Jørn Jespersen (SF), 1998-11-13:
SF er positiv over for at lade de såkaldte antiparasitære midler inddrage under apotekssystemet og dermed give mulighed for at receptbelægge midlerne.
Det er vi, fordi der både er nogle miljømæssige begrundelser for det, fordi der er en stigende resistensudvikling, som er uheldig, og endelig fordi der er en problemstilling omkring restkoncentrationer i levnedsmidler.
Men der er en ting, jeg godt vil rejse i den forbindelse, og som jeg mener trænger til en grundigere overvejelse i forbindelse med både den veterinære medicin og den humane medicin, og det er spørgsmålet om bestemte præparater, som i virkeligheden i praksis bliver brugt uden for det område, de er godkendt til, og uden for det indikationsområde, som er det officielle.
Jeg har f.eks. haft rejst en sag over for Fødevareministeriet under inddragelse af Lægemiddelstyrelsen, hvor det viser sig, at et middel, der hedder Bayticol, og som bliver brugt til bekæmpelse af lus og skab hos kvæg og får, bliver brugt af landets biavlere til at bekæmpe en mide i bistaderne.
Her har jeg fået et ganske besynderligt svar fra Lægemiddelstyrelsen via Fødevareministeriet, som går på, at midlet ganske vist ikke er godkendt til brug i bistaderne, til bekæmpelse af miden, men at det på den anden side ikke er ulovligt at bruge det, fordi der netop ikke er taget stilling til anvendelsen på dette område.
Det rejser jo den helt principielle problemstilling, om det i virkeligheden er fuldstændig uden for overvågning, uden for kontrol, om midler bruges på områder, som de ikke er søgt godkendt til, og som ingen har forestillet sig at de kunne bruges til.
Hvis det er tilfældet, så kunne der jo være en god begrundelse for, at man i sin ansøgningsprocedure kun anførte et ganske snævert anvendelsesområde og derefter lod oplysninger sive om, at midlet i øvrigt kan bruges på en lang række områder, hvor der så ikke er taget stilling til hensigtsmæssigheden i anvendelsen, og hvor der ikke er nogen kontrol og derfor heller ikke nogen mulighed for at skride ind, hvis det bliver misbrugt.
Jeg forlanger ikke, at ministeren tager stilling til sådan et kompliceret og enkeltstående tilfælde her, men jeg vil gerne rejse det og høre, om ministeren har nogle kommentarer til det og i givet fald er indstillet på i forbindelse med det her lovforslag at vurdere den problemstilling, sådan at et eventuelt hul og en utilsigtet virkning af vores regulering på området kan blive behandlet og taget stilling til på en seriøs måde. Så er der et andet element i lovforslaget, som jeg gerne vil hæfte mig lidt ved, og det er de forbedrede muligheder for at få behandlet indberetninger om bivirkninger.
Jeg synes, det er ganske udmærket at få en klar modtageradresse på indberetningerne om bivirkninger.
Men ligesom jeg var inde på under det foregående lovforslag, at det ikke er meget bevendt at have et formelt effektivt system til registrering, hvis der ikke er instanser og ressourcer til at følge det op, så vil jeg gerne her spørge, om ministeren er indstillet på at diskutere under udvalgsbehandlingen, hvordan vi sikrer, at Lægemiddelstyrelsen nu også lever op til det ansvar, som vi mener den har, for at sikre, at der rent faktisk bliver indberettet bivirkninger i det rimelige, relevante omfang.
Det hjælper jo ikke meget at have en klar modtageradresse, hvis den ikke bliver anvendt til at indsende den nødvendige mængde af bivirkninger.
Så det er altså den ene del af det: at sikre, at vi rent faktisk får en dækkende beskrivelse af de bivirkninger, som man kan konstatere ude i praksis.
Det næste spørgsmål er så, hvad vi bruger indberetningerne til.
Efter vores opfattelse har offentligheden og de enkelte patienter krav på en langt bedre orientering om de enkelte præparaters mulige bivirkninger, end de får i dag.
Og det har de brug for, fordi de i en lang række tilfælde står over for et valg mellem på den ene side at modtage en medicinsk behandling og på den anden side
såkaldt seriøse alternative behandlinger
Jeg kan bare nævne spørgsmålet om kolestorolsænkende medicin kontra kostterapi, og brugen af lykkepiller, som efterhånden har bredt sig ganske voldsomt, og der findes en lang række andre områder: knogleskørhed osv.
Så spørgsmålet er altså, om ministeren er indstillet på at sikre, at en forbedret registrering af bivirkninger også bliver brugt til at sikre: punkt 1, at vi får alle relevante bivirkninger indrapporteret, og punkt 2, at der bliver fulgt op på eventuelle uheldige bivirkninger i form af rådgivning til lægerne, i form af bedre information af patienter og generelt over for offentligheden.