runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Carsten Hansen (S), 2001-10-26:
Det var utrolig rart at få bekræftet af fru Charlotte Antonsen, at de bud, Venstre har på en bedre arbejdsmiljøindsats, er, og lad mig citere: »at ophæve den obligatoriske arbejdspladsvurdering om arbejdsmiljø for virksomheder under fem ansatte«.
Det skal ikke være sådan, at alle skal være tilsluttet, ikke sådan, at alle skal have de gode råd.
Det er Venstres plan.
Jeg troede, der lå sådan en hemmelig plan, men nej, det er simpelt hen den her afvikling af regler for ansatte i små virksomheder, og det er dem, vi har flest af i Danmark.
Det er Venstres plan på arbejdsmiljøområdet; det var rart at få det bekræftet.
Carsten Hansen (S), 2001-10-26:
Jeg må sige, at når vi nu skal i gang med at behandle beslutningsforslag nr. B 15, så løber det mig faktisk rigtig koldt ned ad ryggen.
Det her er altså, hvad de tre store borgerlige partier - for nu har man jo fået tilslutning fra Dansk Folkeparti som medforslagsstiller - vil.
Man vil afskaffe mulighederne for Arbejdstilsynet for at komme ud og foretage stikprøvekontrol i private hjem.
Jeg kunne i virkeligheden nøjes med at henvise til protokollen fra sidste år, beslutningsforslag nr. B 23 hed det, men jeg skal nu alligevel ridse op.
Det er hele måden, man formulerer det på, hvis jeg må have lov til at citere: »Forslagsstillerne ønsker generelt, at Arbejdstilsynets mulighed for uberettiget indtrængen i private hjem begrænses til det absolut nødvendige minimum.«
Alene her skal en offentlig instans, som gør et stort stykke arbejde, som vi har beordret dem til via lovgivningen,
kaldes for »uberettiget indtrængen«.
Jeg synes virkelig, det er grove løjer.
Jeg vil også sige, at jeg synes, at forslaget har ganske alvorlige konsekvenser for de mange af mine kolleger, der arbejder som rørsmede, og andre i private hjem, og ikke mindst på hele hjemmehjælpområdet, hvor der jo virkelig er store arbejdsmiljøproblemer.
Vi er i gang med at løse dem, BST osv., men her skal Arbejdstilsynet altså ikke have mulighed at komme ud og medvirke til at løse de store problemer, der ligger.
Hvad med alle de tunge løft, de skæve arbejdsstillinger, der er i sektoren?
Selvfølgelig skal der tages rimelige hensyn, når man er i private hjem.
Det er nu også min opfattelse, at det er det, der sker.
Når man sådan følger området, er jeg i hvert fald ikke blevet gjort opmærksom på ret mange sager, hvor Arbejdstilsynet får klager over, at de har foretaget »uberettiget indtrængen i private hjem«, hvis jeg må have lov til at citere igen. Der er også andre elementer, der er uacceptable i det her forslag, bl.a. at det formodentlig, som arbejdsministeren har nævnt, er i strid med EU's rammedirektiv.
Det er da forbavsende, at partier går imod EU's rammedirektiv, selvfølgelig minus Dansk Folkeparti.
Jeg ved ikke, om det måske er det, der gør, at de er gået med, for de er jo EU-modstandere.
Jeg må nok sige, at det værste selvfølgelig er det med Arbejdstilsynets tavshedspligt, men at man ikke kan lave andet end et rekvireret tilsyn, der betyder, at lønmodtageren hænges ud.
Men det er måske meningen.
Jeg ved det ikke.
Men helt overraskende er det i hvert fald ikke for forslagsstillerne, at vi selvfølgelig ikke kan støtte det her forslag, og jeg skal meddele på De Radikales vegne ved deres ordfører hr. Anders Samuelsen, der ikke kan være til stede i salen, at de heller ikke kan støtte forslaget.
Klaus Kjær (DF), 2001-10-26:
Jeg kan forsikre hr. Carsten Hansen om, at det ikke er EU-reglerne, der er skyld i det her.
Vi lader os ikke diktere i vores politiske opfattelse af, hvad EU måtte bestemme eller ikke bestemme.
Når vi er medforslagsstillere på det her, er det simpelt hen, fordi vi ønsker en yderligere beskyttelse af privatlivets fred.
Det har været nævnt både fra hr. Carsten Hansens side og fra ministerens side, men når ordet »uberettiget« bruges, er det selvfølgelig i den folkelige betydning, og således som borgeren opfatter det, når borgeren føler, at der ikke er nogen rimelig anledning til, at man trænger ind i det private hjem, når det eksempelvis bare har karakter af stikprøvekontrol.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2001-10-26:
Der er noget, der tyder på, at forslaget her skal genfremsættes flere gange, før det er muligt at få hr. Carsten Hansen til at forstå, hvad der egentlig er hensigten med forslaget her.
Det, vi har taget udgangspunkt i, er privatlivets fred og boligens ukrænkelighed.
Som bekendt er disse begreber grundlovsbeskyttede.
Det er jo sådan, at selv hvis der foregår noget kriminelt i private hjem, og politiet af den grund ønsker at komme ind i det private hjem, skal der en dommerkendelse til.
Her har vi så nogle specielle regler, hvor man via lovgivning har givet tilladelse til at komme ind i private hjem uden dommerkendelse.
Når man gør det, er vores synspunkt, at så skal det ske under en særlig hensyntagen
til, at det er private boliger, vi taler om.
Det har vi så forsøgt at beskrive i beslutningsforslaget
Vi deltager gerne i en diskussion med arbejdsministeren om, hvorvidt de formuleringer, vi har anvendt, er af guddommelig karakter eller måske kunne have været mere hensigtsmæssige.
Det er da nok muligt.
Ministeren med samt sine embedsmænd besidder jo en betydelig ekspertise i, hvordan sådanne regler bør udformes, for at de er korrekte, så vi opnår de formål, som vi har med reglerne, og så de ikke bliver misbrugt.
Det er så formålet med vores forslag, og vi kan så diskutere detaljerne i det.
Så har jeg faktisk indtryk af, når jeg især lytter til arbejdsministeren, ikke når jeg lytter til hr. Carsten Hansen, hr. Carsten Hansen er vistnok helt uforbederlig, men når jeg lytter til arbejdsministeren, at i realiteten følger man jo beslutningsforslaget her, uden at man har nogle regler om det. Jamen det er så i og for sig ganske udmærket, men hvis det er tilfældet, kan det altså ikke passe, at de regler, som vi gør os til talsmænd for her, vil have de omfattende skadevirkninger, som vi får beskrevet her i dag.
Som sagt er udgangspunktet et ønske om hensyn til privatlivets fred.
Det er i fuld respekt for, at arbejdstilsynet har nogle opgaver, der skal løses i private hjem, ikke mindst inden for plejeområdet, som arbejdsministeren gjorde opmærksom på.
Her er der jo megaproblemer med arbejdsmiljøet.
Det er ikke kun det, der foregår i private hjem, men i allerhøjeste grad også det, der foregår på de offentlige institutioner.
Tilsynet skal naturligvis kunne finde sted, men disse to hensyn skal vi have tilgodeset samtidig.
Det er det, vi har forsøgt at beskrive, og vi deltager gerne i en diskussion om, hvorvidt der er nogle formuleringer, der skal ændres.
Det væsentlige for os er, at vi får tilgodeset begge hensyn.
Klaus Kjær (DF), 2001-10-26:
Vi finder fortsat, at arbejdstilsynets muligheder for uberettiget indtrængen i private hjem begrænses til et absolut nødvendigt minimum, og vi lægger i den forbindelse stor vægt på, at arbejdstilsynets arbejde udøves under former, der ikke virker krænkende for privatlivets fred, ikke
mindst når det gælder hjemmehjælp hos ældre og invaliderede.
Såfremt der udføres arbejde for en arbejdsgiver i det private hjem, bør der alene kunne foretages kontrolbesøg, når helt særlige grunde taler herfor, og disse grunde kan f.eks. være, at besøget sker på anmodning fra arbejdstager - det er jo så også et svar til SF - idet arbejdstager selv kan bede om at få et tilsyn, hvis den pågældende arbejdstager føler, at arbejdsmiljøet ikke er i orden på den pågældende arbejdsplads.
Så kan det ske ved klage over arbejdsstedets indretning eller over andre forhold, der kan betyde en fare
for arbejdstageren, ved arbejdsulykker og ved begrundet mistanke om, at gældende miljøregler ikke overholdes.
Som medforslagsstiller kan Dansk Folkeparti naturligvis støtte beslutningsforslaget.
Tove Fergo (V), 2001-10-26:
Det er ikke så længe siden, at vi sammen med SF og andre af Folketingets partier rettede henvendelse til socialministeren med henblik på at få nedsat de følgegrupper, de politiske følgegrupper, som vi syntes var meget vigtige blev nedsat.
Vi har jo Narkofølgegruppen, som følger de bevillinger,
de mange hundrede millioner kroner, vi har bevilget til en ekstra indsats på narkoområdet.
Vi ville også gerne have, at der blev nedsat en følgegruppe, der skulle følge midlerne til de sindslidende, og vi var vildt uenige med regeringen, da regeringen nedlagde Alkoholpolitisk Kontaktudvalg.
Vi ser meget gerne, at der er en politisk følgegruppe til at følge de bevillinger, som vi har givet, på samme måde som vi gør med Narkofølgegruppen.
Det er det, vi kunne tænke os.
Men dette med at have selvstændig bevillingskompetence osv. kan vi simpelt hen slet ikke acceptere.
Frank Aaen (EL), 2001-10-26:
Vi foreslår altså, at man skal gøre det over hele linjen, og jeg synes nok, det er en overvejelse værd. Hvis vi gjorde det over hele linjen, var vi fri for at sidde her og spekulere over, at hvis vi ændrer procenterne lidt den ene vej og lidt den anden vej, hvor meget får vi så kommunerne til at gøre deres arbejde ordentligt.
Så var vi fri for at tænke i den slags baner, og så kan vi gå direkte til at se på, hvordan vi holdningsmæssigt med politiske beslutninger, med sundhedsfaglige beslutninger, med socialpolitiske beslutninger kan gå ind og påvirke kommunerne, så de gør deres bedste for at hjælpe de mennesker, der har brug for hjælpen.
Tove Fergo (V), 2001-10-26:
Det, Venstres formand sagde i påsken, var, at de stærke grupper har talsmænd.
Vi kunne godt i forbindelse med de analyser, vi har foretaget af det, der er sket i de sidste regeringers tid, hvor der i virkeligheden er sket det, at de, der har det godt, har fået det bedre, og de, der har det skidt, har fået det ringere, forestille os, at man burde have en eller anden form for nævn eller råd, der kunne tale disse medborgeres sag.
Spørgsmålet er så, om SF's forslag her er det rigtige.
Det synes vi ikke det er.
Vi synes, det er noget rod.
Det er et underligt sammensurium af administration af midler, hvor man går ind på de kommunale og amtskommunale områder osv. Derfor kan vi ikke støtte det her forslag.
Henrik Dam Kristensen (S), 2001-10-26:
Og samtidig - som det nye - får amterne altså nu en finansieringsforpligtelse med 50 pct. til amterne og 50 pct. til kommunerne.
SF oplyser, at formålet med beslutningsforslaget er at øge amternes engagement og tilskyndelse til at gøre noget mere aktivt ved de stadig stigende udgifter til sygedagpenge.
Jeg synes, det her er meget vigtigt at bemærke, at undersøgelser viser, at når det gælder ventetid på undersøgelser og behandlingen i sygehusvæsenet, skulle der ikke være noget stort problem i forhold til sygedagpenge. Faktisk er der undersøgelser i enkelte amter på sygedagpengeområdet, som viser, at det nok er i størrelsesordenen 7-8 pct. af dagpengeudgifterne, der skyldes dagpenge til personer, der er på venteliste til sygehusbehandling.
Det vil altså sige, at man vil gå efter en 7-8 pct., og så vil man så lave hele systemet om.
Det forekommer særdeles dramatisk.
Desuden - og der kommer måske det, der kan være det mest alvorlige - vil forslaget komme til at bryde med lighedsprincippets forudsætninger om, at alle behandles ens i sundhedssystemet.
Man kan ikke afvise, at det kan medføre en risiko for, at man så i fremtiden vil prioritere behandling af personer på sygedagpenge på bekostning af andre grupper: ældre, kontanthjælpsmodtagere osv. osv.
Endelig skal jeg bemærke - og det er selvfølgelig vigtigt - at regeringen i forbindelse med de økonomiforhandlinger, der har været imellem regeringen og amterne, har givet amterne endnu bedre mulighed for at leve op til deres forpligtelse til at kunne behandle personer, som er syge, og få nedbragt ventelisterne.
Det er den vej, vi skal gå, og ikke gennem det kunstige forslag, som SF har her.
Derfor afviser vi også beslutningsforslaget.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2001-10-26:
Meningen med forslaget her er at øge amternes incitament til aktivt at forsøge at gøre noget ved årsagen til de stigende udgifter til sygedagpenge.
Det hævdes, at ventetiden på undersøgelse og behandling er det største problem i forbindelse med den stigende udgift
til sygedagpengene
Imidlertid er der ikke nogen entydige undersøgelser, der dokumenterer, at ventetiden på undersøgelse og behandling er det største problem, og i Socialdemokratiet har vi svært ved at se, at en delt finansiering skulle kunne løse det.
Vi frygter derimod, at en sådan praksis, hvor amterne skal kunne gå mere aktivt ind og arbejde for at nedbringe ventetiden på undersøgelser og behandling for at reducere sygedagpengeudgifterne, vil bryde med det lighedsprincip, som også ministeren nævnte at vi har i det danske sundhedsvæsen.
Derfor kan netop en mere aktiv indsats for en ganske afgrænset gruppe her betyde, at der sker en nedprioritering af andre grupper, som ministeren nævnte, ældre og kontanthjælpsmodtagere eksempelvis.
Det forslag her fører ikke til det, der er hensigten i forhold til at nedbringe ventelister, men jeg synes faktisk, vi rundtomkring i landet har gode eksempler på, at kommunerne går ud og laver aftaler med speciallæger og andre, som gør, at vi får ventetiderne nedbragt.
Det er faktisk den vej, vi hellere vil.
Vi synes, det er usympatisk, at så alvorligt et område her forsøges løst ved, at man vil ramme amterne på pengepungen.
Det må og skal ikke være penge, der er afgørende i den her sag.
Det skal være den lægefaglige vurdering, der lægges til grund, og så må det være aftalen dér, det handler om.
Socialdemokratiet kan ikke støtte forslaget, og jeg skal også sige, at det kan Det Radikale Venstre heller ikke.
Anni Svanholt (SF), 2001-10-26:
Jeg må sige, at jeg er noget overrasket over, at både socialministeren og den socialdemokratiske ordfører alene fokuserer på spørgsmålet om ventelister.
Forslaget har jo til hensigt netop at gøre noget for de mennesker, som er i meget lange sygeforløb.
Som det fremgår af beslutningsforslaget, er det jo i klar stigning: Lange sygeforløb bliver endnu længere.
Det er det, der er problemstillingen, det er det, der er hensigten.
Ventelisterne er en mindre del af det her.
Men jeg vil da gerne spørge fru Anne-Marie Meldgaard, om man kan bekræfte, at en ændret finansiering, hvor amterne skal betale sammen med kommunerne, vil kunne gøre mere for at nedbringe ventelisterne - vi taler om 7-8 pct. - end tilstanden i dag, hvor staten betaler sygedagpengene.
Erik Larsen (V), 2001-10-26:
Vi har utrolig mange steder i vores samfund, hvor vi skal gøre noget for vores borgere, ulemper af det delte ansvar.
Her forsøger SF så med forslaget at give et nyt område delt ansvar.
Det kommunale ansvar for folk, der er syge, skal efter Venstres opfattelse fastholdes.
Vi ønsker, at de kommunale sygedagpengene kunne gøres aktive, og det har vi stillet forslag om, ved at kommunerne fik mulighed for at bringe folk til behandling.
Forslaget her bygger jo på den egentlig sympatiske tanke, at selv om amterne fik en forpligtelse på det her område, ville de aldrig udnytte den forpligtelse til at skabe ulighed i retten til behandling.
Det ønsker vi ikke i Venstre at medvirke til med det her forslag, for vi mener faktisk, at der skal være lige behandling for alle i vores sundhedssystem.
Jeg skal da selvfølgelig medgive, at der kan være en vis desperation hos SF, når man stiller forslaget.
Den desperation har vi også indimellem i Venstre, når vi ser på ventelisteudviklingen.
Men det skal altså ikke løses på den måde, som SF her ønsker, nemlig ved at skabe grobund for ulighed i behandlingen i det offentlige system.
Lad mig så også sige til allersidst, at vi er ved at opbygge en utrolig god praksis i forhold til den kommunale forvaltning af sygedagpengeområdet ved den hurtige opfølgning over for de personer, som er på sygedagpenge, i relation til det rummelige arbejdsmarked, i relation til at få folk tilbage i beskæftigelse, og hvis man nu skal til at dele ansvaret og diskutere den problematik også med amtskommunen, tror jeg, at borgerne også på det felt bliver taberne.
Så vi kan ikke støtte.
Anni Svanholt (SF), 2001-10-26:
Det er også med stor undren, jeg hører Venstres ordfører her, hvor vi jo bl.a. har hørt fra sundhedsordføreren gang på gang, at der er problemer, at kommunerne betaler mange sygedagpenge, og at der er ventetid.
Ventetid er der jo ikke alene til en sygehusbehandling, det er der også til speciallæger, og der er mange, der venter.
Jeg vil gerne her ramme en pæl igennem spørgsmålet om lige adgang.
SF går ind for fri og lige adgang til sygehusvæsenet, og det ændres der overhovedet ikke ved med det her forslag.
Man kan sige, at amterne, som i dag også behandler udenamtspatienter, kunne have et incitament til at fremme udenamtspatienter på bekostning af egne, men det er ikke tilfældet.
De forslag, som vi har set på sundhedsområdet fra Venstres side, har netop været forslag, som vil skabe ulighed, hvor det er en kommune, der kan sende borgerne til behandling på et privathospital.
Erik Larsen (V), 2001-10-26:
Det er jeg nødt til at afvise.
Selvfølgelig skaber det ikke ulighed, hvis kommunerne kunne få lov til at gøre sygedagpengene aktive.
Det skaber ikke ulighed i vores offentlige sundhedssystem overhovedet.
Men i hele vores offentlige sundhedssystem i det amtslige sygehusvæsen vil det her forslag, som SF fremsætter, kunne gøre op med den lighedsbetragtning, som er grundpillen i vores offentlige sygehusvæsen.
Jeg vil sige, at det at gøre sygedagpengene aktive for kommunerne, så man kunne bruge nogle af sygedagpengene til at få folk i behandling, f.eks. hos speciallæger eller på et privat hospital, jo overhovedet ikke vil rykke lighedsprincippet i det offentlige sygehusvæsen.
Så det er efter min opfattelse at blande æbler og pærer sammen i én pærevælling.
Villy Søvndal (SF), 2001-10-26:
Men deri kan vi jo ikke blive uenige.
Jeg tror, fru Tove Fergo glemte at høre efter.
Jeg nævnte ikke noget som helst om mammutinstitutioner.
Jeg nævnte boliger til mennesker, der ikke har råd til at købe en villa oppe langs Strandvejen.
Det har man formentlig ikke som tidligere hjemløs eller efter en periode med misbrug eller som sindslidende.
Så er de lidt for dyre deroppe i kvarterene, ikke? Og så er spørgsmålet, om man kan sige, at et sådant område er så omgærdet af det hellige kommunale selvstyre, at der ikke er noget at gøre ved, når de tegner en ring rundt om sig selv og siger, at de ikke vil være med.
Det har ikke noget som helst at gøre med mammutinstitutioner.
Det har noget at gøre med boliger, som også er tilgængelige for den gruppe af befolkningen, som det her beslutningsforslag drejer sig om.
Og der synes jeg så den interessante konklusion er, at valget står for Venstre mellem det og så at passe på det princip, der hedder det kommunale selvstyre, som jeg i øvrigt også er enig i, men som jo ikke består i retten til at frasige sig en opgave, men retten til at løse den i forhold til de lokale forudsætninger.
Se, det er noget ganske andet.
Anni Svanholt (SF), 2001-10-26:
De forslag, vi har set fra Venstres side, handler om, at man vil lave sygeforsikringer og bruge offentlige kroner til behandling på privathospitaler, eller at det skal være muligt for kommunerne at betale for den behandling.
Dermed er det kommunerne, der visiterer. Med det forslag her, hvor der er tale om, at amterne får medansvar, ændres intet som helst ved den visitation, vi har i dag, hvor det er den praktiserende læge, der henviser, men det giver mulighed for, at amter og kommuner i fællesskab kan gå ind og løse opgaverne for de syge mennesker.
Venstre har ikke direkte stillet forslag om sygeforsikring, men det har Venstres borgmestre rundtomkring.
Borgmesteren i Trehøje bruger jo meget energi på at få det gennemført, selv om det er åbenlyst ulovligt, og Venstre har jo ikke taget afstand fra det, tværtimod har Venstres sundhedsordfører jo med begejstring sagt, at det var en god idé.
Med hensyn til det, der står i bemærkningerne, burde hr. Erik Larsen jo også referere til de efterfølgende bemærkninger, for som jeg siger: Vi sikrer også med det forslag den lige adgang.
Alt andet er sådan set en manipulation med bemærkningerne.
Erik Larsen (V), 2001-10-26:
Jeg synes, at denne diskussion, som ikke alene Venstreborgmestre, men også nogle fra andre politiske partier har sat i gang ved netop at foreslå, at kommunerne tegnede forsikringer for deres borgere, er en tanke og en diskussion, som har været med til at sætte fokus på de problemer, som kommunerne på deres borgeres vegne står over for i forhold til de lange ventelister.
På den baggrund og ud fra det, at man her i landet har kommunalt selvstyre, synes jeg, det er ganske udmærket, at der er nogle, der på den måde har sat fokus på det.
Vi må jo ikke glemme, at det her handler om, at man påfører folk lidelse, og man påfører folk en ringe mulighed for hurtigt at vende tilbage til deres arbejde.
Dermed kan vi jo sige, at man desværre også med de lange ventelister er med til at producere førtidspensionister.
Så jeg synes, at der er god grund til, at vi tager debatten om, hvordan de kan nedbringes.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2001-10-26:
Da den konservative ordfører, fru Pia Christsmas-Møller, er blevet forhindret i at være til stede, er det blevet min opgave at fremføre nogle synspunkter omkring dette forslag på Det Konservative Folkepartis vegne.
Der ligger en utrolig stor sandhed i den formulering, og det burde være et grundlæggende princip, når man tilrettelægger tingene i den offentlige forvaltning og fordeler opgaverne imellem de forskellige forvaltningsled.
Hvis vi koncentrerer os et øjeblik om sundhedsområdet, for det er jo dér, SF's forslag tager sit udgangspunkt, så er det problemet med sygedagpengene, som kommunerne hænger på i alt fald en del af udgiften til.
Er det så også kommunerne, der bestemmer musikken?
Nej, det gør amtet, for det er amtet, der har pligt til og har som opgave at sørge for, at de personer, som er blevet syge, bliver behandlet inden for en rimelig tid.
Her er der altså et brud på det gode princip.
Jeg kan tage et andet område.
Hvis man i en kommune ikke har et tilstrækkeligt antal plejeboliger, så kan man komme i den situation, at der ligger ældre medborgere på sygehuset, som ikke kan blive anbragt i en plejebolig, fordi kommunen ikke har mulighed for at stille en sådan til rådighed. Det er altså kommunen, der skal sørge for at bringe plejeboliger til rådighed, men det er amtet, der har udgiften til, at de pågældende for længe ligger på sygehuset.
Så har man sat en lap på den problemstilling, fordi der i visse situationer er mulighed for, at amter så kan overføre regningen til kommunerne. Så kan vi tage hele den forebyggende indsats, der jo er placeret i kommunerne.
Det er kommunerne, der i høj grad finansierer den forebyggende indsats.
Hvem får så glæde af det, hvis den forebyggende indsats lykkes?
Det gør selvfølgelig de borgere, der ikke bliver syge.
Men det gør amterne for så vidt også, for så får de færre udgifter til sygehusvæsenet.
Her er så inden for sundhedsområdet nævnt tre eksempler, hvor der er problemer med princippet om, at de, der bestemmer, også er dem, der skal betale regningen.
Vi har i Det Konservative Folkeparti drøftet dette tema meget, meget grundigt i de sidste måneder.
Vi er kommet til den konklusion omkring sundhedsområdet, at den langsigtede løsning her er, at man placerer hele sundhedsområdet ét sted, nemlig i kommunerne.
Så vil kommunerne i nogle situationer skulle købe nogle ydelser fra sygehuse, men sundhedsområdet som sådan skal placeres hos kommunerne.
Så får man nemlig opretholdt princippet om, at de, der bestemmer musikken, også er dem, der skal betale regningen.
Det er jo den stik modsatte vej af det, SF foreslår
, så det siger jo sig selv, at på den baggrund kan vi bestemt ikke støtte SF's forslag.
Frank Aaen (EL), 2001-10-26:
Mener Det Konservative Folkeparti i fuldt alvor, at det offentlige - kommuner og amter - kun behandler borgerne ud fra, hvad der tjener den pågældende kommune eller det pågældende amt økonomisk bedst?
Og mener Det Konservative Folkeparti virkelig, det skal være sådan, at det offentlige kun behandler sine borgere ordentligt, hvis det har en økonomisk interesse i at gøre det?