Brian Mikkelsen (KF), 2001-02-06:
Jeg takker for de mange kommentarer.
Det er jo et alvorligt emne.
Baggrunden for beslutningsforslaget er jo bl.a., at speciallæge Karin Helweg-Larsen fra Statens Institut for Folkesundhed fremlagde en undersøgelse, der bekræfter de mange bange anelser, vi alle sammen har: at skyggetallet, at det reelle tal for seksuelle overgreb overstiger politiets anmeldelsestal.
Vi kan konstatere, at vi har at gøre med et stort problem, både ude i foreningslivet og ude i andre dele af samfundet.
Vi taler altså her om børn og unge, som bliver udsat for det værste af det værste: overgreb fra voksne mennesker, som mærker dem og ødelægger dem for resten af deres liv.
Der må det være sådan, at man gør alt, hvad man overhovedet kan, for at undgå det. Derfor går det her beslutningsforslag jo i al sin enkelhed ud på at mindske antallet af pædofile, der søger optagelse i det frivillige børne- og ungdomsarbejde.
Det betyder så, at foreningerne med det her forslag kan bede Det Centrale Kriminalregister om oplysninger om den enkelte person for at høre, om han eller hun har begået seksualforbrydelser mod børn.
Og det er det eneste, man får svar på.
De opbygger ikke noget nyt register, ikke nogen ny organisation, ikke noget nyt bureaukrati, men det er altså et spørgsmål, om man kan få et ja eller nej til, om han eller hun har begået forbrydelser mod børn, og det giver jo idrætsforeningen i Holbæk eller Horsens en mulighed for i hvert fald i den første sluse at undgå, at dømte pædofile kommer ind i foreningerne.
Det handler om, at man ikke gør børn ængstelige, men at man fortæller dem om risiciene på det her område.
Men den første sluse er der i hvert fald.
Jeg er meget enig i meget af det, som justitsministeren sagde heroppefra.
Det er vigtigt, at vi gør vores yderste for at beskytte børn og unge, og jeg er da også glad for, at udkastet til en ny bekendtgørelse kommer frem, få dage før vi har forslaget her.
Det er sådan set ligegyldigt, hvem der er ophavsretsmanden til det, så at sige.
Det vigtigste er jo resultatet.
Det vigtigste er, at resultatet, som koblingen mellem det her forslag og bekendtgørelsen i sidste ende medfører, er, at foreningerne nu får et redskab, et værktøj til at sørge for, at de, som er dømt for seksuelle overgreb mod børn, ikke får adgang til foreningerne.
Og derfor synes jeg, at man er lidt for teoretisk fra fru Sandy Brincks side og fra fru Anne Baastrups og fra hr. Søren Søndergaards side, når man diskuterer konsekvenserne af det her beslutningsforslag, for sagen er jo den, at teorien og ideerne kan gøre, at man kan flyve så højt op i luften, at man ikke når jorden.
Hvis det her bare betyder, at én eneste dømt for pædofili, for overgreb mod børn, ikke kommer ind i foreningerne, så er meget nået.
Jeg har fået et utal af henvendelser i løbet af den sidste måneds tid fra voksne mennesker, som har været udsat for overgreb, mens de var børn, også i foreningslivet.
Så sent som i dag har jeg fået brev fra en 53-årig kvinde, som blev misbrugt, da hun var 5 år.
Det er mennesker, som er misbrugt og ødelagt for resten af deres liv.
Fuldstændig ødelagt, og hvis man blot kan undgå, at én eneste bliver misbrugt og ødelagt, jamen så er man jo nået langt.
Så skal man passe på, at man ikke har alt for mange ideer og teorier, for her handler det altså om børn og unge. Men jeg er altså som sagt glad for justitsministerens opbakning til ideerne, til konsekvenserne af forslaget
, og jeg er også fuldt ud tilfreds med de skitser, han har bekendtgjort omkring bekendtgørelsen. Til fru Birthe Rønn Hornbech vil jeg sige tak for de pæne, flotte ord, som jeg selvfølgelig er enig i. Til fru Anne Baastrup: Jamen jeg er fuldstændig enig i, at det ikke skal være nogen sovepude.
Forslaget er jo kun en lille flig af det, man skal gå i gang med, men det betyder så altså, at man kan bruge kræfter på alt det andet i foreningslivet.
Børne- og ungearbejdet i idrætten beskæftiger i hundredtusindvis af børn og unge, som måske ellers ville stå på gadehjørnerne.
Den bedste investering, vi overhovedet kan gøre, er investeringen i idrætten.
Så de skal have nogle tålelige vilkår.
Til hr. Christian H. Hansen, som er positiv over for forslaget, det takker jeg for: Jeg er da fuldstændig enig i, at hundrede procents sikkerhed giver sådan et forslag ikke.
Mange af de pædofile er jo ikke dømt for noget som helst.
Men man sikrer sig i hvert fald med et sådant forslag mod, at de, som er dømt for overgreb mod børn, ikke kommer ind i foreningerne.
Det virker jo også præventivt, skal man huske på.
Det, at foreningerne selv kan søge oplysningerne i et register, enten ved at man giver samtykke, som ved justitsministerens forslag, eller med det her beslutningsforslag, betyder jo, at der ikke er nogen, som er dømt for pædofili, der søger ind i foreningerne.
Så undgår man i hvert fald de mennesker, som betragter foreningerne
som slaraffenlande
Man skal jo huske på, at det er syge mennesker.
Folk, som begår overgreb mod børn - som er det værste af det værste, der overhovedet findes - er jo syge mennesker, og der virker foreningerne altså som honning for bierne, fordi man har så let adgang til små drenge og små piger.
Til fru Sonja Albrink: Jamen jeg er helt enig i, at straffeattesten kun skal være en lille del af ansættelsesproceduren for både frivillige ledere og lønnede ledere, og er ellers enig i mange af de bemærkninger, der er kommet.
Jeg har respekt for den retsfilosofi og de retsideologiske holdninger, der ligger bag hr. Søren Søndergaards holdning, men det kan godt være, at hr. Søren Søndergaard og Enhedslisten har en idé og en politik om, at det er urimeligt, at man eksempelvis udleverer straffeattester.
Men i de offentlige miljøer, i børnehaverne og vuggestuerne, i de fagforeninger, som f.eks. er knyttet til børnehaverne, BUPL, og DMF til pædagogerne, accepterer man jo nu, at man i mange kommuner indhenter straffeattester. Og det gør man selvfølgelig, fordi man så i hvert fald har overstået den hurdle, den sluse.
Så sikrer man sig, at man ikke i børnehaverne og vuggestuerne er udsat for, at en person, en mand, som for 5 år siden blev dømt for overgreb mod børn, er nede og lege med børnene i børnehaven. Den samme parallelitet bør der selvfølgelig være med foreningslivet.
Hvorfor skal man være mere udsat, hvis man deltager i foreningslivet om aftenen end om eftermiddagen?
Det virker urimeligt og inkonsekvent.
Hvorfor så tage fat på det her emne og ikke vold, eller, hvis det stod til Enhedslisten, vel også økonomisk kriminalitet f.eks. eller sådan noget i den stil?
Selvfølgelig fordi overgreb mod børn er det værste af det værste, når det gælder foreningslivet.
Det, at man har begået økonomisk kriminalitet, har ikke så meget at gøre med, hvordan man kan håndtere børn og unge i foreningslivet.
Det må jeg så sige.
Og derfor vil jeg ikke være villig til og interesseret i, at man fik udleveret hele straffeattesten. Og derfor handler det her beslutningsforslag kun om - og det forstår jeg også, at justitsministerens bekendtgørelse gør - at man kan få besked om, om man har begået overgreb mod børn inden for en tidsgrænse.
I justitsministerens forslag er der ikke nogen tidsgrænse.
Jeg mener ikke, at der er hysteri i det her forslag.
Det er konstaterbart, og det er en kendsgerning, at der finder misbrug af børn og unge sted overalt i det danske samfund og også i foreningslivet.
Hvad man overhovedet kan gøre for at forhindre det, skal man gøre.
Det vigtigste - og det er jeg da helt enig i - er, at forældrene påtager sig et ansvar, snakker med deres børn og skaber en stemning, så man er opmærksom på de her ting, og at foreningerne også har en politik, en kultur på området.
Men når man så kan gøre én ting til, når man kan gøre noget for lille Anne og lille Jens, så skal man gøre det, og det vil de to forslag, vi så her taler om i dag, kunne være medvirkende til.
Det er bekendelsesrigtigt selvfølgelig kun en lille bitte del af det, men hvorfor ikke også tage det med, hvis vi kan redde nogen børn og unge på den konto.