Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2005-05-19:
Det, der kalder mig herop i en anden runde, er, at jeg alligevel synes, at den her debat om beskyttelsestider blev lidt principiel.
Og grunden til, at jeg graver lidt i det, er, at jeg sådan set mener, det er ret centralt for udviklingen på hele sundhedsområdet og sygdomsområdet, hvordan man tackler lige præcis det med patenter, for en patentrettighed jo er en beskyttelse af noget viden, man har, og en mulighed for at opbygge midler til at kunne forske.
Man kan sige, at det i en eller anden logik, måske en liberal, giver mening.
Og eftersom det offentlige har ret store tilskud til medicinen, kommer der et indirekte tilskud til medicinalindustrien.
Så man kan sige, at den offentlige økonomi faktisk har en ret stor interesse i, hvorvidt patenterne er 6-årige eller 10-årige, altså hvornår man kan begynde at kopiere og lave billigere produkter.
Det er den ene vej rundt.
Det er den liberale vej rundt om det her spørgsmål.
Jeg vil sådan set give ministeren fuldstændig ret i, at der i en eller anden markedslogik jo ikke er nogen virksomheder, der bekæmper sygdomme som et eller andet filantropisk selskab.
Det gør de sådan set for at tjene kolde kontanter.
Det er det, der er årsagen til, at medicinalindustrien forsker.
Og det synes jeg er et problem.
Jeg mener sådan set, at almenvellet har behov for, at der bliver forsket ud fra almenvellets interesse.
Et af problemerne med patentering er, at hvis en virksomhed har fundet ud af, at man kan gå fra a til b og dermed opnå en eller anden form for sygdomsbekæmpelse, så må andre virksomheder ikke opnå viden derom, så længe det er patenteret.
Det synes jeg er meget, meget problematisk, og det synes jeg sådan set understreger behovet for, at man går ind og kigger lidt mere principielt på, om en del af om ikke andet så de tilskud, man giver indirekte igennem det at udvide patenttiderne, kunne anvendes bedre ved, at man investerede flere penge i grundforskning.
Det synes jeg principielt er et meget, meget vigtigt spørgsmål, og jeg kunne godt tænke mig at høre sundhedsministerens holdning til, at man kunne anvende de penge til grundforskning, så man dermed kunne opnå offentlige patenter, altså eksempelvis på udvalgte områder, der ville gøre Danmark i stand til i øvrigt at producere medicin meget billigt, fordi vi ikke havde forskningspenge med.
For det lyder jo alt sammen meget kønt, hvis man har det udgangspunkt, at det, man kunne kalde, drive eller innovation eller udvikling eller hvilket ord, man nu vil bruge, kunne ske ligeværdigt inden for rammerne af den offentlige sektor, som det kan ske ude på den åbne markedsplads.
Det tror jeg ikke på, og det bliver vi næppe enige om.
Det er jo interessant at gøre sig overvejelser om, hvordan man når fra punkt b til punkt c, men kan kunne også spørge helt grundlæggende: Hvis man ikke indretter sig på en sådan måde, at man kommer fra punkt a til b, så er diskussionen om, hvordan man kommer videre til c, jo fuldstændig irrelevant. Der må jeg altså bare bekende mig til liberalisme og konkurrence og en stærk tro på, at vi sådan set flytter udviklingen i det her samfund med en betydelig større hastighed ved i høj grad at bruge konkurrenceinstrumentet og åbne op for, at folk gerne må starte forretninger og tjene penge, og det er en drivkraft, som ikke ville være til stede, hvis man forsøgte at flytte alt det her ind i offentligt regi.
Altså, vi har jo historiske eksempler på samfundsmodeller, hvor man ligesom har kapslet det hele ind i offentligt regi: Nordkorea, Østtyskland.
Man kunne nævne en stribe lande, hvor man sådan set har forsøgt sig med den filosofi, og det tror jeg samlet set ikke har været til patienternes fordel.
Så jeg anerkender fuldt ud, at der er nogle balancepunkter her, men jeg mener nu og vil stå vagt om, at det er nogle balancepunkter, som skal balanceres inden for rammerne af, kan man sige, den åbne markedsøkonomi.
Det er jo også et af de temaer, der er til diskussion i relation til Globaliseringsråd og Højteknologifond m.v.
Vi har nogle styrkepositioner i Danmark, og dem skal vi stå vagt om.
Det forudsætter selvfølgelig også, at der er ressourcer til grundforskning, og det forudsætter i øvrigt også, at der kommer en langt bedre brobygning mellem det, der foregår i vores forskningsmiljø, og det, der foregår i vores virksomheder.
Det er jo sådan set omdrejningspunktet i hele den debat, som statsministeren har initieret med afsæt i Globaliseringsrådet, og som jo skal lande engang næste forår.
Jeg tager gerne debatten, men det bliver måske hurtigt en smule vidtløftigt i forhold til, at det, der egentlig er problemstillingen her, er, at vi skal implementere et EU-direktiv.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Det var jo i princippet den forklaring, jeg havde frygtet.
Jeg synes jo sådan set, det er problematisk, at det er sådan, at patentrettighederne er så lange, som de er i dag, at netop muligheden for at kopiere medicinen ikke er til stede i en årrække.
For hvorfor er det overhovedet væsentligt at kunne kopiere medicinen?
Det er jo selvfølgelig et spørgsmål om at kunne lave medicinen billigst muligt i forbrugernes interesse, i medborgernes interesse.
Jeg mener sådan set, at det er et skridt i den forkerte retning, hvis man går fra at have en 6-årig periode til at have en 10-årig periode.
Jeg kan kun se, at det kan være lægemiddelindustrien, som har en interesse i at udvide den tid.
Jeg kan ikke se, hvordan borgere og hvordan patienter kan have nogen som helst interesse i den udvidelse.
Så hvor jeg synes, at resten af forslaget er fornuftigt og lægger vægt på netop forbrugerne og forbrugerbeskyttelse, mener jeg, at denne her pind er til skade for forbrugere og patienter.