runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2004-10-28:
Jeg beder ikke fru Inge Dahl-Sørensen om at komme med den færdige løsning på, om Venstre vil stemme for eller imod, og lige præcis sådan skal paragrafferne se ud, men mere: Hvad er det for nogle punkter, Venstre mener vi skal sætte os ned og diskutere?
Jeg kan forstå, at spørgsmålet om høringsret er et af dem.
Det får vi jo så at vide at der er nedsat en arbejdsgruppe om, men hvad med nogle af de andre punkter?
Noget af det, som jeg synes er spændende i noget af det nye fra Kristendemokraterne, er bl.a. det med mægling, inden folk bliver skilt, som jeg selv har talt for flere gange.
Er der nogen af de punkter, som Venstre også synes det kunne være spændende at drøfte muligheden for at undersøge nærmere?
Inge Dahl-Sørensen (V), 2004-10-28:
Jo, men det kommer søreme an på, hvor gamle de børn er, for fru Anne Baastrup, som også selv har børn, ved udmærket godt, hvordan man kan manipulere med sine børn.
Hvis det er små børn under 12 år, kan de manipuleres til at sige det, som man selv ønsker.
Hvis det var så let, var jeg med det samme med, men det er det bare ikke.
Jeg er altid åben for at undersøge og tale om alt, men jeg vil dog sige, at skulle man have alle til mægling, også hvis de er enige, synes jeg altså det er spild af tid og kræfter.
Vi må bruge vores kræfter på problemerne.
Jeg ville altså nødig se, at folk, som går fra hinanden i mindelighed, og som også efterfølgende kan finde ud af alt, hvad der hedder samvær med børn, også skulle til en mægling.
Men hvis man skulle pinde det ud, så synes jeg, vi skulle mødes.
Lad os sætte os sammen og finde ud af de her ting.
Anne Baastrup (SF), 2004-10-28:
Socialdemokratiet synes, at lovforslaget, som SF har lavet, er godt nok, at det beslutningsforslag, som Kristendemokraterne har lavet, er godt nok, bortset fra et par punkter.
Hvad var det så for nogen punkter?
Så vil jeg godt spørge: Hvad er det så for nogle chikanesager, som fru Lissa Mathiasen vil have taget fat i, og hvad har Socialdemokratiet af bud på, hvordan chikanesager kan løses?
Skal det være ved tvang?
Jann Sjursen (KD), 2004-10-28:
Nu er det jo ikke sådan, at fordi man prøver at gennemføre en samtale her i Folketinget, er det ikke nogen god samtale.
Det kan faktisk godt lade sig gøre at have en god samtale i denne sal her, og jeg synes jo sådan set, at anledningen i dag lige så godt kan blive brugt, når vi alligevel er forsamlet her.
Vi er parat til at rykke.
Socialdemokratiet er parat til at rykke.
Venstre er parat til at rykke.
Mit spørgsmål er så: Hvis det ikke lige er Kristendemokraternes forslag, hvad er det så?
En god samtale, hvad enten den føres for åbne eller for lukkede døre, forudsætter altså, må jeg sige til fru Lissa Mathiasen, at man får et modspil.
Nu har vi lagt et nyt forslag frem.
Det er ikke gammelt.
Det er ikke bare et genbrugsforslag.
Der er to nye elementer i det, og der er i øvrigt to fra det gamle, der er taget ud.
Et modspil forudsætter, at Socialdemokratiet siger mere præcist, hvad det er, de i hvert fald for nærværende mener der skal ændres, end det, fru Lissa Mathiasen giver udtryk for.
Hvad er det helt præcis, Socialdemokratiet gerne vil være med til at ændre?
Lissa Mathiasen (S), 2004-10-28:
Som hr. Jann Sjursen også godt ved, er det snart 1 år siden, at vi diskuterede, hvordan vi bedst muligt kunne bruge de svar, vi fik i de rapporter.
Når vi bad om at få de rapporter lavet, så var det faktisk, fordi vi så en række problemstillinger, der var behov for at gøre op med, at finde bedre svar på.
Vi drøftede for ca. 1 år siden, hvordan vi bedst muligt kunne arbejde med det.
Der var faktisk i Retsudvalget klar enighed om, at vi ville sætte os ned på baggrund af de rapporter, der lå, hvor der var en række problemstillinger ridset op, og sige: Godt, hvordan kan vi så gøre det bedre?
Det arbejde er ikke blevet lavet i foråret.
Jeg undrer mig over, hvorfor der ikke er blevet fastsat datoer.
Så var det meningen, at vi skulle gøre det her i sommer.
Det er heller ikke sket.
Det er det, vi efterlyser.
Hvis der skal være en idé med, at vi har fået lavet de her rapporter, har fået svar på en række ting, fået nogle langt bedre analyser af, hvordan det kan gøres, og hvad problemerne reelt er, så synes jeg også, det er seriøst arbejde at anvende de rapporter.
Jann Sjursen (KD), 2004-10-28:
Jamen jeg er helt enig.
Det er enormt seriøst at anvende rapporterne, og hvis fru Lissa Mathiasen læser vores beslutningsforslag, vil hun se, at vi f.eks. også har refereret den seneste rapport fra Socialforskningsinstituttet heri.
Vi bruger nemlig rapporterne.
Men vi prøver også at formulere, hvad det er for nogle lovgivningsmæssige forandringer, vi ønsker der skal ske, når vi har læst, konsumeret og tygget rapporterne, enten vi har gjort det selv eller sammen med andre.
Jeg vil gerne være med til at tygge rapporter også i Retsudvalgets regi, men jeg vil også gerne, at man i en debat her i dag om forældremyndigheds- og samværsregler kan spørge den socialdemokratiske ordfører, hvad Socialdemokratiet har fået ud af de rapporter, hvad det er, Socialdemokratiet efter bedste evne, og før vi tager den store snak bag lukkede døre, eller hvad vi gør, mener, der skal ændres i samværs- og forældremyndighedslovgivningen.
Det må dog være at forvente, at man i en debat herom kan få sådanne svar fra Socialdemokratiets side i stedet for nærmest at få at vide, at vi bare skal gå i rundkreds og læse rapporter sammen, så har vi svarene.
er jeg overbevist om, men det er altså også ved, at partierne kommer med deres synspunkter, både her i Folketingssalen og bag de lukkede døre.
Lissa Mathiasen (S), 2004-10-28:
Kristendemokraterne har nu taget fat i to problemstillinger, det er de to sidste punkter, 5 og 6, i beslutningsforslaget, men hr. Jann Sjursen ved jo også godt, at ser man på de – hvad er det vel efterhånden? – fem rapporter, der ligger, så er der en lang række andre spørgsmål: Hvordan påvirker samvær, hvordan påvirker samværschikane, Kongens Foged et barn?
Hvordan påvirker det et barn ikke at have samvær, udeblivelse af samvær?
En række af de spørgsmål er blevet analyseret, en række svar ligger der.
Det skal vel være på baggrund af de svar og ikke kun af et enkelt eller to.
Jamen var det dog ikke bedre, at vi kom med et samlet udspil, som vi var enige om, satte os ned og analyserede det, der ligger i de rapporter, snakkede med nogle af dem, der har lavet de rapporter, så der var enighed om det?
At vi derefter tog en snak med Civilretsdirektoratet og så sagde, at så rykker vi, og så rykker vi forhåbentlig på en måde, som også kommer til at betyde noget rigtig godt for de børn, som det gerne skulle gavne?
Anne Baastrup (SF), 2004-10-28:
Nu var det jo rent faktisk sådan, at vi sidste år i Retsudvalget havde ekstremt mange komplicerede, store lovforslag, som justitsministeren ville have igennem.
Så hver gang jeg forsøgte at sætte det her på dagsordenen, lød det, at det snakker vi om lidt senere, og til sidst måtte jeg konstatere, at der ikke var kapacitet, fordi der simpelt hen bare var så meget arbejde, til, at vi fik det afsluttet i sidste samling.
Derfor fremsætter vi i revideret form det her lovforslag.
Jeg husker fra førstebehandlingen sidste år, at fru Lissa Mathiasen rent faktisk syntes, at SF's forslag var godt.
Det syntes Dansk Folkeparti også.
Der var bare lige den fejl i bemærkningerne, som vi nu har fjernet, således at der ikke er tale om omvendt bevisbyrde.
Vi havde flertal i Folketingssalen, da vi behandlede det her lovforslag sidste år, hvis bare den fejl kom væk.
Fru Inge Dahl-Sørensen syntes i og for sig heller ikke, det var så ringe.
Derfor undrer det mig, at det i år efter fru Lissa Mathiasens beskrivelse af Socialdemokratiets opfattelse ikke er godt.
Jeg er lidt forvirret lige nu.
Lissa Mathiasen (S), 2004-10-28:
Jeg kan forstå, at fru Anne Baastrup ikke lyttede til, hvad det var, jeg sagde i min ordførertale.
Jeg startede med at opridse en bunke af de ting, og de svarer meget godt hen ad vejen til det, SF har foreslået.
Vi har jo også sagt mange gange fra Socialdemokratiets side, at vi meget gerne vil tillægge barnet større vægt.
Vi har sagt, at vi ønsker 12-års-grænsen væk.
Det er der ikke diskussion om.
Men det er løsrevne elementer set i forhold til en samlet lovgivning, sådan som lovgivningen ser ud i dag.
Vi synes ikke, det er godt nok, vi synes ikke, det er ordentligt nok at sige, at nu har vi tre løsrevne elementer her, så kan det være, at folk kan forvente, at der om nogle måneder kommer nogle andre løsrevne elementer.
Nej, jeg synes, det skal være ordentligt, og det, vi var enige om vi godt ville, var netop at sætte os ned i en sammenhæng og sige, hvad det er for en række elementer, der bør justeres, hvad det er for en række elementer, der rent faktisk skal laves helt om.
Jeg har bevidst valgt i dag ikke at stå her og sige, at jeg synes, det er ringe, at det ikke er sket og så fremdeles.
Jeg har faktisk prøvet på en lidt venlig måde at sige: Lad os nu tage fat i det her, men lad os gøre det i et samlet hele, det skylder vi også folk uden for det her hus.
Jeg sagde, som jeg sagde, sidste gang vi havde det her oppe, og som jeg også har tilkendegivet i dag, ja til intentionerne i det, der ligger her i SF's forslag; det var faktisk det, jeg startede med.
Der er også nye elementer fra Kristendemokraterne.
Vi er bekymrede ved at lave et generelt krav om, at alle skal ind i en rådgivning.
Det er alle de der spørgsmål, jeg synes der er behov for at få vendt.
Dermed også være sagt – og det vil jeg gerne gentage – at vi synes, der er behov for, at vi samlet kommer med et udspil, efter at vi har sat os ned og drøftet det her seri øst, hvor vi siger, at det er det svar, vi mener er det bedste vi kan give til børnene og til de forældre, som har svært ved selv at løse problemerne.
Det er det, vi går efter, og det er det, vi også håber at et flertal her i Folketinget vil være parat til at gå efter.
Jann Sjursen (KD), 2004-10-28:
Først vil jeg sige, at selv om det er svært og det berører os alle sammen meget, også fordi vi som folketingsmedlemmer får mange sager måske præsenteret direkte eller i hvert fald på vores skrivebord, så er der jo altså også partipolitik i det.
Det mener jeg man må sige.
Jeg skal ikke stå her og sige, at nu skal vi have mere uenighed, men det er der.
Men der er også et fælles ansvar for, at vi får en bedre lovgivning, og der vil jeg da bare godt give tilsagn om, at vi da meget gerne, når lejlighed byder sig, altså når vi har de to forslag til behandling i Retsudvalget, vil sætte os ned og se, om vi kan snakke os sammen til at få nogle ændringer, som så kan gøre det bedre, end det er.
Min fornemmelse efter debatten sidste gang var rent faktisk også, at der var et bredt flertal i Folketinget inklusive regeringspartierne, som var villig til at se positivt på nogle ændringer.
Derfor er det jo også lidt skuffende, at vi her når frem til i dag, at ministeren bare igangsætter noget nyt udvalgsarbejde, som vi jo måske bare kan vente på, før vi kan komme i gang igen.
Der er brug for, at vi nu for tredje gang diskuterer SF's og Kristendemokraternes beslutningsforslag, uanset at der er nye punkter i hvert fald i vores, at vi sætter os ned og bliver enige om, at nu skal der i hvert fald rykkes.
Inge Dahl-Sørensen (V), 2004-10-28:
Jeg var næsten parat til at lægge min ordførertale væk og tale om noget andet, for jeg er fuldstændig enig med ministeren i det, hun nu har sagt.
Vi har flere gange behandlet de her to forslag, og jeg kan slet ikke huske, hvilken gang det efterhånden er, men der er jo ikke nogen tvivl om, at det er vigtige forslag, da det vedrører det dyrebareste, vi har, nemlig vore børn.
Må jeg ikke godt først sige, at jeg faktisk troede, at vi havde en aftale om, at når alle rapporterne lå der, så skulle vi sætte os sammen og finde ud af, hvad vi så ville.
Der er jo ikke partipolitik i det her.
Det drejer sig om, at vi gør det bedste for de familier, som har problemer.
Men alligevel tilbage til forslagene: For det store flertal af danske skilsmissebørn fungerer samværet fantastisk godt, så både forældre og børn er tilfredse med det, men et mindretal af disse børn oplever, at forældrene bliver uenige om, hvordan samværet skal foregå.
Det er jo bl.a. også, fordi det ikke er det eneste problem, de har, de har også mange andre problemer.
Jeg så noget i fjernsynet i går aftes om netop de her problemer, og som lægmand, der sad og så på det, forekom det næsten uløseligt, og jeg tager hatten af for de personer, der skal have med det her at gøre, for hvordan søren skal de næsten klare at tilgodese forældre, som skændes om alt muligt og så også om deres børn?
I begge forslag foreslås det, at man udvider høringen af børn i sager om forældremyndighed og samvær, men jeg tror ikke, det løser problemerne.
I dag kan man jo høre børn, og hvis man har læst denne udmærkede rapport, ved man jo også, at selv om man havde fjernet 12-års-reglen, var der bare opstået nogle andre problemer.
Børn høres jo, hvis de er modne nok, men der er altså sager, der går fuldstændig i hårdknude, og hvor samværsproblemet som sagt ikke er det eneste problem.
Vi har netop modtaget denne bog, og den kan man så anbefale at alle læser, og så kan man sige: Bevar mig vel, hvor er det godt, at vi ikke sidder i den slags problemer til halsen, for det er altså ikke lige at knipse med fingrene og så løse dem.
Derfor ville jeg sådan ønske, men jeg orker næsten ikke at sige næsten det samme, som ministeren har sagt, at vi kunne sætte os ned og finde en løsning, så der ikke kommer sådan et forslag igen, som vi så desværre bare skal afvise, fordi sådan noget, der er stykket sammen af alt muligt, bliver til ingenting.
Så jeg vil opfordre til, at vi sætter os sammen og finder ud af, hvordan det her skal foregå.
Jeg vil lige sige til hr. Jann Sjursens forslag, at jeg også har meget sympati for punkt 5.
Et er, at ens børn bliver skilt, men at man måske også skal miste retten til sine børnebørn er da næsten helt umenneskeligt.
Det kan man sige, når man selv har en del af dem.
Derfor synes jeg også, at som de mennesker, vi er, skulle vi sætte os ned og finde ud af, hvordan vi finder ud af det her.
Pia Kristensen (DF), 2004-10-28:
Lovgrundlaget om pasning af døende er nedfældet i serviceloven.
Her fremgår det, at hvis man vil passe en nærtstående, der ønsker at dø i eget hjem, kan man søge kommunen om at få godtgørelse for tabt arbejdsfortjeneste også kaldet plejevederlag.
Og det er jo godt så langt.
Problemet er, at loven ikke indeholder regler om ret til arbejdsfrihed.
Det er altså en forudsætning for orlov, at arbejdsgiveren er indforstået med at skulle undvære en medarbejder i kortere eller længere tid.
I de statslige og kommunale overenskomster har man ret til at træde tilbage fra arbejdsmarkedet i en periode for at passe en nærtstående døende, men på det private arbejdsmarked forholder det sig anderledes.
Her er en stor del af arbejdsstyrken ikke overenskomstdækket.
Her er det altså op til den enkelte arbejdsgiver, om man vil give en person ret til orlov, og det er desværre ikke alle arbejdsgivere, der vil tillade det.
Det betyder, at en gruppe er afskåret fra at tage orlov, og det er selvfølgelig ganske urimeligt.
I Dansk Folkeparti mener vi, at alle, der ønsker det, skal have en reel mulighed for at tage plejeorlov.
Det ene element i forslaget sikrer nemlig, at alle lønmodtagere får ret til arbejdsfrihed, sådan at en ægtefælle, en samlever, børn, forældre og andre, der er nært tilknyttet den døende, i fred og ro kan påtage sig den store opgave, det er at passe et døende menneske.
Det kræver empati, takt og overskud at stille op som hjælper i den sidste svære tid.
I Dansk Folkeparti har vi stor medfølelse og beundring tilovers for de mennesker, der påtager sig en sådan opgave.
De skal støttes på enhver måde.
Jeg synes også, det er vigtigt i den forbindelse at nævne, at man skal være opmærksom på, at kommunernes tilbud om praktisk hjælp, hjemmesygepleje, døgnpleje, hjælpemidler osv. også er til rådighed, således at hjælperen ikke står helt alene med opgaverne.
Det andet element i forslaget kan Dansk Folkeparti også støtte, nemlig forslaget om at yde refusion til arbejdsgivere, der betaler løn til ansatte under fravær i forbindelse med pasning af nærtstående døende.
Som det fremgår af bemærkningerne, vil det medføre en administrativ lettelse for de virksomheder, som i dag supplerer plejevederlaget op til den hidtidige indtægt.
Det vil også betyde, at borgeren under orloven vil modtage samme løn fra arbejdsgiveren som hidtil i stedet for at skulle have udbetalt et vederlag fra kommunen og en supplerende løn fra arbejdsgiveren.
Dansk Folkeparti mener, at det er et meget menneskeligt forslag med et godt socialt sigte, og det er lige præcis, hvad sådanne hårdt ramte familier har brug for.
For at kunne få plejeorlov til at passe den døende er det en betingelse, at den syge ikke kan helbredes, at hospitalsbehandling er udsigtsløs, ja, at diagnosen er kort levetid.
For døende patienter og deres pårørende ligger døden ikke som en mulighed engang langt ude i fremtiden, men den ligger som en sikker hændelse om kort tid.
Så formålet med denne her ordning er at forbedre livskvaliteten i form af omsorg og lindring frem for behandling.
Jeg har blot tilbage at sige, at Dansk Folkeparti selvfølgelig varmt kan støtte dette forslag.
Lissa Mathiasen (S), 2004-10-28:
Det er da glædeligt at høre, at ministeren ikke mener, at tingene skal udsættes, for det mener jeg ikke vi har tid til.
Det skylder vi faktisk de børn, som er dybt berørt af det her.
Men jeg vil da godt sige, at jeg undrer mig meget, og jeg vil spørge, hvad der egentlig er bevæggrunden for, at ministeren mener, at man med sagligheden i hånden sagtens kunne indføre, at man fjernede 12-års-grænsen for at høre børn, når vi taler om tvangsfjernelse af et barn m.v., men at man ikke kan bruge nøjagtig det samme grundlag her.
Det er sådan set den samme gruppe børn, vi taler om, den samme aldersgruppe.
Hvad er bevæggrunden for, at det materiale ikke kan gøre fyldest i den her sammenhæng?
Det er og bliver en anden situation.
Pia Boisen (EL), 2004-10-28:
Jeg synes, det er interessant, at ministeren finder, at muligheden for at annoncere sine synspunkter i massemedierne handler om demokrati, for det er jo, kan man sige, de riges demokrati, nemlig dem, der har økonomien til i det eksempel, fru Mette Frederiksen nævner, at fremføre deres synspunkter.
Er der ikke et problem omkring demokratisk underskud i en sådan skelnen?
Hans Andersen (V), 2004-10-28:
I forbindelse med behandlingen af L 222 i sidste folketingssamling tilkendegav beskæftigelsesministeren, at regeringen i denne samling ville fremsætte det forslag, vi behandler her i dag.
Lovforslaget her lægger op til, at lønmodtageres ret til pasning af nærtstående med handicap eller alvorlig sygdom udvides til også at gælde pasning af nærtstående døende.
Lønmodtagere sikres herved ret til fravær fra arbejdet i den eller de perioder, hvor de modtager plejevederlag efter serviceloven til at passe nærtstående døende, der ønsker at dø i eget hjem.
Ligeledes lægger forslaget op til, at arbejdsgiver kan få refusion for den del af lønnen, som den ansatte ellers ville være berettiget til i plejevederlag.
Som Venstre tilkendegav, da vi havde denne debat i foråret, er vi yderst positive over for dette forslag.
Vi manglede blot at få belyst de administrative og økonomiske konsekvenser af forslaget, ligesom vi gerne så forslaget i høring særlig blandt arbejdsmarkedets parter.
I Venstre er vi glade for, at vi nu kan give borgerne et lovfæstet frit valg på det her område.
Det er meget individuelt, om man kan og har overskud til at passe døende pårørende, og det er et ægte velfærdssamfund, som giver borgeren dette valg.
Derfor er det kun naturligt, at det også bliver en ret for lønmodtagere at kunne meddele arbejdsgivere, at man i en periode må tage orlov for at passe et nærtstående familiemedlem.
Grete Schødts (S), 2004-10-28:
Så kom lovforslaget endelig.
Det er fremsat af minister for familie- og forbrugeranliggender, fru Henriette Kjær, som for et år siden var socialminister, og som dengang afviste et lovinitiativ.
Men nu har ministeren så ændret ministerium og har også ændret holdning og tillykke med det.
Vi synes, det er godt, at der kommer et lovforslag nu.
Det skulle have været kommet for længe siden, men nu handler det altså om, at lønmodtagere skal have fri fra deres arbejde.
De har ret til fravær fra deres arbejde for at passe nærtstående døende.
Det støtter vi selvfølgelig.
Det er et godt initiativ.
Efter vores opfattelse skulle det have været gjort for meget længe siden, men nu kommer det, og det hilser vi velkommen.
Forligspartierne i satspuljeforhandlingerne er nu enige om at finansiere den her lovgivning, og når det er sagt, så vil jeg glæde mig på Socialdemokratiets vegne over at kunne give den her håndsrækning til de medarbejdere, der nu, hvis de ønsker det, får en ret til fravær fra deres arbejde til at udføre den store opgave, som det er at passe sine allernærmeste døende, der ønsker at dø i eget hjem.
Det er et godt initiativ, og vi i Socialdemokratiet kan støtte lovforslaget.
Jeg vil godt spørge fru Pia Kristensen, om jeg hørte forkert i indledningen, hvor fru Pia Kristensen sagde, at lønmodtagere på det private arbejdsmarked ikke er omfattet af dette her lovforslag.
Jeg vil bare gerne bede om indledningen en gang til.
Pia Kristensen (DF), 2004-10-28:
Det kan godt være, jeg ikke udtrykte mig klart nok.
Selvfølgelig er der også lønmodtagere på det private arbejdsmarked, der er omfattet, men det er ikke alle, der er det, og derfor skal de selvfølgelig også have muligheden for ret til frihed.
Grete Schødts (S), 2004-10-28:
For der står ordret: »en lønmodtager har ret til fravær fra arbejde«, og det må gælde alle lønmodtagere, men i stedet for, at vi har dialogen, kan vi måske lade det gå videre til ministeren, så vi får det rigtige svar.
Pia Kristensen (DF), 2004-10-28:
De oplysninger, jeg har fået forud for arbejdet med det her lovforslag, er, at når vi ser på det private arbejdsmarked, er ca. 40 pct. af arbejdsstyrken ikke omfattet af en overenskomst.
Det er de oplysninger, jeg har, og det er det, jeg har lavet en fane ud for.
Men jeg synes også, vi skulle lade ministeren komme med et korrekt svar.