Margrethe Vestager (RV), 2004-10-20:
Jeg tror ikke, at jeg kan mindes en skriftlig fremsættelsestale med så mange plusord i, med så meget godt, med så meget velsignelsesrigt, der vil drysse ned over kongeriget ved dette lovforslags vedtagelse: det danske samfunds fremtidige vækst, evnen og muligheden for at rekruttere veluddannet arbejdskraft, internationalisering af uddannelserne.
Jeg vil næsten foreslå, at man kan spille et i visse kredse meget udbredt bingospil, teksten vil være velegnet.
Det står bare i skærende kontrast til det, der er lovforslagets indhold, nemlig 15 mio. kr. til, at 120 studerende med særlig høje kvalifikationer fra særligt udvalgte lande kan få den æresbevisning at få lov til at studere i Danmark.
At det skulle udfylde alle disse gode ord, det er gådefuldt.
Det lægger sig så til den gåde, det er, hvordan vi skal få et overblik over, hvordan internationaliseringen skal fremmes, når det her lovforslag ikke kan behandles sammen med det følgende lovforslag, som ikke kan behandles sammen med det lovforslag, som videnskabsministeren skal komme med senere, og som dækker de lange videregående uddannelser.
Det er selvfølgelig, synes jeg, meget fint, at Dansk Folkepartis ordfører, fru Louise Frevert, siger, at dette kun er at løfte en flig af sløret – meget overraskende, at man går ind for slør i Dansk Folkeparti og bruger det som politisk billede, men lad det nu ligge – men det kan umuligt være tilfredsstillende for nogen parter, at noget så helt afgørende som internationaliseringen af vores uddannelser skal behandles på den her lemfældige måde i lovgivningsmæssig sammenhæng.
Det ligner ingenting.
Det ligner ikke noget, at man ikke kan få overblik over, hvad det er, der er realiteten.
Det ligner ikke noget, at man ikke kan få overblik over, hvad det faktisk er, vi er ved at sætte i værk.
Om lidt vil jeg bliver korrekset for ikke at have forstået det, for at have lavet en fejllæsning, for at have forskruede forestillinger om, hvad det vil føre til.
Det er jeg ganske sikker på, for hvis man læser de to forslag, vi behandler i dag, i sammenhæng, så kan man ikke undslå sig for en fornemmelse af, at det her handler om, at virksomheden Danmark i højere grad skal vide at prissætte sine produkter med henblik på, at uddannelse endelig og endegyldigt kan blive betragtet som en ting og som en vare.
Danmark er jo en del af det internationale uddannelsessamfund.
Der er en levende, aktiv community, et fællesskab, hvor man udveksler, hvor man samarbejder forskningsmæssigt og uddannelsesmæssigt, men det her handler jo om noget helt andet.
Det handler om, at vi i højere grad skal kunne gøre os på uddannelsesmarkedet.
Det kan godt være, at vi skal gå den vej, WTO-forhandlingerne og alle de der ting helt ufortalt.
Selvfølgelig skal danske uddannelsesinstitutioner også kunne gøre sig gældende.
Men skal det organiseres på en sådan måde, at vi tager et lille skridt her og et lille skridt om lidt og så måske et lille skridt i en anden retning sådan et godt stykke hen i november?
Trænger vi ikke til, at den redegørelsesdebat, som jo mildest talt heller ikke var banebrydende, bliver fulgt op af en langt mere direkte diskussion af, hvad det vil sige både at være en del af et internationalt uddannelsessamfund og et internationalt uddannelsesmarked?
De her forslag ændrer jo ikke ved det, der er den grundlæggende diskussion, hvor vi er en del af et uddannelsesmarked og et uddannelsessamfund, og hvor tingene hænger sammen på den måde i forhold til de nordiske lande og i forhold til de andre europæiske lande.
Det Radikale Venstre synes, det er en mærkelig måde, det her bliver behandlet på, og vi synes også, det er mærkeligt og lidt sølle, at Danmark som et af verdens rigeste samfund ikke synes at have råd til at invitere mere end 120 studerende til vores korte og mellemlange videregående uddannelser med alt det gode, der i øvrigt bliver sagt i det her lovforslag.
Selvfølgelig kan man sige, at det er svært ikke at støtte stipendier til folk fra fjerne fremmede lande, men når man begynder at gisne om sammenhængen med andre lovforslag, så mærker man hensigten, og så bliver man mere spag i det rosende mæle.
På den baggrund har Det Radikale Venstre ikke for indeværende nogen intention om at støtte forslaget.