Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-10-08:
Når nu statsministeren sidder ude bag døren og selvfølgelig lytter til denne debat, så lad mig med det samme som indledning til mit ordførerindlæg i dag sige til finansministeren og økonomiministeren
, at Dansk Folkeparti lægger op til samarbejde her i den folketingssamling, vi står over for.
Vi ved godt, at det er hårdt for regeringen at høre og måtte erkende den sandhed, at Dansk Folkeparti lægger op til et samarbejde med regeringen, men vi ønsker rent faktisk at deltage.
Vores mandater på Christiansborg er her ikke for at føre en alt eller intet-politik. Det betyder også, at såfremt Dansk Folkepartis 13 mandater - som immervæk repræsenterer mere end 252.000 vælgere ved 11. marts-valget i år - bliver inddraget, vil vi
også gerne tage et medansvar for de ting, der sker.
Nu er et menneskesyn jo mange ting, og jeg bed da mærke i, at hr. Holger K. Nielsen for et øjeblik siden sagde, at der på ét politisk område er forskel på SF's og regeringens menneskesyn.
Så det, at der er et andet politisk område, hvor regeringen har berøringsangst over for Dansk Folkeparti, og hvor vi er uenige - og vi ved alle sammen, hvad det er for et politisk område, det drejer sig om - betyder for os at se ikke, at vi ikke skulle kunne samarbejde på andre områder.
Og jeg må stille et kontant spørgsmål til regeringen: Hvorfor har Dansk Folkeparti været inviteret til forhandlinger på medieområdet, og da man skulle diskutere regeringskonferencen i EU og den nye traktat, hvorfor valgte regeringen da at invitere Dansk Folkeparti med til møder, hvor vi gensidigt kunne orientere hinanden om, hvad der var vores politik på EU-området, og hvorfor bliver Dansk Folkeparti løbende inviteret til møder hos regeringens fagministre og orienteret om lovforslag og deslige, som regeringen barsler med, når det nu er sådan, at Dansk Folkeparti har et menneskesyn, som gør, at regeringen afskriver et samarbejde med Dansk Folkeparti på de politiske områder, der skal forhandles om i løbet af efteråret? Tingene hænger ganske enkelt ikke sammen, og jeg havde nær sagt: Regeringen må jo vælge, hvilken vej den vil gå.
Dansk Folkeparti vil altså helst forhandle direkte med regeringen, men vi erkender også, at vi jo ikke selv kan sende invitationen, og derfor må regeringen forstå, at alternativet for os er, at vi i den kommende folketingssamling bruger enhver given lejlighed i det parlamentariske arbejde til at trække regeringens ministre til vores bord.
Og vores bord i den sammenhæng er her i Folketingssalen under forespørgselsdebatter og under behandlingen af lov- og beslutningsforslag, og vores bord i den sammenhæng er i udvalgene, hvor vi selvfølgelig kan bede regeringens ministre om at komme i samråd den ene gang efter den anden.
Hvis vi ikke selv bliver inviteret til at deltage i de forhandlinger, der pågår, vil vores mulighed for at følge de forhandlinger være i disse sammenhænge.
Og så skal regeringen ikke om nogle måneder komme og sige, at den er overrasket, og at den synes, vi spænder ben eller lignende, for vi har altså inviteret til et samarbejde, og regeringen kan selv vælge,
hvilken vej regeringen ønsker at gå. Om statsministerens åbningsredegørelse i tirsdags vil jeg så sige, at der er elementer i åbningsredegørelsen, som Dansk Folkeparti umiddelbart kan støtte.
Desværre var der også politiske områder, eksempelvis EU og uroen på de internationale valutamarkeder samt rets- og udlændingepolitikken, som statsministeren praktisk taget ikke sagde noget som helst om, og det kan selvfølgelig umiddelbart undre os.
Men det kan selvfølgelig være, at det er, fordi det er rigtigt, når man siger, at De Radikale godt kan træffe en beslutning, men at det tager bare lidt længere tid for dem end for andre.
Når det drejer sig om arbejdsmarkedsområdet, kan regeringen et meget stort stykke af vejen regne med støtte
fra Dansk Folkeparti til de forslag, den har annonceret.
Vi mener, det er positivt, at aktivperioden bliver fremrykket, at der sker aktivering af alle unge, at der sker tilpasninger af lediges adgang til uddannelsesorlov og til at deltage i AMU-kurser.
Regeringen foreslår en nedsættelse af dagpengeperioden
til 4 år.
Vi havde gerne set, at den var kommet ned på de 3 år, men vi mener klart, der er tale om et skridt i den rigtige retning, og derfor er vi positive over for forslaget.
Det har desværre alt for længe været sådan, at alt for mange er blevet sendt på forsørgelse af det offentlige.
Ja, for mange har det vel ligefrem været en livsstil at være ledig.
Og man kan jo ikke ligefrem sige, at det er særlig progressivt, at folk i den erhvervsaktive alder opretholder tilværelsen ved hjælp af den månedlige overførselsindkomst.
Det skal vi væk fra.
Der skal stilles nogle krav, og det lægges der op til fra regeringens side på en række områder, og det er vi meget positive over for.
Når det drejer sig om efterlønsspørgsmålet, er Dansk Folkeparti af den holdning, at vi har en god ordning, og at det, der skal ske med den, er, at den skal gøres mere fleksibel, så den tilskynder til en gradvis tilbagetrækning fra arbejdsmarkedet.
Det betyder også, at vi skal væk fra det stive system
med 200-timers-reglen
Efterlønsmodtagere skal naturligvis have lov til at arbejde mere end de 200 timer, hvorefter der skal ske en modregning i den udbetalte efterløn.
Når det drejer sig om sygehuspolitikken, som også var et område, som statsministeren i sin åbningsredegørelse beskæftigede sig med, så er Dansk Folkeparti enig med regeringen i, at ventelisterne skal ned.
Men hvad nu, hvis amterne ikke overholder aftalen?
Hvad agter regeringen så at gøre?
Det gav åbningstalen desværre ikke noget bud på, og derfor efterlyser vi fra Dansk Folkepartis side et bud fra regeringen på, hvad der så skal ske.
Det danske sygehusvæsen har i de senere år fået langt flere penge at gøre godt med.
Der skal ganske enkelt opereres noget mere på de danske sygehuse.
I Dansk Folkeparti er vi tilfredse med, at regeringen vil gennemføre landsdækkende kvalitetsundersøgelser, så patienterne kan se, hvor de enkelte behandlinger gennemføres bedst.
Vi er tilhængere af, at det frie sygehusvalg sikres, og vi ser med tilfredshed på, at der nu skal anvendes præstationsbestemte bevillinger i sygehusvæsenet.
Det gør man i flere andre lande med et godt resultat.
Det, vi i Dansk Folkeparti vil satse på, er at holde regeringen fast på disse positive løfter.
På en lang række områder inden for arbejdsmarkedsområdet og social- og sundhedsområdet
vil Dansk Folkeparti således bakke regeringen op.
Det afgørende for os er at holde regeringen fast på løfterne.
Efter vores opfattelse lever det offentlige sygehusvæsen, som det er i dag, ikke op til de forventninger, som borgerne berettiget kan stille, og derfor er det helt nødvendigt, at der stilles større krav, samt at de offentlige sygehuse ved, at der er et alternativ, hvis de offentlige sygehuse ikke gør deres arbejde godt nok.
Derfor vil jeg allerede nu i min ordførertale bekendtgøre, at Dansk Folkeparti vil stille et forslag til vedtagelse om de forhold.
Forslaget til vedtagelse lyder således: Forslag til vedtagelse »Idet Folketinget konstaterer, at sygehusventelisterne skal nedbringes, opfordres regeringen til inden nytår at fremsætte forslag, der sikrer en reel behandlingsgaranti.
Lad mig tage EU som et konkret eksempel:
Når det drejer sig om EU, var der jo inden folkeafstemningen om Amsterdamtraktaten den 28. maj nærmest
ingen grænser for, hvilke initiativer statsministeren ville tage; der blev lovet guld og grønne skove for at få danskerne til at stemme ja.
Måske havde regeringen ligefrem i åbningsredegørelsen en handlingsplan klar for det kommende arbejde i EU.
I EU-spørgsmålet har vi desværre endnu et eksempel på, at når det virkelig gælder, løber regeringen fra de løfter, som den har givet bare ganske få måneder tidligere.
Men regeringen skal naturligvis ikke slippe så let.
Dansk Folkeparti vil holde regeringen fast på EU-løfterne, og den kommer naturligvis senere i denne folketingssamling til i detaljer at fortælle, hvad den konkret har gjort for at komme de mange i møde, som stemte nej den 28. maj.
Det var ikke os i Dansk Folkeparti, som stillede den del af befolkningen, der stemte nej, noget i udsigt efter den 28. maj; det var statsministeren, der gjorde det.
dansk selvbestemmelse og dansk suverænitet, og det ønsker Dansk Folkeparti naturligvis ikke sker
Derfor ønsker vi kød og blod på nærhedsprincippet og ser med bedrøvelse på, at regeringen ser ud til helt at have opgivet at udmønte nærhedsprincippet som lovet.
Et andet område, som efter åbningsredegørelsen betyder, at vi må stille flere spørgsmål, end vi fik svar i tirsdags, er selvfølgelig forsvarsområdet.
For her må man jo nærmest gætte sig til, hvad regeringens politik er.
I Dansk Folkeparti mener vi, at Danmark skal have et effektivt forsvar, og at vi skal være et troværdigt medlem af NATO, som har vist sig at være verdenshistoriens største forsvarsmæssige succes.
Forsvarskommissionen kommer til nytår med sit oplæg, og det skal så danne grundlag for de videre drøftelser, som Dansk Folkeparti naturligvis meget gerne deltager i.
Og man skal heller ikke glemme, at de stadige besparelser på forsvaret har medført, at forsvaret hele tiden har skubbet problemer foran sig. Derfor mener vi, at der er behov for de materielanskaffelser, som er blevet udskudt gang på gang, og forsvaret har derfor et berettiget ønske om nyt udstyr.
Det er noget af det, som vi mener det er vigtigt at man ser på i de forhandlinger, der kommer, når Forsvarskommissionen er færdig med sit arbejde.
Hvad er regeringens svar på de problemer, der er inden for de områder?
For vi fik ikke noget svar.
Og hvis man blot gør sig den ulejlighed at gå ind på politiets hjemmeside på Internettet, kan man af tallene konstatere, at volden er stigende.
På politiets hjemmeside på Internettet er der nemlig fyldige statistikker, der fortæller, hvor slemt det står til.
Det har Dansk Folkeparti derimod, og det er selvfølgelig også årsagen til, at vi netop har startet en landsomfattende kampagne under mottoet »Tryghed nu, volden ud af Danmark«.
Og kampagnen vil naturligvis blive fulgt op af en stribe initiativer her i Folketinget.
Vi vil bl.a. fremsætte forslag om, at sagsbehandlingstiden ved domstolene reduceres markant, at den kriminelle lavalder nedsættes, at der etableres flugtsikre fængsler, at kriminelle udlændinge udvises, og at der indføres et system med anonyme vidner.
I sin nytårstale for nogen tid siden sagde
statsministeren jo også om volden: »Vi vil ikke finde os i det mere«.
Det er vi i Dansk Folkeparti helt enig med statsministeren i, men Dansk Folkeparti følger sine ord op med at fremsætte de nødvendige forslag.
Det mener vi ikke man kan sige om statsministeren.
Så er der naturligvis hele udlændingeområdet, og derom må man jo bedrøveligt sige, at der heller ikke var noget nyt i statsministerens åbningsredegørelse, idet statsministeren nøjedes med at konstatere med få ord, at integrationsloven tidligere på året blev vedtaget, og så var den potte ude - ikke et ord om stigningen i antallet af familiesammenføringer, ikke et ord om de talrige eksempler på, at asylsøgere ikke vil lade sig integrere, ikke et ord om den hjemsendelsespolitik, regeringen så ofte har talt om skulle realiseres, men som ikke er blevet til noget, og ikke et ord om det, som ganske almindelige danskere jo taler om for øjeblikket, nemlig at tre muslimske friskoler har snablen lovlig langt nede i den danske statskasse og har et syndigt rod i deres regnskaber.
Det er sådan nogle ting, den almindelige dansker tager afstand fra, og det er sådan nogle ting, man taler om på arbejdspladserne og over hækken mellem naboer og andre steder, hvor danskere mødes, men det har desværre ikke fundet vej herind, når det gælder statsministerens åbningsredegørelse.
Regeringen taler om, at udlændinge skal integreres i samfundet.
Og det her er selvfølgelig et af de områder, hvor der er
meget stor forskel på regeringen og Dansk Folkeparti
Regeringen ønsker tilsyneladende integration for enhver pris.
Det gør Dansk Folkeparti ikke.
Vi ønsker ikke Danmark omdannet til et multietnisk samfund; vi mener, at erfaringerne herom skræmmer, for hvis vi kigger på de steder i udlandet, hvor man har foretaget det eksperiment, må man sige ligeud, at det har slået fejl.
Dansk Folkeparti vil naturligvis også i denne folketingssamling fremsætte en lang række konkrete forslag på udlændingeområdet, for vi ønsker en stram, men retfærdig udlændingepolitik.
Vi har ikke noget imod at hjælpe mennesker
Og kan udlændinge ikke opføre sig ordentligt og indordne sig efter danske normer og regler, er det vores opfattelse, at de skal sendes hjem.
Lad mig afslutte som jeg startede:
Vi mener rent faktisk, at når man kigger på mange af tingene i åbningsredegørelsen, bør der være fælles berøringsflader, når det drejer sig om arbejdsmarkedspolitik, og når det drejer sig om social- og sundhedspolitik.
Og vi ser helst, at Dansk Folkeparti inddrages i de diskussioner, der kommer her i efteråret om de forhold.
Men bliver det ikke tilfældet, skal det i hvert fald stå klart efter i dag, at så er det ikke, fordi Dansk Folkeparti har meldt sig ud af nogen som helst forhandlinger, så er det, fordi regeringen har valgt end ikke at høre om Dansk Folkepartis holdning til tingene.
Hvis dét bliver tilfældet, bliver resultatet, at vi fra Dansk Folkepartis side naturligvis må bringe regeringen ind de steder, hvor vi har mulighed for at tale til regeringen og bringe regeringen til at forstå, hvad det er, vi mener på de enkelte områder, og det vil ske i Folketingssalen, og det vil ske i udvalgene, de steder, hvor vi rent parlamentarisk har mulighed for det.
Sådan er dét, og det er hermed sagt, og jeg håber, at regeringen har lyttet.