Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-12-09:
Regeringen blev ved finanslovens fremlæggelse beskyldt for at mangle visioner og for at være handlingslammet, og selv om det kan lyde lidt underligt, er det spørgsmålet, om den situation egentlig ikke passer statsministeren meget godt.
Han vil jo gerne virke som en statsminister, der ikke er så liberalistisk endda.
Op på hylden med ideologien, og det har han haft stor succes med.
Så stor, at han bliver beskyldt for at være en socialdemokrat i ulveklæder.
Men billedet snyder.
Som Enhedslisten gang på gang har påpeget, har regeringen i løbet af sit første år ved magten gennemført en lang række forslag, der flytter milliarder af kroner rundt mellem befolkningen.
Det rammer selvfølgelig forskellige grupper meget forskelligt.
Et eksempel på denne omlægning er Den Særlige Pensionsopsparing.
Den vedrører stort set alle voksne danskere, der indbetalte 1 pct. af deres indkomst til ordningen.
Det betyder på sigt en gevinst til millionæren på 340.000 kr. og et tab for kassedamen på 45.000 kr.
til kassedamer.
Det kan være, det er det, der er årsagen.
Et andet eksempel er skattestoppet, hvor loftet over ejendomsværdiskatten koster i nærheden af 1 mia. kr.
Beregninger har vist, at de 10 pct. af de rigeste får en besparelse på i alt 322 mio. kr. eller en tredjedel af kagen
, mens de 10 pct. med de laveste indtægter kun scorer 17 mio. kr. på skattestoppet.
De penge kradses hjem bl.a. ved at skære 750 mio. kr. i byfornyelsen, som rammer folk i nedslidte og belastede kvarterer og gennem indførelse af brugerbetaling og nedskæringer på voksenuddannelse og arbejdsmiljø.
Der er gennemført en række skattelettelser
for erhvervslivet, regeringen har gjort indbetalinger til sygeforsikringer skattefri.
Det betyder med andre ord, at vi alle sammen nu er med til at betale for, at privilegerede grupper får mulighed for at springe ventelisterne over.
Således ser vi nu salg af sygehuse og nedlæggelse af sygehuse og sygehusafdelinger som et tilbagevendende fænomen i adskillige amter.
I langt over halvdelen af kommunerne er der sket forringelser på daginstitutionsområdet samtidig med, at der mange steder er set store prisstigninger.
Børnefamilierne er derfor med til at betale for det skattestop, som entydigt giver flest penge til de rigeste danskere og til skattelettelser for erhvervslivet.
Det er da også karakteristisk for denne finanslov, at næsten alle de skridt, der tages, selv om mange af dem er ganske små, går i den samme retning.
Sådan er det også med de store forlig, som regeringen har indgået med Socialdemokratiet og Dansk Folkeparti.
På arbejdsmarkedsområdet har man indgået forlig, hvor ydelserne nedsættes for de grupper, som har de dårligste økonomiske vilkår i Danmark.
Kontanthjælpen sættes ned, mange tusinder af familier skal i fremtiden leve for 1.000 kr. mindre om måneden.
Presset på de arbejdsløse bliver jo så endnu mere usympatisk på et tidspunkt, hvor arbejdsløsheden stiger, da intet tyder på, at arbejdsløsheden umiddelbart vil falde.
Vi ser det forlig som ren klassepolitik vendt imod de fattige.
Desværre er det ikke første gang, at Socialdemokraterne medvirker til arbejdsmarkedspolitiske forlig, som er direkte vendt imod de arbejdsløse.
1990'erne var fyldt med sådanne forlig, som har ført til, at mange arbejdsløse i dag tvinges til at arbejde uden at få ordentlig løn for det eller sendes i fuldstændig meningsløs aktivering.
Den stigende arbejdsløshed truer med at undergrave den sidste gnist af økonomisk realisme i regeringens politik.
Det er jo netop baseret på stigende beskæftigelse, og det er der jo ikke noget, der tyder på i dag.
Netop derfor har jeg gennem en række spørgsmål til finansministeren forsøgt at få svar på, hvordan han forventer, at de lovede skattelettelser på personbeskatningen skal finansieres.
Svarene har ikke givet meget klarhed, og i dag må vi nok forvente, at det vil ske gennem en nedsættelse af ydelserne til de særlig udvalgte grupper og ved salg af statslig ejendom, som f.eks. TV 2 og DONG.
Det falder jo også i meget god forlængelse af det ideologiske grundlag, som denne her regering indtil videre har regeret på baggrund af, og den situation gør det også mere forståeligt, hvorfor forskellige folketingsmedlemmer fra Venstre er begyndt at tale om at udskrive et valg allerede i 2004.
Regeringens finanslovforslag for 2003 ligger altså i naturlig forlængelse af finansloven for 2002.
Den liberalistiske vision står klar: Erhvervslivet skal tjene flere penge, de rige skal blive rigere.
Derfor forringes kontrollen af arbejdsgiverne, derfor forringes miljøet, derfor slipper de rige billigere i skat, og derfor skal der fyres ansatte i skattevæsenet, så det bliver nemmere at snyde i skat.
1,7 mia. kr. reklamerer regeringen åbenlyst med at give til den uhæderlige del af erhvervslivet, nemlig dem, der snyder i skat.
Visionen bag alt det her er ganske enkelt, at den enkelte står sig selv nærmest, og enhver er sin egen lykkes smed, og systemet skal indrette sig herefter.
Det er udtryk for visionen om et liberalistisk samfund.
I Enhedslisten mener vi, at fællesskabet skal løse problemerne, og vi skal tage ansvar for hinanden.
Vi mener, at samfundet og den enkelte klarer sig bedst, hvis vi løfter i flok, og hvis vi går efter det princip.
at de bredeste skuldre bærer det tungeste læs.
Det er også udtryk for en vision, men en ganske anden, nemlig den socialistiske vision.
På samme måde ser vi i boligforliget, hvor der gives et ekstra skattetilskud til pensionskasserne, at der samtidig bliver åbnet op for friere huslejefastsættelse.
I det hele taget forsøges boligproblemerne løst ved at forgylde dem, der i forvejen er privilegerede.
Samtidig skæres der ned på byfornyelsen til skade for de borgere, der bor i nedslidte og belastede kvarterer.
Hertil kommer, at pengene, som skulle bruges til vedligeholdelse og modernisering af gamle almennyttige boliger, også inddrages til at betale for nyt boligbyggeri.
Igen ser vi den samme profil.
De fattige skal være solidariske og hjælpe hinanden, og det synes vi jo er fint nok, men når man så omvendt siger, at de rige ikke alene slipper for at yde noget, men at de oven i købet bliver forgyldt, så bliver det for meget. På uddannelsesområdet har vi set, hvordan regeringen med kirurgisk præcision har ramt de uddannelser, som anvendes af de grupper, som i første omgang ikke fik noget særligt udbytte af uddannelsessystemet.
Selvfølgelig er det VUC, som rammes af øget brugerbetaling, nøjagtig som vi tidligere har set, hvordan det var daghøjskolerne, der stod for skud.
De, der én gang er ramt af den sociale arv, skal ikke have en chance; de skal fastholdes, hvor de er.
Naturligvis blev der heller ikke denne gang noget løft
generelt til uddannelsesområdet.
Det er der selvfølgelig ikke råd til, når de velbjærgede kernevælgere i whiskybæltet skal forkæles.
Helt forgæves har de mange aktioner på området dog ikke været.
Generelt set bevares status quo, og enkelte områder får også mindre forbedringer, men generelle løft er der ikke tale om.
Pengene til de fattigste tages i denne finanslov fra andre fattige.
I forbindelse med det såkaldte grønærtforlig fik Enhedslisten i sin tid vedtaget, at staten skulle give 360 mio. kr. til at nedbringe billetpriserne i tog og busser.
Det skete i en situation, hvor priserne på den kollektive transport i løbet af godt 25 år var mere end tredoblet, mens priserne i almindelighed kun var fordoblet og benzinpriserne var steget med omkring 50 pct.
Forslaget fik bremset priseksplosionen inden for den kollektive trafik, men fra 2004 vil regeringen desværre fjerne det tilskud.
HT's formand, den konservative Mads Lebech, har sagt, at det vil føre til stigninger i taksterne for den kollektive trafik på omkring 16 pct., hvortil der kommer andre stigninger på 4 pct. I HT tales der om stigninger fra 1998 til 2004 på 60 pct., næsten fire gange den almindelige prisudvikling i samfundet.
Regeringen siger også, at pengene fra bustransporten i stedet skal bruges til at forbedre skinnenettet, men i praksis betyder det bare, at der bliver brugt det samme beløb på skinner som hidtil, fordi aftalen om penge til ekstra renovering til Banestyrelsen udløber.
Hertil kommer, at DSB pålægges at betale ekstra 200 mio. kr. til statskassen i 2003 og 300 mio. kr. i 2004.
Der bliver altså tale om et klart minus for den kollektive transport.
Til gengæld sparer bilisterne i 2003 265 mio. kr. på grund af skattestoppet, der bl.a. omfatter vægtafgifter.
Finansministeren er med rette stolt af skattestoppet.
Med enestående præcision gavner det
finansministerens kernevælgere i Frederiksborg Amt.
Kun de, der har bil, får glæde af afskaffelsen af pristalsreguleringen på vægtafgifterne, og jo større bil man har, desto større skattelettelser får man.
Det samme gælder fastfrysningerne af ejendomsværdiskatten, selv om ejendomsværdierne stiger.
Der er ikke meget miljøperspektiv i denne her finanslov, og der er ikke socialt perspektiv.
Den betales af de småbørnsfamilier, der kan se frem til en stigning i daginstitutionspriserne på 12 pct.
Den betales af de ældre, som får forringet rengøring, og de grupper, der får lukket deres aktivitetscentre, og de skoleelever, der må se frem til dårligere undervisning.
Den betales af de patienter, der må se deres sygehuse blive lukket eller blive solgt til en fremtid som private hospitaler.
Endvidere åbner regeringen op for mere skattesnyd.
Regeringen skærer ned i den del af Told og Skat, der ligner virksomhederne.
Det har jeg brugt noget tid på i dag.
I første omgang fyrer man altså hver sjette medarbejder, og skatteministeren er åbenbart overbevist om, at den dårlige ligning virker, sådan at vennerne i erhvervslivet slipper billigere.
Det kan så undre mig, at det lige er den uhæderlige del
af erhvervslivet, ministeren ser som sine venner.
Der budgetteres nemlig helt åbent med færre skatteindtægter fra virksomhederne som følge af den mindre kontrol.
Tidligere i dag sagde Venstres ordfører, at det var på grund af den generelle afmatning i samfundet, men går man ind og ser på tallene i finanslovforslaget for den periode, så forventede man ikke på det tidspunkt afmatning, tværtimod forventede man en stigning på 10 pct. på skatteindtægterne.
Desuden vil regeringen som en såkaldt regelforenkling ændre skatteligningen af erhvervsvirksomheder.
Virksomheder, der har styr på deres skatteregnskab, skal kunne præmieres med mindre intens kontrol i fremtiden.
Jamen det svarer jo fuldstændig til, at hvis man én gang har overholdt fartgrænserne, så vil man gøre det i al fremtid, og så er der ikke nogen grund til, at færdselspolitiet skal bruge tid på en, eller hvis man ikke har arbejdet sort ved siden af bistandshjælpen i 1 år, jamen så er der frit slag de næste 10. Resultatet er, at virksomhederne slipper billigere i skat, mens vi andre stormer fra den ene sparerunde efter den anden på grund af et fuldstændig hovedløst skattestop.
Ja, vi skal åbenbart tilbage til de skønne tider, hvor statsministeren var skatteminister, og hvor selskabstømmerskandalen blev grundlagt.
Øget beskatning af de hundredvis af multinationale selskaber, der ikke betaler skat, taler regeringen ikke meget om, ligesom Danmark stadig forærer milliarder fra nordsøenergien til de multinationale olieselskaber og til A.P. Møller.
Her kan og vil regeringen tilsyneladende ikke gøre noget før i 2012.
Det svarer til 15 ældrechecks, som kunne gøres permanent på den konto.
Mens de multinationale selskaber forkæles, skærer man igen på ulandsbistanden.
Danmarks ulandsbistand kommer nu ned på 0,9 pct. af BNP.
I forhold til målet om 1 pct. kan besparelsen i 2003 opgøres til ca. 2 mia. kr. Det vil altså sige 2 mia. kr. mindre til at bekæmpe den fattigdom, der findes på den sydlige halvkugle.
I lighed med de andre såkaldt ansvarlige partier er man løbet fra en lang række løfter, man gav i valgkampen.
Man skal ikke klandre Dansk Folkeparti.
Sådan er den politiske kultur; de gør jo bare ligesom alle andre.
De er løbet fra alle løfter, de gav i valgkampen, med undtagelse af et par enkelte, som ganske vist er væsentlige, det anerkender jeg, men resten er de løbet fra.
Dansk Folkeparti har åbenbart længe haft et inderligt ønske om at blive ansvarlige, så inderligt, at det lykkes at sætte ny rekord i løftebrud.
Det står fuldstændig klart efter Dansk Folkepartis stemmeafgivning i fredags.
Dansk Folkeparti støtter det fortsatte tyveri fra Den Sociale Pensionsfond.
De har talt op ad stolper og ned ad vægge i forsamlingshuse blandt de ældre om deres foragt for tyveriet fra Den Sociale Pensionsfond.
Ikke desto mindre kunne vi ved stemmeafgivning se Dansk Folkeparti stemme for et fortsat tyveri.
De vil også stemme for en finanslov, hvor satspuljeforliget stadig betyder, at pensionister, arbejdsløse og uddannelsessøgende bliver snydt for fuld regulering og derfor fortsat får et efterslæb i forhold til andre borgere i Danmark.
Det er prisen for at være ansvarlig.
Over for den sammenrotning til fordel for de store i klassen har Enhedslisten opstillet sit bud på en politik, hvor udgangspunktet er, at der skal gøres en indsats over for de små i klassen.
Enhedslisten vil tage pengene fra de multinationale firmaer, der i dag ikke betaler skat i Danmark, på trods af at vores lovgivning faktisk påbyder det.
Vi vil tage pengene fra nordsøenergien, fra erhvervslivet ved at fjerne regeringens skattelettelser fra de rigeste danskere gennem en sanering af fradragene, fra politikernes høje lønninger og privilegier, fra partistøtten, fra militæret og fra støtten til folkekirkens religiøse aktiviteter.
De skal bruges til at forbedre arbejdsmiljøet, til at forbedre vilkårene i social- og sundhedssektoren, til at forbedre børnepasningen og barselorloven, til at bygge flere boliger og afsætte flere penge til økologiske boligprojekter og styrke en generel omstilling til økologi, vedvarende energi og den kollektive trafik.
Og så selvfølgelig ikke mindst til at gennemføre en række forbedringer på uddannelsesområdet, og ikke kun for dem, der passer ind i kasserne i det traditionelle system.
De skal bruges også til dem, som i dag har den laveste uddannelse i Danmark.
Og så skal de selvfølgelig bruges til at styrke den internationale solidaritet, bl.a. ved i første omgang at øge ulandsbistanden i stedet for at skære i den.
Det er selvfølgelig ikke nok at opstille en række krav
til forbedringerne, specielt ikke i en situation, hvor vi har et flertal bestående af Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti, der bestemt ikke er indstillet på at give de her forbedringer.
Det er heller ikke nok i en situation, hvor Socialdemokraterne og de store humanister i Det Radikale Venstre indgår arbejdsmarkedsforlig, der tager penge fra de allerfattigste.
Det er nødvendigt, at der skabes bevægelse uden for Folketinget.
Det er nødvendigt at få skabt et pres udefra.
Elever og studenterorganisationerne, fagbevægelsen, miljøbevægelsen, flygtninge/indvandrere og kunstnere
må fortsætte deres protester.
Det er vejen frem.
Det er det pres, der skal til, for at vi kan få regeringen på tilbagetog og bane vejen for et socialt, solidarisk og miljømæssigt rigtig politisk billede i det her land.
Afslutningsvis skal jeg sige - nok ikke overraskende - at Enhedslisten stemmer nej til det her års finanslov.