runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Peter Vernersen (S), 1998-06-24:
Det er nu ikke, fordi jeg tror, at en socialdemokratisk ledet regering nogen sinde kommer til at tilfredsstille Fremskridtspartiet politisk eller sagt på en anden måde: Jeg håber det rent faktisk ikke.
De to indlæg, vi har hørt her, får mig alligevel til at stille et par spørgsmål.
Hr. Kim Behnke taler om det offentlige forbrug.
Det er rigtigt, at der vel er ansat omkring 20.000 flere i den offentlige sektor til at passe børn, til at passe de ældre og til at passe de syge.
Hvor er det, der skal spares på disse områder?
Det er jo der, vi har haft stigningen, så det må også være der, vi skal have besparelsen.
Jeg bemærkede fru Kirsten Jacobsens omsorg for pensionisterne.
Jeg synes, vi skal slå fast, at de, der får en ændring, altså er de pensionister, som har et hus til over 1,5 mio. kr.
Det er pensionister, der har et hus, der er vurderet til over 1,5 mio. kr., og den stigning, der kommer ud af det op til knækket, kan maksimalt blive omkring 2.500 kr.
Det er virkeligheden, må jeg sige til fru Kirsten
Jacobsen.
Jørgen Estrup (RV), 1998-06-25:
Ja, vi kan jo strides meget om ordene heroppe, men jeg synes ikke, det skal være usagt, at forslaget om 36 pct. blev forsøgt jordet med det samme, det kom på bordet, af forhandlerne fra V og K, uanset at skatteministeren sagde: Jeg garanterer for, at jeg kan præstere et fuldstændigt forslag omkring det.
Der var ikke ønske om overhovedet at se det forslag, og da man så spurgte: Skal vi ikke ses senere under en runde, var svaret: Der er ikke mere at snakke om.
Det synes jeg egentlig var stærkt.
Men det er endnu stærkere at høre fru Pia Christmas-Møller heroppefra påstå, at det var det rene show.
Fru Pia Christmas-Møller brugte mange ord til at overbevise, jeg ved ikke hvem, om, at det aldeles var et show, der var blevet opført ovre i Finansministeriet, for blot at holde V og K hen med snak.
Det var en studiekreds, og det havde ikke noget med realiteterne at gøre.
Det kan man jo sige, men hvis man har hørt efter debatten her i dag, tror jeg, det er slået fast, også efter at fru Ulla Tørnæs havde været på talerstolen med sin udlægning af, hvordan forhandlingerne var forløbet, at det, der virkelig fik forhandlingerne til at bryde sammen - det tror jeg fru Ulla Tørnæs bekræftede - var en diskussion om ejendomsskatten, hvor man fra V's og K's side krævede så betydelige indrømmelser omkring ejendomsbeskatningen, at man godt vidste, at det ville man ikke få. Men det, man havde fået tilbudt, vil jeg sige til fru Christmas-Møller, var jo en fjernelse af en tredjedel af den nedsættelse af rentefradraget, som havde været foreslået af regeringen.
Pia Kjærsgaard (DF), 1998-06-25:
Jeg tror, at danskerne er hamrende trætte af at høre om, hvem der gjorde hvad i forbindelse med pinsepakken.
Vi har faktisk ikke hørt ret meget andet i denne debat fra Venstre og De Konservative end surhed over, at man er blevet afvist.
Sådan er det.
Og jeg vil da spørge den konservative ordfører, om ikke det var en overvejelse værd: Lad dem da syde i deres eget fedt, altså regeringen og deres parlamentariske grundlag, SF og Enhedslisten.
Det er så det.
Var det ikke en idé at overveje et alternativt flertal i stedet for hele tiden at søge tilbage mod socialisterne?
Det er simpelt hen trættende at høre på.
Vi har ikke hørt spor andet i den her debat.
Det er ganske udmærket.
Det stemmer vi for.
Jens Peter Vernersen (S), 1998-06-25:
Under de mange debatter forud for, at pinsepakken blev fremlagt her i Folketinget, er der jo kommet mange oplysninger frem.
For et øjeblik siden gav fru Pia
Christmas-Møller udtryk for, at det her ikke rigtig havde nogen betydning for betalingsbalancen.
Det er oplyst under disse drøftelser, der har været, at det har en betydning for betalingsbalancen på imellem 9 og 10 mia. kr. Det synes jeg godt jeg vil oplyse, for det skal ikke stå, som om det ikke har nogen betydning, at det ikke er i den retning, det er gået.
Det ser man anderledes på hos De Konservative, end vi har gjort i Socialdemokratiet.
Jeg synes, Det Konservative Folkeparti på det skammeligste har brugt A.P. Møller i debatten om pinsepakken - på det skammeligste.
Det drejer sig jo om olieindvindingen i Nordsøen, hvor den største olieindvinder er Shell.
Så har vi Texaco, så har vi A.P. Møller, og så har vi en række andre selskaber.
Det var for olieindvindingen, vi foreslog, at der skulle fastholdes en 34 pct. beskatning - det var ikke specielt A.P. Møller.
Der er ikke mange, der har talt meget om, at Shell også skulle betale denne skat.
Det er der måske knap så mange, der har noget imod.
Lad mig så sige omkring kapitalpensionerne: Det var ikke et forslag, der kom fra Enhedslisten.
Det var Socialdemokratiets forslag, at der skulle ske den ændring for de mest vellønnedes fradrag for kapitalpensioner.
Det var vores forslag.
Frank Aaen (EL), 1998-06-25:
Så forstod jeg, at det, De Konservative vil, er at have mere opsparing, men det er jo ikke noget godt argument for, at man skal have en sådan ordning, som De Konservative slås for, nemlig at de, der tjener 300.000 kr. eller mere, og som sparer op på en kapitalpension, af det offentlige skal have 20 pct. oveni, hvorimod de, der tjener en almindelig indkomst, for ikke at tale om en lav indkomst, skal have nul tilskud oveni.
Hvad er logikken i at have det på den måde?
Hvorfor slås De Konservative for en sådan særregel, der alene er til fordel for det mindretal i Danmark, der tjener mere end 300.000 kr.?
Det forstår jeg ikke.
Men det har måske noget at gøre med, at man i almindelighed og hos De Konservative i særdeleshed vil hjælpe dem, der har mange penge?
For det var måske også derfor, at De Konservative har sloges for i hele forløbet, at ophobede aktieavancer skal man stadig væk kunne holde fri for beskatning? Hvis den konservative ordfører hører, hvad jeg siger, så vil jeg gerne have bekræftet, at De Konservative har brugt meget energi i forhandlingerne til at sikre, at ophobet aktieavance kan friholdes for beskatning.
Jan Petersen (S), 1998-06-25:
Jeg synes, det var lidt stærke ord, der kom fra den konservative ordfører om Færøerne og regeringens forhold til Færøerne, specielt når man tænker på, at det var en ordfører, hvis parti regerede, da den færøske økonomi var ved at falde sammen, og hvis statsminister lagde sporene, som den her regering overtog.
Men det har vi jo diskuteret i januar.
Jeg vil godt spørge, når nu den konservative ordfører siger det så markant: »... har betalt sig ud af forholdet til Færøerne.« Var prisen for høj, eller var den for lav?
Skulle den have været anderledes?
Har de fået for meget, eller har de fået for lidt?
Og så: »... tilrettelægger et forhandlingsforløb, som ligner en pression« - tror jeg der blev sagt - »... en afpresning af Færøerne«.
Det var vanskeligt at gennemføre forhandlinger i februar.
Hvornår skulle forhandlingerne så have været?
Til sommer, som jeg spurgte Venstre om?
Nu spørger jeg De Konservative også.
Til efteråret?
Rettidig omhu?
Man handlede, når mulighederne var der.
Der kom en løsning.
Hvad har De Konservative at udsætte på den løsning?
Man har et medansvar for, at situationen er opstået.
Pia Christmas-Møller (KF), 1998-06-25:
Det er lige før, jeg kunne ønske mig, at der havde været kameraovervågning af de møder, vi har haft ovre i Finansministeriet.
Så ville ingen være i tvivl om, hvem der har ret i denne diskussion.
Altså hr. Jørgen Estrup: Det såkaldte tilbud
Man var ikke fra regeringens side parat til at rokke sig så meget som en tøddel.
Det er det korte af det lange.
Vi fik et fait accompli: Er I så ivrige, at I tager det, som det ligger?
Ellers er det ud - naturligvis.
Jeg kan i hvert fald sige med statsgaranti fra Det Konservative Folkepartis side: Sådan handler vi ikke med vores mandater.
Det har vi aldrig gjort, og det vil vi aldrig gøre.
Det var ikke en reel forhandling.
Det er en kendsgerning.
Og jeg synes i og for sig, at hr. Jacob Buksti har bekræftet det i de formuleringsvendinger, som man nu kan forvente af en regeringspolitiker.
Holger K. Nielsen (SF), 1998-06-25:
Fru Pia Christmas-Møller lagde i sin tale vægt på, at det var så underligt, at regeringen lavede aftaler med partier, der stemte nej til Amsterdamtraktaten.
Jeg kunne vel ikke få at vide fra Det Konservative Folkeparti, hvad de to ting har med hinanden at gøre.
Er det sådan, at fordi man har en særlig holdning ved en folkeafstemning, så skal det have konsekvenser for det øvrige parlamentariske arbejde, eller hvordan skulle det egentlig forstås? Er sandheden ikke, hvis vi i stedet for begynder at se på det her sagligt, at det ikke var muligt at få De Konservative med til den nødvendige politik?
Regeringens vurdering var, at det ville være nødvendigt at gribe ind over for husprisernes himmelflugt.
Er sandheden ikke, at De Konservative i den valgkamp, der fandt sted i marts måned, og i det hele taget har lagt så meget prestige i at skulle forgylde boligejerne på enhver mulig måde, at det ville være umuligt at få De Konservative med til noget som helst, der satte ind over for denne problemstilling?
Er sandheden ikke den? Og så for det tredje: Når man hørte talen fra fru Pia Christmas-Møller om denne moralsk anløbne, denne forfærdelige, denne dobbeltmoralske regering, så forstår jeg ikke, at De Konservative til stadighed byder sig til i forhold til regeringen.
Hvordan kan man da byde sig til over for en regering, der er så forfærdelig?
Jeg må sige til fru Pia Christmas-Møller, at det kan jeg ikke forstå i mit lille hoved.
Kirsten Jacobsen (FP), 1998-06-25:
Fru Pia Christmas-Møller viste i sin tale stor sympati for de svage grupper, der bliver ramt af regeringens politik.
Det samme gjorde fru Ulla Tørnæs.
Nu vil vi gerne i Fremskridtspartiet have fundet ud af, om de virkelig svage grupper har fru Pia Christmas-Møllers og andres interesse, og jeg skal derfor fremsætte følgende:
Jacob Buksti (S), 1998-06-25:
end det var et svar på de spørgsmål, der var blevet stillet.
Derfor vil jeg tillade mig at stille spørgsmålet en gang til, også fordi fru Pia Christmas-Møller sagde, at der ikke var blevet ført reelle forhandlinger med V og K og det skulle jeg have indrømmet. Det mener jeg faktisk ikke at jeg har indrømmet.
Hvis det er sådan, at der ikke er blevet ført reelle forhandlinger, så er det, fordi V og K ikke ville.
Men det, jeg spurgte om, var: Hvad var alternativet?
Fru Pia Christmas-Møller sagde, at der var et alternativ.
Og så sagde jeg: Var det et alternativ bestående af politiske partier? Eller var det et alternativ, som også havde et politisk indhold? Og hvis det er det sidste, kan vi så ikke godt få at vide, hvad det er, alternativet var?
Hvad det er, De Konservative ville?
Vi forsøgte med Venstre; det kneb.
Men jeg vil gerne høre, hvad det er, De Konservative vil.
Hvad er det konservative alternativ til pinsepakken?
Peter Duetoft (CD), 1998-06-25:
Jeg tror da i al fald, at både husejere, bilejere og pensionsopsparere siger desværre til, at CD ikke er i den nuværende regering,
så var det måske ikke gået så galt.
I al fald har vi jo tidligere bevist, at det kunne lade sig gøre at slæbe Socialdemokraterne længere mod midten. Men igen: Min pointe er, at fordi man kan noget, som er legitimt, behøver det jo altså ikke at være klogt at gøre det, og jeg tror altså på, at regeringen ville have tjent mere - og jeg tænker ikke i galluptal, men i stabilitet - i stedet for at man nu har sat til ved at gå til venstre.
For det er jo ikke rigtigt, at der ikke var et alternativ.
Nu siger hr. Buksti, at CD meldte sig ud af forhandlingerne.
Vi blev meldt ud af forhandlingerne.
Vi meddelte, at vi ikke er i stand til at diskutere på grundlag af den dagsorden, der lå.
Derefter angav vi, hvordan en dagsorden kunne se ud, og så gik vi, idet vi sagde til regeringen, at hvis man ville overveje at skifte dagsordenen noget ud i retning af det, vi ville, så kunne vi snakke videre.
Vi sad i otte dage og ventede på en telefonsamtale.
Den kom ikke, fordi regeringen havde forelsket sig så meget i sin egen dagsorden, at den overhovedet ikke var interesseret i at snakke om andet end det, den selv havde fået på banen. Dermed kan man jo ikke få afprøvet, om man kan komme
igennem med nogle ting, som måske ville virke lige så godt som det, regeringen i sin visdom havde fundet ud af at den skulle gennemføre med et fløjparti.
Pia Christmas-Møller (KF), 1998-06-25:
Flere har været inde på spørgsmålet om kapitalpension.
Hvorfor er Det Konservative Folkeparti så indædt over, at regeringen nu straffer mennesker, som sparer op på kapitalpension?
Er det mon, fordi hele den konservative folketingsgruppe hver især har en kapitalpension og betaler topskat? Nej, det er ikke derfor.
Jeg har ikke nogen kapitalpension, og jeg er sikker på, at der er mange af mine gode fæller, der heller ikke har nogen kapitalpension.
Vi forfægter nemlig ikke bare egeninteresser; det er ikke det, det handler om.
Regeringen har sagt, at der er brug for et lynindgreb for at redde dansk økonomi.
Betalingsbalancen truer med at gå i rødt.
Det er ærindet, det er overskriften for regeringens pinsepakke.
Men hvad er det så, man leverer?
Ren og skær fordelingspolitik bragt frem af misundelse, fra Enhedslistens side had vendt mod rige personer.
Enhver, der tjener over 250.000 kr., er rige set med Enhedslistens øjne.
Vi tillader os at fastholde regeringen på det, den selv siger, nemlig at der er behov for at styrke betalingsbalancen, øge opsparingen i det danske samfund.
Og hvad er det så, regeringen gør?
Ja, regeringen fjerner nogle af de gulerødder, der i forvejen eksisterer, for den private opsparing.
Regeringens egne tal fortæller, at samlet vil alene det forslag omkring kapitalpensionen føre til et tab på 6 mia. kr. i opsparing. Og regeringen siger, at der er behov for det modsatte.
Derfor er vi så uforstående over for det forslag, og det er vi, fordi vi ikke vil acceptere, at der er behov for et lynindgreb båret alene af et hensyn, et ideologisk hensyn, gående på omfordeling i dette samfund.
Vi vil acceptere, der er behov for et indgreb af hensyn til betalingsbalancen, forebyggelse af overophedning af dansk økonomi, forebyggelse af flaskehalse.
Men det er jo i virkeligheden ikke det, regeringen forfølger, og det er blevet tydeliggjort, når man læser pinsepakkens indhold.
Så vil jeg gerne sige til hr. Jacob Buksti, at hr. Jacob Buksti udmærket ved, at Det Konservative Folkeparti sammen med Venstre gik til forhandlingerne ud fra et reelt ønske om at indgå i et samarbejde med regeringen.
Men regeringen havde valgt side; man nåede aldrig til noget, der mindede om reelle forhandlinger, og hr. Jacob Buksti har jo sådan set allerede indrømmet det tidligere på dagen, så vi behøver ikke at bruge mere tid på det.
Hr. Klaus Hækkerup spørger til Det Konservative Folkepartis holdning til kommuneaftalerne.
Jeg går ud fra, hr. Klaus Hækkerup var til stede i Finansudvalget i går, hvor sagen blev behandlet.
Det Konservative Folkeparti afstod fra at stemme til kommuneaftalerne, fordi der i kommuneaftalerne ligger en skjult skatteskrue.
Vi er enige i, der er behov for en stram styring af de offentlige udgifter, herunder også en stram styring af de kommunale udgifter.
Den kommunale verden, amter og primærkommuner, tegner sig jo immervæk for to tredjedele af den samlede offentlige økonomi, så der er behov for en markant styring også dér.
Nu er min tid udløbet, jeg må vende tilbage til de øvrige senere.
Jacob Buksti (S), 1998-06-25:
Og med det dér synspunkt skulle det jo have været sådan, at hr. Peter Duetoft i givet fald skulle have været imod.
Nu var hr. Peter Duetoft jo netop i regering dengang.
Og der er bare den enkle lille detalje, at når man er i regering, så har man indflydelse, som hr. Peter Duetoft også sagde, og det havde CD.
Nu er CD - måske synes nogle desværre - ikke med.
Det er bare det dér med, at i en regering har man en eller anden form for nødvendig politik, og det er derfor, et ja til samarbejde er et ja til den nødvendige politik, for de to ting skal ligesom hænge sammen.
Peter Duetoft (CD), 1998-06-25:
Jeg vil gerne sige til hr. Buksti, at allerede i min ordførertale understregede jeg, at jeg ikke angriber, at man gør det med én stemme.
Det er helt legitimt.
Og jeg angriber ikke engang, at den ene stemme skulle komme fra Nordatlanten.
Det er overhovedet ikke noget problem.
Jeg mener, det var rigtigt dengang, fordi vi trods alt havde to midterpartier, nemlig Kristeligt Folkeparti og CD, og havde De Radikale - og De Radikale kunne man vel også, i hvert fald dengang, kalde et midterparti - og så var der Socialdemokratiet.
Det betød, at man trak ind mod midten, men man kunne ikke få V og K med, hvad vi beklagede.
Det, der er problemet her, er, at man er trukket ud til fløjen med én stemme.
Og her kunne regeringen altså godt have overvejet, om det ikke ville give en større stabilitet, en større gevinst og en større fremdrift i samfundet kun at få en lidt mindre del af sin politik igennem, mod at opbakningen var en, der kunne holde i flere år frem.
Min pointe er jo, at her er der ingen sikkerhed for, hvor længe det holder.
Det ville der jo have været, hvis man fik V og K indblandet, for så ville det jo også have holdt efter et eventuelt regeringsskifte om nogle år.
Jacob Buksti (S), 1998-06-25:
Derfor er det rigtigt, at man i forhold til CD kan sige, at der var forhandlinger, men om de var reelle eller ej er vel et spørgsmål.
Det var vel sådan, at regeringen i forhold til CD havde trådt på alle de ligtorne, som man næsten kunne.
Så da CD meldte sig ud af forhandlingerne, var det jo næsten med sådan en diplomatagtig elegance: Hvis en diplomat skal fortælle én, at man kan gå ad helvede til, så gør han det på en måde, så man ser frem til rejsen.
Altså: Uanset om viljen er til stede, så er der situationer, hvor det kan være nødvendigt.
Aase D. Madsen (DF), 1998-06-25:
Hr. Holger K. Nielsen sagde så rigtigt, at alle her i Folketinget arbejder af alle kræfter for de svage i samfundet.
Jamen hvor er resultaterne blevet af?
Jeg kan ikke se de resultater, når vi går ud og ser på hospitalsvæsenet, når vi går ud og ser på de ældres hjemmepleje og de manglende plejehjemspladser.
Hvor er resultaterne blevet af?
Derfor kom jeg med det fuldstændig illusoriske forslag om en tværpolitisk ældrebeskyttelsesforening, eller hvad pokker jeg kaldte det - undskyld, det må jeg ikke sige - eller hvad søren man kan kalde det, netop for at sige, at resultaterne udebliver.
De udebliver jo.
Nu må vi gøre noget utraditionelt.
Hr. Holger K. Nielsen må finde på noget nyt Kom med nogle gode input til os!
Hvad skal vi gøre?
Ulla Tørnæs (V), 1998-06-25:
Nu synes jeg, at hr. Holger K. Nielsen taler udenom.
Jeg vil gerne bede hr. Holger K. Nielsen her fra Folketingets talerstol bekræfte, at SF med pinsepakken er med til at vende den tunge ende nedad, således at det fremover fortsat ikke vil kunne betale sig for de lavestlønnede at gå på arbejde.
Sagen er jo den, at ganske vist forklarer hr. Holger K. Nielsen, hvad tanken med pinsepakken var, men lægger man oveni de skattelettelser, som hr. Holger K. Nielsen nævner, de grønne afgifter, så vil det fortsat vise sig, at det ikke vil kunne betale sig at arbejde for de lavestlønnede. Jeg vil blot bede hr. Holger K. Nielsen bekræfte, at det er det, der er SF's politik.
Holger K. Nielsen (SF), 1998-06-25:
Til fru Ulla Tørnæs: Den sociale profil i pinsepakken er jo, at der gives skattelettelser til de små indkomster, som finansieres af de større indkomster.
Det er de lave indtægter, der denne gang får skattelettelser, og det er de høje indtægter, der skal betale.
Så spørger fru Ulla Tørnæs, om det vil betyde, at folk vil begynde at arbejde mere, om det tilskynder folk til at arbejde.
Jeg tror, vi har en helt forskellig tilgang til det med, om det kan betale sig at arbejde, for det er faktisk meget mere end økonomi, der er tale om.
Jeg ved ikke, om de her skattelettelser får flere med små indkomster til at ville tage et job.
Det, jeg ved, er, at der så sandelig stadig væk er mange, der er arbejdsløse, og som godt vil have et job.
Jeg ved, at det stadig væk ikke er alle, der kan få et job, og at det stadig væk er dér, problemet ligger.
Den dér tankegang om, at man skal piske de arbejdsløse til at tage et job eller give tilskyndelser gennem skattepolitikken er ikke den måde, vi tænker på.
Så til fru Aase D. Madsen, der vil have et Ældres Værn ligesom Kattens Værn, og jeg ved ikke hvad.
Jamen sådan kan man jo ikke lave politik.
Vi har fra vores side prioriteret de svageste, og det er ikke kun de ældre, det er også kontanthjælpsmodtagere, det er også arbejdsløse, det er også folk med små indkomster, og i alle de tilfælde, hvor vi er inde og påvirke politikken omkring finanslov, omkring skattepolitik, omkring økonomisk politik har vi den prioritering som det overordnede i vores politik.
Det slås vi for fra vores side i forhold til regeringen, og det synes jeg ikke der er nogen grund til at have nogen tværpolitisk organisation her i Folketinget til.
Det slås vi alle sammen hver for sig for, og det er det centrale.
Ulla Tørnæs (V), 1998-06-25:
Nu udløb hr. Holger K. Nielsens taletid jo desværre, inden han nåede at svare på mit spørgsmål, men jeg synes, hr. Holger K. Nielsen skal have muligheden en gang til, og derfor vil jeg bede hr. Holger K. Nielsen forklare mig, hvordan pinsepakken tilgodeser den sociale profil, som SF bryster sig så meget af? Hvordan tilgodeser pinsepakken, at det fremover bedre skal kunne betale sig for de lavestlønnede at arbejde?
Det kunne jeg godt tænke mig at få et svar på, for ellers er det jo bare tom snak ligesom så meget andet fra denne talerstol.
Aase D. Madsen (DF), 1998-06-25:
Nu vil jeg være rigtig barsk over for hr. Holger K. Nielsen: Vil hr. Holger K. Nielsen sætte sig i spidsen for en tværpolitisk forening herinde til de ældres vel?
Alle er kommet med løfter under valgkampen, og alle har stået heroppe i dag og er kommet med løfter til de ældre, efter at vi har set de skrækkelige tilstande på plejehjems- og hjemmehjælpsområdet.
Og de kønne ord har lydt herfra år
efter år, men tilstandene er ikke blevet bedre, så nu må vi da gøre noget. Ligesom man har Hestens Værn, og ligesom man har Kattens Værn, og ligesom man har, jeg ved ikke hvad af landsdækkende organisationer, må vi herinde i Folketinget sige: Nu er det nok, nu laver vi De Ældres Værn her i Folketinget, så vi kan påvirke det.
For det er kørt af sporet ude i kommunerne, og det hjælper ikke med snak mere.