Lene Espersen (KF), 2003-01-23:
Lovforslaget og beslutningsforslaget, som vi behandler her i dag, vedrører forbud mod kvindelig omskæring og navnlig muligheden for at kunne straffe her i landet i tilfælde, hvor indgrebet foretages i et land, hvor kvindelig omskæring ikke er strafbart.
Lad mig begynde med endnu en gang at slå fast, at det er regeringens klare opfattelse, at problemerne vedrørende omskæring af kvinder må tages meget alvorligt.
Omskæring af piger og unge kvinder er et særdeles alvorligt indgreb, som vi på det kraftigste må tage afstand fra.
Det er også derfor, jeg har tilkendegivet, at jeg i dette folketingsår vil tage initiativ til en lovændring, der gør det muligt at straffe omskæring af kvinder, uanset hvor forbrydelsen begås.
Det har jeg orienteret Retsudvalget om i et brev af 12. november 2002.
I overensstemmelse hermed har jeg udarbejdet et lovudkast, der blev sendt til høring hos en bred kreds af myndigheder og organisationer den 18. december 2002.
Jeg tror, at vi alle kan være enige om at sikre kvaliteten i vores lovgivning, og at høring er en vigtig forudsætning for lovkvalitet.
Samtidig med høringen er lovudkastet forelagt for Justitsministeriets jurisdiktionsudvalg for at sikre, at lovudkastet kan blive vurderet i lyset af den generelle og den principielle gennemgang af straffelovens regler om strafmyndighed, som udvalget skal foretage.
Med den fremgangsmåde, som jeg har valgt, og som jeg mener er den rigtige, når det drejer sig om så vigtig en sag som kvindelig omskæring, vil et lovforslag kunne fremsættes senest i første halvdel af marts måned.
Og jeg håber naturligvis, at Folketinget og Retsudvalget vil være indstillet på straks at tage fat på behandlingen af lovforslaget.
Hovedformålet med det lovforslag, som jeg agter at fremsætte, er at gøre det muligt at straffe danske statsborgere og herboende personer, som foretager eller medvirker til at foretage omskæring af pigers og unge kvinders ydre kønsorganer, selv om indgrebet foretages i et land, hvor det ikke er strafbart.
Lovforslaget vil derfor lægge op til en ændring af straffelovens regler om dansk strafmyndighed, således at de almindelige krav om såkaldt dobbelt strafbarhed for handlinger, der foretages i udlandet, ikke gælder ved kvindelig omskæring.
Kvindelig omskæring er i dag strafbart efter straffelovens almindelige voldsbestemmelser
, men det lovforslag, som jeg vil fremsætte, vil indeholde en ny, særlig straffelovsbestemmelse om omskæring af kvinder for stærkere at markere samfundets afstandtagen fra disse lemlæstende og traditionsbestemte indgreb. Strafferammen vil blive lige så høj som den, der gælder i dag, dvs. en almindelig strafferamme på fængsel indtil 6 år og en forhøjet strafferamme på fængsel indtil 10 år, når der foreligger særdeles skærpende omstændigheder.
Det lovforslag, som jeg vil fremsætte, svarer derfor i sit indhold i vidt omfang til det, der er lagt op til i lovforslaget og beslutningsforslaget, som vi behandler her i dag.
På ét væsentligt punkt er der dog en klar forskel.
Det lovforslag, som jeg vil fremsætte, vil være et forslag om ændring af straffeloven.
Jeg finder det imidlertid rigtigst at foreslå en særlig bestemmelse i straffeloven frem for en særlov om kvindelig omskæring.
Gennemførelse af en særlov vil således - og det er jeg sikker på er fuldstændig imod hensigten - kunne blive opfattet som en nedkriminalisering af kvindelig omskæring, fordi de forhold, som en sådan særlov skulle regulere, i dag alle er strafbare efter straffeloven.
Der er ikke tradition for, at vi flytter strafbestemmelser fra straffeloven til særlovgivningen, når vi ønsker at markere, at der er tale om en grov forbrydelse.
Faktisk er det det modsatte, der gør sig gældende.
Grove forbrydelser med så høje strafferammer som de foreliggende bør efter dansk lovgivningstradition reguleres i straffeloven og ikke i særlovgivning.
Regeringen kan derfor ikke støtte hverken lovforslaget fra Dansk Folkeparti eller beslutningsforslaget fra Socialdemokratiet.
Jeg vil gerne gentage over for fru Birthe Skaarup, at jeg mener, at det er en umanerlig dårlig idé med en særlov, når vi har at gøre med så alvorligt et problem, for det er og vil komme til at fremstå som en nedkriminalisering af problemet. Så må jeg til sidst sige fru Birthe Skaarup, at jeg deler altså ikke hendes opfattelse.
Vi taler her om nogle grupper, som stadig væk har en opfattelse af, at omskæring af piger er det rigtige.
Det drejer sig om at øge informationsniveauet og dialogen med de grupper.
Om vi kommer med en kopi af straffeloven, som indeholder paragraffer, som er de alvorligste overhovedet, hvor man kan opnå livstidsfængsel, og hvad ved jeg, eller om vi kommer med en kopi af en særlov, tror jeg ikke er et eneste menneske vil foretage en forskellig vurdering af.
Jeg er enig med fru Birthe Skaarup i, at det, det drejer sig som, er at kunne sige: Se her, det er det, vi har vedtaget i Danmark, og her står det sort på hvidt.
Her mener jeg altså, at vi rent lovteknisk skal sikre os, at det sted, hvor det er placeret i vores lovgivning, er det sted, hvor vi anser det for at være den mest alvorlige forbrydelse, og det vil være ved at placere det i straffelovgivningen.
Jeg vil også gerne indlede med at takke for en, synes jeg,
rigtig god debat
og endnu en gang takke fru Elisabeth Arnold og fru Anne Baastrup for at have givet os denne mulighed for at udveksle synspunkter.
Og ikke kun det, jeg synes faktisk, at jeg godt vil fremhæve, at vi i meget høj grad også har en fuldstændig politisk enighed om de helt generelle retningslinjer, som må være fundamentet for det videre arbejde og den videre udvikling på dette punkt.
Det er klart, at når vi ser på det internationale politisamarbejde, så mener jeg at kunne konkludere, også af dagens debat, at det hviler på det helt fundamentale princip, at ansvaret for den politimæssige indsats i de enkelte lande altså hører til de nationale politimyndigheder, også selv om de arbejder meget tæt med myndighederne i andre lande, og at det samarbejde naturligvis foregår inden for rammerne af den nationale lovgivning.
Det er det, vi føler os trygge ved.
Det er det, vi kender.
Og jeg tror, at det er meget vigtigt at få slået fast, at det også er nogle af de grundlæggende principper for den måde, samarbejdet skal videreudvikles på.
Fru Elisabeth Arnold havde ligesom fru Anne Baastrup en del konkrete spørgsmål, der mest gik på Interpol-samarbejdet
og hele rammen for Interpol
Dem vil jeg gøre lidt ud af at besvare, fordi jeg synes, det er lidt væsentligt.
Det er jo et af de områder, som vi - jeg tror, det var fru Elisabeth Arnold, der sagde det - ikke har brugt så meget tid på at diskutere her i salen.
Interpol-samarbejdet er jo et mellemstatsligt samarbejde, altså et samarbejde mellem regeringerne.
Og derfor er synspunktet naturligvis også det, at i det omfang, der skal være en demokratisk kontrol - og det er jeg enig i at der skal være, også med den type mellemstatsligt samarbejde - så har Folketinget jo her absolut en mulighed for at gå ind og kontrollere processen og også følge hele udviklingen ganske nøje. Interpol mødes én gang om året til en generalforsamling.
Det var i oktober sidste år i Yaoundé i Cameroun.
Der diskuterede man og vedtog et budget, man valgte eksekutivkomitéen, og derudover diskuterede man modernisering af kommunikationsnetværket.
Med andre ord var der tale om en teknisk diskussion.
Derudover nedsatte man en arbejdsgruppe, der skal se på, om der skal laves nogle vedtægter og regler for Interpol - og jeg tror, at det var noget af det, fru Anne Baastrup var inde på - og om de skal erstattes af en konvention på længere sigt.
Den arbejdsgruppe er nu nedsat, og man kan sige, at via den redegørelse, der nu skal tilgå Folketinget hvert år, kan man så også følge, hvad der kommer til at ske på det område.
Det var noget af det, jeg hørte fru Anne Baastrup efterlyse.
Næste generalforsamling er i Spanien næste efterår.
Og der foreligger altså referat på internettet af generalforsamlingen.
Normalt er det sådan, at der på generalforsamlingen deltager repræsentanter for de nationale politimyndigheder.
Det er også rigspolitichefen, der betaler det danske bidrag til det.
Jeg vil også godt understrege, for at det ikke sådan ligesom får lov at svæve i luften, at det, man jo diskuterer, meget er teknik.
Der er ikke tale om lovgivningsinitiativer.
Det er jo først og fremmest et kommunikationsnetværk.
Det får mig så også til at sige - jeg tror, det var fru Elisabeth Arnold, der var inde på det - at der er mange oplysninger i forbindelse med Interpol-samarbejdet.
Rigspolitichefen har meddelt, at man i 2002 modtog 10.400 internationale efterlysninger, det vil altså nogenlunde sige et snit på 30 om dagen.
Det er jo et ganske stort antal.
Og som fru Anne Baastrup har været inde på, er de oplysninger, der tilgår, nok sådan af svingende kvalitet.
Det er også noget af det, som Sakajev-sagen lærte os.
Derfor tror jeg også, at det er rigtigt, at vi overvåger det her område nøje, herunder også afventer og ser, hvad arbejdsgruppen kommer frem til med hensyn til, om der skal ske en konventionsregulering af det her område.
Det er jeg meget indstillet på naturligvis skal gøre sig gældende. Derudover var der jo i dag en ganske stor diskussion omkring Schengensamarbejdet.
Jeg føler sådan set ikke anledning til at genoplive den diskussion, udover at jeg blot vil præcisere, at det naturligvis vil have ret drastiske konsekvenser for Danmark, såfremt man ønsker at træde ud af Schengensamarbejdet.
Men jeg mener, at det nok allerede er temmelig godt berørt af mange af de indlæg, der har været i dag. Jeg er i hvert fald meget glad for debatten, vi har haft, og jeg mener at kunne konkludere, at jeg ud over en orientering om den generelle kriminalitetsudvikling i hvert fald i min redegørelse årligt vil forsøge at lægge vægt på ikke mindst at give Folketinget så mange informationer som muligt om udviklingen i Interpol-samarbejdet, fordi jeg her har hørt, at der er et bredt ønske om at blive bedre orienteret.