Birthe Skaarup (DF), 2006-01-24:
Skal der nedsættes en kommission inden udgangen af 2006 for at styrke dialogen mellem borgerne og de politiske partier, således at den sociale ulighed i sundheden mindskes?
Det spørgsmål stiller De Radikale.
Skal der offentliggøres flere delrapporter og afholdes flere konferencer om konkrete temaer med inddragelse af relevante organisationer?
Det er det andet spørgsmål.
Vi mener i Dansk Folkeparti, at der hele tiden fokuseres på, om det offentlige løser de vigtige sundhedsopgaver over for befolkningen, som det skal.
Der bør ikke forekomme uligheder samfundsgrupperne imellem.
Nu har Velfærdskommissionen som bekendt foreslået, at det skal koste penge at gå til lægen, at komme på skadestuen og på sygehuset – vi diskuterede det lige før – og det vil ifølge Dansk Folkeparti, såfremt det indføres, skabe ulighed i det danske sundhedsvæsen.
Vi har et sundhedsvæsen, hvor vi hovedsagelig betaler for de basale ydelser over skattebilletten, hvor alle dækker hinanden ind kollektivt.
Den ordning skal vi blive ved at have.
Såfremt der ændres på det, vil vi se ulighed, mener vi, så det batter.
Man kan risikere, at nogle borgere holder sig væk, selv om de har brug for en behandling.
Så vidt jeg ved, er det netop lavindkomstgrupperne, der efterspørger flest ydelser hos den del af sundhedsvæsenet.
Forslagsstillerne nævner tre punkter i forslaget, hvor de ser en ulighed: Punkt 1 er forholdet omkring uddannelse, job og indkomst og omkring den sociale status og sundhed, punkt 2 er brugerbetaling for tandlægehjælp, og punkt 3 er den udfordring, at vi indretter sundhedsvæsenet således, at der er lige adgang til behandling.
Lad os lige tage de punkter:
Om punkt 1 mener Dansk Folkeparti, at vi har fokuseret meget på, at der skal være ens behandlingstilbud til alle borgere i det her land, og at den gruppe borgere, der ikke kan tage vare på sig selv og på deres helbred, får mulighed for at få særlig støtte.
Her tænker jeg naturligvis på de politiske initiativer, der er taget for at sikre behandlingsindsatsen over for misbrugere og alkoholikere samt de særlige initiativer, som man også i Dansk Folkeparti sammen med regeringen har igangsat over for kronikere, overvægtige og rygere.
Hele satspuljeforliget bliver også båret af indsatsen over for svage befolkningsgrupper i socialt belastede områder, så informationer om forebyggelse når ud til de her grupper.
Når der fokuseres på den sociale arv, skal der bestemt fokuseres på hele sundhedsområdet.
Selvfølgelig skal indsatsen hele tiden gøres bedre, også over for de grupper, der qua deres manglende uddannelse og beskæftigelse har et dårligere helbred end resten af befolkningen.
Vi har hørt om rapporterne »Sund hele livet«, »Kronikerrapporten« og de andre muligheder, som jeg tidligere har skitseret.
Jeg vil også lige nævne punkt 2 om brugerbetaling til tandpleje, for det er et af de områder, der reelt bør fokuseres på: Er fordelingen af tilskuddene retfærdig her?
Ingen kan forstå, at man, hvis man angribes af aggressiv paradentose, vel at mærke uden egen skyld, ikke kan hjælpes økonomisk, selv om det kan være invaliderende at mangle tænder og ikke have tyggeevne, ligesom andre sygdomme i mundhulen ikke udløser tilskud.
Vi bør løse problemet – et problem, som også var eksisterende i den tidligere regerings tid.
Et andet område kunne jo også være, at befolkningen måske gik ind og foretog pristjek hos de forskellige tandlæger, for jeg så lige en undersøgelse for nylig, der viste, at der var meget, meget forskellige priser hos de forskellige tandlæger.
Så er der endelig punkt 3: Der mener jeg, at vi har indrettet vores sygehusvæsen, så der er lige adgang til behandling efter frit valg-systemet, blot borgerne, unge som ældre, får de rette oplysninger om de muligheder, de har hos det behandlende sundhedsvæsen.
Desuden tror vi på, at det sammenhængende og forebyggende sundhedsvæsen, som vil blive mere udtalt med kommunalreformens ikrafttrædelse, også vil flytte grænser for alle borgere.
Den forebyggende indsats skal nemlig efter vores vurdering tage udgangspunkt i det enkelte menneskes fysiske og sociale dimension.
Borgernes afstand til den forebyggende indsats vil med reformens indførelse blive kortere.
Det er udmærket, vi har debatten her i dag, synes jeg.
Vi kan måske udveksle nogle erfaringer, vi kan måske udveksle nogle af forskellene og lade dem komme i fokus, for alle samfundsgrupper, vil jeg gerne endnu en gang pointere, skal være ligeværdige til behandling i sundhedsvæsenet.