Ole Løvig Simonsen (S), 1997-11-13:
Jamen det skal jeg da gerne hjælpe hr. Poul Nødgaard med.
Men må jeg nu ikke først erindre de af Boligudvalgets medlemmer, der er til stede i dag, om, at i dag er det Boligministeriets 50-års-fødselsdag.
For det første beskæftiger det sig med lejelovgivning, altså med boligen som sådan, og det siger navnet jo i sig selv.
Men boligen er jo ikke nok, den skal også have en god kvalitet, som er et andet element.
Man får jo mange ærgrelser
hen ad vejen, hvis man hele tiden skal reparere eller vedligeholde eller lave facadebeklædninger og meget andet. Det tror jeg godt nogle herinde kender til.
Og derfor er det vigtigt at få en kvalitet i byggeriet, der kan nedbringe det antal af byggeskader, som vi ser år efter år i Byggeskadefondens beretning. Det tredje element er jo det, som har at gøre med den trivsel, der skal være i boligområdet.
Det er jo derfor, vi har beboerrådgiverne.
Og nogle af de ting, som vi har taget med i lovforslaget, er med for at rette op på en udvikling, som vi godt kunne have været foruden, men hvor vi i dag må se i øjnene, at sådan er det.
Derfor skal der sættes ind for ikke alene at have en god bolig af en god kvalitet, men også en trivsel i det boligmiljø, man bor i, så man bliver en del af det fællesskab.
Det var en indledning, og det var også et svar til hr. Jens Hald Madsen, der jo har den opfattelse, at boligpolitik er boligpolitik og socialpolitik er socialpolitik.
Der er en sammenhæng i det med en god bolig og et godt boligmiljø.
Så jeg tror, jeg må sige til både hr. Jens Hald Madsen og hr. John Vinther, at vi fremover vil se meget mere sammenhæng i tingene, for det er nu engang det, der præger hverdagen.
Det vil også give de bedste tilbud, og det vil dermed også være i stand til at indfri de forventninger, man har som beboer i den almene sektor.
Fru Sonja Mikkelsens overskrift var forenkling og forbedringer.
Det er jeg helt enig i, og det gik igen i mange af de tilkendegivelser, der kom.
Derfor vil jeg gerne sige, at det, lovforslaget først og fremmest er et udtryk for, som det blev sagt fra hr. Jørgen Estrups side, er, at vi vil decentralisere.
Det er det sidste skud på stammen.
Vi kan kalde det afbureaukratisering, hvis man vil det, men det er det altså også.
Det vil sige, at vi lægger ansvaret derud, hvor man har, skal vi sige skoen på og kender forholdene ude i kommunen.
Alle må da i og for sig kunne tilslutte sig, at sådan bør det være.
Når vi så sammen har lavet den decentralisering, så er det en forbedring.
Det kan godt tænkes, at man ikke rigtig har forstået den helhed, der er i at afskaffe et rammebeløb.
Men de, som har siddet i kommunale forhandlinger og andre steder - jeg tror, det var hr. Poul Nødgaard, der udtrykte det meget præcis, men nu sidder hr. Poul Nødgaard jo også i Ringsted Byråd og har dermed været med til at starte meget alment boligbyggeri i Ringsted -
Det skal lejerne.
Derfor er der god fornuft i at afskaffe et rammebeløb, som får dem, der skal tage beslutning, til at fokusere på en eneste ting, nemlig den pris, det koster at opføre en sådan bolig.
Derfor indfører vi nu totaløkonomiske beregninger.
Det er et andet styringsmiddel, der betyder, at entreprenøren over for bygherren skal kunne dokumentere, at ved at bruge et bestemt materialevalg og ved at lave en vurdering af det arkitektoniske får man et bedre byggeri, men ikke nødvendigvis et dyrere byggeri.
Det er jo indlysende, at det godt kunne komme til at koste lidt mere i opførelsesfasen, men hvis man hen ad vejen sparer penge på drift og vedligeholdelse, så er det jo fornuftigt tjente penge, og så bor man altså i et byggeri, som ikke kræver så meget vedligeholdelse. Jeg kan garantere for, at det synes beboerne godt om.
Der er en sammenhæng i tingene, når vi bruger et kvalitetsprincip.
Og jeg kan ganske klart sige til hr. Jens Hald Madsen, at der overhovedet ikke er en skjult dagsorden, for hver gang jeg er ude og hver gang jeg er her i salen, siger jeg: Jeg vil have kvalitet.
Men hr. Jens Hald Madsen har ret i, at det ikke betyder, at det behøver at blive dyrere.
Det vil jeg gerne sige, og derfor har jeg også i dag lanceret en byggepolitisk redegørelse, som vi skal drøfte på fredag, hvor man kan sige, at overskriften er: Bedre og billigere byggeri.
Og det er jo ikke kun byøkologi eller byggelovstiltag, men det er kvalitet i det hele taget og arkitektonisk kvalitet, som jeg gerne vil være med til.
Jeg kunne godt tænke mig, at noget af vores almene boligbyggeri, der er bygget for 20-30 år siden, måske havde haft nogle arkitekter med en mere heldig hånd til at præsentere byggeriet.
Så derfor er det god fornuft.
Så kan man selvfølgelig sige, og det gør man også: Jamen hr. minister, når vi nu har det med de rammebeløb, betyder det så ikke - som hr. Jens Hald Madsen var inde på - når vi samtidig hæver grundkapitalen fra 7 pct. til 14 pct., at vi lægger hindringer i vejen, og at vi bl.a. lægger en hindring i vejen for, at vi ikke får så meget alment boligbyggeri i fremtiden, som vi fik tidligere?
Vi har også i bemærkningerne til forslaget gjort opmærksom på, hvordan det ser ud, men det er klart, der kan komme alle mulige beregninger.
Men jeg vil gerne sige til alle dem, der vil stille spørgsmål om - og det er der mange, der vil - hvordan konsekvenserne er, at vi husker på, at indekslånene løber 40 år.
Jeg ved ikke, om der er nogen her, der helt har svaret på, hvordan renten og kursen ser ud om 40 år,
men jeg skal lytte meget opmærksomt til det.
Vi kan opstille beregninger, og det er klart, at hvis kursen falder, er det en gevinst for kommunen.
Stiger kursen, ja, så kommer kommunen i et 40-årigt forløb til at betale noget mere.
Det siger sig selv.
Men det, der i og for sig er afgørende her, er jo, at de kommuner, som er i gang med at bygge, fortsætter byggeriet.
Jeg kan henvise til en lang række kommuner, som jeg har haft kontakt med, og som har givet udtryk for, at det ikke er det, der afskrækker dem, og de er godt klar over, at de er nødt til at skaffe nogle flere boliger, fordi der nu kommer en vækst, ikke mindst i vækstområderne, og det kan vi se på de tal, vi får ind. Men det er klart, at jeg kan jo ikke give et tilsagn hverken i dag eller om en måned, om, at om et år ser det sådan og sådan ud.
Og på den anden side, og det var der, jeg skulle hen, så skal vi selvfølgelig passe på, at vi ikke får flaskehalse. Vi kommer altså tilbage til en lang række af de her betragtninger, som både hr. John Vinther og hr. Jens Hald Madsen har bedt om som spørgsmål.
Jeg vil gerne gøre dette emne færdigt, for det andet emne, som vi skal ind på, beboerrådgivere, forudsætter en særlig behandling.
Så jeg vil gerne sige til hr. Keld Albrechtsen: Er man nu så sikker på, at folk med mindre indtægter ikke kan få en bolig i det nye byggeri?
Hvis nu jeg har ret i, at man får noget bedre byggeri, hvor vedligeholdelsen er mindre, så koster det ikke mere.
For det er jo klart, man bygger ikke noget, man ikke kan leje ud.
Det siger sig selv.
Så vil jeg gerne sige, at jeg ikke har de samme bekymringer, som hr. Keld Albrechtsen har.
Jeg kunne nok have en bekymring for 1998 - det vil jeg da gerne sige - for det er noget nyt, man skal til at introducere, og derfor er man måske lidt tøvende.
Men jeg mener, at på længere sigt, og det vil sige inden for de nærmere år, så vil der altså blive en stigning på det her område.
Hr. Jørgen Estrup efterlyste - hvad der er meget vigtigt - et svar på, hvad der vil ske, hvis det her ikke kommer til at virke efter hensigten.
Og der er det min opfattelse, både når det drejer sig om andelsboliger, og når det drejer sig om udviklingen i prisen på det almene boligbyggeri, at vi må følge meget nøje med.
For det, vi gør, er jo, at vi giver frihed til kommunerne, men det er kommunerne, der skal leve op til det ansvar, de har, også med hensyn til boligforsyning.
Vi ved jo alle sammen, at hvis det kommer til at udvikle sig i en retning, som vi ikke ønsker, jamen så er der jo kun en ting at gøre: Så er Folketinget nødt til at indføre nogle regler, der gør, at det kan styres på en anden måde.
Det ser jeg meget, meget nødig.
Derfor har jeg også som boligminister, men det har for øvrigt hele Boligudvalget, en stor opgave med at være med til at informere og inspirere og motivere til, at vi får et godt alment boligbyggeri, som vi kan være tilfredse med, også med hensyn til en fornuftig husleje.
Må jeg så vende mig til spørgsmålet om beboerrådgivere.
Der må jeg da sige, at jeg var ligesom andre lidt skuffet over bemærkningerne fra både hr. Jens Hald Madsen og hr. John Vinther.
Det nytter ikke noget, havde man nærmest indtryk af.
Det er en social opgave.
Jeg vil gerne sige, at det er en boligsocial opgave.
Den er hæftet til boligen.
Hvad er det for noget snak?
Det er en beboerrådgiver, som beboerne selv ansætter med tilskud fra Landsbyggefonden og med tilskud fra staten.
Kan vi så vide noget om, hvordan det er gået?
Ja, det kan vi godt, for der ligger faktisk en pressemeddelelse fra Statens Byggeforskningsinstitut, der er lavet her den 22. oktober.
Man har lavet en evaluering over otte udvalgte områder, modelområder, og man skriver, at der er både succeser og problemer.
Men de største succeser er opnået i de boligområder, hvor beboerne er blevet inddraget i beslutningerne om de fremtidige aktiviteter, der skulle foregå i boligområdet.
Hvad er det afgørende?
Det afgørende er, at vi får en beboerrådgiver, der kan aktivere beboerne, uanset hvem det er, og uanset hvilken etnisk baggrund de har, og inddrage dem i noget fælles arbejde, der gør, at de får et, som jeg sagde tidligere, godt bomiljø og dermed også en større trivsel og samtidig et større fællesskab.
Det er ideen.
Og for lige at gøre den ende færdig kan jeg sige, at i sidste uge var jeg nede i Brøndby Strandpark, og jeg må da sige, at der ser da noget anderledes ud, end da jeg så det for et par år siden.
Jeg vil da også gerne sige, at afdelingsformandens og beboerrådgiverens og de andres tilkendegivelser var, at det nytter, som der også står i deres beboerblad.
Nej, det er en fælles opgave, som kun kan løses i samarbejde med beboerne.
Så har jeg et par enkelte bemærkninger her til sidst.
Først til fru Vibeke Kiils spørgsmål, om man kan forestille sig, at kommunerne bare vil bygge løs, uden at vi i og for sig har en styring på det, når man nu fjerner omdrejningspunktet.
Dér vil jeg gerne sige, at det kunne man måske nok forestille sig, men sådan ser det ikke ud i hverdagen ude i kommunerne, hvor man skal skaffe de 14 pct.
Dér bygger man ikke mere end det, man mener der er behov for, og det kan man se på ventelisterne.
Og jeg kan godt sige, at en lang række af de jyske kommuner selvfølgelig allerede på planen har, hvad der skal bygges i 1998.
De har lavet en vurdering sammen med boligselskaberne af, hvilket behov der er.
For det er klart, at hvis man bygger noget, hvor der ikke er behov for det, så er der nogle, der sidder tilbage med smerten, nemlig med huslejetabet, og det er der ingen der ønsker.
Så det er den ene del.
Så vil jeg gerne sige til hr. Poul Nødgaard angående spørgsmålet om budgetterne i kommunen, at jeg kan glæde hr. Poul Nødgaard med, at aftalen, som vi henviser til med de 7-14 pct., blev indgået i juni måned, således at kommunerne havde mulighed for at indpasse det i budgetterne for 1998.
Og det skal glæde mig at se, at man også i Ringsted skal bygge almene boliger i 1998, for det er jeg sikker på man skal. Og så skal jeg gerne vende tilbage til de nøjagtige eksempler på, hvad forslaget egentlig betyder ud fra de forskellige forudsætninger, når det drejer sig om kurser, og når det drejer sig om renteudviklingen.