Brian Mikkelsen (KF), 2004-05-04:
Der er flere ting i det socialdemokratiske forslag, som jeg grundlæggende ikke forstår eller ikke er enig i.
Der står i bemærkningerne til forslaget, at provinsens teaterudbud er blevet væsentligt reduceret de seneste år, og at der er sket en skævvridning af teaterlivet.
Det har jeg meget svært ved at se, og det vil jeg gerne have dokumenteret.
Vi har, som jeg ser det, et meget rigt og varieret teaterudbud i hele landet med en række forskellige teaterudbydere.
Der er de store institutionsteatre; der er landsdelsscenerne, der foruden at være hjemmehørende i henholdsvis Aalborg, Århus og Odense, også har en vis turnévirksomhed; der er Den Jyske Opera, som foruden at være stationært i Århus turnerer i hele landet; vi har Peter Schaufuss Balletten, der er hjemmehørende i Holstebro og ligeledes turnerer i hele landet, og så har Det Kongelige Teater også turnévirksomhed.
De ovennævnte har fået en varig aftale med regeringen og har fået tilført flere penge i den sidste periode til aktiviteter i provinsen.
Endvidere har vi de små storbyteatre i landets store provinsbyer Århus, Aalborg og Odense, og der er egnsteatrene, som sikkert udbyder teater i hele landet.
Endelig har vi de private teaterudbydere, og sidst, men ikke mindst, spiller Det Danske Teater en ganske væsentlig rolle for ikke mindst de mange teaterforeningers scener.
Også provinspuljen, som vi oprettede i 2002, har støttet en række teaterprojekter rundt i landet, ligesom Kunstrådets Fagudvalg for Teater har fokus på støtte til teatre i hele Danmark.
Jeg tror derfor ikke, at nogen borgere i dette land kan siges at bo ret langt væk fra de teatertilbud, der findes.
Vi er rige, meget rige, på disse muligheder.
Det Danske Teater er en meget væsentlig bidragyder til dette store flotte teaterudbud.
Teatret producerede i sæsonen
2002-2003 syv forskellige forestillinger, der tilsammen blev opført i alt 313 gange.
Af de syv forestillinger var de seks for voksne og en var en familieforestilling.
I sæsonen 2003-2004 turnerer Det Danske Teater rundt med seks forskellige forestillinger, og i henhold til teatrets budget planlægges der syv forestillinger i sæsonen 2004-2005, hvoraf de seks forestillinger er nyproduktioner, inklusive en børneteaterforestilling.
Det første element i beslutningsforslaget går på, at finansieringen fra amterne skal baseres på de enkelte amters indbyggertal.
Hertil vil jeg gerne bemærke, at det amtslige tilskud til Det Danske Teater er fastsat af amterne selv, og finansieringen fordeles i dag ud på de enkelte amter efter det såkaldte forbrugsprincip, men om rammen amterne imellem bliver finansieret på den ene eller på den anden måde, gør jo i sig selv ikke rammen større; ligesom for den statslige bevilling er også den samlede størrelse af den amtslige bevilling til Det Danske Teater et spørgsmål om politiske prioriteringer og valg.
Jeg har ligeledes svært ved at forstå argumentet om, at hvert enkelt amt efter den nuværende ordning skulle have et økonomisk incitament til, at Det Danske Teater ikke opfører forestillinger i områder.
Jeg synes, det er udtryk for en kolossal mistillid til de enkelte amters kulturudbud og de enkelte amters tiltro til kultur.
Det er sådan en ultracentralistisk betonholdning, som har grobund i, at man tror på, at alt bare skal dirigeres fra Slotsholmen af, og så bliver alt bare godt.
Ingen af os, hverken stat, amter eller kommuner, fører vel kulturpolitik og afsætter midler til kulturelle formål i et håb om, at der ikke kommer publikum.
Vi ønsker vel alle, at de kulturpolitiske initiativer og kulturpolitiske aftaler, som vi indgår, resulterer i et mangfoldigt og rigt kulturliv.
Under alle omstændigheder mener jeg, at det er amternes egen beslutning, hvordan de vil fordele bidraget til Det Danske Teater imellem sig.
Jeg vil i relation til den del af forslaget gerne nævne, at i regeringens forslag til en strukturreform indgår det, at staten overtager det fulde økonomiske ansvar for Det Danske Teater som et af landets kulturelle fyrtårne.
Jeg vil gerne igen tillade mig at henvise til det, jeg sagde om egenindtjeningen under behandlingen af beslutningsforslaget om DST-teatrene, for de betragtninger gør sig også gældende for Det Danske Teater.
Jeg tror simpelt hen, at forslagsstillerne har misforstået noget omkring egenindtjeningskravet og det, der knytter sig til det. Til gengæld er jeg helt enig med forslagsstillerne i, at Det Danske Teater præsterer et godt stykke arbejde og også udfylder en meget væsentlig rolle som turnéteater rundt i alle kroge af samfundet.
Jeg tilkendegav da også allerede under teaterforhandlingerne i efteråret, at jeg var villig til at se på Det Danske Teaters økonomi, der, og det er vi alle enige om, er lidt stram i forhold til de ambitioner, som vi har med teatret.
I Kulturministeriet har vi derfor gennem en periode haft konstruktive drøftelser med Det Danske Teater om dets virksomhed, og jeg har på den baggrund besluttet at forhøje dets tilskud med 3,7 mio. kr., hvoraf de 1,1 mio. kr. tidligere har gået til en børneforestilling.
Med andre ord et substantielt beløb til dets aktiviteter.
Det betyder altså, at Det Danske Teater i sæsonen 2005-2006 nu kan producere syv forestillinger, og med syv nyproduktioner om året ligger Det Danske Teater på et meget højt og flot niveau.
Det vil sige, at vi selvfølgelig ikke kan stemme for det socialdemokratiske forslag.
Ud over at vi selv har besluttet at forhøje tilskuddet til Det Danske Teater, så handler
al kulturpolitik altså ikke om økonomi.
Det handler om indhold, det handler om nogle ideer til, hvordan vi - i det her tilfælde - får bredt teaterproduktioner ud til flest mulige danskere.