Svend Auken (S), 1999-01-15:
Jeg må indrømme, da vi skulle behandle de to forslag i dag - det ene var en genfremsættelse fra sidste år, hvor der var et klart flertal for det, men hvor to af de vigtigste forslag var puttet ud til et særligt udvalgsarbejde, og så det her forslag - var det min vurdering, at det ville blive en af de fredeligste og mest kortfattede debatter, vi havde her i Folketinget om miljøområdet.
Jeg må indrømme, at jeg har betragtet dette som et af de mest fornuftige, mest uskyldige forslag, man kunne forestille sig.
Tænk, at det kan give anledning til så mange negative kommentarer fra borgerlig side.
Jeg må selvfølgelig tage ansvaret for de efter min mening klare misforståelser om, hvad der er meningen med det her forslag.
En af de største miljøudfordringer i vores tid er anvendelsen af tusindvis - tusindvis - af kemiske stoffer, hvis direkte virkning knap er kendt, hvis langsigtede virkninger ofte er ukendte, hvis nedbrydningsstoffer er ukendte, og hvor samvirke mellem forskellige kemiske stoffer er ukendt.
Hvis det skal løses, skal der sættes ind først og fremmest globalt og internationalt og inden for det europæiske samarbejdes rammer.
Jeg har da også netop i dag fremlagt en strategi på kemikalieområdet, hvor det internationale spiller en afgørende rolle.
Det er dernæst vigtigt at styrke branchens, industriens, ansvar i forbindelse med det store kemikaliespørgsmål.
Det er urealistisk, for ikke at sige naivt, som nogle ordførere her i dag siger, at spørgsmålet om kontrol med kemikalier og kvalitet af kemikalier er myndighedernes ansvar, at det skal myndighederne klare, og at det skal skatteyderne betale for. Så bliver den opgave ikke løst. Vi er nødt til og give industrien et ansvar.
Det gælder også de enkelte brancher, og det gode i Danmark er, at brancherne faktisk er optaget af at løfte det her ansvar.
Den danske kemiske industri adskiller sig generelt fra sine internationale samarbejdespartnere ved en meget positiv holdning til miljøet og en meget stor ansvarlighed.
Kosmetikbranchen, som har givet anledning til det her forslag, er jo ikke omfattet af den kemiske industri.
Langt de fleste produkter er i øvrigt importeret og har jo af gode grunde ikke den farlighed, der gør, at man normalt vil sige, at de hver især udgør et miljøproblem.
Problemet for kosmetikbranchen er imidlertid, at nogle af de sminker og sæber osv., der anvendes, faktisk indeholder stoffer, som kan udgøre en betydelig risiko for mennesker, og der har været uhyggelige sager på det her område, som har belastet hele branchens renommé og skabt betydelig usikkerhed hos folk.
Derfor er det naturligt for dem at ønske en bedre samfundsmæssig kontrol, også måske af nogle af de mere marginale importører, der er.
Vi har haft samarbejde med denne branche, og der er indgået en aftale om at styrke samfundets tilsyn på det her område, som er virksomhedernes eget ansvar, som en service
for virksomhederne, kan man sige, eller en hjælp til branchen, finansieret af branchen selv, og - som hr. Ole M. Nielsen siger - dermed altså også af forbrugerne selv
Problemet er bare, at en sådan aftale om medfinansiering af løsning af en opgave savner hjemmel i den eksisterende lovgivning.
Det eneste, det her forslag gør, er at give hjemmel for, at denne branche, som selv har ønsket det, og andre brancher, der måtte ønske det, kan bidrage til løsning af de alvorlige problemer med kemikalier ved at give en medfinansiering.
Så er der dem, der spørger: Jamen kunne I ikke bare have klaret det ved finansloven?
Alle, der har fulgt finanslovforhandlingerne, ved, at styrelserne bredt i Folketinget har været udsat for ønsker om nedskæringer af indsatsen.
Alle har samtidig det ønske, at vi på bestående forvaltningsområder øger effektiviteten: hurtigere besvarelser, hurtigere og grundigere behandling af spørgsmålene.
Partierne har bestandig ligesom det store, store flertal af befolkningen et ønske om at styrke indsatsen på miljøområdet.
Alle disse ting går altså ikke sammen, medmindre vi er lidt kreative med hensyn til finansieringen, sådan som det her lovforslag er udtryk for.
Det er fuldstændig ukontroversielt for mig, at vi prøver at skabe større tryghed, når det drejer sig om kosmetik.
Vi bruger jo ikke kosmetik for at ødelægge vores helbred.
Vi bruger kosmetik for - ja, for at have det bedre med os selv og gøre et bedre indtryk på vores omgivelser, end vi ellers gør.
Det skal vi selvfølgelig kunne gøre på en fuldstændig betryggende måde, og en af vejene til at opnå denne tryghed er, at vi får en bedre kontrol, og det vil myndighederne meget gerne medvirke til.
Jeg vil derfor påtage mig det fulde ansvar for, at forslaget er udtrykt på en sådan måde, at det har kunnet give anledning til så mange misforståelser.
For det er i virkeligheden det mest uskyldige, det mest positive forslag; det er det, jeg til hverdag plejer at kalde 2 + 2 = 4-forslag.
Men det har altså ikke været udtrykt på denne måde, og det vil jeg selvfølgelig råde bod på undervejs under udvalgsbehandlingen.
Jeg er overbevist om, at når vi er færdige med det hele, vil vi selvfølgelig også kunne blive enige også om det her forslag.
Jeg påtager mig det fulde ansvar for, at tingene har været udtrykt på en sådan måde, at det har kunnet give anledning til misforståelse, men det synes jeg ikke den gode tanke skal undgælde for.