runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Løkke Rasmussen (V), 2004-04-20:
Det er sådan, at mit ministerium den 22. oktober 2003 udsendte et brev til alle amter med en beskrivelse af den nye måde, der skal registreres på fra 1. januar i år, for at få
en retvisende registrering, hvor vi altså ikke noterer folk ned, som om de slet ikke har ventet, når de har ventet, og hvor vi ikke noterer folk ned som havende ventet i 19 år, hvis de de facto ikke har ventet.
I forbindelse med det brev udsendte vi også en opgørelse bagudrettet, så vi har ikke hemmeligholdt nogen tal.
Der er sådan set heller ikke grund til at gå og hemmeligholde nogle tal, for de tal viser altså, at ventetiden under et, bagudrettet, er faldet fra udgangen af 2001 til udgangen af 2003 med 25 pct. - med en fjerdedel.
Og hvorfor skulle jeg gå og hemmeligholde nogle tal, der viser, at ventetiden er faldet med 25 pct., mens jeg i øvrigt har lagt meget energi i at fortælle om, at de fremadrettede ventetider er faldet med 20 pct.?
Jeg siger, at fremadrettet skal patienterne vente 20 pct. mindre, end de gjorde før, og de bagudrettede tal viser, at ventetiden er faldet med en fjerdedel.
Hvad er min interesse i at gå og hemmeligholde de tal? Når jeg ikke har gjort meget for at markedsføre de tal, så er det alene, fordi jeg ikke mener, man kan fæste lid til dem.
Det kan man ikke klandre mig for.
Det skal man klandre mine forgængere for, for man må altså konstatere, at den måde, man har registreret det, der er sket i sundhedsvæsenet, på, er sket med en sådan lemfældighed, at der ikke er nogen, der kan sige noget sikkert om, hvad den reelle ventetid var.
Men nu bliver der spurgt til tallene, og derfor har vi lavet en kørsel i går, og den viser som sagt, at hvis man opgør verdens tilstand på samme måde som den tidligere regering, så har der været et fald i ventetiden på en fjerdedel.
Birthe Skaarup (DF), 2004-04-20:
Nu er det jo sådan, at vi også er optaget af ventelisteproblematikken i Dansk Folkeparti, og det er klart, at når den er oppe til debat, så fremkalder det jo selvfølgelig nogle spørgsmål og specielt også i forhold til det, Ugebrevet Mandag Morgen i går var ude med.
Nu har ministeren svaret på en del af de ting, jeg også ville spørge om, til fru Lone Møller, men jeg vil da godt høre: Har det udsagn, som Ugebrevet kommer med, om, at det er hidtil hemmeligholdte tal, der har været brugt i ministeriet, sin rigtighed?
Jeg synes, at det er godt at få frem, også fordi borgerne naturligvis er meget fokuseret på det her område.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2004-04-20:
Nu praler vi ikke.
Der er sådan set ingen grund til at gå og prale, for enhver patient og enhver læge kan jo ved selvsyn konstatere, at hvor man for blot 2 år siden skulle vente i månedsvis for at komme i behandling for banale sygdomme, så skal man vente meget kortere tid i dag.
Det behøver vi ikke at gå og prale med.
Det kan alle se.
Men når fru Lone Møller nu spørger så direkte og beder om, at jeg indestår for de positive resultater, vi har opnået, så gør jeg det da gerne.
Og der er situationen jo altså den, at hvor man f.eks. i juli 2002 skulle vente 26 uger for at få fjernet sin brok, ja, så skulle man i sidste måned kun vente 16 uger.
Det er et fald på 39 pct.
Hvor man i juli 2002 skulle vente 33 uger for at få ordnet en grå stær, så skulle man i sidste måned kun vente 15 uger, et fald på 54 pct. Tallene taler for sig selv, og jeg vedstår dem gerne.
Lone Møller (S), 2004-04-20:
Jeg er enig med ministeren i, at det, der må være af interesse for borgerne, i hvert fald for dem, der venter på sygehusbehandling, er, hvornår de kan blive behandlet.
Nu er det jo sådan, at regeringen holder mange fine taler og ikke undlader nogen lejlighed til at prale med, at den har fået nedbragt ventelisterne.
Ministeren siger selv, at historisk set kan vi nok ikke lave en sammenligning.
Vil det sige, at vi kan forvente, at regeringen ikke mere slår om sig med dens meget store fortræffelighed i forhold til at nedbringe ventelisterne, men er mere optaget af, at patienterne kommer hurtigere til, også ud over de 18 udvalgte diagnoser?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2004-04-20:
Jeg er meget glad for, at fru Lone Møller her i dag spørger ind på en sådan måde, der jo afslører, at fru Lone Møller er enig med mig i, at der ikke er nogen grund til at så tvivl om regeringens resultater.
For der er, som fru Lone Møller selv siger det, ingen tvivl om, at ventetiderne på 18 udvalgte mest almindelige planlagte operationer er faldet ganske markant.
Det er vi enige om, godt for det.
Så er det klart, at vi også har brug for at have nogle bagudrettede registreringer.
Man kan sige, at for den patient, der endnu ikke er behandlet, er det jo altså mest interessant at vide, hvor længe man skal vente, før man kommer i behandling.
For vores samlede vurdering af, hvor godt vores sygehusvæsen fungerer, er det interessant for os at vide noget om, hvordan de patienter, vi har behandlet, er blevet behandlet, og hvor lang tid det tog.
Her er det så, at jeg har det problem, at den måde, man har registreret det på, før jeg kom til, for at sige det meget mildt og diplomatisk, i den grad er vilkårlig.
Nu drager jeg så omsorg for, at vi får nogle rigtige tal, men jeg må altså leve med, at de bliver svære at sammenligne med de historiske tal, fordi de historiske tal i vid udstrækning var uretvisende. Men jeg kan altså konstatere, at hvis man registrerer på den måde nu, som man gjorde under den tidligere regering, så har vi under et oplevet, at patienterne skal vente 25 pct. mindre.
Med udgangen af 2001 var den bagudrettede ventetid 102 dage, hvis vi tager alt under et.
Med udgangen af 2003 var den bagudrettede ventetid 76 dage, altså et fald på 25 pct.
Men jeg praler ikke med det, for det er ikke retvisende.
Det kan være, at faldet er endnu højere.
Det kan også være, at faldet er marginalt lidt lavere.
Lone Møller (S), 2004-04-20:
Nu kan jeg forstå, at de opgørelser, som man benytter sig af i dag, er fremkommet ved, at man ligesom har lavet et uvægtet gennemsnit af 18 udvalgte behandlinger, og der er jo ingen tvivl om, at på nogle områder er ventetiden faldet.
Mener ministeren, at det derudfra kan konkluderes, at ventelister for alle former for diagnoser er faldet 6-7 uger?
Eller kunne det give et helt andet tal, hvis vi lavede en beregning på samtlige diagnoser, som i dag er tilskrevet sygehusbehandling?
Karen J. Klint (S), 2004-04-20:
Mit spørgsmål handler måske også lidt om troværdighed, som ministeren endte med at tale om i sit svar til fru Birthe Skaarup her.
Det handler om det, der stod i Søndagsavisen, hvor ministeren selv er inde at argumentere for prioriteringerne inden for sundhedspolitikken.
Der er et historisk tilbageblik på, at en toppolitiker i 2001, en toppolitiker, der gerne ville være statsminister, kommer med nogle forudsigelser på sundhedsområdet, udtrykker nogle stærke følelser omkring det uværdige i at have enestuer og også siger, at der nok skal store penge på bordet.
Sådan lidt kort fortalt var det i hvert fald det, der blev sagt i marts 2001.
Mit spørgsmål lyder: Når en kommende statsminister giver nogle principielle udsagn til befolkningen, skal man så ikke fæste lid til dem?
Bjarne Laustsen (S), 2004-04-20:
Venstres ordfører, hr. Flemming Oppfeldt, bragte selv på banen, at lovforslaget kan stride imod princippet i det kommunale selvstyre om, at kommunerne i udstrakt grad selv forvalter tingene.
Her kommer regeringen med et tilsyn, og jeg vil gerne spørge Venstres ordfører, hvordan man egentlig har tænkt sig det skal ske.
Er det bare en kontrol, eller skal det følges op af vejledning og påvisning af gode eksempler?
Hvad skal der til, for at kommunerne retter ind, sådan som man gerne vil have det?
Er det med stokkemetoder, hvis de ikke gør det, eller hvordan og hvorledes ser det ud?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2004-04-20:
Jeg kan bekræfte, at der år for år både under den tidligere regering og under den regering, der var før, og under den regering, der var før igen, har været en udvikling i vores sundhedsvæsen, hvor der år for år er blevet behandlet flere patienter.
Men det rokker altså ikke ved, at man efter regeringsskiftet, da vi traf beslutningen om ikke bare at give amterne nogle penge på blokken, men meget målrettet besluttede at give en saltvandsindsprøjtning, hvis amterne kunne dokumentere, at der blev behandlet patienter, kan se nogle kurver, som i den grad peger den rigtige vej.
Det er derfor, vi oplevede den eksplosive stigning i antallet af behandlede patienter i 2002, nemlig 60.000 flere end sidste år.
Det er derfor, at patienter, der har skullet gå og vente f.eks. på en hofteoperation, kan opleve, at hvor de i juli 2002 skulle vente 30 uger, skulle de i sidste måned kun vente 17 uger; hvor hoftepatienter i juli 2002 skulle vente 33 uger, skulle de i sidste måned kun vente 19 uger; hvor folk, der skulle have en grå stær-operation i juli 2002 skulle vente 33 uger, skulle de i sidste måned kun vente 15 uger. Kort sagt, et ventelisteproblem på et helt andet og meget lavere niveau end det, vi har set historisk.
Bjarne Laustsen (S), 2004-04-20:
Jeg spørger selvfølgelig, fordi jeg bliver nødt til at spørge lidt mere til, hvordan systemet egentlig bliver.
Vi har en forsikringsordning, der er statsligt forankret, nemlig i a-kasse-reglerne, hvor den er nærmere beskrevet, og ministeren har fuldstændig snor i det.
Men hvordan ser Venstre på det forhold, at nogle kommuner bruger det kommunale selvstyre til at afgøre, hvordan og hvorledes de synes tingene skal være?
Hr. Flemming Oppfeldt har sandsynligvis læst KL's og Københavns og Frederiksberg Kommuners høringssvar og har set, hvad de mener om lovforslaget.
Pernille Falcon (EL), 2004-04-20:
Vi kan fra nu af og til juleaften diskutere alle mulige tekniske fiksfakserier, smileyer i rødt, gult og grønt, screeninger, hvor Arbejdstilsynet skal gennemgå samtlige arbejdsmiljøproblemer på en arbejdsplads i løbet af 1½ time, aftaler ude på den enkelte arbejdsplads, som kan sætte arbejdsmiljølovgivningen og Arbejdstilsynet ud på et sidespor, men det grundlæggende er, at regeringen siden sin tiltræden systematisk har skåret ned på kravene til arbejdsgiverne og forringet de ansattes muligheder for et bedre arbejdsmiljø.
Lad mig tage det vigtigste først, nemlig spørgsmålet om BST-dækning af alle virksomheder.
Samtidig med at regeringen og medløberpartierne nu vil fjerne BST-tilslutningen,
har de ikke været i stand til at pege på problemer i BST's rådgivning af virksomhederne.
Det eneste argument, jeg har hørt mod BST,
er, at der kun er pligt til tilslutning og ikke til brug af BST.
Det er for mig uforståeligt, at man i stedet vil skylle barnet ud med badevandet.
Hvorfor kan alskens rådgivningsfirmaer ikke være lige så gode som BST?
Det er der flere grunde til.
Først og fremmest har de enkelte BST'er opbygget og samlet en bred erfaring om arbejdsmiljøproblemer, som bygger på et helhedssyn.
Arbejdsmiljøproblemet er jo tit meget mere sammensat, end det umiddelbart ser ud.
Endelig vil jeg fremhæve den erfaringsopsamling, som ligger i BST-systemet, både erfaringer med forholdene på de enkelte virksomheder, erfaringer inden for de enkelte brancher og erfaringer med de helt specifikke arbejdsmiljøproblemer. Et andet problem i regeringens arbejdsmiljøindsats har været nedskæringerne inden for Arbejdstilsynet.
Det er sket i sammenhæng med, at Arbejdstilsynet især skal prioritere de fire indsatsområder: dødsulykker, tunge løft, ensidigt gentaget arbejde og det psykiske arbejdsmiljø.
Fra Enhedslistens side har vi sagt, at det er godt, at der bliver sat konkrete mål for nedbringning af skader på disse områder, men vi har også påpeget, at en samtidig nedskæring af Arbejdstilsynet kan få meget alvorlige konsekvenser for, om de ansatte kan få hjælp fra Arbejdstilsynet på andre områder.
Når regeringen nu i forbindelse med det her lovforslag bryster sig af, at der tilføres flere ressourcer til Arbejdstilsynet, de 140 tilsynsførende, er der bare tale om at rette op på de nedskæringer, der allerede er gennemført.
Vi står stadig i en situation, hvor tusindvis af mennesker lever med et alt for ringe arbejdsmiljø, som fører til stress, nedslidning og ulykker.
Det er et af de helt store velfærdsproblemer, og samtidig fører det til et samfundsøkonomisk spild i milliardklassen.
I virkelighedens verden er der på mange områder brug for helt nye tanker i arbejdsmiljøpolitikken.
Jeg vil f.eks. fremhæve problemer med arbejdstempoet, som er en konsekvens af nedskæringer, bl.a. af normeringerne i de offentlige institutioner og udliciteringer af f.eks. rengøring og bustransport.
Det er fuldstændig grotesk, at de arbejdende lider under et stadig højere tempo, samtidig med at hundredtusinder ikke har et arbejde.
Forslaget her peger på flere punkter i den forkerte retning, og Enhedslisten kan derfor ikke støtte det.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-04-20:
Vores bud er jo nøjagtig det samme på hele området.
Det er jo klart, at vi er nødt til at tage fat de steder, hvor der er seriøse arbejdsmiljøproblemer, og det gør vi helt igennem med hele denne her reform, både med partsaftalerne, med screeningen, med rådgivningspåbud osv.
Vi sørger - i øvrigt i forlængelse af en fremragende arbejdsskadereform, hvor man jo også netop tager fat på nogle af de arbejdsskadeformer, som er de hyppigste, og som er de væsentligste - nu med den nye regering for decideret at gøre en indsats, hvor man både på arbejdsskadeområdet og på arbejdsmiljøområdet tager fat der, hvor der er allermest behov for det, fordi folk kommer mest til skade, eller fordi der er flest ulykker, frem for bare at sige, at en eller anden branche skal straffes, fordi der vistnok er nogle i branchen, der ikke gør det godt.
Nej, lad os nu se på de enkelte virksomheder, lad os se på de enkelte skader og problemer og så få løst dem ude på virksomheden, bl.a. skal jeg tilføje med inddragelse af arbejdsmarkedets parter i partsaftalerne.
Pernille Falcon (EL), 2004-04-20:
Fru Charlotte Dyremose sprang let og elegant hen over hele det offentlige område, og det blev til en snak om indkøb af stole og borde.
Altså nu er arbejdsmiljøet på det offentlige område inden for mange brancher meget belastet.
Der sker det med det her forslag, at man faktisk fjerner penge fra det offentlige område til en arbejdsmiljøindsats.
På hvilken måde vil regeringen så sikre, at arbejdsmiljøet inden for det offentlige forbedres, når der samtidig er en meget, meget stram styring af den offentlige økonomi, der er et skattestop, og der er forringede muligheder i kommunerne og i amtskommunerne til de opgaver, de faktisk løfter?
Jeg er klar over, at regeringen tror, at det er guld og grønne skove rent økonomisk i kommuner og amter, men det er det faktisk ikke, så de kommer frygtelig i klemme.
Hvad er regeringens bud på at løfte arbejdsmiljøet inden for det offentlige område, når der ikke er penge, men der forsvinder penge?
Charlotte Dyremose (KF), 2004-04-20:
Det er rigtigt, at der er den ideologiske forskel, at jeg mener, man skal straffe dem, der har problemer med arbejdsmiljøet, og ikke straffe dem, der ikke har problemer med arbejdsmiljøet, hvor den tidligere regering så valgte at straffe alle, blot fordi de havde en virksomhed.
Det der med, at det skulle være sådan et ideologisk korstog mod lønmodtagerne, er jo simpelt hen noget pjat, for man kan jo også se i lovforslaget, at noget af det, der indgår, netop er aftalemodellen, hvor arbejdsmarkedets parter får langt større indflydelse, end de har haft før, og får mulighed for selv at aftale sig frem til nogle retningslinjer for arbejdsmiljøet, netop for at inddrage begge sider.
Så det handler altså på ingen måde om et korstog, og det fremgår også af lovforslaget og de tiltag, der anbefales i det.
Men det er rigtigt, at rent ideologisk mener jeg ikke, at der er noget som helst hensigtsmæssigt i at straffe samtlige virksomheder uden at få dem til at gøre noget godt.
Jeg vil langt hellere gå efter de virksomheder, som virkelig har problemer, og så bruge færre ressourcer på de virksomheder, som ikke har nogen problemer, og så ser jeg ikke noget galt i, at man søger rådgivning der, hvor man helst vil det, frem for der, hvor staten nu engang finder ud af at man skal søge den.
Pernille Falcon (EL), 2004-04-20:
Det er en kritik, jeg godt kan tilslutte mig fuldt ud. Jeg synes, det ville være helt oplagt, hvis man fra regeringens side havde sagt, at virksomhederne skulle være tilsluttet så vel som forpligtet til at bruge rådgivningen.
Det, der virker besynderligt på mig i hele den her argumentation, er, at fru Charlotte Dyremose så formulerer, at på baggrund af regeringens ideologiske korstog, eller at det er ren ideologi, der er tale om, så vil man faktisk gribe det an på en helt anden led.
For mig ser det ud, som om det primære mål simpelt hen er at afskaffe BST, netop fordi der er lønmodtagerindflydelse, og så få andre aktører på banen.
Hvad er ellers baggrunden, hvis det er sådan, at man faktisk mener noget med sin kritik af, at BST ikke blev brugt aktivt?
Charlotte Dyremose (KF), 2004-04-20:
Hr. Ole Vagn Christensen løser bare ikke det problem, at masser af danske virksomheder ikke har benyttet sig af BST.
Masser af virksomheder har bare betalt til den, og så har de ikke benyttet sig af den.
Det er jo fuldstændig lige meget, hvilken potentiel hypotetisk indflydelse man kunne have haft i en sådan BST, hvis man ellers havde benyttet den, når man ikke benytter den.
Det, vi så gør nu, er, at vi sikrer os, at de virksomheder, der har nogle problemer, de ikke selv får løst på den ene eller den anden måde, og det kunne jo bl.a. være, at lønmodtagerne gjorde opmærksom på de problemer over for Arbejdstilsynet, rent faktisk bliver pålagt at bruge en rådgivning og få løst problemerne.
Problemet er jo dybest set, og der kommer vi tilbage til det her med, at det var nødvendigt at vende bøtten, at vi altså desværre stadig har nogle brodne kar, vi har stadig væk nogle væsentlige arbejdsmiljøproblemer, som vi er nødt til at anerkende at vi bare ikke har fået løst med det gamle system.
Derfor har vi valgt at sige, at nu bliver vi nødt til at tage drastiske midler i brug; nu bliver vi nødt til at være sikre på, at vi får the bad guys og ikke bruger så meget tid på dem, der fungerer udmærket, for vi skal have gjort op med de væsentlige problemer, der er på arbejdsmiljøområdet.
Ole Vagn Christensen (S), 2004-04-20:
Nu var det fru Charlotte Dyremose, der brugte udtrykkket bureaukratisk model.
Derfor tog jeg det udtryk op, og så spurgte jeg, om ikke det havde medført, at man sådan set havde fået et forbedret arbejdsmiljø i forhold til, hvordan den øvrige verden så ud, ved at man netop havde et partssystem. Vi har jo ingen garanti for med det her lovforslag, at vi sådan set får et partssystem i fremtiden, og vi har i særdeleshed ingen garanti for, at det kan leve op til det, der har været forudsætningerne tidligere, nemlig sikkerhedsorganisation og sikkerhedsgrupper, som sådan set gik ind og påtog sig et ansvar, og som også havde en part, de kunne tro på, nemlig BST, som var den part, som begge parter sagde de havde tillid til kunne løse de her opgaver.
Dermed havde man givet hinanden hånd på, at den rådgivning og den vejledning, der kom derfra, var man enig om var neutral, og at den var af en sådan karakter, at det var noget, der kunne skabe et bedre arbejdsmiljø.
Det har vi heller ingen garanti for vil ske i fremtiden.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-04-20:
Jeg er da glad for, at hr. Ole Vagn Christensen og jeg nu kan blive enige om, at det var en meget bureaukratisk model, den tidligere regering havde.
Jeg synes, at hr. Ole Vagn Christensen meget godt illustrerer, hvad problemet har været, for situationen er jo den, at vi stadig væk har væsentlige arbejdsmiljøproblemer på danske arbejdspladser.
Situationen er også den, at de tidligere modeller ikke har løst de væsentlige problemer.
Derfor bliver vi nødt til at vende bøtten på hovedet; derfor bliver vi nødt til at se, hvordan vi kan sikre os, at vi kan gøre noget ved det her.
Situationen er jo netop, som hr. Ole Vagn Christensen beskriver den, at nogle virksomheder meget gerne vil bruge og også bruger rådgivningen konstruktivt, men der er virksomheder, der simpelt hen ikke vil, og de har ikke været pålagt at bruge rådgivning før, de har kun været pålagt at betale til den.
Det er da helt rigtigt, at der er nogle virksomheder, der så får erfaringer fra andre virksomheder, men det vil de da naturligvis få alligevel.
Det er jo, fordi de har et ærligt ønske om at have et godt arbejdsmiljø.
Derfor er det jo så udmærket, at der netop er mulighed for, at man nu kan få rådgivningen der, hvor man helst vil have den, sådan at det i hvert fald ikke skal være et problem med en ganske bestemt organisation, der får en virksomhed til ikke at modtage rådgivning, men at man modtager rådgivningen på den måde, der passer til den enkelte virksomhed, og så kan dele den med sine kolleger.
Ole Vagn Christensen (S), 2004-04-20:
Nu var vi før inde på det der med arbejdsgivernes reform.
Jeg vil ikke helt sige, at det her er alle arbejdsgiveres reform, det er de bagstræberiske arbejdsgivere, man har lyttet til.
Det har man gjort ud fra de argumenter, som vi hørte her fra De Konservative, nemlig om den bureaukratiske model, som man havde i den tidligere regering, og at virksomhederne ikke benyttede sig af rådgivningen.
Jeg vil gerne spørge: Den bureaukratiske model, som bestod af en partsmodel, som bestod af nogle sikkerhedsorganisationer, som bestod af nogle sikkerhedsgrupper, er det ikke den, der har medført, at vi faktisk havde en meget, meget høj standard for arbejdsmiljøet, når vi generelt satte virksomhederne op imod virksomheder i andre lande?
Det mener jeg at man klart kan svare ja til.
Angående rådgivning: Hvem har modtaget rådgivning? Har man evalueret det spørgsmål?
Fordi en virksomhed ikke har gjort brug af den, er det jo ikke dermed sikkert, at den ikke har fået del i en rådgivning.
Andre virksomheder inden for branchen kan have været foregangsmænd og vist over for den øvrige del af branchen, at med disse værktøjer, som de nu har fået, er de virkelig i stand til at at kunne gennemføre et forbedret arbejdsmiljø.
Man har jo ingen som helst garanti for, at ringene ikke ligesom har bredt sig i vandet, for der er jo ingen, der har evalueret det her system.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-04-20:
Jeg har næsten svært ved at forstå spørgsmålet, for situationen er jo den, at hvis man f.eks. finder ud af, at man gerne vil sørge for at have de rigtige stole, så er det ret fornuftigt at have dem på forhånd, så man ikke skal købe nye stole og så købe nye stole en gang til, plus at der er masser af mulighed for at benytte sig af rådgivning både internt og eksternt.
Det, vi bare ændrer nu, er, at man ikke er pålagt at betale til en ganske bestemt form for rådgivning, som man så i øvrigt ikke er pålagt at bruge.
Derudover har vi jo også partsaftaler osv., så jeg forstår slet ikke, hvad problemet skulle være.
Altså masser af virksomheder, og den debat har vi også haft før her i Folketingssalen, siger, at det slet ikke kan betale sig for dem ikke at have et godt arbejdsmiljø, fordi de har brug for arbejdskraften, de har brug for udadtil at fremstå som en ordentlig og saglig virksomhed, og de kan slet ikke fungere, hvis ikke de forebygger.
Det er derfor, vi bl.a. har den bindende forhåndsbesked med inde, for at man kan sikre sig, at de standarder, man tror man lever op til, rent faktisk også er de standarder, man lever op til.
Lene Garsdal (SF), 2004-04-20:
Nu har vi talt flere gange om det offentlige område, hvor der ikke skal være tvang, men hvor det forventes, at de klarer tingene.
Hvordan kan man forvente, at det offentlige område klarer tingene, når der spares 131 mio. kr. om året?
Man forventer, at de rådgivningspåbud og screeningen kommer til at koste ca. 100 mio. kr. om året, og der er skattestop.
Hvordan kan fru Charlotte Dyremose forvente, at hele det offentlige område overhovedet får midler til forebyggende arbejdsmiljøarbejde?