runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Hans Christian Schmidt (V), 2004-10-20:
Jeg vil gerne sige til hr. Keld Albrechtsen, at nu synes jeg, vi skal tage det i en helt stille og rolig rækkefølge.
Altså det her er en ordning, der skal implementeres og være klar til udbetaling, når vi kommer frem til december næste år.
Den træder altså i kraft den 1. januar 2005.
Jeg er da lidt overrasket over, hvis hr. Keld Albrechtsen ærgrer sig over, at man vil ændre noget, som ikke er trådt i kraft endnu.
Det er da set før.
Hr. Keld Albrechtsen plejer altid at drage omsorg for, hvordan ministeren har det, og det kvitterer jeg altid for.
Jeg synes da, at hr. Keld Albrechtsen godt kunne se her, at i virkeligheden er vi jo opmærksomme på nogle ting.
Det er jo en ordning, der træder i kraft den 1. januar 2005 og først skal virke fra december næste år.
Der synes jeg, det gælder om, at vi kan få løst det så godt som overhovedet muligt og konstruerer det på den bedst tænkelige måde.
Jeg tror altid, der vil være ting, som kan udvikle sig på en måde, hvor man vil sige: Jamen det her bør man gå ind og kigge på, fordi det er uhensigtsmæssigt.
Jeg synes til gengæld, at hvis vi ikke gjorde det, kunne man sige: Jamen hvorfor gør man ikke det?
Men det gør vi jo.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-10-20:
Jeg er glad, hvis det er sådan, at ministeren nu vil være med til at rette fejlen, og jeg skal gerne anerkende, at ministeren her arvede en sag, som andre havde forkludret.
Jeg synes bare, at Folketinget og befolkningen har krav på, at vi finder ud af, hvordan det kunne gå til, at en dansk regering kunne håndtere en sag så dårligt, som tilfældet var, og det vil jeg bare opfordre ministeren til at medvirke til, sådan at vi kan få det historiske ryddet op, så vi kan gå over til at løse problemet.
Der vil jeg godt stille ministeren et spørgsmål, som også hr. Jacob Buksti var inde på, og som heller ikke blev besvaret.
Hvis det så medfører, at resten af Folketinget ikke kan støtte budgettet, fordi den aftale, man har indgået med Dansk Folkeparti, er uspiselig, og det dernæst går sådan, at Dansk Folkeparti stemmer imod budgettet som helhed,
hvor er ministerens flertal for budgettet så henne?
Det er meget vanskeligt at se, og det håber jeg giver stof til megen eftertanke hos ministeren, for det betyder jo, at ministeren bliver nødt til at finde nogle at blive enig med.
Hans Christian Schmidt (V), 2004-10-20:
Jeg har kun hørt Dansk Folkeparti, som er en del af den forligstekst, sige, at de også er optaget af, at man skal finde en løsning på det her problem.
Faktisk har jeg slet ikke hørt nogen være uenig med mig i – det kan være, fordi jeg ikke har lyttet opmærksomt nok – at det var et problem, det var fint, at jeg fik løst.
Så hvad det angår, har jeg sådan set oplevet fuld opbakning til, at jeg prøver at løse det her.
Jeg skal kun sige, at vedrørende orientering af Folketinget, som jo er det, hr. Keld Albrechtsen bl.a. spørger om, havde regeringen en redegørelse for reformens implementering, og der kan jeg henvise til den forrige ministers talepapirer, fremsendt til Fødevareudvalget den 13. november 2003, ligesom der fandt en forespørgsel sted her i salen om implementering af reformen i marts måned.
Skriftligt er der som nævnt fremsendt diverse svar, og et eksempel herpå er besvarelsen af spørgsmål 98, sendt til Folketinget den 16. februar i år, hvor man bl.a. finder en beskrivelse af hybridmodellen.
I besvarelse af spørgsmål 47, oversendt den 16. december 2003, tillige en skematisk oversigt over, hvilke støtter der fordeles hvordan, altså dels gennem en regional pulje, dels som et Fischlertillæg.
Jeg tror, at det, det gælder om for os alle sammen, er at være optaget af, at finder vi ud af noget, vi synes er uhensigtsmæssigt, og som vi måske har en mulighed for at ændre, så bruger vi sammen kræfterne på det.
Jeg synes, at det i grunden er det, vi skulle gøre i fremtiden, og jeg forstår, at det er det, hr. Keld Albrechtsen vil give sin opbakning til.
Aage Frandsen (SF), 2004-10-20:
Lad os nu tage et konkret eksempel: I denne uge henvender et ungt menneske sig, en 18-årig, der har været i gang med en erhvervsuddannelse, begyndte i sommer, men det gik ikke, vedkommende er holdt op med at gå der, vedkommende kan ikke få det til at hænge sammen, og så går vedkommende i dag ned på produktionsskolen og siger: Kan jeg være hos jer, kan I hjælpe mig?
Så spørger jeg, hvad gavn det vil gøre for produktionsskolen og for det unge menneske, at man i fremtiden siger: Vi kan ikke forholde os til dig nu, du skal op på Ungdommens Uddannelsesvejledning?
Hvad er det, Ungdommens Uddannelsesvejledning kan gøre for vedkommende, som produktionsskolen ikke lige så godt kan gøre for vedkommende?
Hans Christian Schmidt (V), 2004-10-20:
Jeg synes, hr. Keld Albrechtsen har ret i, at det skal ske i hast, og det er også det, vi prøver på.
Jeg synes også, et andet ord betyder noget for mig i den forbindelse, og det tror jeg også det gør for hr. Keld Albrechtsen, nemlig at vi vil gøre det med omhu.
Jeg synes også, det er meget vigtigt, som hr. Keld Albrechtsen jo selv har påpeget, at vi skal sikre os det juridiske grundlag, så vi ikke ifalder et erstatningsansvar, og det har vi faktisk også allerede kigget på.
Som jeg ser de foreløbige meldinger, ser det, vi har, rigtigt ud, men jeg kan forsikre hr. Keld Albrechtsen, at det skal vi nok få undersøgt, så det ligger helt fast.
Vi vil gerne gøre det så hurtigt som muligt, men mest at alt vil vi være sikre på, at når vi gør det, kan det også holde.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-10-20:
Så vil jeg bare spørge ministeren: Har ministeren på nuværende tidspunkt en forestilling om, hvornår der fremkommer et forslag til en løsning?
Det er jo meget vigtigt, at tiden ikke løber os af hænde.
Der blev rejst spørgsmålet: Kan man overhovedet tage sådanne tilsagn tilbage, når det er kommet helt præcist ud til offentligheden, hvem der skal have hvor mange penge?
Jeg håber da, at ministeren har ret i, at det kan man, og det skal man også.
Men jeg går ud fra, ministeren er enig i, at det er en sag, der kræver meget, meget stor hast, og også af omsorg for ministeren – det element ligger også i det – ville jeg være glad, hvis ministeren kom meget hurtigt og indbød os til et møde om sagen, så vi kunne drøfte en fremadrettet løsning.
Hans Christian Schmidt (V), 2004-10-20:
Jeg er altså nødt til at sige til hr. Keld Albrechtsen, at jeg må komme med den indrømmelse, at da jeg sad og læste de papirer igennem, var det første, jeg kom i tanker om, ikke boligsikring.
Det er i al sin enkelhed det, jeg synes det nok var en god idé at prøve at se på om vi kunne gøre noget ved.
Så er jeg selvfølgelig meget glad for, at hr. Keld Albrechtsen endnu en gang viser sin omsorg for ministeren; det takker jeg for igen.
Jeg forstår også, at hr. Keld Albrechtsen mener, det er godt for en minister at sikre, at han har flertal for budgettet, og jeg kan da kun bekræfte, at det synes jeg også er en god idé.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-10-20:
Ja, men jeg håber bare, at ministeren har noteret sig, at han altså ikke på forhånd automatisk råder over et flertal for budgettet.
Det synes jeg er væsentligt, for det ville da være en dårlig situation, hvis ministeren mødte frem i EU’s Ministerråd uden mandat til budgettet.
Ministeren sagde før, at betalingsrettighederne kunne opfattes som personlig ejendom, og jeg vil godt spørge ministeren: Er det i virkeligheden ikke lige så absurd, som hvis en lejer, som har fået boligsikring, men er fraflyttet sin lejlighed, bliver ved med at få boligsikringen, og vedkommendes arvinger oven i købet bliver ved med at få boligsikring til den lejlighed, som lejeren engang boede i?
Det er faktisk ikke mere absurd end det, som nu ligger i disse regler, og er ministeren ikke enig i, at det må være udgangspunktet for den løsning, vi skal forhandle om?
Hans Christian Schmidt (V), 2004-10-20:
Sådan kan det gå.
Jeg havde troet, at jeg skulle opleve hr. Jacob Buksti lidt optimistisk og i godt humør i dag, fordi han ligesom syntes, at der nu alligevel er noget fremtid i det, at vi begynder at bevæge os hen imod en løsning af noget af det, som jeg forstår hr. Jacob Buksti har påpeget.
Jeg kan forsikre hr. Jacob Buksti for, at vi skal nok følge nøje, hvad der sker på dette område, og det synes jeg faktisk også jeg netop har gjort.
Jeg vil stadig spørge, og jeg tror, vi alle sammen vil synes, at det kunne være en god idé, hvis vi fik løst det problem.
Jeg tager selvfølgelig gerne en snak med dem, der gerne vil diskutere det, og jeg har den opfattelse, at jeg endnu ikke er stødt på nogen modstand mod at løse det problem.
Hvis det medfører andre ting, skal vi nok vende tilbage, når tid er, men jeg skal altså først have et forslag klar og vide, hvad det indeholder, inden jeg kan forholde mig til, hvad vi skal gøre ved det.
Jacob Buksti (S), 2004-10-20:
Jeg var lige ved at tro, at der var sket en ændring af Folketingets forretningsorden her i løbet af de sidste 2 minutter.
Jeg vil gerne sige til ministeren, at jeg tror, ministeren skal tænke meget, meget over det her.
I hvert fald mener jeg, at han skal sætte sig sammen med finansministeren og drøfte det.
Det nytter jo ikke noget, at ministeren i svar på spørgsmål S 66 til sidst skriver, at der er tale om implementering af reformen i Danmark og ikke et nyt forslag fra Kommissionen til EU’s Ministerråd og Europa-Parlamentet, og derfor skal der ikke søges nyt forhandlingsmandat osv.
Så siger ministeren: Jeg tager imidlertid Socialdemokratiets spørgsmål som udtryk for, at partiet også ser en klar interesse i, at der rettes op på skævhederne.
Jamen er ministeren da rigtig vel forvaret?
Når det er sådan, at vi ikke er med,
er det, fordi vi på forhånd har påpeget, at de her skævheder ville komme.
Derfor er vi ikke en del af det mandat, og derfor har ministeren det problem, at ministeren ikke forstår, at det her ikke bare handler om kvæg, guldkalve og landbrugslotteri, men det handler om, hvordan ministeren og regeringen får et mandat, som kan sikre, at man kan tilslutte sig EU’s samlede budget og ikke kun det halve.
Jens Peter Vernersen (S), 2004-10-20:
Hr. Jacob Buksti har en gang mere.
Hans Christian Schmidt (V), 2004-10-20:
Jeg vil bare kort kommentere udløbsdatoen.
Det er jo korrekt, at der ikke er nogen udløbsdato for støtten, men det gælder jo også for reformen som helhed.
Så vil jeg kun sige til sidst, at jeg er da glad for, at hr. Jens Peter Vernersen konstaterer, at ministeren ikke synes, der er noget formål med at have det, vi kalder en ordning for pensionerede kvægproducenter eller den gyldne hektar.
I virkeligheden er det jo det, jeg som minister har forsøgt at sige hele tiden under de to spørgsmål og også tidligere, hvor jeg har tilkendegivet, at vi faktisk er i gang med at løse det, vi har betragtet som en uhensigtsmæssighed og et problem, vi gerne ville have løst.
Det kan jeg kun bekræfte, og det vil vi fortsætte med.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jeg er jo nødt til at sige, at sådan som det ligger her, er det en udmøntning, og udmøntningen har alene at gøre med spørgsmålet om, hvem der vil kunne få denne støtte.
Jeg sagde lige før, da jeg gennemgik de to modeller, at den ene er en tolkningsmodel, hvor man altså reducerer den fortjeneste, der er sket, og den arbejder vi med, mens den anden er en dynamisk model, hvor man ikke har alt med mælkekvoter og mælkeproduktion med.
Jeg vil kun sige, at vi selvfølgelig går efter at lave en model, som er balanceret, og som løser det her problem, men som ikke bringer nogen i økonomisk uføre, for det tror jeg ikke der er nogen der har en interesse i.
Hvorfor skulle vi gøre det?
Derfor vil jeg bare sige, at når vi kommer med et løsningsforslag, så tror jeg på, at folk i Folketinget vil bakke op om det.
Særlig efter at jeg i dag har hørt meldingerne om, hvor meget man vil engagere sig i at få løst det her problem, tror jeg da på, at vi sammen kan mødes om det.
Hvad angår det sidste spørgsmål, er det min klare opfattelse, at det kan vi.
Det er klart.
Det er undersøgt og vil blive undersøgt, sådan at vi er helt sikre på, at det er muligt, for vi skal jo ikke pådrage os et erstatningsansvar.
Sådan er min oplevelse i dag.
Jeg vil gerne, hvis udvalget er interesseret i det, vende tilbage til det, men det er klart, at det er forudsætningen.
Jeg må sige, at det er min klare oplevelse, at uanset om vi diskuterer landbruget eller vi diskuterer min forgænger, har man været optaget af at prøve at finde en balanceret model, og det har så også betydet, at man har lavet regionalmodellen og kombineret en lille del af den med en historisk model.
Jeg synes, der er nogle fordele og nogle ulemper, og så er der et hjørne her, som jo altså omfatter det, vi har kaldt kvægpensionister eller de gyldne hektarer, og det synes jeg man skal gøre noget ved.
Som jeg hører det, er man faktisk enig med mig i, at det skal vi gøre, så jeg forventer klart, at der vil være en god opbakning til det, når det sker.
Jens Peter Vernersen (S), 2004-10-20:
Kan det ikke siges meget enklere, end fødevareministeren gjorde det her?
Drejer det sig i al sin enkelhed ikke om, at den daværende fødevareminister og Landbrugsraadet sammen med landbrugets organisationer fandt ud af, at det her var en rimelig ordning?
Det fremgår i hvert fald af de debatter, der har været her, at det er en ordning, som er kommet til verden ved aftaler specielt mellem den daværende fødevareminister og dansk landbrug.
Dansk landbrug har åbenbart haft en interesse i at få denne her ordning, og som vi også har set, har de jo netop forsvaret ordningen og kritiseret, hvis ministeren ville ændre i den.
Spørgsmålet er jo igen: Kan ministeren ændre i den ordning, når det er meldt ud på hjemmesider, hvad de enkelte landmænd skal have i tilskud?
Hans Christian Schmidt (V), 2004-10-20:
Jeg vil gerne sige, at formålet med at anvende den regionale hybridmodel har først og fremmest været et ønske om at etablere betalingsrettighederne på det mest aktuelle grundlag.
Det vil sige, at betalingsrettighederne fordeles til de arealer, som de respektive landmænd har driftsherreansvaret for, når reformen træder i kraft næste år.
Dette ønske tilgodeses ved at fordele det meste af den afkoblede støtte gennem en regionalpulje.
Ideen med kvægtillægget er således, at kvægproducenterne ikke pludselig i reformens første år oplever en drastisk reduktion i den modtagne støtte.
Netop ved at kombinere den regionale model med elementer af den historiske Fischlermodel har det været hensigten at opnå en rimelig balance, en balanceret model til fordeling af den afkoblede støtte.
Balanceret skal forstås på den måde, at der ikke sker store omfordelinger af landbrugsstøtten mellem de forskellige sektorer i landbruget, særlig kvægbedrifter i forhold til øvrige plante- og svinebedrifter, også for at sikre, at ingen må gå fra hus og hjem eller komme ud i et økonomisk uvejr på grund af det her, men at man prøver at skabe en balance.
Jens Peter Vernersen (S), 2004-10-20:
Når man sådan ser på historien og ser, hvad der blev sagt specielt under den forespørgsel, F 33, der blev foretaget her i Folketinget den 25. marts, så sagde Venstres ordfører på sagen, hr. Thor Gunnar Kofoed, at det var helt rimeligt med denne her ordning, fordi den sådan set bare erstattede noget, man har haft en 30-50 år.
Det var i øvrigt en meget interessant måde at udtrykke det på.
Den ny støtte er ikke landbrugsstøtte, men en kompensation for den støtte, der har været givet de sidste 30-50 år.
Jeg tænkte, da jeg læste det, om det kunne være det, der var formålet, at man nu ville kalde det en kompensation, for det var det udtryk, der blev brugt.
Hans Christian Schmidt (V), 2004-10-20:
Der er selvfølgelig ikke tale om noget selvstændigt formål i at give støtte til pensionerede kalveproducenter og deres eventuelle arvinger.
Som anført i min besvarelse af det forrige spørgsmål, nr. S 316, er der tale om en følgevirkning af hybridmodellen, og som også nævnt under min besvarelse skal vi forsøge at finde løsninger på de såkaldte gyldne hektarer, som er en bivirkning af reformen.
Jens Peter Vernersen (S), 2004-10-20:
Det spørgsmål, jeg stiller, er ligesom for at få fødevareministerens begrundelse for, hvilket formål det tjener at give støtte til pensionerede kalveproducenter og deres arvinger, uden at der er sat nogen udløbsdato på.
Når man træffer en sådan beslutning, må det jo være, fordi det har et formål.
Har det virkelig haft noget som helst formål, at man på den måde skal begunstige en række mennesker, der ikke længere driver landbrug eller i hvert fald kun gør det i et meget begrænset omfang, og at det også kan gå i arv?
Det vil jeg også gerne lige høre ministerens syn på.
»Hvilke formål tjener det at give støtte til pensionerede kalveproducenter og deres arvinger, uden at der er sat nogen udløbsdato på støtten?«
Hans Christian Schmidt (V), 2004-10-20:
Jeg vil knytte et par bemærkninger til den der Fischlermodel.
Modellen begunstiger de gamle landbrugere på de unges bekostning, for i perioden mellem referenceperiodens udløb og implementeringsåret, f.eks. 2003 eller 2004, hvad man nu bruger, vil en landmand således kunne have solgt sin bedrift til en pris, som afspejlede den eksisterende hektarstøtteordning, og så alligevel i implementeringsåret modtage alle betalingsrettigheder for den pågældende drift.
Man kan sige, at den nye landmand, altså køberen, den unge mand, ikke vil få nogen betalingsrettigheder overhovedet.
Hvis han vil have nogen, må han købe dem, f.eks. af den gamle landmand, som derved faktisk har solgt gården to gange.
Det synes jeg heller ikke er godt i Fischlermodellen.
Jeg er sikker på, at når man er gået ind i det, så har man tænkt på, at man gerne vil prøve at løse det på den bedste måde for Danmark, for vi har jo i et betydeligt omfang salg og forpagtning af landbrugsjord i Danmark.
Jeg tror på, man har villet gøre det bedste her.
Nu er vi så i hvert fald blevet opmærksomme på, at her er noget, der er uhensigtsmæssigt, og derfor går vi ind og løser det, og jeg tror og vil også arbejde hårdt for, at vi kan løse det.
Jeg forstår også, at jeg har opbakningen til det, så der føler jeg mig helt på sikker grund.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jacob Buksti (S), 2004-10-20:
Jeg er ked af at konstatere, at det tilsyneladende ikke er gået helt op for ministeren, hvad alvoren i den her sag er.
Derfor tror jeg nok, at ministeren skulle gøre sig den ulejlighed ikke bare at have kontakt med hr. Fischler, men også med udenrigsministeren og med finansministeren, med udenrigsministeren for at få klarlagt, hvad der egentlig skete på europaudvalgsmødet den 6. juni 2003, hvor der blev givet mandat, og især interessere sig for, hvorfor Socialdemokratiet ikke kunne give mandat.
Så vil ministeren kunne se, at fru Pia Gjellerup, som da førte ordet for Socialdemokratiet, klart påpegede, at konsekvensen af regeringens model på det her punkt ville være, at der kunne udbetales endog meget, meget store beløb til få landmænd.
Det var derfor, Socialdemokratiet ikke kunne give mandat.
Det mandat, regeringen har sammen med Dansk Folkeparti,
hviler altså på en model, som ingen kan støtte, og derfor mener jeg, at ministeren har et problem.
Ministeren bør også henvende sig til finansministeren for at finde ud af, hvordan korrespondancen er mellem Socialdemokratiet og finansministeren om regeringens mandat til et eventuelt ja eller nej til EU’s budget, idet situationen jo er, at det, regeringen har, kun er et foreløbigt mandat.
Regeringen er i den situation, at Dansk Folkeparti vil dække halvdelen af budgettet, men ikke det hele.
Hvad vil ministeren gøre ved det problem?
Jens Peter Vernersen (S), 2004-10-20:
Når vi nu ser på, hvad der er passeret, og hvad der er sagt, så siger kommissær Fischler: Det er især et spørgsmål for de danske myndigheder, der har gennemført reformen på en helt særlig måde.
De har ikke brugt en model, vi har anbefalet fra Kommissionens side.
Dermed siger Fischler jo, at den danske regering, med støtte af Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti, har forkludret den sag.
Er ministeren enig med Fischler i det?
Så siger ministeren, at vi må finde en ordning på det.
Ja, men hvad med de mange, der nu på en liste kan se, hvor meget de skal have i tilskud ifølge denne her nye ordning?
Kan man trække den liste tilbage og sige, at det får de alligevel ikke?
Jeg spørger så også igen: Har ministeren opbakning i sit eget parti Venstre til den her sag?
Jeg har hørt, at hr. Jens Kirk, Venstres ordfører på landbrugsområdet, har været meget imod at ændre ordningen.
Det her er måske i sidste ende mere et problem for ministeren, end det er for os andre.
Thor Pedersen (V), 2004-10-20:
Jeg vil overhovedet ikke bekræfte det.
Hvis det, at der bliver ansat flere og forholdsvis flere end tidligere, skulle medføre en ringere service, er det en nedvurdering af begrebet offentligt ansatte.
Jeg mener i virkeligheden, at hver eneste, der er ansat yderligere, er med til at bidrage til bedre service, og det er i fuld overensstemmelse med det resultat af undersøgelsen, som Ankestyrelsen offentliggjorde.
Mere end halvdelen af kommunerne siger helt bredt, at det, at der overhovedet er blevet indført frit valg, har sikret et generelt kvalitetsløft, meget mere gennemsigtighed, meget mere kontrol med og meget mere, om jeg så må sige, nytte for pengene for de ældre.
Så jeg har nøjagtig den modsatte opfattelse af hr. Villy Søvndals, men det har jeg på stort set alle områder, så det overrasker vel ikke nogen.
Tina Nedergaard (V), 2004-10-20:
Det, der sådan set er afgørende i forhold til produktionsskolerne, sådan som vi Venstre ser det, er, at produktionsskolen er et middel for den unge til at komme videre i uddannelsessystemet.
Produktionsskolen er ikke et endeligt mål, der, hvor man afslutter sin uddannelse som ung i det danske samfund.
Forudsætningen for, at det er et produktivt – meget relevant ord i den her sammenhæng – forløb er imidlertid, at det ikke opleves som en unødvendig trædesten videre til de tekniske uddannelser.
Og jeg mener faktisk, at i sammenhæng med, at vi har defineret en målgruppe, er det jo også yderst relevant at sikre, at da uddannelsen ikke er kompetencegivende, er det målgruppen, som faktisk befinder sig på produktionsskolerne.
Aage Frandsen (SF), 2004-10-20:
Når fru Tina Nedergaard siger, at det er et problem, at unge mennesker begynder på en uddannelse og så må opgive den, er det egentlig underligt, at det er for produktionsskolernes vedkommende, at man skal have Ungdommens Uddannelsesvejledning ind.
Er der så mange, der opgiver produktionsskolerne, fordi det var en forkert uddannelse, de var gået i gang med?
Er det ikke langt mere f.eks. på erhvervsuddannelserne, der var et problem?
Jeg har da ikke hørt, at regeringen mener, og jeg håber da heller ikke, at regeringen mener, at man skal have det der bureaukratiske element ind alle steder, at man skal omkring Ungdommens Uddannelsesvejledning som betingelse for at kunne blive optaget på en uddannelse.
Tina Nedergaard (V), 2004-10-20:
Nu har vi jo netop defineret en målgruppe, fordi vi erkender, at der er mennesker, for hvem en produktionsskole er det helt rigtige.
Det, der så er helt afgørende, er, at det er dem, som har brug for produktionsskoleforløbet, som går der, alt imens de, som måske har mod på og også livsvilkårmæssigt er parate til at gå i gang med en teknisk uddannelse, gør det.
Faktisk er det jo sådan i dag, at de tekniske skoler og produktionsskolerne har et glimrende samarbejde om, at en elev kan bevæge sig fra det ene forløb til det andet og nogle gange tilbage igen, f.eks. til produktionsskolen.
Det skal fastholdes.
Det, regeringen lægger op til med forslaget, sådan som vi opfatter det i Venstre, er, at vi åbner mulighed for, at den drøftelse kan ligge forud for, at den unge har truffet et endeligt valg.
Og det mener vi er utrolig betydningsfuldt i en tid, hvor unge selvfølgelig også oplever det som et nederlag at få startet på noget, som de så må opgive.
Lene Jensen (S), 2004-10-20:
Jeg kunne godt tænke mig at høre, hvad det er for andre uddannelsesmuligheder i forhold til den her målgruppe, vi egentlig taler om, når det handler om at kvalificere sig videre til uddannelse.
Er det kommunale beskæftigelsesprojekter, eller hvad er det?
Hvad er det, der er alternativet for den her målgruppe, hvis de ikke direkte kan komme i gang på produktionsskolen?