Søren Krarup (DF), 2006-11-15:
Alle disse vildtfremmede navne, alle disse navne, der ganske umisforståeligt signalerer, at de er kommet meget langvejs fra og har ringe, om overhovedet nogen, forbindelse med dette lille land i Norden.
Vi lever uimodsigeligt i en folkevandringstid; det fortæller et lovforslag som dette.
De moderne samfærdselsmidler har gjort det muligt for mennesker i det, der tidligere var de fjerne, fremmede lande, at nå vore kyster, og nu er de her og søger dansk statsborgerskab for at få et blivende sted.
At vi lever i en folkevandringstid, fortæller et lovforslag som dette for det første, hvor ca. 2.100 voksne personer plus ca. 1.300 børn får dansk statsborgerskab og bliver landsmænd med Jensen, Hansen og Sørensen.
261 er fra Irak, 52 fra Pakistan, 70 fra Iran, 223 fra Bosnien-Hercegovina, 161 fra Somalia, 283 fra Serbien og 186 fra Tyrkiet.
Jeg må indrømme, at jeg spørger mig selv, om gamle Danmark kan kende sig selv igen om et par generationer, og om vi er ved at gøre os fremmede for os selv.
Men Dansk Folkeparti stemmer som bekendt ja til lovforslaget, fordi vi klynger os til et håb om, at disse meget fremmede vil kunne blive danske.
Vi stemmer også ja, fordi de, der er optaget på forslaget, har opfyldt en række krav.
Det er anderledes end i 1980’erne og 1990’erne.
Nu kan man ikke blive dansk statsborger uden at kunne dansk, uden at have et vist kendskab til Danmark, dansk kultur og historie, uden en ren vandelsattest, uden at være gældfri, og uden i det hele taget at være et ordentligt menneske.
Dette opnåede vi med lovgivningen fra sommeren 2002.
Vi understreger også, at alle de mennesker, der er med i lovforslaget, har måttet aflægge løftet i § 2 i indfødsretsaftalen, hvor det hedder: Det er en betingelse for optagelse på et lovforslag om indfødsrets meddelelse, at ansøgeren lover troskab og loyalitet over for Danmark og det danske samfund og erklærer at ville overholde dansk lovgivning og respektere grundliggende danske retsprincipper.
Sådan.
Dette er løftet eller forudsætningen.
Det var dette, bl.a. imamen Akkari lovede i 2004, da han fik dansk indfødsret, hvorefter han i 2005 rejste rundt i Mellemøsten for at sætte denne i brand imod Danmark.
Nej, man kan ikke se et menneske længere end til tænderne.
Og når vi i dag giver dansk indfødsret til disse i henhold til fødsel, opvækst og kultur meget fremmede mennesker, sker det også i et inderligt håb om, at de vil holde det aflagte løfte og vise sig loyale over for deres nye fædreland.
Men når dette er sagt og denne usikkerhed udtrykt, skal det også siges, at jeg glæder mig usigeligt til, at den nye aftale om dansk indfødsret af 8. december 2005 træder i kraft i den forstand, at det er de nye regler, som indfødsret tildeles efter.
Næsten alle i dette lovforslag er jo kommet på loven efter de gamle regler, som vi fandt utilfredsstillende.
For et år siden strammede vi reglerne vedrørende dansk sprog og kendskabet til dansk kultur, historie og samfundsforhold, ligesom man skal have været selvforsørgende i 4 af de sidste 5 år for at opnå dansk indfødsret.
Disse nye regler er ikke slået igennem endnu.
Vi venter det med længsel og en vis utålmodighed.
Vi mener at kunne se af antallet af dispensationsansøgninger i Indfødsretsudvalget, at de vil få en ikke ringe betydning.
Vi ved, at fra den 1. januar 2007 skulle de være endeligt gennemført.
I dag ved denne lov med disse utallige fremmede navne skal det siges, at gennemførelsen af den nye aftale er ventet med meget stor længsel.
Men i henhold til vores aftale stemmer vi ja til dette foreliggende lovforslag og knytter vore håb og vore ønsker til det og til de fremmede, der hermed skal blive danske.