Line Barfod (EL), 2006-06-01:
Der er flere grunde til at glæde sig i denne tid.
Antallet af krige og konflikter og terrorhandlinger i verden er faldende, vi har lige fået nyheden om, at stigningen i antallet af aidsramte på verdensplan er stoppet, og i Frankrig lykkedes det unge og arbejdere at få taget regeringens velfærdsforringelser af bordet.
Herhjemme ser vi i øjeblikket en helt ny mobilisering og et samarbejde på tværs af generationer, på tværs af bevægelser mod regeringens velfærdsforringelser og ensretning, og vi ser samtidig, at milliarderne fosser ind i den danske statskasse.
Desværre har vi en regering, der gør det modsatte; en regering, der har ført Danmark ud i en krig i Irak og dermed øget ustabiliteten i verden og utrygheden i Danmark; en regering, der har ført Danmark ud i Muhammedkrisen, den største udenrigspolitiske krise siden anden verdenskrig, og dermed øget ustabiliteten og utrygheden, både i Danmark og i verden; en regering, der øger den økonomiske og sociale ulighed, både i Danmark og i verden; en regering, der har bremset udviklingen af vedvarende energi, økologi og miljøvenlig teknologi.
Men regeringen vil ikke tage ansvaret.
Vi har en uansvarlig regering, der benægter fakta eller giver alle andre skylden.
Regeringen har nu siddet ved magten i snart 5 år.
Vi har set billederne af konsekvenserne af denne regerings politik: civile, der bliver dræbt i Irak; fanger, der udsættes for tortur og mishandling af Danmarks allierede, USA; børn, der har opholdt sig i danske asyllejre i årevis og ikke har udsigt til at komme derfra; torturofre, der ikke må blive danske statsborgere, fordi de ikke kan lære at sige rødgrød med fløde; børn på 12 år, der visiteres af politiet på Christiania; ofre for menneskehandel, der sendes ud af landet uden hjælp, og uden at politiet bruger ressourcer på at fange bagmændene; gamle på plejehjem, der må ligge med en våd ble i mange timer; familier på kontanthjælp, der ikke har råd til tøj til deres børn; fordærvede fødevarer, som folk bliver syge af.
Men regeringen siger, at det ikke er dens ansvar.
Flere og flere vil ikke høre på regeringens påstand om, at det er andres skyld, så der er grund til at glæde sig, når man ser og hører de mange protester over hele landet mod regeringens politik.
Der er grund til at glæde sig over, at Muhammedkrisen forløb fredeligt i Danmark.
Situationen for de 12 tegnere og deres familier, der må leve under jorden, er frygtelig, men vi har haft en demokratisk debat i Danmark uden de voldelige optøjer, som vi så i andre lande.
De 11 ambassadører, der ønskede et møde med statsministeren, skrev, at de ville diskutere fire ting: Louise Frevert, kulturministerens udtalelser, Radio Holger og Jyllands-Postens tegninger.
Statsministeren afviste fuldstændig en debat, og det viste sig, at Danmarks politik ikke kun har betydning i Danmark, men for hele verden, og det udløste en debat også i andre lande om bl.a. følgerne af terrorlovgivningen.
Forhåbentlig vil krisen udløse ny eftertænksomhed, dialog og på længere sigt en ny politik.
»Drop tudefjæset – vi har råd!« Det var overskriften på Enhedslistens finanslovudspil i dette folketingsår.
Vi har vist, at der er råd til at skabe et velfærdssamfund, der bygger på rettigheder til alle.
Vi kan skabe et samfund med masser af vækst i velfærd, men på et bæredygtigt grundlag, hvor vi i løbet af en kort årrække halverer vores energiforbrug og samtidig omstiller energien fra kul, gas og olie til vind, sol og bølger.
Vi kan omstille hele landbruget til økologisk produktion.
Ud over at være godt for miljøet vil det også være godt for sundheden og for fremtidens eksportmuligheder.
Vi kan skabe muligheder for, at man kan bo og arbejde over hele landet med kort transporttid, i stedet for at man skal bruge flere timer på at transportere sig frem og tilbage.
Vi kan skabe et godt arbejdsmiljø, så man kan holde til et helt arbejdsliv og stadig have kræfter til at løfte sit barnebarn, når man går på pension.
Og vi kan øge ulandsbistanden og støtten til demokratiske bevægelser i andre lande.
For få år siden blev vi afvist som fantaster, når vi sagde: Vi har råd til velfærd.
Derfor er der god grund til at glæde sig over, at vores budskab faktisk er blevet forstået over det ganske land.
Flere og flere afviser regeringens påstand om, at der ikke er råd til velfærd, og kræver, at der bliver brugt penge på velfærd.
Ude i kommunerne, også i dem, der er styret af regeringspartiernes egne borgmestre, råber man vagt i gevær og siger, at man ikke kan levere den velfærd, som borgerne har krav på, med de stramme budgetter, som regeringen dikterer.
De urimelig stramme budgetter koster nemlig dyrt.
Kvaliteten af skolerne, plejehjemmene, hjemmehjælpen, børnehaverne og specialundervisningen falder og falder, og folk spørger sig selv: Hvorfor griber regeringen ikke ind og sørger for, at kommunerne har de penge, der skal til?
Milliarderne fosser jo ind i statskassen, og det private forbrug vokser og vokser.
Også mange borgerlige kræver nu, at væksten i det offentlige forbrug skal følge væksten i privatforbruget.
Det er igen blevet dokumenteret, at stress, jag og rekordmange sygedage er hverdag inden for plejesektoren.
I sidste uge kunne vi læse, at pædagogerne deler denne skæbne.
Tidligere har også socialrådgiverne råbt vagt i gevær.
Hver gang fralægger regeringen sig ansvaret, skyder skylden på de ansatte, på kommunerne, på embedsmændene
, på alle andre end lige regeringen selv.
Og de ansatte spørger: Hvorfor kan regeringen ikke se, at det offentlige taber penge, når vi bryder sammen med stress?
Hvorfor tager regeringen ikke ansvar?
Har vi ikke lige fået at vide, at regeringen ville fremtidssikre velfærden.
Men vi får forklaringen på spørgsmålene i et citat fra regeringens strateg, beskæftigelsesministeren, i Børsen, februar 2004: Hvis stat, amter og kommuner ikke får flere penge, men økonomien fortsat vokser, vil den private sektor løbe fra den offentlige sektor.
Det tager tid, før effekten slår igennem, men efter 10 år vil den offentlige sektor kun være øget med 5 pct., mens den private er blevet 20 pct. større.
Så opstår et nyt Danmark.
Regeringen håber, at det samme vil ske på andre områder.
Familieministerens svar på dårlige forhold i daginstitutionerne er profitbørnehaver uden loft over brugerbetalingen.
Socialministerens svar på dårlige forhold på plejehjemmene er profitplejehjem, så man kan betale ekstra for bedre pleje og omsorg.
I stedet for, at det er et fælles ansvar at sørge for gode forhold for fru Olsen, vil regeringen gøre det til fru Olsens eget problem, hvis hun har valgt et forkert plejehjem, måske fordi hun ikke havde råd til andet.
Men der er grund til at glæde sig, for regeringen har forregnet sig, når den troede, at befolkningen hellere ville have flere penge til privatforbrug og så betale mere i brugerbetaling og forsikringsordninger.
Flere og flere kræver nu penge til velfærd, afviser privatiseringer og kræver ordentlige forhold i den offentlige sektor.
Flere og flere forstår, at det er statsministerens, finansministerens og hr. Kristian Thulesen Dahls ansvar, at man i denne tid rundtom i kommunerne ser på, hvor meget der skal skæres i ældreplejen, hvor mange skoler og børnehaver der skal lukkes.
De mere end hundrede tusind, der gik på gaden 17. maj, viser, at folk er holdt op med at tro på, at statsministeren vil bevare velfærdssamfundet.
Flere og flere oplever på deres egen krop, at statsministerens regering tværtimod er godt i gang med at afskaffe det.
Mere end hundrede tusind ældre, studerende, lønmodtagere, indvandrere, christianitter og mange andre protesterede mod de planlagte forringelser af efterløn, SU og dagpenge.
Vi skal ikke afvikle velfærden, for der er hårdt brug for at udvikle den.
I stedet for at skære ned vil vi ansætte flere hjemmehjælpere og plejere.
Vi skal ansætte flere pædagoger i de stressramte institutioner.
Vi skal have flere til at gøre rent på sygehuse, i skoler og daginstitutioner.
Det koster ikke samfundet særlig meget, for lønnen modsvares af sparede dagpenge, og udgifterne til uddannelse vil komme hjem igen i form af mindre sygefravær og færre, der får brug for førtidspension og efterløn.
Vi skal forhøje, ikke skære SU’en, så man kan leve af den uden alt for meget erhvervsarbejde.
Det kan de unge bruge til noget, og det er en god investering for samfundet, for det vil reelt forkorte studietiden.
Vi skal hæve kontanthjælpen, så folk ikke tvinges til at gå fra hus og hjem.
Vi skal afskaffe starthjælpen og sikre, at alle får mulighed for uddannelse og arbejde.
Regeringens projekt, dens forslag til et nyt Danmark, er ikke bare skadeligt for mennesker og miljø, det er også håbløst utidssvarende.
Regeringen sagde, at den ville præsentere visionære bud på en nødvendig omstilling af det danske samfund, men resultatet blev i stedet en række allerede forældede tiltag.
Svaret på udfordringen fra globaliseringen er ifølge regeringen innovation og konkurrence, men regeringens opfattelse af innovation er helt ude af trit med virkeligheden.
Forudsætningen for innovation er kreativitet, og det burde være indlysende, at forudsætningen for kreativitet er frihed.
Man skaber altså ikke nye ideer ved at binde hovedparten af forskningsmidlerne til erhvervsforskning.
Selv Dansk Industri er enig i, at grundforskningen, den frie forskning, er vidensamfundets dynamo – den frie forskning!
Når mennesker får indflydelse på deres eget liv og får overskud til at bidrage til løsning af fælles problemer, opstår der nye løsninger og ideer.
Plejepersonalet på plejehjem med tilstrækkelig tid, ressourcer og ordentlige arbejdsforhold kommer ofte med gode ideer til nye måder at tage sig af de ældre på.
Det er afgørende, at kommunerne ved sommerens kommuneforhandlinger får muligheden for at slippe kreativiteten løs, at kommunerne får det økonomiske frirum, der tillader, at man udvikler stærke bruger- og medarbejderstyrede løsninger, der kan skabe de forbedringer i den kommunale velfærd, som der er så hårdt brug for.
Hvis regeringen endnu en gang strammer kommunernes lænker, er resultatet nye plejehjemsskandaler, flere stressede medarbejdere, dårlige skoler og ringere pleje – alt i alt endnu dårligere forudsætninger for at skabe det kreative boblende overskudssamfund, som de fleste ønsker.
Derfor er regeringens kommunepolitik ikke bare uanstændig, den er også dræbende for innovationen og kreativiteten.
Derfor peger regeringens forslag til såkaldte velfærdsreformer over en bred bank i en hel og aldeles forfejlet retning.
Hvis regeringen alligevel indgår et forlig, vil jeg her opfordre borgerne til at gå på gaden kl. 16 dagen efter kompromiset og gøre denne dag til V-dag, V for velfærd.
Velfærd, frihed og fællesskab er forudsætninger for produktivitet, idérigdom og kreativitet.
Denne regering står lige nu i vejen for friheden, står i vejen for kreativiteten, står i vejen for udviklingen af fremtidens fælles velfærd.
Det er ved at være på tide, at denne regering sendes på pension.