Thomas Krog (SF), 2006-02-09:
Jeg tror, at det er en meget, meget svær diskussion at sige, hvad der er blevet gennemført nu i forhold til, hvad der ikke blev gennemført i 1990’erne.
Taletiden løb ud før, men jeg vil sige, at det selvfølgelig er positivt, at man går ind og ser på gældssanering for nogle familier, som kommer ud i en knibe, som de er låst fast i.
For der er netop familier, som kommer ud i nogle kæmpestore økonomiske problemer, og der skal vi selvfølgelig hjælpe.
Men det allerallerbedste, og det var det, jeg prøvede på at gøre opmærksom på i min ordførertale, er at forebygge.
Specielt når vi snakker om børnene, er det vigtigt, at vi forebygger, og at vi helt fra fødslen af og op igennem barndommen giver børnene nogle muligheder, så de ikke havner i de samme situationer som deres forældre, men bryder den sociale arv.
Samfundets kvalitet skal bedømmes på den livskvalitet, som de svageste i samfundet har.
Og den virkelighed, at 90.000 børn lever under EU’s fattigdomsgrænse i Danmark, er udtryk for, at der er noget galt i den måde, vi behandler de dårligst stillede børnefamilier på.
Det betyder bl.a., at mange af de her børn bruger hele deres barndom på at kæmpe med næb og kløer uden nogen sinde at få en reel chance for at opnå blot en acceptabel livskvalitet.
For de børn og for de familier er der fare for social isolation, og det er på tide, at vi hjælper.
De sociale uligheder i samfundet er stigende.
Vi har snakket om starthjælpen, kontanthjælpsloftet og de massive nedskæringer i amter og kommuner; de rammer alle steder nogle mennesker, som i forvejen er hårdt udsat, så der er nok at tage fat på.
Det er sket et par forbedringer, det vil jeg gerne vedgå.
Gennem satspuljen fik SF afsat penge til et forsøg med det her fritidsklippekort, som er nævnt flere gange, og som skal give børn fra økonomisk dårligt stillede familier bedre mulighed for at deltage i gode sociale aktiviteter sammen med venner og kammerater.
Det er klare SFmærkesager, som har vundet genklang.
Men der er også mange, mange flere derude i virkeligheden, som har brug for hjælp.
Jeg har eksempelvis snakket med ADHD-foreningen – ADHD er det, der også hedder DAMP – som har fået frataget midler til helt nødvendige erfaringsopsamlinger og oplysninger.
Krisecentrene fortæller, at tilstrømningen af kvinder i krise er så stor, at mange vil blive afvist og henvist til, ja, hvad ved jeg.
I Nordjylland oplever vi steder, hvor folk kan komme, når de er i krise, og som i en årrække har kørt med over 100 pct. belægning, men som er blevet lukket på grund af besparelser.
Der er også en institution, som skal hjælpe familier med børn til at fungere sammen og lære forældrene at være gode forældre; den er også blevet lukket, fordi der skal spares udeomkring i de pressede kommuner.
Det er forfærdende, men et sandt billede af virkeligheden i Danmark anno 2006.
Det rammer i høj grad børnene og ødelægger deres muligheder for at bryde den sociale arv, og det er jo det, som er utrolig vigtigt og helt nødvendigt, hvis alle børn skal have lige muligheder.
På mit skrivebord har jeg flere enslydende sager liggende om for tidligt fødte børn.
Flere eksperter anbefaler af forskellige grunde, at børnene bliver passet i hjemmet.
Det kan ske ved, at forældrene får udbetalt tabt arbejdsfortjeneste, men kommunerne siger nej af økonomiske hensyn.
Det er også en kendsgerning, at der de seneste 15 år er blevet markant flere børn pr. pædagog i børnehaver og skolefritidsordninger, og det betyder ifølge pædagogerne selv, at de ikke magter at sætte ind over for de børn, som har sociale problemer.
For de udsatte børn og familier, vi taler om, er det ikke vigtigt, om der bliver afsat 10 eller 20 mia. kr. i ekstra skattelettelser.
De forventer – ganske rimeligt, synes jeg – en ordentlig offentlig service, i det øjeblik de får behov for hjælp, og derfor er det helt nødvendigt, at regeringen nu pålægges at gøre en helhjertet indsats for, at alle børn skal have mulighed for at forme et liv med både indhold og kvalitet.