runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 2001-04-25:
Begivenhederne i Sydøstasien for fire år siden rystede jo hele verden, for med ét stod det klart, at med det internationale finansielle system, som var blevet omdannet gennem virkelig omfattende liberaliseringer gennem de sidste 20 år, havde man skabt uhyggelige muligheder for at skabe økonomiske og sociale kriser.
Clinton havde ganske vist nogle tanker, men realiteten er jo med den nuværende amerikanske præsident, at der står vi over for et USA, som i sin regeringsledelse er blottet for omtanke på det her område, en præsident, som måske, hvis det overhovedet er muligt, er endnu mere ærkeliberalistisk end hr. Jens Rohde.
Nå, det er måske også en meget stærk udtalelse, men det bliver svært at gradbøje.
Men vi ligger nok deromkring i hvert fald, hvor de begge to er argumentresistente på de her spørgsmål.
Og det stiller os jo over for en meget stor udfordring.
Men hvad gør man så i EU?
Ja, i EU kører man sit eget yderligere kapitalliberaliseringsprogram, den såkaldte Lamfalussy-rapport, som økonomiministeren er meget glad for, hvor man har overdraget til embedsmændene at gennemføre en lovgivning om yderligere kapitalliberalisering.
Så man tramper sådan set videre i det spor, som førte til krisen i Sydøstasien, uanset at der i realiteten - og så sagde ministeren, det lagde jeg godt mærke til - at der måske var nogle ulande, hvor man skulle stoppe lidt op og overveje, om de kunne tåle disse hurtige liberaliseringer.
Det lagde jeg godt mærke til at ministeren sagde.
Og det er så en begyndende omtanke.
Det anerkender jeg.
Jeg vil da sige, at hvis ministeren kan give en lille smule mere klart svar end hr. Jan Petersen, så vil vi naturligvis stadig overveje at stemme for forslaget til vedtagelse, som regeringspartierne er med i.
Men hvis det bliver stående dér, hvor hr. Jan Petersen landede, så vil vi være nødsaget til at undlade at stemme, for vi vil ikke være med til at godkende, at Danmark bare sætter sig ned og afventer, at der kommer nogle rapporter, og så håbe på, at de rapporter indeholder de tilstrækkeligt konkrete forslag og modeller, altså en Tobin-afgift. Det er efter vores opfattelse nødvendigt, at Danmark går ind på banen og fremlægger konkrete forslag og påvirker processen allerede nu.
Vi vil i hvert fald, uanset udfaldet af afstemningen og fortolkningen af dagsordenen, presse på for, at det kommer til at ske.
Jeg lagde mærke til, at der var også en diskussion af, om EU-Traktaten overhovedet tillader en Tobin-skat.
Og der har EU-Kommissionen jo indtaget det helt urimelige synspunkt, men det er måske juridisk korrekt, det vil jeg godt spørge ministrene om, at EU-Traktaten simpelt hen forhindrer indførelsen af en Tobin-skat, altså at medlemslandene i EU simpelt hen ikke lovligt i forhold til EU kan deltage i sådan en skat.
Men jeg går ud fra, at det ikke kan være acceptabelt set fra et dansk synspunkt, hvis Unionen skulle forhindre os i at deltage i noget sådant.
Men det kunne jeg godt tænke mig at få uddybet fra ministrenes side.
Morten Helveg Petersen (RV), 2001-04-25:
Til hr. Kim Behnke.
Jeg er ikke så sikker på, om der er en reel uenighed eller en postuleret uenighed eller hvordan.
Jeg synes i virkeligheden, at den argumentation eller dialog, eller hvad man vil kalde det, som udspiller sig her, i virkeligheden er et godt argument for medlemskab af euroen. Men det er en helt anden diskussion, som jeg næppe skal tage hul på her.
Til hr. Jens Rohde om forskellen på kortfristede og langfristede lån.
Jeg husker fra min tid i finanssektoren, at der diskuterede man diverse rentestrukturer på korte lån og lange lån og den slags ting.
Jeg tror, at man skal varsom med at give meget entydige svar på, hvad der medfører den største gældsbelastning og rentebelastning i tilfælde af, at man konverterer mellem forskellige låntyper.
Det er i hvert fald ikke noget, jeg føler jeg vil give et entydigt svar på herfra.
Jens Rohde (V), 2001-04-25:
Det er de kortfristede lån.
De kræver jo kortfristede transaktioner, hvor de skal betales tilbage i løbet af meget kort tid, oven i købet ofte få dage.
Og dér er det, at jeg spørger: Hvis man nu går ind og prøver at gøre noget ved disse kortfristede lån og kortfristede transaktioner og dermed tvinger de fattige lande over i nogle mere langfristede lån, mon hr. Morten Helveg Petersen så ikke kan bekræfte, at det vil øge rentebelastningen for de lande?
Kim Behnke (UP), 2001-04-25:
Hr. Morten Helveg Petersen har da trods alt fra medlemskabet af Finansudvalget fuld indsigt i den danske nationalbanks økonomi og kan dermed glæde sig over, at det de sidste mange år, ja, faktisk siden vi flyttede statsgældsforvaltningen fra Finansministeriet, hvor man havde et eller andet loftkammer, hvor man sad og gjorde sig ideologiske overvejelser om, hvorvidt man nu turde spekulere i andre landes valutaer, og hvor konsekvensen af den tøven naturligvis var, at Danmark tabte penge på det - store, store beløb - fordi man på fuldstændig forkerte tidspunkter swappede dollar til yen eller omvendt, er ændret.
Det gør vi ikke længere.
Og jeg er fuldstændig enig med hr. Morten Helveg Petersen i, at vores danske nationalbank gør det fremragende.
Men Nationalbanken går jo altså også ud og spekulerer i markedet.
Nationalbanken går ud med endog meget store beløb og foretager valutatransaktioner, som giver overskud i Nationalbanken, og som giver et plus på den danske finanslov.
Mit spørgsmål er nu: Kan man både være tilhænger af det og så være modstander af valutatransaktioner, som skulle have spekulative formål?
Det er også spekulativt, når Nationalbanken går ud og handler på korrekte tidspunkter.
Morten Helveg Petersen (RV), 2001-04-25:
Til hr. Kim Behnke, der tiltror mig stor forstand på den her slags sager: Jeg er ikke sikker på, at jeg kan leve op til den rosende betegnelse, men lad mig i al enkelhed sige, at jeg fuldt ud har tillid til, at Nationalbanken varetager de her transaktioner på bedst mulig vis.
Vi fører en god og ordentlig og stabil pengepolitik på bl.a. de felter, som hr. Kim Behnke nævner, og det har jeg fortsat fuld tillid til at Nationalbanken varetager.
Hr. Jens Rohde nævnte kortfristede transaktioner.
Det går jeg ud fra kan være spothandel, altså vi snakker om millisekunder.
Så nævnte hr. Jens Rohde også investeringer, og taler vi om direkte investeringer, er det vel en længere tidshorisont eller hvad?
Jeg må tilstå, at jeg ikke helt forstod spørgsmålet.
Jeg må bede hr. Jens Rohde om at komme igen.
Jens Rohde (V), 2001-04-25:
Nu har der jo været megen diskussion om, hvorvidt skatter og sådan noget skulle indføres, og det er ikke min opfattelse, at det er De Radikales og hr. Morten Helvegs opfattelse.
Men jeg har jo hørt megen tale om, at det, der skal gøres op med, er nogle af de her kortfristede transaktioner.
Nu er det jo sådan, at 80 pct. af alle transaktionerne er kortfristede, og kan hr. Morten Helveg Petersen ikke bekræfte, at de fattige lande netop har brug for kortfristede lån, fordi de har brug for at investere mere end det, der er råderum til?
Ved at man for eksempel laver restriktioner, som betyder, at man tvinger dem over i mere langfristet gæld for eksempel eller langfristede lån, hvor renten på den måde bliver højere, sætter man så ikke ulandene i en dårligere situation ved at øge gældsbyrden for dem?
Kim Behnke (UP), 2001-04-25:
Jeg er glad for, at hr. Morten Helveg Petersen ikke har ladet sig forblænde af ATTAC-bevægelsen.
Og til almindelig orientering: Nogle af de mere fremtrædende medlemmers artikler i danske dagblade har i øjeblikket som hovedindhold, at ulandene jo bare kan trykke nogle flere pengesedler, når de skal tilbagebetale deres gæld til ilandene, og så vil ilandene sidde med smerten, når vi ikke kan veksle deres manglende gangbare valutaer.
Det vidner om en total mangel på indsigt i selv simple økonomiske ting og forhold.
Eller skal man fastholde det, som Nationalbanken gør i øjeblikket, nemlig handler markedsmæssigt og tjener penge, altså opnår spekulationsgevinster på at agere i valutamarkedet?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-04-25:
Jeg vil gerne sige tak for debatten.
Jeg skal med skam melde, at jeg, som jeg har indledt med at sige, havde rejst debatten for at få større klarhed.
Jeg synes måske ikke helt, det er lykkedes.
Det synes jeg ikke skyldes mig selv, jeg synes, det skyldes de meldinger, der er kommet fra en række af partierne her under debatten.
Altså på den ene side har vi Venstre og De Konservative, som under debatten har meddelt, at de vil have forbeholdet på det retlige område fjernet, men måske alligevel vil bruge forbeholdet aktivt.
et klart svar.
Så har vi SF, som ønsker at tilslutte sig nogle regler i EU, hvis bare det bliver nogle slappere regler end dem, vi har i Danmark i dag, og som vil have større indflydelse på reglernes udformning i EU ved, at vi hæver røsten, men vil bevare forbeholdet.
Og så har vi endelig regeringspartierne, som i dag har gjort sig til talsmænd for, at Danmark har det ligesom en trailer, der er hægtet på vognen og bare må følge blindt efter.
Det sidste her er ikke det, jeg kalder respekt for forbeholdet.
Efter vores opfattelse i Dansk Folkeparti må det være sådan, at hvis man har respekt for forbeholdet, må man også være villig til at bruge det aktivt.
Og hvis ikke man vil bruge forbeholdet aktivt til at sige, at Danmark ikke skal være en del af nogle af de regler, de andre EU-lande laver - der kan vi så være uenige om, hvad for nogle vi ikke skal være en del af - så er den eneste ærlige udvej selvfølgelig at spørge befolkningen, om man vil have forbeholdet fjernet.
Når man ikke gør det, men alligevel ønsker, at Folketinget her skal gennemføre ét og alt, der bliver vedtaget i EU på det her område, så er det altså ikke respekt for forbeholdet, men så er det, fordi man er bange for at spørge befolkningen, om befolkningen vil ophæve forbeholdet.
Selvfølgelig fordi man ved, eller har tanker om, at det vil
befolkningen sikkert ikke.
Og så blot lige en enkelt kommentar i forhold til de seneste bemærkninger, der også er kommet fra Enhedslisten,
specielt møntet på det her med, at der opbygges et Fort Europa, og jeg kan forstå, at udviklingsministeren også bliver draget ind i debatten her til slut.
Husk på, det var udviklingsministeren, der gjorde Folketinget opmærksom på, at fra 1999 til 2000 skete der en firedobling, skønner man, af den illegale indvandring til Spanien.
Et land, der på det tidspunkt var omfattet af Schengenreglerne.
Hvorfor?
Jo, fordi det i sagens klare natur er umuligt at lave det Fort Europa, som nogle taler om.
Det er fuldstændig umuligt at tro, at man kan tjekke de grænselinjer, som skal tjekkes for at opbygge et Fort Europa, og derfor kommer der en masse illegale indvandrere ind i EU-området, og mange af de illegale indvandrere bevæger sig nu mere ubesværet op til Danmark.
Det er det, jeg også har forsøgt at gøre klart under debatten ved at nævne de tal, som vi nu har fået, hvad angår antallet af illegale indvandrere, der bliver snuppet.
Tallet falder mærkbart.
Jeg tror, det er, fordi man snupper færre, end man gjorde før, fordi man ikke har kontrollen ved grænsen.
Det skal foreløbig være mine afsluttende bemærkninger til debatten.
Helge Bo Jensen (EL), 2001-04-25:
Jeg synes, det er en særpræget konklusion på baggrund af, at f.eks. Tamperetopmødet bliver nævnt, hvor man snakker om at hjælpe myndighederne i disse lande uden for Europa til at blive bedre i stand til effektivt at bekæmpe menneskesmugling og klare deres tilbagebetalingsforpligtelser over for EU f.eks. Og så kan man læse i State Watch her i foråret, at EU under Lomé-forhandlingerne har afpresset de her lande i Afrika og Caribien til at acceptere en tilbagebetalingsforpligtelse: folk, der bliver udvist fra EU, skal de her lande tage imod, også selv om det ikke er deres statsborgere.
Det har man brugt i en forhandling, hvor der har været op imod 100 mia. dollars i handel på spil for de her lande; der har man tvunget dem til at acceptere sådan en betingelse.
Er det ikke et udtryk for, at Europa er ved at lukke sig om sig selv, at Fort Europa er ved at blive en realitet?
Der er faktisk flere og flere mennesker, der bliver lukket ude, og mange dør på vej til det lukkede Europa.
Er det ikke et udtryk for, at Fort Europa faktisk er ved at blive til noget?
Knud Erik Hansen (SF), 2001-04-25:
Først til fru Birthe Rønn Hornbech: Den er meget lille, men det er jo heller ikke det, der er situationen, og derfor er det en ganske hypotetisk situation at snakke om.
Hvis vi melder ud - og det er jo den debat, vi har haft - bliver det ikke situationen, hvis de andre lande er interesserede, og det går jeg ud fra de er.
Det ville undre mig meget, hvis de ikke var klart interesserede i at have os med.
Til fru Elisabeth Arnold: Det, jeg klandrede, var sådan set ikke selve debatten, men den måde, jeg synes, debatten om forbeholdene har udviklet sig på.
Jeg synes, der er en skævhed i, at man forsøger at tegne det billede, at fordi vi har forbeholdene, kan vi ikke få indflydelse.
Det synes jeg er et skævt billede, og så var det, jeg sagde, at jeg syntes, debatten kørte skævt.
At man har en debat om både forbehold og indhold er jo debattørernes valg, og det kan jeg fuldt ud respektere.
Til fru Lene Espersen: Det, der har præget debatten og derfor også har været lidt bekymrende, er, at den har drejet sig så lidt om indhold.
Det er jo klart, at når vi har forbeholdet, bliver indholdsdiskussionen jo også vigtig.
En del af forbeholdet indebærer jo, at vi som nation kan vælge, at her er et område, vi godt vil være med i, og det er det væsentlige. Hvis der er nogle andre områder, hvis der kommer et samarbejde i Europol, som vi ikke vil være med i, kan vi vælge ikke at være med i det.
Det er en del af forbeholdet, og vi synes stadig, det er vigtigt, at vi kan vælge.
Det er også klart, at når man ser på nogle af de retslige områder, har vi været med i de fleste af dem.
Det har været helt o.k., at vi har været med i dem, og det er det også på det mellemstatslige område.
Derfor synes vi, at Danmark skal bevare forbeholdene, men vi ønsker da så sandelig ikke, at vi ikke skal arbejde sammen på nogle områder, hvor det er vigtigt at gøre det.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2001-04-25:
Nu vil jeg gerne bede om et klart svar fra hr. Knud Erik
Hansen på nogle meget korte spørgsmål.
Hr. Knud Erik Hansen taler om indflydelse.
Situation 1: EU har vedtaget noget, vi trygler om at være med i, og EU siger: Næh, vi vil ikke have jer med, der er for meget vrøvl med jer.
Hvor ligger indflydelsen for Danmark så?
Situation 2: EU har vedtaget noget, og vi trygler og beder om at få lov at være med, og EU siger: Jamen I kan da bare kopiere vore regler, eller også indgår vi en mellemstatslig aftale, men det er altså det, der er vedtaget.
Hvor er indflydelsen i de to situationer?
Elisabeth Arnold (RV), 2001-04-25:
Debatten handler jo om det, som debattørerne synes den skal handle om.
Hr. Knud Erik Hansen klandrer nogle af partierne for i virkeligheden at ville udnytte forbeholdets muligheder for at undgå at tilslutte sig nogle regler, de ikke bryder sig om, og samtidig sige, at de gerne vil have ophævet forbeholdet.
Jeg synes faktisk, SF har et fuldstændig tilsvarende problem.
De vil meget, meget gerne have indflydelse på politikken og har noget at bidrage med, men lader sig stille tilfreds med en marginal indflydelse og vil ikke åbent gå ud og sige: Vi vil gerne have indflydelse, vi er et politisk parti, og derfor vil vi gerne have indflydelse, og derfor ønsker vi et forbehold ophævet.
SF spiller altså heller ikke med fuldstændig åbne kort.
Lene Espersen (KF), 2001-04-25:
Der er jo en forskel på de to problemstillinger.
Mit spørgsmål til SF's ordfører er: Hvis det for SF er så utrolig væsentligt, at Danmark er med i det hele, at der bliver lyttet til os, på trods af at vi ikke sidder med ved bordet og træffer beslutninger i den sidste ende,
hvorfor i alverden vil SF så bevare det forbehold, hvis man alligevel vil have den samme politik som den, der bliver ført i resten af EU-landene?
Det lyder altså som det rene paragrafrytteri, at SF vil bevare et forbehold mere af navn end af gavn, når man udmærket godt ved, at de resultater, vi kan få, bliver bedre, hvis vi er fuldt ud med.
Jeg forstår simpelt hen ikke, hvad der er SF's politik.
Hvordan kan man argumentere for, at vi skal søge indflydelse og være med og kopiere, men alligevel skal stå udenfor?
Det hænger simpelt hen ikke sammen, og jeg kan faktisk ikke se ét eneste argument for, at SF kan gå ind for at bevare et ja til de danske forbehold.
Knud Erik Hansen (SF), 2001-04-25:
Jeg vil godt svare begge: Det står jo tilbage at bevise, at vi ikke kan få indflydelse.
Formelt er det rigtigt, at vi har indflydelse, og hvis vi var med i fuldt omfang, havde vi også mere indflydelse.
Jeg er helt sikker på, at de andre EU-lande, ligesom det har været gældende på de andre områder, er interesserede i, at Danmark også er med på dette område og lytter til os.
Reelt kan det mellemstatslige samarbejde også indebære indflydelse, og hvis vi tilslutter os det, er det klart, at det indebærer forpligtelser.
Men det, jeg synes er galt ved debatten i dag, er, at de partier, der så gerne vil af med forbeholdene, forsøger at beskrive det mellemstatslige som en fuldkommen umulig situation, hvor Danmark ikke kan få indflydelse.
Det mener jeg ikke er rigtigt, men det kræver selvfølgelig, at vi spiller vores kort rigtigt og melder ud,
så de andre ved, hvor de har Danmarks holdning til de emner, der er på dagsordenen.
Så kan vi også få reel indflydelse.
Det, der karakteriserer det mellemstatslige samarbejde, er, at parterne går sammen, påvirker hinanden og også laver aftaler sammen, og det er jo det, vi er i gang med her.
Vi skal lave en aftale med de øvrige EU-lande, og hvis de er interesserede i at få os med, er de også interesserede i at give os indflydelse.
Elisabeth Arnold (RV), 2001-04-25:
Vi har mulighed for at få indflydelse.
Vi kan være til stede.
Vi kan komme med vores meninger, men vi kan kun påvirke i det omfang, de andre vil lade os få den påvirkning.
Og så er det, jeg ikke forstår, hvorfor SF ikke siger: O.k., hvorfor så dog ikke lade os tage den fulde indflydelse, som vi kan få, hvis vi er fuldt medlem af samarbejdet?
Hvis SF gerne vil have indflydelse, er der jo en måde at få det på.
Det er ved at sige: Lad os være medlem af samarbejdet på ordinære vilkår og ikke have et forbehold, som afskærer os fra den indflydelse, som SF jo gerne vil have.
Lene Espersen (KF), 2001-04-25:
Jamen jeg vil bare gerne bede SF's ordfører bekræfte, at det, der er SF's forbeholdspolitik, er, at det er helt i orden at følge den politik, som EU-Kommissionen fremlægger, kopiere den til punkt og prikke, simpelt hen føre den politik, som alle de andre EU-lande fører, men at det, der er hele humlen i SF's EU-politik, er, at reglerne bliver kopieret, men det skal bare være på et mellemstatsligt niveau.
Så er der fuld respekt for forbeholdet, bare vi kopierer det, de andre laver.
Blæse være med forbeholdets udformning; bare det er på et mellemstatsligt niveau, så er SF ganske tilfreds.
Og så har jeg også fået bekræftet spørgsmål nr. 2, nemlig at det, som SF så går efter, åbenbart er et samarbejde, som er fuldstændig lukket for Danmarks vedkommende, som kun foregår på mellemstatsligt niveau og ikke på et niveau, hvor der er noget demokratisk kontrol.
For det er jo det, der er forskellen på mellemstatsligt samarbejde og søjle 1-samarbejde.
Knud Erik Hansen (SF), 2001-04-25:
Det her er blevet en blandet debat om indholdet i en asylpolitik i Europa og så om vores forbehold.
Jeg synes, der i virkeligheden blev meget lidt debat om indholdet, som måske i virkeligheden fortjente en bedre debat.
Det er jo et kæmpeproblem, vi står over for, med et rigt Europa og en masse fattige lande og en masse lande med uro rundtomkring, som klart giver en forpligtelse også til Europa til at løse en fælles opgave, en opgave, som vi har brug for at man løser på en fælles måde, idet det jo ellers bliver svært for de enkelte lande at håndtere rimelige regler både for asylansøgere og for tredjelandes statsborgere.
Men det var slet ikke primært den debat, vi fik.
Og jeg må sige, at jeg synes, den har været præget af, at der er nogle partier, der har en gevaldig interesse i at gøre forbeholdene ganske umulige, samtidig med at de med den politik, de fører på det her område, faktisk gør det umuligt at få den indflydelse, som man snakker så meget om at man godt vil have.
Det er jo ikke sådan, at forbeholdene forhindrer os i at få indflydelse.
Men den interesse får man jo ikke fremmet, hvis man ikke meddeler, at man er indstillet på og satser på at arbejde hen imod en aftale.
Men det er jo en del af det politiske spil, at nogen her ønsker at udstille forbeholdene som helt umulige, hvad de jo ikke er.
Og det er de jo heller ikke på alle de andre områder.
Vi har en masse andre retlige områder, hvor jeg på ingen måde har hørt denne diskussion.
Der er
man jo gået ind, og Danmark har været med i forhandlingerne også på det retlige område.
Det er ikke dér, vi har hørt, at vi ikke kunne være med og kunne blande os, hvis vi ville.
Men her har man åbenbart et problem med indholdet, som gør, at så bruger man det som begrundelse for, at nu skal vi ikke være med.
Det er da en reel begrundelse, men så vil man også samtidig forsøge at miskreditere det mulige i forbeholdene.
Det er langtfra ikke umuligt at få indflydelse,
hvis man vil.
Men det, som Folketinget opfører her, kan gøre det ganske svært.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-04-25:
Altså selv om hr. Claus Larsen-Jensen hæver stemmen, mener jeg, at bare det, han sagde, var en bekræftelse af det, han også tidligere har sagt, og som jeg citerede ham for, nemlig at efter socialdemokratisk overbevisning er det en pakkeløsning, en pakke, der bliver knyttet til en trailer, og som vi - sådan hører jeg Socialdemokratiets holdning - skal knytte til vognen. Jeg argumenterede så for, at jeg mener, at det i forbeholdets ånd og natur er således, at vi må kunne tage stilling fra forslag til forslag, og det må vi have lov til at gøre: have en holdning til det her og en holdning til det her og en holdning til det her.
Sådan vil jeg altså fortsat have lov til at argumentere, for jeg mener, det også giver en politisk indholdsmæssigt ordentlig diskussion.
Og det er også det, jeg mener i forhold
til befolkningen.
Hvis der skal være ret og rimelighed i det, hvis man mener, det skal være sådan, at der kommer den her pakkeløsning, og så skal vi bare tage den, hvis det er holdningen, så var det da langt mere ærligt fra regeringspartiernes side og flertallets side at gå til befolkningen og sige: Jamen så lad os ophæve forbeholdet.
Det vil vi så kæmpe imod at man gør, men det var da langt mere ærligt, hvis det er den holdning, man har til det. Så må jeg sige til det her med spørgsmålet om, at der kommer mange til Sydeuropa, at hvis vi tager de officielle asyltal, er det altså således, at der er nogle lande i Sydeuropa, som har taget utrolig få, men der kom i 1999 ifølge udviklingsministeren en halv million illegalt ind i EU, hvor tallet var 40.000, har hun skønsmæssigt oplyst
hun mener det var i 1993.
Og de mennesker er altså enten illegalt i Europa eller finder hen til det EU-land, hvor de ønsker at søge asyl i.
Så er spørgsmålet selvfølgelig, hvor vilkårene er gode, og der kan der være én ræson, man kan gøre, som jeg vil anerkende, som også har været gjort i dag, nemlig at hvis vi har slappere regler i EU i forhold til de andre lande, men vi har Schengenaftalen, der giver fri bevægelighed også for dem, der først er kommet ind i Sydeuropa, ja, så betyder det selvfølgelig, at vi bliver en magnet.
Derfor er den eneste konsekvens af, at et flertal herinde har tilsluttet sig Schengen, den eneste mulige vej ud af det her selvfølgelig, at vi har strammere regler, så vi ikke bliver en magnet.
Så meget vil jeg gerne medgive dem, der har sagt, at der er sådan en sammenhæng mellem, hvad de andre har af regler, og hvilke regler vi har, så længe Schengensamarbejdet er der og der er de åbne grænser.