runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bendt Bendtsen (KF), 1997-12-12:
Det er da betryggende, som hr. Ole Vagn Christensen siger, at de i Socialdemokratiet ved, hvad der er bedst for medlemmerne.
Genfremsættelser har den fordel, at de giver Tingets partier en mulighed for at gennemlæse forslaget endnu en gang og, hvem ved, måske se på det med lidt nye øjne.
Der er ingen grund til af kosmetiske grunde at foretage ændringer, tilføjelser eller omformuleringer, når vi nu mener, at det, der blev foreslået, er godt nok, og det kunne jo også være, at fordi Socialdemokratiet er et parti i bevægelse, kunne der være sket nogle ændringer på det her område.
Jeg må da bare henlede opmærksomheden på, at vi havde et lovforslag tilbage i foråret om udvisningen af udenlandske narkohandlere i gentagelsestilfælde.
Det blev vi stemt ned på den 15. maj 1997.
Det samme forslag byttede man lidt om på, og så blev det vedtaget i oktober måned med den samme sammensætning, som vi i dag har, så der er jo ingen garanti for, at folk ikke kan blive klogere.
Jeg vil til gengæld love, at det er sidste gang i denne periode, at vi fremsætter forslaget.
Mens beslutningsforslag nr. B 42 støttede den negative frihed til ikke at være medlem af fagforeninger, omhandler dette forslag den positive frihed til at være medlem af en arbejdsløshedskasse.
Det vil vi ikke acceptere.
En del af argumenterne mod dette forslag går på, at de tværfaglige a-kasser ikke kan yde deres medlemmer den samme gode service som de faglige a-kasser.
Dette argument afslører en dyb og fundamental uvidenhed om de mest basale markedsmekanismer, for der er jo ikke én eneste grund til, at en lønmodtager skulle vælge at være medlem af en a-kasse, som han eller hun ikke følte gav en tilfredsstillende service.
Det følger nemlig af den fri konkurrence, at lønmodtageren så naturligvis vil melde sig ud og melde sig ind i den a-kasse, der på bedste vis kunne tilfredsstille hans eller hendes specifikke behov.
Det er et opgør med de faglige a-kassers monopol, for netop når der er et monopol, har lønmodtagerne ikke mulighed for at få den bedste service på markedet, og så må man blot tage til takke med monopolets udbud.
Derfor ønsker Det Konservative Folkeparti at bryde monopoler, og det er en af årsagerne til, at vi deltager i det her forslag.
Så vil jeg godt understrege, at tværfaglige a-kasser også kan have deres fordele ud over den fordel, at de altid vil være forbundet med konkurrence på et marked, og jeg synes nok, at den kristelige fagbevægelse er et glimrende eksempel på, hvor velfungerende en tværfaglig a-kasse kan være.
Tidligere klare faggrænser forskubbes i dag, og det bliver sværere at skære en masse forskellige mennesker med meget forskellige job over én kam.
Poul Erik Dyrlund (S), 1997-12-12:
Ikke fordi jeg skal blande mig i debatten, og jeg skal såmænd heller ikke forlænge den, men jeg synes dog, at der var en positiv vending i hr. Bendt Bendtsens ordførertale, og det var, at den første halvdel af ordførertalen var gennemsyret af dårlig samvittighed.
Jytte Andersen (S), 1997-12-12:
Det er faktisk sådan, at arbejdsgiveren kan stille en række betingelser, herunder også kan stille betingelser om hovedbeklædning, for den sags skyld også stille betingelser om samarbejdsevner og -vilje og om uddannelse.
Hvis vi kunne få sådan en meget bredere diskussion om demokratisering og anfægtelse af arbejdsgiverens ledelsesret, så synes jeg, at vi har en spændende diskussion.
Ulla Solvang (RV), 1997-12-12:
Da fru Vibeke Peschardt ikke kan være til stede, skal jeg fremføre hendes ordførertale.
Vi har foreningsfrihed i Danmark.
Det er fastslået ved en lov fra 1982, nemlig foreningsfrihedsloven, og loven giver borgerne ret til frit at organisere sig i foreninger; det kan f.eks. være en fagforening eller en arbejdsgiverforening.
Det er den såkaldte positive foreningsfrihed, der er beskyttet af grundlovens § 78, stk. 1. Grundlovens bestemmelser genfindes i foreningsfrihedsloven, der går ud på, at alle lovlige foreninger må dannes.
En anden side af samme sag er imidlertid den negative foreningsfrihed, dvs. retten til at lade være med at være medlem af en bestemt forening eller fagforening.
Det er det, forslagsstillerne kalder foreningstvang, nemlig når en arbejdsgiver ved ansættelsen stiller krav om, at den, han eller hun ansætter, skal være medlem af en bestemt fagforening.
Forslagsstillerne kalder dette tvangsmæssigt medlemskab af en fagforening.
Hertil er der kun at sige, at lønmodtagerne jo kan lade være med at tage det pågældende arbejde eller lade sig ansætte et andet sted, hvor arbejdsgiveren måske ikke stiller krav om medlemskab af en fagforening.
Efter vores opfattelse kan man ikke tale om, at der ved sådanne ansættelsesbetingelser er tale om en krænkelse af menneskerettighedskonventionen eller andre konventioner.
Den dom fra Menneskerettighedskommissionen, der citeres i bemærkningerne til beslutningsforslaget, »British Rail«-dommen, angår netop ikke ansættelsesbetingelser.
Den dom handler om, at de pågældende lønmodtagere efter at have været ansat et stykke tid blev bedt om at melde sig ind i en bestemt fagforening.
Men her i landet står det stadig væk arbejdsgiverne frit for at bestemme, hvilke betingelser der skal til for at kunne opnå ansættelse hos ham eller hende.
En betingelse er fra nogle arbejdsgiveres side, at lønmodtageren skal være medlem af en bestemt fagforening, ellers bliver der ikke nogen ansættelse.
Lønmodtageren kan sige nej til jobbet eller ja til både job og fagforening.
Sådan er virkeligheden, og det er en af tænderne i tandhjulet for den danske aftalemodel. Det Radikale Venstre kan ikke støtte forslaget, der efter vores opfattelse hverken strider mod menneskerettighedskonventionen eller andre konventioner, men det får vi nu afklaret, idet Kristelig Fagforening har meddelt Arbejdsmarkedsudvalget, at Vestre Landsret efterprøver, om en konkret afskedigelse af et medlem af den kristelige fagbevægelse og ikkemedlem af SiD er i strid med menneskerettighedskonventionens art. 11. Den afgørelse venter vi spændt på.
Aage Frandsen (SF), 1997-12-12:
SF er tilhænger af, at folk i fuld frihed kan melde sig ind i de foreninger, de vil; men vi er også tilhængere af - og det er hr. Tom Behnke enten ikke opmærksom på, eller også siger han noget, som er forkert ud fra, hvad han selv mener - at man i stedet for, som det er i dag, hvor man skal framelde sig, så tilmelder sig, når man vil give bidrag.
Det har vi stillet forslag om herinde i Folketinget.
Vi har støttet de tanker herinde.
Hvis der er en person, som ikke ønsker at bidrage, så er det i dag sådan, at man kan framelde sig, men det synes vi ikke er nok.
Vi synes, han skal tilmelde sig.
Det er meget lidt, vi får.
Vi har stillet forslag om det herinde i Folketinget.
Det synes jeg altså at hr. Tom Behnke lige skulle kigge på, fordi så er der en del af argumentationen, i hvert fald når den skulle ramme os, som falder bort.
Tom Behnke (FP), 1997-12-12:
Man får næsten helt ondt af hr. Aage Frandsen.
Det var jo forfærdeligt at høre, som hr. Aage Frandsen føler sig stødt over det her.
Det, som hr. Aage Frandsen her fremfører, er rigtigt, for som lovgivningen er indrettet i dag, så skal man framelde sig, hvis man ikke ønsker at støtte et politisk parti via sin fagforening.
Vi er da i Fremskridtspartiet helt enige i, at det burde være omvendt, så man positivt skulle tilmelde sig for at gøre det.
Det har vi støttet igennem alle årene.
Det er der ingen tvivl om.
Men hr. Aage Frandsen optræder som en ulv i fåreklæder, og det ved enhver, der har et minimum af indsigt i, hvad der foregår i fagforeningerne.
For en ting er jo, at man lader pengene gå til nogle bestemte politiske partier, og at man så rent regnskabsteknisk, hvis der er nogle medlemmer, som ikke ønsker at være med til det, stryger det og så i øvrigt forhøjer det for de øvrige, men det er ikke det værste.
Det værste er, at fagforeningerne - vi har netop set det i den kommunale valgkamp, vi har været igennem - indrykker helsidesannoncer i aviserne om, at man skal stemme på bestemte partier ved kommunalvalget.
De penge kan de nemlig stadig væk godt få lov til at bruge, selv om man som medlem har sagt: Jeg vil ikke være med til at støtte f.eks. Socialdemokratiet. Fagforeningerne kan stadig væk indrykke helsidesannoncer for medlemmernes penge, som i øvrigt er skattefri, og det vil sige, at det er skatteborgerne i det hele taget, der er med til at finansiere Socialdemokratiets valgkampe.
Vibeke Kiil (CD), 1997-12-12:
Centrum-Demokraterne går kraftigt ind for friheden til at være eller ikke være medlem af en faglig organisation, og lad mig samtidig gøre opmærksom på, at Danmark lever op til de aftaler, der er lavet i EU om frit medlemskab af en faglig organisation.
Det forhold er ikke ændret, siden dette forslag sidst blev fremsat, eller for den sags skyld siden det blev fremsat for 2 år siden.
Ole Vagn Christensen (S), 1997-12-12:
Jeg skal følge arbejdsministerens opfordring til, at vi gør denne debat så kort som muligt.
Der er jo to holdninger, der støder mod hinanden.
Den ene holdning er for tværfaglige a-kasser, og den anden holdning er for de fagspecifikke a-kasser.
Jeg blev tidligere stillet over for det udsagn, at man nu var spændt på, hvad jeg ville sige til det her forslag efter det, jeg havde sagt om organisationfriheden.
Jeg vil holde mig til den samme læst og sige, at når vi i Socialdemokratiet er tilhængere af de fagspecifikke a-kasser, er det, fordi vi mener, at det er det bedste for dem, som er medlemmer, fordi de derved har en tilknytning også omkring de faglige forhold og omkring det uddannelsesmæssige, og sådan kunne man blive ved hele vejen igennem.
Man kan i virkeligheden sige, at det styrker virksomhederne i fremtiden.
Derfor skal jeg på Socialdemokratiets vegne afvise forslaget.
Bendt Bendtsen (KF), 1997-12-12:
Jamen det her er da i høj grad en diskussion om fundamentale frihedsrettigheder.
Og når nu ministeren spørger, om arbejdsgiveren ikke skal have ret til f.eks. at stille krav til påklædning, så er det da bl.a. noget, vi har diskuteret her i Folketinget i sidste samling, hvor der blev fremsat forslag om tørklæder og lignende.
Det må man da mig bekendt ikke stille krav om i dag, for så risikerer man at få en anden slags sag på halsen.
Det er med hjerteblod, når vi siger, at vi mener, at det enkelte menneske skal have retten til frit at kunne organisere sig.
Jeg tror altså ikke, at vi kommer ret meget længere ved denne anledning.
Ole Vagn Christensen (S), 1997-12-12:
Det lyder så tilforladeligt, når hr. Flemming Oppfeldt går herop og begynder at tale om, at når en person skal have et arbejde, skal vedkommende virkelig også have sin fulde frihed, og at det er nogle grimme aftaler, der er indgået mellem parterne.
Prøv dog at se det ud fra det synspunkt, at virksomheden har ønsket at stå uden for Dansk Arbejdsgiverforening, landbrugets arbejdsgiverforeninger eller andre arbejdsgiverforeninger.
Hvad ville situationen så
Så ville situationen selvfølgelig være den, at hvis der ikke var nogen ordnede forhold, blev der en konkurrencesituation i forhold til det øvrige arbejdsmarked.
Jeg forstår godt, at arbejdsgiverforeningerne ønsker, at der også er stabile forhold på de felter, hvor de sådan set ikke ønsker at være med, for ellers måtte de jo se i øjnene, at alt ville udvikle sig uhæmmet.
Men det er jo heller ikke sådan, at der ikke inden for disse områder er meget, meget strenge regler for, at her skal man være medlem af en bestemt forening, hvis man vil nyde godt af de fordele, der findes. Der er masser af den slags organisationer, også i det område, hr. Flemming Oppfeldt kommer fra.
Flemming Oppfeldt (V), 1997-12-12:
Jeg vil sige til hr. Ole Vagn Christensen, at jeg brugte udtrykket mafiametoder med vilje, fordi jeg synes, det er en god beskrivelse af situationen.
Man er til rådighed for arbejdsmarkedet, man bliver anvist et arbejde, og man får at vide, at på denne arbejdsplads gælder der en bestemmelse om, at for at du kan blive ansat her, skal du også være medlem der og der, og hvis du melder dig ud senere, bliver du afskediget.
Det opfatter jeg som tvang, og så må hr. Ole Vagn Christensen kalde det, hvad han vil.
Mafiametoder er vel egentlig også, at nogle i underverdenen slutter sig sammen og stiller folk over for en meget enkel mulighed.
I debatten er der fra ministerens side blevet fremhævet nogle ordninger i landbrugsorganisationerne og lidt tidligere nogle ordninger hos arbejdsgiverne.
Jeg tror faktisk, at både fagbevægelsen og arbejdsgiverne har en fælles interesse i det stabile system, som hr. Ole Vagn Christensen fremhæver, men ikke desto mindre vil vi godt have nogle rettigheder for lønmodtagerne på arbejdsmarkedet.
Ministeren sagde her fra talerstolen, at sagen ikke er så enkel endda, fordi der er en hårfin balance.
Men sådan som jeg umiddelbart opfatter det, er der vel nogle rettigheder, der burde være umistelige, f.eks. sådan noget som at måtte tale og tro og tænke frit og også med hensyn til at være medlem af en forening.
Det er vel to vidt forskellige ting, vi taler om her.
Man kan da ikke sige, at fordi arbejdsmarkedet aftaler, hvordan man skal ytre sig, hvordan man skal tro, hvordan man skal tænke, eller hvilken forening man skal være medlem af, kan man ophæve disse bestemmelser.
Nej, sådan kan det ikke være, og det er det, der er fundamentet i denne debat, og vi kunne godt ønske os lidt mere bevægelse i det meget jernbetonstøbte Socialdemokrati.
Men debatten her bliver altså den sidste debat om dette emne
forud for næste folketingsvalg, hvor vælgerne så kan afgøre sagen.
Ole Vagn Christensen (S), 1997-12-12:
Jeg er ked af, at jeg skal forlænge debatten, men jeg er nødt til at spørge hr. Flemming Oppfeldt, hvad han mente med ordet mafiametoder i sit opsamlende indlæg.
For mig er det en situation, hvor det handler om, hvordan vi kan sikre et stabilt arbejdsmarked, hvor de mennesker, som ikke ønsker at følge fællesskabets spilleregler, ikke kan få lov til at undergrave andre virksomheder her i landet.
Jeg har lidt svært ved at se andet, end at i det øjeblik, vi gennemførte dette beslutningsforslag, ville vi være i den situation, hr. Flemming Oppfeldt vil skabe, altså at konsekvenserne vil være kaos.
Måske vil også nogle af de virksomheder, som sådan set ønsker og kan se det fornuftige i, at der er respektable forhold på det danske arbejdsmarked, blive underløbet i den situation, hvor de sådan set ikke kan regne med, at de kan være konkurrencedygtige.
Er man virkelig kommet så langt ud, at man vil undergrave det enkelte menneskes frihed og måske også - hvad der er endnu værre - undergrave stabiliteten på arbejdsmarkedet og give mulighed for, at der på fuldstændig unormal vis kan skabes nogle konkurrencesituationer, som måske gør, at gode virksomheder må lukke?
Jytte Andersen (S), 1997-12-12:
Jeg har to bemærkninger, og den ene er, at det er lidt guddommeligt at høre, at hr. Flemming Oppfeldt har sådan en tiltro til, hvad der vil ske efter folketingsvalget.
På den baggrund kan det undre endnu mere, at Venstre sad i regering sammen med andre partier fra september 1982 til januar 1993 uden på noget tidspunkt at interessere sig for dette spørgsmål; men baggrunden herfor har såmænd været ganske fornuftig, fordi de aftaleforhold, der er på arbejdsmarkedet, faktisk fungerer ganske fornuftigt. Den anden bemærkning er, at når man som lønmodtager søger et job, er arbejdsgiveren i den situation, at han kan stille visse betingelser. Men det kan arbejdstageren for så vidt også, hvis der er en aftale, for så skal han have sine overenskomstmæssige rettigheder, så man ved altså, hvordan betingelserne er, når man siger ja til et job.
Det er også sådan, at hvis en arbejdsgiver ikke tidligere har været medlem af en arbejdsgiverorganisation og ikke tidligere har haft en overenskomst, men laver en overenskomst, og de fleste i virksomheden er medlem af den pågældende lønmodtagerorganisation, kan det godt være, at der er nogle medarbejdere i virksomheden, som ikke har lyst til at melde sig ind i netop den organisation.
I den situation er der frihed til at sige: Nej tak, jeg vil ikke være medlem af den pågældende organisation!
Man kan måske føle, at man bliver påduttet et medlemskab, og i den situation kan arbejdsgiveren rent faktisk ikke fyre den pågældende med den begrundelse, at han ikke vil melde sig ind i organisationen.
Så det billede af, at lønmodtagere bliver skræmt fra vid og sans og påduttet nogle medlemskaber, som de ikke synes om, er ikke rigtigt.
Sådan ser verden bare ikke ud, og det synes jeg
er vigtigt at få frem i diskussionen.
Men igen må jeg forundres over denne optagethed af friheden til at være medlem af foreninger, når det drejer sig om lønmodtagere.
Jeg fik ikke nogen kommentarer med hensyn til, hvad der i øvrigt kan være af medlemsorganisationer, som arbejdsgiverne - også inden for landbruget - bliver påduttet medlemskab af.
Her taler Venstre ikke med samme entusiasme, som når det drejer sig om eksklusivaftaler på lønmodtagersiden, og det synes jeg er forunderligt.
Frank Aaen (EL), 1997-12-16:
Jeg er fuldstændig enig i det, hr. Kjeld Rahbæk Møller siger.
Derfor synes jeg også, det er så ærgerligt, at det flertal, der lige tegner sig i Folketinget, kerer sig om skattefiduser i stedet for at kigge på, hvordan man udvikler erhvervet.
Mens der blev skrevet betænkning om skattefiduser, så forhandlede Enhedslisten med erhvervsministeren dels om at få den finansieringsordning åbnet i Skibskreditfonden, dels om at få sat et udviklingsprojekt med dør til dør-konceptet i gang.
Udviklingsprojektet er igangsat.
Men de, der tænker i skat, har ikke opdaget, hvad der er sket i realiteternes verden.
Kim Behnke (FP), 1997-12-16:
Inden hr. Frank Aaen nu får udnævnt Skibskreditfonden til at være Guds udvalgte her på Jorden, så er jeg nødt til at gøre hr. Frank Aaen opmærksom på, at i forbindelse med de overbelåningsskandaler, der har været både på Færøerne og her i Danmark, er det jo lykkkedes at få overtalt Skibskreditfonden til at medvirke i overbelåningssager.
Så den sagsbehandling, der finder sted dér, er jo ikke nødvendigvis udtryk for, at Guds åsyn har kigget på de sager, og at man er sikker på, at det kun er seriøse projekter.
Det, at der er et krav om, at rederen selv samt en lang række andre mennesker går ind og kigger på projekterne og finder ud af, om de kan bære vand eller ej,
er altså en fornuftig ting.
Hvis vedkommende kun er parat til at stille med 5 pct. af pengene selv, og resten skal lånefinansieres i en Skibskreditfond med statsunderstøttelse, så synes vi ærlig talt, at det er en dårlig måde at gøre det på, særlig fordi
Frank Aaen (EL), 1997-12-16:
Jeg tror ikke, hr. Kim Behnke vil påstå, at min kritik af Skibskreditfonden har været mindre end den, Fremskridtspartiet har fremført.
Så der kan vi sagtens tage en konkurrence.
Det, der bare er det interessante her, er, at der er en mulighed uden skattefidus, som også er bedre for coasterejeren, fordi der er ingen tvivl om, at den kapital, man kan låne i Skibskreditfonden med behørig kontrol naturligvis, låner coasterejeren billigere end den kapital, der skal opnås ude på markedet, hvor det er skattespekulantens interesse, der først og fremmest skal tilgodeses.
Så det er bedre at undgå skattefiduserne også for coasterejerne.
Sonja Albrink (CD), 1997-12-16:
CD sætter pris på, at skatteministeren har taget problemerne med anpartslovgivningen op, men hvis hensigten er at styrke coastertrafikken og den mindre skibsfarts stilling, så føler vi ikke i CD, at det forslag her er godt nok skruet sammen.
Vi mener, der er behov for at se nærmere på konsekvenserne af forslaget, og vi vil også gerne se, om forslaget rent faktisk får den effekt, som var meningen med det, og som flertallet ønskede.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-12-16:
I Dansk Folkeparti vedkender vi os selvfølgelig at have medvirket til dette lovforslags tilblivelse i form af den betænkning, som er afgivet i Folketingets Erhvervsudvalg, og som pålægger regeringen at fremsætte et lovforslag på området i dette folketingsår.
Til gengæld mener vi ikke, at lovforslaget fra regeringen lever op til det, som har været flertallets hensigt.
Det må vi jo vurdere nærmere og diskutere under udvalgsarbejdet, men vi er selvfølgelig positive over for, at der skal findes en løsning på området.
Vi vil arbejde konstruktivt for det og se, hvor langt vi kan nå, og vi vil bestemt ikke afvise, at det også vil kunne lade sig gøre at finde en ordning, der er bedre end den nuværende. For os at se er der ingen tvivl om, at coasterflåden er for gammel, og at der skal tages nogle initiativer.
Det vil også være miljømæssigt rigtigt at finde en afgørelse på området, som kan fremme en fornyelse af coasterflåden, og samtidig mener vi, at der dermed tages hensyn til bevarelsen af et godt dansk skibserhverv.
Det skal vi jo heller ikke se bort fra.
Der er nogle problemer ved lovforslaget, og flere ordførere har været inde på nogle af dem.
Det er jo bl.a. rigtigt, som det har været påpeget, at det kan være svært at få folk til at investere på grund af den risiko, som er indbygget i forslaget, og her tænker jeg selvfølgelig i særdeleshed på problemerne vedrørende den solidariske lånehæftelse.
Der er også andre punkter, som vi mener vil kunne give nogle problemer, og vi håber, der vil vise sig opbakning under udvalgsarbejdet til at ændre dem.
Lovforslaget lugter i det hele taget af, at regeringen har fremsat et forslag, den ikke selv bryder sig om at skulle fremsætte, og derfor er det selvfølgelig skruet sammen med henblik på at få dræbt den tankegang, der ligger bag det.
Sådan virker det i hvert fald på os, og det skal vi da beklage, men vi håber som sagt, at det kan lykkes at få lavet noget på området.
Blot lige en enkelt bemærkning til noget af det, der
også har fyldt debatten, specielt fra hr. Frank Aaens side, nemlig at det at lave en ordning på dette område i sig selv appellerer til noget odiøst, nemlig til skattefiduser.
Det må jeg klart tage afstand fra.
Selve den tankegang at ville lave skattemæssige ordninger, som måske kan have den effekt, at der kommer en fornyelse af coasterflåden, er ikke i sig selv udtryk for noget som helst odiøst.
Det er naturligvis odiøst, hvis anpartsordninger, som det tidligere er set, bliver misbrugt, for det er der ingen tvivl om at de er blevet.
Men det giver under alle omstændigheder ikke sig selv, at det også vil være tilfældet fremover, måske endda tværtimod, fordi der er så mange, der har meget dårlige erfaringer med den måde, misbruget har fundet sted på.
Kai Dige Bach (KF), 1997-12-16:
Vi er da temmelig glade for, at regeringen ikke kan gå ind for forslaget, selv om vi gerne ville have haft et, der var lidt bedre.
Men når skatteministeren taler om en særordning, mener jeg faktisk, man må spørge: Særordning i forhold til hvad? Da vi behandlede L 201 i sidste samling, gennemgik vi alle de områder, hvor udlandet har bedre regler end vores.
Det må jo være i lyset af den konkurrence med udlandet, vi er i, særlovenes eksistens skal ses, og derfor skal jeg såmænd ikke sige andet, end at i alle landene omkring os er der betydelig bedre vilkår for skibsfarten.
Det, vi ønsker, er
såmænd bare, at vores skibsfart må bestå, så udlandet ikke kan vælte et erhverv ad gangen, og så kan skatteministeren alligevel stå her rank og frejdig og sige, at enhver regel skal følges helt nøje, selv om tingene falder sammen rundt omkring ham.