Per Stig Møller (KF), 2005-04-06:
Begrundelsen er jo den meget enkle, at det er det mest dækkende udtryk for det, således at befolkningen ved, hvad der stemmes om.
Vi anvender betegnelsen forfatningstraktat, fordi vi mener, det er mest dækkende.
Men jeg har naturligvis noteret mig, at hr. Morten Messerschmidt og den øvrige nejside ikke er enige i denne formulering og i stedet mener, at den ny EU-traktat bør kaldes »Traktater med forfatning for Europa«.
Man kunne også af den officielle titel, som er »Traktat om en forfatning for Europa« få det indtryk, at når traktaten først var indgået, så havde Europa fået en egentlig forfatning.
Det er bare ikke tilfældet.
Det centrale punkt er her, om forfatningstraktaten, når den én gang er indgået, kan ændres efter procedurer, som normalt gælder for forfatninger.
På dette afgørende punkt gælder imidlertid, at fremtidige ændringer af forfatningstraktaten skal ske med en traktat, som skal behandles og godkendes i alle medlemslande som traktatændringer.
Den indgås efter de almindelige folkeretlige regler for traktatindgåelse og kan altså ændres på samme måde.
Udtrykket forfatningstraktat afspejler den kendsgerning, at den nye EU-traktat også indeholder elementer, som man kender fra andre grunddokumenter som f.eks. nationale forfatninger.
Del 1 fastlægger de grundlæggende spilleregler for EU-samarbejdet, del 2 indeholder et kapitel om borgernes grundrettigheder, og i vores egen grundlov står der såmænd i § 66, at folkekirkens forfatning ordnes ved lov.
Men det betyder jo altså ikke, at grundloven er sat ud af kraft, fordi folkekirken har en forfatning, som den i øvrigt ikke har.
Udtrykket forfatningstraktat er på denne baggrund et balanceret valg mellem de to yderpunkter.
For os er det vigtigt ikke at anvende en titel, der vil føre vælgerne til at tro, at de skal stemme om en forfatning og ikke om en traktat.
Afslutningsvis er det så også værd at bemærke, at EU har 25 medlemslande og 21 officielle sprog.
Det er derfor ikke underligt, at der ikke findes en fast etableret betegnelse for begrebet forfatningstraktat.
Men jeg kan da nævne, at man i England f.eks. bruger samme betegnelse som i Danmark, »The Constitutional Treaty«, og på den måde laver vi altså præcisioner af, hvad det er for traktater.
Næ, det kan jeg egentlig ikke.
Så synes jeg faktisk, det vigtigste er, at jeg jo i lovforslaget har skrevet begge dele.
Vi har skrevet forfatningstraktat, som er det, vi ønsker at kalde den, ligesom man har Amsterdamtraktaten og Nicetraktaten.
Så har vi i parentes nedenunder sat den officielle titel, så ingen får jo skjult noget som helst.
På dansk er det altså sådan, at det er det sidste led, der afgør, hvad det her drejer sig om.
En forfatningstraktat er en traktat, og det er jo det, det er.
Det er ikke Napoleon, hr. Morten Messerschmidt spiser, når han spiser napoleonskager.
Hvis han befinder sig på Georg Brandes’ Plads, befinder han sig ikke på Georg Brandes, men på en plads.
Det vil sige, at det er det normale danske sprog, og det er der, styrelsen ligger.
Så jeg synes, det er rigtigt, hvis man skal sørge for, at vi alle sammen ved, hvad vi stemmer om, at det er en traktat, for den ændres efter traktatprocedure.
Så er det rigtigt, at den danske regering i overensstemmelse med det brede flertal i Folketinget har valgt udtrykket forfatningstraktat.
Det er jo ikke noget ord, vi har opfundet.
Man talte jo også under den foregående regering om forfatningstraktaten.