Karen Jespersen (V), 1999-10-28:
Det har været meget tydeligt, at Dansk Folkeparti, der har anmeldt debatten her i dag, har en stor interesse for vores ældre medborgere.
De har også netop udgivet et kampagnemateriale.
Men når man læser det kampagnemateriale, så synes jeg ikke, der dér er nogen nærliggende nye ideer til, hvordan man kan løse nogle af de problemer, vi fortsat har på ældreområdet.
Til gengæld synes jeg, at der er nogle tendenser til at hænge fast i en helt forkert opfattelse af de ældre, nemlig at de er en gruppe mennesker, der sådan kan skæres over én kam og beskrives som nogle, der er svage og hjælpeløse og ikke kan ret meget selv.
Jeg kan ikke dy mig for at citere et læserbrev, der blev bragt i Politiken den 5. oktober i år, hvor der bl.a. bliver stillet spørgsmålet: Hvorfor pokker finder I kloge, stærke og dygtige ældre jer i, at visse politikere fremstiller jer som en flok hjælpeløse, uvidende, debile og forfulgte medborgere?
Det er sat lidt på spidsen, det er det jo nogle gange i læserbreve.
Jeg synes, det er rigtigt, at vi holder fast i, at ældre er mindst lige så forskellige som befolkningen i øvrigt, og det er fantastisk vigtigt, at vi ikke tilrettelægger en ældrepolitik, som om alle ældre er svage og skal have hjælp, at vi tværtimod gør det, at vi tilrettelægger en politik sådan, at det massivt store flertal af ældre, der har kræfter og ressourcer til at klare tilværelsen selv, hele tiden får hjælp og støtte til, at det er sådan.
Det har også været de hovedspor, som regeringens ældrepolitik har fulgt.
Det ene hovedspor har været det forebyggende.
Det har været forebyggende hjemmebesøg, der netop skal sikre, at man hele tiden kommer problemer i forkøbet og løser dem på et så tidligt tidspunkt som muligt.
Det har været en massiv støtte til satsning på ældrecentrene med aktiviteter.
Det har været en omfattende støtte til ældres egne aktiviteter, »Ældre hjælper ældre«, hvor raske, friske ældre bruger deres ressourcer til at hjælpe mere svage ældre. Man kan sige, at et af de steder, hvor det stadig væk halter, når det drejer sig om den forebyggende indsats, er, når vi snakker genoptræning.
Det fungerer stadig væk ikke godt nok med at få den genoptræning, der foregår i amternes sygehusregi, til at fungere sammen med den vedligeholdelsestræning, der foregår i kommunalt regi.
Der er stadig væk for mange mennesker og måske især ældre, hvor det ser ud til, at genoptræningen kommer senere i gang, end godt er, og hvor mange kunne hjælpes til en mere selvhjulpen tilværelse, hvis de blev bedre til at tackle genoptræningen.
For mig er det et af hovedindsatsområderne, og jeg var meget glad, da jeg i mandags deltog i socialchefernes årsmøde og i formandens beretning til årsmødet kunne høre, at socialcheferne også mener, at her faktisk er et meget vigtigt indsatsområde, når det drejer sig om at forbedre vilkårene for en gruppe af ældre.
Og man kan sige, at hovedproblemet, når vi snakker hjemmehjælp, jo typisk er, at de penge, der er på området, ikke har været brugt godt nok, at den grad af udnyttelse, der er, er for lav, og at tildelingen af hjemmehjælp og den løbende forsyning af hjemmehjælp har været for tilfældig og for uensartet.
Et stort tema i flere år var jo f.eks. hjemmehjælpen i sommerferien, og der er det min klare oplevelse, at kommunerne stort set 100 pct. har fået styr på at sikre, at der også er den hjemmehjælp i sommerferien, der er lovet.
Også når det drejer sig om de andre punkter, jeg nævner, mener jeg, at hjælpen er blevet mere ensartet, stabil og i overensstemmelse med den hjælp, der er lovet de ældre.
Det er takket være en række af de ting, vi har taget skridt til, både i form af lovgivning, hvor der skal træffes afgørelser, vi har sikret brugerinddragelse, skriftlighed, der er kommet ældreråd og klageråd, der rådgiver kommunerne, og i form af det, der ikke kommer ind i lovgivningen, nemlig forskellige former for projekter.
Der er bl.a. en pulje på 225 mio. kr., som er blevet brugt til at støtte kommunerne i at blive bedre til at udnytte de ressourcer, de har, til hjemmehjælpen, gøre den mere velfungerende og effektiv.
Jeg synes, det ser ud til at virke, og jeg mener, vi skal fortsætte ad det spor med at bistå kommunerne med at få en så effektiv hjemmehjælp som muligt for de penge, der er på området.
Det er jo en af de bedste og mest hensigtsmæssige måder at bruge pengene på.
Noget af det nye, der først lige er begyndt at fungere, er de nye klagemuligheder, når vi snakker hjemmehjælp.
Man har fået en egentlig klageadgang, og jeg mener, at det har vist sig overordentlig velbegrundet, at vi fik den klagemulighed, for vi har haft en række sager i det forgangne år med kommuner, der ifølge afgørelsen i de sociale nævn viste sig ikke at leve op til lovens krav.
Der er truffet en række afgørelser, enkelte også ved domstolene, og jeg mener egentlig, vi her har et ganske godt grundlag for at have et mere klart billede af, hvilket minimumsgrundlag der skal være i orden, for at hjemmehjælpen er i overensstemmelse med lovens hensigter.
Det er jo altid umuligt i den slags lovgivning at skrive i detaljer, hvordan hjemmehjælpen skal være.
Det vil gøre det alt for stift i forhold til den enkelte borger.
Derfor er der jo her som på andre områder klageinstansen, eventuelt domstolene, man tager til hjælp for at få den mere præcise udmøntning.
Det er sket her i de forgangne måneder, og jeg tror, det er med til at sætte et mere ensartet præg på hjemmehjælpen og skabe ro om hjemmehjælpen, så vi undgår de meget bratte ændringer, vi ellers har været vidne til.
Det andet store område, når vi snakker ældrepolitik, er jo boligområdet.
Der er det sådan, at det gradvis er ved at blive flyttet over til by- og boligministerens ansvarsområde; det går helt tilbage til vedtagelsen af ældreboligloven i 1987.
Det gør, at vi er i en overgangsperiode, når vi snakker ældreboliger, at der ikke længere er grundlag for at bygge plejehjem efter de gamle paragraffer i den sociale lovgivning.
Det bliver stadig væk fremstillet, som om antallet af plejehjemspladser falder.
Det har Dansk Folkepartis formand, fru Pia Kjærsgaard, også været inde på og talt om et fald i plejehjemspladser på 13.000 i perioden fra 1987 til 1997.
Det er altså ikke i overensstemmelse med kendsgerningerne, for man bygger plejehjem i dag, man gør det bare efter nogle andre paragraffer.
Den debat har vi haft flere gange i Folketinget, og jeg har egentlig en oplevelse af, at vi er enige om, at moderne plejeboliger og moderne plejehjem lever op til de krav, man kan forvente af et moderne plejehjem med personale døgnet rundt osv.
Når man ser på antallet af gamle plejehjem og moderne plejehjem, så overstiger det antal, vi har i dag, det antal, man på noget tidspunkt har haft.
Vi har faktisk i dag det største antal plejehjemsboliger i det hele taget.
Men vi har stadig væk brug for at sige: Hvordan forbedrer vi kvaliteten på de plejehjem, vi har, hvordan sikrer vi en tilstrækkelig god pleje?
Der er en række modelprojekter i gang sammen med kommunerne, der skal sikre en så god pleje som muligt.
Jeg har for nylig også selv sagt, at jeg undersøger muligheden for at lave en egentlig kvalitetsmærkning af den pleje, der bliver udført på plejehjemmene.
Det sker i kontakt med både socialchefer, nogle kommuner og Kommunernes Landsforening, og jeg tror egentlig, det kan blive et godt redskab til at sikre en mere god og ensartet pleje på plejehjemmene.
Det var meget opmuntrende, at der har været så positiv en reaktion på den tilkendegivelse, jeg kom med, at der har været en klar opbakning, og flere kommuner og enkelte plejehjem har sagt, at det gør de sådan set allerede og med meget gode erfaringer.
Der har været gjort en særlig indsats for mennesker med demens, hvor der op gennem 1990'erne er sket en meget markant drejning fra, at mennesker med demens boede på plejehjem sammen med andre ældre, hvad der tit var til gene både for dem selv og for de andre beboere, i retning af at sikre, at demente får nogle særlige vilkår, der tager højde for deres særlige situation.
Det drejer sig om det, man typisk kalder skærmede enheder, mindre enheder, hvor en gruppe demente bor sammen med et særligt personale, der er uddannet i at tage sig af deres særlige behov.
Det er en udvikling, der også er blevet støttet af Socialministeriet op gennem 1990'erne, og som har givet utrolig gode resultater.
Der sker en omlægning af medicintilskudssystemet, sådan at vi får et behovsafhængigt tilskudssystem i sygesikringsloven, der omfatter alle, der har et forbrug af tilskudsberettiget medicin.
De nye regler forventes at træde i kraft 1. marts 2000.
I det behovsafhængige tilskudssystem målrettes tilskud mod personer, der har et større og ofte længerevarende behov for behandling med lægemidler.
Således medvirker ordningen til at sikre, at ingen personer af økonomiske grunde må afstå fra en relevant behandling med lægemidler.
Jeg mener, vi med rette kan sige, at Danmark er et af de lande, der er længst fremme, når det gælder hjælp og støtte til ældre medborgere.
Der bliver lavet forskellige undersøgelser.
Senest er der lavet en sammenlignende undersøgelse af ældreomsorgen i de nordiske lande, hvor det viste sig, at ældre i Danmark fik betydelig mere pleje og havde bedre boligforhold end i både Norge og Sverige, hvor man jo traditionelt siger, at de velfærdssystemer er noget, som de nordiske lande er bedst til.
Men det må jo selvfølgelig ikke få os selv til at se det som en sovepude, når der stadig væk er brug for en drejning i retning af det, jeg startede med at sige, nemlig en mere forebyggende indsats og en mere velfungerende, målrettet indsats for de svageste.
Pengene er også op gennem 1990'erne blevet prioriteret på en sådan måde, at der er sket en klar opprioritering af hjælpen til de allersvageste ældre.
Det synes jeg egentlig er en fornem målsætning, og det er vigtigt i sammenhæng med, at vi ikke må se samtlige ældre som en svag gruppe.
Forhandling