Mariann Fischer Boel (V), 2003-10-24:
Jeg er næsten ked af at afbryde den debat, som udspiller sig mellem hr. Henrik Vestergaard og hr. Keld Albrechtsen om et emne, som måske ikke relaterer sig sådan direkte til den diskussion og den debat, som vi ellers har her i dag.
Hvis jeg skal konkludere på debatten, så synes jeg da, det har været interessant at høre, at meget store dele af fødevarepolitikken er der en utrolig høj grad af enighed om her i Folketingssalen.
Vi er også enige om, at fødevarerne skal være sikre, og at der skal være en effektiv kontrol med dem.
Vi er altså enige om de mere grundlæggende forhold i vores fødevarepolitik.
Der, hvor uenigheden opstår, er, hvordan vi så når disse resultater; det er den reelle forskel i holdningerne.
Fra oppositionens side har jeg sådan nærmest hørt, at man mener, at det hele kan løses og blive bedre, hvis vi får noget mere af det, vi har i forvejen, altså noget mere kontrol, noget mere bureaukrati og nogle flere penge.
Man har altså ikke opnået det, man ville med den offentligt betalte bespisningordning.
Derfor synes jeg, vi kan drage de samme paralleller til kontrolområdet, at mere kontrol, den samme kontrol som den, vi har i dag, simpelt hen ikke løser problemerne.
Det er ikke antallet af offentlige kontroller og analyser, der er afgørende for fødevaresikkerheden. Det er helt nødvendigt og fuldstændig afgørende, at vi får virksomhederne engageret i selv at være ansvarlige over for de produkter, de leverer.
Det er sådan, den virkelige fødevaresikkerhed skabes.
Den bevidstløse kontrol, altså mere af det, vi har i øjeblikket, flytter ikke noget og fører os ingen steder.
Det er samarbejdet, der skal være med til at løse problemerne.
Så der er to grundlæggende politiske holdninger, der brydes og har været det gennemgående tema i den debat, der har været her i dag: Hvad er det, vi vil have?
Eller tror vi på et alternativ, et samfund, der er åbent over for et reelt samarbejde med borgerne og virksomhederne for at nå fælles mål på det her område?
Og der er vel ikke nogen, der er i tvivl om, at regeringen klart går ind for et samarbejde.
Så vil jeg godt prøve at fokusere på nogle af de helt specifikke spørgsmål, der er blevet rejst i dagens debat.
Det har været nævnt, at reklamer i forhold til vores børn og unge er utrolig vigtige i forhold til den påvirkning, de har.
Der er jo ikke nogen tvivl om, at reklamer ikke er uvæsentlige i forhold til folks indkøbsvaner, og derfor er der vel også virksomheder, der fortsat er parate til at betale for det.
Problemet er bare i dag, at vi ikke isoleret set kan konkludere, at fordi vi vil have en restriktiv holdning på reklameområdet i Danmark, har børn og unge ikke mulighed for på anden vis at skaffe sig viden om, hvad der er interessant at købe - nu snakker vi principielt om de usunde fødevarer, de fede fødevarer, dem, der er fyldt med sukker - fordi vi jo har et samfund i dag, vi har et system i dag, hvor man sidder og zapper og kan gå ind på masser af kanaler i andre lande, hvor man jo har mulighed for at blive gjort bekendt med, hvad der i øvrigt findes på markedet.
Så ved at man bare træffer nogle beslutninger i Danmark om, hvordan reglerne er på det her område, er problemerne altså ikke løst.
Så har der også været rejst spørgsmålet om differentiering af priserne.
Jeg synes egentlig, det er interessant at se, hvordan fødevarepriserne har udviklet sig - det tror jeg også blev nævnt af hr. Anders Stenild i debatten tidligere i dag: Fødevarer har aldrig været billigere.
Hvis vi kigger på udviklingen over de sidste 30-35 år, så er priserne i dag kun en tredjedel af, hvad de var tidligere.
Det burde så have betydet, at der skulle kunne være plads til, at man valgte produkter af en højere kvalitet og dermed også dyrere produkter.
Det har bare ikke været tilfældet.
90 pct. af befolkningen køber i dag ind med tegnebogen, forstået på den måde, at de køber ind med udgangspunkt i, at det skal være så billigt som muligt, når de skal have pengene op af tegnebogen.
Hr. Ole Vagn Christensen havde visse resultater fra det virkelige liv, og dem skal man selvfølgelig bruge under alle omstændigheder.
Men det viser jo bare, at det ikke er prisen, der er afgørende.
i forhold til folks indkøbsvaner, når det drejer sig om frugt og grønt, hvor priserne jo bestemt ikke er steget, og hvor udbuddet er blevet meget større; der har vi jo ikke set en eksplosion i det forbrug, der har været.
Hvis vi kigger på sodavand, må vi jo konstatere, at uanset at sodavand er blevet væsentlig dyrere, så er forbruget eksploderet netop på det område. Så var hr. Christian H. Hansen inde på vores forhold, når vi går ud og kontrollerer, altså hvad det er for en attitude, man skal anlægge over for virksomhederne.
Skal vi fuldstændig afholde os fra at være rådgivere, hvis virksomheden har behov for at få oplysninger om særlige områder?
Nu skal vi jo selvfølgelig ikke i regionerne bestemme, hvilke fliser der skal være på væggene, men jeg mener helt klart, at der er det vigtigt, at vi også tør gå ind og få et samarbejde med virksomhederne.
Med hensyn til berigede fødevarer skal der ikke herske nogen tvivl om, at vi fra regeringens side klart sætter forbrugerhensynet i højsædet.
Vi vil også i de forhandlinger, der foregår i EU, presse på, for at hele diskussionen omkring berigede fødevarer bliver så restriktiv som overhovedet muligt.
Forskningsområdet har været rejst.
Det er fuldstændig korrekt, at de bevillinger, der knytter sig direkte til Fødevareministeriet, er blevet mindre, men det er samtidig klart - og det formoder jeg at de partier, der også har været med i forliget om hele vores forskningsstruktur og -udvikling mener - at i stedet for at gøre det meget mere sektorvis, på de enkelte ministeriers områder, som det har været tilfældet tidligere, og holde pengene indendøre, så har der været et ønske om, at man ville styrke den frie forskning.
Derfor har det for Fødevareministeriets vedkommende betydet, at vi også har måttet levere penge til den pulje på 9½ mia. kr., der nu ligger ovre i Videnskabsministeriets regi. Jeg tror, det var hr. Martin Lidegaard, der nævnede colaautomaternes indtog på skolerne.
Det må klart være skolernes eget ansvar, at der ikke findes automater med søde drikke på skolerne. Med hensyn til økologi: Jeg tror, at i hvert fald de fleste af os har en fælles holdning til, at vi ønsker at styrke økologien, og seneste tiltag på området er 11 mio. kr. til fortsat information på økologiområdet.
Det har der stort set været konsensus om her i Folketinget. Så påpegede hr. Mogens Nørgård Pedersen hele diskussionen omkring fødevaresikkerhed i relation til salmonellakontrol.
Der bliver jeg altså nødt til at sige, at vi både med hensyn til salmonella og til kampylobakter har haft en kurve, der har vist en klart nedadgående tendens.
Det er jo ikke, fordi kontrollen er blevet dårligere, det er, fordi kontrollen er blevet mere fokuseret på de områder, hvor vi ved, der kan være problemer, så det mener jeg er helt afgørende for at udnytte de ressourcer, vi har, bedst muligt. Så har vi jo været langt ude ad tangenten med hensyn til den fælles europæiske landbrugspolitik, som vi jo har haft lejlighed til at drøfte ved mange forskellige lejligheder og også nu senest på hele WTO-området.
Jeg kan forstå, at der skulle være rejst en forespørgselsdebat her i Folketingssalen
til udenrigsministeren og til fødevareministeren, så jeg synes, vi skal henlægge debatten til det tidspunkt, for ellers er det min opfattelse, at vi kommer meget, meget langt ud i periferien af det, som den fødevarepolitiske redegørelse handler om.
Om dyrevelfærd: Der har vi den klare opfattelse, at vi på det område med den fødevarepolitiske redegørelse har sat fokus på dyrevelfærdsområdet, men igen med udgangspunkt i, at det er den enkeltes ansvar, og at vi så igen vil gå ind og fokusere vores kontrol på de områder, hvor vi kan have en fornemmelse af, at der er brodne kar.
Vi har jo også haft en diskussion og får det nu her i EU omkring dyrevelfærd, transport af dyr, og der er regeringens holdning jo ikke ukendt.
Vi arbejder fortsat ihærdigt på, at 8 timers maksimal transporttid vil være det, man kan acceptere.
Med hensyn til GMO har vi jo løbende holdt Folketingets Fødevareudvalg orienteret om den nationale strategi, som vi arbejder med på det her område, og der vil blive fremsat et lovforslag i Folketinget efter nytår.
Jeg ved altså ikke, om vi skal tage diskussionen på nuværende tidspunkt.
Der er jo ikke nogen tvivl om, at vi må tage en drøftelse af moratoriet, som hr. Keld Albrechtsen henviser til, når vi nu får de første ansøgninger i forbindelse med møderne i EU.
Og jeg har også forstået, at udvalget er orienteret om de retlige problemer, der kan være i forbindelse med moratoriet.
Så vender hr. Keld Albrechtsen tilbage til diskussionen
De tal, som Det Økologiske Råd har fremlagt, har jeg i øvrigt fået et spørgsmål om, og det vil hr. Keld Albrechtsen selvfølgelig få et svar på.
Men de vurderinger, vi har gjort på området, gør, at vi konkluderer, at man ikke kan drage sammenligninger og konklusioner, som det talmateriale, der er fremlagt, i realiteten ikke kan bære.
Men jeg synes, vi har haft en god diskussion og debat her i Folketinget.
Når vi snakker fødevarer, så tror jeg aldrig, vi bliver færdige, så der vil sikkert være basis for, at vi får flere forskellige lejligheder til at vende tilbage til det her område.