Knud Erik Hansen (SF), 2000-03-30:
Jeg kan da også fra SF's side erklære, at vi også er for åbenhed, og at det i øvrigt er en af vores mærkesager i det her arbejde.
Men det er jo ikke nok.
Vi skal jo se på, hvad det er for en størrelse, vi har med at gøre, for Europaudvalget er jo et ganske særligt udvalg og har en vigtig funktion i forhold til Danmarks konkrete politik i EU.
Det er jo her, vi i partierne giver regeringen mandat til dens forhandlinger i EU, til topmøder og ministerrådsmøder og regeringskonferencer m.v. - videre til et system, hvor de videre forhandlinger foregår for lukkede døre.
På nogle punkter har vi også en ganske god åbenhed.
Der er jo adgang til alle papirer, der udleveres i Europaudvalget.
Presse og borgere har derfor mulighed for at reagere på det, der drøftes i udvalget, og i virkeligheden rejses der også mange emner til debat i offentligheden.
Så uanset at møderne i Europaudvalget er lukkede og også referaterne, så er der langt hen ad vejen en åben offentlighed om det, der foregår i Europaudvalget.
Så helt sort er det ikke, men det betyder selvfølgelig ikke, at det ikke kan gøres bedre, og det mener vi at det kan.
Derfor har vi sympati for det forslag, der er fremsat.
Vi mener, at det er principielt forkert, at offentligheden ikke konsekvent har adgang til at se, hvad der er besluttet, og hvordan partierne i den forbindelse har forholdt sig til sagerne.
Det er her, vi tager nogle vigtige afgørelser, og derfor bør man også principielt vide, hvordan partierne har forholdt sig til sagerne.
Det er klart - og det er et hensyn, som vi skal tage, og det var også det, udenrigsministeren var inde på - at det, der kan afholde os fra en fuld automatisk offentlighed, er, at regeringen i Europaudvalget får et forhandlingsmandat.
Og det er ikke altid fornuftigt at offentliggøre ens forhandlingsposition over for de andre, hvis forhandlingsmandatet indeholder nogle strategiske overvejelser. Det kan også betyde, som nogle har sagt, at da er der nogle oplysninger, vi ikke får, men jeg synes også godt, vi kan vurdere konkret, hvad det er, der forgår i Europaudvalget, for i mange tilfælde er det jo ikke det, der præger Europaudvalget, altså strategiske overvejelser og oplysning om forhandlingspositioner fra de andre lande.
Meget ofte er det en ganske konkret stillingtagen fra dansk side og som regel også noget, som ministeren selv efterfølgende ganske naturligt går ud og fortæller offentligheden.
Det er det, der i mange tilfælde er situationen i Europaudvalget. Og hvis det er virkeligheden, og hvis det i virkeligheden i de færreste tilfælde er nødvendigt at holde dørene lukkede, så kunne man jo godt vende det om og sige, at så havde man måske det modsatte udgangspunkt, nemlig at referater og døre var åbne, og at man så lukkede, når det var nødvendigt.
Den overvejelse synes vi godt kunne være vigtig at gøre sig, så vi faktisk mere nøgternt prøvede at se på nødvendigheden af lukkede døre.
Kunne vi i praksis ikke godt åbne op, således at vi kunne få en større åbenhed om debatten, og således, at de steder, hvor vi faktisk tager nogle vigtige politiske beslutninger, også konsekvent bliver åbne for offentligheden og ikke er afhængige af, hvem der nu står uden for døren, og hvorledes pressen nu interesserer sig for sagerne efterfølgende?
Derfor vil vi godt drøfte videre i Europaudvalget, om vi har mulighed for, under de hensyn jeg har nævnt, at kunne åbne Europaudvalgets døre mere for offentligheden, således at det bliver mere klart, hvad det er, der foregår i den sammenhæng.