Kristian Jensen (V), 2003-01-16:
Et af den nye regerings allerførste tiltag var at tage fat på arbejdet med at rydde op i de mange råd, nævn og puljer m.v., som havde udlevet deres opgave og dermed var blevet gjort overflødige.
Det bakker Venstre helt og fuldt op om.
Vi mener, at det har været tiltrængt med en oprydning på området, hvor antallet af råd, nævn og puljer er steget voldsomt i de senere år, ligesom de økonomiske ressourcer, der bruges til råd, nævn og puljer, har haft en kraftig stigning.
I alt for mange tilfælde har det politiske svar på et konkret problem været at nedsætte endnu et nyt råd eller nævn eller oprette en pulje eller et center.
Det kan selvfølgelig være en god idé for at få løst en afgrænset opgave.
Men faren ligger i, at den samme politiske vilje ikke er til stede til at drage konsekvenserne, når opgaverne er løst.
Jeg kunne godt sige uden at røbe nogen stor hemmelighed, at det jo ikke var tit, at Venstre var begejstret for at tilslutte sig de publikationer, som den tidligere regering udsendte, men en behagelig undtagelse var Finansministeriets budgetredegørelse 2000/2001, hvor vi blandt andet kunne læse følgende: »Denne udvikling« - og det er altså udviklingen i oprettelse af råd, nævn og puljer - »kan være problematisk, idet oprettelsen af nye institutioner til en vis grad binder statens midler og vanskeliggør ændringer i den politiske prioritering gennem finanslovsprocessen. Herudover viser erfaringen, at det kan være vanskeligt at tilpasse ressourceforbruget ved et eventuelt faldende behov.
Endvidere kan mindre enheder mangle kapacitet til varetagelse af de fornødne styringsrelationer til omverdenen.« Det lyder meget teknisk, men meningen med afsnittet er
Når et råd eller et nævn, en pulje eller et center først er blevet oprettet, er det svært at få det nedlagt igen.
Det er det forhold, som budgetredegørelsen beskriver som, at det er svært at tilpasse de ressourcemæssige forbrug ved et eventuelt faldende behov.
Sagt på jævnt dansk: Selv om et råd, nævn eller puljer er blevet overflødige, opretholdes de alligevel.
Udvælgelsen er sket ud fra en betragtning af, hvilke råd, nævn og puljer m.v. der har overlevet sig selv, eller som vi ikke mener bør være statsligt finansieret.
Det er ikke al meningsdannelse, der skal foregå med statslige tilskud, og det er slet ikke nødvendigt for en god debat, at nogle udtaler sig på statens vegne om: Hvad er
den gode eller den rigtige livsførelse?
Ofte tværtimod.
I Venstre tror vi på, at et samfund har behov for en solid og velfunderet vidensbase, som kan bruges som et grundlag for viden, når borgere, virksomheder eller myndigheder skal træffe beslutning om alt fra børneernæring til investeringsplanlægning.
Og vi har naturligvis brug for eksperter, der skal hjælpe med at opbygge en sådan vidensbase.
Men vi tror omvendt ikke på, at det er en samfundsopgave og endnu mindre en statslig opgave at definere og fortælle befolkningen, hvad der er den rigtige måde at leve deres liv på.
Hvis man gør regnebrættet op for udvikling i råd, nævn og puljer, siden arbejdet med en kritisk gennemgang af området begyndte, når man frem til, at der er nedlagt 146 råd, nævn og puljer, 35 er blevet sammenlagt, mens kun 27 er blevet oprettet.
Det viser for mig, at arbejdet med oprydning på området har været en succes.
Der er blevet ryddet ud i overflødige råd, nævn og puljer.
Der er sket en sanering, så nødvendige institutioner kan få den nødvendige volumen til at klare den opgave, de er blevet givet.
Endelig er nye råd, nævn og puljer blevet oprettet, hvis det har været nødvendigt.
Venstre mener som sagt, at regeringen skal have ros for modet til at turde tage fat på de mange overflødige råd, nævn og puljer, og vi mener samtidig, at regeringen fortsat skal være opmærksom på, at etablerede råd, nævn og puljer kan blive overflødige, også de råd, nævn og puljer, som regeringen selv måtte have oprettet.