Jytte Andersen (S), 1999-03-04:
Enhedslisten ønsker med dette beslutningsforslag en ny ungdomsboligpolitik og en øget fokusering på ungdomsboligbyggeriet.
Jeg vil godt starte med at sige, at jeg støtter forslagsstillerne i, at det er vigtigt, at vi hele tiden debatterer vores ungdomsboligpolitik, men jeg kan ikke støtte forslaget om en ny ungdomsboligpolitik.
For hukommelsens skyld vil jeg derfor, inden jeg tager fat på Enhedslistens konkrete forslag, nævne den række af initiativer, som regeringen allerede har taget i forhold til ungdomsboligpolitikken.
Først og fremmest har regeringen sikret en finansieringsform for ungdomsboliger, der svarer til finansieringen af ældreboliger og familieboliger.
Denne ensartede finansiering af det almene byggeri er afgørende for fleksibiliteten i anvendelsen af boligerne.
Der er dermed mulighed for, at boligerne permanent kan benyttes af andre end den oprindelige personkreds, uden at der skal ske en ændring i belåningen, og det indebærer jo faktisk en lettere adgang til at etablere ungdomsboliger på andre måder end ved nybyggeri.
Jeg vil i øvrigt gerne sige om finansieringen, at kommunen bidrager med grundkapital, mens staten bidrager med ydelsesstøtte samt et ungdomsboligbidrag, der skal sikre et huslejeniveau, der tager hensyn til de unges betalingsevne.
, at de unge kan få fortrinsret til ikke alene små lejligheder, men også store lejligheder til brug for bl.a. bofællesskaber.
Denne ordning er en stor succes.
I dag er der godkendt forsøg med fortrinsret til unge i 35 boligorganisationer i 14 kommuner, og 12 af disse forsøg laves i universitetskommunerne København, Århus og Odense. Videre har jeg nedsat et kontaktudvalg med repræsentanter fra universitetsbyerne.
Kontaktudvalget mødes for at drøfte udviklingen i de unges boligsituation i de forskellige kommuner.
Men kontaktudvalget kan også foreslå ændringer i lovgivningen, hvis der er bestemmelser, der måtte hindre kommunerne i at skabe boliger til unge.
Og dér kan jeg oplyse, at en sådan bestemmelse, nemlig bestemmelsen om opsigelsesfristen, efter at kontaktudvalget havde peget på den, allerede blev ændret i Folketinget i efteråret 1998.
Jeg har nu bedt kontaktudvalget om at fortsætte med arbejdet i i hvert fald et år mere.
Men også andre initiativer er taget og vil blive taget.
Kommunerne vil jo gerne have uddannelsespladserne, og de unge bringer jo mange kvaliteter til en by.
Så derfor tror jeg også, at kommunerne er motiverede, i hvert fald nogle af dem, til at skaffe boliger til unge uddannelsessøgende, selv om det ikke nødvendigvis bliver i form af nybyggede ungdomsboliger.
Men det mener jeg heller ikke at det nødvendigvis skal være hver gang.
Man kan jo også godt lave midlertidige løsninger.
F.eks. kan man jo indrette
gamle bygninger, erhvervsbygninger, hospitalsbygninger og andre bygninger, som en slags nødboliger ved studiets start.
For det andet vil jeg undersøge, om det kan blive muligt at give almene boligorganisationer bedre muligheder for sammen med kommunerne at etablere midlertidige boliger til unge.
Det er de boliger, som nogle kalder bufferboliger.
Det er en mulighed, som de private udlejere har som noget helt naturligt allerede i dag.
For det tredje vil jeg i den nærmeste fremtid indkalde borgmestrene fra uddannelsesbyerne til et møde, hvor vi skal drøfte situationen, og hvor kommunerne gensidigt kan inspirere hinanden, måske til at få udarbejdet et idékatalog over andre måder at lave boliger til de unge på, altså en slags pjece over best practice, hvor man altså går og er gået nogle utraditionelle veje.
Endelig har jeg afsat midler til at analysere de unges boligsituation.
Analysen finder sted her i 1999.
Den vil komme til at omfatte Ålborg, Århus, Odense, København og hele hovedstadsregionen.
Analysen skal give os en bedre viden
om de unges boligbehov, og når resultatet af den foreligger, har vi så også et bedre beslutningsgrundlag for, hvad der skal ske fremover. Enhedslistens forslag er delt i fire punkter.
Det første forslag går ud på, at regeringen skal fremsætte forslag om en statslig medfinansiering af ungdomsboligbyggeriet.
Som jeg sagde før: Alt nyt alment byggeri finansieres i dag efter samme model, og det er den, som jeg nævnte før med den statslige medfinansiering ved etablering af de nye ungdomsboliger.
I forhold til de tidligere regler, der var gældende, hvor kommunen havde et ansvar for grundkapitalen,
et ansvar af noget mindre størrelsesorden, men hvor kommunen til gengæld efterfølgende var forpligtet til at betale en andel af den løbende ydelsesstøtte til realkreditlånet,
Men man skal faktisk huske på, at denne omlægning af finansieringen faktisk var et resultat af en aftale mellem regeringen og Kommunernes Landsforening om kommunernes økonomi i 1998.
I den aftale indgik også afskaffelse af rammebeløbet, og jeg ser derfor ikke nogen grund til at ændre finansieringsmodellen.
Det andet forslag går ud på at udarbejde en analyse af behovet for nye ungdomsboliger i de store uddannelsesbyer på baggrund af udviklingen af ventelisterne.
Og dér er jeg ikke overraskende enig med forslagsstillerne, og det er sådan set også derfor, at der er igangsat en analyse.
Vi indhenter allerede nu oplysninger fra kollegiekontorerne tre gange om året.
Vi har på den måde mulighed for at følge med i tendenser på de lokale boligmarkeder.
Jeg har dog den opfattelse, at det ikke er tilstrækkeligt at se på kollegiernes ventelister, når de unges samlede boligsituation skal vurderes.
Det er kommunen, der er bedst til at vurdere det lokale behov.
Regeringen har på den anden side et ansvar for at skabe de nødvendige rammer for kommunerne.
Og undersøgelsen skulle derfor gerne give både kommunerne og regeringen et bedre indblik i de unges boligsituation, så vi hver især kan leve op til vores ansvar.
Det tredje forslag går ud på, at regeringen skal indgå en aftale med universitetskommunerne om et øget ungdomsboligbyggeri i 1999 og i 2000.
Enhedslisten mener, at regeringen bør indgå aftale med de store universitetskommuner.
Som jeg lige har været inde på, så mener jeg ikke, at regeringen hverken kan eller skal indgå sådanne aftaler.
Det er en deling mellem det kommunale selvstyre og statens ansvar, og det omkring boliger er altså entydigt kommunernes ansvar.
Forslagsstillerne peger så på, at vi skal stoppe nedlæggelsen af små lejligheder, og at nedlæggelser af små lejligheder kraftigt mindsker de studerendes mulighed for at finde alternativer til ungdomsboligerne.
Det er min opfattelse, at der er flere hensyn at tage, når man skal kigge på sammenlægningen af små lejligheder.
Der er på den ene side et hensyn, der er vigtigt, nemlig at
kommunerne ved byfornyelse også har øje for de unges boligbehov, og det betyder, at det er hensigtsmæssigt, at der naturligvis også er et vist antal mindre lejligheder til rådighed for de unge.
På den anden side kan det i visse områder være sådan, at netop sammenlægningen af små lejligheder til større udgør et godt instrument i bestræbelserne på at sikre en mere varieret beboersammensætning til gavn for hele kvarteret
, og i øvrigt ser vi jo også, at mange af de større lejligheder faktisk er rammen om ganske velfungerende bofællesskaber. Der er områder, og Kongens Enghave er et af dem, hvor det meget ensidige udbud af boliger også har ført til en for ensidig beboersammensætning, og dér er lejlighedsstørrelser faktisk et af de instrumenter, man kan bruge til at forbedre beboersammensætningen.
Så på den her baggrund kan hverken jeg eller regeringen som helhed tilslutte os Enhedslistens forslag, men vil jo som sagt gerne takke forslagsstillerne for, at vi får debatten.
Det er vigtigt hele tiden at have fokus på de unges boligbehov, og der er heller ikke nogen som helst tvivl i mit sind om, at der er et for stort gab mellem udbud og efterspørgsel.
Det hænger sammen med to ting, der i virkeligheden er lykkedes for regeringen, nemlig at der er flere og flere unge, der tager en uddannelse, flere og flere tager en lang uddannelse, og at byfornyelsen, hvor vi altså får fjernet de utidssvarende små boliger, som jeg kan forstå Enhedslisten gerne vil bevare, er lykkedes.
Det er klart, det så skaber et gab, som vi politisk både her i Folketinget og i kommunerne er nødt til at forholde os aktivt til.
ikke problemet, men kan så være et bidrag til, at vi har fået sagen sat på dagsordenen her i dag.