Morten Messerschmidt (DF), 2006-04-20:
Derfor virker det jo mærkeligt, at fru Antonsen så netop med henvisning til artikel 28 kan sige, at universitetsvæsenet overhovedet ikke vil være en del af servicedirektivet, af serviceudbudsspørgsmålet.
Det hænger jo ganske enkelt ikke sammen.
Man kan jo ikke sige, at uddannelse, universiteter, skal være omfattet af artikel 28, som EF-Domstolen har sagt det, og så bagefter sige, at det ikke skal være omfattet af servicedirektivet, som netop bygger på artikel 28.
Det hænger jo ikke sammen, må jeg sige til fru Antonsen.
Jeg synes, det er lidt morsomt, at den socialdemokratiske argumentation bygges på, at de betragtninger, som regeringslederne bliver enige om, kan være den dominerende faktor, når det skal afgøres, hvordan retstilstanden skal være.
Om ikke andet kunne man da hoppe på den ultraliberalistiske vogn, som regeringspartierne har valgt at hoppe på, for direkte usagligheder havde jeg ikke forventet fra det socialdemokratiske oppositionsparti.
Vi står her med en revideret udgave af det oprindelige direktiv, og jeg er utrolig begejstret over at høre, hvordan man også fra Venstres side skamroser det.
Det gjorde man sådan set også med det gamle, og jeg må sige, at efterhånden ser det ud, som om partiet Venstre, stærkt forfulgt af flere andre partier herinde, er så bange for at sige nej til EU, at uanset hvad der kommer – om det så er oprindelseslandsprincippet, om det er princippet om ret til at yde tjenesteydelse eller om det er værtslandsprincippet – klapper man i hænderne.
Det virker dybt paradoksalt, at man er så forblændet af EU-projektet, at man slet ikke tør tage selvstændig stilling til, hvordan fornuften bør være i den europæiske lovgivning, men det er åbenbart den retstilstand, som Venstre og andre partier herinde ønsker.
Når Dansk Folkeparti fra starten har givet udtryk for en vis utilfredshed med direktivet, bygger det selvfølgelig på, at vi er modstandere af princippet om at nedbryde grænserne mellem EU-landene og nedbryde deres forskellige traditioner og de forskelle, der er mellem EU-landene.
Men det betyder selvfølgelig ikke, at vi er imod fri konkurrence.
Tværtimod går vi faktisk meget ind for, at der må handles på tværs af grænserne.
Men i dag har vi jo netop fået bekræftet af økonomi- og erhvervsministeren, at der er utrolig store forskelle mellem landene i EU, og vi kan se, hvordan især de østeuropæiske lande derfor er meget interesserede i at få et oprindelseslandsprincip lagt ind i direktivet, så de fuldstændig kan udkonkurrere de høje standarder, vi har i Vesteuropa, når det gælder arbejdsmarkedsforhold, lønninger, sociale forhold og mange andre områder.
Det er et meget klokkeklart eksempel på, at der er store forskelle i EU, og det er et klokkeklart eksempel på de store problemer, vi står over for.
Når det så er sagt, vil jeg også sige, at Dansk Folkeparti bestemt er glad for den retning, direktivet går i.
Der er helt klart tale om nogle klare forbedringer.
For det første er det en forbedring, at man har indsnævret anvendelsesområdet, for det betyder jo ikke, at man ikke samarbejder på de områder, der er tale om.
Det betyder bare, at samarbejdet fungerer på de i dag eksisterende vilkår og efter de i dag eksisterende regler, og det var vist i øvrigt også det, fru Charlotte Antonsen forsøgte at sige med sine henvisninger til alle mulige, men i virkeligheden ingen artikler i traktaten.
Når vi alligevel har betænkeligheder, hænger det selvfølgelig sammen med, at der er en lang række uklarheder i direktivet.
Når der f.eks. henvises til udstationeringsdirektivet som en garanti imod oprindelseslandsprincippet, er det ganske enkelt for tyndt.
Alle, der har kendskab til udstationeringsdirektivet, ved jo, at en forudsætning for, at direktivet kan garantere danske lønninger, er, at Danmark har fastsat en fælles minimumsløn enten ved overenskomst eller ved lov, og det er ikke tilfældet.
Et andet område er artikel 5 i direktivet.
Her føler Dansk Folkeparti en vis utryghed, fordi vi uden at måtte stille nærmere krav eller spørgsmål automatisk skal godtage alle certifikater, eksamensbeviser og andre dokumenter fra andre medlemslande.
Endelig om de undtagelsesbestemmelser, som eksisterer, er det jo rigtigt nok, som erhvervsministeren også var inde på, at man f.eks. kan have nogle undtagelsesbestemmelser om miljøforhold, hvis de er ikkediskriminerende, hvis de er nødvendige, og hvis de er proportionale.
Men i sidste ende vil det jo være EF-Domstolen, som afgør, om de kriterier er opfyldt.
Det er en helt anden måde at anskue problemet på, end vi er vant til, og Dansk Folkeparti har klart en frygt for, at den praksis, som EFDomstolen har vist i den sag og i en lang række andre, også vil gøre sig gældende inden for servicehandelen.
Jeg skal derfor på vegne af Dansk Folkeparti fremføre følgende:
Forslag til vedtagelse
»Folketinget noterer med tilfredshed, at Kommissionen i sit reviderede forslag til servicedirektiv har taget hensyn til de ændringer, som Europa-Parlamentet har gennemført.
Således noterer Folketinget sig med tilfredshed, at oprindelseslandsprincippet er blevet fjernet og erstattet af en mere generel ret til at tilbyde serviceydelser over grænser.
Endvidere bemærker Folketinget, at der har været rejst tvivl om, hvorvidt forbrugersikkerheden er sikret i direktivet, og understreger, at dette er et kardinalpunkt for Folketinget, der altid vil modsætte sig, at forbrugersikkerhed anskues som en teknisk handelshindring.
På denne baggrund udtrykker Folketinget sin forventning til, at regeringen vil arbejde for, at der bliver foretaget de nødvendige ændringer for at sikre både forbrugersikkerhed samt værtslandsprincippet, inden direktivet endeligt vedtages.«
Ja, men det virker jo lidt tyndt, at den socialdemokratiske ordfører hænger hele sin argumentation op på en betragtning om direktivet, når han ikke samtidig formår at vurdere, hvor stor juridisk værdi sådanne betragtninger har.
Man kan jo ikke bare gribe en definition ud af luften og sige, sådan må det være.
I morgen er der faktisk en debat her i salen om netop det problem, og hvis hr. Sindal gider, kan han jo overvære den og på den måde måske få illustreret, hvordan disse betragtninger rent faktisk fungerer i EF's juridiske verden.
Jeg vil gerne høre, om den socialdemokratiske ordfører kan bekræfte, at det ikke er hovedreglen, at de betragtninger, regeringerne bliver enige om, bliver godkendt af EF-Domstolen.