Margrete Auken (SF), 2000-05-26:
Det var jo ganske interessant at høre, at socialdemokraterne sagde, at vi ikke kan sidde her under tredjebehandlingen og vedtage sådan et ændringsforslag, når jeg erindrer den hån, SF blev mødt med ved andenbehandlingen, fordi vi sagde, vi ikke kan sidde her og stemme om en hel masse dramatiske ting, uden at der har været en ordentlig behandling inden.
Jeg tror, der er en hel del hos os, der har det sådan.
Når jeg selv godt alligevel vil knytte et par ord til spørgsmålet om donoranonymitet, er det jo, fordi det er noget, vi ikke i det her Folketing, men tidligere har drøftet utrolig grundigt, fordi det har været knyttet sammen med spørgsmålet om enlige kvinders ret til insemination gennem sædbankerne, og der har i hvert fald mit synspunkt været, at hvis samfundet skal tage ansvaret for børns tilblivelse, så skal vi ikke lave faderløse børn.
Det kunne altså løses ved, at barnet havde mulighed for at finde sin far, og det har været et standpunkt, som både Center for Menneskerettigheder og UNICEF har gjort ganske kraftigt gældende, også løsrevet fra diskussion om de enliges ret.
Man har altså ment derfra, at det i det hele taget var vigtigt, at man fik ind, at barnet ikke af samfundet blev afskåret fra muligheden for at finde ud af, hvem dets far var.
Hvis moderen vil gøre det, så er det hendes ansvar.
Vi kan selvfølgelig ikke lovgive om, hvis hun ikke vil fortælle barnet, hvem faderen er, men hvis samfundet går ind og påtager sig ansvaret, så skal vi ikke som samfund afskære barnet fra det.
Vi skal ikke lave faderløse børn eller
ved ægdonation moderløse børn.
Det er lidt mere mærkeligt, fordi man jo trods alt synes, at den, der har haft barnet inde i maven, er moderen. Dér har jeg haft problemer med, at man pludselig begynder ikke længere at vide, hvem moderen er, men det er jo det, der altså sker nu.
Jeg vil personligt stemme for det ændringsforslag, men vil godt sige til Kristeligt Folkeparti, at det har altså været et udmattende forløb, at man i en stor tale både kommer og siger, man ikke kan, på linje med det jeg sagde ved andenbehandlingen, og kommer med alle de her ændringsforslag, og så kommer man og siger, at nu kan man godt alligevel, fordi man kan få nogle enkelte ting igennem, hvor der står en masse af de andre ting, man ikke bryder sig om.
Der er ikke konsistens i det her foretagende, og det har ikke været nemt at forsvare det ændringsforslag, der nu ligger fra Kristeligt Folkeparti, heller ikke med den
begrundelse, Kristeligt Folkeparti giver, at når man ikke helt kan få stoppet inseminationer, så må man gøre sådan og sådan.
Det er minsandten ikke nogen rar situation at være i.
Jeg vil så stadig væk fastholde, at det her ikke handler om den enes eller den andens fornemmelse i det her Folketing, men om barnets tarv og beskyttelse, og det vil vi sætte i centrum - her er barnet den svage part.
Det, som er så fortvivlende i den udvikling, vi har haft, jeg synes sådan set også i Folketinget, i disse etikspørgsmål, er, at man glemmer, hvem den svage part er, og i stigende grad er det blevet hensigtsmæssighed, økonomi, hensynet til den voksne, der er kommet i centrum for vores lovgivning.
Det er også det, der ligger generelt i forslaget om søskende i fryseren, som jeg stadig væk tillader mig at kalde forslaget, selv om det kan præsenteres som praktisk, at man ikke skal igennem en behandling én gang til, men kan få flere behandlinger med de befrugtede æg, der ligger i dybfryseren. Jeg vil personligt stemme for det, men det er klart, at som i andre spørgsmål stemmer medlemmerne i vores gruppe hver for sig.
Jeg tror, det er en generel holdning i vores gruppe, at vi trænger til at få det her drøftet meget bedre igennem, og det synes jeg er så respektabelt, at jeg sådan er på nippet til næsten selv også at kunne stemme imod det her ændringsforslag, fordi forberedelsen denne her gang har været så dårlig.
Men jeg vil så stemme for det, og så vil vi så bagefter, når vi får hele forslaget til behandling, forholde os til det.