Anne Baastrup (SF), 2004-01-30:
Med lovforslaget søges lovfæstet en praksis, der ulovhjemlet har fungeret i mange år.
Det er godt, ingen tvivl om det.
Men når det er sagt, rejser forslaget en lang række problemstillinger, som vi i Retsudvalget skal overveje. Det lovfæstes, at børn under 15 år kan tilbageholdes, men bør man ikke sætte en undergrænse på 12 år?
Det har Retspolitisk Forening foreslået.
Jeg synes, at vi bør overveje, om der skal være en undergrænse.
Et andet problem, som også hr. Helge Adam Møller var inde på, er samarbejdet med de sociale myndigheder.
Er det godt, at vi skriver hurtigst muligt eller snarest? Skal vi have præciseret, at afhøring af børn først kan ske, når de sociale myndigheder rent faktisk møder op?
Spørgsmålet imod det er jo, hvor længe barnet skal sidde og vente på, at de sociale myndigheder kommer.
Det næste er spørgsmålet om advokaten.
Advokatrådet peger på, at det ikke vil være en dårlig idé i alle situationer.
På den anden side kan man så spørge, om vi derved i virkeligheden får gjort den mistænkte under 15 år til en, der får sigtedes rettigheder, om vi får lagt for meget jura ind i det, og om vi i den forbindelse får anfægtet den kriminelle lavalder for meget.
Det synes jeg også er en tanke værd.
Vi støtter principielt muligheden for at sikre barnets rettigheder bedst muligt.
Det, der bare er problemet, er, hvad der er den rigtige løsning.
På et senere punkt på Folketingets dagsordenen i dag skal vi diskutere spørgsmålet om børnekonventionens inkorporering, og der synes jeg, at det er meget interessant at læse Advokatrådets udtalelse over betænkningen, hvor de netop præciserer, at det står i børnekonventionen
, at anholdelse m.v. af børn alene må bruges som en sidste udvej og i det kortest mulige tidsrum. Ministeren skal selvfølgelig have tak for, at ministeren har sat en overgrænse på enrumsanbringelse på 6 timer, men vi ved jo fra den videnskabelige undersøgelse af isolation af voksne, som blev foretaget her fra midten af 1980'erne til midten af 1990'erne, at det er ødelæggende og handicappende for mennesker at være isoleret.
Voksne, der har været i isolation i relativt kort tid, kan i virkeligheden også stå i en situation, hvor de får psykiske problemer.
Der er alt jo relativt.
Et barn har ikke levet så lang tid som en voksen, så spørgsmålet er, om 6-timers-grænsen er i orden.
I Norge har man valgt 4-timers-grænsen.
Der lægges op til, at barnet kan tilbageholdes i op til 24 timer.
Er det så smart, at det kan tilbageholdes på politistationen?
Skal barnet ikke, hvis der opstår problemer
af en karakter, hvor man bliver nødt til at have kontakt med barnet i længere tid, være på en social institution?
Det skal understreges, at SF ikke automatisk er imod lovforslaget, slet ikke, men vi synes, vi skal bruge en del tid i Retsudvalget.
Selv om vi har mange andre tunge sager, så synes jeg, at vi skal overveje, om vi ikke kan holde en høring, hvor de høringsberettigede parter kan forklare, hvad det er for nogle problemstillinger, de har villet pege på, og hvor vi også kan at få politiet ind, som så forklarer, hvad der rent faktisk foregår allerede i dag.
Hvilke problemer har politiet med at få fat i forældremyndighedens indehaver, med at få fat i de sociale myndigheder, hvor mange børn handler det her i virkeligheden om osv.?
Det er ikke en afvisning af lovforslaget, men det er et forsøg på, at vi i Retsudvalget kommer det der spadestik dybere og får afklaret, hvad der er rigtigt, og hvad der er forkert.