Eva Kjer Hansen (V), 2006-11-09:
Jeg vil gerne takke ordførerne for debatten.
Jeg synes, det har været en god debat, som er kommet godt omkring med hensyn til, hvad vi kan gøre for at bekæmpe vold mod børn.
Det er jo også noget af det, vi virkelig har sat fokus på de senere år gennem bl.a. behandlingstilbud til mændene, men også det at få behandlet børnene, der enten har været udsat for vold eller har overværet deres mor blive slået, og så de nye forældrekurser, hvor vi netop tager fat på et meget tidligt tidspunkt.
Derfor vil jeg nøjes med to kommentarer til det, der er blevet sagt under debatten.
Den ene er, at jeg skal svare fru Kirsten Brosbøl omkring evalueringen af den såkaldte østrigsmodel.
Jeg er bekendt med, at Justitsministeriet vil komme med en evaluering inden årets udgang.
Så det må jo være om forholdsvis kort tid, at vi får et bedre kendskab til, hvordan det så er gået med den.
Så vil jeg sige til fru Lotte Thiim Bertelsen, som refererede til Ole Pass' – formanden for socialcheferne – udmeldinger om, at der er problemer i de situationer, hvor forældrene ikke vil samarbejde om en indsats.
Jeg tror, fru Lotte Thiim Bertelsen sagde, at der så åbenbart er noget der, der skal rettes op på.
Der vil jeg gerne sige, at jeg selvfølgelig ikke mindst på baggrund af Ole Pass' udtalelser har prøvet at finde ud af: Er der noget hold i de kritiske kommentarer, der har været med hensyn til problemer for kommunerne med at sætte ind, hvis forældrene ikke vil samarbejde?
Det er der altså efter min bedste opfattelse ikke noget til hinder for.
Lovgivningen er faktisk meget klar på området.
Det vil altid være hensynet til barnet, der vejer tungest, hvis der er en konflikt mellem barnets og forældrenes interesser.
Det er jo sådan, at selv om forældrene ikke vil give deres samtykke, har kommunerne rigtig mange muligheder for at sætte ind, og det gælder faktisk hele spektret lige fra undersøgelser til anbringelse uden for hjemmet.
Det er nok, at der er en åbenbar risiko for, at det vil ske; så er der muligheder for at gribe ind.
Det, at kommunerne kan bruge hele spektret, betyder, at man kan gå ud og lave de undersøgelser, som man finder er nødvendige, selv om forældrene ikke vil give deres samtykke til det.
Der er altså en lang række muligheder for kommunerne for at gribe ind.
Men netop fordi det var formanden for socialcheferne, der var ude med de her meldinger, tog jeg faktisk en debat med landets socialchefer om det på deres nylige årsmøde, for jeg synes, det er nogle meget uheldige signaler at sende, når det rent faktisk er sådan, at lovgivningen giver masser af muligheder for at sætte ind, også når forældrene ikke ønsker at samarbejde.
Det endte med, at formanden for Socialchefforeningen faktisk har lovet mig at sende nogle konkrete eksempler på, hvad det er, de synes, der mangler i lovgivningen, og jeg venter spændt på at se, hvad det er for nogle eksempler.
Jeg tror simpelt hen, at det mere er et spørgsmål om kommunernes praksis, end at det er lovgrundlaget, der er noget galt med, men jeg vil selvfølgelig være lydhør over for det, og jeg har netop bedt om at få de her eksempler, fordi jeg synes, det er nogle uheldige signaler, der bliver sendt.
Når jeg siger, at jeg mener, at det mere er kommunernes praksis, det kan være galt med, er det, fordi der er meget få af Ankestyrelsens vurderinger af kommunernes afgørelser om tvangsanbringelser, der bliver afvist.
Det tyder jo på, at kommunerne slet ikke udfordrer lovgivningen i de forskellige beslutninger, at man altså simpelt hen ikke udnytter de muligheder, der er, for så ville der måske være flere sager, hvor der ville ske en afvisning fra Ankestyrelsens side.
Jeg kommer grundigt rundt omkring det her, fordi jeg faktisk synes, det er et problem, hvis der bliver sendt nogle signaler, som jeg synes ikke er rigtige og ikke er i overensstemmelse med det, lovgivningen giver mulighed for.
Der er ingen tvivl om, at lovgivningen sætter barnets tarv i centrum, og det er også sådan, at kommunen har rigtig mange muligheder for at handle, sørge for at tilvejebringe oplysninger og sætte ind med en indsats, også selv om forældrene ikke ønsker at samarbejde omkring det.