runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Arne Melchior (CD), 1998-01-30:
Hr. Helge Adam Møller fremturer med hjemsendelse af de dér cirka hundrede mennesker, men nogle af landene er jo lande, hvor vi ikke ved, om de pågældende mennesker vil være i sikkerhed, når de kommer hjem.
Det må jo først undersøges.
Det drejer sig altså om mennesker af kød og blod.
Det drejer sig ikke om tømmer eller andre varer, som man bare hjemsender, når man er færdig med det.
Man må sikre sig i de pågældende tilfælde, at der ikke sker overlast hverken fra hævngerrige familiers eller fra myndigheders side. Så forstår jeg også på hr. Helge Adam Møllers mangel på svar, at han ikke er villig til at betale ekstra.
Det kan jo ikke undgås selv i heldigste tilfælde, at omprioriteringen får den virkning, som jeg godt kan tilslutte mig - det er da rart at bruge pengene så fornuftigt som muligt - men i en overgangsfase vil det koste milliardbeløb ekstra.
Det har jeg på CD's vegne erklæret mig villig til at vi ville stemme for.
Det indgår faktisk ikke i mit motivsæt.
Jeg er da stolt af, at vi hører til et af de lande, der hjælper meget.
Vi er også et af de mest velhavende lande med den højeste levestandard.
Men jeg skeler da ikke til, hvilket nummer vi er.
Vi hjælper vel for at hjælpe nogle medmennesker og ikke for at stå os fint i nummerrækken.
Helge Adam Møller (KF), 1998-01-30:
Ja, det gør vi, hr. Melchior, vi hjælper for at hjælpe, og der er brug for hjælp, men jeg synes nu, det er et rimeligt, normalt og anstændigt synspunkt, at man hjælper for de penge, man har, og man hjælper ikke for penge, man stjæler fra nogle mennesker, der ikke er født endnu.
Det er i virkeligheden urimeligt.
Det er da fantastisk, at man kan flotte sig og bruge år efter år millioner af kroner, milliarder af kroner, og hvem overlader man gælden til?
Til dem, der går i skole i dag, til dem, der ikke er født.
Hr. Melchior kan jo selv trække tegnebogen op, og det kan alle andre danskere gøre.
Det vil jeg godt opfordre dem til at gøre.
Det er rimeligt.
Men jeg synes principielt ikke, at en nation skal hjælpe for penge, man ikke har.
Så må man prioritere inden for området, og det er jo bl.a. derfor, vi foreslår, at inden for det beløb, vi har i øjeblikket, kunne man, hvis man lagde prioriteringen om, hjælpe langt flere mennesker i nød, end vi gør i dag.
Så til hr. Melchiors anden bemærkning.
Hr. Melchior siger, det er mennesker af kød og blod.
Ja, det er mennesker af kød og blod, men jeg gør opmærksom på, at for dem, jeg har nævnt her som udvist af Danmark, er det jo vurderet.
Det indgår jo i behandlingen i det system, vi har opbygget, som hr. Melchior har stemt for, og som jeg har stemt for, at der er ingen - ingen - der bliver udvist af Danmark, medmindre alle, direktoratet og Flygtningenævnet og endelig ministeren, har vurderet, at de kan sendes ud i værdighed og uden risiko. Hvis de ikke kan det, bliver de jo ikke udvist.
Vi taler her om mennesker, som har været alle instanserne igennem, og hvor man har foretaget den vurdering af de 15 kinesere og 20 vietnamesere, at de kan rejse ud i sikkerhed og værdighed.
Men landene nægter at modtage dem.
Og jeg vil godt se, hvad vi ville synes, hvis en dansker af en eller anden grund blev udvist af England eller af Amerika, fordi man ikke kunne få arbejdstilladelse, og den danske regering sagde: Nej, vi nægter at modtage en dansk statsborger.
Ville hr. Melchior synes, det var en rimelig holdning fra den danske stats side?
Anne Baastrup (SF), 1998-01-30:
Jeg oplever lidt, at denne her debat for Venstre og De Konservative er et forsøg på at afklare deres egen politik, og jeg kan så forstå, at Det Konservative Folkeparti nu har skiftet holdning i forhold til sidste år, hvor jeg oplevede, at Det Konservative Folkeparti ikke var helt tilfreds med udenrigsministerens kamp for at få Kina til at forstå, at man skulle overholde menneskerettighederne. Jeg forstod, at Det Konservative Folkeparti af hensyn til erhvervslivet ville have en helt anden tone over for Kina, men jeg kan forstå, at hr. Helge Adam Møller nu på Det Konservative Folkepartis vegne vil holde fast i, at det vigtigste for Danmark og det danske erhvervsliv og samfundet som sådan og for at bekæmpe vores børns store gæld er, at vi standser enhver form for erhvervslivssamarbejde med Kina for at få 15 kinesere hjem.
Lotte Henriksen (S), 1998-01-30:
Jeg forstod på hr. Helge Adam Møller, at det skulle være en debat om statsgælden, men vi er rent faktisk i gang med at reducere statsgælden, samtidig med at vi også øger vores ulandsbistand, og det gør vi jo, bl.a. i kraft af at vores BNI stiger.
Det er jo derfor, ulandsbistanden også stiger, i og med at den udgør 1 pct. af BNI.
Men jeg har stadig ikke fået svar på - for V og K vil jo stadig skære i ulandsbistanden - hvor finansieringen af de ekstra midler til UNHCR skal komme fra?
Hvor er det, vi skal skære? Er det de andre multilaterale organisationer, der skal skæres hos?
Jeg fik stadig ikke svar på, om det var UNICEF eller WHO, som skulle være med til at finansiere UNHCR's ekstra midler.
Helge Adam Møller (KF), 1998-01-30:
Det kan jo fylde en hel debat, hvordan vi vil prioritere inden for et budget, som er på 12, 13, 14 mia. kr.
Jeg kender ikke det helt nøjagtige tal, men det er på det lag i øjeblikket.
Det er der netop anmeldt en forespørgsel om, en 5-timers-debat her i løbet af en måned eller halvanden, hvor vi er med, og dér skal vi nok redegøre for det, og der er masser af tid til det.
Det kan jeg ikke klare på ét minut.
Men vi er selvfølgelig villige til at prioritere inden for det beløb, der er til rådighed, og det betyder, at der er nogle, der vil få mindre end i dag, klart ja.
Til fru Anne Baastrup.
Jeg er overhovedet ikke enig i den konklusion, fru Anne Baastrup kommer til, tværtimod.
Jørgen Estrup (RV), 1998-01-30:
Efter en lang debat kan det jo være godt at prøve at finde ud af, hvad udgangspunktet egentlig var.
Sådan som jeg har forstået udgangspunktet, var det et spørgsmål, som der står her i beslutningsforslaget, om indsats til hjælp i nærområdet.
Det, vi har konstateret, og som debatten nu kredser om, er, hvordan det kan være, at V og K har fremsat forslag om at skære i vores hjælp til fattige udviklingslande, bistandshjælp, miljø- og katastrofehjælp,
præcis den hjælp, som skal sørge for, at de 95 pct., som er i nærområdet, har bedre forhold, eller forebygge, at der overhovedet kommer flygtningestrømme.
Og dertil siger hr. Helge Adam Møller så virkelig, at det er, fordi vi og kommende generationer i Danmark ikke kan have så meget gæld.
Der må dog være en eller anden prioritering, når man finder ud af, hvor det er, man skal skære.
Er det tilfældigt, at V og K netop har valgt at skære i det, der går til de fattigste lande i verden og ikke til velbjærgede danskere?
Henrik Svane (RV), 1998-01-30:
Så vi glæder os til, at hr. Helge Adam Møller får bedre tid til at forklare Folketinget lidt mere ned i detaljerne, hvad det er, der skal foregå.
Jeg har nemlig tidligere spurgt: Hvordan vil V og K sikre flygtningenes sikkerhed i lejrene i de nærområder?
Vi har fået nogle forblommede meldinger om, at det måske skulle være internationalt politi eller FN-tropper, der skulle sikre disse staklers ophold i disse lejre.
Vi har også spurgt om, hvor lang tid man forventer, at de skal sidde der.
Er det 10 år, som den danske regering eller Folketinget i givet fald skulle bevilge penge til?
Vi glæder os til at få de svar, men vi kan forstå, at vi får dem ikke i dag.
Søren Søndergaard (EL), 1998-01-30:
Nu forstår jeg på hr. Helge Adam Møllers sidste indlæg, at det er en gældsdiskussion, vi er i gang med, og dér har vi da fra Enhedslistens side helt klart nogle forslag til, hvordan vi kan gøre beløbet på den seddel, der sættes på barnets fod, mindre.
Vi kan skære lidt på militæret f.eks.
Vi kan genindføre formueskatten.
Altså vi har masser af gode ideer til, hvor man kan hente penge, hvis det er en gældsdiskussion, vi er inde i.
Det fremgik ikke helt af forslaget, men o.k., vi er klar til at tage den diskussion.
Men det, der egentlig kaldte mig herop, var, at hr. Helge Adam Møller sagde, at flygtningekonventionen fra 1951 er fra en helt anden tid.
Og jeg er enig.
Den er nemlig fra en tid, hvor de europæiske regeringer var blevet pålagt eller følte - helt berettiget - en vis skam over, hvordan man havde opført sig før Den Anden Verdenskrig, hvordan den ene europæiske regering efter den anden havde lukket sine grænser for jøder og antifascistiske flygtninge fra Tyskland med det resultat, at en del røg tilbage til koncentrationslejre, og at en del måtte flygte - hold fast, hr. Helge Adam Møller - helt over til USA for at undgå at lide døden.
Helge Adam Møller (KF), 1998-01-30:
Som hr. Henrik Svane vil se, er dette forslag og det forslag, som det hænger sammen med, B 55 om en ændret udlændingepolitik, beslutningsforslag, og det er ikke lovforslag.
Det er valgt meget bevidst, for et beslutningsforslag udtrykker en idé, en tanke, en holdning.
Det er det, vi vil arbejde for.
Det er vi så villige til, hvis der er et flertal for det, og så skal det udmøntes helt konkret, hvordan det skal være i detaljer.
Det er jo derfor, man laver et beslutningsforslag.
Det synes jeg også jeg kan huske at Det Radikale Venstre og andre partier gentagne gange har gjort.
Kom med flertallet, sig, man er med på at drøfte ideen, og så skal vi nok finde ud af det.
Det er også derfor, vi foreslår, det skal ske i en EU-sammenhæng, for det er jo et problem, som Danmark ikke løser alene.
Det er da, fordi vi synes, at vel skal man hjælpe andre lande, der er i nød, men man har også en forpligtelse, der bestemt ikke er mindre, til at hjælpe de borgere i dette samfund, som har været med til at bygge samfundet op.
Det kan være pensionister, det kan være folk, der skal på sygehus.
Og der er altså en eller anden grænse for, hvor mange penge vi vil anvende til at hjælpe andre af verdens lande, så længe vi ikke kan sikre, at folk, der mangler en hofte, der mangler et knæ eller skal opereres for grå stær, kan blive opereret.
Der må være en vis sammenhæng, og her er vi altså ikke enige i prioriteringen.
Vi vil godt prioritere danske borgere højt i forhold til mennesker i nød i andre verdensdele.
Lotte Henriksen (S), 1998-01-30:
Når det er interessant at forholde sig til Venstres ønskede omprioritering af det her, skyldes det jo også, at Venstre og De Konservative på forhånd har bekendtgjort, at de ønsker at skære i ulandsbistanden.
Og i forlængelse af hr. Søren Søndergaards bemærkninger vil jeg sige, at det jo bliver en fordyrelse i første omgang, og ikke mindst derfor er det selvfølgelig interessant at finde ud af, hvordan Venstre vil finansiere det.
Dernæst vil jeg da gerne vide, hvordan man kan opnå en sikkerhed for, at det virker.
For selv om man eventuelt må oprette flygtningelejre i nærområderne, er der så sikkerhed for, at de sidste 5 pct., som har råd til at rejse længere væk, ikke gør det?
Vi kan jo ikke fastholde dem dér, vi kan jo ikke fængsle de mennesker, så hvordan kan vi så sikre os, at den sidste procentdel alligevel ønsker at rejse væk fra nærområderne?
Lotte Henriksen (S), 1998-01-30:
Ideen bag beslutningsforslag nr. B 72 er vel dybest set at få færre flygtninge til Europa og herunder Danmark, og hvordan vil man så undgå det?
Jo, ved at bygge flere flygtningelejre i nærområderne og presse landene til at tage deres statsborgere tilbage.
Det er det, forslagsstillerne foreslår.
Men sådan ser jeg ikke virkeligheden.
Flygtningestrømme undgås ved at forebygge konflikter og ved at hjælpe konfliktfyldte områder videre gennem overgangsbistand, udviklingsbistand og miljø- og katastrofebistand. Konflikter skyldes ofte fattigdom, ulighed og få ressourcer, men også, at der sker forandringer i mange af verdens fattige lande.
Derfor er det vigtigt at håndhæve fattigdomsorienteringen af ulandsbistanden, men bistanden selv medfører jo også forandringer, og derfor skal udviklingen i landene og bistanden dertil foregå i en konstant dialog med udviklingslandene, såfremt den skal virke forebyggende.
Denne dialog foregår også i virkeligheden.
Det er derfor, spørgsmål om f.eks. menneskerettigheder løbende rejses over for vore 20 programsamarbejdslande og også har medført konsekvenser, f.eks. over for Kenya.
Som ministeren allerede har tilkendegivet, vil spørgsmålet om tilbagetagelse af egne statsborgere på tilsvarende vis kunne rejses over for de pågældende regeringer, såfremt denne type problemer skulle opstå med et eller flere af programsamarbejdslandene.
Ministeren har tilsvarende rejst spørgsmål på udviklingsministrenes rådsmøder, og derfor mener vi ikke, der er behov for flere initiativer.
Hvad oprettelse af flygtningelejre i nærområderne angår, støttede Danmark i 1996 UNHCR med ca. 312 mio. kr., og også EU har ydet et beløb til UNHCR på 900 mio. kr. Disse penge kommer direkte eller indirekte det internationale arbejde for flygtninge og internt fordrevne til gode, så vi prioriterer faktisk arbejdet med at hjælpe flygtninge i nærområderne meget højt.
Så vidt jeg forstod V og K's sidste finanslovudspil, skulle VK-besparelserne på ulandsbistanden primært findes i støtten til de multilaterale organisationer.
Men det gælder måske ikke UNHCR?
Vi mener faktisk, at den danske regering gør, hvad den kan for at hjælpe folk i nærområderne, og det var også baggrunden for aktstykket til Finansudvalget om katastrofebistand til Somalia.
Vi mener derimod ikke, at alle dele af beslutningsforslaget kan gennemføres, bl.a. fordi de 95 pct. af flygtningene, som i dag befinder sig i nærområderne, i forvejen er en kæmpebelastning for de lande, der i forvejen har mange fattige at tage sig af.
Det kunne vi godt tænke os at få at vide.
Bertel Haarder (V), 1998-01-30:
Jeg vil gerne takke ministeren for modtagelsen af forslaget.
Ganske vist sluttede han med at sige, at regeringen afviste forslaget, men han gjorde det med den begrundelse, at regeringen i hvert fald var enig i den del, der handler om, at de lande, vi samarbejder med i den tredje verden, skal være villige til at tage deres egne borgere tilbage.
Her lå en betydelig stramning i forhold til det, vi hørte i det tidlige efterår, og det vil jeg gerne takke ministeren for.
Jeg synes, der blev givet nogle gode og stærke formuleringer, som næsten svarer til det, der står i forslaget om, at hvis et samarbejdsland ikke vil leve op til en så elementær forpligtelse som at være villig til at tage sine egne borgere tilbage, vil man drøfte det med det pågældende land, og hvis det viser sig, at landet fortsat ikke vil tage sine egne borgere tilbage, kan det få konsekvenser.
Ministeren sagde noget i den retning, og det vil jeg godt takke ham for.
Så kommer vi til den anden del, som vedrører hjælp i nærområderne.
Jeg vil rette blikket nogle år tilbage til den tid, hvor flygtningehøjkommissær Aga Khan lige var gået af.
Han er pakistaner, og Pakistan havde på det tidspunkt over 1 million flygtninge fra Afghanistan.
Han kom til København og havde et møde med den tidligere danske udenrigsminister og flygtningehøjkommissær, hr. Poul Hartling.
Jeg havde selv lejlighed til at være med til mødet, og hans budskab var: Kunne I vestlige lande dog ikke omprioritere jeres hjælp, så I gjorde noget mere for at hjælpe det kæmpestore flertal af flygtninge, som befinder sig i nærområderne, og som er så fattige, at de ikke har været i stand til at bringe sig til Europa?
Han nævnte selvfølgelig sit eget land Pakistan som et eksempel, og det var minsandten også et godt eksempel, for
Pakistan burde lovprises, fordi man var villig til at tage så mange afghanske flygtninge, men ikke fik nær den støtte til at bære den byrde, som landet burde have haft.
Det gjorde et dybt indtryk på mig.
Nu hører man fru Lotte Henriksen tale om, at de lande, der har 95 pct. af flygtningene, altså ikke kan bære mere.
Jamen det drejer sig om, at vi i vort land ofrer langt mere på de 5 pct. end på de 95 pct. Når de 95 pct. alligevel er i nærområderne, ville det så ikke være oplagt at prøve at omlægge udviklingsbistanden, så måske 97 pct. eller endnu flere kunne hjælpes i nærområderne?
For mig at se forekommer det meget oplagt, og det er altså ikke en tanke, som er født i V og K's hoveder.
Den stammer fra en tidligere flygtningehøjkommissær, og jeg håber, fru Lotte Henriksen vil respektere den, fordi han vidste, hvad han talte om.
Jørgen Estrup (RV), 1998-01-30:
Jeg beundrer lidt hr. Bertel Haarders evne til at skaffe sig argumenter for egne synspunkter ud fra udtalelser, som intet har med dem at gøre.
Det, jeg tænker på, er udviklingsministerens efter min mening selvfølgelige udsagn om, at med hensyn til de lande, Danmark har bistandssamarbejde med, forudsætter og kræver vi naturligvis, at de også overholder internationale aftaler.
Sådan har det altid været.
Men det, sagen drejer sig om, er de lande, hvor der er flygtningestrømme; det er ikke de lande, vi typisk har et samarbejde med, og derfor er mit spørgsmål til hr. Bertel Haarder: Hvilke bistandslande tænker hr. Bertel Haarder på, når han siger, at vi skal stille andre krav til dem end vi hidtil har gjort?
Hvilke bistandslande er der rent faktisk flygtningestrømme fra?
Jeg tror ikke, hr. Bertel Haarder kan komme med ét eneste eksempel.
Søren Søndergaard (EL), 1998-01-30:
Hr. Bertel Haarder spurgte udviklingsministeren, om landene skal tage deres egne statsborgere tilbage,
og udviklingsministeren svarede, at selvfølgelig skal de det. Men jeg tror, at hvis hr. Bertel Haarder også spurgte udviklingsministeren, om der ikke skal være nogle betingelser knyttet til, at de tager deres egne statsborgere tilbage, ville udviklingsministeren svare: Jo, det skal der.
Det er nemlig en forudsætning, at de bliver sendt tilbage i sikkerhed og værdighed, og hvis det er sådan, at de lande ikke vil tage deres egne statsborgere tilbage i sikkerhed og værdighed, skal vi ikke sende dem af sted.
Jeg tror, udviklingsministeren vil svare sådan, og jeg vil sådan set opfordre hr. Bertel Haarder til at prøve at spørge.
Henrik Svane (RV), 1998-01-30:
Jeg synes, det lyder lidt ynkeligt, når Venstres ordfører taler så meget om at hjælpe i nærområdet, når vi samtidig ved, at V og K i deres forslag til finansloven for 1998 nærmest foreslog en halvering af bistandshjælpen til den tredje verdens lande.
Derfor vil jeg spørge hr. Bertel
Haarder: Hvis nu der er tale om, at dette forslag om hjælp i nærområderne skulle vinde genklang, hvad vil det så konkret få af betydning for de flygtninge, der befinder sig vores land, eller som simpelt hen måtte komme lovligt til vores land?
Vi har hørt Venstrefolk udtale sig om, at man måske skulle sende dem tilbage til de lejre, som Danmark så havde finansieret, og hvor Danmark varetog de sikkerhedsmæssige forhold, i de nærområder, som V's og K's forslag fortæller om.
Vil det betyde, at man så vil sende asylansøgere tilbage til nærområderne uden at sagsbehandle dem i Danmark?
Bertel Haarder (V), 1998-01-30:
Til det sidste er svaret, at Venstre naturligvis ønsker, at Danmark skal overholde alle internationale forpligtelser.
Vi går i øvrigt ind for fælles minimumsstandarder for asyl og asylprocedurer i EU.
Vi lægger i det hele taget umådelig meget vægt på EU-vinklen på det her, og det er jo en vigtig del af forslaget, at vi opfordrer til, at Danmark i EU's Ministerråd anlægger en fælles strategi, som dels går ud på i fællesskab at omprioritere til fordel for hjælp i nærområder til de 95 pct., der opholder sig dér, med henblik på at det måske kunne blive en større del, som bliver i nærområdet, hvor de kan bevare håbet og muligheden for at være med i genopbygningen osv., og dels at EU i fællesskab kan lægge pres på de lande, der ikke vil tage egne borgere tilbage.
Det er EU-vinklen, som er det afgørende i forslaget.
Så vil jeg sige til hr. Estrup, at jeg langt foretrækker ministerens formulering for hr. Estrups
, så hvis bare jeg kan få lov at holde mig til det, som ministeren sagde med hensyn til tilbagetagelse, må hr. Estrup sådan set sige, hvad han vil. Til fru Lotte Henriksen vil jeg bare sige, at når Danmark har en fattigdomsstrategi i udviklingshjælpen, som Venstre støtter, og som omfatter 20 fattige modtagerlande, skulle det være meget mærkeligt, om vi ikke på et eller andet tidspunkt ligesom andre EU-lande kommer ud for, at der er brug for hjælp til disse lande, når de er nærområder, nabolande til flygtningeproducerende lande. Dette forslag vedrører jo ikke bare bakspejlet.
Det er et forsøg på at lægge nogle skinner til en konsekvent linje i Danmarks EU-politik.
Og så har jeg det ligesom udviklingsministeren, at jeg har stor tillid til UNHCR, og det, jeg kan huske, er jo, at UNHCR ofte beder om større midler, og det, der antydes i forslaget her, er, at vi måske skulle tænke lidt mere på UNHCR end på visse andre ting i vores udviklingsbistand.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-01-30:
Vi må konstatere, at hr. Bertel Haarder ikke vil give en forklaring på den økonomiske sammenhæng i Venstres forslag sammenholdt med nedskæringsforslaget på ulandsbistanden.
Det kan og vil Venstre ikke forklare.
Det når vi ikke længere med i dagens debat.
Men jeg vil bede hr. Bertel Haarder besvare det andet spørgsmål, jeg stillede ham, om indholdet i det Fort Europa, som hr. Bertel Haarder går ind for, og hvor hr. Bertel Haarder går ind for minimumsstandarder vedtaget ifølge Amsterdamtraktaten, og det vil sige en sænkning af flygtninges rettigheder, for minimumsstandarderne vil jo nødvendigvis blive en dårligere retsbeskyttelse for flygtningene end den, som kendes i de nuværende konventioner.
Og så spurgte jeg: Er det hensigten med Venstres forslag, at man vil have EU-finansierede flygtningelejre rundt omkring i Afrika, hvortil man kan deportere de flygtninge, som man så ikke længere vil lukke ind i EU?
Er det ikke det, der reelt er hensigten?
For så synes jeg, man fra Venstres side skal sige, at det er et Fort Europa og nogle lejre, hvortil folk skal deporteres, der er det egentlige sigte med dette her.
Arne Melchior (CD), 1998-01-30:
Jeg synes, det lyder spændende med forslagsstillernes interesse for at hjælpe mere i de lejre, der er i nærheden af oprindelseslandet, hvor det er muligt, for mange steder er det jo ikke muligt.
Jeg hørte nøje efter, og jeg kan ikke forstå hr. Haarders bemærkninger før på anden måde, end at hans parti er villig til at bevilge ekstra midler til dette brug.
Det må da klart være en forudsætning.
Vi kan ikke bruge mindre, end vi gør, på dem, der er her, medmindre der kommer færre, og så er det en anden situation.
Vi kan ikke trappe ned på vores ulandsbistand og tro, at vi skaber større social ro og tryghed og altså færre flygtninge i verden.
Men så foreslår hr. Haarder, kan jeg forstå, og det vil jeg gerne spørge om er rigtigt opfattet, for hvis det blev sagt, burde min forståelse være den rigtige, nemlig at vi derudover skal stille beløb til rådighed - og det må være nogle, der batter noget - for de stakler, der bor i de fattige lejre rundt omkring i verden.
Jeg skal oplyse, at mit parti er villig til at stemme for endog ganske betydelige bevillinger til det formål.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-01-30:
Jeg vil gerne bede hr. Bertel Haarder svare mig på, om det er rigtigt forstået, at partiet Venstre på én gang ønsker at foretage meget betydelige nedskæringer af ulandsbistanden på den danske stats budget og samtidig vil afsætte flere penge med henblik på dette forslag til folketingsbeslutning.
Hvis det er korrekt opfattet, vil jeg gerne bede hr. Bertel Haarder forklare, hvad det er for områder inden for f.eks. Danidas virksomhed, der så skal nedlægges som konsekvens af Venstres politik, for det må være meget betydelige dele, så vidt jeg kan høre, måske endda det hele, der vil blive resultatet af den omlægning af ulandsbistanden, og det synes jeg, befolkningen har krav på at vide. Det andet spørgsmål, som jeg gerne vil stille hr. Bertel Haarder, er: Har jeg hørt rigtigt, at man fra Venstres side i virkeligheden ønsker at lave nogle EU-finansierede lejre i Afrika og samtidig lukke portene til EU med disse såkaldte minimumsstandarder for flygtninge, som hr. Bertel Haarder var inde på, hvilket i virkeligheden vil få den konsekvens, at Venstre ønsker at deportere flygtninge til lejre i Afrika?
Er det ikke det reelle indhold i Venstres forslag?