Eva Kjer Hansen (V), 2005-04-26:
Jeg synes, det er positivt, at SF bakker op om regeringens målsætning om at øge antallet af kvinder i toppen af erhvervslivet.
Det har længe været vores erklærede mål, og det er også blandt de fem højest prioriterede indsatsområder i den nye handlings- og perspektivplan, som vi netop har debatteret.
Men selv om vi altså kan enes om målet, er vi slet ikke enige om midlet.
Jeg mener faktisk slet ikke, der er behov for de tiltag, som SF lægger op til, og det er der flere grunde til.
Dels er arbejdet med virksomhederne allerede rigtig godt i gang, som jeg har været inde på, dels synes jeg også, der er brug for både kreativitet og fleksibilitet i samarbejdet med virksomhederne.
For det første foreslår SF, at jeg skal indgå aftaler om forpligtende ligestillingsarbejde i virksomhederne.
Det samarbejde, jeg har med Dansk Industri og flere virksomheder, afspejler netop, at virksomhederne faktisk gerne vil indgå aftaler og arbejde aktivt for at få flere kvinder med i ledelsen.
Det kræver ikke Folketingets beslutning.
Lad mig nævne nogle konkrete eksempler.
I TDC har direktionen siden 2002 sat klare mål for, hvordan de vil opdyrke kvindelige ledertalenter.
Novo Nordisk har etableret en omfattende mentorordning for kvindelige ledere, og i Nykredit er man i gang med systematisk at fjerne de barrierer, der er for at rekruttere kvinder til ledelsen, ved at screene alle ansøgere med en test, som synliggør kvinders potentiale som ledere.
Selv har jeg for at støtte virksomhederne fået udarbejdet en værktøjskasse med et væld af hjælpemidler, råd og vejledning.
Så aftaler og samarbejde findes allerede i dag.
For det andet foreslår SF et krav om, at alle virksomheder inden udgangen af 2009 skal have opfyldt et mål om 25 pct. kvinder i ledelsen.
Derfor fremstår det første punkt i forslaget primært som opvarmning til det, forslaget i virkeligheden lægger op til, nemlig brug af kvoter for at få flere kvinder ind i ledelsen i det private erhvervsliv.
Jeg vil sige det helt klart: Kvoter og trusler om brugen af kønskvotering er ikke regeringens politik og bliver det heller ikke.
Det er i øvrigt heller ikke danskernes kop te generelt.
En undersøgelse fra Ugebrevet A4 fra 2003 har vist, at faktisk kun 19 pct. af danskerne går ind for kvoter som redskab til at sikre kvinderne en bedre position på f.eks. arbejdsmarkedet.
Jeg tror egentlig heller ikke, at der er mange kvinder, som ønsker at blive ansat bare på grund af deres køn.
Både mænd og kvinder vil ansættes på grund af deres kvalifikationer.
Danske kvinder er meget veluddannede, de udgør et stort lederpotentiale, og kvinderne er dygtige nok til at få posterne uden kvoter.
Min erfaring er, at vi kommer længere med de gode eksemplers magt.
Derfor vil jeg hellere presse på ved at motivere til at øge interessen for at gøre brug af de mange kvindelige talenter.
Det er bedre end at tvinge til halvdårlige løsninger.
Der kan være god fornuft i, at virksomhederne opstiller nogle mål og gør et aktivt og opsøgende arbejde for at få flere kvinder ind i ledelserne og i bestyrelserne, men et ufravigeligt måltal, som gælder for alle, mener jeg ikke er meningsfyldt.
For nogle vil målet være svært at opnå på få år, fordi talentmassen først skal opdyrkes helt fra grunden.
For andre vil målet være uambitiøst og i værste fald kunne bruges som en undskyldning for ikke at gøre det endnu bedre.
Derfor hælder jeg meget mere til, at virksomhederne selv opstiller meningsfyldte mål og arbejder aktivt hen imod dem, og det samarbejde, jeg lige nu har med virksomheder og organisationer i erhvervslivet, viser mig, at det sagtens kan lade sig gøre.
Derudover vil jeg, som det har været fremme tidligere og i debatten i dag, nu tage kontakt til Dansk Industri og eventuelt andre organisationer for at se, hvad vi kan gøre på uddannelsesområdet, f.eks. i form af at tilbyde kurser til de kvinder, der gerne måtte påtage sig opgaven som bestyrelsesmedlem.
Det er et initiativ, som har været i gang i Norge i et par år, og som jeg tror også vil kunne anvendes godt i dansk sammenhæng.
Så vil jeg også understrege, at Nina Smith her for nylig offentliggjorde sin analyse, som viser, at der er god økonomi i at ansætte flere kvinder i toppen af de danske virksomheder.
SF peger i bemærkningerne til beslutningsforslaget på, at kvinder kun udgør 6 pct. af de ansatte i direktionerne i de danske virksomheder.
De tal, som er offentliggjort i Nina Smiths rapport, viser, at kvindeandelen i topledelser og bestyrelser er lav, men den viser også, at antallet af kvinder i topledelse næsten er fordoblet på knap 10 år fra at udgøre 6 pct. i 1993 til 11 pct. i 2001.
Den positive sammenhæng mellem kvindeandelen i ledelsen og bundlinjen taler for sig selv, og jeg er overbevist om, at virksomheder rundtomkring i landet vil tage fat og lægge strategier for, hvordan de får flere kvinder ind på direktionsgangene og i bestyrelseslokalerne.
De kvinder, der allerede er i toppen af erhvervslivet, kan også selv være med til at bane vejen for endnu flere kvinder i toppen.
De er stærke rollemodeller og vil have en selvforstærkende effekt på potentielle ledere og bestyrelsesaspiranter.
Samarbejdet med virksomhederne foregår bl.a. i et netværk, som jeg etablerede i efteråret 2004.
På det første møde deltog mere end 60 forskellige virksomheder, og nu er det virksomhederne selv, der bærer stafetten videre.
I øvrigt har der været så stor succes med initiativet, at der nu også starter et netværk i Jylland, hvor Jyske Bank allerede har budt ind på at være vært for det første møde.
SF foreslår videre, at der afsættes puljemidler til arbejdet med at få flere kvinder i toppen.
Der er faktisk ikke blandt virksomhederne efterspørgsel efter puljemidler til arbejdet med at få flere kvinder i toppen.
Virksomhederne deltager gerne, men de afsætter også selv ressourcer til arbejdet, fordi det jo giver god mening for dem.
At opbygge en ny tilskudsform for at fremme et arbejde, som virksomhederne i bund og grund selv skal tjene på i kraft af innovation og bedre udnyttelse af talenterne, synes jeg er meget bagvendt.
Altså et klart nej fra min side til sådan noget.
Som det efterhånden må stå klart, er der et rigtig godt samarbejde i gang med erhvervslivet og organisationerne om at få flere kvinder på topposter.
B 22 vil føre til statslig styring af og bureaukrati på indsatsområder, hvor jeg allerede er i gang med at løse tingene ad frivillighedens vej, nemlig via konstruktiv dialog og gode eksempler, så regeringen kan ikke støtte forslaget.