Niels Helveg Petersen (RV), 1997-12-04:
Det er regeringens holdning at arbejde for bindende internationale aftaler, der kan forhindre spredning af kernevåben og sikre den størst mulige reduktion af antallet af kernevåben.
Det er en politik, som har bred støtte her i Folketinget.
Nuklear nedrustning er en politisk proces, som er besværlig.
Der er ingen nemme løsninger.
Jeg vil gerne benytte den lejlighed, som dette forslag giver mig, til at give en lidt mere udførlig redegørelse for udviklingen på området.
Atomvåben er frygtelige våben.
Danmark må gøre sit yderste for at begrænse udbredelsen.
Det grundlæggende problem i nedrustningspolitikken er jo, at selve opfindelsen, om jeg så må sige, af kernevåben aldrig kan gøres om.
Dertil kommer, at kernevåben jo i mange år har spillet en vigtig rolle i magtbalancen mellem stormagterne.
En løsning på atomnedrustningsområdet kræver derfor også stormagternes, atommagternes aktive medvirken.
I de seneste år er der sket en lang række positive ting
på det internationale nedrustningsområde.
I 1992 lykkedes det at nå til enighed om et totalforbud mod kemiske våben, den såkaldte C-våben-konvention.
Bestræbelserne på at fastholde og skærpe nedrustningen fortsætter.
Ikkespredningsaftalen, den såkaldte NPT-aftale fra 1968, har i mange år været central i indsatsen imod kernevåben.
186 lande har i dag tiltrådt traktaten, herunder så godt som alle verdens højtudviklede industrialiserede og militært betydningsfulde ikkekernevåbenstater.
Siden Kinas og Frankrigs tiltræden af traktaten i 1992 har traktaten været tiltrådt af samtlige atomvåbenmagter.
Det er et vægtigt skridt hen imod en global, universel tilslutning til NPT.
Traktaten blev forlænget på ubestemt tid, og det blev besluttet at styrke den fremtidige gennemgang af traktaten, gøre mere ud af det.
Derudover blev NPT-traktatens art. 6 udmøntet i vedtagelser, hvorefter atommagterne vil bestræbe sig på globale reduktioner af atomvåben med sigte på disse våbens fuldstændige afskaffelse.
Det er sigtet med NPT.
På konferencen blev det også besluttet snarest at starte forhandlinger om et forbud mod fremstilling af spalteligt materiale til brug for fremstilling af atomvåben.
Det er den såkaldte Cut off-traktat.
Da blev CTB-traktaten åbnet for undertegnelse.
Den forbyder enhver form for prøvesprængninger i de lande, som har tiltrådt traktaten, og dermed medvirker traktaten til at forhindre fremkomsten af nye typer af kernevåben og til at stoppe den kvalitative udvikling af de eksisterende kernevåben.
Samtidig er det traktatens erklærede mål at skabe fuldstændig nedrustning under international kontrol med afskaffelse af kernevåben som endemål.
Ved udgangen af 1997 havde i alt 148 lande undertegnet traktaten, og 8 lande har i dag ratificeret den.
Danmark var et af de første lande til at undertegne, og det er regeringens mål, at Danmark også bliver et af de første lande til at ratificere.
Uanset at traktatens ikrafttræden ikke er nært forestående,
er en tidlig ratifikation et vigtigt politisk signal, og derfor søger regeringen Folketingets tilslutning til en tidlig dansk ratifikation.
Forslaget bliver fremsat i Folketinget den 9. december i år, altså om et par dage.
Der kan også konstateres en positiv udvikling, hvad angår indsatsen for at reducere og begrænse de offensive strategiske kernevåben hos atomstormagterne USA og Rusland.
På et møde i Helsingfors i marts i år enedes USA og Rusland om at indlede forhandlinger om en såkaldt START III-aftale - vel at mærke når Rusland har ratificeret START II.
Dermed vil de to landes atomvåbenbeholdninger fra den kolde krig være reduceret med ca. 80 pct. Og jeg må føje til: Mellem 2.000 og 2.500 sprænghoveder er rigeligt til at forrette den absolutte ødelæggelse.
START III-aftalen vil fjerne START II-aftalens utilsigtede uligevægt mellem USA's og Ruslands atomvåbenbeholdninger.
Beslutningen om at indgå en START III-aftale giver derfor Rusland et stærkt incitament til at ratificere START II-aftalen, og dertil kommer, at USA og Rusland på topmødet også enedes om at forlænge gennemførelsen af START II-aftalen.
Forlængelsen tilnærmer gennemførelsen af START II og START III og betyder, at Rusland kan undgå at foretage ufordelagtige investeringer i en START II-gennemførelse.
Det vil kort sagt sige endnu en tilskyndelse til russisk ratifikation af START II, og jeg vil gerne udtrykke håbet om, at det sker. I bemærkningerne til beslutningsforslaget henvises gentagne gange til Den Internationale Domstols responsum om lovligheden af anvendelse af atomvåben, et responsum afgivet den 8. juli 1996.
Jeg vil igen understrege nødvendigheden af en politisk løsning.
Juridiske tilkendegivelser vil ikke i sig selv have nogen særlig praktisk virkning.
Det var grunden til, at Danmark valgte ikke at afgive et indlæg i forbindelse med domstolens behandling af sagen, og i øvrigt er spørgsmålets meget politiske karakter afspejlet i domstolens responsum.
Det anføres i bemærkningerne til beslutningsforslaget, at domstolen erklærer brugen af atomvåben for en krigsforbrydelse.
Det er ikke en korrekt udlægning.
Domstolen bemærker udtrykkeligt, at brugen af atomvåben kan være i strid med FN's konvention om folkedrab, men at det i øvrigt helt beror på den konkrete sag.
Det anføres videre, at atomvåben er forbudt efter 1980-konventionen om inhumane våben.
Regeringen kan kun være enig med forslagsstillerne i, at atomvåbnenes enorme destruktionsmuligheder får disse våben til at fremstå som umenneskelige, men de er ikke omfattet af konventionen om inhumane våben og protokollerne dertil.
Konventionen om inhumane våben omfatter våben som landminer, brandvåben og blændende laservåben.
Forslagsstillerne anfører, at Hiroshima- og Nagasakibombningerne i slutningen af Anden Verdenskrig ville være ulovlige i dag.
Beslutningsforslaget fremhæver NATO som et forum, hvor et forslag om forbud mod atomvåben bør fremsættes.
Heldigvis har udviklingen betydet, at atomvåbenes militære betydning er blevet væsentligt reduceret i NATO's forsvarsstrategi.
Der er sket en markant reduktion af NATO-landenes beholdninger.
Og som tegn på den nye situation er det værd at fremhæve NATO-Rusland-samarbejdet. I denne dialog mellem NATO og Rusland indgår de nukleare spørgsmål som et meget vigtigt element.
De er et fast emne for regelmæssige konsultationer mellem Rusland og NATO.
Endvidere er det vigtigt at understrege, at NATO-landene ikke har hensigter eller planer om at placere atomvåben i de nye NATO-lande og i øvrigt ikke har til hensigt at ændre sin atomvåbenpolitik.
Det er vigtigt at være klar over, hvor komplekse atomvåbenspørgsmålene er.
Det er vanskeligt, det er svært at nå frem til effektive og varige nedrustningsaftaler, der kan forhindre, at f.eks. afmonterede atomraketter bliver armeret på ny.
Det er også uhyre vigtigt at få afklaret spørgsmål om deponering af nukleart materiale og finde forsvarlige løsninger på dette.
Jeg har redegjort lidt mere omfattende for regeringens syn på atomvåben og atomvåbennedrustningen.
Regeringen vil ikke være i stand til at støtte det fremsatte forslag, men det er ikke, fordi vi ikke finder problemstillingen interessant.