Morten Messerschmidt (DF), 2006-03-30:
Jeg takker for formandens tålmodighed.
Endelig henviser Folketinget til, at der med dommen er gennemført en retstilstand, som svarer til artikel 271 i den forfatning, der efter Hollands og Frankrigs afvisning er død.
Folketinget understreger i denne forbindelse, at det naturligvis er fuldkommen uacceptabelt, at EU's institutioner gennemfører elementer af den forfatning, som er blevet afvist af befolkningerne.
Denne sag handler i bund og grund om, hvem der har magten over borgerne i EU.
Det er velkendt, at de nationale folkevalgte her i Folketinget og andre steder for længst er blevet rendt over ende og frataget en stor del af indflydelsen på, hvordan vores samfund skal indrettes.
Men bedst som vi troede, at magten over EU var blevet deponeret i Ministerrådet og i Europa-Parlamentet, så slår EF-Domstolen med knusende sikkerhed fast, at det skam slet ikke er politikerne, de folkevalgte eller borgerne, der har magten, nej, det er Kommissionen og EF-Domstolens 25 dommere, der bestemmer udviklingen i EU.
Blandt politikere har der aldrig været tvivl om retstilstanden før.
EU's strafferet har altid været et område, som det var op til landene selv at regulere, og kun når alle lande i EU kan blive enige om at lave fælles regler om strafferet, kan de gennemføres.
Sådan har det altid været, indtil den her dom altså blev afsagt.
For nu hedder det efter EF-Domstolens opfattelse, at godt nok hører strafferet stadig til det mellemstatslige, men i de tilfælde, hvor straf udgør en særlig nødvendig foranstaltning, kan man alligevel vedtage straf ved flertalsafgørelser.
Det betyder altså, at vi fremover kan blive pålagt at indføre bestemmelser i danske straffelove og særlove, som kriminaliserer forhold, der hører under det indre marked: konkurrencereglerne, den frie bevægelighed, forbrugerforhold, fiskeri, landbrug, alt, hvad der egentlig hører under søjle 1-samarbejdet.
Det var hr. Svend Auken også tidligere inde på.
Vi kan meget vel risikere som på så mange områder i dag, at vi i fremtiden skal acceptere straffebestemmelser, som et flertal i Folketinget er imod, og som regeringen har stemt imod.
Det er EU's retstilstand anno 2006.
Ikke et demokrati eller et pluralistisk folkestyre, som ellers de integrationsivrige partier gerne kalder det de står for, men et system, hvor man er forpligtet til lydigt og dydigt at knalde hælene sammen, hvis EU ønsker regler på det her område.
Så hører vi fra Ministerrådet og justitsministeren, at man er bekymret, og vi hører efter møderne i både januar og februar, at man skam har diskuteret sagens substans, og at man sådan har udtrykt sit mishag og sin bekymring.
Det må jo i den grad få EF-dommerne og Kommissionen til at skælve, når selveste EU's Ministerråd udtrykker sit mishag.
Men nej, overraskende nok har Kommissionen alligevel valgt at henholde sig til sin sædvanlige følelse af magtfuldkommenhed og arrogant indstilling over for medlemsstaterne og har vist sig at være fuldstændig ligeglad med, hvad Ministerrådet mener, ytrer, tænker eller føler om landenes suverænitet.
Det er også derfor, at vi meget klart kan se, at den forfatning, som er faldet, den forfatning, som ikke kan gennemføres, fordi 2 af de 25 lande, der er medlem af EU, har afvist den, er man nu ved bid for bid at indføre.
Konkret i denne dom står vi over for artikel 271 i del III af forfatningen, hvor man meget klart ville lægge op til, at man med flertalsafgørelser kunne kriminalisere områder inden for søjle 1-samarbejdet, altså det overstatslige samarbejde.
Det kunne man ikke tidligere.
Men når forfatningen er død, når befolkningerne nu i EU-optik ikke rigtig har forstået, hvad der er godt for dem, så må den gode EF-Domstol jo hellere tage tingene i egen hånd og gennemføre de ting, som befolkningerne åbenbart er for dumme til at forstå er godt for dem.
Det er den eneste måde, det her kan udlægges på.
Man kan selvfølgelig ikke acceptere, at det er på den måde, retstilstanden udvikler sig i EU.
Vi ved, at Ministerrådet har været bekymret og har ytret mishag, og derfor er det også interessant at høre, om Kommissionen måske deler det mishag og den bekymring over, at man nu trumfer medlemslandene.
Men nej, i sit nærmest triumferende notat over dommen bruser Kommissionen frem med en lang række af nye rammeafgørelser, som man nu vil have ophævet, og i stedet vil man have indført overnationale regler.
Regler, som Kommissionen afgør hvordan skal se ud, og regler, hvor genstridige medlemslande kan stemmes ned.
For det er nemlig modellen for fremtidens EU.
Står det til Kommissionen, og det gør det altså takket være EF-Domstolen, skal strafferegler om hvidvaskning, falskmøntneri, svigsbekæmpelse, transitregler, bestikkelse og skibsforurening ikke længere være områder, hvor medlemslandene har mulighed for at sige fra, og hvor de har mulighed for at nedlægge veto.
Det skal være områder, hvor Kommissionen meget klart får lov til selv at fremsætte forslag, hvor lande, der stemmer imod, er ligegyldige, fordi vi gør det med flertalsafgørelser, og hvor EuropaParlamentet får en ganske stor indflydelse.
Og ikke mindst, hvor EF-Domstolen får den ubetingede mulighed for at fortolke, hvordan direktiverne skal bruges og anvendes konkret.
Der er helt klart tale om et magtpolitisk spil i EU i den her dom.
Sådan ser det utvivlsomt også ud fra Kommissionens verdensfjerne kontorer i Bruxelles.
Her anses medlemslandene helt utvivlsomt som en uønsket og besværlig paria, der står i vejen for det store projekt om Europas Forenede Stater.
Når nogen står i vejen, må de selvsagt elimineres af hensyn til den store idé om et samlet Europa.
Når medlemslandene ikke kan blive enige om at gå i march, sørger Kommissionen sandelig for, at i hvert fald et flertal går i march, men mindretallet behøver man ikke at tage hensyn til.
Er det demokrati?
Lever det virkelig op til EU's motto om at være et område for frihed, lighed og retfærdighed?
Selvfølgelig gør det ikke det.
Derfor vil Dansk Folkeparti afvise den her retspraksis og klart meddele EU, at vi ikke vil acceptere, at vi opgiver vores selvstændighed og suverænitet.
Jeg skal derfor fremsætte et forslag til vedtagelse, hvis formanden tillader mig det?