Pia Gjellerup (S), 2005-04-21:
Nu hørte jeg hr. Poul Nødgaard bruge som sit fremmeste argument, at det var dyrt for det danske samfund, at der var tre radikale ministre, der trådte ud på orlov.
Og det er jo derfor, det ikke er spor underligt, at der bliver spurgt til, om det så ikke også er problematisk, at man udnævner tre ministre fra Venstre og De Konservative, der også udvikler nøjagtig de samme ekstraomkostninger for det offentlige, fordi de ikke er medlemmer af Folketinget, når de bliver udpeget som ministre.
Det har vi jo oplevet i den regering, som hr. Poul Nødgaard og hans parti var støtte for i den sidste valgperiode.
Hr. Claus Hjort Frederiksen, hr. Bertel Haarder og fru Connie Hedegaard var ikke medlemmer af Folketinget, så de gav nøjagtig de samme udgifter.
Det der med udgifter, er det sådan noget, der er partiafhængigt?
Jeg kan godt forstå hr. Jens Rohdes problemer med forslaget og navnlig dets omgivelse.
Når man i sin ordførertale roser sig så meget af dette forslag – den ros vil jeg gerne tilslutte mig, det vil jeg vende tilbage til – kan det jo ikke undgå at undre os, der godt kan se, at dette her i den store sammenhæng er et meget lille forslag.
Det handler om 20-30 mio. kr. om året eller 40 mio. kr., et eller andet der omkring.
Samtidig har regeringen været bannerfører for at skære ikke i mulighederne, men i ytringsudbredelsesmulighederne, som presse jo i høj grad handler om, ved at skære ganske voldsomt på portostøtteområdet, hvad der har kostet flere hundrede blade livet inden for de sidste par år.
Det er bare på finansloven i størrelsesordenen et par hundrede millioner kroner, og det, der kommer oveni, er, at man har lagt op til meget store takststigninger inden for Post Danmarks område, så det for den pågældende samlede gruppe af fagblade omfattet af portostøtten tidligere jo er en meromkostning på i omegnen af ½ mia. kr., altså 500 mio. kr. Så kan Venstres ordfører jo ikke rigtig fortænke os andre i at komme til at se dette lillebitte forslag, som vi behandler nu, i den meget store sammenhæng, som regeringen desværre har givet anledning til.
Vi kan se det og også lidt den dobbeltmoral, som ligger i, at man markedsfører sig meget i forhold til alsidighed lige netop på dette forslag.
Men når det er sagt, vil jeg sige, at dette forslag, hvor lille det end er, har en rigtig ambition.
Det sker på baggrund af de erfaringer, der har været med Dagspressens Finansieringsinstitut, hvis formål man i det store og hele forfølger med dette forslag, navnlig i sammenhæng med sagen om dagbladet Dagen, som gav anledning til afdækning af en række problemstillinger, som viste, at den sammensætning, man havde af Dagspressens Finansieringsinstitut, og den må de, man forvaltede på, og de regler, man havde at forvalte efter, kunne stille en række spørgsmålstegn op.
De gjorde, at man lavede et udvalgsarbejde, som man i det store og hele følger resultaterne af ved fremsættelsen af dette forslag.
Forslaget har altså baggrund i et grundigt og i øvrigt enigt udvalgsarbejde, som samlet lægger op til et forslag, som fornyer rammerne om den ambition at opretholde og udbygge en alsidig og mangestemmet presse, som effektivt kan indgå i et levende dansk demokrati.
Med forslaget skabes der som sagt nogle nye rammer med klarhed over økonomien, klare regler for administrationen og efter Socialdemokratiets mening også en acceptabel og fornuftig sammensætning af det, der nu kommer til at hedde Dagbladsnævnet.
Vi vil derfor fra Socialdemokratiets side gå positivt ind i udvalgsarbejdet, men også der vil vi selvfølgelig forholde os til det udgangspunkt, der er, det samlede miljø, man skal se dette forslag i, hvor der jo mere end nogen sinde er brug for at løfte den opgave at sikre et alsidigt pressebillede.
Her er det måske værd at dvæle et øjeblik ved, at da Pressens Finansieringsinstitut blev lavet i 1970, så vores pressebillede langt mere alsidigt og, som det hedder i lovforslagets bemærkninger, mangestemmet ud, end det gør i dag.
Så der er en meget stor ambition, som regeringen desværre på en række områder har modvirket ved at begrænse mulighederne for at udbrede det fornemme, der ligger i, at vi har en ytringsfrihed.