Martin Lidegaard (RV), 2002-01-10:
Transport i Europa og transport i Danmark er blevet to helt afhængige størrelser.
Det er derfor afgørende, at vores fremtidige danske prioriteringer inden for trafikområdet bliver vurderet i både en europæisk og en national sammenhæng.
En fælles europæisk transportpolitik har altid været afgørende for udviklingen af det store marked i Europa.
Det er blevet forudset i Romtraktaten, som vi allerede har hørt i dag, men medlemslandene accepterede det først rigtigt efter vedtagelsen af Maastrichttraktaten, hvor der blev kvalificeret flertal på området, og hvor det kom på fællesskabets budget.
Transportpolitikken har ikke desto mindre også altid indeholdt en række indbyggede dilemmaer, fordi ønsket om økonomisk vækst på den ene side stillede krav om hurtigere og billigere mobilitet, mens vi på den anden side også skal sikre, at mobiliteten, dvs. transporten, har en vis kvalitet og er miljømæssigt bæredygtig.
Derudover har Kommissionen netop i sin grønbog om en europæisk strategi for energiforsyningssikkerheden gjort det krystalklart, at transportsektoren spiller en afgørende rolle, hvis vi skal vende vores store afhængighed af importerede fossile brændstoffer, og hvis vi ønsker et tåleligt niveau for europæisk energiforsyning.
Der er ingen grund til her endnu en gang at gengive samtlige forslag, der efter vores opfattelse udgør et fremragende grundlag for den videre debat om prioritering af fremtidens transport i Europa.
Jeg vil derfor i dag holde mig til de problemstillinger, som forekommer af særlig relevans for Det Radikale Venstre på baggrund af de mange mål, som transportpolitikken skal opfylde.
Her forekommer en ny prioritering mellem de forskellige transportformer helt afgørende.
Væksten i vejtransporten, både for gods og personer, har styrket mobiliteten, men samtidig givet en række problemer for storbyerne, for miljøet, for forsyningssikkerheden og antallet af ulykker med personskade.
Der er med andre ord ikke balance i de forskellige hensyn, som jeg netop ridsede op før.
Det Radikale Venstre ønsker ikke at hindre væksten i Europa ved at lægge skylden for alverdens ulykker på vejtransporten i de europæiske lande.
Den øgede mobilitet er et gode, den udstyrer borgerne og erhvervslivet i Europa med en større frihed, men vi bliver nødt til at gøre vejtransporten mere markedsorienteret, så borgerne og virksomhederne rent faktisk betaler de reelle omkostninger, som bilismen koster i forhold til miljø og trafiksikkerhed frem for f.eks. transport med tog.
Det kan ske ved en fælles forhøjelse af afgifter på benzin, det kan ske ved såkaldt roadpricing eller ved fælles europæiske afgifter på alle de europæiske motorveje, som hvidbogen anbefaler.
I Det Radikale Venstre vil vi gå fordomsfrit til alle disse forslag.
Vi skal sikre, at borgerne og virksomhederne kan vælge mellem lige gode alternativer, når det drejer sig om vejtransport og andre transportformer, og det betyder, at jernbanerne skal være billigere og bedre, ikke mindst i fremtidens Europa.
Det må man så igen sikre, ved at arbejdet med interoperabilitet videreføres, så jernbanenettet har de samme fordele, som vejnettet altid har haft.
Nettet skal prioriteres højt i Europa, når det kommer til fremtidens investeringer, men det er bare en flig af det arbejde, der venter os, hvis vi vil gøre den europæiske jernbane til en succes.
Det gælder også om at koordinere billetter og service.
Målet for Europa må være at gøre togrejser udenlands
lige så attraktive, som vi har gjort det med IC3-tog i Danmark.
I Det Radikale Venstre er vi som sagt ganske positive over for de forslag, som hvidbogen anbefaler, og som i korthed handler om at bruge de midler, vi får, ved at tillempe vejtransporten til det virkelige marked, til at fremme den kollektive transport
, så den bliver endnu bedre og endnu billigere, og så vi undgår, at indsatsen mod vejene får en urimelig social bagside. Når vi så skal udbygge de europæiske jernbaner, bliver det væsentligt, at udbuddet af strækninger og øget liberalisering er med til at øge kvaliteten og økonomien i fremtidens togdrift.
Det betyder ikke nødvendigvis, at de nationale selskaber ikke vil være de bedste til at drive driften, men det betyder, at vi skal have gang i konkurrencen.
Kommissionen har også en række andre forslag til at øge sikkerheden for Europas trafikanter:
I Det Radikale Venstre er vi enige i, at antallet af dræbte og kvæstede i trafikken skal ned.
Derfor er vi åbne for at diskutere harmonisering af vejskilte og signaler.
Vi er åbne for at diskutere øget kontrol af både privat- og godsbilismen via sorte bokse eller fælles chaufførattester.
Luftfarten befinder sig i en speciel situation i øjeblikket, men vi er også her villige til at se på Kommissionens forslag om liberalisering af lufthavnenes tildeling af slots samt at se på sikringen af den civile luftfartstrafiksikkerhed.
Det Radikale Venstre ser frem til de europæiske og danske diskussioner om transport i Europa.
Hvidbogen er et godt udgangspunkt for de videre drøftelser.
Og vi ser frem
til de forslag, der efterfølgende vil komme fra Kommissionen for at nå de mål, som vi er enige om. Samtidig vil jeg også gerne understrege, at vi her i Danmark nu ikke bare skal læne os tilbage og vente på, at hvidbogen udmønter sig i konkrete forslag fra Kommissionen, tværtimod.
Vi bør gå forrest og kæmpe for, at hvidbogens anbefalinger rent faktisk bliver til virkelighed så hurtigt som muligt, og vi bør starte hos os selv ved at styrke Danmarks eget jernbanenet, både for personer og for gods.
I dag foregår 94 pct. af al transport i Danmark med bil.
Bilen er en god opfindelse, men 94 pct. er for meget.
Det er det, vi konkret forstår ved at tænke det europæiske og det danske niveau sammen.
Når vi skal træffe beslutning om dansk transport i de kommende år, bør EU's hvidbog således stå som et fyrtårn i vores beslutninger om balance mellem bilerne og den kollektive trafik.