Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-10-23:
Der er ingen ende på regeringens selvros: Den ene publikation efter den anden sprøjter ud fra diverse ministerier for at tegne et lyserødt billede af den danske økonomi generelt og statens økonomi specielt.
Det samme gør sig såmænd også gældende, når vi i dagens debat hører den socialdemokratiske ordfører, fru Pia Gjellerup.
Det er den samme selvros: Den socialdemokratisk ledede regering har søreme gjort det godt siden 1993!
Men sandheden er jo selvfølgelig, at spørgsmålet om, hvorvidt der reelt er noget af prale af for den nuværende, socialdemokratisk ledede regering, fuldstændig afhænger af de øjne, der ser.
For regeringen har jo administreret et økonomisk kæmpeopsving i de seneste 5 år, og milliarder af ekstra kroner er strømmet ind i de offentlige klasser og dermed også i statskassen, og danskerne har generelt fået flere penge mellem hænderne i årene siden 1993.
Men at denne udvikling er foregået, er ikke regeringens skyld.
I Dansk Folkeparti mener vi nærmest tværtimod.
Og succesen skal efter Dansk Folkepartis mening måles efter, hvorledes regeringen har håndteret opsvinget.
Har regeringen eksempelvis brugt opsvinget på de nødvendige reformer af arbejdsmarkedspolitikken, de reformer, som er bydende nødvendige, og som mange, også arbejdsmarkedets parter selv, finder er nødvendige?
Næh, det har regeringen ikke.
Har regeringen brugt opsvinget til at gennemføre de nødvendige reformer af voksen- og efteruddannelsesområdet?
Næh, det har regeringen såmænd heller ikke.
Har regeringen brugt opsvinget på at gennemføre reformer af dagpengesystemet?
Næh, det har regeringen heller ikke.
Har regeringen brugt opsvinget til at få et reelt overskud på statens finanser?
Det havde det jo været nok så klogt at gøre.
Næh, det har regeringen heller ikke.
Jamen har regeringen så ikke i det mindste påbegyndt en gedigen tilbagebetaling af statens store gæld?
Næh, det har regeringen såmænd heller ikke.
Nej, tværtimod har regeringen primært brugt et opsving, som har givet mange ekstra milliarder af kroner i de offentlige kasser og dermed også i statskassen,
til at skrue op for de offentlige udgifter, således at de store ekstraindtægter, som det offentlige og dermed staten har fået, ikke er brugt til at fjerne det opsparingsunderskud, som jo reelt er til stede og er så eklatant.
Og det er jo egentlig baggrunden for, at regeringen for nylig fandt det nødvendigt at spille ud med nye stramninger over for det private forbrug. Opsparingen i samfundet generelt er for lille - javel, det mener Dansk Folkeparti også - og da regeringen altså hverken har fantasi eller magt til at skabe en offentlig opsparing, ja, så er det klart, at regeringen må sikre en privat opsparing ved tvang, og det var det, der skete for et par uger siden, da man en sen nattetime indgik et forlig med Venstre og De Konservative i Statsministeriet.
Det er ærgerligt for Dansk Folkeparti at konstatere, at Venstre og Det Konservative Folkeparti hoppede på den limpind, som regeringen havde stukket dem.
Og da vi endda samtidig kan se af de seneste tal, vi har fået ind ad døren, at fremgangen i den samlede detailhandel i august kun er på 0,5 pct. mod 4,5 pct. sidste år, giver det selvfølgelig blot anledning til at sætte et stort spørgsmålstegn ved behovet for selve tvangsindgrebet. Og det må være trist for Venstre og De Konservative i dag at måtte erkende, at vi måske allerede om godt en uge kunne have haft en ny regering, hvis vi havde fået det folketingsvalg, som der var lagt op til den pågældende torsdag nat.
For der er for Dansk Folkeparti ingen som helst tvivl om, at statsministeren kørte efter et lynvalg, og at statsministerens strategi var, at torsdag nat skulle afsluttes med udskrivning af folketingsvalg.
Men det, vi kunne konstatere i stedet for, at vi fik et folketingsvalg, var, at det pludselig var meget vigtigt for både Venstre og De Konservative at undgå et folketingsvalg nu og i stedet sikre den nuværende regering magten i yderligere en periode.
Men i Dansk Folkeparti håber vi, at denne regerings tid snart er forbi, og at vi kan få en ny regering i Danmark.
Hermed har jeg egentlig også allerede sagt, at Dansk Folkeparti naturligvis ikke har nogen ambitioner om at komme til at forhandle med den nuværende regering om finanslovforslaget for 1998.
Vi kan lige så godt se realistisk på det: Når den nye socialdemokratiske indenrigsminister vil føre forhandlinger med stort set alle Folketingets partier om den alt for slappe udlændingepolitik, vi har her i Danmark, men ikke indbyder Dansk Folkeparti til forhandlinger om et så vigtigt emne, bliver vi selvsagt slet ikke indbudt til forhandlinger med den nuværende regering om statens samlede budget.
Derfor er det Dansk Folkepartis mål at bruge kræfterne på at være med til at pege på et realistisk alternativ til den nuværende regering, og det er på nuværende tidspunkt naturligt for os at sige, at det alternativ naturligvis består i en kommende borgerlig VK-regering.
For det er med en sådan regering, Dansk Folkeparti håber også at få indflydelse på landets finanspolitik, og vi håber meget, at der, inden der skal være forhandlinger om finanslovforslaget for 1999, er en ny regering ved magten, som herefter bliver nødt til at tale med Dansk Folkeparti om udviklingen i statsfinanserne.
Men vi vil komme med ændringsforslag til finanslovforslaget på konkrete områder og selvfølgelig bl.a. på udlændingeområdet, ulandsområdet og kulturområdet, og de skal naturligvis markere det, som vi politisk ønsker at prioritere.
Og vores ændringsforslag vil spare mindst 20 mia. kr. på statens budget for næste år, og man vil altså med vores ændringsforslag kunne se, hvor vi ønsker at præge den førte politik.
Samtidig har jeg naturligvis lyttet til de kommentarer, der har været fra de andre borgerlige partier, og jeg har selvfølgelig også noteret mig og gennemset det oplæg fra V og K, »Fornyelse 98«, som er fremlagt som forslag til en alternativ finanspolitik, og jeg kan meddele, at Dansk Folkeparti vil kunne støtte en lang række af de forslag, som vil blive fremlagt af disse partier.
Og i Dansk Folkeparti har vi med glæde noteret os, at Venstres næstformand, hr. Anders Fogh Rasmussen, har sagt, at de første 100 dage med en borgerlig regering skal markere virkelige initiativer, og bl.a. med baggrund i de meldinger, der er kommet her i dag, tror jeg, at jeg kan konkludere, at en markant anderledes politik i sådanne 100 dage kun vil kunne gennemføres med bl.a. Dansk Folkeparti.
For midterpartierne, for ikke at sige Socialdemokratiet, vil selvsagt aldrig gå med til en sådan strategi, og derfor er det nødvendigt, at man efter et valg bl.a. kigger til Dansk Folkepartis side, når man skal forhandle en finanslov på plads. Og vi mener, at det er afgørende vigtigt, at Folketinget opprioriterer indsatsen på en række områder, og jeg vil nævne et par stykker i mit ordførerindlæg her i dag.
Bl.a. trænger udlændingeområdet til en gevaldig kraftig stramning, for den blødsødenhed, som det danske samfund i dag udviser over for udlændinge, er fuldstændig tåbelig, idet flertallet tillader, at der bruges enorme offentlige midler på mennesker, som alene kommer til Danmark for at få andel i landets velfærd.
Og det gør man blot, for at man kan kalde sig selv human!
Men hvad særlig humant er der ved at bruge en stor bunke offentlige midler på at give nogle mennesker, som ikke er forfulgte, og som derfor ikke kan benævnes som flygtninge, en øget indkomst her i Danmark - midler, som jo under alle omstændigheder må gå fra nogle andre - og hvad humant er der ved, at kriminelle udlændinge på trods af deres kriminalitet får lov til at blive i Danmark?
Og hvad særlig humant er der ved, at fordi tusinder af mennesker tilfældigvis har opholdt sig her i landet i 3 år - og måske endda stadig væk uden flygtningestatus - så skal de have livsvarigt ophold her i landet med ret til hele rækken af sociale ydelser?
Der er en meget lang række af udgifter til udlændinge i Danmark, som Dansk Folkeparti ønsker afskaffet eller nedsat.
En lille ting, men jo stadig væk noget, som er udtryk for en forskelsbehandling i forhold til danskere, kan man såmænd læse om i Jyllands-Posten i dag, og det er sikkert ikke meget store udgifter, vi taler om, men det viser jo, hvordan tankegangen i opbygningen af den danske lovgivning på dette område har været indtil i dag.
Samtidig er der et gevaldigt behov for at se på udgiften
ved behandling af en asylansøgers sag
i dag koster det hele 93.000 kr. at behandle blot én asylansøgers sag, og det vil sige, at indtil man finder ud af, om asylansøgeren skal have asylstatus eller ej, koster det altså 93.000 kr. at behandle sådan en asylansøgning.
Eller hvad med udgiften til udlændinges modersmålsundervisning?
De 45 mio. kr., som er afsat i 1998 til det område, mener vi i Dansk Folkeparti at vi kan bruge bedre helt andre steder.
Et andet område, som trænger til en gevaldig kraftig stramning, er naturligvis retspolitikken generelt.
Der skal føres en offensiv retspolitik, som skal gøre det sværere at være forbryder i dette samfund, og som samtidig skal sikre retsfølelsen såvel hos offeret som i samfundet generelt.
Samtidig skal politiet have nye muligheder for at efterforske, og det skal være muligt at anvende anonyme vidner ved domstolene.
Og der skal ske en særlig indsats over for de unge kriminelle, specielt førstegangskriminelle.
Antallet af tiltalefrafald må ned, og det må gøres klart i lovgivningen, at førstegangskriminelle skal have en hurtig, ubetinget straf, så det gøres klart, at det har konsekvenser at begå f.eks. tyveri eller vold over for andre mennesker.
Samtidig ønsker vi i Dansk Folkeparti, at der gøres en langt større indsats over for narkokriminaliteten ikke blot generelt, men også og i særdeleshed i fængslerne, for det kan simpelt hen ikke være rigtigt, at der overhovedet er narko inden for fængselsmurene; det må standses, det må høre op. Som følge af den fremgang, som ifølge nogle meningsmålinger har været Dansk Folkeparti til del i den seneste tid, har vi set, at det ene angreb efter det andet - og specielt fra Socialdemokratiet - er blevet rettet mod Dansk Folkeparti, idet vi er blevet angrebet for at ville skære ned over for de svageste i dette samfund.
Men det er direkte forkert.
Dansk Folkeparti vil tværtimod styrke indsatsen over for samfundets allersvageste.
At dette så samtidig kan betyde, at vi, som har en god løn og kan klare os selv, også i højere grad skal *o klare os selv, er noget selvfølgeligt for os i Dansk Folkeparti, men det er altså også nødvendigt, hvis man ønsker at målrette den offentlige hjælp, som skal være der, mod samfundets svage grupper.
Men i dag oplever vi blandt andet, at eksempelvis handicappede har utrolig svært ved at få tildelt den hjælp, som burde være en selvfølge, og vi oplever, at ældre mennesker på grund af hjemmehjælpernes ferier får skåret kraftigt i deres hjælp, selv om man selvfølgelig sagtens ved at planlægge anderledes og bedre kunne sørge for, at hjemmehjælpernes ferier ikke gjorde, at de ældre ikke får den hjælp, de har brug for.
I mit indlæg indtil nu har jeg ikke talt så meget direkte om finanslovforslaget for 1998 fra regeringen
, og det er helt ærligt, fordi det simpelt hen er så brandkedeligt.
Magen til forslag uden visioner og uden prioriteringer skal man lede længe efter!
Dog indeholder det selvfølgelig de sædvanlige tidsler: øgede byrder for virksomhederne og en fortsat øgning af de offentlige udgifter. Lad mig afslutningsvis minde om, at statsministeren i sin åbningstale for ganske nylig sagde: »For 5 år siden var Danmark gået i stå med arbejdsløshed og gældsætning, modløshed og indadvendthed.
Der manglede politisk vilje og tro på, at vi kunne forny og udvikle det danske samfund.«
I dag kan vi så konstatere, at regeringen ikke har haft den politiske vilje og tro på muligheden af at forny og udvikle det danske samfund, og vi må håbe, at der snart kommer et politisk flertal her i Folketinget, som har.