Tove Videbæk (KRF), 2002-03-13:
Det, vi har diskuteret her i dag, er jo ikke, om der skal indføres heroinforsøg i Danmark, men om der skal indføres permanent statsheroin.
Det kan vi lige så godt se i øjnene.
Historien viser os det, den danske ekspertgruppe siger det, og det samme gør den hollandske evalueringsrapport.
Hvad angår historien, kan vi se på, hvordan det gik med metadonbehandlingen, hvor man forestillede sig nøjagtig det samme som med statsheroinen, nemlig et afgrænset forsøg med nogle uhelbredelige narkomaner, som fik tid og overskud til at komme ud af deres misbrug gennem metadonen.
Og hvad har vi så i dag?
En situation, hvor snart sagt alle landets narkomaner kommer igennem metadonprogrammet.
Den danske ekspertgruppes indstilling er også, at man må gøre sig klart, at vi taler om en permanent ordning, hvis først vi går i gang.
Man kan ikke efter 1, 2 eller 3 år sige til en gruppe mennesker på statsheroin, at nu må de igen ud
og klare sig selv, for nu slutter forsøget.
Det næste, vi må gøre os klart, er, at der er mange myter i diskussionen om statsheroin, og en af dem er, at alt andet er prøvet i den danske narkopolitiks historie, og at alt er slået fejl.
Men det er jo ikke rigtigt, det er netop en myte; det er ikke rigtigt, at alt andet er prøvet og er slået fejl.
Der er meget, der ikke er prøvet eller først er indført de senere år og endnu ikke er slået fuldt igennem.
Jeg venter mig f.eks. meget af den behandlingsgaranti for alle stofmisbrugere, som netop er vedtaget i satspuljeforliget, og desuden ved vi jo, at en fuldstændig behandling af stofmisbrugere består af mindst tre elementer, nemlig afvænning, den egentlige behandling og udslusning.
Og en behandling er ikke fuldstændig, før misbrugeren er gået igennem alle tre led i behandlingen.
Det er utrolig vigtigt, at den tidligere misbruger ikke blot sendes ud til ledighed eller tilbage til det gamle miljø efter endt behandling, men får et nyt livsindhold.
Stoffrihed er kun forudsætningen for, at narkomanen bliver i stand til at gå i gang med den egentlige behandling.
Det skal vi blive meget bedre til at efterleve, og derfor skal man fortsætte og forstærke de behandlingsmuligheder, der allerede eksisterer.
Det betyder ikke, at den danske narkopolitik er slået totalt fejl og må afløses af statsheroin, men det betyder, at der er meget, der kan forbedres, og vi må erkende, at det er både dyrt, og det er langvarigt at få en narkoman ud af sit misbrug.
En anden myte er, at der findes narkomaner, der ikke kan behandles og er hinsides ethvert håb og derfor skal have statsheroin.
Men alle narkomaner kan behandles, for nogle kræver det bare mange år og flere forsøg, og der er mange gode eksempler på hårde narkomaner, der efter mange år i misbruget er blevet stoffrie - mennesker, som falder ind under den kategori, forslagsstillerne vil give statsheroin.
Og disse mennesker siger selv, at de ikke ville være blevet stoffrie med statsheroin.
Som ekspertgruppen også gør opmærksom på i deres rapport, er den hollandske rapport også enig i, at gruppen af hårde heroinmisbrugere er ikke permanent, men den ændrer sig hele tiden.
En tredje myte er, at der findes et columbusæg, der med ét kan løse narkoens gåde og få de hårdeste misbrugere ud af deres misbrug.
Men statsheroin er ikke det columbusæg, vi alle sammen gerne vil finde.
Sandheden er, at der ikke findes løsninger, der kan rummes i et enkelt kampagneslogan på Ekstra Bladets sider.
Når vi taler narkoafvænning, så hjælper kun det lange, seje træk, som ikke giver stof til ret mange avisoverskrifter.
Den fjerde myte, jeg vil nævne, er en myte, som er under opbygning, nemlig at hvis man ikke siger ja til statsheroin, så er det, fordi man lader moralen stå i vejen for fornuften, og fordi man ikke vil erkende, at de hårdest ramte narkomaner ikke kan hjælpes på anden måde.
Det kan jeg klart afvise for Kristeligt Folkepartis vedkommende, det er ikke principielle og etiske overvejelser om, hvorvidt vi kan tillade, at staten bliver pushere osv., der får os til at gå imod statsheroin.
Det er derimod en dyb overbevisning om, at det ikke hjælper narkomanerne, der lever et forfærdeligt og uværdigt liv på grund af stofafhængighed.
I Kristeligt Folkeparti mener vi, at succeskriteriet for stofbehandling skal være, at narkomanerne skal ud af deres misbrug.
Deres nedværdigende liv stopper ikke, fordi de ikke behøver stjæle eller prostituere sig for stoffet.
Det nedværdigende liv stopper først i det øjeblik, deres liv ikke længere er styret af stofafhængighed.
Vi må ikke fratage misbrugerne håbet om en stoffri tilværelse ved at ordinere statsheroin.
Det er det værste, man kan gøre, og det er noget, man aldrig må gøre, tage håbet fra mennesker.
Derfor stemmer Kristeligt Folkeparti nej til forslaget.