runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jesper Langballe (DF), 2005-11-01:
Ligestillingsministeren har sikkert bemærket, at hollænderne nu har besluttet sig for et totalt forbud mod den kvindeundertrykkende burka.
Måske har ligestillingsministeren også bemærket en undersøgelse i MetroXpress, der viser, at hver anden dansker nu går ind for et forbud mod tørklædet i Danmark.
I øvrigt viser samme undersøgelse, at et flertal af danskere betragter integration som den vigtigste opgave for de nye kommunalbestyrelser.
Vil ministeren overveje, om vi måske skulle være nogle stykker, der ændrede mening på det her punkt?
Jeg må sige, at jeg faktisk ikke synes, der var fugls føde i det svar.
Men kan ministeren give mig ret i, at der kan være tale om, at en påklædning har en symbolværdi og en art, hvorom man må sige: Her går der en grænse?
Altså, hvis f.eks. en mand under påberåbelse af sin religion vil slæbe sin kone gennem gaderne i fodlænker og i upåklædt tilstand, ja, så vil vi sige – jeg kender ikke nogen religioner, der påbyder det, men det er sådan rent hypotetisk – at det vil vi ikke acceptere.
Det samme bør for en ligestillingsminister være tilfældet med burkaen – vi har ikke herhjemme så mange af dem, der går med burka – og også med det tørklæde, der, som hollænderne har ment, sender ganske klare, bevidste signaler om indførelse af sharia-lovgivning, om kvindeundertrykkelse, og som har manglende integration til følge.
Eva Kjer Hansen (V), 2005-11-01:
Jeg synes nu egentlig, jeg var meget klar i mit svar til hr. Jesper Langballe tidligere.
Men jeg synes selvfølgelig, vi skal følge, hvad der sker andre steder, og se på de erfaringer, man gør, og være åbne over for, hvis der viser sig at være nogle resultater, som vi måske også kunne have gavn af her.
Men jeg synes ikke på nuværende tidspunkt, at der er behov for at skifte holdning.
Så vil jeg også sige til hr. Jesper Langballe, at det da er rigtigt, at der kan være ting, som har en meget stor symbolværdi, men for mig er det afgørende, at kultur eller religion ikke bliver nogen undskyldning for manglende ligestilling; men her kan der jo nok så meget være tale om, at det er kvinder, der synes, at de gerne vil gå i den påklædning, de har valgt.
Altså, der er tale om, at man frivilligt vælger en bestemt påklædning, og så synes jeg, det er vanskeligt at løfte pegefingeren over for det andet end at diskutere, hvilke konsekvenser det så har, hvilke signaler det sender, og om det ikke er uhensigtsmæssigt i et samfund som det danske.
Jesper Langballe (DF), 2005-11-01:
Med hensyn til det sidste argument kan jeg jo principielt godt høre, hvad det er, ministeren siger.
Men må jeg ikke gøre opmærksom på, at det argument, at det jo kunne være, at kvinden iførte sig tørklædet frivilligt, kunne man med fuld så stor ret anvende med hensyn til arrangerede ægteskaber.
Og det bliver anvendt.
Regeringen og vi er fuldstændig enige om, at arrangerede ægteskaber, der jo meget nemt slår over i tvangsægteskaber, vil vi ikke acceptere, og vi vil ikke bøje os for, at der så er nogle muslimske kvinder, som siger, at de selv synes, at den ordning er udmærket, og at de har levet med den i en kultur, der går 1.500 år tilbage.
Der vil vi altså ikke acceptere det.
Kan ministeren ikke se, at har man sagt A, må man også sige B?
Altså, det argument kan næsten bruges til hvad som helst.
Eva Kjer Hansen (V), 2005-11-01:
Jeg synes bare, at vi skal håndtere problemet på anden vis, nemlig ved at gøre opmærksom på, hvad det er for nogle signaler, man sender gennem den påklædning, hvilke problemer det giver med hensyn til at komme i beskæftigelse, og hvilke konsekvenser det har for kvindens rolle som sådan.
Og så netop på god vis ved at bruge ordet og argumenterne sørge for at påpege de her konsekvenser af den bestemte påklædning og få den diskussion i gang netop med repræsentanter for de grupper, hvor man benytter den her form for påklædning.
Jeg tror, vi opnår meget bedre resultater ved at gå i dialog om, hvad det egentlig indebærer at få sat fokus på, om det egentlig er nødvendigt at bære den påklædning.
Men igen vil jeg understrege, at jeg synes, at princippet om, at det er frivilligt, hvilken måde man vil gå klædt på, er et vigtigt princip at holde fast i.
Jesper Langballe (DF), 2005-11-01:
Dialog er en tvivlsom tilgang over for en fanatisme, der er fuldstændig overbevist om, at den selv har ret, og som derfor er helt argumentresistent.
Må jeg sige til ministeren, at det er, ligesom jeg også aner det i det, at jeg skulle ønske et gennemreguleret og utålsomt samfund.
Jeg vil gerne gøre ministeren opmærksom på et meget besindigt og troværdigt læserbrev i Ekstra Bladet i søndags af en kvinde, der for anden gang ufrivilligt havde mistet et foster og var meget fortvivlet.
Hun lå på Hvidovre Sygehus, og der lå som medpatient en udlændingekvinde, som havde en kæmpe familie, der kom og besøgte hende.
De forlangte, at ægtemanden ikke måtte komme og besøge den danske kvinde, for så skulle den muslimske kvinde tage et tørklæde på. Hun kunne ikke vise sit hår frem for en fremmed mand.
Nej, det drejer sig ikke her om at indføre et utålsomt samfund, men at bekæmpe en utålsomhed.
Eva Kjer Hansen (V), 2005-11-01:
Nej, jeg synes, vi skal være varsomme med at ændre mening for hurtigt, men jeg synes selvfølgelig, vi skal følge med i, hvad der sker andre steder, og hvad konsekvensen af det er, og se på de erfaringer, man gør andre steder, bl.a. i Holland.
Men jeg hælder nu mest til hr. Jesper Langballes synspunkt om, at det, og jeg tror, jeg citerer korrekt, egentlig bør være frivilligt, hvordan man vil gå klædt.
Jeg synes, det er et meget vigtigt princip, at det netop er op til en selv at finde ud af, hvordan man vil gå klædt, og at det hurtigt kan være yderst vanskeligt at skulle fastsætte nogle grænser for, hvor det så er, vi skulle kunne gribe ind, og hvor det ikke er.
Til gengæld synes jeg, at det jo er meget vigtigt at have en diskussion om det og, som hr. Jesper Langballe er inde på, hvad det betyder med hensyn til synet på forskellige ting, hvad det betyder i forhold til integration, hvad det betyder i forhold til beskæftigelsesmuligheder.
Vi er jo i Danmark kendte for at tage en god og grundig diskussion om de forskellige problemer, og der tror jeg om noget, at en person som hr. Jesper Langballe, der har ordet i sin magt, kan bidrage til, at vi får sat fokus på det og de problemer, der er forbundet med det.
Det, der jo er vigtigt, er, at man ikke tager nogen misforståede hensyn, men gør det klart, hvilke regler der gælder her.
Det er jo også sådan en underlig historie, når det så er den, der bare har fulgt de gængse regler, der i virkeligheden bliver belastet af, at der er nogle, der ikke vil acceptere det, der er almindeligt gældende i Danmark.
Det, der jo er afgørende i hele den her problematik, som hr. Jesper Langballe kredser omkring, er, at vi får brudt den isolation, som mange af de her kvinder med anden etnisk baggrund befinder sig i, at vi får dem ud på arbejdsmarkedet, at vi får givet dem en uddannelse, og at de i det hele taget bliver engageret i samfundet som sådan og får deres netværk.
Det ville være den allerbedste måde at bryde det her mønster på, det at vi sikrer, at kvinderne bliver bedre integreret i det danske samfund.
Og det håber jeg vi fortsat kan samarbejde godt omkring.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Kirsten Brosbøl (S), 2005-11-01:
Det er jo ellers en meget vigtig sag, som fru Line Barfod også var inde på i sit spørgsmål, nemlig sagen om de kønsopdelte lønstatistikker.
Det er jo sådan, at i 2001 fik SR-regeringen et lovforslag vedtaget om kønsopdelte lønstatistikker, som VK-regeringen, da den trådte til, valgte at suspendere.
Så kom valgkampen, og pludselig syntes regeringspartierne, at nu var det her med kønsopdelte lønstatistikker en meget vigtig sag for at sikre ligelønnen i Danmark.
Forventningens glæde er jo som regel den største – nu har vi så set forslaget fra regeringen, som jo viser sig at være meget ringe i forhold til det forslag, der blev vedtaget under SR-regeringen, med hensyn til hvor stor en del af arbejdsmarkedet, der bliver dækket.
Jeg vil gerne spørge ligestillingsministeren, om det set med ligestillingsbriller er et optimalt forslag fra regeringen, der nu ligger om kønsopdelte lønstatistikker, og om ligestillingsministeren tror, at det vil få en stor og god effekt på ligelønnen i Danmark.
Eva Kjer Hansen (V), 2005-11-01:
Jeg vil gerne sige til spørgeren, at det her med en ligelønsstatistik ikke var noget, regeringen pludselig fandt på.
Faktisk kom jeg med flere udmeldinger om det allerede sidste efterår, så det har været undervejs.
Selvfølgelig vil regeringen gerne gennemføre en ligelønsstatistik, som jo så yderligere kan være et redskab til at sikre ligeløn.
Jeg synes, kampen for at sikre ligeløn er meget vigtig, og derfor har vi jo også taget forskellige initiativer.
Beskæftigelsesministeren har, som det også blev sagt, fremsat forslag, og det er jo lige nu i høring.
Og ja, jeg mener, at vi med ligelønsstatistikken får et redskab, der kan supplere i forhold til indsatsen for at sikre ligeløn, men jeg tror, man skal være opmærksom på, at det ikke i sig selv sikrer ligeløn, men at det kan give noget synlighed, det kan give et grundlag for et godt samarbejde, som så kan være med til at sikre ligelønnen.
Kirsten Brosbøl (S), 2005-11-01:
Nej, det gør det i hvert fald ikke, hvis det bliver den model, som ligger nu fra regeringens side.
Vi har jo i bemærkningerne til det forslag, som er i høring nu, set, at det vurderes, at det vil være ca. 800.000 lønmodtagere, der vil være dækket, hvoraf 500.000 er i det offentlige, hvor der allerede er lønstatistikker.
Så det er altså 300.000, der nu vil blive dækket af det her.
Vi har hørt fra samtlige lønmodtagerorganisationer, at de vurderer, at det vil få en fuldstændig ubetydelig effekt på ligelønnen.
F.eks. siger HK Handel, at det cirka er 10 pct. af deres medlemmer, som vil være dækket af det her forslag.
Kan ministeren ikke bare kort sige, at det her var en gang valgflæsk, som skulle være med til lige at sikre nogle stemmer i valgkampen, og at hensynet til virksomhedernes byrder, som jo var en del af argumentationen for, at man i sin tid suspenderede det, i virkeligheden vejer tungere for den her regering?
Eva Kjer Hansen (V), 2005-11-01:
Det, der vejer noget for den her regering, er, at vi når frem til at sikre ligeløn, og derfor har vi jo også haft en lang proces i forhold til at komme med et udspil om ligelønsstatistik, og som jeg gjorde opmærksom på, er det et arbejde, der har været i gang længe, og nu er lovforslaget der.
Jeg mener, at det er et redskab, som yderligere kan bidrage til at få sikret ligeløn, og så er det jo selvfølgelig også et opgør med den tidligere socialdemokratiske lovgivning på området, som vi fandt var alt for bureaukratisk, og som jo også brød med lønmodtagernes anonymitet, hvilket jeg synes var uhensigtsmæssigt.
Derfor er vi nu kommet med et bud på en ligelønsstatistik, som vi synes er rimelig, og som vi synes er fair, og som, hvis organisationerne tager det til sig og i øvrigt forstærker det med et samarbejde i forhold til at sikre ligeløn, kan bidrage til, at vi opnår ligeløn.
For der er ingen tvivl om, at det er målet for regeringen.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Der var ikke stillet ændringsforslag.
Lovforslaget sattes til forhandling.
Ingen bad om ordet.
Lovforslaget overgik derefter til tredje behandling.
Afstemning
Lene Espersen (KF), 2005-11-02:
Jeg vil sige til fru Lissa Mathiasen, at jeg faktisk mener, at vi i første omgang skal se, om vi ikke kan få den lovgivning, vi allerede har, til at fungere efter hensigten, og at det ud fra en samlet betragtning er klogest at se på, om ikke det oplysningsmateriale, som Det Kriminalpræventive Råd vil udsende, vil have en gavnlig effekt.
Jeg vil også godt minde fru Lissa Mathiasen om, at det ifølge politimesterforeningen altså ikke er et meget voldsomt stort og stigende problem, som skal få os alle sammen til at råbe vagt i gevær.
Der har været et par episoder, og det er selvfølgelig beklageligt, at der er personer i Danmark, der enten ikke kender eller ikke efterlever den gældende lovgivning.
Men jeg mener, at i første omgang må vi have tillid til, at den forebyggende indsats, som Det Kriminalpræventive Råd kan medvirke til, vil have en gavnlig effekt.
Lissa Mathiasen (S), 2005-11-02:
Ja, jeg må jo tage til efterretning, at ministeren ikke ønsker, at softguns skal væk fra legetøjsbutikkerne.
Men det undrer mig stadig, for det ville have en god signaleffekt, samtidig med at man sendte materiale ud, som gav den oplysning, at det rent faktisk er noget, man skal være over 18 år for at må have med at gøre.
Det tænker man ikke over, når man kan købe det i en legetøjsbutik.
Politiet i Esbjerg var meget rystet over episoden for et års tid siden, hvor det var splitsekunder fra, at man skød på en dreng, fordi man fra politiets side ikke var i stand til at konstatere, at det rent faktisk var et stykke – i gåseøjne – legetøj.
Man troede, at der stod en stor dreng med et skarpladt våben, og derfor var man altså tæt på at anskyde den unge mand.
Det er en situation, som ingen i politiet ønsker at opleve igen, og derfor både undrer og ærgrer det mig, at justitsministeren ikke finder, at der kunne være en dobbelt signaleffekt i at køre denne kampagne og samtidig sige: Nej, de skal ikke være i legetøjsbutikkerne.
Lene Espersen (KF), 2005-11-02:
Jamen det er jo måske en gang imellem det, der er forskellen på at være i opposition og i regering: Hvis blot én episode er nok til, at man som opposition straks kræver kraftige ændringer af gældende regler og i princippet straffer alle, fordi der er en, der træder ved siden af, er det udtryk for, at det er et letkøbt synspunkt.
Men jeg må blankt erkende, at jeg sådan set synes, at vi tager denne problemstilling meget alvorligt.
Med hensyn til den episode, som er begrundelsen for fru Lissa Mathiasens spørgsmål, var der ifølge den stedlige politimester alene tale om drengestreger, og ifølge Politimesterforeningen er der altså ikke tale om et stort problem.
Men fordi jeg sådan set er enig med fru Lissa Mathiasen i, at det er vigtigt, at reglerne er kendt og bliver overholdt, har jeg taget initiativ til, at der bliver udsendt informationsmateriale, også til de handlende, så de ved, hvad de har at rette sig efter, og det er kun, hvis de ting ikke virker og det bliver et stort problem engang i fremtiden, at jeg mener, man må tage drastiske midler i brug.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Morten Bødskov (S), 2005-11-02:
»Vil ministeren sikre, at de millionbesparelser, som regeringen har pålagt kriminalforsorgen i 2006, gennemføres således, at de afdelinger i kriminalforsorgen, som rummer særlig negativt stærke fanger, undtages fra besparelserne?«
Jeg vil gerne begrunde spørgsmålet, for her er der jo endnu et alvorligt problem i Kriminalforsorgen.
Man kan sige, at én ting er de millionbesparelser, som Kriminalforsorgen bliver pålagt af regeringen, og at en anden ting er de konsekvenser, det har for de ansatte, og det handler spørgsmålet også om.
Vi har i vores fængsler en – nogle vil sige stor – gruppe af det, man kalder negativt stærke fanger, f.eks. rockere, indvandrerbander og andre, som påvirker miljøet i vores fængsler ret voldsomt og dermed skaber meget dårlige arbejdsvilkår for de ansatte i fængslerne.
Vi har lige været igennem en alvorlig sag på Fyn, hvor en fængselsinspektør blev overfaldet af nogle rockere, som tilhører denne gruppe af meget negativt stærke fanger i fængslerne.
Mit spørgsmål er altså: Vil justitsministeren sikre, at de besparelser, som Kriminalforsorgen nu bliver pålagt, ikke rammer de afdelinger i Kriminalforsorgen, som huser disse fanger, så de ansattes arbejdsmiljø ikke skades yderligere?
Vi er sådan set enige i, at man skal benchmarke – eller på dansk: sammenligne sig med hinanden – hvordan man udfører arbejdet; det er sådan set meget fint.
Men det virker lidt, som om justitsministeren ikke mener, at de afdelinger, hvor man har de grupperinger, er værre stillet end de afdelinger, hvor man ikke har dem.
Er det justitsministerens synspunkt?
Lene Espersen (KF), 2005-11-02:
Jeg troede egentlig, at der var noget, der var så indlysende, at man ikke behøvede at gentage det her i Folketinget.
Jeg forstod egentlig heller ikke, at det var det, der lå i hr. Morten Bødskovs spørgsmål, men jeg vil da gerne fastholde, at det naturligvis er væsentligt, at man også tager de personalemæssige hensyn, der er nødvendige på de negativt stærke afdelinger.
Men når det så er sagt, synes jeg altså, at man må forsøge at lægge alle fordomme og alle automatreaktioner lidt væk.
I en situation, hvor jeg mener, det er fornuftigt at gennemføre nogle effektiviseringer, synes jeg ikke, der er nogen, der skal fredes, hvis der er nogle steder, hvor man kan løse opgaverne bedre, og man kan se, at ens kolleger i den anden ende af landet rent faktisk løser opgaven på en mere effektiv måde.
Jeg skal ikke tage stilling til, hvad der kommer til at ske på de negativt stærke afdelinger, for jeg ved det ikke på nuværende tidspunkt.
Jeg kan blot sige, at jeg altså ikke mener, at blot fordi man arbejder et bestemt geografisk sted, behøver man nødvendigvis at have bedre eller ringere arbejdsvilkår.
Jeg kan garantere hr. Morten Bødskov for, at jeg har den helt klare overbevisning, at de afdelinger, hvor der er stærke fanger, skal håndteres med ekstra varsomhed.
Det er baggrunden for, at der i denne regerings periode både før og efter sidste valg er blevet gennemført ganske mange tiltag, der gerne skulle være med til at gøre hverdagen bedre for de ansatte og stække mulighederne for de negativt stærke indsatte for at styre udviklingen, og det er også begrundelsen for, at der er kommet en særlig disciplinærafdeling på Københavns Politigård, så de negativt stærke indsatte, der ikke indordner sig under reglerne og chikanerer og truer personalet, kan blive flyttet dertil.
Morten Bødskov (S), 2005-11-02:
Vi er helt enige i, at der skal ske en skærpet indsats over for de negativt stærke fanger, og i al beskedenhed var det jo den tidligere socialdemokratiske justitsminister, som satte hårdt mod hårdt over for eksempelvis Hells Angels og Bandidos i vores fængsler.
Men min pointe er, at jeg ikke rigtig forstår, at justitsministeren ikke vil komme tættere på, for nu har vi jo været omkring dette spørgsmål i to omgange.
Den 11. oktober antydede justitsministeren, at de midler, der nu skal fordeles, i særlig grad skal gå til de afdelinger, hvor der er problemer med negativt stærke fanger, og hvor der ellers i øvrigt er problemer i Kriminalforsorgen.
Er det et udsagn, som justitsministeren enten har glemt eller ikke længere står ved?
Der er alvorlige problemer på de afdelinger.
Der er alvorlige problemer for de ansatte på grund af de negativt stærke fanger, og jeg syntes, det var udmærket, da justitsministeren sagde, at de afdelinger skulle tilgodeses.
Men det undrer mig lidt, at justitsministeren øjensynligt har glemt, hvad hun sagde, da vi sidst havde spørgsmålet til debat.
Lissa Mathiasen (S), 2005-11-02:
Jeg vil godt sige tak for svaret, men jeg kan ikke lade være med at spørge ministeren, om ikke ministeren kan se, at det giver et helt forkert signal, at man kan købe softguns i legetøjsbutikker.
Det, at det er noget, man kan købe i en legetøjs butik.
Uanset hvor meget man sender ud af materiale med præventiv effekt om, at det ikke må udleveres og bruges af unge under 18 år, giver det jo et helt forkert billede af, at det alligevel er at sammenligne med legetøj, når det er noget, der kan købes i en legetøjsbutik.
Og det, jeg spørger ind til, er, om ikke ministeren kan se, at der vil være en effekt og et meget godt signal i at sige, at det her ikke hører hjemme i en legetøjsbutik, at det her hører hjemme i butikker, hvor man kan købe våben og lignende ting, men væk fra legetøjsbutikkerne, sådan at man klart får skabt en skillelinje mellem, hvad der er legetøj, og hvad der rent faktisk hører til i en våbenhandel.
Lene Espersen (KF), 2005-11-02:
Jeg må sige, at det er dejligt, at den socialdemokratiske retsordfører er så engageret i alle retspolitiske spørgsmål.
Hr. Morten Bødskov var her jo, da jeg besvarede fru Lissa Mathiasens spørgsmål.
Nu er det jo ikke sådan, at jeg kunne finde på at bedrestille hr. Morten Bødskov i forhold til fru Lissa Mathiasen.
Det kan jeg under ingen omstændigheder, og derfor er mit svar sådan set lidt det samme, som det var til fru Lissa Mathiasen: Der er meldt nogle rammer ud til de enkelte institutioner, og her er man lige nu i gang med at se på, hvordan man bedst gennemfører de effektiviseringer, som skal gennemføres i Kriminalforsorgen med virkning fra næste år.
Jeg vil sige, at fra regeringens side har vi lagt meget, meget stor vægt på, at det ikke må gå ud over sikkerheden.
Men en af de ting, jeg i hvert fald er bekendt med, er, at på trods af at negativt stærke fanger jo er et alvorligt problem, har man alligevel valgt at løse det personalemæssige bemandingsspørgsmål lidt forskelligt, alt efter hvor i landet det er, og jeg har sådan set ikke noget imod, at man prøver at benchmarke hinanden og også ser på, hvordan man kan gøre det mest effektivt.
Der var ingen, der kom til skade i forbindelse med episoden, og politimesteren har oplyst, at der efter hans opfattelse har været tale om almindelige drengestreger.
Episoden har ført til, at de to drenge er blevet sigtet for overtrædelse af våbenloven, og de pågældende softguns er blevet konfiskeret af politiet.
Jeg vil gerne understrege, at det allerede i dag er forbudt for personer under 18 år uden politiets tilladelse at besidde eller anvende softguns.
Sagen i Kollund ændrer ikke på min grundlæggende opfattelse, nemlig at det ikke er reglerne om besiddelse og salg af softguns, der er problemet, men derimod den manglende efterlevelse af dem.
Derfor bør vi fortsat koncentrere os om den præventive indsats på området.
Jeg har bedt Det Kriminalpræventive Råd om at udarbejde oplysningsmateriale, som nøje skal fortælle de unge og deres forældre, hvilke regler der gælder for softguns.
Materialet vil inden for den nærmeste fremtid blive udsendt til bl.a. biblioteker, ungdomsklubber, skoler, forhandlere og samtlige politikredse, og jeg forventer, at der med informationskampagner vil blive skabt det nødvendige kendskab til reglen om softguns.
Jeg er samtidig også bekendt med, at Politimesterforeningen tidligere i år har bedt samtlige politikredse uden for København om at indberette, hvis salgstal eller skader vedrørende softguns bliver oplevet som et stigende problem.
Indtil nu har foreningen dog ikke ifølge mine oplysninger modtaget nogen indberetninger herom fra politikredsene.
Jeg finder således ikke på nuværende tidspunkt grundlag for at iværksætte nye initiativer, og jeg kan oplyse, at Politimesterforeningen, som jeg har bedt om en udtalelse i anledning af sagen, er enig i dette synspunkt.
Morten Bødskov (S), 2005-11-02:
Nu har fru Lissa Mathiasen spurgt tre gange, og det er måske for meget forlangt, at man kan få et præcist svar, men justitsministeren har været ude at sige i Fængselsfunktionæren, altså de ansatte i kriminalforsorgens medlemsblad, at der ikke vil ske besparelser på frontpersonalet, fængselsbetjentene, dem, der går mellem de ansatte.
Så må vi vel bare få et klart svar: Har justitsministeren eller har justitsministeren ikke tænkt sig at leve op til det løfte, hun har givet ansatte i kriminalforsorgen?
Lissa Mathiasen (S), 2005-11-02:
»Giver episoden i Kollund i efterårsferien, hvor politiet bliver beskudt med softguns af unge drenge, ministeren anledning til at gribe ind, så sådanne attraplignende våben ikke fremover kan købes i legetøjsbutikker?«
Lene Espersen (KF), 2005-11-02:
Og det var ikke engang de fulde 135 mio. kr., men altså for den resterende del af personalet – med direktoratets undtagelse – 70 mio. kr.
Den model, man skitserede, og som er blevet forelagt både regeringspartierne og Dansk Folkeparti, mente alle var den bedste model set i lyset af, at man selvfølgelig helst vil undgå besparelser og effektiviseringer, men at det var nødvendigt at effektivisere.
Jeg vil sige til fru Lissa Mathiasen, at jeg ikke her kan stå og sige, hvordan man har tænkt sig at gøre det lokalt, men at jeg selvfølgelig forventer, at man lever op til den aftale, der bliver indgået.
Hermed sluttede spørgsmålet.