Connie Hedegaard (KF), 2004-11-24:
Tak for de mange imødekommende kommentarer til forslaget.
Det er klart, at det er teknisk kompliceret, og derfor er der selvfølgelig også en række af de ting, der er blevet nævnt her, som skal belyses yderligere i udvalget.
Som det er blevet nævnt, er hovedformålet med forslaget at implementere EU’s elskrotdirektiv.
Flere har været inde på, hvad det vil sige, men det omfatter f.eks. kasserede mobiltelefoner, fjernsyn, computere, vaskemaskiner og håndværktøj.
I år vil der blive solgt omkring 130.000140.000 t elskrot i Danmark.
Om året kasseres der omkring 110.000 t elskrot i Danmark, og tallet er, jeg tror, det var fru Inger Bierbaum der gjorde opmærksom på det, stigende.
Derfor er der ikke tvivl om, at der er behov for en indsats.
Med lovforslaget indføres et producentansvar.
Jeg må ærligt indrømme, at jeg har svært ved at forstå, at lige præcis det at give producenterne ansvar er hr. Keld Albrechtsen og Enhedslisten så kritiske over for.
I praksis betyder det jo, at producenter og importører for egen regning skal tage affald tilbage og håndtere det miljømæssigt rigtigt, samt at de skal tilmelde sig et producentregister.
Producenter og importører vil så etablere et privat system for at opfylde deres forpligtelser.
I Danmark har vi jo en tradition for, at det er sidste bruger, der betaler for håndteringen af affaldet, og derfor er det nødvendigt at ændre loven, så vi kan gennemføre direktivet.
Det er regeringens forventning, at lovforslaget vil være med til at begrænse affaldsmængden og forbedre behandlingen af affaldet, fordi producenter og importører jo får et incitament til at sikre, at ting kan genanvendes, og at de forhåbentlig også bliver lettere at reparere.
Det er præcis, som ordføreren for Kristendemokraterne gjorde opmærksom på, et opgør med brug og smid væk-filosofien.
Der vil alt andet lige ske en mindre belastning af miljøet.
Den sidste bruger, hvad enten det er en husholdning eller en virksomhed, skal som hidtil aflevere deres elskrot forsvarligt f.eks. til den kommunale genbrugsstation.
I dag er kommunen ansvarlig for at etablere indsamlingsordninger for elskrot og for, at affaldet bliver behandlet rigtigt, og kommunen finansierer behandlingen gennem kommunale affaldsgebyrer.
I fremtiden kan sidste bruger vælge at aflevere f.eks. den udtjente pc enten til en kommunal indsamlingsordning eller til en privat indsamler, der er producent eller importør.
I den første situation henter det private system affaldet på det kommunale indsamlingssted og sørger for, at det derefter bliver behandlet korrekt.
Omkostningerne til afhentning og behandling fordeles mellem producenter og importører på markedet.
I den anden situation sørger den private indsamler selv for, at affaldet behandles korrekt, og han indberetter så til det private system, hvor meget affald han har sørget for behandling af.
Det fungerer så som hel eller delvis opfyldelse af hans producentansvar.
Producenter og importører forventes at dække deres affaldsomkostninger gennem prisstigninger på nye produkter.
Netop fordi lovforslaget handler om producentansvar, har Miljøministeriet forud for udarbejdelsen af lovforslaget haft tæt kontakt til de organisationer, der repræsenterer de danske producenter og importører.
Organisationerne har med DI i spidsen tilkendegivet, at de vil være med til at oprette de fælles ordninger, der er nødvendige, for at producenter og importører kan organisere og finansiere håndteringen af elskrot.
Lovforslaget er baseret på den samme implementeringsmodel, som en række af de andre EU-lande har valgt.
Lovforslaget skal understøtte det system, som brancheorganisationerne vil etablere for at gennemføre producentansvaret i praksis.
Derfor koncentrerer lovforslaget sig om at fastsætte de enkelte producenters og importørers pligter.
Hvordan producenter og importører i praksis vælger at opfylde pligterne i fællesskab
er derimod overladt til dem selv.
Lovforslagets bestemmelser skal desuden understøtte, at tilslutningen til det private system bliver høj.
Så vil jeg, som jeg sagde i indledningen, nævne, at det altså er omkring 130.000-140.000 t nyt skrot – da er det jo ikke skrot endnu – der bliver indkøbt hvert år, og der er 110.000 t, der går til affald.
Man regner med, at når det her er ført ud i livet, vil der ske cirka en fordobling af det, der indsamles og behandles.
Og det er jo der, den egentlige miljømæssige værdi af det her forslag ligger.
Må jeg komme med en enkelt kommentar til hr. Jørn Dohrmann, der spurgte om det her med salg via nettet osv.
Da må man sige, at foreløbig er det nærmest mikroskopisk, nærmest ikke til at måle, men det er klart, at den problemstilling kan man jo også tage med ind, når man skal skrue selve ordningens udmøntning sammen.
Det er en af tingene.
Der skal selvfølgelig stadig væk være fokus på, at folk får et incitament til at aflevere både batterier og småt skrot, men da den store gevinst ligger i, at producenterne får et ansvar for at lave miljømæssigt forsvarlig behandling, håber vi alt andet lige, at dobbelt så mange ton skrot som i dag vil blive behandlet.
Det er dér, den store værdi dybest set ligger.
Og så bare lige til sidst: Jeg havde næsten ikke troet, at hr. Jørn Jespersen allerede nu ville give mig lejlighed til ligesom at præcisere, hvad hr. Jørn Jespersen udmærket godt ved var en fortalelse her i eftermiddag.
Hr. Jørn Jespersen ved jo udmærket godt, at mit ræsonnement var, at et finanslovforslag ikke kan ændres, når det er fremsat, fordi der kommer en enkelt ny minister.
Det ville i givet fald have krævet nyvalg.
Men jeg er sikker på, at hr. Jørn Jespersen nok skal få meget morskab ud af den fortalelse alligevel.