runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kim Behnke (FRI), 2000-05-26:
Skatteministeren henviser til førstebehandlingen.
Det gjorde jeg også.
Under førstebehandlingen gjorde skatteministeren opmærksom på, at den foreslåede løsning i forslagets punkt 1 og 2 ville der være juridiske problemer med efter råd fra Justitsministeriet.
Som følge af det har vi ændringsforslag
til behandling nu, som fjerner de juridiske problemer.
Ministeren fortæller så, at man har lavet en beregning, som viser, at det brutto er 740 mio. kr., der skal udbetales, hvis man følger forslaget.
Det er forkert, og grunden til, at det er forkert, er, at ministeren jo meget behændigt har bedt om at få det, man kunne kalde et worst case- eller et værste skræk-scenario, som ministeren har lovet at gå i Folketingssalen med og efterlade det indtryk, at det er fuldstændig vanvittigt, hvad vi har foreslået.
Det, som fremgår af beslutningsforslaget med de ændringsforslag, vi nu har til forhandling, er præcis følgende: For de personer, der i dag er faldet for reglen i ligningslovens § 33, hvor der er krav om individuel kontrakt, vil man betragte den kontrakt, de pågældende har underskrevet, som værende en overholdelse af kravet om individuel kontrakt.
Når det gælder soldaterne, er der slet ikke den tvivl.
Når det gælder soldaterne, har de for langt hovedpartens vedkommende kontrakter, hvor lønnen har været justeret efter det forhold, at de enten skulle betale eller ikke skulle betale skat.
Nej, dér, hvor problemet er, er primært for politibetjente og for en lille, meget lille, portion soldater.
Det er bestemt ikke tilfældet.
Selv blandt de betjente, der har været af sted, er der nogle, der ikke vil være omfattet af forslaget, fordi lønnen for deres vedkommende har været justeret, og så er der ingen problemer.
Men de er til gengæld blevet afkrævet skat af det særlige 11.000 kr.-tillæg, og nogle er endda oven i købet blevet stillet over for krav om, at de skal betale skat af de FN-diæter, de har fået, mens de har været af sted.
Derfor vil der for hver enkelts vedkommende være en individuel situation, som skal undersøges, men beløbet kommer ingenlunde op i nærheden af det beløb, ministeren har nævnt i dag. Men i stedet for at skændes om de beregninger, som ministeren har fået nogle til at lave i ministeriet, synes jeg, det ville være langt, langt mere konstruktivt, hvis ministeren i stedet kom her i dag med et forslag til en løsning, for der sidder altså nogle med en stak girokort, som de skal betale, og som vil ødelægge deres privatøkonomi.
Hvad er ministerens svar til dem?
Hvad er løsningen?
Er det bare at slå mig i hovedet med nogle tillempede beregninger?
Det kan næppe være løsningen, hvis man er en ansvarlig minister.
Pia Gjellerup (S), 2000-05-26:
Ja, der er tilsigtet en ændring, og det tror jeg står helt klart nu.
Det er såmænd ikke derfor, jeg så har bedt om ordet.
Jeg har bedt om ordet for at kunne få lejlighed til at kvittere for en deltagelse, som man normalt ikke ville kvittere for ved en tredjebehandling af et lovforslag.
Det er nemlig for en indsats, som er ydet uden for dette hus.
Jeg synes, at det med erhvervsorganisationers mellemkomst faktisk er lykkedes at få en forhandling, der har ført til et resultat, som både dansk erhvervsliv og danske forbrugere kan være tilfredse med.
Det varede lang tid, men det skete, og det vil jeg gerne kvittere for.
Jeg håber, at der er nogle, som har medvirket uden for huset, der faktisk hører dette, for de har ydet en indsats for os her i salen.
Det var desværre nødvendigt.
Svend Erik Hovmand (V), 2000-05-26:
Jeg synes, at det var vigtigt at få den afklaring, som her efterlyses.
Og jeg går ud fra, medmindre ministeren tager ordet igen, at det, ministeren nu har sagt, er en bekræftelse
Pia Gjellerup (S), 2000-05-26:
De to spørgere er selvfølgelig godt klar over, at jeg ikke kan give svar på konkrete sager, men jeg kan give det svar, at vi netop, som også fru Pernille Sams er inde på, meget omhyggeligt i bemærkningerne til ændringsforslag nr. 4 beskriver, hvad et af sigterne med at få kodificeret de metoder, man anvender til at afgrænse et marked, er.
Der er gjort særlig meget ud af at beskrive det, som har været meget afgørende, nemlig at se på den potentielle konkurrence
, og dér er der meget udtrykkeligt i bemærkningerne skrevet, at principperne om udbudssubstitution og potentiel konkurrence - altså netop den sammenhæng - vil indebære, at et produkt, der alene adskiller sig fra andre produkter med samme funktionalitet ved eksklusivt design eller prestige tilknyttet produktet, ikke vil udgøre et særskilt produktmarked.
Så der er meget nøje taget højde for den situation, som der spørges om både af fru Pernille Sams og af hr. Kim Behnke.
Og hvis der skulle være nogle, der har hørt, at nogle - sådan kunne jeg lidt forstå det - i virkeligheden talte om at kodificere det, der er gældende, så kan jeg sige, at det, at man kodificerer i ændringsforslaget, betyder, at man bruger de instrumenter, som man også bruger i dag.
Men der beskrives netop i bemærkningerne, hvad hensigten er med at bruge dem, og hvilken kombinationen de skal bruges i.
Kim Behnke (FRI), 2000-05-26:
Mit ærinde er præcis det samme som fru Pernille Sams', nemlig et spørgsmål meget præcist til ministeren: Hvis den konkurrencelov, som Folketinget forventes at vedtage om lidt, havde været gældende ret i Danmark, da de nok så kendte sager om Montana og Bang & Olufsen verserede,
ville de sager så have fået et andet forløb end det, vi har oplevet?
Det er jo to sager, der har pint Danmark og det danske konkurrencemarked.
Der har været utrolig megen diskussion om dem.
Derfor kan man sige, at det er utrolig nyttigt at få denne vurdering fra ministeren, inden vi går til afstemning. Så jeg håber som fru Pernille Sams på at få et kort og præcist svar.
Pernille Sams (KF), 2000-05-26:
Jeg beklager meget, men jeg er desværre nødt til at stille ministeren et enkelt præciserende spørgsmål om denne her sag
, fordi der er opstået en tvivl, som er rar at få ryddet af veje inden afstemningen. Et af de afgørende punkter, som vi havde forhandling med regeringen om, var, at vi har lavet en ny markedsafgrænsning både geografisk og produktmæssigt.
Om det ændrede produktmarked havde vi bl.a. en formulering, hvorefter der efter min og de borgerlige partiers opfattelse klart skal ske en ændring af det kommende produktmarked, sådan at produkter med f.eks. eksklusivt design eller prestige ikke skal have en særskilt snæver produktafgrænsning, et produktmarked, på grund af denne eksklusivitet i form af f.eks. design.
Det står ikke særskilt i ministerens ændringsforslag.
Det står i bemærkningerne.
Ved henvendelse til Erhvervsministeriet har ikke jeg selv, men andre fået besked fra ministerens ministerium om, at det ændringsforslag blot skal læses som en kodificering af gældende ret og gældende produktmarked.
Det vil jo i sagens natur betyde, at f.eks. sager som Montana og B&O ikke vil falde anderledes ud i dag end efter den gamle lov.
Det skulle jo netop være hensigten med denne her nye, ændrede produktafgrænsning, det nye, ændrede produktmarked, at de skulle falde anderledes ud efter den aftale, der nu er indgået. Derfor er vi nødt til at få den uklarhed opklaret inden tredjebehandlingen, og derfor vil jeg gerne bare kort bede ministeren om at bekræfte, at der med den præcisering omkring eksklusivt design og prestige tilstræbes egentlige ændringer, og at Konkurrencerådets afgørelse i Montanasagen og i den senere B&O-sag således ville falde anderledes ud efter den nye konkurrencelovs vedtagelse end efter den gamle. Det kan ministeren forhåbentlig svare utrolig kort på, og så er den usikkerhed ryddet af vejen.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-05-26:
Jeg vil gerne medgive ministeren, at denne her sag har ligget i Folketinget længe nok, og jeg vil gerne beklage, at vi først gik i aktion i marts måned.
Det har den simple årsag, at vi skubber tingene foran os, og det, der er lidt vanskeligt, udsætter vi lidt.
Så denne her sag har ligget længe nok.
Jeg vil også gerne medgive, at vi har fået en grundig betjening af ministeren og embedsmændene.
Jeg synes, vi har fået mange gode svar. De har desværre bare ikke været med til sådan at fjerne vores tvivl om, om det her var godt nok.
Om det kan være, fordi vi sådan har særlige forudsætninger for at være tvivlere, skal jeg ikke kunne sige, men det har jo at gøre med, at vi får så mange forskellige udsagn fra mange forskellige sider, og at vi jo i hvert fald allersenest har fået nogle informationer om, at der er nogle rørelser i gang rundtomkring i Europa, hvor man ligesom er bekymret for hele den udvikling her.
Derfor er jeg lidt skuffet over, at regeringspartierne og samtlige borgerlige partier har været fuldstændig upåvirkelige i denne her sag.
Vi har fremlagt tingene, vi har spurgt om ting, vi har fremlagt papirer, men man var ikke interesseret i rigtig at gå op i det.
Nogle ganske enkelte har interesseret sig for området, men det her var ligesom noget, man ikke ville røre ved.
Det skulle bare køres igennem.
Vi har anmodet om, at man kunne prøve at skubbe det, så vi kunne få det udsat til efter sommerferien, altså til næste samling, og ministeren har faktisk udtrykt, at det ikke var det værste, der kunne ske.
Alligevel skal det altså køres igennem, også med de borgerlige stemmer.
Hvorfor haster det så?
At vi kunne få et lille minus i karakterbogen ved ikke at få det implementeret til tiden, kunne vi leve med; vi har så mange store plusser i karakterbogen. Da vi nu er i tvivl og det er et vanskeligt område, så synes jeg faktisk godt, man kunne have udsat det til efter sommerferien.
Der ville ikke ske noget som helst ved det.
Også fordi det, som ministeren siger, ikke ændrer ved retstilstanden i Danmark.
Men jeg beklager; det lader ikke til, at vi får noget ud af vores indsats.
Alligevel er jeg glad for den opmærksomhed, der bliver skabt omkring emnet. Der har været en god debat.
Der er mange, der er blevet opmærksomme på, at det er en vanskelig sag.
Det tror jeg også vil sikre opmærksomheden fortløbende, selv om vi ikke får lavet denne her faste institution, som skal observere problemet.
Jeg vil stadig væk opfordre til at stemme imod den endelige vedtagelse, men uden noget særlig håb om, at det lykkes.
Erling Christensen (S), 2000-05-26:
Jeg er ked af og beklager meget, at jeg må bruge mine kollegers kostbare tid på det foreliggende beslutningsforslag.
Ingen her er i tvivl om, at der i går blev stemt forkert af regeringspartierne ved tredjebehandlingen af L 218.
Betænkningsbidraget fra Fødevareudvalget vedrørende L 218 viser klart partiernes holdning til lovforslaget, men alligevel blev der stemt anderledes og forkert, og ingen beklager det mere end jeg og Socialdemokratiets ordfører på L 218.
Derfor vil jeg også gerne takke medforslagsstillerne til dette beslutningsforslag, fordi de velvilligt, åbent og positivt har modtaget min beklagelse og med forslaget vil være med til at rette fejlen fra i går.
Aage Frandsen (SF), 2000-05-26:
Det er jo en principiel sag, som handler om, hvad Folketinget skal gøre, når en del af Folketinget har kvajet sig så meget, at Folketinget kommer til at vedtage en lov, som et flertal i virkeligheden ikke ville have vedtaget.
Hvad kan en minister gøre, når et lovforslag er vedtaget i Folketinget, men ikke stadfæstet?
Der er ifølge litteraturen én ting, som man helt klart kan gøre, og det er det, man gør i øjeblikket, nemlig at man ved hjælp af et beslutningsforslag omgør en ikkestadfæstet lov.
Det virker selvfølgelig lidt underligt på en almindelig borger som mig, at det kan lade sig gøre, men juristerne kan belære en om, at det kan det altså godt.
Men den statsretlige litteratur åbner også op for en anden mulighed, som jeg synes er dybt betænkelig, og som indebærer, at man fra ministerens side kan lade være med at stadfæste loven.
Det var også de overvejelser, man gjorde sig i 1986, men dengang endte man altså med at sige fra Folketingets side: Vi laver et beslutningsforslag, for
Folketinget skal selv rode sig ud af Folketingets selvskabte problemer.
Når regeringen nu ikke har overvejet den mulighed - jeg ved selvfølgelig ikke, om man har gjort det, men ikke fremsat forslag herom - at lade være med at stadfæste loven, og man også nåede til den samme konklusion i 1986,
vil jeg godt spørge justitsministeren: Er det regeringens, justitsministerens og Justitsministeriets opfattelse, at den metode bevidst at lade være med at stadfæste en lov - vi har et eksempel på, at man ubevidst glemte at få en lov stadfæstet - ikke må anvendes?
Jeg tror, det er vigtigt at få slået fast, at det skal man altså ikke gøre.
Selv om det er skrevet for mange år siden, behøver det ikke at være rigtigt, så vil man fra Folketingets og regeringens side tilkendegive, at hvis man ikke ønsker at gøre et lovforslag, der ikke er stadfæstet, til gældende lov, skal det ophæves ved et beslutningsforslag og ikke bare ved, at regeringen konstaterer, at et flertal i Folketinget ikke vil have forslaget vedtaget.
Jeg mener, det er statsretligt vigtigt at få slået fast, at den metode, man anvender her, er den eneste rigtige, selv om man teoretisk set godt kunne anvende en anden, fordi den anden kan misbruges i en situation, hvor regeringen måske ikke er særlig interesseret i at få en lov gennemført, selv om Folketinget har vedtaget den, og så sjusker man lidt med at få den stadfæstet.
Det vil jeg gerne have justitsministerens tilkendegivelse af, sådan at vi kommer på det rene med, at det er sådan, man skal gøre, og at det også er det, man vil gøre om f.eks. 14 år, hvis det igen skulle ske, at Socialdemokratiet stemmer forkert, som de gjorde i går.
Kristen Touborg (SF), 2000-05-26:
Under førstebehandlingen af L 218 svarede fødevareministeren på mit spørgsmål om, hvorvidt EU-reglerne betyder mere eller mindre medicin i maden i Danmark: »Hvad angår svaret til hr. Kristen Touborg, kan jeg sige, at der er forbedringer, og det vil sige, at der er nogle eksempler, hvor man har mindre, og der er andre eksempler, hvor man har mere.«
Ifølge bilag 4 og 5, almindelig del nr. 518, er der kun ét eksempel ud af i alt 66 eksempler, hvor der bliver strammet op, og altså 65 stoffer, hvor der bliver højere grænseværdier.
Jeg vil godt spørge Socialdemokratiets ordfører, hr. Erling Christensen, om han kan bekræfte disse tal.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-05-26:
I går troede vi jo en kort overgang, at miraklernes tid ikke var forbi.
Men glæden blev jo kort, og derfor vil jeg godt spørge hr. Erling Christensen
Jeg går ud fra, og jeg vil godt spørge hr. Erling Christensen, om Socialdemokratiet er enigt i, at der ikke bør være medicinrester i maden.
Men hvorfor vil man så i det mindste ikke forsøge at overtale EU til at acceptere et lovforslag som det, der blev vedtaget i går?
Det fatter jeg simpelt hen ikke, og det synes jeg Socialdemokratiet skylder en forklaring på.
Ellers tvinges vi jo til at drage den konklusion, at Socialdemokratiet af hensyn til nogle industriinteresser er indstillet på at leve med, at vi ikke har rene fødevarer her i Danmark, og er indstillet på at leve med, at danske fødevarer skal strutte af penicillin.
Det må man vist i øvrigt ikke sige, men det må man jo nok, hvis dette beslutningsforslag bliver vedtaget.
Jeg stiller spørgsmålet til hr. Erling Christensen, fordi jeg synes, det er et principielt og et meget vigtigt
spørgsmål, nu hvor vi har en fødevareminister, der 3 dage før sin tiltræden kom med en programerklæring om, at danske fødevarer skal være rene.
Kristen Touborg (SF), 2000-05-26:
Det betyder bare, at forbrugerne mister tilliden til ham, og det er ikke, hvad der er brug for.«
Hvad er det, der nu har ændret sig så grundlæggende siden dengang?
Hvorfor er det ikke længere den nuværende fødevareministers opfattelse, at et totalt forbud er bedre end at tillade en vis mængde medicinrester i maden?
Socialdemokratiet afskaffede medicinresterne i går, men de genindfører dem i dag.
Hvis mere medicin i maden er udtryk for Socialdemokratiets opfattelse af fødevaresikkerhed - ja,
så siger jeg velbekomme!
Frank Aaen (EL), 2000-05-26:
Det er jo en meget formalistisk argumentation, og det er jo betænkeligt, at man ikke kan regne med, at en lov, der er vedtaget her i Folketinget, er gældende lov.
Det eneste, der ville ske fra nu af og de kommende måneder, var jo, at vores fødevareminister var nødt til at sende loven ned til Bruxelles for at høre, om den er i orden i forhold til gældende EU-direktiver.
Så var der kommet et svar tilbage, og så kunne ministeren derefter vedtage, hvornår loven skulle træde i kraft.
Det lyder da ikke ret farligt, vel?
Lyder det, som om der var nogen, der ville lide nogen anden skade af det, end at vi kunne blive lidt klogere?
Og derfor spørger jeg igen, hr. Henning Grove: Hvorfor dette hastværk?
Henning Grove (KF), 2000-05-26:
For Det Konservative Folkepartis vedkommende drejer det sig om, at her har man vedtaget en lov, som alle ved ikke skulle have været vedtaget, og så skulle den være i kraft i 2, 3, 4 måneder, hvor befolkningen ikke var klar over, om den var gældende eller ej.
Vi vil gerne have en så klar lovgivning som mulig, befolkningen skal vide, at de love, vi vedtager her, er gældende, og derfor er det klart, at en lov, som et flertal i dette Folketing er imod, ikke skal gælde i 2-3 måneder med uvished hos hele befolkningen som resultat.
En sådan fejl skal rettes omgående.
Frank Aaen (EL), 2000-05-26:
Er hr. Henning Grove ikke enig i, at det er meget, meget sjældent, at Folketinget med et beslutningsforslag ophæver en lov kun én dag efter, at loven er vedtaget?
Så vidt jeg kunne forstå på noget af det, der blev skrevet i går, er det 14 år siden, det skete sidst, og dengang stod der et meget stort milliardbeløb på spil.
Men hvad er det, der står på spil her?
Hvad er det, der gør, at man skal bruge denne meget usædvanlige procedure i dette tilfælde?
Hvad ville der ske, hvis man ventede til efteråret
og ophævede loven med en ganske almindelig lov?
Hvad er begrundelsen for, at Det Konservative Folkeparti støtter, at man med denne usædvanlige og statsretligt omdiskuterede metode ophæver en lov med et sådant hastværk?
Hvorfor kunne man ikke bare vente til oktober?
Henning Grove (KF), 2000-05-26:
Punkt 1: Vi færdigbehandlede lovgivningen i går, og her stemte vi imod, og derfor synes vi, det er rimeligt, at vi får tingene rettet.
Det passer ind i vores holdning til spørgsmålet.
Punkt 2: Hvad regeringen føler og har lyst til, er det ikke min pligt at kommentere.
Jeg står her jo på vegne af Det Konservative Folkeparti.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-05-26:
Jeg vil godt spørge hr. Henning Grove, som jo er dyrlæge, om hr. Henning Grove ikke synes, at den egentlige fejl i denne sag ikke er den, regeringen begik i går, for her var regeringen jo med til at sikre, at der ikke skal være medicinrester og pencilinrester i fødevarerne.
Og så vil jeg godt spørge hr. Henning Grove
: Hvad er årsagen til dette hastværk med at få ophævet loven igen?
Hvorfor kan vi ikke bede fødevareministeren om at sende L 218, som blev vedtaget i går, ned til Europa-Kommissionen i Bruxelles og lade den kigge på den, så vi kan finde ud af, om EU rent faktisk vil forhindre, at der bliver et forbud mod pencilinrester i maden her i Danmark?
Hvorfor mener hr. Henning Grove, som også er dyrlæge, at der skal være et sådant hastværk med at sikre, at der kommer medicinrester i dansk mad?
Henning Grove (KF), 2000-05-26:
Man siger jo, det er menneskeligt at fejle, og det er jeg meget enig i.
Men når man åbent erkender sine fejl, er jeg også altid klar til at hjælpe til, og når regeringen fejler i fremtiden - og det gør den jo nok tit - skal vi nok altid være behjælpelige med at få tingene rettet op på en fornuftig måde.
Derfor støtter vi dette forslag.
Mariann Fischer Boel (V), 2000-05-26:
Jeg skal blot fra Venstres side tilkendegive, at vi støtter beslutningsforslaget, og at vi også denne gang agter at have den samme holdning ved anden og sidste behandling af forslaget, som vi har haft ved førstebehandlingen.
Erling Christensen (S), 2000-05-26:
Ja, undskyld hr. formand, at jeg ikke markerede.
Jeg vil blot sige, når hr. Keld Albrechtsen går på talerstolen, nu hvor vi behandler B 166, og vil genoptage drøftelsen af L 218, at hr. Keld Albrechtsen ved lige så godt som jeg og alle andre i dette Ting - og det har jeg nu sagt to gange her fra talerstolen - at L 218 er færdigbehandlet.
Forslaget har været drøftet i Fødevareudvalget, og der er afgivet betænkning.
Det, vi drøfter her og nu, er B 166, og derfor kan hr. Keld Albrechtsen ikke ud fra dette beslutningsforslag konkludere noget som helst om indholdet af L 218.
Kristen Touborg (SF), 2000-05-26:
I lighed med hvad en tidligere MF'er, hr. Jørgen Lenger, foreslog i 1986, da Socialdemokratiet også kom til at dumme sig ved en tredjebehandling og stemte forkert, vil jeg godt opfordre den socialdemokratiske gruppe til at give kvajebajere til hele denne arbejdsplads, ligesom man gør i det virkelige liv uden for borgen - altså ikke blot til MF'erne, men til alle ansatte her i huset, for vi har jo sådan set alle sammen fået overarbejde på grund af denne sag.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-05-26:
Ja, men jeg synes, det er utilfredsstillende, at Socialdemokratiet ikke vil gå ind i en diskussion om indholdet af denne sag.
Jeg synes ikke, forholdet er acceptabelt, og jeg vil godt spørge hr. Erling Christensen, om hr. Erling Christensen ved, hvad Europa-Kommissionen i givet fald ville sige, hvis vi genindfører et dansk forbud.
Europa-Kommissionen levede i mange år med et dansk forbud og anlagde ikke retssag mod Danmark, men pludselig foretog den daværende fødevareminister en panikhandling og afskaffede forbudet.
Hvorfor vil Socialdemokratiet ikke være med til at få undersøgt hos EU, om vi ikke kan have lov til at have rene fødevarer her i Danmark?
Erling Christensen (S), 2000-05-26:
Ja, hvor længe var Jeppe i baronens seng?
Men hvis hr. Keld Albrechtsen kniber sig i armen, vil han opdage, at han stadig er hr. Keld Albrechtsen.
L 218 var, som jeg sagde i min ordførertale, færdigbehandlet i udvalget, betænkningen var afgivet til Folketinget, og beslutningsforslaget her drejer sig om, at der blev stemt forkert i går.
Der blev stemt anderledes end betænkningen fra Fødevareudvalget, som var afgivet til Folketinget, viste, og derfor handler dette forslag om at ændre beslutningen fra i går.
Vi er færdige med at behandle L 218, det, vi taler om her, er beslutningsforslag nr. B 166, og det er altså det, vi skal forholde os til.
Arne Melchior (CD), 2000-05-26:
Hr. Rohde mindede om, at mange østrigere rykkede sammen om den daværende præsident Waldheim.
Det var da dumt af østrigerne og kunne kun tjene til at give dem en ny lektie, indtil de forstår den.
Og det viser sig jo også, at denne gang er det gået anderledes.
jo gået betydeligt ned i målingerne, så vidt man altså kan bedømme efter disse meningsmålinger.
Jeg er meget vidende om, at nogle af de 27 pct., der stemte på Haider, ikke gjorde det som en stemme på ham, men som en protest over for de andre partier; alt det kender vi jo udmærket herhjemme.
Og så vil jeg gerne sige til hr. Skaarup, at jeg skal da ikke redegøre for, hvad der foregik på det sidste udenrigsministermøde.
Så meget talsmand er jeg altså ikke blevet alligevel.
Jeg vil bare sige, at når jeg går så stærkt op i den sag, er det, fordi jeg synes, det er så utrolig ringe, hvis det skal lykkes - jeg håber ikke, det sker - nejsigerpartierne at bilde ret mange danskere ind, at denne Østrigsags håndtering har noget som helst at gøre med fordele eller ulemper ved at stemme ja eller nej den 28. september.
Det er mit hovedærinde at sætte en stor streg imellem disse to ting, så de ikke forveksles og ikke påvirker hinanden.