Elisabeth Arnold (RV), 2001-10-04:
Uanset anti- eller sympatier rent personligt i denne her sag, er det altså et problem, at et medlem af Folketinget stiller sig op på talerstolen og siger, at en bestemt religion i Danmark skal bekæmpes.
Jeg synes, det ville være velgørende for os alle sammen, at vi fik et dementi af den udtalelse eller en beklagelse eller et udsagn om, at det ikke var det, der var meningen, for så ville vi alle sammen være roligere, for ellers har vi altså et medlem i vores midte, som åbenlyst krænker grundloven.
Vi er heldige i dagens Danmark.
Debatten følges af den fri presse, hvis mikrofoner og kameraer vil indfange stemningen og videregive den til alle, der læser aviser, ser tv og hører radio.
Vi vil gå frit ud og ind ad dørene.
Vores småsnak med kollegerne ude i Vandrehallen vil ikke blive aflyttet.
Ingen vil holde regnskab med, hvor mange telefonsamtaler vi fører.
Ingen vil notere sig, hvem der læser hvilke aviser.
Og ingen vil anfægte vores ret til at sige, hvad vi mener.
Vi er kun begrænset af de rammer, injurielovgivningen sætter.
Vi har det hele: frihed, demokrati, velstand og tro på fremtiden.
Sådan kunne det i hvert fald se ud.
Virkeligheden er, at vi efter den 11. september har fået følgeskab af frygten og utrygheden.
Den optimistiske fremtidstro er ikke helt så ægte mere.
Alt kan ske.
Vi må passe mere på, på os selv og på hinanden og på alt det, vi er bange for at miste.
I Folketinget arbejdes der med indførelse af nye adgangsprocedurer.
Den åbenhed, vi som institution hidtil har kendt, og som vi har været så stolte af og glade for, er ikke mere mulig.
Alt skal nu kontrolleres.
Vor frihed er blevet mindre.
Terrorens konsekvenser for vor dagligdag er mærkbare.
De praktiske ændringer og de forstærkede kontroller er én ting.
Det er lykkedes at samle det internationale samfund i en fælles beslutning om, at der skal sættes ind på at forebygge, afsløre og straffe terroren og dens bagmænd.
At USA nu er vendt tilbage som et aktivt medlem, der kan og vil bruge FN som den verdensorganisation, den skal være, må tillægges stor betydning.
At USA ligeledes har intensiveret kontakterne til EU og til andre lande,
skal hilses velkommen.
Isolation er ikke noget godt svar på den ulykke, der har ramt Amerika.
Det Radikale Venstre er sig fuldt bevidst, at NATO-medlemskabet medfører forpligtelser.
Ønsker et medlemsland hjælp til at forsvare sig mod et angreb, må solidariteten træde i kraft.
Vi er overbeviste om, at eftertænksomhed og grundige overvejelser får den nødvendige plads, inden reaktionen på terroren besluttes.
Jeg tror, at vi alle er klar over, hvad der er på spil.
Alle vil gerne bekæmpe terror, ingen vil se civile ofre.
Hvordan findes denne vanskelige balance?
Med hvilket instrument skal den kirurgiske, præcise operation foretages?
Alle har en interesse i at holde sammen på den store alliance, der er ved at være opbygget, men den er i sandhed broget.
Den bindes ikke sammen af demokratiske kvaliteter, af traditionelle venskaber eller af ægte omsorg for de amerikanske ofre.
Den holdes sammen af frygten for at blive isoleret i det absolut dårlige selskab.
Men uanset motiverne til at samles i en global alliance mod terroren må målet ikke tabes af syne.
Der er nu en chance for at få gennemført foranstaltninger, der kan afbryde terrorens finansielle fødekæder.
Der er en chance for at få efterretningsvæsener til at arbejde i fællesskab og optrevle netværk.
Og der er en chance for at få genoptaget de fredsprocesser, der er nødvendige for at udsulte terrorens vækstlag.
De seneste udmeldinger om fornyet kontakt mellem parterne i den dybt ulykkelige mellemøstkonflikt er et lyspunkt.
Lad os håbe, at alle gode kræfter nu kan forenes om at etablere en fornyet fredsproces.
På europæisk plan er der igangsat forberedelser til fælles regler på en række områder med relation til terrorbekæmpelse.
Detaljerne er endnu ikke på plads, men vi vil fra radikal side støtte nødvendige og tilstrækkelige tiltag.
Vi vil dog minde om, at Danmark og de øvrige EU-lande alle er frihedselskende demokratier, som ikke kan eller bør acceptere overfladiske, nyttesløse eller ligefrem proportionsforvridende regler.
Vi må ikke lade frygten tage
så meget overhånd, at vi ændrer vore samfund til totale overvågningsreservater. Det er i den aktuelle situation blevet helt åbenlyst, at EU har vigtige fælles opgaver relateret til sikkerhed, kriminalitetsbekæmpelse, krisestyring og grænsekontrol.
Det er ligeledes åbenlyst, at EU har en rolle at spille som vigtig aktør på verdensscenen, ikke mindst i forholdet til USA.
Vi ved godt, at det ikke kan ske, før befolkningen vil det, men vi synes, at det skal siges klart, så man ved, hvor man har os.
Forbeholdene er en hindring for, at Danmark kan spille en aktiv rolle i EU.
Derfor bør de væk.
De var nødvendige for 9 år siden, men det er de ikke mere.
Der er også andre vigtige opgaver i EU, vi desværre må indtage en passiv holdning til.
Flygtninge- og udlændingepolitikken er ved at tage form, men Danmark har en ren statistrolle på dette vigtige område, selv om det burde være i alles interesse, at vi var aktivt med.
Alle EU-landene plus et par europæiske lande uden for EU har nogle vigtige fælles træk: høj levestandard, velordnede samfund, højt uddannelsesniveau, velfungerende politiske systemer, store krav til produktivitet og store krav til serviceydelser.
Og alle landene har lave fødselsrater.
Befolkningerne gråner, og erhvervslivet og de økonomiske eksperter råber på indvandring.
Og alt imens velstanden indenfor stiger, vokser presset udefra fra de mange lande i regionerne omkring EU, hvor befolkningstilvæksten, fattigdommen og desperationen er stor.
Dette pres kan ikke fjernes ved at gennemføre yderligere stramninger for asyl og indvandring.
Det kan kun fjernes ved at tage alvorligt fat på de økonomiske og politiske forhold, der uddyber uligheden.
Hverken EU eller Danmark kan isolere sig fra omverdenen.
En ny global verdensorden, hvor subsidier afvikles og frihandel udbredes, er et vigtigt element.
Ikke mindst de store landbrugsstøtteordninger, vi har oparbejdet i EU-landene, må udfases.
Det var opmuntrende at høre, at adskillige andre partier her i dag har nævnt det samme problem, netop landbrugsstøtten som en hindring for den fri verdenshandel.
Så burde vi jo kunne finde ud af at komme i gang med at gennemføre det.
Det pres, der er i forvejen mod den rige verden fra de fattigste lande på kloden,
forøges yderligere af de konflikter og de diktatoriske regimer, der producerer regulære flygtningestrømme.
Statsministeren sagde i forgårs i sin redegørelse, at vi skulle hjælpe i nærområderne, altså i nabolandene til flygtningenes hjemlande.
Det er vi fuldstændig enige i.
Det er faktisk også det, Danmark gør.
Kosovokonflikten er et eksempel på det.
Borgerkrigen i Bosnien er et eksempel på det modsatte.
Vi håndterede Bosnienkonflikten katastrofalt dårligt.
Vi lærte meget og fik vigtige erfaringer efter Bosnien.
Sådan skal det være, og sådan bør det også være i eventuelt kommende konflikter.
Vi burde lave en lovgivning, som har den slags ting på plads, for de kommer jo altid uforberedt - som en tyv
om natten opstår disse konflikter pludselig.
Langt de fleste af verdens flygtninge, og der er uhyggeligt mange, de tælles i tocifrede milliontal,
har kun krydset én grænse, dvs. at de befinder sig i nabolandet til det land, de er flygtet fra.
Et skvulp, andet kan man ikke kalde det, fra disse enorme flygtningemasser når frem til vore breddegrader og dukker op som asylsøgere her.
Disse personers ansøgninger skal behandles.
Det danske asylsystem er grundigt og baseret på retssikkerhed.
Ingen får asyl på grund af fattigdom eller sult.
Der skal forfølgelsesrisiko til.
Det Radikale Venstre insisterer på, at asylansøgere i Danmark skal have deres ansøgninger behandlet i et grundigt, fair og sikkert system, der samtidig også er hurtigt.
Det er en ambition, vi har haft længe. Vi er ikke stolte af, at de sagsbehandlingstider, der er i det danske system, hører til Europas længste.
Det er i sig selv et problem for retssikkerheden, når sagsbehandlingstiderne bliver meget lange.
Og hvis der er instrumenter i systemet, der ikke fungerer, er vi parate til at ændre det i det omfang, det kan forenes med de nødvendige retssikkerhedshensyn.
De eksempler, vi har set i pressen inden for den sidste uge, har efter vores opfattelse afsløret svagheder i vores asylsystem.
Det er uklart, hvordan samarbejdet mellem udlændingemyndigheder og politi, efterretningstjeneste og anklagemyndighed fungerer, når man står over for en person, der både er asylansøger og under mistanke for at have begået grove forbrydelser.
Det Radikale Venstre vil aktivt arbejde på løsninger på disse problemer.
Begrebet tålt ophold er nemlig en brokkasse for flere forskellige tilstande af usikkerhed.
Det ønsker vi ændret.
Der er nemlig nogle mekanismer og regler, vi selv kan ændre her i Danmark, men på internationalt plan er vi kun ved begyndelsen.
En international straffedomstol er et stort ønske fra Det Radikale Venstre.
Det har taget mange år at få udarbejdet det juridiske grundlag, for det er et kvantespring
at overskride de nationale grænser i retsplejen.
Men springet over grænserne er jo sket i kriminalitetens verden, og hvad stiller man op med en person, der ikke kan få opholdstilladelse og ikke kan sendes tilbage til det land, han kom fra?
Kun internationalt samarbejde om løsninger kan bringe os videre.
Igen: Isolation er intet svar på de problemer, vi har.
Udlændinge, der har opnået lovligt ophold i landet, skal så hurtigt som muligt bringes i stand til at klare sig selv i det danske samfund.
Det Radikale Venstre vil ikke pålægge udlændinge en pligt til, at de skal blive præcis som os, og vi er jo for øvrigt også meget forskellige.
Det er ikke det, integration betyder.
Men udlændinge skal kunne indgå i det danske samfund som selvhjulpne borgere og kunne opføre sig normalt i det danske samfund. Erhvervslivet råber på arbejdskraft.
Store dele af den offentlige sektor gør det samme.
Alligevel er det svært for personer med eksotiske navne at få arbejde.
Langsomt, men sikkert grånes og ældes vores samfund, og de små ungdomsårgange kan konstatere, at uddannelsesinstitutionerne kappes om deres gunst.
Derfor er det en simpel nødvendighed at udnytte alle ledige hænder, også de brune, sorte og gule, hvis vi skal opretholde vort velfærdssamfund, og det vil vi.
Der er så mange værdier forbundet med velfærdssamfundets kerneydelser:
gratis
uddannelse
, gratis behandling i sundhedssystemet og en alderdom med et økonomisk sikkerhedsnet.
Alt dette vil Det Radikale Venstre værne om.
Men vi vil også gerne reformere.
Vi har måske fået for mange stive regler og for lidt frihed til den enkelte medarbejder.
Der er også mange borgere, der finder de stive regler uforståelige og uhensigtsmæssige.
Kvaliteten bør kunne øges.
Vi har også medvirket i forslagsmængden på barselorlovsområdet.
Vi vil gerne forbedre forholdene for børnefamilierne, og vi lægger stor vægt på fleksible løsninger, fordi familierne er forskellige.
Endelig vil jeg nævne Det Radikale Venstres udspil til en ændring af indkomstskattesystemet.
Det vil give skatteomlægninger, der letter i bunden og giver en god social profil.
I forvejen har Danmark et relativt højt skatteniveau
netop på de laveste indkomster. De øjeblikkelige økonomiske op- og nedture, som Danmark er udsat for som konsekvens af begivenhederne ude i verden, må ikke få os til at gå i panik eller miste troen på os selv.
Danmarks økonomi er sund, og der er råd til velfærdssamfundet.
Det omfatter ikke blot de ydelser på uddannelses-, sundheds- og ældreområdet, der allerede er nævnt, men også indsatsen for at bevare vores natur eller genoprette noget af den natur, der har lidt skade ved intensiv påvirkning af vores menneskelige aktiviteter.
Vi er en del af det globale samfund.
Det har den sidste tids begivenheder mindet os om, men også på miljøområdet er vi en uløselig del af et større fællesskab.
Det Radikale Venstre er parat til et nyt arbejdsår.