Bjørn Elmquist (RV), 1998-01-27:
Den sag, som vi har på dagsordenen og til diskussion nu, har at gøre med rigsfællesskabet.
Det er ikke meget, vi indtil nu har haft lejlighed til at beskæftige os med det i debatten, men jeg vil godt som indledning på mit ordførerindlæg lige tage den dimension med, for et eller andet sted ude i horisonten er det jo det, der, jeg vil ikke sige, er på spil, men som er med på dagsordenen.
I mit parti, Det Radikale Venstre, håber vi, at rigsfællesskabet vil fortsætte og måske endda komme styrket ud af den omgang, vi her er igennem.
Der er lange historiske og menneskelige relationer mellem Danmark og Færøerne.
Jeg ville som dansker personligt være meget ked af at bryde dem.
Jeg mener også, at vores debatter og vores løsninger får flere og andre dimensioner.
På en eller anden måde er det også, som om vores lilleputrige bliver noget mindre provinsielt i den globale sammenhæng ved den spændvidde, som Færøernes - og altså også Grønlands - deltagelse i rigsfællesskabet tilfører.
Når det er sagt, vil jeg også fastslå, at vi er parate til at respektere færingernes mening i denne sammenhæng.
Jeg håber, at færingerne også mener, og at et flertal på Færøerne føler, at rigsfællesskabet bør forsætte.
Men hvis ikke man gør det, så må man jo træffe en beslutning på Færøerne: at melde sig ud af rigsfællesskabet eller evt. at reducere det. Jeg ville beklage det, men af principielle grunde, har jeg den opfattelse, at vi i vores del af riget må respektere en sådan beslutning ud fra princippet om respekt for folkets ret til selvbestemmelse.
Men lad os nu se, om noget af det, som vi skriver i forslaget til vedtagelse i den mere operative del, det, der peger fremad, ikke kan lykkes: at arbejde for en bedre kommunikation mellem danske og færøske myndigheder.
Det er dog en af de lærer, som vi kan drage her. Der er mange, der siger, at denne sag er præget af meget bagklogskab.
Når vi nu kigger i bakspejlet, så kan vi for det første godt se, at noget af det gik galt, og for det andet, at noget kunne have været gjort anderledes.
Nu gik det hele jo ikke galt.
Færøerne er heldigvis i en situation i dag, hvor den økonomiske krise er anderledes.
Som det blev påpeget forleden dag i dagbladet Information, så er den bankfusion, som her drøftes, altså ikke på fallittens rand i dag. Så vidt jeg husker, blev dens aktiver løseligt anslået til at være 500 mio. kr., så det er altså ikke et hul i jorden eller den rene elendighed.
Der er altså aktiver, og det viser sig, at Færøerne kom igennem.
Jeg hørte før de korte bemærkninger mellem hr. Óli Breckmann og hr. Aage Frandsen om den færøske økonomi, og den har det da bedre i dag, uden at den af den grund er kommet ind i smult vande.
Bagklogskab kan vi i hvert fald bruge til én ting, og det er fremadrettet at prøve at blive lidt klogere: Hvad var det så, vi måske kunne rette op på?
Hvad var det, der ikke var hensigtsmæssigt?
Hvad var det, der gik skævt, som vi kan rette op på?
I så henseende synes jeg faktisk, at vores forslag til vedtagelse, som det her foreligger, slet ikke er så ringe endda.
Det kan godt være, at forslaget er for langt.
Det kan godt være, at vi ikke helt lever op til kravet om de 150 ord. Jeg tror, vi er et godt stykke over.
Jeg har ikke siddet og talt ordene, men vi er et godt stykke oppe over.
Den beretning, der er kommet ud af undersøgelseskommissionen, ville vi se på som et sagligt grundlag for videre færd, og vi har prøvet på, så vidt det overhovedet er muligt, at anlægge en objektiv bedømmelse, få det ind i den store sammenhæng og så se: Hvordan har vi reageret i andre situationer?
Hvordan reagerer vi her?
Vi synes, at det er en rigtig konstatering at fastslå, at der i 1992 blev lagt spor for håndteringen af konsekvenserne af Færøernes økonomiske krise, hvor det allerede af navnet »Finansieringsfonden af 1992« fremtræder tydeligt, og ud fra visse betragtninger - ud fra visse kriterier - så var det en udmærket konstruktion, og der var også af den grund god anledning til for regeringen, som tiltrådte i januar 1993, at overtage den.
Vi kan så bagefter se, at der var visse ting i det, der skulle have været grebet mere hensigtsmæssigt an, f.eks. var det måske for store beføjelser, man gav formanden for bestyrelsen til noget nær egenhændigt at foretage forhandlinger.
Der står, »at Finanstilsynet har optrådt på en sådan måde, at det var uklart for andre, hvilken rolle Finanstilsynet spillede i forbindelse med aktiebyttet, at der var forskellige opfattelser af opgaven som kommerciel eller politisk, og danske myndigheders samlede håndtering af sagen om aktiebyttet var mangelfuld og utilfredsstillende ...«.
Specielt med hensyn til Finanstilsynet synes jeg, det er vigtigt at erindre sig det, som økonomiministeren understregede i sit indlæg heroppefra, nemlig at der er sket en del med Finanstilsynet siden dengang.
Der har været lovrevision, og der er også sket forskellige andre ting, sådan som det også fremgik af vores samråd i PØ-udvalget i onsdags.
Derfor kan ministeren konkludere, som hun gør i det skriftlige oplæg til hendes tale, som jeg står med:
»Der er således efter regeringens vurdering ikke behov for at foretage nye store omorganiseringer i Finanstilsynet.«
Men så fortsætter hun: »Jeg og Økonomiministeriet vil nøje overveje de forhold, som beretningen belyser, og tage de fornødne skridt.
Jeg har bl.a. i sinde at klargøre procedurerne for tilsynets involvering i situationer, der ligger uden for den sædvanlige tilsynsvirksomhed.«
Det rammer jo lige i plet.
Det er det, der skal overvejes nu, og så må vi jo se, om der ud over den revision, der allerede har fundet sted, de omrokeringer osv. osv. er taget tilstrækkelig højde for det, eller om der kan være anledning til at foretage yderligere.
Jeg vil også godt komme ind på det modul i forslag til vedtagelse, der omhandler tjenestemændene.
Og igen vil jeg starte med at citere.
Der står: »Folketinget tager til efterretning, at regeringen vil iværksætte undersøgelser, der kan danne grundlag for en vurdering af, om der kan gøres tjenstligt ansvar gældende over for embedsmænd.«
Det har for os i forhandlingerne om dette forslag til vedtagelse været meget vigtigt at fastholde det princip, der gælder, at Folketinget ikke går ind og træffer beslutning om at rejse sag over for tjenestemænd eller iværksætte en tjenestemandsundersøgelse.
Det er ikke Folketingets kompetence, og den synes vi ikke vi bør udvide i den situation.
Det må også være i de involverede embedsmænds interesse, at sådan noget bliver grebet rigtigt an, så man kan komme på det rene med, om der er noget at komme efter eller ikke.
Og så til sidst: I opfordringerne fra Folketinget hedder det til sidst: »at genforhandle den samlede gældsafvikling, så den sker i et rimeligt forhold til færøsk økonomis bærekraft.«
Det ser vi meget i sammenhæng med andre elementer i opfordringen, bl.a. det, at man fra regeringens side i samarbejde med landsstyret skal undersøge mulighederne for at gøre krav gældende over for Den Danske Bank.
Vi lægger ikke det i denne del af forslaget, at vi hermed giver regeringen en blankocheck over for den færøske gæld.
Vi mener ikke, at der kan blive tale om at skulle eftergive gæld, men vi vil gerne støtte en regering, som i forhandling med landsstyret søger at finde en bæredygtig afviklingstidshorisont for det her.
Vi håber, at dette meget fornuftige forslag til vedtagelse kan finde bred støtte i Folketinget.
Det kan jo være, at der er noget i debatten, som har overbevist nogle af ordførerne, selv om det ville være usædvanligt.