Søren Kolstrup (EL), 1999-05-07:
Når jeg hører SF's ordfører og Det Radikale Venstres ordfører i dag, kan jeg jo ikke andet end at komme i godt humør, fordi det er rart somme tider ikke at være i nærheden af den her smudsige verden.
Der er nogle mennesker i det her samfund, der har behov for at gå i kirke, der er nogle, der har behov for somme tider at meditere, og så er der nogle, der har behov for grønne drømme.
Og det forstår jeg så udmærket godt.
Lad os ikke beskæftige os med de her væmmelige paragraffer, men lad os bare tænke grønt og sige det, som vi altid har sagt: Vi vil have mere vedvarende energi, og vi vil have en stram CO2-politik.
Virkeligheden?
Jeg beklager, den er en anden.
Det her forslag lægger op til, at alle forbrugere fra den 1. januar 2003 skal have ret til uden begrænsning at vælge egen elleverandør.
Den totale markedsåbning er besluttet, og hermed har man brudt med Danmarks syn på atomkraftstrøm, som nu frit kan importeres.
Det kunne man jo også tidligere lidt, men nu kan det i hvert fald frit importeres, og der er fri adgang på alle hylder; værsgo!
De atomkraftværker, der er blevet fri for gæld, kan producere til en elpris, der virkelig er konkurrencedygtig, langt under de kulfyrede danske værkers pris.
Lægger man hertil, at den teknologiske udvikling har gjort det muligt at forlænge en reaktors levetid, skulle atomkraften have fået i hvert fald en lidt bedre chance for at overleve.
Vi, der har sagt utvetydigt nej til denne form for energi, har lidt et midlertidigt nederlag med denne reform.
Det er den danske model med mindstepriser, der nu lægges i graven.
Disse firmaer med den store overkapacitet arbejder først og fremmest politisk, og dermed har regeringspartierne og SF og selvfølgelig de borgerlige partier vendt ryggen til alle de vindkraftorganisationer i Tyskland, der har sagt nej tak til liberaliseringen i Tyskland.
Altså netop de vindkraftorganisationer, der ville fastholde mindsteprismodellen, som netop har givet Spanien, Tyskland og Danmark en førerstilling på vindkraftområdet.
Men så ved jeg godt, at så har SF og regeringspartierne jo to grønne fjer.
Man siger, at der skal indføres CO2-kvoter og grønne beviser som erstatning for såkaldte tilskud til de vedvarende energikilder.
Men bag de smukke ord gemmer sig så blot en ny liberalistisk politik, fordi markedet føres ind i CO2-politikken, og markedet føres ind i den grønne politik.
Hertil kommer, at man har åbnet for en række undtagelser fra CO2-målsætningen.
Jeg vil gerne spørge ministeren: Når det drejer sig om CO2-kvoterne, hvordan skal man så forstå § 4 i lovforslag nr. L 235?
Jeg læser det sådan, at de små elproducenter skal undtages fra CO2-kvoterne.
Er det korrekt opfattet?
Og i givet fald: Hvor meget fylder de dér små elproducenter?
Det er det ene spørgsmål.
Det andet spørgsmål er: Jamen hvad skal man stille op med § 7?
Skal den forstås sådan, at der åbnes en ladeport så bred, at man gennem den også kan undsige CO2-målsætningen?
Så der ligger to sæt af problemer: undtagelsesbestemmelserne og den nyliberalistiske politik.
De kan jo overskrides med en uskyldig afgift.
Hvem der skal betale denne afgift, melder loven intet om.
Er det fru Hansen, der skal bøde for fremme af en dansk forureningspolitik?
Eller flyttes afgiften ensidigt over på den sideløbende varmeproduktion, så det er varmeproduktionerne, der nu får smæk?
Loven er fyldt med huller.
Uforbrugte kvoter kan overflyttes til det efterfølgende år.
Der kan købes kvoter i udlandet, så forhøjes elværkets CO2-kvoter, og loven tillader sågar, at såfremt der bliver en uventet stigning i efterspørgslen, som det hedder, ja, så må ministeren forhøje den samlede kvote.
Det andet problem omkring de grønne fjer er så de grønne beviser.
Den succesrige danske mindsteprismodel, hvor staten har støttet elproduktionen med 27 øre for hver kilowatt, kastes på møddingen.
Distributionsselskaberne, der sælger strøm til kunderne, forpligtes til at købe disse VE-beviser, som udstedes til producenterne.
Men VE-beviserne skal være omsættelige, og så siger man så, at der på længere sigt skal laves et finansielt marked.
Det vil sige
- ja, jeg kan se, den socialdemokratiske ordfører nikker - at så skal udbygningen med VE-beviser altså være afhængig af en markedspris, og så skal den være afhængig af den pris, som nu tilfældigvis er på VE-beviserne.
Efter Enhedslistens vurdering vil dette nyliberalistiske makværk aldrig kunne indfri de grønne mål.
Vindmølleudviklingen i Danmark vil blive bremset, måske helt stoppe, systemet vil brase sammen.
Det politiske perspektiv, vi står over for, er, at vi i den kommende tid enten kan opleve, at de såkaldt grønne partier, hr. Martin Glerup, fru Anni Svanholt, vil ydmyge sig mere og mere over for Danmarks skyggeminister, hr. Peter Hansen-Nord.
Det er den ene udviklingslinje.
Den anden udviklingslinje er, at forliget vil blive sprængt i stumper og stykker.
Det sidste er sandsynligt, og det er i hvert fald ønskeligt, hvis man vil grønne mål.
For forudsætningen for at nå målene er jo også, at man vil midlerne.