Søren Søndergaard (EL), 2003-06-03:
Jeg er sådan set enig med statsministeren i, at diskussionen ikke har været særlig fokuseret.
Jeg er også enig med statsministeren i, at der måske har manglet lidt brod og ligesom lidt kontant afregning.
Enhedslisten og andre partier har forsøgt at sætte fokus på spørgsmålet om arbejdsløsheden, på spørgsmålet om beskæftigelsen.
Det har statsministeren ikke rigtig villet diskutere, og det diskuterer statsministeren heller ikke rigtig i sin opsamling.
Vi mener, at det er noget, der interesserer mennesker, fordi det er noget, der berører mennesker.
Lad os bare tage et par enkelte tal.
Hvis vi tager fra marts 1999 til marts 2003, er arbejdsløsheden blandt akademikere steget fra 4,6 pct. til 6,3 pct., blandt elektrikere fra 1,6 pct. til 5,6 pct., i byggefagene fra 7,2 pct. til 9,4 pct. osv.
I en række vigtige fag, hvor mennesker arbejder og henter deres udkomme, er der sket en markant stigning i arbejdsløsheden.
Det har vi af hensyn til de mennesker, det rammer
, af hensyn til deres familier, af hensyn til deres børn - det har noget at gøre med det der med den sociale arv og sådan nogle ting - og af hensyn til alle de mennesker, der frygter at blive ramt af arbejdsløsheden, forsøgt at gøre til det centrale i denne debat.
Jeg synes også, at statsministeren har været overfladisk i sin besvarelse af nogle af de spørgsmål, som er blevet rejst, og som han så alligevel er gået ind på.
Tag nu den bekymring, som er blevet udtrykt af vores medlemmer fra Grønland og Færøerne.
De har jo sagt noget meget tydeligt til statsministeren, som statsministeren ikke forholder sig til.
Hvad er det, de har sagt?
Lad os tage udgangspunkt i missilskjoldet.
De har sagt: Vi har lavet en aftale med den danske regering, hvor vi har forsøgt at få selvbestemmelse i Grønland med hensyn til, om der skal stationeres elementer til et missilskjold i Grønland.
Det er noget, som statsministeren gang på gang har understreget.
Det er også noget, som statsministeren har fået skrevet ind i den erklæring, der er lavet sammen med grønlænderne, altså at der er grænser for, hvor langt man kan gå på grund af grundloven.
Men samtidig har statsministeren jo været ude i går og i dag og sige, at statsministeren ikke ser noget perspektiv i at ændre grundloven.
Hvordan sikres der mere selvstændighed for Grønland og Færøerne, hvis det rammer mod grundloven og statsministeren ikke vil ændre grundloven?
Lad os dog få et svar, vil jeg sige til statsministeren.
Så er der spørgsmålet om masseødelæggelsesvåbnene.
Der vil jeg først sige, at jeg er dybt imponeret af statsministerens engagement, måske ikke så meget i spørgsmålet, men mere engagementet, når han skal fortælle om de her masseødelæggelsesvåben, der er blevet brugt mod den irakiske befolkning, som om det var et eller andet, der foregik i går.
Nu er det lige slemt, at det er foregået for mange år siden, eller det foregik i går, men det foregik altså i 1988.
Problemet er, at enhver ved, at den regering, der sad i 1988, intet gjorde for at protestere mod det.
Jeg har jo spurgt statsministeren, for han sagde: Hvor var venstrefløjen dengang?
Ja, vi fra venstrefløjen stod derude og demonstrerede imod Saddam Hussein.
Så jeg spurgte: Hvor var statsministeren?
Statsministeren havde ikke lige udtalt sig om det spørgsmål, men regeringen havde vel udtalt sig.
Nej, der blev tilsendt et fedtet notat fra Udenrigsministeriet om, at man vistnok ovre i FN helt generelt havde udtalt sig mod anvendelse af giftgasser i Iran-Irak-konflikten.
Det var, hvad det kunne blive til.
Men hvor lå der en klar afstandtagen fra den borgerlige regering, som statsministeren var en del af på det tidspunkt?
Da glemte man det.
Dengang det var aktuelt, glemte man det.
Jeg er dybt imponeret over statsministerens evne til ligesom at engagere sig, når han skal prøve at tale uden om den historie.
Men virkeligheden er jo, at man har forsøgt at give det indtryk, at den aktion, der skulle gennemføres, skulle gennemføres for at afvæbne Saddam Hussein. Så har man selvfølgelig et problem, hvis det viser sig, at Saddam Hussein ikke har de masseødelæggelsesvåben, som man skulle finde.
Jamen, siger statsministeren, der var en masse
andre gode grunde til at afvæbne Saddam Hussein
Ja, jeg er helt enig.
Det var bl.a. derfor, vi fra venstrefløjens side protesterede, dengang den borgerlige regering understøttede, at man fra Helsingør Skibsværft byggede krigsskibe til Saddam Hussein.
Der var masser af grunde til at gå imod Hussein, og det har der været, siden han kom til magten.
Der har altid været grunde til at være imod Saddam Hussein, så det er helt klart.
Problemet er, om man tror på en international retsorden.
Det er jo spørgsmålet.
Der er jo mange steder, hvor der er grunde til at gøre noget mod regimer, der ikke opfører sig ordentligt, men hvor ligger det grundlag fra FN, som bemyndiger en aktion på baggrund af ønsket om at komme af med Saddam Hussein, fordi han er en ond diktator?
Det synes jeg statsministeren skal svare på.
Hvis statsministeren kan gå herop og sige, at i resolution dit og dat står, at Saddam Hussein er en ond fyr, og derfor har vi ret til at lave en militær intervention, så er det fint.
Så skal jeg undlade nogen sinde at berøre det spørgsmål mere, mens jeg er medlem af Folketinget.
Men gør lige det, vil jeg sige til statsministeren.
Så var der en interessant artikel i dag i Berlingske Tidende, hvor der står: Hvis Irak,
hvorfor så ikke Burma?
For en anden interessant ting er jo den meget selektive opfattelse, statsministeren har af, hvor der skal gribes ind.
Men jeg kunne egentlig godt tænke mig, at statsministeren svarede.
Hvis der skal gribes ind over for diktatoren Saddam Hussein, hvorfor skal der så ikke gribes ind over for diktaturet i Burma?
Hvorfor skal der ikke laves en militær aktion, hvor man sætter diktaturet i Burma stolen for døren?
Og hvad med Tjetjenien?
Statsministeren nævnte massegrave.
Statsministeren nævnte mord på uskyldige; ja, det foregår i Tjetjenien.
I Tjetjenien kan man uden for alle russiske militærbaser finde massegrave. Senest er der forleden nu igen blevet myrdet menneskerettighedsaktivister af russiske styrker.
Hvornår ser vi handling fra regeringen der?
Der ser vi smiskeri med Putin
Hvornår ser vi handling?
Hvornår ser vi aktivitet?
Eller er det kun Saddam Hussein, fordi der tilfældigvis var meget olie i Irak, og så var det dér, der skulle slås til, hvorimod man ikke har
den samme interesse, når det gælder Burma, eller når det gælder Rusland, eller når det gælder alle de andre steder, hvor der er diktatorer, som bør bekæmpes.
Jeg synes, statsministeren skylder en besvarelse.
Så til sidst
: Da statsministeren og regeringen åbenbart ikke synes, at det der med folks bolig er et vigtigt spørgsmål - jeg synes ellers, det er et utrolig vigtigt spørgsmål, fordi alle bor jo et sted, men det synes man ikke fra regeringens side - så ville man snakke om kriminalitet. Jeg blev egentlig glad for statsministerens indledning.
Vi lovede at forhøje strafferammen for vold og voldtægt, sagde statsministeren.
Det er sket, og vi ser nu de første resultater.
Så tænkte jeg, at nu kommer resultaterne af, at man har forhøjet strafferammen.
Hvad var så resultaterne?
Jo, resultaterne var en begyndende stigning i længden af fængselsstraffe for vold. Jamen herregud, er det et resultat?
For hvem?
Jeg synes, det interessante resultat, hvis man vil bekæmpe vold, er, at antallet af voldssager går ned, og at antallet af anmeldelser af vold går ned.
Fra det øjeblik, regeringen satte sig i taburetterne, er antallet af grove voldstilfælde steget i Danmark; fra den dag statsministeren tog taburetten, er antallet af grove voldstilfælde steget i Danmark på trods af, at man har forlænget straffen. Så vi må bare konstatere, at det ikke har hjulpet.
Det har ikke hjulpet at forlænge straffen, for man har ikke fået gjort noget ved den grove vold.
Den er tværtimod steget.
Det er derfor, man selvfølgelig må stille spørgsmålet: Hvad gør vi så i stedet?
Det, der vil være oplagt at gøre, vil være forebyggelse.
Derfor leder man selvfølgelig i den resolution, som kommer fra regeringen, og som statsministeren har skrevet, efter: Hvor er der ét ord om forebyggelse? Man leder, og man leder, men man leder forgæves, for der er ikke ét ord om forebyggelse, ikke et eneste ord.
Derfor vil der ske det, uanset hvor mange gange man vedtager det her sammen med Dansk Folkeparti, og det kan man jo gøre til et fast ritual og gøre hver torsdag morgen i hele næste folketingssamling, at volden i Danmark vil stige, medmindre man gør noget ved årsagerne til volden.
Hvis regeringen en dag skulle få den opfattelse, at man vil gøre noget ved årsagerne til volden; hvis regeringen en dag skulle få den opfattelse, at man vil gøre noget ved årsagerne til, at der er diktatorer i verden; hvis regeringen i det hele taget får den opfattelse, at man vil gøre noget ved årsagerne til problemerne, så kan den henvende sig til Enhedslisten, for så er vi lydhøre.
Indtil da må vi sige, at der har vi ikke noget at byde på.