Ole Sohn (SF), 2006-01-31:
SF ville have fuld forståelse for det forslag, som Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre har fremsat, hvis det indgik i en sammenhæng.
Umiddelbart virker det som løsrevet, at man skulle ændre § 2 isoleret, ikke sådan at forstå, at indholdet af forslaget, som de to partier har fremsat, rummer nogen substansmæssig uenighed med det, SF har foreslået – vi har faktisk foreslået en stort set identisk formulering i vores forslag til grundlov – men når man ser på det isoleret, kan man kun ændre § 2 med mening, hvis man samtidig ændrer øvrige paragraffer i grundloven, for det giver ikke meget mening kun at lave denne ændring, da den ikke betyder noget i praksis.
Danmark er jo en selvstændig stat, hvis styreform bygger på folkestyre og retssikkerhed, uanset om det står i grundloven eller ej.
Derimod er der en hel del andre paragraffer i grundloven om monarkiet, som det ville være mere re levant at se på, fordi de faktisk har en praktisk betydning, da monarken fortsat har en politisk funktion.
Og hvis man nu ændrede § 2 og lod andre paragraffer stå uændret, så ville man have en § 2, som snakkede om folkestyre, og når man så skulle se, hvad det indebar, ja, så kom man ind i de paragraffer, hvor der står, hvad monarken gør og ikke gør.
F.eks. står der, at der ved regeringsdannelser afholdes såkaldte dronningerunder, hvor partirepræsentanterne over for dronningen meddeler, hvem de mener bør lede regeringsforhandlingen og/eller være statsminister.
I et parlamentarisk demokrati burde de såkaldte dronningerunder afskaffes.
Dem kunne Folketingets formand lige så godt stå for.
Folketinget kunne også inden for lovens rammer overlade det til Folketingets formand at være forhandlingsleder, sådan som det tidligere er sket, med henblik på at finde frem til en statsminister, der kan danne regering.
Der står også i grundloven, at monarken fører forsædet i statsrådet, hvor alle love og vigtige regeringsforanstaltninger forhandles.
Det er en rest fra enevælden.
Faktisk var det ikke engang med i den første grundlov i 1849, men det blev en del af den gradvise indskrænkning af folkestyret, der fandt sted efter 1849, hvor kongen igen satte sig for bordenden af statsrådet i 1854.
I den her forbindelse er det måske lidt underligt at høre Venstre være så afvisende over for ændringer af grundloven, for faktisk var det i kampen for parlamentarismen og udvidelsen af demokratiet i 1800-tallet et af Venstres store krav, at monarken skulle ud af statsrådet.
Uanset at grundloven kan tolkes, vil den ikke kunne tolkes så frit, at indholdet af statsrådet kan afskaffes.
For den sags skyld kan man jo heller ikke fjerne monarken fra statsrådet.
Det betyder, at ministre fortsat skal spilde tiden i statsrådet.
Det er en tom formalitet, idet alt det politiske alene foregår på regeringsmøderne.
Men alligevel ville en sådan bestemmelse fortsat stå i grundloven, selv om man fjernede § 2.
I øvrigt står der også i grundloven, at monarken skal underskrive lovene, før de kan træde i kraft.
Heller ikke det kan ændres før en grundlovsændring.
Jeg vil sige, at jeg har fuld sympati for intentionerne i det af Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre stillede ændringsforslag til § 2.
Men vi mener kun, det giver mening at foretage en samlet grundlovsrevision, og vil derfor henvise forslaget til at indgå i det arbejde, der forhåbentlig kan rulles i gang med nedsættelse af grundlovsudvalget, som kan danne forarbejderne til – efter vores opfattelse – en egentlig grundlovsrevision.