Jette Gottlieb (EL), 1998-04-15:
Nu forstår jeg, at arbejdsformidlingen har ansvaret, og at arbejdsmarkedsrådene har mulighed for at gribe ind, men sådan som jeg forstår virkeligheden, sker det ikke, heller ikke efter klager, og spørgsmålet er, hvilken måde ministeren vil benytte til at sikre den kvalitet, som naturligvis er forudsat i hele lovens bogstav.
Jeg vil gerne fortsætte med endnu et eksempel.
En deltager i et kursus har arbejdet på kontor, fra hun var 16 år, til hun som 45-årig blev arbejdsløs, og hun har taget merkonomeksamen undervejs og i det hele taget været aktiv i forsøget på at holde på sit job.
Så får hun omsider et tilbud efter arbejdsløshedens indtræden.
Hun får tilbud, hedder det, men det er jo en tvang: Du skal deltage i et kursus på Knivholt.
Der vil være orienteringsmøde inden, men der er intet, der kan siges om forløbet, for det skal deltagerne selv bestemme. Da de så kommer frem til kurset, bliver de delt ind i grupper, og det viser sig, at underviseren er en jægersoldat, der bruger de første 14 dage til at køre hetz mod deltagerne. »Rundt regnet hver time fortalte han«, siger deltageren, »at det var vores egen skyld, vi sad der, og vi kunne bare selv have valgt, mens tid var«.
Og her spørger jeg så: Hvad er meningen med, at man med offentlig støtte finansierer en kursusindustri, der baserer sig på en filosofi om, at arbejdsløshed altså er den pågældendes egen skyld?
Hvordan kan man forsvare, at dårlig ryg eller melallergi skyldes en personlig brist eller et knæk
i barndommen, som skal bankes ud af folk med psykisk terror
Det er den type kurser, som vi får gentagne henvendelser om, at folk bliver sendt på i praksis.
Lovens ord er smukke, bekendtgørelsernes ord er smukke, men i praksis er det noget andet, der foregår, og det er derfor, jeg spørger ministeren, hvordan han agter at holde tilsyn med den slags.
Formålet med spørgsmålet er at høre ministerens ideer til, hvordan man kan sikre kvaliteten i de kurser, som ledige ikke bare bliver tilbudt, men som de tvinges til at deltage i. Jeg vil gerne citere fra et konkret kursus, som jeg også har henvist til i begrundelsen for spørgsmålet.
En kursusdeltager udtaler: »Jeg tog imod kurset, fordi jeg gerne vil videre og sikre mig et nyt job, da jeg ikke kan være bager længere på grund af melallergi, men det var 12 ugers rent tidsspilde, ren tvangsanbringelse.
I starten holdt jeg humøret oppe, ja, jeg var vel den, der holdt ud længst, men til sidst kunne jeg ikke holde det ud længere.
Det var ikke revalidering.
Det var ren nedbrydning.«
En anden deltager, som er blevet sendt på kursus
på grund af en dårlig ryg,
fortæller: »Underviserne fik os til at lukke op for en masse, og så blev det hele bare kylet ud af vinduet, hvor det kunne ligge i et stort bjerg og gøre ondt.« Og en tredje deltager siger: »Man føler sig som en evnesvag.
Jeg har aldrig i mit liv følt mig så dum, nedværdiget og tisset op og ned ad ryggen på.
En voksen kone som mig, der altid har passet mit arbejde, min familie og mig selv.
Føle sig i den grad nedgraderet helt ned til gulvet uden selvbestemmelse og være nødt til at få ekstra medicin for ikke at eksplodere og gå.«
Dagbladet B.T. havde den 18. februar 1998 en historie om et hold revalidender, der af Hjørring Kommune var blevet henvist til deltagelse i et såkaldt REVA-kursus.
Deltagerne beretter om at være udsat for en primitiv gør-det-selv-psykologi med endevending af deres barndom og andre følsomme emner samt nedværdigende opgaver på børnestadiet.
Begrundelsen skulle være, at det skulle danne grundlag for en vurdering af, hvorvidt de er psykisk egnede til arbejdsmarkedet.
Deltagernes problem er, at de lider af arbejdsskader som f.eks. melallergi, ryg- og ledskader, der forhindrer dem i at klare deres gamle erhverv.
Hjørring Kommune har ingen planer om at stoppe kurserne og mener ikke, det er et problem, at man lader socialrådgivere uden uddannelsesmæssige forudsætninger foretage terapeutiske forløb.
Heller ikke selv om kursisterne beretter om depressioner, pilleforbrug og selvmordstanker som følge af »undervisningen«.
Spørgeren har ikke mulighed for at kontrollere B.T.'s oplysninger, men gennem de sidste par år og senest i går har spørgeren modtaget en række breve om formålsløse eller direkte nedværdigende kursusforløb, ligesom der i dagspressen har været flere lignende beretninger fra ledige om såkaldte afklaringskurser af tvivlsom lødighed.
En ting er, at man bruger midler på en privat kursusindustri, som i bedste fald er spild af tid, noget andet er, at der åbenbart ikke er det mindste tilsyn med forløb, der bevidst opererer med at ydmyge folk for at få dem ud af busken og bryde grædende sammen.
Spørgeren har svært ved at se, med hvilket formål en bager, der har fået melallergi, skal tvinges til at rode i sin fortid for åbent tæppe.