationalt handelssystem, der tager ansvar for, at alle lande får en aktiv rolle i verdensøkonomien, og at den globale ulighed og fattigdom også ad denne vej kan bekæmpes aktivt.
WTO-forhandlingerne i Qatar skal medføre et gennembrud
for udviklingslandenes markedsadgang og inddragelse i verdensøkonomien og deres økonomiske og sociale udviklingsmuligheder som følge heraf.
Det har vi i den rige del af verden et stort solidarisk ansvar for at løfte.
En skæv og ulige klode er en trussel mod os alle.
Det internationale handelspolitiske samarbejde i WTO er en vigtig brik til at bidrage til dette.
Ideelt set er WTO ikke godt nok, men det er den bedste og den eneste ramme, vi har for at skabe globale og handelspolitiske spilleregler. Vi arbejder samtidig for noget tilsvarende i alle andre internationale organisationer og for, at der skabes et sammenhængende globalt demokratisk modsvar til globaliseringen.
WTO og de internationale organisationer er ikke problemet, men en del af løsningen på globaliseringens udfordringer.
I fællesskab kan vi gennem EU sammen med de øvrige lande og ansøgerlande opnå en stor indflydelse i WTO, hvis vi spiller kortene rigtigt.
Jeg har refereret til nogle af de indrømmelser, EU har givet.
Topprioriteten i Qatar er at sikre, at udviklingslandene også får del i verdensøkonomien.
Det handler om markedsadgang, om teknisk og administrativ bistand til at kunne deltage i WTO, det kræver vilje i EU og USA til at afvikle handelsforvridende landbrugsordninger; i EU er det samtidig nødvendigt af hensyn til udvidelsen.
Det skal samtidig respekteres, at udviklingslandene kan opretholde og sikres ret til en vis landbrugsproduktion til forsyning af egen befolkning.
Handelspolitikken skal støtte fattigdomsbekæmpelsen i udviklingslandene.
Sagen fra Sydafrika om hiv/aids-medicin
har understreget behovet for, at TRIPS-aftalen sikrer udviklingslandene adgang til medicin.
Grænserne i TRIPS-aftalen skal prøves af.
Er de ikke gode nok i forhold til målet, må der ses på aftalerne.
Ulandene har en stor interesse i, at der investeres hos dem, så der kan sættes gang i deres økonomi og beskæftigelse, handel og sociale udvikling.
Det er i det lys, der skal arbejdes for klare spilleregler for handel og investeringer,
ikke blot for at give virksomhederne en vis sikkerhed for deres investeringer, men i lige så høj grad for at fastsætte etiske og andre rammer for virksomhedernes adfærd i forbindelse hermed over for landene og deres befolkninger.
Skal målene om arbejdstagerrettighederne, miljø og sundhed og aftaler på andre områder opnås inden for WTO, så er det nøglen, at udviklingslandenes interesser tilgodeses i Qatar.
Det folkelige globale krav om indflydelse på WTO og globalisering skal tages alvorligt.
Det handler om at styrke den folkelige demokratiske indflydelse på markedskræfter på globalt plan, som vi har gjort det nationalt.
Vi skal også på WTO-mødet styrke den folkelige inddragelsen gennem en parlamentarisk forsamling og gennem inddragelse af interesseorganisationer og ngo'er.
Jeg skal på vegne af Socialdemokratiet, Det Radikale Venstre, Venstre, Det Konservative Folkeparti, CD og Dansk Folkeparti fremsætte følgende: