runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Holger K. Nielsen (SF), 2003-03-19:
Det er da underligt, at folkeretseksperter i både Danmark og udlandet, regeringer, Romano Prodi, stort set alle - bortset fra den danske, amerikanske og britiske regering -
er enige om, at det her holder ikke folkeretligt. Lad mig citere Jens Elo Rytter, som tidligere har arbejdet i DUPI med de her ting.
I går sagde han siger
til Ritzau, og jeg citerer: »Konsekvensen af notatet kørt ud i sin absolutitet vil være, at ethvert land, som mente, at Irak ikke havde overholdt de gamle våbenhvileforpligtelser, bare selv kunne gribe til magt, fordi der ligger en stående, ikke tidsbestemt bemyndigelse fra 1990 og 1991.« Det er netop det, der er pointen: der skal være en konklusion, før man kan sige, det bliver meningsfyldt, at suspensionen er ophævet.
Men for at få klarhed over det vil jeg godt spørge regeringen: Vil man være villig til, at uafhængige folkeretseksperter får mulighed for at vurdere det notat?
Regeringen kan jo argumentere imod det, hvis den vil, men kan uafhængige folkeretseksperter få en mulighed for at foretage en vurdering, så dette Folketing og befolkningen kan få større sikkerhed om det folkeretlige grundlag for den militæraktion?
Jens Rohde (V), 2003-03-19:
Til fru Pia Gjellerup: Man er ikke gået direkte til militær magtanvendelse.
Man har jo forsøgt og forsøgt og forsøgt, og det har man efterhånden gjort i mange år.
Om alt det juristeri, vi er inde på nu, hvor man bliver ved, selv om udenrigsministeren har været heroppe og forklare det folkeretlige element, vil jeg sige: Fint, det kan vi godt fortsætte med, men så synes jeg bare, vi lige skal huske, hvad det drejer sig om.
Det drejer sig om, at vi har en diktator, som udrydder sine egne borgere, som overhovedet ikke på noget tidspunkt viser nogen anger, og som ikke har
nogen problemer med at udnytte kemiske våben over for sine egne borgere.
Han har ikke nogen problemer med at destabilisere regionen, og hvis han har mulighed for det, invaderer han også andre lande.
Det har vi masser af eksempler på.
Den mand har i 12 år og 3 måneder drevet verdenssamfundet rundt i manegen, uden at de mere end 40 FN-resolutioner, der er blevet vedtaget, og uden at de mere end 17 sikkerhedsrådsresolutioner, som er vedtaget, er blevet gennemført.
Han har ikke overholdt dem, og det bliver vi bare ved med at stå og kigge på og siger, at vi skal have en måned mere, og vi skal have mere tid, selv om det er så åbenbart, at det største problem med Saddam Hussein i forhold til våbeninspektørerne er, at han ikke samarbejder substantielt.
Bevisbyrden er stadig hos Saddam Hussein.
Det er ikke våbeninspektørerne, som skal finde våbnene, det er Irak, der skal godtgøre og bevise, at de har destrueret dem, og det sker ikke. Hvor længe, hvor længe, vil jeg godt spørge, skal vi blive ved med at kigge på det?
Hvis man vil have 2 måneder mere, hvad så, hvis der så ikke er sket noget videre efter de 2 måneder, og vi stadig ikke har fået dokumentation, hvad så? Jeg ved godt, at motivet ikke er at køre Saddam Husseins sag, men det, som S og R og venstrefløjen i øvrigt står for i denne sag, tjener udelukkende Saddam Husseins interesser.
Frank Jensen (S), 2003-03-19:
Jeg vil gerne starte med at takke udenrigsministeren for at gå ind i debatten, for jeg er helt af den opfattelse, at det er meget vigtigt, at det grundlag, der træffes beslutning på, er nogenlunde klart rent folkeretligt.
Man må i sandhed sige, at der skulle mange ord fra udenrigsministerens side til for at forklare, hvad suspension betyder.
Efter min juridiske fortolkning er suspension noget, der rækker frem til en ny beslutning, medmindre den tidligere tekst indeholder et udløb af suspensionen, men det gør 1441 jo ikke.
1441 giver våbeninspektørerne et mandat til at operere, og våbeninspektørerne var i funktion indtil i går, hvor de blev trukket ud.
Hans Blix' seneste rapportering til Sikkerhedsrådet var, at han kunne gøre fremskridt.
Han skulle ikke have år og ikke uger, men måneder.
Her i Folketinget har vi fået udenrigsministerens forklaring på, hvad regeringen mener med forankringen i FN, og jeg vil gerne bede udenrigsministeren om at bekræfte det citat, der i dag er på forsiden af Politiken.
Det er et citat her fra Folketinget den 5. februar, og udenrigsministeren er citeret for at sige: »Jeg synes ærligt talt, at det er meget klart, at det er Sikkerhedsrådet, der afgør, om 1441 er nok.
Det er det, der menes med »forankret i FN««.
Vil udenrigsministeren bekræfte det citat, eller er det et fejlcitat?
Jens Rohde (V), 2003-03-19:
Det sidste er jeg i hvert fald enig med hr. Jesper Langballe i, men det vil nok gå uden for forretningsordenen, hvis jeg begynder at tage hul på forsvarsforhandlingerne i denne diskussion, så jeg vil ikke kommentere det.
Det tilkommer heller ikke mig at forestå de forhandlinger her fra Folketingets talerstol på dette tidspunkt.
Hr. Morten Helveg Petersen siger, at jeg skal trække mine ord tilbage.
Jeg vil godt lige understrege, at inden jeg sagde, at det tjente Saddam Husseins interesser, hvis man ikke fortsat holdt presset, sagde jeg, at jeg godt vidste, at det ikke var nogens hensigt at gå hans ærinde.
Det understregede jeg meget klart, inden jeg sagde det -
måske ikke klart nok.
Jeg sagde, at jeg aldrig nogen sinde kunne mistænke noget parti - nogen - her i Folketingssalen for at ville gå Saddams ærinde.
Men jeg mener, at bundlinjen er, at det her gavner Saddam.
Alt det, der er sket i FN, at man ikke er villig til at sætte handling bag de mange, mange ord, som jo har været sagt igennem årene, og som senest kom til udtryk i resolution 1441 i november måned, mener jeg er med til at gavne Saddam Hussein, og det beklager jeg dybt, uanset at jeg ikke mistænker nogen for, at de ønsker, at det skal være sådan.
»Hvad er formålet med krigen?« spørger fru Line Barfod.
Jamen det er stadig væk afvæbning.
Nu siger fru Line Barfod så, at de argumenter, vi hører, ikke holder, og at vi jo kan se, at det bliver sværere og sværere også i forhold til at bruge argumentet afvæbning, fordi USA ikke kunne fremlægge nogen beviser for masseødelæggelsesvåben i Irak.
Men fru Line Barfod glemmer i den diskussion fuldstændig, hvem det er, der har bevisbyrden.
Det er ikke USA, der har bevisbyrden, det er ikke FN, der har bevisbyrden, det er Irak, der har bevisbyrden med hensyn til, at de har destrueret alle de våben, som man jo har kendskab til at de har haft.
Det er Irak, der har bevisbyrden, det er ikke USA.
Det er en helt forkert tilgang også i forhold til FN, fru Line Barfod udviser her.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-03-19:
Hr. Jens Rohde siger: Når verdenssamfundet ikke har kunnet blive enig, så må det enkelte land tage affære.
Og han siger videre: og har retten til at handle.
Det kan jo ikke forstås anderledes, end at mindretal har retten til at gribe ind militært, altså starte en krig.
For alternativet er forhandling.
Så det her er altså mindretallets ret til at starte en krig.
Jeg går ud fra, at hr. Jens Rohde er enig i denne banale, logiske følgeslutning.
Mit spørgsmål er så: Hvornår sker det næste gang?
Vil Venstres også en anden gang køre denne her linje?
Og hvem er de næste?
Det kan jo ikke hjælpe noget, hr. Jens Rohde står heroppe og snakker, som om Irak er det eneste diktatur i denne verden, der maltrakterer sin egen befolkning.
Denne verden er ulykkeligvis fyldt med den slags diktaturer, også blandt Iraks nære naboer.
Frank Jensen (S), 2003-03-19:
Jeg forstår, at hr. Peter Skaarup gerne vil diskutere den militære intervention i Kosovo for at beskytte befolkningen mod fordrivelse, mod nedslagtning af mennesker, ikke mindst muslimske borgere i Kosovo.
Det er jo rigtigt, at her opererede man ikke på grundlag af nogen FN-resolution.
Jeg tror, hr. Peter Skaarup er bekendt med det grundlag, hvorpå aktionen fandt sted, nemlig at det var beslutninger, dog ikke i Sikkerhedsrådet, men i FN-systemet.
Hvorfor er det lige her den 19. marts 2003, at nok er nok?
Når vi nu har Blix og hans folk på stedet, der gør fremskridt, hvorfor kunne man så ikke vente til i dag? Blix skulle i dag - det tror jeg udenrigsministeren kan bekræfte, når udenrigsministeren får lejlighed til det - have afrapporteret.
Hvorfor det kissejav lige nu?
Er det ikke, fordi den amerikanske præsident har sat så meget indenrigspolitisk på spil i den her sag? Er det ikke også derfor, vi har oplevet en dansk statsminister bruge det her i et indenrigspolitisk spil? Enhver ved, når man spørger til vores rolle i det her, at når Socialdemokraterne har haft regeringsansvaret i Danmark, har vi bestræbt os på i enhver situation at få meget brede flertal for militær intervention med danske styrker.
Mange af dem, der sidder på regeringsbænkene i dag, har siddet på socialdemokratisk ledede ministerkontorer og radikalt ledede ministerkontorer og drøftet de her spørgsmål, inden man gik i Folketinget med et beslutningsforslag, så man var enig om det grundlag, og de har brugt lang tid på det.
De er ikke indkaldt til en orientering dagen forinden i Statsministeriet, men har brugt lang tid på at drøfte det bidrag, man skulle stille med fra dansk side, netop for at vi
ikke skulle sende danske soldater ud på baggrund af et meget snævert flertal i det danske Folketing
Jens Rohde (V), 2003-03-19:
Der kom et par interessante selvmodsigelser eller i hvert fald én fra hr. Frank Jensen.
Det var bl.a., at hr. Frank Jensen sagde: Jura er ikke en eksakt videnskab.
Efterfølgende sagde hr. Frank Jensen: Det er et juridisk faktum, at der ikke er folkeretligt grundlag.
Hvordan hænger det sammen?
Så holder hr. Frank Jensen meget fast i Hans Blix' ønske
om 2 måneder mere.
Hr. Frank Jensen vil gerne give 2 måneder mere og mener, at det er det, som Hans Blix har sagt at han har brug for.
Hvad er realiteterne?
Hvad har Hans Blix også sagt og skrevet om det samarbejde fra irakerne?
Jesper Langballe (DF), 2003-03-19:
Det, jeg vil sige, lægger sig fint i forlængelse af det sidste, hr. Frank Jensen svarede mig: Vi, Socialdemokratiet, har truffet vores valg, og vi troede, at regeringen var enig
med os indtil i går
Jeg vil gerne spørge hr. Frank Jensen: Er det den måde, en nation driver udenrigspolitik på?
At et oppositionsparti siger: Vi har truffet vores valg, og vi går ud fra, at regeringen nok holder sig til, og vi er dybt skuffede over at se, at det ikke er tilfældet. Jamen sådan spiller klaveret jo ikke, når en nation skal agere i forhold til udlandet. Nej, det, der er det mærkelige og sørgelige og ynkelige, er at se, at der tilsyneladende sker det samme, hver gang Socialdemokratiet kommer i opposition, for så bliver det sikkerhedspolitisk med de korslagte arme, så bliver det pludselig fodnoternes tid, så gælder pludselig ikke mere en hr. Poul Nyrup Rasmussens ord til USA: Vi følger jer hele vejen.
Så vil jeg slå fast, og det kan hr. Frank Jensen ikke komme uden om: Vi kan være uenige om, hvorvidt vi skal i krig eller ej, men at kontinuiteten i sikkerhedspolitikken ligger hos regeringen og ikke hos Socialdemokratiet, hos regeringen og Dansk Folkeparti, er vist ikke til at komme uden om.
Det er dér, der konsekvent har været ført den samme linje fra først til sidst.
Peter Skaarup (DF), 2003-03-19:
Hr. Frank Jensen hæfter sig hele tiden ved FN-opbakningen, og det er selvfølgelig et interessant diskussionsemne.
Jeg synes, det mangler i debatten her, at sidste gang, da Danmark var med i en større militær operation, var det i Kosovo.
Var der FN-resolutionsopbakning dengang under en socialdemokratisk-radikal regering? Man kan være enig eller uenig i de aktioner, der skete i forbindelse med Kosovokonflikten, men det, der i hver fald står tilbage, er, at med udenrigsminister Niels Helveg Petersen og med statsminister Poul Nyrup Rasmussen i spidsen gik Danmark med i en aktion uden et klart FN-mandat.
Det synes jeg lige, hr. Frank Jensen bør bekræfte, når nu det er så vigtigt at fremhæve FN-opbakning i den her sag.
Og så vil jeg hæfte mig ved det, som hr. Frank Jensen ikke svarer på: Hvorfor støtter Socialdemokratiet ikke vores vigtigste allierede, USA og England, i denne her sag?
Hvad er der sket med holdningen hos den daværende statsminister? Danmark er klar, sagde hr. Poul Nyrup Rasmussen, der meget klart meddelte, at vi skulle følge USA hele vejen.
Man kan diskutere frem og tilbage, om USA har gjort det hele rigtigt i forbindelse med den her sag.
Men det, der i hvert fald står tilbage, er, at der nu er en aktion, hvor man vil afvæbne Saddam Hussein, man vil sikre den irakiske befolkning noget frihed, og så vil Socialdemokraterne ikke være med.
Hvad er dog det for en holdning?
Frank Jensen (S), 2003-03-19:
Til hr. Ulrik Kragh, som siger, at Socialdemokratiet gør det her til et juridisk spørgsmål: Bestemt ikke.
Det her er for os et holdningsmæssigt spørgsmål.
Der er selvfølgelig også folkeret og jura i sagen, men for os er det klart et holdningsmæssigt spørgsmål.
Saddam Hussein skal afvæbnes.
Det kan kun gå for langsomt.
Det har det gjort i alt for lang tid.
Vi gør fremskridt under resolution 1441.
Det har Hans Blix rapporteret til Sikkerhedsrådet gentagne gange inden for de seneste 2-3 måneder.
Fremskridt.
Han har sagt, at han har brug for lidt mere tid.
Nu har man stoppet hans arbejde.
Jeg forstår godt, at hr. Ulrik Kragh vil forsøge at gøre Socialdemokratiets holdning til et juridisk spørgsmål.
Det har vi ikke noget ønske om.
Vi vil bare have, at vi arbejder for det, som vi har arbejdet for gennem mange år, også med referencer helt tilbage til H.C. Hansen og Hans Hedtoft, og jeg var glad for, at hr. Søren Krarup gav mig anledning til også at mindes vores glorværdige historie i Socialdemokratiet.
Tak for det.
Vi har hele tiden arbejdet for at få en international retsorden.
Vi har hele tiden arbejdet.
Og den retsorden har ikke været fuldkommen i efterkrigsperioden, men vi har og specielt, vil jeg sige, efter 11. september gjort en række væsentlige fremskridt.
Vi beklager, at amerikanerne ikke bidrager til det.
Det har de ikke gjort på en lang række områder.
Lad mig bare minde om FN's internationale straffedomstol, hvor vi ikke kan få amerikanerne til anerkende en international straffedomstol.
Det er da uacceptabelt.
Det ved jeg i øvrigt også er en holdning, som deles af den nuværende udenrigsminister.
Han har tilkendegivet det gang på gang.
Vi mener også, at det er uacceptabelt, at amerikanerne nu ikke vil acceptere FN's Sikkerhedsråd, og at våbeninspektørerne kan gøre deres arbejde færdigt, og der er vores tålmodighed nok i overensstemmelse med Blix'.
Det er ikke år, det er ikke uger, men det må gerne være 1 eller 2 måneder mere.
Hvis det er indstillingen til Sikkerhedsrådet, så vil vi også fra Socialdemokratiets side her i Folketinget kunne bidrage til at medvirke til indsats også i forbindelse med en militær afvæbning af Saddam Hussein.
Det har vi tilkendegivet.
Vi troede, at regeringen var enig i den holdning.
Vi har så oplevet, at det har været et mummespil, vi har været vidne til.
Det er dybt uacceptabelt, at vi har en regering, der ikke er ærlig over for Folketinget.
Helge Adam Møller (KF), 2003-03-19:
Hr. Frank Jensen spørger: Har vi ikke tid til at give freden en chance?
Jo, det har vi gjort.
Det har vi gjort i 12 år, det har vi gjort i 144 måneder, det har vi gjort i 622 uger, det har vi gjort i 4.385 dage siden den første resolution, der sagde, at Saddam Hussein skulle aflevere alle våben betingelsesløst.
Og jeg spørger så: Hvad med resten af verden, hvad med irakerne?
Saddam Hussein har startet to krige, han har sendt Scud-missiler mod Haifa i Jerusalem, han har dræbt mindst 80.000 af sine egne indbyggere med giftgas, som har været forbudt siden 1920.
Og det, der også stod, var, at det indimellem var børnene, der blev hentet ind og torteret i overværelse af deres forældre for at få forældrene til at tilstå.
Og det gjorde de.
Hvornår er nok nok?
Søren Krarup (DF), 2003-03-19:
Det var stiftet netop for at skabe ret og fred imellem folkene, og det var et folkeforbund, som det officielle Danmark under især P. Munchs ledelse klamrede sig til.
Jeg må tilstå, at i dag er FN efter min mening ved at være i samme situation som Folkenes Forbund i 1930'erne.
Det var, at der var et Socialdemokrati, der blev klogere.
Og det kom især under ledelse af Hans Hedtoft og H.C. Hansen til at styre Danmark i efterkrigstiden, sådan at vi i 1949 trådte ind i NATO, Atlantpagten.
Det, der er det sørgelige i dag, er jo, at under det sammenbrud, vi oplever af FN, har vi et Socialdemokrati, der fuldstændig svigter de folkelige traditioner, som især H.C. Hansen og Hans Hedtoft stod for.
Jeg synes, det er dybt beklageligt, det er et forræderi over for partiets egen fortid, og de implicerede burde skamme sig over det.
Ulrik Kragh (V), 2003-03-19:
Når det gøres til et juridisk spørgsmål, så kan man jo kun komme til den konklusion, at det er, fordi det, der virkelig er substansen i den her problemstilling, er, at vi har en tyrannisk diktator, som opruster, til trods for at FN har krævet en afrustning.
Det, at vi har en tyrannisk diktator, som undertrykker sit eget folk, udsulter sit eget folk, slår folk ihjel, som truer stabiliteten i den region, der er omkring Irak, og som truer verdensfreden med sine masseødelæggelsesvåben.
Frank Jensen (S), 2003-03-19:
Jeg kan helt genkalde mig den ordførertale fra 1998 af fru Ingrid Rasmussen, som hr. Jens Rohde læste op.
Den er jeg fuldstændig enig i, det var jeg i 1998, det er jeg i dag, og det er Socialdemokratiet.
Forskellen fra 1998 og til nu er - og det er, som om det ikke er helt gået op for hr. Jens Rohde endnu - at i 1998 havde man et fuldstændig klart juridisk grundlag baseret på resolutionerne 678 fra 1990 og 687 fra 1991.
Vi havde den situation, som også er gengivet i regeringens eget juridiske notat til Folketinget, at de daværende våbeninspektører i UNSCOM meddelte, at der var grove og vedvarende chikaner eller grove og vedvarende overtrædelser fra Saddam Husseins side i forhold til, at de kunne udføre deres opgave.
Det var i 1998.
Nu er vi i den situation, at Hans Blix var i funktion, at våbeninspektørerne var i funktion indtil i går, hvor de blev evakueret.
De blev ikke evakueret på baggrund af deres egen indstilling, de blev ikke evakueret på baggrund af beslutning i FN's Sikkerhedsråd.
De blev evakueret, fordi den amerikanske præsident og den danske statsminister ville i krig.
Det er fakta.
Og derfor er situationen en markant anden, og det er også derfor, at man er nødt til at vurdere situationen juridisk ud fra de betingelser, hvorunder den finder sted.
Sådan er jura.
Jura er ikke nogen eksakt videnskab.
Man er nødt til at se på forudsætninger, hvorunder man skal vurdere det juridiske faktum.
Det juridiske faktum i dag er, at vi ikke har noget folkeretligt grundlag at indlede krigen på, fordi man har sat de gamle resolutioner midlertidigt ud af kraft, indtil Sikkerhedsrådet har truffet nye beslutninger.
Det var forudsætningen for flertallet i Sikkerhedsrådet den 8. november sidste år. Det samme er svaret til hr. Troels Lund Poulsen.
Vi har ønsket at lægge maksimalt pres på diktatoren i Bagdad.
Det er jo en opfattelse, vi har haft til fælles.
Jeg har ikke oplevet på ét eneste tidspunkt at være uenig med hverken statsministeren eller udenrigsministeren i det spørgsmål.
Dér, hvor sporskiftet er kommet, er - i hvert fald i offentligheden - inden for de seneste par døgn fra regeringens side i forhold til at skifte spor væk fra FN-sporet.
Jens Hald Madsen (V), 2003-03-19:
Det er ikke rimeligt, at det, der er bygget op med at have en alliance af et bredt flertal i Folketinget, når det drejer sig om dansk udenrigs- og sikkerhedspolitik, bliver brudt, lige så vel som det ikke var rimeligt, da Schröder, den tyske kansler, for at redde sit eget skind misbrugte den europæiske alliance for at redde sit eget valg og dermed satte hele alliancen i Europa på spil og lavede det brud, som havde nogle forfærdelige konsekvenser.
Dermed er det heller ikke rimeligt, at Socialdemokratiet bryder med noget, vi havde håbet, vi skulle bygge op som en tradition, nemlig at samle os, når det drejer sig om udenrigs- og sikkerhedspolitiske spørgsmål, og jeg skal spørge: Er det her begyndelsen på en ny tid med fodnotepolitik?
Jeg håber det ikke.
Troels Lund Poulsen (V), 2003-03-19:
Den socialdemokratiske ordfører har gjort meget ud af at forklare om den store forskel, der er fra 1998 og frem til i dag.
Vi mangler stadig væk en redegørelse for de 31.000 kemiske våben, som den daværende udenrigsminister efterlyste i 1998 og 1999.
Dengang ville Saddam Hussein ikke lade sig afvæbne.
Det var der god grund til.
Der var nemlig udsigt til, at sagen ville blive blokeret, nøjagtig som det er sket i den aktuelle situation.
Det var den daværende regering ikke.
Hvad er forskellen?
Jens Rohde (V), 2003-03-19:
Jeg tillader mig igen at citere fra 1998, hvor der heller ikke var enighed i FN's Sikkerhedsråd, i forbindelse med den tidligere regerings støtte til en militæraktion, hvor Socialdemokraternes daværende ordfører, fru Ingrid Rasmussen, sagde, at det ikke er nogen let beslutning, men når verdenssamfundet står over for en kynisk fredsbryder, der nægter at overholde den betingede våbenhvile, hvor der foreligger bevidste, grove overtrædelser på centrale områder, må vi reagere.
Der må i yderste konsekvens, om fornødent med militære midler, sættes en stopper for, hvad Socialdemokratiet betragter som en trussel mod menneskeheden.
Hvad er der sket siden?
Hvad er der sket med den socialdemokratiske holdning siden?
Er truslen mindre i dag, end den var i 1998?
Er truslen mindre?
Ole Sohn (SF), 2003-03-19:
USA og England har i ugevis forsøgt at få FN's Sikkerhedsråd til at beslutte en ny resolution, som gav USA mulighed for at gå i krig.
FN's Sikkerhedsråds flertal har været imod den linje.
Det er jo det, der er sandheden.
USA og England fremlagde ikke deres resolution, fordi et flertal i FN ønskede og ønsker, at våbeninspektørerne skal fortsætte deres arbejde.
Det vælger USA at blæse på, og Danmark følger bare trop som sædvanlig, når Bush dirigerer.
Derfor er det vigtigt for Folketinget at vide, og når Venstre nu følger verdens supermagt i dens gøren og laden rundtomkring i verden, må vi da også kunne få svaret på: Hvornår griber man så ind over for de andre diktaturer, som også undertrykker deres folk, som også har masseødelæggelsesvåben osv., osv.?
Hvordan vil Venstres stille sig?
Hvornår hører vi, hvad Venstre vil omkring den ny verdensorden?