runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Majbrit Berlau (EL), 2005-12-06:
Mit spørgsmål er i relation til Søndagsmagasinet i søndags om tandlægeklinikassistenter, der har været udsat for kviksølvforgiftninger.
Der er jo kommet en storm af henvendelser til HK.
Så vidt jeg forstår, har HK alene i går fået 140 henvendelser fra tidligere eller nuværende klinikassistenter, der lider af nogle af de samme symptomer, som det blev oplyst man kan have, såfremt man lider af kviksølvforgiftning.
Men for en del af de her klinikassistenter er fristen for, hvornår man kan søge arbejdsskadeerstatning, jo udløbet, fordi det er gamle skader, der refereres til.
Jeg kunne godt tænke mig at høre ministeren, om det er sådan, at han mener, at det her er en sag, der er alvorlig nok til at dispensere fra arbejdsskadeerstatningsreglerne.
Kviksølv er et meget giftigt stof, og det må man naturligvis ikke arbejde ubeskyttet med.
Jeg er meget interesseret i at få alle facts på bordet i denne sag, så jeg har bedt Arbejdstilsynet om i samarbejde med Arbejdsmiljøinstituttet og Arbejdsskadestyrelsen at redegøre for de forskningsresultater, der findes om kviksølv, at oplyse om, hvilke arbejdsmiljøregler der gælder, og om der er blevet rejst sager om arbejdsskadeerstatning osv.
Jeg vil gerne give tilsagn om, at jeg, så snart jeg modtager redegørelsen, vil orientere Folketinget, og hvis det viser sig, at der er problemer, så vil jeg naturligvis sørge for, at der bliver gjort noget ved dem.
Jeg vil takke ministeren for, at han reagerer så hurtigt med hensyn til at iværksætte en undersøgelse.
Men jeg forstår det også lidt sådan, at ministeren så er indstillet på, at såfremt nogle af de her skader ligger 20 år tilbage og dermed har overskredet de gældende regler, så vil ministeren dispensere, så de pågældende tandlægeklinikassistenter har mulighed for at søge arbejdsskadeerstatning alligevel.
Er det korrekt?
Men vi skal have alle kendsgerninger på bordet i denne her sag.
Jeg vil redegøre for over for Folketinget, hvad der er op og ned i denne her sag, og om der er regler, der er overtrådt, og så vil jeg komme med forslag til, hvordan vi kan gøre noget ved det.
Jeg kan næsten ikke gå længere, da jeg ikke kender omfanget af problemet, fordi jeg ikke kender karakteren af problemet, og da jeg ikke ved, i hvilket omfang arbejdsmiljøreglerne er blevet overtrådt.
Det værdsætter jeg selvfølgelig at ministeren vil gøre.
Men jeg håber også, at ministeren i den fremlæggelse til Folketinget vil inddrage overvejelserne om dispensationsmuligheder for de tandlægeklinikassistenter, som rent faktisk er berørt af det her.
I relation til Søndagsmagasinet fremgik det også, at formanden for Dansk Tandlægeforening mente, at de gældende regler var overholdt, og så havde hun ikke yderligere kommentarer til det.
Vil ministeren også se på tandlægernes arbejdsgiveransvar i relation til den undersøgelse, der iværksættes?
Så det vil jeg også vende tilbage til.
Kim Christiansen (DF), 2005-12-06:
Med hensyn til stabilisering er det jo rigtigt, at niveauet for narkomisbrug har stabiliseret sig, dog på et historisk højt niveau, og det, jeg egentlig vil spørge om, er: Bl.a. vicepolitikommissær Ole Hessel har udtalt sig meget kritisk over for en legalisering af forskellige stoffer, og mener ministeren så ikke, det er problematisk, at Sundhedsministeriet og Justitsministeriet har så forskelligrettede holdninger til rådgiver Peter Eges synspunkter?
Hvad der er Indenrigsog Sundhedsministeriets position, og hvad der er Justitsministeriets position, er meget nemt at få øje på, og synspunkterne er i øvrigt fuldstændig sammenfaldende.
Synspunkterne er udtrykt i den regeringspublikation, der hedder »Kampen mod narko«, og denne regering har også gjort, hvad tidligere regeringer ikke har gjort.
Vi har nemlig sagt, at nu vil vi lægge arm med problemet, og det vil vi gøre med en flerstrenget strategi.
Vi bekæmper det ikke alene med politi og regler, vi kæmper det ikke alene med forebyggelse, og vi bekæmper det ikke alene med skadesreduktion.
Det er udtryk for regeringens holdning, og den er der – heldigvis vil jeg sige – også faglig opbakning til i Sundhedsstyrelsen.
Men hvilke enkeltstående individer i samfundet, man lejlighedsvis trækker på, og hvilke synspunkter de har, kan jeg altså ikke stå her og undgælde for.
Majbrit Berlau (EL), 2005-12-06:
Jamen så opfatter jeg egentlig, at vi begge to er enige om, at det her er en meget, meget alvorlig sag, og jeg opfatter, at ministeren iværksætter en undersøgelse, hvoraf det vil fremgå, om dispensationsmuligheder for klinikassistenterne er mulige, og også om det er sådan, at de tandlæger, som har haft det direkte ansvar som arbejdsgivere, kan eller skal stilles til ansvar, såfremt reglerne ikke er overholdt ude på de enkelte klinikker.
Jeg tør ikke her stå og udtale mig om juraen, om der er forældelse i forbindelse med det ansvar, arbejdsgiverne har der.
Men vi vender tilbage med en redegørelse om det.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Spm. nr. US 34
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-12-06:
Vi kommer til at diskutere det her mange gange, men at der er flere, der bliver selvforsørgende, jo længere tid der går, er ikke overbevisende, det er logik for burhøns.
Det eneste, man kan sige, er, at der er flere, der bliver selvforsørgende, og det skyldes i vid udstrækning, at der er en af et ægtepar, der kommer i arbejde, og så ryger den anden ud af statistikken pr. automatik, fordi vedkommende ikke har ret til starthjælp.
Det er fuldstændig det samme som i foråret.
Og jeg mener ikke, at det kan være rigtigt, at vi skal have gentaget de samme påstande, som ikke er rigtige, når man ikke kan sige, om det er rigtigt, om folk kommer i arbejde eller ej.
Hr. Jørgen Arbo-Bæhr har fra starten af denne her ordning været imod.
Jeg har været for, at vi fik en starthjælp af den simple grund, at vi har måttet konstatere, at jo tidligere folk kommer ud og får tilknytning til arbejdsmarkedet, jo bedre går det med integrationen.
Og det var jo hele ideen bag starthjælpen.
Derfor er tanken rigtig, og så er det jo glædeligt, at vi kan se, at selvforsørgelsesgraden stiger i gruppen, efterhånden som tiden går.
Det tager jeg som et tegn på, at vi så rigtigt, dengang vi lavede starthjælpen, at det var et fuldstændig rigtigt princip at fortælle folk, at når man kommer her til landet, så skal man hurtigst muligt komme ud på arbejdsmarkedet, for det er på den måde, integrationen sker.
Men sagen er, at man bevisligt ikke kan sige, om folk kommer ud på arbejdsmarkedet, eller om de bare går derhjemme uden at få en krone for det.
Når nu ministeren ikke vil gå ind i den diskussion – vi kan bare referere til den, vi havde i foråret, så kan man jo se den – så kunne jeg godt tænke mig at vide, om det er særlig tilfredsstillende, at det store flertal, nemlig 59 pct. af dem, der har været 3 år på en ydelse, der ligger på under to tredjedele af kontanthjælpen, efter 3 år stadig væk skal leve af den ydelse.
Det er jo derfor, det er det helt store problem, nemlig at det er folk, der er fattige.
Er det tilfredsstillende, at man lader så mange mennesker gå på så lav en ydelse i 3 år uden at sikre dem, at de kan få et arbejde?
Og der kan man jo i hvert fald sige, at det gamle system ikke virkede overbevisende, det fastholdt jo nærmere folk uden for arbejdsmarkedet.
Derfor har regeringen her – og jeg ved godt, at det ikke er noget, som hr. Arbo-Bæhr bryder sig om at høre – altså prøvet at bestræbe sig på, at det skal kunne betale sig at arbejde frem for at være på en passiv ydelse.
Og det er sådan set det, der er ledestjernen i vores arbejde.
Derfor er det jo særlig vigtigt med en starthjælp, lige når man kommer til landet, fordi det også sender det signal, at man skal hurtigst muligt ud på arbejdsmarkedet.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-12-06:
Nu er de nyeste tal vedrørende starthjælpen jo kommet, og ministeren har benyttet lejligheden til i løbet af formiddagen at udråbe starthjælpen som en succes.
Jeg kunne godt tænke mig at høre ministeren, om det ikke er rigtigt, at ministeren i virkeligheden i dag kunne gentage det samme, som han gjorde for et halvt år siden, at flere er blevet selvforsørgende, men at vi ikke kan sige noget om, hvor mange der er kommet i arbejde.
Tallene bliver jo mere og mere overbevisende, fordi der er flere, der bliver selvforsørgende.
Der er flere personer på starthjælpsniveau end på den høje introduktionsydelse, der bliver selvforsørgende eller går over til SU.
Hvis vi f.eks. tager efter sjette kvartal, så var der 27 pct. på starthjælpsniveau, der var selvforsørgende; der var 17 pct. på introduktionsydelse på kontanthjælpsniveau.
Så tallene bliver mere og mere overbevisende, og jeg formoder, at flere kommer i arbejde; i hvert fald bliver de selvforsørgende, og nogle kommer på SU, og det er jo en rigtig god udvikling.
Kim Christiansen (DF), 2005-12-06:
Jeg er da meget glad for den positive tilkendegivelse.
Mit sidste spørgsmål kunne være: Jeg er godt klar over, at der er en fælles målsætning, men kunne man måske forestille sig, at de to ministerier, som jeg opfatter gerne vil nå det samme mål, indgik et eller andet tættere tværministerielt samarbejde på området, så det også blev sikret, at den store politimæssige indsats blev bakket op på den sundhedsfaglige side?
Det er sådan, at jeg er den minister i regeringen, der er ansvarlig for at koordinere den narkopolitiske indsats, og det er en opgave, jeg bl.a. har løftet ved at sætte mig for bordenden i et tværministerielt udvalg.
Efter hvad jeg kan huske, var ud over mit eget ministerium også Justitsministeriet, Socialministeriet, Undervisningsministeriet og Kulturministeriet med i det opspil, der førte til, at regeringen formulerede sin narkopolitik i »Kampen mod narko«, som netop er det første danske forsøg på at lave en samlet, flerstrenget politik på narkoområdet.
Jeg har i øvrigt haft den glæde, at FN’s organ på området, altså et internationalt organ, har fremhævet denne indsats i sine årsrapporter og peget på den som en god model, som andre lande også kunne tage ved lære af.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-12-06:
Jeg er glad for, at ministeren konstaterer, at det gamle system ikke hjalp.
Nu kan vi bare konstatere, at vi ikke kan sige om det nye system, hvor folk bliver sat på en ydelse, de har svært ved at leve af, at det hjælper mere eller mindre.
Det hjælper i hvert ikke ret meget, når det stadig væk efter 3 år er sådan, at det store flertal af dem, der er på den ydelse, er fastholdt på den ydelse.
Så derfor kunne det være, man skulle overveje, om det er det rigtige redskab.
Jeg mener selvfølgelig, at det er det forkerte redskab, og der er ingen som helst beviser for, at det hjælper noget.
Det har så gradvis udviklet sig igennem kvartalerne, og nu sidder vi så med tallene efter 12 kvartaler, der viser, at af dem på starthjælp er 41 pct. selvforsørgende, hvorimod kun 28 pct. af dem, der er på den høje ydelse, er selvforsørgende.
Det er da en mærkelig logik, der fører hr. Arbo-Bæhr til at sige, at det ikke har virket.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Spm. nr. US 35
Jens Kirk (V), 2005-12-06:
Det er ordføreren fuldt opmærksom på, men jeg synes også, at man skulle lægge mærke til, at vi vel er det land, der næst efter Sverige har det laveste – og meget lave – forbrug af medicin; meget lavere end mange af de lande, vi importerer fra.
Poul Henrik Hedeboe (SF), 2005-12-06:
Er ordføreren opmærksom på, at vi godt nok har et lavt niveau i Danmark, men at der faktisk er en markant stigning på området medicin til svin?
Jens Kirk (V), 2005-12-06:
Danske fødevareproducenter er kendt for at levere kvalitetsprodukter med høj fødevaresikkerhed, der sikrer forbrugernes sikkerhed.
Medicinforbruget i den danske husdyrproduktion er meget lav, og medicinresterne i fødevarerne er vel på det laveste niveau i verden.
Man kunne ønske, at detailhandelen ville kreditere dette, når der skal fyldes op på hylderne.
Det lave medicinforbrug og den høje grad af fødevaresikkerhed skyldes dygtige landmænd og veterinære rådgivere, der tilsammen har formået at opbygge en position, også på de internationale eksportmarkeder.
Regeringen ønsker at skabe rammer for yderligere fødevaresikkerhed samt at værne om den stilling, dansk producerede fødevarer har opnået.
Derved sikres, at Danmark formentlig også i fremtiden undgår større fødevareskandaler.
Lovforslaget går ud på fra myndighedens side at gribe endnu hårdere ind over for de brodne kar i fødevareerhvervet, som truer branchens generelle anerkendelse, med konkret gennemførelse og skærpelse af bøder og fængselsstraffe for ulovlig brug eller opbevaring af medicin og fund af medicinrester i produkter.
Bødernes størrelse gøres afhængig af besætningernes størrelse for landmandens vedkommende og antallet af sundhedsrådgivningsaftaler for dyrlægernes vedkommende.
Dermed relateres straffens størrelse til omfanget af lovovertræderens erhvervsmæssige virke.
Det skal indskærpes, at hvis bødeforelæggene ikke kan klares administrativt, er det domstolene, der afgør størrelsen af bøderne.
I forbindelse med udformning af bekendtgørelsen kunne ønskes præciseret, hvilke overtrædelser der betragtes som væsentlige og dermed resulterer i bøde eller fængselsstraffe, samt hvilke der er uvæsentlige og derfor ikke bør medføre sanktioner.
Venstre støtter forslaget.
Ole Stavad (S), 2005-12-06:
Det lovforslag, vi her har til anden behandling, er endnu et bevis på, at regeringen taler med to tunger.
Når den holder sine store festtaler, er regeringen enig med os andre i, at landbrugsstøtten i EU er fuldstændig urimelig høj, og at den skal afvikles.
Lovforslaget her er fremsat på baggrund af, at der sker en gradvis omlægning af landbrugsstøtten i EU, og regeringens svar er: Så må vi kompensere landbruget for det, de mister i direkte tilskud fra EU.
Regeringen gennemfører en yderligere nedsættelse af landbrugets grundskyld.
Det er ikke engang sådan, at landbruget mister beløbene.
Man går væk fra den direkte støtte og over til andre støtteformer, men beløbene er i runde tal uændrede.
Alligevel mener regeringen, at det er nødvendigt at kompensere landbruget med yderligere nogle millioner i form af nedsat grundskyld.
Det er usagligt, og det udstiller på sin vis, at regeringen nok er glad for, at franskmændene forhindrer, at der kan ske en reel omlægning og en reel reduktion af landbrugsstøtten.
Jeg synes, det er dybt beklageligt, og derfor vil vi stemme imod de to ændringer, der er indeholdt i lovforslaget.
Der er to ændringsforslag, vi hilser med tilfredshed.
En række ordførere, herunder jeg selv på Socialdemokratiets vegne, gjorde indenrigsministeren opmærksom på, at det ikke var en hverken fair eller acceptabel måde at gøre det på, og derfor skal jeg takke for, at indenrigsministeren har været lydhør, og at der er stillet et ændringsforslag, som forsøger at løse det praktiske problem med de vurderinger, der skal på plads.
kommuner, der har truffet beslutningen og givet en tilbagemelding til Indenrigsministeriet inden den 31. marts, vil kunne opkræve dækningsafgiften sammen med de øvrige opkrævninger i 2007.
Hvis man benytter den mulighed, har det dog den konsekvens, at man først kan opkræve beløbet noget senere i 2007.
Vi mener, at det er en ordentlig og fornuftig måde at gøre det på, hvor man tager hensyn til de praktiske problemer, men også sikrer, at man kan få opkrævet beløbene i overensstemmelse med de budgetaftaler og de forlig, der indgås i kommunerne, når der skal fastlægges et budget for 2007.
Så samlet set vil vi kunne støtte de to ændringsforslag, 3 og 4, der vedrører dækningsafgiften.
Vi stemmer imod, at regeringen endnu en gang vælger at kompensere landbruget for omlægninger i landbrugsstøtten, altså at man flytter pengene fra den højre til den venstre lomme, og vi vil, når forslaget kommet til tredje behandling på torsdag, stemme imod forslaget i sin helhed, da det samlet set har et indhold, som vi mener trækker i den forkerte retning.
Hermed sluttede forhandlingen.
Ændringsforslag nr. 1 og 2 vedtoges uden afstemning.
Ændringsforslag nr. 3 og 4 vedtoges uden afstemning.
Lovforslaget overgik derefter tredje behandling.
Lise von Seelen (S), 2005-12-06:
Mange tak.
Jeg prøver igen.
Røde Kors’ psykotraumecenter har givet et tilbud om også at være med til at give behandling til de mennesker, der venter på at blive be handlet.
Derfor mener vi, at hvis man ønsker at nedbringe ventetiderne, vil det være naturligt også at medtage Røde Kors’ psykotraumecenter på den palet af muligheder, der er for behandling for traumer.
Ministeren har i et svar meddelt, at pengene skulle være til stede i systemet, og at de ligger i amterne.
Vi kan godt forbavses over, at der er så lange ventetider, som der er tale om, hvis pengene slår til, men hvis pengene er i systemet, kan vi slet ikke se nogen risiko ved, at yderligere et center kan bistå med at give den behandling, som de mennesker har så hårdt brug for.
De kan jo ikke komme i gang med den egentlige integration, før de er blevet behandlet for de traumer, som blokerer for integrationen og også blokerer for, at de kan komme i gang med indlæring af det danske sprog.
Derfor finder vi, at Røde Kors’ psykotraumecenter absolut burde medtages på paletten, og det har vi sammen med SF og De Radikale stillet et ændringsforslag om.
Efter førstebehandlingen har der været lejlighed til at stille nogle spørgsmål i forbindelse med det frie sygehusvalg med hensyn til behandling af traumer efter tortur.
Af de svar, vi har fået fra ministeren, kan vi se, at ventetiderne for at opnå behandling, når man er bærer af traumer efter tortur, er rigtig, rigtig lange.
Til behandling på behandlingsstedet OASIS kan man risikere en ventetid på 2½ år, og til rehabiliteringscentrene for torturofre ...
Morten Østergaard (RV), 2005-12-06:
Fru Lise von Seelen har udmærket redegjort for ventelistesituationen for torturbehandling her i landet, og på den baggrund er det beskæmmende, at man, når der lovgives på området, kan få et svar som det, vi har fået på spørgsmål nr. 2: Forventes lovforslaget at påvirke ventelistesituationen og i givet fald hvordan?
Ministerens svar lyder: Forslaget indebærer, at finansieringen af behandlingstilbuddet i fremtiden ligger hos amterne, mens behandlingen tidligere har været finansieret af statslige midler.
Der er således ikke tale om en kapacitetsudvidelse.
Med andre ord: Der er i denne forbindelse intet nyt under solen, som kan medvirke til at nedbringe de helt urimelige ventetider.
Denne regering taler meget om, at der skal gøres mere for integrationen, og at det påhviler den enkelte selv at tage ansvaret for sin egen integration, men alligevel lader man torturofre vente 2 år på behandling.
I den sammenhæng er det også paradoksalt, at når et behandlingscenter meddeler, at det har ledig kapacitet, vender ministeren igen det døve øre til.
Vi har i et svar på spørgsmål nr. 3 fået at vide, at hvis Røde Kors’ psykotraumecenter inkluderes som torturbehandlingscenter, må det – og jeg citerer: ... antages, at det ikke vil have nogen indflydelse på ventelistesituationen at lade Dansk Røde Kors’ psykotraumecenter blive omfattet af lovforslaget.
Så spørger vi bare os selv: Når der er ledig kapacitet hos Dansk Røde Kors, hvilket de har meddelt i forbindelse med behandlingen af lovforslaget, når der er ventelister på nogle af de områder, der er omfattet af det frie sygehusvalg, og når vi ved, at kommunerne naturligvis vil sende deres torturofre derhen, hvor amterne betaler – hvorfor kan det så ikke få betydning for ventelisterne, hvis man i denne ombæring også inddrog Dansk Røde Kors, som har ledig kapacitet?
Hvorfor kan det ikke antages at have betydning for ventelisterne?
Det står fuldstændig for ministerens egen regning og har formentlig ingen sammenhæng med virkeligheden.
Derefter vil jeg sige, at vi til gengæld meget gerne vil kvittere for, at der nu tegner sig et flertal uden om regeringen, som gerne vil gøre noget.
Det fremgår af betænkningsbidraget, at Dansk Folkeparti ønsker, at der næste år skal afsættes flere midler til torturbehandling, og jeg vil gerne bede ministeren bekræfte her i dag, at et flertal uden om regeringen ønsker opprioritering af torturbehandlingen her til lands, og at ministeren derfor efterfølgende vil rette sig efter Folketingets flertal og fremsætte forslag herom snarest muligt.
Hermed sluttede forhandlingen.
Ændringsforslag nr. 1 forkastedes, idet 47 stemte for, 63 imod.
Ændringsforslag nr. 2 forkastedes uden afstemning.
Lovforslaget overgik derefter til tredje behandling.
Frank Aaen (EL), 2005-12-07:
Summa summarum er, at kommunerne i dag har lagt nogle budgetter, hvor der er afsat penge til at hjælpe de ældre, til at forbedre folkeskolen, til at passe børn.
Og det, staten siger nu, er: De budgetter, I har lagt, skal beskæres med 3 mia. kr. Så kan finansministeren jo sådan set komme med alt det udenomssnak, det være vil.
Det er den kommunale virkelighed.
Det er så regeringens politik.
Den er jeg imod, men det er altså regeringens politik.
Det, jeg ikke forstår, vil jeg gerne sige til finansministeren, og det er det grundlæggende i det her spørgsmål: Hvorfor skal det ske som en tyv om natten?
Hvorfor fremlægger regeringen ikke bare et lovforslag om, at regeringen gerne vil have lov til at stikke fingrene direkte ned i hver enkelt kommunes budget, og så får vi det til behandling i Folketingssalen, første, anden og tredje behandling; kommunerne kan komme i deputation; borgerne kan se, hvad der foregår; der er en debat i Folketingssalen, inden det vedtages – hvorfor skal det komme som en tyv om natten i form af en fodnote i finansloven?
Line Barfod (EL), 2005-12-07:
Kan ministeren ikke bekræfte, at kommunerne i sommer hver især har fået meddelelse om, hvor mange millioner hver enkelt kommune kunne få i statstilskud, og det har kommunerne lavet budgetter ud fra?
De har fordelt, hvordan de her penge kunne bruges, nogle steder også sammen med de penge, de havde i kassen i forvejen: Hvor mange penge til skoler, hvor mange penge til ældre, hvor mange penge til børnehaver osv.?
Det, ministeren nu kræver, er, at man går ud og genåbner de budgetter, og ministeren vil have ret til at gå ind og give mindre i tilskud til den enkelte kommune end det, kommunen har lagt budget efter.
Det er muligt, at det i ministerens nysprog bliver til noget andet end nedskæringer, men for de mennesker, der ikke får de penge, de skulle have haft, hvad enten det er plejehjem, eller det er nogle handicappede, der ikke får deres ydelse, er det svært at opfatte det som andet end nedskæringer.
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Det er jo derfor, jeg beder dem lukke deres budgetter op, således at de korrigerer deres budgetter og kommer tilbage på aftalesporet.
Der er jo ikke tale om, at man skal skære ned.
Det er jo ikke rigtigt.
Vi har jo lavet nogle aftaler, der er baseret på, at staten finansierer det, som kommunerne mangler, dvs. op til det niveau, man kender i dag, plus det, der er lagt oveni, det, der er givet af velfærdsløfter, nedsat forældrebetaling i dag institutioner, 500 mio. kr. mere til ældreområdet, en kræfthandlingsplan osv. – det er jo lagt oveni.
Så derfor blev der afleveret en check på 10 mia. kr. Havde man haft deres forudsætning nu, at der var 4 mia. kr. mere, ja, så havde de i stedet fået 6 mia. kr. i tilskud.
Så det er forudsætningerne for tilskuddet, der har ændret sig med den økonomi, kommunerne nu viser, og det, vi har aftalt med kommunerne, er, hvor mange penge de må bruge.
Så det, der er ændret gennem tiden, er ikke, som hr. Frank Aaen sagde, hvor mange penge der er i statskassen, nej, vi fører en politik, hvor vi beslutter, hvor mange penge vi kan bruge de enkelte år.
Line Barfod (EL), 2005-12-07:
Jeg synes, det er utroligt, at finansministeren kan sige det her med, at det ikke er at skære, når man giver kommuner mindre i tilskud end det, de var lovet og har lavet deres budgetter efter.
Og det betyder altså, at de skal ud og lukke skoler eller lukke plejehjem, eller at handicappede ikke får de ydelser, de ellers skulle have efter loven, fordi man tager nogle penge fra kommunerne midt i et budgetår.