runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Charlotte Fischer (RV), 2005-11-25:
Jeg vil godt vende tilbage til dagens hovedtema, som jo er ulighed, og hvor ministeren også selv har haft synspunkter.
Jeg synes, at det er vigtigt at vide, hvad regeringen tænker, når den fremsætter lovforslag.
Er det sådan, at regeringen, når den fremsætter et lovforslag, faktisk tænker over, hvorvidt det enkelte lovforslag bidrager til uligheden, holder den på samme niveau eller måske ligefrem reducerer den?
Er det noget, man systematisk tænker over, når man laver et lovforslag?
Og hvis ja, hvordan ser ministeren så på det her lovforslag?
Øger det uligheden i Danmark, eller reducerer det tværtimod, som jeg forstod at VenM022S14321560ALFV.FM Page 1474 Tuesday, January 31, 2006 1:45 PM stres ordfører faktisk hævdede, uligheden her i landet?
Det vil jeg godt høre ministerens svar på.
Eva Kjer Hansen (V), 2005-11-25:
Jeg tænker naturligvis altid meget over, hvad konsekvenserne af de forskellige initiativer, jeg sætter i værk, er, både når det er lovforslag, og når det er andre former for initiativer.
Jeg synes ikke, at fokus her er ulighed, og jeg mener ikke, at det er den vinkel, der er rimelig at sætte på det.
For som jeg klart har understreget, er formålet at se på: Hvad er den rimelige aldersgrænse i forhold til boligstøttereglerne?
Og der synes jeg, at det er fair og rimeligt at sige, at det må være en 18-års-grænse.
Hvordan konsekvenserne så er for de enkelte husstande afhænger jo helt og aldeles af, hvordan man indretter sig i forhold til de nye regler.
Og derfor er det jo vanskeligt at sige noget om, hvordan konsekvensen af ændringen bliver for den enkelte familie.
Charlotte Fischer (RV), 2005-11-25:
Hvis et lovforslag, der handler om at reducere boligstøtten for omkring 15.000 familier i det her land, ikke har noget med ulighed eller lighed at gøre, er det måske meget svært at forstå, hvad der egentlig har noget med ulighed og lighed at gøre.
Når det, som det er for Det Radikale Venstres vedkommende, netop er sådan, at boligejerne i stigende grad oplever nogle meget store gevinster, og der altså her er en gruppe af lejere, der mister en boligstøtte, de ellers ville have fået,
er der så ikke ud fra en ulighedsbetragtning grund til at tage det med ind i billedet?
Tænker ministeren slet ikke over det perspektiv, når ministeren lægger et lovforslag frem som det her, at det selvfølgelig har en konsekvens for afstanden mellem boligejere og lejere?
Det vil jeg godt vide.
Eva Kjer Hansen (V), 2005-11-25:
Jeg kan sige, at jeg selvfølgelig tænker over konsekvenserne, og jeg mener ikke, at det her skaber mere ulighed.
Og jeg mener slet ikke, at det er rimeligt at gøre det op kontra de to forskellige boligformer, nemlig det at være lejer af sin bolig og det at være ejer af sin bolig.
Det har forskellige fordele og ulemper, som den enkelte person jo må gøre op med sig selv: Hvad er det, man helst vil?
Hvor er det, man vil have en frihed til at flytte fra lejlighed til lejlighed osv.?
Det er to vidt forskellige boligformer, og jeg synes, det er vigtigt at fastholde, at vi skal have forskellige boligformer.
Carsten Hansen (S), 2005-11-25:
Regeringens socialminister, fru Eva Kjer Hansen, var her for ganske kort tid side ude og sige, at hun fandt, at uligheden i samfundet var ganske acceptabel, for når de stærkere blev stærkere, havde de flere kræfter til at hjælpe de svageste.
Man kan så spørge: Hvor stærke skal de stærke være, og hvor svage skal de svage være, før de kan hjælpe hinanden?
Men er det her ikke et forslag, som i virkeligheden kan ses som et led i den her ulighedsdiskussion og -strategi, som ministeren sådan set fremlagde åbent og ærligt og forsvarede, indtil statsministeren måtte gå ind og bringe gemytterne til ro i debatten og kalde socialministeren til ro og sige, at det ikke er et princip for Venstre?
Er det her i virkeligheden ikke et led i den strategi, som ministeren udtænkte på daværende tidspunkt?
Majbrit Berlau (EL), 2005-11-25:
Man bliver så forstemt, når man læser regeringens evindelige nedskæringer over for dem, der notorisk har allermindst.
Det her forslag er et forslag, der skærer ned.
Det er et forslag, der bidrager til en øget polarisering i det her samfund.
Det er et forslag, der bidrager til en øget ulighed.
Men da vi ved, at man fra regeringens side er af den opfattelse, at ulighed er dynamisk, at ulighed er godt for samfundet, er det jo helt i tråd med, hvad det er regeringen ønsker.
Men sådan har vi det altså ikke i Enhedslisten.
I Enhedslisten er vi af den meget klare overbevisning, at lighed er det, som bringer samfundet dynamisk videre.
Det her forslag skaber ikke kun forskel mellem de borgere, der bor i enten lejebolig eller ejerbolig, det skaber også forskel mellem de 18-årige, som heldigvis eller ved forsynet bare er blevet født ind i en familie, der er fattig eller rig.
Det vil sige, at det er ulighed for alle mennesker, det her forslag bidrager til.
Man har den frækhed i regeringen at kalde det her nedskæringsforslag for en harmonisering og for en del af familiepolitikken om, at den 18-årige skal være myndig.
Det lægger op til, at den 18-årige skal punge ud af sin SU, for at vedkommendes forældre kan klare huslejen, men det gælder kun for de fattigste 18-årige.
Når det nu er sagt, er det vist ret tydeligt, at Enhedslisten ikke kan støtte det her forslag.
Hvorfor er der en ulighed på den fløj?
Hvorfor er det ikke her, at den 18-årige kan få lov til at være myndig og få det ansvar, som det at være voksen fører med sig?
Det er jo, fordi regeringen ikke ser det her forslag som et myndighedsforslag.
Det er en søgt argumentation.
Det her forslag er et nedskæringsforslag.
Vi stemmer imod det, og vi beklager utrolig meget, at det er den kurs, regeringen og Dansk Folkeparti er på vej ud ad.
Eva Kjer Hansen (V), 2005-11-25:
Nej, det mener jeg ikke det her handler om.
Det her handler om at tage stilling til, hvornår det er rimeligt at betragte en person som et barn og en person som en voksen.
Der synes jeg, det er rimeligt, at det er 18-års-grænsen, vi bruger – også i boligstøttereglerne.
Carsten Hansen (S), 2005-11-25:
Jamen er det ikke korrekt, at enlige forældre med børn over 18 år fremover bliver væsentlig ringere stillet?
Det er sådan, at man kan miste op til 1.000 kr. om måneden.
Jeg ved godt, at de, som i dag får støtten, ikke bliver trukket i den, men de, som efter januar måned er forsørgere til børn over 18 år, kan miste op til 1.000 kr. om måneden, hvis de har to hjemmeboende børn.
Det er da mange penge for en enlig forsørger med 200.000 kr. i indkomst, som fru Lissa Mathiasen også redegjorde for under debatten med ordførerne.
M022S14321560ALFV.FM Page 1475
Tuesday, January 31, 2006 1:45 PM Finder ministeren ikke, at det er ulighedsskabende, at man i virkeligheden tager fra nogle af de fattigste grupper i samfundet, samtidig med at man giver skattelettelser til dem, der tjener over 231.000 kr., når de betaler mellemskat og topskat?
Er det ikke et led i den der bevidste ulighedsstrategi, som regeringen har, men som man bare ikke må nævne?
Det var det, socialministeren sagde, indtil hun blev kaldt til orden.
Eva Kjer Hansen (V), 2005-11-25:
Det er jo ikke det, der er tale om her.
Her er der tale om at se på, hvad der er en fair og rimelig aldersgrænse at tage med ind i boligstøtteloven.
Der synes jeg, at det er fair og rimeligt at sige: Den aldersgrænse, der gælder i andre sammenhænge, skal også gælde her.
Og så er det helt korrekt, at der ikke er nogen af de nuværende modtagere, der bliver berørt af det, for der bliver en indfasningsordning over 4 år.
Så er det rigtigt, at når det så fuldt ud er indfaset, kan man lave en sammenligning og se, at der er nogle, der har en fordel i dag, hvilket de så ikke har fremover, qua aldersgrænsen er flyttet.
Men hvad det så betyder for husstanden, afhænger jo helt og aldeles af, hvordan man disponerer.
Som sagt er der altså rigtig mange, der slet ikke udnytter muligheden helt op til 23-årsaldersgrænsen i dag, qua de fleste modtagere faktisk er i aldersgruppen op til 20 år.
Kirsten Brosbøl (S), 2005-11-25:
Jeg kan godt forstå, at ministeren ikke har lyst til at snakke om ulighed i denne debat.
Det er jo en lidt touchy sag for regeringen og især for socialministeren, som kom gevaldigt på glatis, da hun meldte klart ud, hvad hun egentlig mente om den her sag.
Derfor synes jeg da, det er et ganske relevant spørgsmål, hr. Carsten Hansen her har stillet, nemlig om det var det, socialministeren mente, dengang hun sagde, at ulighed skaber dynamik, og at hvis man sørger for lige at omfordele lidt fra de fattigste til de rigeste, så kommer der gang i tingene, og så skal vi bare se, så skal det hele nok gå.
Der vil jeg godt spørge, om det var det, socialministeren mente dengang.
Og så synes jeg, det er en fuldstændig pseudoargumentation, man er kommet med, det her med, at man så lige pludselig lige skal se, hvornår folk er myndige.
Man lavede en regel på et tidspunkt, fordi man havde en intention om at hjælpe de her familier.
Kan socialministeren ikke sige, hvad der var grunden til, at man i sin tid lavede den her regel, og at der i øvrigt i SU-systemet skelnes mellem hjemmeboende og udeboende?
Det har man jo ikke tænkt sig at lave om på i den her situation, så vidt jeg forstår.
Og de familier, der nu sidder og følger debatten her, tror jeg ikke lige kan forstå den der pseudoargumentation, der lige bliver rullet ud her.
Jeg tror, at det for dem handler om, at de oplever en besparelse.
Eva Kjer Hansen (V), 2005-11-25:
Jeg skal sige til fru Kirsten Brosbøl, at de udtalelser, som der bliver refereret til, blev trukket tilbage, og der er jo ikke basis for at uddybe udtalelser, der er trukket tilbage.
Da regelsættet i sin tid blev indført i 1980’erne, var det jo bl.a. på grund af en meget uensartet praksis i kommunerne, og hvor ønsket så var at fastlægge en grænse.
Jeg synes, at man bliver nødt til at gå ind og se på aldersgrænserne i forskellige sammenhænge og derudfra vurdere, hvad den rimelige aldersgrænse er.
Men jeg noterede mig også, at fru Kirsten Brosbøl i sit ordførerindlæg faktisk slet ikke ville vurdere selve det, der er formålet med lovforslaget, nemlig at harmonisere aldersgrænserne, men inddrog alle mulige andre aspekter i stedet for.
Kim Christiansen (DF), 2005-11-29:
Det ligger jo ikke så meget i det her forslag.
Nu hørte jeg tidligere i debatten her, at det bekymrede hr. Rune Lund meget, at Mellemfolkeligt Samvirke måtte afskedige 22 personer.
Det bekymrer sådan set ikke mig så meget, for der har været 22 for mange ansat, hvis de stadig væk vil kunne drive organisationen uden.
Det, der har været intentionerne, og det, der er Dansk Folkepartis holdning til det her, er, at vi gerne vil have, at de her organisationer tager et medansvar, og derfor går vi ind for en egenfinansiering.
Elisabeth Arnold (RV), 2005-11-29:
Jeg tror, det beror på en misforståelse.
Hr. Kim Christiansen sluttede med at sige, at alle andre organisationer havde fuldstændig ret til at lave indsamlinger.
Det er præcis det, de ikke har.
Det er derfor, det her er en liberalisering, en meget begrænset liberalisering.
Det er præcis det, der er grunden til, at man er blevet nødt til at lave det her forslag.
Hvad har hr. Kim Christiansen af kommentarer til det?
Kim Christiansen (DF), 2005-11-29:
Jeg vil sige til hr. Rune Lund, at det som udgangspunkt er de her organisationer, som har rammeaftaler, fordi de har projektaktiviteter i udlandet.
Om hr. Rune Lund så vil kalde det det ene eller det andet, er ikke så afgørende for os.
Rune Lund (EL), 2005-11-29:
Men kunne det ikke være en idé at gå ind i en diskussion med de her organisationer om, hvordan denne her egenfinansiering skulle foregå?
Man kunne jo f.eks. skelne mellem egenfinansiering til nødhjælp og egenfinansiering til langsigtet ulandsbistand.
For der er ingen tvivl om, at sådan som det her ligger nu, vil det betyde en forskydning til fokus på nødhjælp frem for langsigtet ulandsbistand.
Er det ikke noget, som ordføreren fra Dansk Folkeparti tænker på?
Eller er det noget, der slet ikke har været inde i overvejelserne for Dansk Folkeparti?
Kim Christiansen (DF), 2005-11-29:
Allerførst vil jeg da gerne takke fru Karen Hækkerup for, at hun tillægger Dansk Folkeparti den store magt, som hun gør.
Det er vi selvfølgelig glade for.
Som følge af det her egenfinansieringskrav, som vi ganske rigtigt har indgået finanslovforlig om, har man så med denne lovændring også givet de såkaldte ngo’er – nu kan jeg godt lide at hylde det danske sprog, så jeg vil kalde dem private hjælpeorganisationer – mulighed for via nogle gade- og husstandsindsamlinger at tilvejebringe den her egenfinansiering.
Det synes vi egentlig er ganske fornuftigt, for vi har den generelle opfattelse, at når man er med til at tage et medansvar, også økonomisk, så giver det en større glæde i det arbejde, man udfører.
Jeg vil da lige ridse de der organisationer op, som det her handler om: Dansk Røde Kors, Folkekirkens Nødhjælp, Red Barnet, Ibis, Care Danmark og Mellemfolkeligt Samvirke.
Det betyder jo ikke, at der ikke er en række organisationer, som stadig væk har mulighed for at lave indsamlinger, men det her er de seks organisationer, hvor der er indgået rammeaftaler med Udenrigsministeriet.
Og det er kun de seks organisationer, som det her lovforslag vedrører.
Alle øvrige har stadig væk mulighed for at foretage indsamlinger.
Men det er grundlæggende Dansk Folkepartis holdning, at kravet om egenfinansiering bl.a. vil styrke de her organisationers folkelige forankring, som der har været talt så meget om, og især deres motivation for arbejdet.
Og da vi altid står ved vores aftaler, støtter vi naturligvis det her forslag.
Rune Lund (EL), 2005-11-29:
Det er faktisk meget afgørende, for vi har nogle ngo’er, nogle private hjælpeorganisationer, som er virkelig, virkelig dygtige til at lave langsigtet ulandsbistand.
De får topkarakterer i alle undersøgelser, der bliver lavet.
Men det, som man gør med ideen om egenfinansiering kombineret med det her forslag, er, at man i højere grad tvinger dem til at tænke på, hvordan de kan lave nødhjælp.
Og dermed kaster man faktisk en masse kompetencer i grams ved at få dem til at bruge en masse kræfter på at samle penge ind og beskæftige sig med nødhjælp, når deres kernekompetenceområde faktisk er den langsigtede ulandsbistand, som giver fattige mennesker muligheden for hjælp til selvhjælp.
Men jeg kan forstå – det var sådan, jeg forstod det på ordføreren – at Dansk Folkeparti åbenbart ikke rigtig skelner mellem nødhjælp og langsigtet ulandsbistand.
Hvis det er det, der er tilfældet, synes jeg godt nok, det er rystende.
Men er det sådan, det skal forstås?
Fttm.023.fm Page 1634
Karen Hækkerup (S), 2005-11-29:
Det drejer sig under ingen omstændigheder om, at jeg ikke vil besvare noget spørgsmål.
Vi støtter, at der skal være en folkelig forankring.
Det er egentlig også mit indtryk, når man kigger ud over landet, at der blandt danskerne som helhed er stemning for, at vi som et rigt land skal hjælpe der, hvor andre har behov for hjælp.
Vi vil gerne være med til at øge den folkelige forankring, vi stiller gerne op til diskussioner, både af hvilke krav og hvilken adfærd man skal forvente, og kommer der nogen sinde en invitation til forhandlinger og ikke et lovforslag, der allerede er handlet af med Dansk Folkeparti, så møder vi også meget gerne frem.
Det synes jeg er et ganske mærkeligt spørgsmål.
Selvfølgelig er det, der ligger os mest på sinde, den indsats, der kan ydes, for at så mange som muligt ude i den tredje verden kan nyde godt af de gode kræfter, som de her forskellige ngo’er stiller til rådighed.
Det er noget meget mærkeligt noget at spørge om: Har vi ingen krav?
Vi deltager meget gerne i konkrete drøftelser af, hvordan man sikrer en bredere folkelig forankring, og også i en diskussion om, hvilke krav man skal stille til de her organisationer, for at de kan blive tilbudt statshjælp.
Det er noget, der er blevet lavet, det er noget, som ikke er blevet diskuteret med organisationerne eller med andre politiske partier, så de krav kan jeg sådan set ikke udtale mig særlig meget om ud over at sige: Vi stiller til enhver tid op til at diskutere, hvad det er for nogle krav, organisationerne skal leve op til.
Det er bare ikke det, det her spørgsmål drejer sig om.
Søren Pind (V), 2005-11-29:
Det kunne måske være, at fru Karen Hækkerup sådan til oplysning for den måbende befolkning og i øvrigt også Folketingets medlemmer som sådan kunne forklare, hvilke krav og ønsker Socialdemokratiet egentlig har til sådanne organisationer.
For jeg synes egentlig, hr. Kim Christiansens spørgsmål ikke rigtig blev besvaret.
Er det sådan, at Socialdemokratiet ingen krav, ingen forventninger har til de pågældende organisationers adfærd, ud over at de kan bruge statens penge?
Karen Hækkerup (S), 2005-11-29:
Jeg bliver spurgt, om det er vigtigt, at organisationerne vil overleve, og der vil jeg sige, at selvfølgelig er det vigtigt, at organisationerne overlever, når det er dem, der yder den hjælp, der i dag gavner så utrolig mange mennesker i den tredje verden.
Det er ikke, fordi det nødvendigvis er lige præcis de her organisationer, men den hjælp og den erfaring og den ekspertise, de har, og som regeringen og Dansk Folkeparti har skåret i igen og igen og igen, ønsker vi ikke at se yderligere forringet.
Kim Christiansen (DF), 2005-11-29:
Jeg da glad for at få bekræftet, at det er Socialdemokratiets holdning, for jeg synes bare, det egentlig fremgik meget tydeligt, at man havde en meget stor bekymring for, om de enkelte organisationer kunne overleve, når der nu blev stillet det her krav om egenfinansieringen, men det har jeg måske opfattet forkert.
Jeg vil da godt lige sluttelig spørge fru Karen Hækkerup, om ikke det er vigtigst, at det er hjælpen, der er effektiv, og ikke antallet af organisationer, der er vigtigst.
Elisabeth Arnold (RV), 2005-11-29:
Nej, mit ærinde var sådan set heller ikke at anfægte selve ideen med et egenfinansieringskrav.
Det var blot udtrykket »en årrække«, som hr. Søren Pind med omhu har brugt flere gange: Det er ikke beskrevet nogen steder i teksten, at det er en årrække.
Der står bare, at i år 2006 er det 5 pct., og i år 2007 er det 10 pct. Færdigt arbejde.
Det er ikke noget, man kan kalde en årrække; det er kun 2 år.
Det er den mindste række, man overhovedet kan have, må jeg sige til hr. Søren Pind.
Kim Christiansen (DF), 2005-11-29:
Om ikke andet så kan jeg da svare fru Elisabeth Arnold ved at sige, at fru Elisabeth Arnold jo sikkert også har læst lovforslaget, og der er faktisk en lang række organisationer, der er undtaget fra indsamlingslovens § 7, stk. 3. Så det fremgår af forslaget.
Jeg vil ikke stå her og remse dem alle sammen op.
Søren Pind (V), 2005-11-29:
Det er dog alligevel forunderligt, at fru Karen Hækkerup givet chancen her fra Folketingets talerstol ikke vil komme med bare tre eksempler på, hvad det er, Socialdemokratiet har af forventninger, hvad angår at sikre en folkelig forankring af de organisationer, vi diskuterer, og ikke vil besvare hr. Kim Christiansens spørgsmål.
Elisabeth Arnold (RV), 2005-11-29:
Det kan vi jo alle sammen læse i lovforslaget, men jeg vil blot sige: Hvordan kan det så være, at hr. Kim Christiansen ikke synes, at en organisation som f.eks. Læger uden Grænser, som laver fantastisk meget godt arbejde i ulandene, skal have lov at lave indsamlinger?
De vil jo gerne have lov at lave indsamlinger, og det må de ikke, fordi loven er meget restriktiv.
Var det ikke en idé for Dansk Folkeparti at forlange det?
Karen Hækkerup (S), 2005-11-29:
Lige før sagde Dansk Folkepartis ordfører, at det var ligegyldigt, hvor mange i de her ngo’er, som skulle fyres som følge af det her lovforslag, og nu siger Det Konservative Folkepartis ordfører søreme, at det er fuldstændig ligegyldigt, om det har været et langt møde, et kort møde, et sent møde, eller hvornår det har været.
Den konservative ordfører siger også, at det vil øge den folkelige forankring, at man nu som dansker selv skal være med til at betale, ikke over skatten, men ved selv at tage mønterne op af lommen til de her ngo’er på gaden.
Jeg vil gerne spørge den konservative ordfører: Vil den konservative ordfører garantere, at man til næste års finanslovforhandlinger eller året efter vil stemme nej, når Dansk Folkeparti vil stille krav om at øge den folkelige forankring og dermed også øge kravet om egenfinansiering ud over de 10 pct.?
Kim Christiansen (DF), 2005-11-29:
Igen vil jeg sige også til hr. Morten Bødskov: Det er dog utrolige evner, man tiltror Dansk Folkeparti.
Sådan umiddelbart føler jeg mig ikke forpligtet til at stå til regnskab for, hvad hr. Søren Espersen har skrevet i avisen, og hvad han skulle have udtalt sig om tidligere.
Min indgangsvinkel til det her er, at det er en del af finansloven, og den er Dansk Folkeparti en del af modsat Socialdemokratiet, og det ansvar lever vi naturligvis op til.
Tom Behnke (KF), 2005-11-29:
Der er bestemt ikke tale om en jagt fra vores side.
Det kan jeg garantere for.
Det er udelukkende et spørgsmål om, at vi synes, det er et sundt princip.
Vi kan selvfølgelig længe diskutere, hvordan man rent matematisk laver de her ting, men for mig at se, og som jeg læser forslaget, handler det om, at hvis en organisation byder ind på et projekt, laver en rammeaftale, så forudsættes det, at den pågældende organisation er i stand til selv at rejse 10 pct. af det beløb, vi taler om.
Hvis organisationen ikke er i stand til at rejse de 10 pct., ja, så må man jo forhandle om, hvorvidt projektet skal se sådan ud, for i og med at der et krav om 10 pct. egenfinansiering, så er der jo altså kun 90 pct. statslig finansiering.
Jeg kan ikke se, hvordan vi kan komme uden om det, men hvis forslaget er skrevet på en sådan måde, at hvis en organisation kun samler 8 pct. ind, så siger man, nå, men det er også lige meget, så får I de 92 pct., så kan jeg da ikke se, at der er meget mening i at stille kravet om de 10 pct., for så er det jo kun en hensigtserklæring og ikke et lovforslag.
Søren Pind (V), 2005-11-29:
Nu skal jeg jo ikke tale på regeringens vegne, men jeg kan sige, at det, der er regeringens holdning – og i hvert fald Venstres – er fremlagt i det her lovforslag, og det er, at man over den pågældende årrække, som fru Elisabeth Arnold rigtigt nok har nævnt, skal stige op til 10 pct.
Og som jeg vist tidligere har svaret, bl.a. til hr. Rune Lund og fru Karen Hækkerup, så synes vi ikke, at 10 pct. er et urimeligt beløb at fordre fra en organisation, som skal have en vis folkelig opbakning.
Fttm.023.fm Page 1631
Morten Bødskov (S), 2005-11-29:
Så vidt jeg har læst det her lovforslag, som jo ikke fylder voldsomt mange sider, er problemet for eksempelvis Folkekirkens Nødhjælp, at hvis de ikke kommer med 10 pct. af de der lidt over 200 mio. kr., som de får i dag, så får de ikke de der penge.
Spørgsmål nr. 1: Hvorfor siger man ikke, at det, der er hele projektet, er, at hvis de ikke kommer med den der egenbetaling, så ryger grundlaget for overhovedet at have en rammebevilling?
Hvordan
har man det som konservativ i denne sammenhæng?