Tom Behnke (FP), 1997-11-20:
Fremskridtspartiets ordfører på området, hr. Aage Brusgaard, kan desværre ikke være til stede, da han sidder i forhandlinger om at blive borgmester.
Derfor skal jeg i stedet på Fremskridtspartiets vegne sige lidt om, hvad vi mener om hele dette med FN og UNGASS, og hvad det alt sammen hedder.
Det er jo sådan i FN, at alting får sine forkortelser, og indimellem kan man måske endda løbe helt vild i, hvad alle disse forkortelser står for.
Det er sådan set udgangspunktet for det, jeg vil sige noget om.
Jeg har lidt på fornemmelsen, at i FN har man meget travlt med at holde en masse møder, store konferencer, verdenskonferencer; man samler folk fra hele verden til store møder, der koster millioner af kroner, ja, millioner af dollar at afvikle.
Og man kunne egentlig stille sig selv spørgsmålet: Hvis nu alle disse prægtige mennesker i stedet for at deltage i alle disse prægtige møder sendte pengene direkte til de lande, der har brug for dem, kunne det være, man opnåede meget mere, end man opnår ved at sidde i ugevis og diskutere og diskutere og diskutere. Det andet, jeg også vil sige, er, at hvis disse diskussioner så bare udmøntede sig i noget konkret og i nogle initiativer, som så ligesom forbedrede forholdene for de fattige lande, kunne man forstå, at man mødtes igen og igen og igen.
Men desværre er det jo kun en masse flotte ord, og meget sjældent er der nogen handling - nogen handling, som direkte går ind og hjælper de fattige lande med at komme på fode igen, og som hjælper disse lande til at få en bedre udvikling og også en bæredygtig udvikling.
Det, der jo er utrolig vigtigt, når vi taler om de nye demokratier, som blomstrer op, som skyder op rundt omkring, er, at de selvfølgelig skal hjælpes.
Men hvis vi i den vestlige verden har den holdning, at vi er os selv nok
handelsmæssigt, har disse lande ikke skyggen af en chance for at producere sig ud af deres problemer.
Det er jo det, der er hele kernen i det her.
Hvis man bare én gang vedtog, at f.eks. VTO-samhandel, frihandel på verdensplan, hvis man bare én gang vedtog det og sagde, at nu er hele verdensmarkedet åbnet, nu kan man uden handelshindringer, uden restriktioner, uden toldmure osv. handle på tværs af alle lande i hele verden, så ville de fattige lande have en reel mulighed for at arbejde sig ud af deres problemer. Det ville også give meget større selvværdsfølelse, meget større selvrespekt rundt om i de pågældende lande, at man fik lov til at vise, hvad man duer til, fik lov til at producere nogle ting, som vi også kan bruge i den vestlige verden.
Men det gør man ikke.
Den vestlige verden har desværre en tendens
til, at vi for alt i verden vil holde deres produkter ude af vores marked, og så for ligesom at lappe lidt på den dårlige samvittighed giver vi dem nogle almisser i stedet for.
Det er ikke holdbart.
Det er ikke holdbart på længere sigt.
Så kort kan det her egentlig siges.
Jeg vil egentlig også godt prøve at lave en parallel til, hvordan det har været i Danmark, og der har vi jo faktisk været igennem en ganske positiv udvikling.
Heldigvis er hele Folketinget i dag enige om, at passiv forsørgelse ikke er vejen frem.
Det er en aktiv forsørgelse, der skal til, og det gælder også, når vi taler om de fattige lande rundt i verden.
Det betyder med andre ord også, at det forslag til vedtagelse, der er fremsat, kan Fremskridtspartiet ikke umiddelbart støtte.