Lene Espersen (KF), 2006-10-26:
Jeg vil gerne indlede med at takke for en god debat, synes jeg, om gruppesøgsmål og om hensigten med det lovforslag, som regeringen har fremsat.
Og jeg vil egentlig godt starte med at komme med et par helt generelle betragtninger om lovforslaget.
Det er helt korrekt, som mange har fremhævet, at baggrunden for, at regeringen har fremsat det her forslag, jo er, at det må antages, at det i en lang række sager ikke kan betale sig for enkeltpersoner at føre en retssag for at få deres krav indfriet, f.eks. over for en virksomhed, enten fordi kravet ganske enkelt beløbsmæssigt er så lille, at det ikke kan svare sig med de sagsomkostninger, der er forbundet med det, eller fordi man måske synes, at det er temmelig uoverskueligt i en stor, kompliceret sag at løfte sagen selv, hvis den har påvirket tusindvis af mennesker, der har det samme krav.
Derfor har regeringen bl.a. som et led i regeringens globaliseringsudspil valgt at fokusere på, hvordan vi kan sikre forbrugerne mest muligt, hvordan vi kan sikre en bedre konkurrence, og der har svaret bl.a. været indførelsen af gruppesøgsmål.
Der har været lidt diskussion her i dag om ejerskabet af det her forslag.
Jeg vil sige, at jeg har set positivt på det og har arbejdet aktivt for det, også i det globaliseringsarbejde, der har været.
SF har været meget optaget af, at reglerne blev indsat i retsplejeloven, så det her blev muligt.
Og frem for at skændes om, hvem der har eller ikke har ansvaret for det, synes jeg sådan set, det er på sin plads at sige, at der i hvert fald er nogen her, der har talt om det i mange år.
Noget af diskussionen i dag har jo gået på den – kan man sige – centrale afvejning, som regeringen har måttet foretage: Skal man som udgangspunkt vælge en tilmeldingsmodel, altså en model, hvor de personer, der ønsker at være med i en retssag, selv tilmelder sig, eller skal man ønske en frameldingsmodel, altså en model, hvor alle, der er berørt af kravet, i princippet er med, hvis ikke de melder fra selv?
Retsplejerådet, som jo har lavet udkastet til lovforslaget, har gjort sig nogle grundige overvejelser om, hvilken model der måtte være den bedste.
Det fremgår også af lovforslaget, hvad det er for opfattelser, der har ligget til grund for, at Retsplejerådet er nået frem til at anbefale regeringen en tilmeldingsmodel.
Det er jo først og fremmest, at med en tilmeldingsmodel kan retten under retssagen få og ved afgørelsen af sagens realiteter have et præcist kendskab til, hvem dommen har bindende virkning for, og at der ikke kan gøres indgreb i den enkeltes ret til at råde over egne retsforhold.
Jeg er bekendt med, som også flere ordførere har været inde på undervejs, at Forbrugerrådet og andre har en anden principiel retspolitisk indfaldsvinkel til spørgsmålet.
Men jeg vil meget gerne sige meget, meget klart her, at som udgangspunkt synes jeg, det er rigtigt, at hvis folk skal involveres i en retssag – også med de konsekvenser, der er, hvis man taber retssagen, for intet er jo givet på forhånd – er det mest rimeligt at vælge en tilmeldingsmodel, og det er altså også det klare udgangspunkt for lovforslaget.
Jeg er meget enig i de betragtninger, som fru Birthe Rønn Hornbech og hr. Tom Behnke kom med undervejs, men som også hr. Poul Henrik Hedeboe var inde på.
Vi tror faktisk, at det klogeste er at bevare de grundpiller, der er i vores retssamfund, og derfor synes jeg, det er med en meget nøje balanceret tilgang til spørgsmålet, at Retsplejerådet er kommet med sit forslag.
Fru Karen Hækkerup var i sit indlæg inde på en vis socialdemokratisk bekymring over, at Forbrugerrådet ikke kan få lov til at føre sager, men jeg kan berolige fru Karen Hækkerup: Forbrugerrådet får masser af lejligheder til at føre forbrugersager som grupperepræsentant.
Der er overhovedet ikke nogen begrænsninger, hvis Forbrugerrådet er den rigtige til det.
Det, der alene er tale om, er, at når man fraviger det almindelige tilmeldingsprincip og overgår til det andet princip, nemlig frameldingsmodellen, hvor folk ikke bliver spurgt, om de vil være med i en retssag, men bare er med, hvis de ikke råber op, skal der stilles særlige saglighedskrav til den repræsentant, der skal føre sagen.
Til hr. Peter Skaarup, som var ret skeptisk over for frameldingsmodellen, kan jeg sige, at jeg synes faktisk, Retsplejerådet har foretaget nogle ganske fornuftige og afbalancerede afgrænsninger for, hvornår frameldingsmodellen kan finde anvendelse.
Det er klart, og det har jo også været regeringens udgangspunkt, at frameldingsmodellen kun kan anvendes, når det er klart, at kravene på grund af deres ringe størrelse i almindelighed ikke kan forventes fremmet ved individuelle søgsmål.
Det er præciseret, at retten normalt kun kan give tilladelse til at anvende frameldingsmodellen, når det enkelte krav ikke overstiger ca. 2.000 kr., og jeg synes altså, det er meget væsentligt, at der er kommet en klar afgrænsning af, hvornår denne model, som jo er mere vidtgående, kan finde anvendelse.
Omvendt vil jeg sige til Dansk Folkeparti, at jeg mener, det er nødvendigt også at have en frameldingsmodel, så vi får dækket den svage forbruger ind.
I tilfælde af små pengekrav er forbrugeren måske ikke opmærksom på, at f.eks. en bank har snydt med et gebyr på 100 kr. eller lignende, og her synes jeg ikke, det er retfærdigt, at der er folk, der, på grund af at de måske ikke holder avis eller ser tv, afskærer sig selv fra at kunne være med.
Som jeg også allerede har sagt i mit svar til fru Karen Hækkerup, har vi også lavet den afgrænsning, at det alene er Forbrugerombudsmanden, der kan være grupperepræsentant i sådanne gruppesøgsmål.
Dermed er der også sikkerhed for, at sagsbehandlingen er underlagt et almindeligt saglighedskrav, og det synes jeg er meget vigtigt at fremhæve.
Til fru Elisabeth Geday vil jeg også sige tak for en, synes jeg, meget flot tale med en meget, meget god indledning med eksempler på, hvorfor det faktisk er nødvendigt at indføre gruppesøgsmål i dansk ret.
Fru Elisabeth Geday problematiserede, og det var der også flere andre som gjorde undervejs, at det altså kan koste noget at tabe en retssag.
Der er en risiko forbundet med det, det er jeg klar over, men jeg tror bare, at vi i hvert fald vil opleve krav om adskillige sager, hvis det var omkostningsfrit, såfremt man tabte dem.
Jeg tror ikke, det var det, fru Elisabeth Geday helt præcist mente, men jeg vil sige, at vi i hvert fald har gjort det til en del af lovforslaget at prøve at præcisere, hvor store omkostningerne kan blive for den enkelte, hvis man taber sagen.
Jeg kan forstå på hr. Poul Henrik Hedeboe, at også SF støtter forslaget, og det er vi glade for, for SF er faktisk dem, jeg først har hørt foreslå gruppesøgsmål anvendt.
Jeg er glad for den positive indfaldsvinkel til forslaget.
Vi må under udvalgsbehandlingen besvare spørgsmål, også om hvad der mere dybgående ligger til grund for regeringens valg og fravalg, og jeg håber i hvert fald på, at et bredt flertal ender med at kunne stemme lovforslaget igennem, fordi det er et meget stort fremskridt for forbrugerne og med henblik på at sikre mere konkurrence.
Fru Line Barfod havde lidt at de samme betænkeligheder, som jeg lige har redegjort for, og så rejste fru Line Barfod – man kan næsten sige på vanlig vis, for fru Line Barfod befinder sig jo også ude i den virkelige verden – de praktiske problemer, der bl.a. er med hensyn til forsikringer og retshjælp osv.
Det vil jeg foreslå at vi ikke trætter Folketinget med en teknisk gennemgang af, men jeg medvirker naturligvis meget gerne til, at vi får det ordentligt belyst under udvalgsarbejdet.
Alt i alt vil jeg sige, at jeg er glad for, at der på trods af uenighed om nogle af punkterne alligevel tegner sig en meget bred opbakning til, at gruppesøgsmål indføres som en ny måde at føre retssager på i Danmark.