Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-06-03:
Det har jo været en lang debat.
Der er sagt meget i dag, og det er klart, at en så omfattende og en så detaljeret, engageret debat, som vi har haft, naturligvis og retfærdigvis også kalder på et meget, meget grundigt svar.
Jeg har da også her i dagens løb samlet sammen til at kunne give et meget fyldigt svar på hver en ting, som måtte være rejst, og som endnu kunne trænge til en belysning, for selv om det er gjort grundigt i dag, så er det jo sådan, at enhver sag eller enhver sten kan vendes endnu en gang, og vi kan sikkert finde nye vinkler, som jeg også kunne bidrage med.
Der kunne da godt være et eller andet.
Jeg kunne så vælge at give et meget langt og meget fyldigt svar i respekt for den grundige debat, vi har haft i dag, og jeg har lyttet med stor, stor interesse.
Jeg har forstået, at debattens form i dag har været et eksperiment,
så jeg kunne måske også tillade mig et eksperiment, nemlig at vælge en kortere udgave af mit svar.
Det er selvfølgelig klart, at jeg stiller mig til rådighed for Tinget, hvis der ønskes en uddybning af temaer, som jeg så kommer til at springe over.
Det skal ikke skorte på min villighed til, at vi kan fordybe os yderligere i det, der måtte være blevet sagt i dag.
Men jeg vil alligevel forsøgsvis prøve den korte version, og jeg håber, at det bliver opfattet i den rigtige ånd, nemlig at det faktisk er i dyb respekt for Folketinget og for den debat, vi har haft, og at der måske, når det kommer til stykket, heller ikke er så forfærdelig meget at føje til.
Jeg synes, der har været mange pointer, som egentlig står bedst, som de står.
Så jeg vil egentlig bare her ved debattens afslutning sige tak for en interessant debat og kun udtrykke ét ønske, nemlig at der sådan kunne, skal vi sige, brede sig lidt mere glæde i dansk politik
, for hvis jeg sådan skal trække noget frem, som jeg synes har karakteriseret dele af debatten, har det været, at der fra nogle af oppositionspartiernes side har været for lidt glæde, for lidt lyssyn, for lidt optimisme.
Der kunne jeg godt ønske mig, at man i højere grad var i stand til at tælle de lyse timer.
Kl. 0.00 Hr. Frank Jensen dykkede jo ned i litteraturen for at give en karakteristik, og det har sådan set inspireret mig til en bemærkning her ved debattens afslutning
, selv om jeg selvfølgelig gør det med den tøven, der ligger i, at jeg jo ikke tør garantere, at alle er helt fortrolige med alle de litterære skatte, vi har her i landet, i og med at der ikke eksisterer en egentlig kanon - endnu - i skolesystemet.
Det arbejder vi jo på.
Men som led i dette at udbrede kendskabet til litterære skatte vil jeg godt trække en enkelt litterær fremstilling frem, som jeg kom til at tænke på under debatten, ikke mindst da jeg havde hørt indlæggene fra hr. Frank Jensen og hr.
Holger K. Nielsen,
jeg syntes, at de hensatte en præcis i den stemning, som forfatteren Gustav Wied hensætter læseren i i »Livsens Ondskab«.
Nu ved jeg ikke, om fremstillingen i »Livsens Ondskab» står lysende klar for alle, men det sted, jeg især faldt over, er det sted, hvor overlærer Clausen, Overclausen, går tur med overkontrollør, tolder Knagsted.
Alle, der kan huske Gustav Wieds fremstilling, kan også erindre, at Knagsted jo ikke er en af naturens muntre sønner,
Overclausen er egentlig af natur optimist og ser lyst på, at nu er foråret kommet, og sommeren venter, eller rettere den samtale her finder sted på et tidspunkt, hvor overlæreren rystede opgivende på hovedet.
Så så han ud over de nøgne, afhøstede marker og sagde med et lille suk: Nu er den sommer snart forbi.
Siger du gudskelov, spørger Overclausen så.
Ja, ja, jeg gør.
Jamen hvad skader sommeren dig.
Åh nej, såmænd ikke mig personligt, jeg er ligeglad, men folk bliver så idiotiske i solskin, akkurat som de havde vundet i lotteriet.
De pynter sig og tager i skoven og ud at sejle, og så synger de og lamenterer og skaber sig.
Det sku' altid være regnvejr.
Så siger Overclausen forståeligt nok: Hør, du ødelægger min spadseretur, tolder.
Og så fortsætter tolderen: Og så skriver de med fede typer i aviserne, og nu er stæren kommet, og nu er viben kommet, og nu er storken kommet.
Jamen holder du da ikke af naturen?
Naturen, næ, jeg kender den.
Og de grønne træer og blomster og havet?
Jeg kender det alt sammen.
Du kender jo også regnvejr.
Det gør jeg, men så holder folk kæft og bliver inde.
Det er dette Knagsteds syn på livet og naturen, som jeg kom til at tænke på, da jeg havde hørt indlæggene fra hr. Frank Jensen og hr. Holger K. Nielsen, for det var næsten, som om de sagde: Det sku' altid være regnvejr.
Nu siger jeg: Vær nu lidt glade!
Vær lidt optimistiske!
Jeg synes, der er meget at glæde sig over, ikke bare stæren og viben og storken, ikke bare de grønne træer og blomster og havet, men også, at økonomien er i fremgang, at forbrugernes tillid til fremtiden vokser, at ledigheden falder, simpelt hen at det går fremad i Danmark.
Lad os nu mødes til de opgaver, der endnu venter, med åbent sind, og allerede i morgen er der jo fortsatte forhandlinger om en meget omfattende kommunalreform.
Vi møder op med åbent sind.
Jeg håber, at oppositionspartierne møder op med åbne sind, så vi kan skabe resultater til gavn for den danske befolkning.
Kl. 0.05 Det var bare det, jeg fik lyst til at sige her ved afslutningen af en god, lang, fyldig, berigende debat, hvor jeg har gjort mange notater, og så håber jeg, at vi kan se sommeren i møde med et lyst syn og optimisme.
Ja, men jeg er til rådighed.