Elisabeth Arnold (RV), 2003-12-10:
Ja, det er jo et stort lovforslag, vi har til behandling her på basis af en meget, meget voluminøs betænkning, men det har alligevel været spændende at sætte sig ind i området, og jeg er da lidt ked at, at regeringspartierne kun lader sig repræsentere af en ordfører i dag, som ikke engang er særlig begejstret for at blive spurgt om ting til korte bemærkninger.
Men det må vi tage med, og det skal i hvert fald ikke afskrække Det Radikale Venstre fra at sige sin mening om det her fremlagte lovforslag.
Først vil jeg gerne sige lidt om Straffelovrådets arbejdsvilkår.
Straffelovrådet er jo nedsat i 1960 og er altså et permanent råd og har så haft forskellige opgaver.
I 1999 fik de af den tidligere regering til opgave at udarbejde en samlet gennemgang af straffeloven, så man fik en logisk og balanceret måde at idømme straffe på, så man fik en fornemmelse af, at tingene hang sammen, og der var den fornemmelse, at legemsangreb blev straffet hårdere end forbrydelser mod formuegoder.
Men efter regeringsskiftet i 2001 fremsatte
den nye regering meget hurtigt nogle forslag til strafskærpelser og meddelte derpå Straffelovrådet, at uanset hvad Straffelovrådet kom frem med, så vedtog regeringen nu disse strafskærpelser, og de burde så også indarbejde dem i deres betænkning. Endvidere fik de besked på at skynde sig og blive færdige inden for et halvt år.
Det kunne Straffelovrådet naturligvis ikke.
Og når man læser betænkningen, kan man se, at der utallige gange står, at hvis vi havde haft mere tid, så ville vi gerne have omdefineret nogle af forbrydelserne, hvis vi havde haft mere tid, ville vi kunne komme med et gennemarbejdet forslag om disse forskellige detaljer. Resultatet er, at de mange gode intentioner og de utvivlsomt gode kræfter, der har siddet i Straffelovrådet, må have følt sig temmelig meget til nar, fordi Folketinget indimellem jo vedtager ting fuldstændig hen over hovedet på eksperterne, de er jo måske også bare smagsdommere, der lader sig hylle i vanetænkning, hvad ved jeg. Men i hvert fald er de gode intentioner ikke kommet frem på en måde, så man kan sige, at nu ligger der et vældig godt forslag til en moderniseret straffelov. Selv det gode, der er i Straffelovrådets betænkning, på de dårlige vilkår de har arbejdet, genfindes altså ikke i regeringens lovforslag nr. L 99.
Man har plukket nogle ting, som man gerne vil have strammet.
Dem har man foreslået.
Så man må sige, at der virkelig er sat fingeraftryk i den helt store stil på det forslag, der er her.
Fra Det Radikale Venstres side vil vi sige, at vi synes, det er en glimrende idé at opremse nogle kriterier for, hvad der skal være formildende og skærpende omstændigheder ved straffastsættelsen, som det er foreslået i lovforslaget.
Det synes vi er en god idé.
Selv om man selvfølgelig kan sige, at man derved giver domstolene nogle retningslinjer, som de måske synes de godt kunne administrere selv uden at få besked på det fra Folketingets side, så er formålet, som det er beskrevet i Straffelovrådets betænkning, jo netop at gøre strafudmålingerne mere forståelige og mere logiske for folk, som skal bedømme dem ude i det almindelige, virkelige liv.
Det vil man kunne komme i møde ved at få disse opremsninger af formildende og skærpende omstændigheder.
Det er også for vores vedkommende i orden at justere strafferammerne for noget af den mere moderate kriminalitet, hvis man kan sige det på den måde. Men vi synes, det er jammerligt at se på de gentagelsesbestemmelser, som er foreslået.
10 års varighed for gentagelsesskærpelser er ren symbolpolitik, det virker ikke forebyggende, og det virker ikke på nogen måde kurerende på tilbagefaldskriminalitet.
Der er overhovedet ikke nogen antydninger af forslag til, hvad man skal gøre over for de unge, som begår gentagen kriminalitet.
Ministeren svarer den 25. november til Ritzaus Bureau, at hun ikke har overvejet andre muligheder end disse gentagelsesbestemmelser.
Det synes jeg ærlig talt er for sølle.
Vi bryder os heller ikke om, at man nedsætter alderen fra 18 år til 15 år for, hvornår uret begynder at tælle for den næste form for kriminalitet, hvornår der skal bygges videre i systemet.
Så er der de specifikke strafskærpelser.
Straffene er i forvejen høje, og man må forudse, at den højeste tidsbestemte straf på 16 år om få år bliver for lav, fordi man nu allerede går op og bruger andre og nye kriminalitetsformer, som skal have den højeste tidsbestemte straf, som den er i øjeblikket. Jeg forudser, at hvis det her fortsætter, vil der i løbet af få år komme krav om, at den højeste tidsbestemte straf forhøjes fra 16 år til måske 20 år, ellers kommer vi igen til at ramme loftet.
Så vil jeg sige, at nogle af argumenterne for skærpelser er uigennemtænkte.
Der blev i 1992 indført en temmelig kraftig skærpelse for trusler mod vidner.
Der er afsagt et par hundrede domme om trusler mod vidner i den forløbne periode, ingen af dommene har været på over 3 år, så der er masser af plads i den nuværende strafferamme. Gennemsnitsstraffen for trusler mod vidner er i øjeblikket på 5 måneder.
At man så forhøjer strafferammen, hvilket ikke er foreslået af Straffelovrådet, synes jeg simpelt hen bare er symbolpolitik, som jeg ikke synes er regeringen værdig.
Vi er også i Det Radikale Venstre imod den antydning af, at man kan indgå handeler.
Man fristes jo til at sige, at det så skal være en gennemførelse af regeringens nye mantra om noget for noget, men vi vil gerne have ministeren til at afkræfte, at det er det, der er meningen.
Det kan ikke gælde inden for strafferetsplejen.
Det håber vi ikke kan være meningen.