runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Aage Frandsen (SF), 1999-02-04:
SF kan også støtte dette forslag, som jo er et forslag, der udspringer af et forlig om liberalisering af telekommunikation, som SF er en del af.
Vi har det på det her punkt på samme måde som Det Konservative Folkepartis ordfører: Markedet løser ikke alle problemer.
Tværtimod må man nok sige, at hvis man lod markedet råde her, ville det gå helt galt.
Enten ville der ske det, at vi havde vores land overdækket af master, eller også ville der ske det, at vi ikke ville kunne få liberaliseringen. Derfor er det fornuftigt, at man har markedet som en tjener en gang imellem, men det skal ikke være Vorherre. Derfor er det rigtigt, at man har de reguleringer, som der er behov for her, så man på den ene side sikrer, at man får en konkurrence på teleområdet, og på den anden side sikrer, at vores land, ikke mindst det åbne land, bliver fri for, at der kommer master overalt.
Klaus Kjær (DF), 1999-02-04:
Lovforslaget har to overordnede formål, nemlig at minimere antallet af master og disses eventuelle skadevirkninger på landskabet gennem en fælles udnyttelse af såvel eksisterende som nye master til radiokommunikationsformål samt ved opsætning af antennesystemer på eksisterende bygninger, andre høje konstruktioner og master, der ikke anvendes til radiokommunikationsformål, og desuden at sikre et bredt, varieret og billigt udbud af trådløse kommunikationstjenester og at skabe reelle konkurrencemuligheder i forhold til allerede eksisterende mobilnet.
Det er to formål, som i princippet er ganske fornuftige, og som Dansk Folkeparti som udgangspunkt kan støtte.
Lokale landzone- og bygningsmyndigheder får efter lovforslaget en række kompetencer til at påbyde fælles udnyttelse af master og opsætning af antennesystemer.
Men lovgivningen forudsætter, at formålene opnås gennem et samspil med en række brancheaftaler om de nærmere rammer for udnyttelsen af de samlede masteressourcer.
I lovforslaget er der bestemmelser om, at der som minimum skal ydes fuld erstatning for eventuelle tab, forringet formueværdi m.v. for den part, der skal tåle at få opsat antennesystemer i sin mast.
Der er også den landmand, som måske har givet et teleselskab tilladelse til at opsætte en antenne, og landmanden har måske oven i købet fået et engangsvederlag eller får en løbende leje af kommunikationsselskabet.
Skal den landmand så tåle opsætning af endnu en antenne fra et konkurrerende teleselskab uden på nogen måde at få vederlag herfor?
Det er jo ikke sikkert, at opsætningen af en ekstra antenne udløser erstatning fra et værdiforringelsessynspunkt, således som erstatningsbegrebet er formuleret i lovforslaget.
Det er nogle af de ting, som vi vil kigge på under den videre behandling i udvalget.
Ole Hækkerup (S), 1999-02-04:
Jamen jeg vil da gerne spørge hr. Kim Behnke rent opklarende: Hvis nu vi forestiller os, at der er ét selskab, som har alle masterne, og der er et andet selskab, som gerne vil konkurrere på den ydelse, som leveres, men hvor det er nødvendigt at have adgang til master, mener hr. Kim Behnke så, at vi tjener den frie konkurrence og dermed princippet »bedst og billigst« mest optimalt ved at sige, at det konkurrerende selskab skal have alle anlægsomkostningerne ved at opstille nye master ude over hele landet til skade for det almindelige æstetiske, arkitektoniske indtryk af landskabet? Ville det ikke være mere logisk for os, hvis vores interesse netop er, hvad der er »bedst og billigst« for de almindelige forbrugere, så at sikre, at der blev
Det er da et for samfundet som helhed meget bedre resultat end at sige, at så må det bare lave sin egen nye masteskov.
Jann Sjursen (KRF), 1999-02-04:
Jamen hr. Kim Behnke har fået noget gruelig galt i halsen i frokostpausen.
Det vil jeg godt sige.
Det er jo ikke et spørgsmål om, at Kristeligt Folkeparti mener, at værdikommissionen skal til at bevidstgøre folk og bestemme, hvad folk skal mene.
Værdikommissionen skal lægge op til en bred folkelig debat, og når man har en debat, når vi har en debat i Folketinget for den sags skyld, så er det jo netop med til at bevidstgøre.
Hr. Kim Behnke får det til at se ud, som om at nu skal værdikommissionen diktere, hvad alle og enhver i kongeriget Danmark skal mene og tænke, og det ligger altså meget langt fra det, der rent faktisk er tænkt med værdikommissionen.
Men hvad i alverden har de norske mælkekartoner med den danske værdikommission at gøre, og hvad har det norske fremskridtspartis konkrete indlæg med den danske værdikommission at gøre?
Vi er inspireret af, hvad der er sket i Norge fra Kristeligt Folkepartis side, helt klart,
det skal jeg ikke lægge skjul på.
Men jeg vil da så sandelig bede om, at det bliver en dansk værdikommission, vi får, med den udformning, som et flertal af partier i Folketinget forhåbentlig kan blive enige om, også efter et udvalgsarbejdet. Vi skal da ikke bare kritikløst kopiere Norge i denne sammenhæng, selv om jeg synes, de har gjort det godt.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-02-04:
Jamen jeg synes, det er synd, at hr. Kim Behnke ligesom vender tingene på hovedet og har opfattet det her, som om det er staten, der nu skal køre en debat og fortælle folk, hvad de bør mene, eller hvad der er de rigtige værdier og bedst for dem.
Der lå jo lidt i den stil i det med en værdikommission, og vi kan heller ikke lide det ord.
Vi vil have et værdidebatforum, ved at der nogen, der sætter det i gang.
Vi har jo masser af frie medier, aviser, tv, radio, hvor folk kan skrive og udtale sig og være med i debatten.
Man kan være med fra alle samfundssider, også de dér såkaldte offentligt ansatte og akademikere - de er vel også en slags mennesker, nogle af dem - og almindelige mennesker. Der er ingen værdier, der er bedre end andre.
Men ellers er der et vidt spektrum, hvor det ene jo ikke er bedre end det andet, men debatten kan gøres bevidst omkring nogle immaterielle værdier, som vi har underbetonet.
Jann Sjursen (KRF), 1999-02-04:
Hr. Sass Larsen lagde vægt på, at nu skulle man så i kommissionen drøfte noget omkring de værdispørgsmål, og jeg vil bare igen fastslå, at vores intention altså ikke er, at det er kommissionen alene, der skal drøfte det.
Som hr. Jes Lunde var inde på, viser debatten om værdikommissionen, at det kan være med til at skabe en egentlig værdidebat.
Jeg synes da, at det er et udmærket projekt som sådan, men det er jo netop et projekt, som i høj grad tager udgangspunkt i materielle værdier, tager udgangspunkt i, hvor mange pasningspladser vi har oprettet, hvordan det ser ud med hensyn til arbejdsløshedskurver osv., og det har alt sammen selvfølgelig også betydning for nogle af de immaterielle værdier, for jeg er enig i, at der er en sammenhæng dér.
Men vi tager ikke så meget ad notam, at Danmark altså er foregangsland på en lang række andre områder, som vedrører de menneskelige værdier, og som ikke er så behagelige endda.
Spørgsmålet omkring alkoholforbrug har jeg nævnt, spørgsmål omkring selvmord, spørgsmål omkring skilsmisseprocenter osv., som jo dybest set er et symptom på, at der er noget, der kokser for os i de menneskelige fællesskaber.
Heri er jeg enig med hr. Poul Nødgaard, måske ikke eksakt omkring de ældre, men i hvert fald i, at der er noget galt, og det er det, vi skal diskutere: Hvordan får vi igen styrket de menneskelige fællesskaber?
Henrik Sass Larsen (S), 1999-02-04:
Til det sidste, som hr. Sjursen siger omkring misbrugsproblemer: Jo, men er der en generel modsætning mellem det, at vi har meget velstand her i samfundet, og så det, at der er grupper af mennesker, som har misbrugsproblemer?
Jeg mener, at det jo ikke er således, at fattige lande ikke har misbrugsproblemer eller problemer i alle mulige afskygninger.
Det er jo ikke givet, at det er på grund af, at vi har fået materiel velstand, på grund af, at vi har mere at dele ud af, folk har fået det elendigt.
Det er jo nogle symptomer, som man kan finde i stort set alle samfundsmodeller, og som der selvfølgelig skal gøres noget ved, hvilket man jo også gør via Socialministeriet og via alle mulige andre ting ved rent faktisk at prøve at bekæmpe alkoholisme og ved at prøve at bekæmpe ensomhed, ved at prøve at tage fat om roden af alle disse problemer.
Dér har den socialdemokratisk ledede regering jo sat et hav af initiativer i gang netop for at sætte noget i værk med hensyn til, at vi som samfund skal gøre noget for de grupper af mennesker, som har det rigtig skidt.
Så til sidst til hr. Frank Dahlgaard, som kun møder sure mennesker
: Jeg var lige ved at sige: De er i hvert fald ikke sure og konservative alle sammen.
Jeg mener: Sådan er verden jo heller ikke kun.
Altså fordi folk ikke render rundt og smiler og ligner en fest til hverdag, er det jo ikke udtryk for, at de alle sammen har det elendigt.
Jann Sjursen (KRF), 1999-02-04:
Jeg er glad for, at også Venstre har optaget værdidebatten og ønsker at fremme den.
Hvori den tøven består, må vi så se at komme nærmere ind på, måske i forbindelse med udvalgsbehandlingen.
Men jeg hæftede mig ved, at fru Ester Larsen sagde, at det gælder om holde samtalen om vores etik og værdier levende, og at det sådan set også er politikernes og partiernes ansvar.
Heri er jeg enig.
Når jeg vil stille et spørgsmål til fru Ester Larsen, er det, fordi fru Ester Larsen videre spørger, om vi ikke med en værdikommission risikerer at flytte al moralsk og etisk ansvar væk fra Folketinget, fra politikerne, og her tænker
jeg f.eks. på, at vi jo faktisk har nedsat et etisk råd.
Og det, at vi har nedsat Det Etiske Råd, betyder vel ikke - i hvert fald ikke, som jeg vurderer det - at vi så flytter ansvaret for etik og moral væk fra Folketinget.
Nej, det betyder bare, at vi dermed får et mere kvalificeret debatgrundlag på baggrund af det arbejde, der gøres i Det Etiske Råd og i mange andre råd og nævn.
Ester Larsen (V), 1999-02-04:
Det Etiske Råd blev etableret i en situation, hvor Folketinget ikke selv kunne finde ud af sin etik, og Det Etiske Råd har bidraget og bidrager stadig til at tænke nogle tankegange igennem som et supplement for Folketinget.
Og det er for så vidt udmærket, men jeg synes ikke, den debat, vi havde om kunstig befrugtning, gjorde forvirringen blandt folketingsmedlemmerne mindre.
Jann Sjursen (KRF), 1999-02-04:
Nu sagde fru Ester Larsen, at Det Etiske Råd blev til i en tid, hvor Folketinget ikke selv kunne finde ud af sin etik, og jeg må så konstatere, at vi stadig væk har Det Etiske Råd.
Om det så er et udtryk for, at Folketinget stadig væk ikke kan finde ud af sin etik, er en anden debat end den, vi har i dag.
Men jeg synes, at Det Etiske Råd jo netop er et godt eksempel på, at man også sætter nogle ting på dagsordenen, som kan være svære, og som i virkeligheden også deler os, fordi vi har forskellig etik og moral og forskellige værdier, men det gør jo ikke, at et etisk råd - for mig at se i hvert fald - er overflødigt.
Tværtimod betyder det, at vi i endnu højere grad vil blive udfordret til at tage stilling også til virkelig svære spørgsmål, som de spørgsmål jo især er, som Det Etiske Råd arbejder med, men som de i virkeligheden også er, når vi diskuterer, hvilke grundlæggende værdier der skal være med til at kitte vores samfund sammen, sådan som fru Ester Larsen vist også sagde det i sin tale.
Peter Duetoft (CD), 1999-02-04:
Jeg var meget enig med fru Ester Larsen i hendes ordførertale - og det vil jeg nok også kunne afsløre, når vi når frem til min egen - indtil til allersidst.
Da fru Ester Larsen var på vej ned af talerstolen, vendte hun om og gik op igen og sagde: Dette skal ikke udlægges som en støtte til det socialdemokratiske projekt.
Jeg vil godt sige til fru Ester Larsen, at det kan godt være, at man har den opfattelse, men vi skal vel passe på, at værdidiskussionen ikke bliver partipolitisk.
Er sandheden ikke - nu generer jeg så begge parter - er sandheden ikke, at værdigrundlaget generelt i det socialdemokratiske projekt i høj grad er det samme værdigrundlag, som alle vi andre har haft, også Venstre, fordi det danske samfund i dag, nøjagtigt som statsministeren siger, netop har den værdi, det har, fordi man har stået sammen, har haft en fælles retning og har haft nogle fælles grundprincipper.
Så er der en masse nuanceforskelle, og det er så dem, vi slås om herinde, men da Venstre var med i socialforlig, og hvad ved jeg, og da Socialdemokraterne var i gang med deres erhvervspolitik, så har man stået sammen om hovedprincipperne. Skal vi ikke passe på, at det ikke er partistemplet, vi kommer til at diskutere i stedet for de faktiske værdier?
For når vi kommer over til værdierne, står vi måske meget mere sammen, end vi går og tror herinde.
Ester Larsen (V), 1999-02-04:
Det, der karakteriserer det danske samfund, er vel, at spændingerne, modsætningerne, mellem de grundlæggende holdninger ikke er så store, som det ses i en række andre samfund.
Så derfor er der et vis fælles element i vores demokratiske indstilling.
Søren Søndergaard (EL), 1999-02-04:
Jeg synes, at det er godt, at den konservative ordfører, hr. Brian Mikkelsen, så klart melder ud om de synspunkter, som Det Konservative Folkeparti står for.
Men jeg vil også sige, at jeg forstår dem ikke. Hvad er det i den konservative verden, som forhindrer, at der er et begreb, der hedder kollektivt ansvar?
Det eneste, vi hører fra Det Konservative Folkeparti,
er, at hvis noget er offentligt, så stivner det, og at mest muligt skal overgå til det private, hvis det private kan gøre det lige så godt.
Der er da i hvert fald én ting, der er sikkert: Hvis det offentlige og det private kan gøre det lige godt, så betyder det, at der bruges nogle penge på at finansiere det private, som ikke skulle bruges på at finansiere det offentlige, fordi en privat, der gør det, skal selvfølgelig have overskud; det skal det offentlige ikke.
Og der synes jeg, at der kunne jeg godt tænke mig nogle meldinger på: Er det fuldstændig umuligt i den konservative ideologi, at man kan have et kollektivt ansvar?
Jann Sjursen (KRF), 1999-02-04:
Hr. Brian Mikkelsen gjorde sig nogle overvejelser omkring navnet og foreslog et værdidebatforum, måske i stedet for en værdikommission.
Jeg vil da godt tilkendegive, at vi fra Kristeligt Folkepartis side meget nøje har overvejet, hvad vi skulle kalde barnet, og vi har måske egentlig heller ikke været så voldsomt begejstret for navnet værdikommission, fordi det kan lyde lidt støvet, som hr. Brian Mikkelsen også først var inde på.
Så det er ikke navnet, det kommer an på, og jeg vil da i hvert fald sige så meget som, at navnet værdidebatforum udtrykker meget det, som har været intentionen bag vores forslag, nemlig at etablere et organ, som kunne være med til at skabe en bred, folkelig debat.
Jeg er enig i, at det er et tema, som er væsentligt at tage fat på i hele værdidebatten, ikke mindst i relation til familiernes valgfrihed, men jeg synes også, det er vigtigt at få en diskussion, som balancerer mellem stat og marked og så også civilsamfundet som sådan, så det ikke bare bliver sådan det ene eller det andet, men at vi i virkeligheden, når vi skal ryste posen, som hr. Brian Mikkelsen sagde det, får vurderet, hvordan vi kan fremme det civile samfund imellem stat og marked.
Det synes jeg er det helt centrale i den her diskussion.
Peter Duetoft (CD), 1999-02-04:
Forretningsordenen gav jo ikke mulighed for, at man kunne gå op og kommentere hr. Frank Dahlgaard, men jeg går ud fra, at der er kollektiv solidaritet i Det Konservative Folkeparti, så jeg vil godt gribe lidt fat i det konservative synspunkt omkring smilende danskere eller mangel på smilende danskere.
Jeg kunne forstå på hr. Frank Dahlgaard, at det stort set var sådan, at jo fattigere man var, jo mere smilede man.
Men jeg vil godt spørge hr. Brian Mikkelsen: Hvordan hænger hr. Frank Dahlgaards smil sammen med den kampagne, som Det Konservative Folkeparti jo stort set har kørt de sidste flere år, nemlig med brok, brok, brok. Alt muligt skal fjernes.
Efterlønnen skal væk.
Folkepensionen skal skæres ned.
Alting er bare dårligt.
Ude i horisonten er alle de mørke skyer, der er katastrofe, vi har ikke råd til noget som helst, velfærdssamfundet går i opløsning, men I skal bare smile videre.
Altså det, jeg gerne vil spørge hr. Brian Mikkelsen om, er: Kræver det ikke, at man ikke herinde render rundt og foregøgler folk, at verden ser forkert ud ud fra nogle partitaktiske forhold, hvis man skal ud i en værdidiskussion?
For det kunne jo godt være, at der i efterlønnen, det kunne jo godt være, at der i folkepensionen, det kunne jo godt være, at der i dagpengene var nogle værdier, der var værd at bevare.
Er det ikke farligt at sætte dem over styr af partipolitiske grunde?
Brian Mikkelsen (KF), 1999-02-04:
Det er jo svært at vælge, hvem man så skal kommentere nu.
Lad os tage emner som sundhedspolitikken, uddannelsespolitikken, socialpolitikken.
Det er selvfølgelig et kollektivt ansvar at sikre, som statsministeren også nævnte i sin glimrende tale, hvor han citerer fra Grundtvigs - husk ophavsretten - »Langt højere bjerge«, hvor »få har for meget og færre for lidt«.
Men det, det handler om her, er den essentielle debat om, at man ikke skal tage ansvaret væk fra folk. For hvis man tager ansvaret væk fra folk, hvad sker der så? Så er der lige pludselig ingen, der har ansvaret mere, og så skrider fundamentet for velfærdssamfundet.
Så derfor har vi tre nøgleord: omsorg, tryghed, ansvar.
Ansvaret er det vigtigste.
Altså, man tager ansvaret for sine egne handlinger og overlader mere ansvar til den enkelte
, så familien også får mere magt, sådan så man hele tiden sørger for at prøve på at skabe sine egne løsninger. Det fører mig selvfølgelig også over til hr. Jann Sjursen.
Valgfrihedsdebatten vil vi prøve på at tage ind i et sådant forum her, f.eks. vil vi gerne gøre noget mere for børnefamilierne.
Det er der jo mange der vil.
Vi andre vil også godt. Vi vil bl.a. gøre det ved at sikre økonomisk råderum til familierne.
Det er derfor, vi bliver ved med f.eks. at tale om skattenedsættelser, selv om folk bliver meget syge af at høre om det.
For hvis man f.eks. giver skattenedsættelser til børnefamilierne, så bliver der mere råderum, så bliver der mere fleksibilitet, og så har man friheden til selv at vælge, hvad man vil prioritere som børnefamilie. Til hr. Peter Duetoft: Vi har aldrig nogen sinde på noget tidspunkt nævnt noget om, at man eksempelvis kan skære i folkepensionen, og vi kommer ikke kun med dommedagsprofetier, overhovedet ikke.
Vi vedkender os et ansvar for det velfærdssamfund, vi lever i, og jeg synes
, det er et drønhamrende godt samfund, vi lever i.
Men hvis man skal redde det velfærdssamfund, vi lever i, bliver man nødt til at komme med nogle reformer, og så nytter det ikke noget, at man bare sidder »på sin stille« og håber
på, at tingene bare sker rundt omkring os, for det her samfund kan ikke blive ved med at udvikle sig til, at man får større og større skatteprocenter, og at flere og flere bliver afhængige af den offentlige sektor.
Vi bliver nødt til at koncentrere os om de kerneydelser, der er.
Ellers overlever velfærdssamfundet ikke.
Søren Søndergaard (EL), 1999-02-04:
Hr. Brian Mikkelsen antyder, at der skulle være nogen, der ville tage ansvaret væk fra folk, f.eks. ved hjælp af den offentlige sektor, men det er jo lige omvendt.
I hvert fald ønsker vi fra venstrefløjens side at give mere ansvar til folk.
Altså fra Det Konservative Folkeparti hører vi privatisering.
Det vil sige, at der er nogle, der ejer et sygehus f.eks., og så kan de tjene penge på det, og dem, der så er ansat, skal gøre det, som de, der ejer sygehuset, siger.
Det, vi siger, er noget andet: Det er, man i den offentlige sektor skal give mere indflydelse til de ansatte, at man skal gøre op med lægehierarkiet, hele det hierarki, der eksisterer på sygehusene, at de almindelige sygeplejersker, rengøringsdamer osv. skal inddrages mere i at få sygehusene til at fungere.
Det er ikke at tage ansvaret væk fra folk; det er at give folk ansvar, give folk mere ansvar, men et kollektivt ansvar.
Det er lige præcis vores ønske i modsætning til det, der hedder det individuelle ansvar, hvor den eneste løsning, Det Konservative Folkeparti kan anvise, er det ansvar, der består i, at man gerne vil tjene nogle flere penge.
Brian Mikkelsen (KF), 1999-02-04:
Sådan er det selvfølgelig ikke i virkelighedens verden.
Det Konservative Folkeparti tror ikke bare på materialisme, vi tror også på en masse immaterielle rettigheder.
F.eks. sætter vi jo familien og individet meget højt, og det har ikke en dyt at gøre med, om man er materiel eller ej; det er såmænd mere socialdemokratisk politik.
Sagen er jo den, at alle ved - det hører vi jo også fra CD's ordfører her - at udviklingen går i den rigtige retning, fordi vi alle sammen hele tiden får det bedre. Vi får det bedre end vores forfædre; de sled og slæbte, hører vi jo hele tiden, bedre end vores forældre, som skulle spare sammen i mange år for overhovedet at få råd til at rejse udenlands.
Og hvad gør de unge i dag?
De rejser bare rundt omkring.
Udviklingen går altså af sig selv imod det bedre, for hvorfor skulle den gå mod det værre?
Hvorfor skulle nogen ønske, at det går dårligere?
Men sagen er jo den, at historien er fuld af de sidespor hele vejen igennem, og det er meget farligt at sige, at demokratiet kan vinde i sig selv, for det skal bruges for ikke at ruste, og det skal værdsættes for ikke at bringes ind i en trivialitet, vi alle sammen tager for givet.
Det er derfor, at det er vigtigt, at man tager den demokratiske debat og sørger for at diskutere, om der er brug for forandringer.
For det er der, og man skal turde indstille sig på de væsentlige ændringer, for ellers så ruster demokratiet og velfærdssamfundet.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-02-04:
Jamen den socialdemokratiske ordfører kan jo tage til et af verdens fattigste lande.
, og hvad så jeg?
Jeg så rundtomkring - og Tanzania er et af verdens fattigste lande - på gader og ude i landdistrikterne mennesker, børn, kvinder, gamle, som typisk var glade, som havde let til smil, og som trods utrolig ringe materielle og økonomiske vilkår trods alt så ud til at have et godt liv.
Gå så ud på gaden her, gå ned ad Strøget og se sure, triste ansigter.
Hvad er det for et samfund, vi har bygget op?
På mange måder et godt, men også et samfund af brokkehoveder og klagemennesker, som ikke kan få nok, som klager over, at de offentlige systemer ikke virker, og som er blevet klientgjort i et formynderisk samfund.
Jo, der er noget at tage fat på, og vi er i Det Konservative Folkeparti trætte af at høre den dér sang om, at nu skal vi høre om det sorte konservative menneskesyn.
Der er andre sider af sagen, og de kan komme frem i en god og tiltrængt debat omkring værdierne.
Peter Duetoft (CD), 1999-02-04:
Jo, hr. Brian Mikkelsen, det går jo mod det værre.
Det går jo mod det værre i den forstand, at man alene denne morgen i en morgenavis kan læse store overskrifter om, at fremtidens politiske ledere vil afskaffe stort set hele velfærdssamfundet.
Der er en linje i dele af de unge, ikke mindst blandt nogle politisk aktive, der stort set bare vil kassere alle de værdier, som man i generationer har bygget op i dette samfund omkring velfærden.
Og jeg er bange for, at når hr. Brian Mikkelsen stiller sig op her og taler om sine reformer og om, hvad Det Konservative Folkeparti vil, så spiller han med på den i stedet for at sige: Kære venner, var det ikke en idé, at vi tog en værdidiskussion med de unge mennesker og sagde: Mener I virkelig, at samfundet ikke skal have ansvaret for de ældre?
Mener I virkelig, at den frie konkurrence kan klare det hele, at jungleloven er i orden, at folks selvværd er godt, når de bare kan konkurrere?
Hvad så med dem, der ikke kan konkurrere?
Hvad er det for et
Den værdidiskussion, som man såmænd også godt kan få med KU, er jeg overbevist om er måske nødvendig for at bremse op for en gal udvikling, hvor nogle unge mennesker i noget ideologisk effektivitetssmartness drøner derudad med nogle værdier, der ikke hører hjemme i det her samfund.