Svend Auken (S), 2003-11-12:
Socialdemokratiet er tilhænger af, at der indgås en aftale med bevillingshaverne, hvis vel at mærke den aftale juridisk er holdbar, og hvis den giver en væsentlig større andel til samfundet af samfundets værdier og til udvikling af samfundets værdier ude i Nordsøen.
Under den tidligere regering arbejdede vi på at få en sådan aftale i stand, og vi var med i det flertal, der pålagde regeringen at undersøge mulighederne for at forhandle.
Undervejs har vi både offentligt og i direkte forhandlinger med regeringen givet en række råd med hensyn til, hvordan sådan en aftale skrues sammen.
Man kan af arkitekturen i aftalen, som vi nu har til behandling, se, at en række af de råd, vi har givet med hensyn til opbygning af aftalen, er blevet fulgt.
Så langt, så godt.
Der er store fordele knyttet til at indgå en aftale, der forlænger.
Når regeringen skal opgøre værdien af den samlede
aftale, så er vel ca. to tredjedele selve det at forlænge, altså bruge de samme operatører ude i Nordsøen.
Det er også ressourcemæssigt og miljømæssigt den rigtige udvej.
Men der er selvfølgelig en række meget tunge spørgsmål.
Først: Er denne her økonomisk set en gunstig aftale, i forhold til hvad der kunne opnås ved bare at forlænge aftalen og så stramme skatterne, som der jo var flertal for her i Folketinget?
Det er jo et af de scenarier, der realistisk set var mulighed for.
Man kan roligt sige, at de uger, der er forløbet siden aftalen blev offentliggjort, måske har vist, at den er mere skrøbelig på det økonomiske område, end man oprindelig forestillede sig.
Vores bekymring er imidlertid først og sidst koncentreret om det såkaldte afsnit seks i aftalen, kompensationsaftalen.
Den aftale, der betyder, at bevillingshaverne ved enhver ordning, der gennemføres, ikke bare skatteordninger, som medfører belastning for bevillingshaverne i den danske del af Nordsøen, kan kræve krone til krone-kompensation.
Det er en aftale, der skal løbe helt frem til juni 2042.
Man kan sige meget om den aftale, der blev indgået af Viggo Kampmann i 1962, men en så omfattende bestemmelse indeholdt den trods alt ikke.
Det er altså nyt.
Det er usædvanligt i den forstand, at der intet fortilfælde er for det i dansk ret og intet fortilfælde for det i international ret, og derfor er vi selvfølgelig nødt til at undersøge det meget, meget grundigt.
Der er først spørgsmålet i relation til grundloven.
Der var jeg meget glad for det, hr. Kim Andersen sagde, om, at det var vigtigt, at alle sten blev vendt. Vi vil foreslå, når vi nu mødes i Det Energipolitiske Udvalg og i Skatteudvalget, at de to udvalg går sammen om at foranstalte en høring, hvor vi indkalder de statsretskyndige uafhængige eksperter, der findes på området, og at vi så får lejlighed til - jeg tror næsten, at jeg citerer hr. Kim Andersen ordret - at stille vores spørgsmål og få vores svar, og de kan stille deres spørgsmål til aftalen, så vi får gennemført den som en høring.
Jeg tror, det er den rigtige fremgangsmåde at benytte, og den vil vi gerne foreslå.
Men derudover vil vi jo selvfølgelig gerne have beregnet alle konsekvenserne af denne kompensationsaftale.
Hvis der nu sker fejl under behandlingen af skattelovgivningen, kan de så ikke rettes?
, f.eks. på CO2-området?
Kan det ikke gøres, uden at man skal aflevere hver eneste krone til bevillingshaverne? Hvad med særlige sikkerhedsforanstaltninger?
Der er mange spørgsmål, der trænger sig på i den forbindelse, og de må selvfølgelig afklares.
Vi synes, det havde været langt klogere af regeringen at gå sammen med et flertal - og Socialdemokratiet ville selvfølgelig meget gerne melde sig - om, at vi som partier bandt os til selvfølgelig at behandle vores aftalepartner fair og ordentligt, sådan at der var et politisk tilsagn om, at vi ikke ville misbruge vores magt til at ændre forholdene, uden at man indskiber sig i dette meget ejendommelige eksperiment som dette at sætte 14-15 kommende Folketing under overdømme af en voldgiftsret.
Det er altså et meget vidtgående skridt, og derfor vil vi bruge alle kræfter på - vi vil gerne være med i den aftale, vi vil selvfølgelig gerne vide, hvad den rummer af virkninger - først og sidst at sikre os, at vi ikke gør noget, der er forkert på det her område.
Derfor forslaget om en høring, og derfor også bebudelse af en lang række forslag.
Man kan måske lidt drillende sige, at når man ser på, hvor mange aftaler der er blevet brudt af den nuværende regering,
så kan man godt forstå bevillingshavernes ønske om en voldgiftsret.
Men der bør vel med dansk folkestyre og dansk tradition kunne findes mere passende måder at løse det troværdighedsproblem på end afsnit 6 i den aftale, der blev indgået den 29. september.