runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Marianne Jelved (RV), 2002-02-22:
Det er jo ikke rigtigt, at den tidligere regering ikke har grebet ind i forhold til forskellige forhold i Farum Kommune.
Det er ikke rigtigt.
Det har bl.a. den daværende indenrigsministeren, hr. Thorkild Simonsen, gjort omkring leasingmodellerne.
Der er blevet ændret lovgivning, der er blevet præciseret regelgrundlag, der er ændret bekendtgørelse osv. for at dæmme op for den trang, som et flertal i Farum Kommune har haft til at drive kommunen som en virksomhed, som det hed.
Så der er sket ting og sager.
Vi har jo store problemer, som hr. Nødgaard selv har bemærket det, med tilsynsrådets mulighed for at gå ind med revisionen.
Der er jo en lang række forhold, vi må lære af her.
Men lad være med at klandre den tidligere regering for, at der ikke er sket noget.
Det vil jeg gerne bede hr. Nødgaard om at præcisere.
Ole Sohn (SF), 2002-02-22:
Der er jo ikke tale om, at man skal smide nogen ud.
Hvis man har en overenskomst eller etablerer en overenskomst, hvor parterne, det vil sige lønmodtagerne på den ene side og arbejdsgiverne på den anden sige, aftaler en overenskomst, hvorunder der er en eksklusivbestemmelse, så er det, fordi de er enige om det.
Og så er det klart, at hvis jeg søger et job, og jeg ikke bryder mig om den virksomheds løn- og ansættelsesvilkår, så tager jeg ikke det job.
Det er da en frihed, jeg har.
Det er da en personlig frihed, jeg har.
Den vil jeg da ikke have at nogen skal tage fra mig.
Derfor forstår jeg slet ikke beskæftigelsesministerens argumentation om, at SF skulle tvinge nogen ud af arbejdspladser, for der er jo tale om, at det er frivilligt indgåede overenskomster, og der er ikke tale om tvang, for det er jeg faktisk meget imod.
Anders Samuelsen (RV), 2002-02-22:
Om det, den konservative ordfører sagde her fra talerstolen, kan man næsten sige, at det tenderede at være et radikalt svar, der blev givet her på det spørgsmål.
Man kunne også bruge udtrykket »et nuanceret svar«.
Jeg synes, at der selvfølgelig bliver rejst en konkret problemstilling med det her forslag, som er reel nok.
Men man kan faktisk godt vende den 180 grader på hovedet og så sige, at det, at problemstillingen overhovedet er der, er jo et udtryk for, at der er en meget høj kompensationsgrad i forhold til de lavtlønnede på arbejdsmarkedet.
Det er jo det, der er problemstillingen her.
Spørgsmålet er så, hvordan man skal løse det.
Og der løber man straks ind i næste dilemma, for
åbner man for f.eks. at genindføre en mulighed for at arbejde et vist antal timer uden at blive trukket i efterlønnen, så gør man det på den anden side også med det samme meget, meget mere attraktivt at gå på efterløn, og det er vi faktisk ikke interesseret i.
Vi er faktisk interesset i at begrænse antallet, der kommer på efterløn, til at være dem, som faktisk har et reelt behov for at komme på efterløn, og så på den anden side selvfølgelig gøre ordningen så fleksibel, som vi har gjort,
nemlig at i det omfang, man kan tage noget arbejde ved siden af og faktisk meget gerne fortsat vil være tilknyttet arbejdsmarkedet - og det tror jeg der er mange mennesker der meget gerne vil, altså væk fra valget mellem 100 pct. inde eller 100 pct. ude - så kan man gøre det, mod at man bliver modregnet.
Det har været indgangsvinklen til at få lavet de forbedringer af efterlønsordningen, som vi mener der blev lavet i det forlig, der også har været henvist til tidligere.
Derfor må jeg sige, at hvis forslagsstillerne forestiller sig, at man skulle gå ind og åbne for en genindførelse af f.eks. noget, der minder om 200-timers-reglen, så er Det Radikale Venstre blankt afvisende over for det.
Vi skal sørge for, at denne efterlønsordning ikke bliver for dyr, for hvis den bliver for dyr - og det vil man risikere med et sådant tiltag - så vil vi komme til at stå i en situation, hvor vi kommer til at skære drastisk ned på efterlønsordningen, og det vil så komme til for alvor at ramme dem, som faktisk har behov for efterlønsordningen.
Det vil vi faktisk ikke være med til.
Det er bl.a. også derfor, at vi, da man skulle lave et forlig omkring efterlønsordningen, ikke var interesseret i at støtte det oprindelige konservative forslag om, at man bare skulle hæve grænsen for, hvornår man kunne gå på efterløn,
til 62 år, for så ville man netop komme i en situation, hvor man lukkede hele gruppen af 60-62-årige ude, inklusive den gruppe af 60-62-årige, som faktisk har et markant behov for, at en sådan ordning eksisterer
Der skal hele tiden kigges på, om der er nogle detaljer
i efterlønsreglerne, som kan gøres bedre, som kan gøres smidigere
Det har jeg en tiltro til at regeringen vil være opmærksom på, ligesom man også var opmærksom på det, da de to regeringspartier var en del af oppositionen.
Så på baggrund af det vil vi afvise beslutningsforslaget.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-02-22:
Til hr. Ole M. Nielsen og hr. Bent Bøgsted og til hr. Anders Samuelsen: Jeg vil godt bekræfte, at når regeringen har kortlagt omfanget af problemet, fremsætter vi et lovforslag i begyndelsen af oktober, der går ud på at tilsidesætte de bestemmelser i kollektive overenskomster, som medfører, at en lønmodtager eller en arbejdsgiver skal være medlem af en bestemt forening.
Jeg vil godt rette en misforståelse, der er gået lidt igennem debatten her, at det her skulle være rettet mod lønmodtagerne.
Det her indgreb er rettet mod arbejdsgivere og arbejdsgiverorganisationer og lønmodtagerorganisationer, som laver aftaler om, at man skal være medlem af en bestemt forening.
Så derfor vil jeg godt lige have den misforståelse ryddet af vejen.
Så synes jeg, at debatten jo igen viser, at der er et forskelligt syn på frihed: Venstrefløjen hylder organisationernes frihed, vi andre tager det enkelte menneskes parti og sætter mennesker først og vil beskytte dem mod at være tvunget til at være medlem af en forening, for at kunne tjene til livets udkomme.
Og der synes jeg egentlig, at hr. Ole Sohn leverede det bedste eksempel på, hvorfor man skal gøre op med det her, for hr. Ole Sohn sagde, at hvis en lønmodtager er utilfreds med at arbejde og være tvunget ind i en bestemt forening for at bevare sit arbejde, så kan han jo bare søge et nyt arbejde.
Det syn synes vi nok at vi lige skal gøre op med, for det må være en ret, at man kan have et arbejde uden at skulle være medlem af en bestemt forening.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-22:
Det hænger sammen med de systemer, som man har, og jeg har jo ikke nogen sinde set noget som helst forslag, der griber ind i hele overenskomstsystemet og hele sammensætningen af det aftalekompleks fra Venstres side, eller om, hvad det er, man vil have det erstattet med.
Derfor mener jeg, at de forhold, som vi kender til, de forhold, der har givet den velfærd, som vi har, de forhold, der har betydet, at danske lønmodtagere i dag har en klart høj levestandard, er en situation, der er fremkaldt af det system, vi kender til.
Hvis man derfor vil til at begynde at komme med nogle andre modeller for hele det arbejdsmarkedsmæssige område og det arbejdsretlige område, så mener jeg, at man så må komme frem med disse ting, og så lad os få en drøftelse om det i stedet for at begynde at gribe ind i en del af det aftalesystem.
Jeg mener, at man rører ved et spindelvæv, og at hvis man trækker i denne her tråd, så ødelægger man spindelvævet.
Det kan vi så have forskellige opfattelser af, men det er altså min opfattelse af det.
Det vil føre til ufrihed, det er det, som jeg har sagt i indtil flere indlæg, og derfor mener jeg sådan set, at jeg har besvaret spørgsmålet også over for hr. Ole M. Nielsen, nemlig at det her vil føre til ufrihed.
Men det vil også føre til konfrontation.
Det vil også føre til ustabilitet i samfundet.
Det kan godt være, det er en katastrofeteori, men lad os se det forslag, som skal erstatte de her ting.
Bent Bøgsted (DF), 2002-02-22:
Hr. Ole Vagn Christensen nævnte noget om de 230.000 og om, hvem der tilhørte et arbejderparti.
Jamen jeg tror da ikke på, at de 230.000, der er omfattet af eksklusivaftaler, er socialdemokrater alle sammen.
Jeg er da sikker på, at vi på den borgerlige fløj måske nok har halvdelen af dem, men så skal vi selvfølgelig ud og tælle op og spørge hver enkelt, og det er et stort arbejde, som jeg ikke tror, der er nogen af os, der lige vil gå ud til. Så vedrørende fredspligt: Jamen jeg mener da godt, man kan have fredspligt på arbejdsmarkedet, selv om der ikke er eksklusivaftaler.
Det skulle der ikke være noget til hinder for.
Det er jo ikke overenskomsterne, vi går ind og rører ved.
Det er ikke fredspligten på arbejdsmarkedet, vi går ind
Man kan godt aftale en fredspligt, uden at det betyder, det er eksklusivaftaler.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-22:
Det fortæller, hvor lidt man har sat sig ind i den her sag, det spørgsmål, som hr. Bent Bøgsted stillede.
Hr. Bent Bøgsted: Når det drejer sig om fredspligten,
hvordan får man så den bevaret for en uorganiseret arbejdsgiver?
Hvordan får man holdt fast i, at han skal følge de retningslinjer, der er på det organiserede arbejdsmarked, så han ikke undergraver og dermed kommer i en konkurrencedygtig og bedre situation?
Derfor er det altså ikke sådan, at man kan sige, at man bare kan lade sådan et område svæve, uden det har nogle omkostninger.
Hr. Bent Bøgsted må også have haft med i sine overvejelser, hvad det er, vi sådan set er med til ved at trække tråde ud af det her spindelvæv, og hvad det får af konsekvenser.
Bent Bøgsted (DF), 2002-02-22:
Vedrørende den fredspligt: Hvis vi har en dårlig arbejdsgiver, der er uorganiseret, eller en dårlig arbejdsgiver, der er organiseret, det kan være begge dele, så er arbejdsgiveren jo dårlig, uanset hvilke aftaler der bliver indgået, og så vil han ikke rette sig efter noget alligevel, selv om der er eksklusivaftaler, eller hvad der er.
Så de dårlige arbejdsgivere kan vi ikke komme af med, uanset hvor mange eksklusivaftaler der bliver lavet.
Den eneste måde at komme af med en dårlig arbejdsgiver på er ved at få ham lukket.
Det har fagbevægelsen selvfølgelig også været med til mange gange.
Det skal vi da ikke tage væk.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-22:
Til hr. Bent Bøgsted: Hvad er det for et instrument, man har til at håndtere den uorganiserede arbejdsgiver med
, hvis det ikke er det, som er fastsat gennem det arbejdsretlige system, nemlig at man har retten til at kræve, at der skal være en overenskomst, som denne arbejdsgiver skal følge?
Det har man forhandlingsretten til, den fik man i sin tid, og jeg går ud fra, at man ikke vil tage forhandlingsretten fra organisationerne.
Bent Bøgsted (DF), 2002-02-22:
Man skal lære, så længe man lever, og jeg er ny her, og jeg beklager over for hr. Auken eller hr. formand, eller hvad det nu hedder.
Dansk Folkeparti lægger stor vægt på den personlige frihed
til at vælge
Det er derfor, vi i dag er medfremsættere af B 47, et forslag, som for øvrigt tidligere har været fremsat af Venstre op til flere gange.
Eksklusivaftalerne har været årsag til mange stridigheder på arbejdsmarkedet, men vi må også erkende, at de på nogle områder kan være til gavn for arbejderne.
Derfor er der selvfølgelig nogle, der er for at beholde dem, men der er også mange modstandere, der ønsker dem afskaffet, heriblandt Dansk Folkeparti.
Vi har i Danmark indført en organisationsfrihed, der dog kun gælder for personer, som er ansat forud for indgåelse af eksklusivaftalerne.
Det er ikke hensigtsmæssigt, da det krænker den personlige frihed. På samme måde kan en arbejdsgiver tvinges til at melde sig ind i en bestemt arbejdsgiverorganisation.
Det drejer sig
også om, at arbejdstager og arbejdsgiver betaler til politiske partier, hvis ikke de husker at udfylde og indsende en frameldelsesblanket.
Det bør ændres, sådan at man kun betaler, hvis man selv tilmelder sig.
Kun ved at gennemføre en reel foreningsfrihed kan man sikre medlemmer mod, at deres kontingent bliver brugt til politisk arbejde mod deres vilje.
Eksklusivbestemmelser er i strid med menneskerettighederne.
I denne forbindelse er der faldet dom i spørgsmål om den negative foreningsfrihed, og der henviser jeg til British Rail. I den forbindelse er det klart, at Danmark har et problem i forhold til Europarådets socialpagt, da der er indledt en klageprocedure mod Danmark for overtrædelse af
Ekspertkomiteen konkluderer, at socialpagtens artikel
5 er overtrådt, så længe eksklusivaftaler er tilladt i den private sektor.
Danmark var i 1989 sammen med 10 andre EU-lande med til at vedtage en fællesskabspagt om arbejdstagerens grundliggende arbejdsmarkedsmæssige rettigheder.
Jeg vil så gøre opmærksom på, at det er meget vigtigt, at arbejdsmarkedets parter inddrages i undersøgelserne om, hvordan problemet løses, da vi ellers ikke vil opnå en løsning, der er tilfredsstillende for alle parter.
Der bliver heller ikke indgået nye eksklusivaftaler.
Ole Sohn (SF), 2002-02-22:
Det er måske mere for min egen forståelses skyld, men jeg kan ikke forstå hr. Bent Bøgsted, når der bliver sagt, at der ikke er tale om indgreb i overenskomsten.
Det kan jeg simpelt hen ikke forstå.
Jeg har den opfattelse, at man ikke kan lave en eksklusivbestemmelse i en overenskomst, medmindre to parter er enige.
En eksklusivbestemmelse må altså bero på aftalefrihed, på at begge parter er enige.
Altså det modsatte af det, som hr. Bent Bøgsted siger.
Når hr. Bent Bøgsted siger, at parterne, arbejdsmarkedets parter, skal inddrages i forhandlingerne, så har jeg meget respekt for det.
Pernille Falcon (EL), 2002-02-22:
Jeg vil gerne høre hr. Bent Bøgsted, om det ikke er rigtigt forstået, at I ønsker at ulovliggøre aftaleretten, aftalefriheden.
Og hvilke overvejelser, I har gjort jer i forhold til...
Jens Vibjerg (V), 2002-02-22:
Selv om hr. Ole Vagn Christensen jo bevæger sig i en fjern fortid, så synes jeg godt, at jeg kunne få svar på mit spørgsmål om, hvorfor der ikke er kaos de steder, hvor man ikke har eksklusivaftaler.
Der er jo en række felter, hvor man ikke har det, det har vi også hørt her.
Det er de fleste områder.
Hvorfor er der ikke kaos der?
Pernille Falcon (EL), 2002-02-22:
Jamen det er taget til efterretning.
Jeg vil gerne høre hr. Bent Bøgsted
, om Dansk Folkeparti generelt ønsker at ulovliggøre aftaleretten, om det alene er i forhold til eksklusivaftaler, eller om det også gælder andre områder.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-22:
Jeg glæder mig til at høre svaret til hr. Ole Sohn omkring det med arbejdsmarkedets parter.
Men jeg er nødt til for min egen forståelse af denne her sag at spørge, og det kan hr. Bent Bøgsted svare på: Der bliver sagt, at det er i strid med menneskeretten, men har det ikke været forelagt den danske Højesteret, om det her er i strid med menneskeretsopfattelsen?
Jeg mener, jeg har læst en højesteretsdom, der siger, at eksklusivbestemmelser ikke er i strid med menneskerettighedsbestemmelsen.
Angående ekspertkomiteen: Hvornår er det blevet sådan, at Dansk Folkeparti lader sig styre af ekspertkomiteen nede i EU?
Jeg mener, at vores værn mod, at EU ikke skal overtage magten, er, at det er Ministerrådet, der afgør, hvad der er ret og ikke ret i EU-sammenhæng, og ikke en ekspertkomité.
Bent Bøgsted (DF), 2002-02-22:
Jeg vil starte med hr. Ole Vagn Christensen.
Det glæder mig da, hvis Socialdemokratiet er ved at blive EU-skeptisk i det her spil, det er da kun en glæde, og det vil jeg da tage til efterretning.
Med hensyn til menneskerettighederne: Jamen nu må vi se, hvad de kommer frem til ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, så må vi så afgøre det senere.
Og til fru Pernille Falcon: Vi ulovliggør ikke aftaler.
Og jeg er imod eksklusivaftaler, uanset hvor de finder sted, men det er ikke altid, at jeg kan danne flertal alene.
Så bliver det ikke indgreb i gældende overenskomster, men sker, når nye overenskomster skal forhandles, og det er derfor, jeg siger, at arbejdsmarkedets parter bliver taget med.
Hvad regeringen så finder ud af som følge af embedsmandsudvalgets undersøgelser, det må vi så se, når den tid kommer.
Ole Sohn (SF), 2002-02-22:
Nu er det danske overenskomstsystem bygget op på en sådan måde, at to parter frivilligt indgår en overenskomst indeholdende en række bestemmelser.
Én af dem kan eksempelvis være en eksklusivbestemmelse.
Overenskomster kører nøjagtig lige så længe, som to parter ønsker det og ikke et sekund længere.
Uanset hvornår et folketingsflertal vælger at gribe ind, om det er i dag, om 1 år eller 2, så vil der være tale om et indgreb i aftalefriheden, altså i overenskomsterne, det kan Dansk Folkeparti ikke løbe fra.
Så tidspunktet er underordnet; vedtager Folketinget en lov, som griber ind i aftalefriheden, i overenskomster, som har en eksklusivbestemmelse, så er der tale om et overenskomstindgreb, uanset hvornår det sker.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-22:
Jeg kunne forstå, at der intet svar var til hr. Ole Sohn fra
hr. Bent Bøgsted
, men det kan være, fordi der var mange andre ting, man skulle svare på angående det her med inddragelse af arbejdsmarkedets parter, som hr. Ole Sohn stillede som spørgsmål.
Har jeg misforstået svaret, så vil jeg selvfølgelig gerne have det at vide, men jeg forstod, at det var menneskerettighederne, man sådan ligesom kørte frem, og det er jo et spørgsmål om, hvilke menneskerettigheder det er, man ser på, om det er de uorganiserede arbejdsgiveres interesser, man varetager som det, der skulle være menneskerettigheder.
, hvorimod Ministerrådet jo netop har sagt det modsatte, og også de afgørelser, som er besluttet i det sociale charter, er anderledes end det, som ekspertkomiteen nu er kommet frem til.
Pernille Falcon (EL), 2002-02-22:
Jeg vil gerne høre hr. Bent Bøgsted, om Dansk Folkepartis bemærkninger skal forstås derhen, at hvis der er nogle af parterne på arbejdsmarkedet, der er uenige i ophævelsen af eksklusivaftalerne via lovgivning, så vil man fravige forslaget.
Bent Bøgsted (DF), 2002-02-22:
Til hr. Ole Sohn: Hvis afskaffelse af eksklusivaftaler er et indgreb i aftalerne, jamen så er det indgreb i aftalerne, der er ingen vej udenom.
Og angående menneskerettigheder: Vi har også den personlige frihed, som vi lægger meget stor vægt på, og menneskerettigheder er menneskerettigheder, uanset hvor de er.
Jeg kan ikke huske det sidste, fru Pernille Falcon må spørge igen.
Pernille Falcon (EL), 2002-02-22:
Jeg vil da godt gentage spørgsmålet.
Hr. Bent Bøgsted henviste til, at nu skulle spørgsmålet drøftes med arbejdsmarkedets parter, og så ville jeg høre, om det skulle forstås derhen, at Dansk Folkeparti så, hvis der er modstand mod nedlæggelse af eksklusivaftalerne eller mod ulovliggørelse af eksklusivaftalerne fra en af parterne, vil revurdere sit forslag.
Bent Bøgsted (DF), 2002-02-22:
Til fru Pernille Falcon vil jeg sige - det hjalp lidt på hukommelsen at få det gentaget - at normalt er det sådan, at når arbejdsmarkedets parter skal blive enige om noget, så kan de også godt, når de sætter sig til forhandlingsbordet.
Og hvis de sætter sig til forhandlingsbordet, så tror jeg også, de kan få stor indflydelse, så det ser jeg frem til, at de gør.
Pernille Falcon (EL), 2002-02-22:
Jeg lagde ikke engang mærke til, at jeg var direkte.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-22:
Jeg beklager, at jeg tog fejl af 1990 og 1905.
Det har ikke været, fordi jeg ikke har kunnet høre
, så det må jo være forståelsen, det er galt med.
Undskyld.
Og så bliver jeg nødt til at rette det sidste, jeg sagde i mit sidste indlæg, som faktisk var meget væsentligt, og som jeg fik forkludret, og det er det her med lovgivningen kontra aftaler.
Vi vil lovgive om væsentlige ting på arbejdsmarkedet.
Vi vil også lovgive om frihed, vi vil lovgive om, at man må aftale, men man må ikke aftale sig til ufrihed.
Det er sådan set det, der er helt væsentligt i det her.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-22:
Til hr. Ole M. Nielsen: Nej, jeg sagde ikke forkert, når jeg sagde 1905, vil jeg gerne slå fast.
Det kan godt være, at jeg ikke talte tydeligt nok, men det skal jeg så prøve.
I 1905 vedtog man et arbejdsretligt system, som virker
den dag i dag med hensyn til fredspligten.
Og jeg vil gerne spørge, om hr. Ole M. Nielsen mener, at fredspligten for arbejdsmarkedet er ude af trit med den tid, vi lever i.
Rundtomkring har man nogle andre våben, man kan tage i brug, men der er nogle, der mener - det gør f.eks. forhenværende Venstrefolk, som var med til at strikke Septemberforliget sammen - at det faktisk er en fornuftig model, man her har fået op at stå. Og så må jeg sige, at vi ikke er i konflikt med EU på det her område.
Det, EU sagde i sit sociale charter, var helt klart, at det her er landenes egne problemer, og det må landene selv håndtere.
Når vi ved, at hr. Ole M. Nielsen er modstander af EU, og at EU skal overtage en hel del af rettighederne i vort samfund, så er det jo en fornuftig ting, at man netop her har det her subsidiaritetsprincip, når det drejer sig om arbejdsmarkedet.
Så må jeg sige, at jeg er helt enig i de betragtninger, som hr. Ole Sohn gjorde, nemlig at der er ikke nogen, der kan påtvinge nogen en eksklusivaftale.
Det er en aftale, som indgås, og arbejdstagerorganisationen har pligt til, hvis ikke den skal undergrave det organiserede arbejdsmarked, at stille krav om, at den vil have en aftale, og så er det selvfølgelig sådan, at man så også har mulighed for at kunne se, at de, der ansættes i fremtiden, så også er medlemmer af den pågældende organisation, som har forhandlingsretten.
Sådan er det arbejdsretlige system.
Jeg glæder mig til, at vi får rapporten, så vi ikke bare skal have nogle politiske floskler, for det synes jeg at beskæftigelsesministeren kom frem med her.
Det er et konkret spørgsmål, og jeg mener, at det eneste, det her forslag er værn for, er, at de uorganiserede arbejdsgivere kan få lov til at undergrave de organiserede.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-02-22:
Der skal ikke herske nogen tvivl om, at regeringen er modstander er eksklusivbestemmelser på arbejdsmarkedet.
De er utidssvarende, og de begrænser reelt den personlige frihed til frit at kunne vælge, om man ønsker at være medlem af en bestemt forening som betingelse for ansættelse.
Regeringen er derfor fuldt ud enig i intentionerne bag forslaget. Det er imidlertid samtidig vigtigt for regeringen, at tingene er undersøgt ordentligt. Regeringen mener, at der er behov for at få en bred og grundig analyse af alle former for eksklusivbestemmelser, som kan danne baggrund for kommende initiativer, og som det fremgår af regeringsgrundlaget, har regeringen besluttet at iværksætte et udvalgsarbejde med det formål at sikre, at krav om medlemskab af bestemte foreninger ikke forhindrer nogen i at udøve deres erhverv, hverken som lønmodtager eller som selvstændig.
Det embedsmandsudvalg, som er nedsat, skal derfor ikke kun se på de overenskomstbaserede eksklusivaftaler, men også på de områder i samfundet, hvor der i henhold til lovgivning eller praksis måtte være begrænsninger i erhvervsdeltagelsen og erhvervsudøvelsen på grund af krav om bestemte foreningsforhold.
Udvalget, som også skal konsultere de berørte organisationer, skal afslutte sit arbejde ultimo april 2002, og lovforslag vil kunne fremsættes straks i begyndelsen af næste folketingssamling.
Regeringen finder derfor, at forslaget fra Dansk Folkeparti og Kristeligt Folkeparti i hovedtrækkene er imødekommet.