runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1998-11-17:
Eksklusivaftaler er fagforeningspolitik på neandertalniveau, og det er mig ufatteligt, at der er medlemmer af det danske Folketing, der vil forsvare eksklusivaftaler.
Man bliver ikke påduttet noget, siger hr. Ole Vagn
Christensen
Ja, det kommer da an på, om man vil have smør på brødet.
For vil man det, skal man jo have et arbejde, og det vil altså i visse situationer betyde, at eksklusivaftaler forhindrer nogle i at få et arbejde. Er det frihed for få eller frihed for de mange, spørger hr. Ole Vagn Christensen.
Det er frihed for alle.
Og må jeg så i øvrigt gøre opmærksom på, at den negative foreningsfrihed, altså friheden til at undlade at være medlem af en organisation eller en forening, jo altså står i det sociale charter, der blev vedtaget i 1989 i EU, og som fik socialdemokratisk tilslutning i det daværende Markedsudvalg.
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-11-17:
Jeg er nødt til at afsløre over for hr. Knud Erik Kirkegaard, at jeg faktisk kom til at sidde og spekulere lidt på det her lighedstegn, der er mellem frihed og demokrati.
Er det ikke sådan, vil jeg spørge hr. Knud Erik
Kirkegaard, at der er en vis frihed, og at man kan koble det sammen med demokratiet, også set i forhold til de eksempler, som hr. Knud Erik Kirkegaard selv gav her omkring overenskomster med eksklusivbestemmelser?
Hvordan er det, det foregår?
Er det ikke sådan, at når en overenskomstaftale er indgået, uanset om den så er med eller uden eksklusivaftale, så tager medlemmerne stilling til den overenskomst efterfølgende ved en urafstemning?
Vil det ikke være sådan, at hvis medlemmerne, der er omfattet af den overenskomst, som de nu stemmer om, går lodret imod den eksklusivbestemmelse, så vil de stemme imod den? Har det ikke noget med demokrati at gøre?
Har det ikke noget med frihed at gøre?
Er der ikke frihed til at stemme om den overenskomst med den bestemmelse i?
Uanset hvad der står i fagforeningsvedtægterne, så er det i den sidste ende sådan, at det er medlemmerne, der bestemmer.
Det er de mennesker, der er omfattet af den overenskomst, der skal arbejde under den.
Det har noget med demokrati at gøre, vil jeg sige til hr. Knud Erik Kirkegaard.
Ole Vagn Christensen (S), 1998-11-17:
Nej, hr. Knud Erik Kirkegaard.
Det, som hr. Knud Erik Kirkegaard siger, er ikke for de mange.
Den udvikling, jeg kan se foran mig, er jo, at på langt, langt den største del af det danske arbejdsmarked har man et aftalesystem mellem Dansk Arbejdsgiverforening og LO, hvor man indgår sine overenskomster, og hvor folk kan regne med, at det her er det, der er grundlaget. Der mener jeg, at hvis det var sådan, at man ikke fra parternes side også var i stand til at kunne håndtere den situation over for det arbejdsmarked, som er mere løst i fugerne, så ville det være sådan, at det uorganiserede arbejdsmarked kunne ødelægge alt for det organiserede, og vi kunne få skabt en fuldstændig kaotisk situation. Og det er den situation, jeg ikke kan se skal betales med ordet frihed.
Fordi det vil betyde det modsatte, netop som det blev sagt af hr. Kristian Jensen, at diktatur, hvorfor forekommer den slags?
Fordi vi ikke kan administrere vores demokrati.
Kristian Jensen (V), 1998-11-17:
Jeg skal blot kort spørge hr. Knud Erik Kirkegaard, om han er enig med den demokratiopfattelse, der blev lagt til grund både af hr. Poul Erik Dyrlund og hr. Ole Vagn Christensen: at det eneste, det drejer sig om i et demokrati, er at være flest, for så kan man nemlig bestemme det hele?
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1998-11-17:
Nej, vil jeg sige til hr. Kristian Jensen.
Jeg er ikke enig i den demokratiopfattelse, som både hr. Poul Erik Dyrlund og hr. Ole Vagn Christensen gjorde sig til talsmænd for for et øjeblik siden.
Demokrati kan aldrig bruges til undertrykkelse.
Bliver demokrati brugt til undertrykkelse af enkeltpersoner, så er der ikke længere tale om et demokrati efter den opfattelse, som jeg har af demokrati. Så mente hr. Ole Vagn Christensen, at systemet ville bryde sammen, hvis der ikke var mulighed for at lave eksklusivaftaler, og nævnte i den sammenhæng aftaler indgået af DA og LO.
Jeg vil godt bede hr. Ole Vagn Christensen give et eksempel på, at der er eksklusivaftaler i nogen overenskomster indgået mellem DA og LO.
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-11-17:
Jeg har nu ikke den samme opfattelse af demokrati som hr. Knud Erik Kirkegaard, men det har jeg jo egentlig givet udtryk for.
Det er nu engang sådan i alle livets forhold, at det er flertallet, der bestemmer.
At man så forsøger at dreje det om til, at det i særlige tilfælde skulle være et udtryk for undertrykkelse.
Hvad er det for noget sludder?
Er det også sådan, at når vi har stemt det her forslag ned tre, fire, fem gange herinde, så kommer mindretallet
rendende og siger, at de bliver undertrykt?
Er det ikke sådan, at der er et tvungent medlemskab, for at man kan få lov til at levere grise?
Er det ikke sådan, at man har eksklusivbestemmelser her?
Hvorfor har man det, vil jeg spørge hr. Knud Erik Kirkegaard?
Blandt andet for at sikre en rentabel drift og en rentabel produktion.
Og sådan er det i masser af livets forhold.
Hvad er det for et samfund, man lægger op til, der skal splittes for alle vinde med det her forslag?
For jeg regner selvfølgelig også med - hvis vi på et eller andet tidspunkt kommer i den situation, at der kan skaffes et flertal - at det skal gælde slagterier, det skal gælde læger, det skal gælde en lang, lang række liberale erhverv.
Ole Vagn Christensen (S), 1998-11-17:
Til hr. Knud Erik Kirkegaard: Jeg sagde ikke, at DA og LO havde eksklusivbestemmelser.
Nej, det vil hr. Knud Erik Kirkegaard også kunne læse i vores udmærkede protokoller.
Det var det, jeg sagde, og det vil jeg gerne understrege endnu en gang.
Men så vil jeg godt sige omkring undertrykkelse: Kan man undertrykke nogen, som står i den situation, at det er dem selv, der bestemmer, om de vil indenfor, eller de vil være udenfor?
Altså at de kan søge arbejde dér, hvor de kan få lov til at arbejde efter deres friheds vilkår?
Altså at man siger til sig selv: Jeg vil finde et sted, hvor disse ting ikke eksisterer. Og det er der jo i stor, stor udstrækning mulighed for på arbejdsmarkedet.
Ole Sohn (SF), 1998-11-17:
Indledningsvis vil jeg gerne henholde mig til arbejdsministerens tale her i dag, hvor han jo gjorde opmærksom på, at de danske regler omkring organisationsaftaler, foreninger, lever op til ILO-konventionerne.
På den led kan man så sige, at det formelle er i orden, men til det mere indholdsmæssige - forslaget om organisationsfrihed - vil jeg sige, at SF er tilhænger af det enkelte menneskes frihed til at organisere sig eller for den sags skyld at lade være.
Men vi er også tilhængere af, at mennesker inden for et fællesskab har ret til at træffe aftaler, herunder aftaler om overenskomster og eksempelvis også om eksklusivaftaler.
På arbejdsmarkedet kan sådanne aftaler jo kun laves, hvis begge parter er enige.
Og det medfører ingen indgreb i organisationsfriheden.
Men man kunne også prøve at vende det om og gå tilbage til tiden, før vi havde retten til at organisere sig.
Altså tilbage til før hovedaftalen af 1899, hvor den ret ikke eksisterede.
Ja, da var det ofte sådan, at det, at man var medlem af en organisation, automatisk betød, at man ikke kunne få arbejde.
For når man har en organisationsfrihed, så medfører det også retten for en arbejdsgiver til at sige, at man ikke vil have en medarbejder, som er organiseret.
Jeg vil også sige: Ser man i dette århundrede,
så er det helt tydeligt, at den måde, som arbejdsmarkedet har været organiseret på, har været til stor gavn både for den enkelte lønmodtager og ikke mindst for samfundet som helhed.
Så med de bevæggrunde kan SF ikke støtte det foreliggende beslutningsforslag.
Mogens Andreasen (DF), 1998-11-17:
Dansk Folkeparti er medforslagsstiller til dette forslag om at lette de administrative byrder for virksomhederne.
Det er en hjertesag for os, at vi forenkler virksomhedernes omkostninger ikke alene administrativt, men også skattemæssigt og afgiftsmæssigt.
Dette forslag drejer sig alene om ophævelse af den obligatoriske miljømæssige arbejdspladsvurdering, liberalisering af minimumsgrænsen for kravet om etablering af sikkerhedsorganisationen og afskaffelse af mål- og rammestyringen af Arbejdsmiljørådets branche og arbejdsmiljørådenes aktiviteter.
Virksomhederne havde hidtil foretaget arbejdspladsvurderingen ud fra den enkelte virksomheds behov og størrelse, og de støttede sig til branchevejledninger, som er godkendt af Arbejdstilsynet.
Dette grundlag mener jeg er godt nok til, at man har kontrol med miljøet på arbejdspladserne.
Ved loven af 10. juni 1997 påførte man virksomhederne øgede omkostninger på 1 mia. kr. det første år, og efterfølgende koster det virksomhederne 300 mio. kr. om året.
Den lov er både omkostningsdyr og konkurrencebegrænsende for den enkelte virksomhed.
Derfor er vi medforslagsstillere til dette forslag, og vi anbefaler selvfølgelig en vedtagelse
af forslaget.
Villy Søvndal (SF), 1998-11-17:
Jeg skal kvittere for en fordragelig afvisning af forslaget
til vedtagelse og bare sige, at der forekommer mig at være et sted, hvor jeg godt ville bede hr. Jørn Pedersen overveje, om han mente det, han sagde. Det er rigtigt, at vi retter forespørgslen mod dem uden arbejdsmarkedstilknytning, men så hørte jeg hr. Jørn Pedersen sige, at de jo har en ganske god dækning i form af folkepensionen.
Har de nu det?
Er det hr. Jørn Pedersens opfattelse, at de folkepensionister, der kun har den nøgne folkepension og dermed også pensionstillægget, er på et leveniveau, som er rimeligt for Socialdemokratiet?
Det er den afgørende diskussion i det her. Jeg vil godt sige meget tydeligt, at det synes vi ikke.
Det synes vi ikke.
Vi synes, vi har en gruppe, der så decideret taber forbrugsmulighed i forhold til andre indkomstgrupper.
Så vil jeg også godt sige til hr. Jørn Pedersen, at jeg synes, det er ærgerligt, hvis det, at der skal føres en stram politik, betyder, og sådan forstod jeg det næsten,
at Socialdemokratiet slet ikke vil være optaget af fordelingspolitik i de kommende år for ikke at rejse forventninger, der ikke er råd til.
Det kan da ikke være ment, som det blev sagt.
Jette Gottlieb (EL), 1998-11-17:
Jeg studser lidt over den socialdemokratiske retorik om omfordeling, for den lyder en lille smule hul, når man ikke engang vil være med til at tilvejebringe et beslutningsgrundlag, som kunne føre frem til, at man kunne diskutere, hvor hullerne og hvor problemerne er, for alle er jo klar over, at hullerne er der.
Det, som altså forbavser mig yderst, er, at den socialdemokratiske ordfører vil lægge navn til, at der er sket en velstandsstigning for pensionisterne.
Så taler man jo altid om et gennemsnit, men enhver ved jo, at har man hovedet i en gasovn og tæerne i en isspand, har man det ikke i gennemsnit godt.
Det er jo indlysende, at de folk, som alene lever af folkepensionen, ikke har et velfærdsniveau, der svarer til det, som man som socialdemokrat kan stå inde for, når man i øvrigt siger, at man da gerne vil være med til omfordelingssituationer, som fører til et velstandsniveau, der er passende på alle måder.
Det hænger ikke sammen.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-11-17:
Jeg er enig med hr. Jørn Pedersen i, at arbejdsmarkedspensionerne er et supplement til folkepensionen.
Jeg er også enig med hr. Jørn Pedersen i, at økonomien kan sætte begrænsninger.
Men jeg vil gerne spørge hr. Jørn Pedersen om den sådan rent grundlæggende holdning.
Mener hr. Jørn Pedersen og Socialdemokratiet, at den nuværende grundlæggende folkepension, som samfundet yder, og som der så altså er nogle forskellige supplementsordninger til, er tilstrækkelig?
Eller er der stadig væk i dag den holdning, man dog måtte forvente, og som i hvert fald var der for nogle år tilbage hos socialdemokrater, at den grundlæggende folkepension er for lille.
Det mener vi i Dansk Folkeparti.
Vi anerkender økonomiens begrænsning, men vi mener, at den grundlæggende folkepension, som i øvrigt selvfølgelig skal gives som en ydelse til alle folkepensionister, er for lav i dag.
Er hr. Jørn Pedersen enig i det synspunkt?
Jørn Pedersen (S), 1998-11-17:
Først til hr. Villy Søvndal, der ikke rigtig forstod det der med den stramme politik
: Jeg er altså nødt til at sige, at uagtet hvad vi måtte mene om folkepensionens grundbeløb, har vi den grundlæggende holdning, at vi ikke i en situation, hvor vi skal gennemføre en meget stram politik, vil give hele eller halve løfter herfra.
Det vil vi ikke.
Jeg tror heller ikke, man får nogen ansvarlige partier til at gøre det i den nuværende situation.
Det er jo derfor, vi kom med denne venlige afvisning, for den diskussion, forespørgslen lægger op til, kunne være interessant at tage, men vi vil nødigt stå i den situation, at vi har bidraget til nogle forventninger, som dette Ting af økonomiske årsager ikke kan gennemføre. Jeg vil godt sige lidt om omfordeling.
Det spurgte fru Jette Gottlieb også om.
Jeg sagde udtrykkeligt i min ordførertale, og det vil jeg da gerne gentage, sådan at det måske kan skride ind på lystavlen, at man kan lave fordelingspolitik på mange andre måder end over arbejdsmarkedspensioner.
Jeg håber, at de to partier vil være enige i, at det faktisk er gørligt.
Så var der hr. Thulesen Dahl, der jo er enig i det meste, men alligevel godt vil give lidt mere, sådan fordi det
var rimeligt: Man kan altså altid - altid - diskutere størrelsen af en social ydelse og sige, at den ikke er rimelig nok.
Men så må vi spørge: Rimelig i forhold til hvad? For jeg synes så de samme partier skylder et svar på, om det er et rimeligt socialt system, vi har i Danmark, når vi snakker om vores pensionssystem med en række tillægsydelser.
Mener man ikke også i SF, Enhedslisten og Dansk Folkeparti, at det er en god ting, at man via tillæg i vores pensionssystem kan sikre dem, der har det sværest?
Villy Søvndal (SF), 1998-11-17:
Jo, vi mener i SF, at det er meget vigtigt, at vi har et tillægssystem, men vi afviser forslag om at skade boligydelsen og sådan noget, også selv om de kommer fra Dansk Folkeparti, og også når regeringen kommer og vil skade boligstøtten, afviser vi dem.
Det er, fordi vi synes, det er ganske farligt at bevæge sig ud på den vej.
I SF er vi med på, at der skal føres en stram økonomisk politik; det var i øvrigt derfor, SF medvirkede ved pinsepakken.
Det er ikke det, der skiller os.
Det, der skiller os,
er den diskussion, der hedder: Kan man ikke samtidig lave en stram økonomisk politik og social omfordeling?
Og det er det, hr. Jørn Pedersen siger at man ikke kan, og derfor afviser man at skabe forventninger. Jeg vil meget advare mod den kortslutning, at man ikke kan lave en meget stram økonomisk politik og en fordelingspolitik samtidig.
Vi har stribevis af gode områder, hvor man hos velhavende grupper i befolkningen kan inddrage midler, f.eks. fra nogle af de ting, der er afviklet, også de sidste 4-5 år.
Lad mig nævne formueskat, arveafgift, knækket på lejeværdien og sådan noget.
Vi har mange gode ideer om, hvor man kan hente penge.
Det er ikke det, der skiller os.
Det, vi skiller på, er den diskussion: Skal vi virkelig opgive at lave forbedringer i den her periode?
Er der end ikke en eneste vision, der må koste penge i en periode med en stram finanspolitik?
Det kan da ikke være Socialdemokratiets mening.
Jette Gottlieb (EL), 1998-11-17:
Stram økonomisk politik og stram økonomisk politik.
Altså, den del af produktionsgrundlaget, der i dette her samfund her og nu afsættes til pension, afsættes jo først og fremmest til skattebegunstigelserne af de mere velstilledes pensionsopsparinger.
Hvis man nu fjernede de skattebegunstigelser, var der jo rigelig råd til en højere folkepension, som kommer alle til gode.
Det er den logik, der efter min mening halter, når man så samtidig siger, at man går ind for en omfordeling og vil de svages vel, og man vil det bedste for de svageste grupper.
Det passer jo ganske enkelt ikke.
Man vil føre stram økonomisk politik for de svageste grupper, og man vil ikke pille ved de rigere.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-11-17:
Det er jo interessant.
Men det, jeg gerne vil hæfte mig ved, er hr. Jørn Pedersens udgangspunkt om, at arbejdsmarkedspensioner er et supplement til folkepensionen.
Så diskuterer vi altså nogle mennesker, som på forskellig vis kommer i klemme, fordi de ikke har mulighed for at opbygge de her arbejdsmarkedspensioner, og som så får en lavere ydelse end andre mennesker, der har haft muligheden.
Og så siger hr. Jørn Pedersen: Jamen de klarer sig, fordi de jo har folkepensionen og så nogle ydelser.
Så diskuterer vi og stiller spørgsmålet: Jamen mener Socialdemokratiet så, at den grundlæggende folkepensionsydelse er tilstrækkelig til at bære igennem med de ydelser, som så knyttes til?
Jørn Pedersen (S), 1998-11-17:
Jeg vil gerne starte bagfra med hr. Kristian Thulesen Dahl og gentage, hvad jeg sagde i mit første indlæg, til oplysning for hr. Kristian Thulesen Dahl: Netop de grupper, der kun har folkepensionen, er de grupper, der kan få mest, heldigvis, ud af de tilstødende ydelser.
Sådan er systemet jo bygget op.
Vi kan lave mange regnestykker både med de beløb, der er skattepligtige, og de beløb, der ikke er det.
Det synes jeg hr. Kristian Thulesen Dahl og jeg skulle gøre på et eller andet tidspunkt, og finde ud af, hvordan de mennesker har det i forhold til f.eks. folk, der er erhvervsaktive på lavtløn.
Jeg håber, at omsorgen vil være lige så stor dér, som den er her, når vi kommer til at diskutere det.
Det kunne jo rigtig være fordelingspolitik.
Så vil jeg sige til fru Jette Gottlieb, at jeg da er ked af, at Enhedslisten sidder tilbage med den opfattelse, at vi går efter de skattebegunstigede fordele.
Jeg erindrer da, at vi i forbindelse med en pinsepakke lavede nogle ting - det vil jeg gerne gentage, sådan at det står helt klart - hvor der virkelig var omfordeling, og hvor også de skattebegunstigede fordele blev mindre.
Det håber jeg da vi kan få credit for, for jeg tror da, at Enhedslisten får lidt problemer med baglandet, hvis ikke det var det, der var meningen med det.
Og så vil jeg godt sige til hr. Villy Søvndal, der vil løse alle problemer ved at rejse den her forespørgsel en gang til: Vi havde den jo undervejs, før der blev folketingsvalg.
Har der ikke i hr. Villy Søvndals sind været nogle ting, der gjorde, at man kunne sige, at den er lidt mindre aktuel nu, end den var tidligere?
SF har jo også været med til at lave nogle af de ting her, der klart har omfordelt, og det viser jo også, at regeringen har viljen.
Men jeg vil godt sige, at det jo er meget nemt og for øvrigt ganske gratis at stå her og sige i forhold til alle grupper: Det er ikke særlig godt.
Vi vil heller aldrig være blandt dem, der siger det allerførst, selvfølgelig vil vi ikke det.
Men det er ganske gratis og fuldstændig omkostningsfrit at stå her og love, at nu vil vi give folk guld og grønne skove, når enhver ved, at hvis man har den mindste chance for at blive gjort politisk ansvarlig her i løbet af de næste uger, så vil man komme til at gøre nogle ting, der måske også går i den anden retning.
Jette Gottlieb (EL), 1998-11-17:
Jovist kan jeg kvittere for, at regeringen havde viljen, da pinsepakken blev indgået, til at nedbringe skattebegunstigelserne i et vist omfang, men jeg kan så sandelig også se, at den vilje er gået over siden.
Det ser jeg ikke alene, når jeg sådan ser, at man forsøger at inddrage de gevinster, der kom ud af det, til at lave om på boligydelserne, men jeg kan jo også se det, når man faktisk ikke engang er i stand til at gå ind for at lave en undersøgelse af, hvad konsekvenserne er af den pensionspolitik, der føres.
Altså, det er i virkeligheden et meget lille skridt at tage.
Der er ikke tale om at love guld og grønne skove.
Der er ikke tale om, at man på forhånd giver store løfter til bestemte grupper.
Der er tale om at få overblik over og undersøge, hvor hullerne ligger i det system, som vi har i øjeblikket.
For alle er klar over, at hullerne er der, og jeg synes, det er for fladt, at man føler sig nødsaget til at afvise det.
Villy Søvndal (SF), 1998-11-17:
Jeg blev lidt skuffet, da jeg hørte Venstres ordfører.
Det er, fordi jeg har bemærket i sådan den udadvendte argumentation i medierne, at Venstre er optaget af at være partiet for den lille mand.
Her er så den første prøve, man falder på.
Det er så oplagt, at hvis man er optaget af mennesker, der er små i vores samfund, at det er dem, der tabte i livet, som nu også taber i alderdommen.
Vil Venstre anerkende det synspunkt, at det er de her grupper, der får den lave indkomst i alderdommen?
Og hvordan skal det forstås i forhold til udmeldingen om den lille mands parti?
Skal den lille mand bare være lidt større, før Venstre vil komme til undsætning?
Eller hvordan er det nu, det er?
Det vil jeg godt spørge om.
Så siger Venstre, at vi ikke skal fjerne incitamentet for private pensionsopsparinger.
Jeg vil godt spørge: Hvordan tror hr. Erik Larsen, det lyder i ørerne på den, der er på den lave førtidspension?
Mener Venstre virkelig alvorligt, at et menneske, der har 5.600 kr. efter skat som månedligt levegrundlag, jo bare kan tage sig sammen i løbet af livet og sørge for det incitament at spare op til sin egen alderdom?
Er det det, Venstre siger? Og hvordan tror man, at det lyder i ørerne på den førtidspensionist, der er på den lave sats?
Jeg forstod slet ikke Venstres tale.
Er man i gang med at revidere tesen om den lille mands parti eller hvordan?
Erik Larsen (V), 1998-11-17:
Ja, så kan vi kende hr. Villy Søvndal igen - polemisk.
Jeg skal ikke vikle mig ind i et eller andet spind om, hvad der er den lille mand eller den store mand i det her samfund.
Det vil jeg trygt overlade til den enkelte dansker.
Men det er klart, at når jeg taler om, at man ikke må fjerne incitamenterne fra private pensionsordninger, så hænger det sammen med de tanker, som jeg mener hr. Villy Søvndal har givet udtryk for, nemlig en omfordeling.
Og ved omfordeling må man åbenbart fra SF's side have den tanke, at man skal tage fra dem, der personligt sparer op til pension og egenpension, og man skal måske tage fra arbejdsmarkedspensionerne og omfordele.
Det vil jeg sige helt klart er ikke Venstres politik.
Det er Venstres politik at animere til, at man får en privat pensionsopsparing også i fremtiden, og det gør man altså ikke ved at lave indgreb over for dem, der allerede har sparet op.
Villy Søvndal (SF), 1998-11-17:
Jeg vil så bare med det samme rydde den misforståelse helt af vejen, som hr. Erik Larsen kommer ud i her til sidst.
Jeg kan garantere, at vi ikke vil foreslå de her ordninger finansieret, ved at de skal betales af folk, der i dag har arbejdsmarkedspension.
Det ville jo være så oplagt urimeligt.
Vores forslag vil være, at vi sikrer statslige indbetalinger, så de mennesker, som er uden for arbejdsmarkedet i løbet af deres liv, får en reel mulighed for at få en arbejdsmarkedspension. Så det er ikke rigtigt.
Erik Larsen (V), 1998-11-17:
Det var dog ejendommeligt.
Hvem er det, der betaler statens udgifter?
Det er vel bl.a. dem, der har en arbejdsmarkedspension og er på arbejdsmarkedet.
Villy Søvndal (SF), 1998-11-17:
Når man citerer, skal man gøre sig meget umage med at citere korrekt.
Jeg sagde ikke, at det ikke var andre grupper, der skulle betale.
Selvfølgelig er det det.
Jeg sagde, at det ikke var andre grupper, der skulle betale over deres arbejdsmarkedspension.
Hvis Venstre i forhold til tesen om den lille mand savner inspiration til, hvor man kunne hente penge, vil jeg foreslå, at man ophæver det dér knæk, der er på de stakler, der ejer huse til over 1½ mio. kr.
De, der har den type af huse, er i SF's optik forholdsvis store mænd og kvinder.
Også dér kunne vi komme med inspiration til Venstre.
Det skrå skatteloft, hvor velhaverne bliver fritaget for kommuneskat, er også noget, der helt entydigt er en fordel for de store indkomster.
Også dér kan vi være med til at udvikle Venstres tese om den lille mand, og det gør vi gerne uden honorarbidrag.