runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Troels Lund Poulsen (V), 2002-04-18:
Venstre har snart i mange år ført en etkinapolitik.
Det er kun stater, der kan få medlemskab af WHO, og det er en kendt sag, at Taiwan fører en politik, der skal forsøge at ændre dette forhold.
Det er også kendt, at Kina ikke just er begejstret for den politik.
Vi mener, at denne sag har mindre at gøre med sundhed og mere at gøre med den strid, der foregår mellem Kina og Taiwan, og indtil uoverensstemmelserne er bilagt, tilslutter vi os derfor regeringens og EU's etkinapolitik.
Vi mener, at en optagelse i WHO måske er første skridt i retning af at ændre Taiwans status, og hvis Taiwan kan få observatørstatus i WHO, hvad så med de mange andre organisationer, der hører under FN, og som jo egentlig er forbeholdt stater? Venstre mener, at forholdet mellem de to lande skal afklares på fredelig vis og indbyrdes mellem de to lande og ikke ved unødig indblanding fra lande som Danmark.
Det er netop derfor ikke noget positivt forslag at give Taiwan observatørstatus i WHO, hvor prisværdigt det end måtte synes.
Vi tror i stedet, at der med tiden vil foregå en så stor integration i området, at landene fredeligt kan løse de problemer, de har haft med hinanden.
Det mener vi på baggrund af de sidste 25 års begivenheder, der alt i alt har ført til en generel afspænding de to lande imellem.
I Venstre lægger vi vægt på, at både Taiwans og Kinas regeringer har været medvirkende til dette på trods af de skærmydsler, der har været fra tid til anden.
Men det er Kina, vi anerkender, ikke Taiwan.
Når det er sagt, må vi også sige, at vi i Venstre bestemt er venligt stillede over for Taiwan.
Vi er positivt stemt over for landets nylige demokratisering, og vi hilser den stadige opbygning af et demokratisk styre, som vi har set i Taiwan i de seneste år, velkommen.
Vi ønsker selvfølgelig, at det civile samfund og demokratiet styrkes yderligere, og der er masser af områder, hvor vi kan støtte Taiwan i den retning.
En af de største triumfer for Taiwan på den front har været optagelse i WTO.
Vi går også aktivt ind for at styrke handelsforbindelserne med Taiwan.
Landet er EU's elvtestørste handelspartner, og som liberale går vi ind for en yderligere forstærkning af bl.a. de handelsmæssige forbindelser
, fordi vi mener, at indbyrdes afhængighed styrker den fredelige sameksistens. Endelig går vi ind for, at Taiwan kommer til at nyde godt af det arbejde, som udføres i WHO.
Vi vil på ingen måde se passivt til, mens den sundhedsmæssige tilstand i Taiwan forringes som følge af etkinapolitikken, men det mener vi
heller ikke er tilfældet.
Vi støtter derfor samarbejdet mellem WHO og Taiwan, men vi er ikke indstillet på at give observatørstatus.
Vi mener, at det mere vil være til skade
end gavn for forholdet mellem Kina og Taiwan at give sidstnævnte observatørstatus i WHO
Med disse betragtninger kan jeg meddele, at Venstre ikke kan støtte forslaget.
Per Stig Møller (KF), 2002-04-18:
Tildeling af observatørstatus vil ikke stemme overens med Danmarks og EU's etkinapolitik.
Ligeledes er det tvivlsomt, om Taiwan passer ind i de retningslinjer og den praksis, der har udviklet sig med hensyn til tildeling af observatørstatus i Verdenssundhedsorganisationen WHO og Verdenssundhedsforsamlingen WHA, fordi kun stater kan ansøge om optagelse i Verdenssundhedsforsamlingen.
I Taiwans tilfælde gælder det, at et antal af WHO's medlemslande, som anerkender Taiwan og ikke Folkerepublikken, på vegne af Taiwan har søgt om optagelse som observatører i gruppen af territorier.
Der er her tale om, at områder, der ikke er ansvarlige for deres egen udenrigspolitik, kan blive optaget i denne kategori.
I modsætning til disse områder fører Taiwan jo i høj grad - og heldigvis for det - sin egen udenrigspolitik.
Sagen har jo været søgt rejst i WHA siden 1997.
Den har endnu ikke været til behandling, da der ikke har kunnet samles flertal herfor.
Det ventes, at der igen ved samlingen i år vil blive stillet forslag om at behandle
taiwanesisk observatørstatus.
EU støtter, at Taiwan inddrages i et internationalt samarbejde, i det omfang det er muligt i henhold til vores etkinapolitik, dvs. inddragelse i samarbejde, som ikke kræver anerkendelse som selvstændig stat - for ellers bryder man etkinapolitikken - eller indebærer anerkendelseslignende skridt.
Og der kan man jo tage et eksempel, hvor det er lykkedes, det er WTO-medlemskabet, som er et godt eksempel på dette.
I EU har det hidtil været holdningen, at taiwanesisk observatørstatus i WHA ikke stemte overens med EU's etkinapolitik.
Sagen er i denne tid igen til drøftelse i EU-kredsen, der er bare ikke udsigt til enighed om at ændre EU's politik i denne sag.
Der pågår således arbejde for at sikre, at Taiwan på det sundhedsmæssige område, som beslutningsforslagsstillerne med rette fremhæver som væsentligt, ikke kommer til at lide under ikke at have observatørstatus i WHO.
Dette arbejde er ikke tilendebragt, men bl.a. fra dansk side søger vi i EU aktivt at fremme dette arbejde, så der snarest kan findes en pragmatisk løsning.
Dette ligger helt på linje med de udtalelser, som EU-kommissær Fischler citeres for i beslutningsforslaget i forbindelse med behandling af Europa-Parlamentets resolution, og jeg kan varmt støtte og bekræfte, at regeringen arbejder aktivt for, at Taiwan får mulighed for i praksis at nyde godt af WHO's arbejde.
Og det er jo det, der er det væsentlige.
Vejen frem må være at finde pragmatiske løsninger, som muliggør et samarbejde mellem Taiwan og WHO.
Angående etkinapolitikken skal forslagsstilleren også være opmærksom på, at Taiwans præsident jo ikke siger det samme som præsident om forholdet til Kina og etkinapolitikken, som han sagde før, han blev præsident.
Man ønsker ikke en konflikt på formalia.
Det væsentlige er, at vi får hjulpet Taiwan ind i de fordele, der er ved at have observatørstatus i WHO, og de fordele arbejder vi altså på at skaffe Taiwan uden at skabe en unødvendig konflikt.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-04-18:
Til udenrigsministeren
: Den sammenligning, jeg foretog, med hensyn til udviklingen i de østeuropæiske lande, er, at fattigdommen er blevet større, især i byerne.
Det er en notorisk kendsgerning, og det skyldes, at man har privatiseret virksomhederne uden at etablere et socialt sikkerhedsnet.
Det er virkningen af EU's regler, men det kan vi tage en mere dybdegående debat om en anden dag.
Men jeg stillede nogle spørgsmål om en artikel, der har været i Børsen med hensyn til sponsorater, og det vil jeg godt bede udenrigsministeren besvare.
Undskyld.
Hvis jeg har været uopmærksom på det punkt, så undskylder jeg det, hr. minister.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-04-18:
Det skal jeg gerne tjene hr. Keld Albrechtsen i, selv om han jo godt kender svaret, for han har hørt det mange gange før.
Regeringen har en klar offensiv linje på det punkt, og også med regeringens forslag, når det gælder udviklingsbistanden, vil Danmark ligge absolut i front i hele verden med hensyn til udviklingsbistand. Jeg kan i øvrigt fortælle hr. Keld Albrechtsen, at det, der er regeringens hensigt i den gennemgang af Danmarks internationale bistand, som vi i øjeblikket er i gang med, er at give den danske internationale bistand en stærkere miljøprofil, end den har haft hidtil.
Så der er ikke noget at komme efter.
Danmark vil kunne møde frem som nation på Johannesburgtopmødet og være i front.
Men Danmark vil også som formand for EU kunne varetage et effektivt formandskab og med styrke føre de synspunkter frem, som EU har besluttet at føre frem, nemlig et oplæg til en global aftale, som skal give udviklingslandene bedre udviklingsmuligheder, samtidig med at udviklingslandene forpligter sig til god regeringsførelse.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-04-18:
Jeg synes, der var et markant vigtigt spørgsmål, som statsministeren ikke besvarede, ikke kom ind på.
Det var spørgsmålet om, hvordan statsministeren forestiller sig, at han med succes kan lede Johannesburgtopmødet for EU's vedkommende, når han samtidig repræsenterer en regering, der selv har opgivet den danske miljømålsætning om bæredygtighed, og som selv skærer ned på ulandsbistanden.
Det synes jeg er et meget centralt spørgsmål, for den danske regering møder jo tomhændet frem med et kæmpemæssigt forklaringsproblem.
Det synes jeg ikke statsministeren forholdt sig til.
Der blev ellers stillet mange spørgsmål om det, især i den første halvdel af debatten.
Det bliver et kæmpeproblem for statsministeren i forbindelse med varetagelsen af det danske formandskab, og derfor synes jeg, at det havde været rimeligt, at der havde været en kommentar til det.
Jann Sjursen (KRF), 2002-04-18:
Det er selvfølgelig trist efter en lang debat at skulle skuffe Enhedslisten her på falderebet, men når Kristeligt Folkeparti ikke kan støtte Enhedslistens forslag til vedtagelse, skyldes det bl.a. den første pind i vedtagelsen, der vedrører mellemøstenkonflikten og de aftaler, som er indgået mellem EU og Israel.
Vi er ikke enige i det, der står i den pind.
Det er et af argumenterne.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-04-18:
Mit spørgsmål er affødt af hr. Jann Sjursens allersidste bemærkning, for jeg er meget skuffet over og forstår slet ikke, at hr. Jann Sjursen ikke kan stemme for Enhedslistens forslag til vedtagelse.
Villy Søvndal (SF), 2002-04-18:
Det er til fru Charlotte Antonsen, der stadig væk ikke forstår visdommen i vores sikkerhedspolitiske synspunkter.
Jeg må sige, at jeg forstår det ikke helt, også fordi vi har brugt hele 4 timer af Folketingets arbejdstid i dag til at diskutere det.
Jeg synes, vores position er meget klar.
Vi ønsker ikke EU som en militær stormagt.
Vi ønsker at satse på andre udviklinger end militær udvikling, og selv tror jeg, at hvis fru Charlotte Antonsens hedeste drømme om forsvaret blev opfyldt, ville vi jo aldrig nogen sinde kunne etablere et europæisk forsvar, der bare procentvis målte sig med den amerikanske styrke.
Så jeg forstår det simpelt hen ikke, jeg mangler det analytiske argument: Hvorfor skal vi lave en fjerde forsvarsformation ved siden af NATO, SHIRBRIG og de styrker, vi sammensætter til situationen?
Jeg forstår det ikke.
Jeg forstår det som en uforløst drøm, og de kan jo tit være svære at komme i nærheden af, men jeg forstår ikke det analytiske argument for nødvendigheden af det.
Til hr. Lars Barfoed, som jeg synes i virkeligheden bekræftede det, jeg citerede europaministeren for, nemlig at loftet er her; de videre forhandlinger kan kun bringe beløbet nedad.
Min bekymring er jo ikke kun at være omhyggelig med skatteborgernes penge.
Det ligger jo i naturen for en SF'er at være det, om man så man sige.
Men jeg synes også, der er et retfærdighedssynspunkt, der hedder: Er det fair konkurrence at bede polakkerne om at konkurrere frit med et vesteuropæisk 100 pct. substitueret landbrug, samtidig med at de kun får en fjerdedel i støtte?
Er det fair konkurrence også i forhold til liberale læresætninger?
Det synes jeg er det moralske problem i den model, der ligger nu.
Lars Barfoed (KF), 2002-04-18:
Det var lige til det med landbrugsordningerne.
Jeg synes, at når man hører hr. Villy Søvndal tale om landbrugsordningerne i forhold til ansøgerlandene, kunne man meget let få det indtryk, at hr. Villy Søvndal simpelt hen ikke synes, at EU kan bruge penge nok på at yde landbrugsstøtte til de nye ansøgerlande.
Det synes jeg i hvert tilfælde er en myte, som hr. Villy Søvndal skulle have mulighed for at aflive.
Jeg fæstnede mig lidt ved, at hr. Villy Søvndal citerede europaministeren, lidt frit synes jeg, i hvert fald i forhold til det, jeg har hørt europaministeren sige, for hr. Villy Søvndal brugte det udtryk, at europaministeren skulle have sagt, at under forhandlingerne kan det kun blive endnu værre.
Det, jeg har hørt europaministeren sige, og det er jeg sådan set enig med europaministeren i, er, at nu er der afsat de midler fra EU's side, der kan afsættes til støtte til de nye ansøgerlande, og man må regne med som et faktum, at mere bliver der ikke ud af det.
Hvis det endelig er, så kan der kun blive færre penge til dem.
Ud fra en forhandlingsmæssig situation, hvor vi vel ikke sådan skal ødsle med EU's og dermed i sidste ende skatteborgernes penge, er det så ikke meget fornuftigt at lægge det fast over for ansøgerlandene i et forhandlingsforløb, at flere penge bliver der altså ikke?
Så kan man forhandle ordningen inden for det rammebeløb.
Charlotte Antonsen (V), 2002-04-18:
Jeg får ikke svar på mit spørgsmål.
Altså hvad ønsker SF på det sikkerhedspolitiske område?
I den debat, der var lige før denne debat, havde SF meget travlt med at tale om, hvad EU skulle gøre uden om USA, at EU skulle gå foran, og man hængte i det hele taget sin hat på EU's sikkerhedspolitik bl.a. i Mellemøsten. Så kommer hr. Søvndal her og gentager det, der har været SF's gamle politik for 1 år siden, om, at man ikke bryder sig om en EU-forsvarspolitik, og jeg går ud fra i den forbindelse, at man så foretrækker NATO.
Vil man det hele afhængig af, hvad det er for en sag, der er på dagsordenen?
Er der overhovedet noget bæredygtigt tilbage i SF's forsvarspolitik?
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-04-18:
Jeg må nok sige, at da jeg hørte skatteministerens lange tale om, hvor komplicerede kontrolforanstaltningerne skulle være, blev jeg måske lidt bekymret over mit tilsagn om at stemme for lovforslaget.
Så kom jeg til at overveje: Hvad nu hvis en kommende regering ønsker at afvikle det her forslag igen?
Så skal man altså i mange, mange år til dagenes ende operere med en liste over de kunstværker, der er indkøbt med skattefradrag på et tidspunkt.
Vi bør vist lige overveje, hvordan det egentlig kommer til at forholde sig.
Det kan vi stille et skriftligt spørgsmål om, så vi får svar på det.
Hvis det så er mig tilladt lige at komme med en enkelt bemærkning til hr. Søren Søndergaards bekymring over de her folkemasser, der vil vælte ind for at se den kunst, de har betalt for: Jeg vil sige, at hvis ikke tilstrømningen bliver større end på kunstmuseerne, hvor det, de indtil nu har betalt for, jo hænger, så bliver problemet til at overse.
Peter Skaarup (DF), 2002-04-18:
Der er i forvejen en handel mellem Taiwan og Kina, som er begyndt vældig godt, og der er på forskellig vis en udveksling mellem de to lande af borgere, der selvfølgelig er interesserede i at se deres slægtninge, fordi landet blev delt op i sin tid.
Der er vældig store handelsforbindelser mellem Taiwan og resten af verden, Taiwan er lige blevet optaget i WTO, og hvad er så problemet i, at de bliver observatører i Verdenssundhedsorganisationen?
Det har jeg altså svært ved at forstå.
Jeg vil godt spørge hr. Troels Lund Poulsen
: Hvad er årsagen til, at Taiwan nu er blevet optaget i WTO, altså Verdenshandelsorganisationen, men åbenbart ikke kan få observatørstatus i Verdenssundhedsorganisationen?
Hvor er den store forskel?
Som jeg sagde før, tror jeg, at hvis såkaldte støttepartier vil spille med musklerne over for regeringen, er det klogest at gøre det uden for offentlighedens søgelys, og så vidt jeg husker, gør vi det af og til, og det skal vi blive ved med.
Men det, der er det afgørende spørgsmål for mig, er observatørstatus for Taiwan i WHO, og her savner jeg, at Det Radikale Venstre i debatten i dag viser den samme omsorg for Dansk Folkepartis position i sagen om, hvorvidt Taiwan kan optages som observatør i WHO.
Jeg synes, at hr. Anders Samuelsen ligesom er inde på et spor, som vi ikke kan bruge til ret meget.
Det Radikale Venstre kalder sig også i dag et frisindet, vel nærmest liberalt parti, men kan ikke gå ind for, at et lille demokratisk land ovre østpå kan få lov til at få observatørstatus i WHO.
Jeg fatter slet ikke, at Det Radikale Venstre vil indtage en sådan position.
Søren Søndergaard (EL), 2002-04-18:
Jeg forstod heller ikke helt det med samhandelen, men det får
vi nok svar på lige om et øjeblik.
Men hvad var det egentlig, der blev sagt med hensyn til spørgsmålet om at fremprovokere en konflikt?
Det begynder ligesom at ligne en tendens i regeringens udenrigspolitik, for det var i virkeligheden også sådan, jeg opfattede den diskussion, vi havde om Tjetjenien: Rusland ville blive sure, og så ville de ikke være til at snakke med, og så ville det gå meget værre.
Men jeg vil godt høre, om hr. Troels Lund Poulsen ikke vil forholde sig til, at der jo ligger den risiko i det, at hvis man er så bange for at gøre de store sure, betyder det, at man lader de store bestemme.
Peter Skaarup (DF), 2002-04-18:
Ja, det kan da meget vel være, at hr. Søren Søndergaard har ret.
Jeg prøver bare desperat at finde et eller andet, der kan gøre, at regeringen ændrer opfattelse i denne sag.
Dansk Folkeparti har fremsat dette forslag, og hr. Søren Søndergaard er enig i det, netop fordi vi er enige om, at man skal tage nogle små skridt, som forhåbentlig kan give et udslag.
Men jeg savner et svar fra regeringen, og derfor er det svært bare at fastholde det, derfor er man nødt til at prøve noget andet.
Hr. Anders Samuelsen spørger, om det kan blive et spørgsmål om regeringens overlevelse.
Vi har lært af de partier, som har støttet den tidligere regering, at det skal man nok ikke skilte alt for meget med.
Man holder det på de indre linjer, hvis der er nogle spørgsmål, der bliver gjort til spørgsmål om regeringens overlevelse, men jeg kan sige, at vi mener det meget kraftigt, og jeg kan sige til hr. Anders Samuelsen, at hvis Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre ville stemme for forslaget, havde vi jo flertal uden om regeringen.
Så vil jeg sige, at hvis hr. Anders Samuelsen er interesseret i en løsning, der kan sikre, at Taiwan får den observatørstatus, skal han sådan set bare tilkendegive, at man er positivt indstillet over for beslutningsforslaget.
Så har vi sammen med Socialdemokratiet det flertal, der skal til.
Søren Søndergaard (EL), 2002-04-18:
Det var da et ondskabsfuldt spørgsmål!
Men bortset fra det vil jeg sige til hr. Peter Skaarup, at det jo lød godt, at nu skal Danmark virkelig vise udenrigspolitiske muskler sammen med USA, men jeg tror faktisk, det vil være en fejltagelse.
Som jeg også sagde i mit indlæg: Jeg tror, at det dummeste, vi kan gøre, er at gøre det her til en del af den pågående storpolitiske konflikt, hvor USA med bl.a. sine konstante provokationer om opbygning af missilforsvar osv. uden at tage hensyn til Kina er i gang med at skabe store problemer.
Hvis man virkelig ønsker at give Taiwans befolkning mulighed for at blive en del af det internationale samfund, hvis de ønsker det, og få de rettigheder, som de gerne vil have, skal man lade være med at gøre det her til en del af en storpolitisk sag.
Så skal man gøre det til et spørgsmål om, at landet skal have nogle rettigheder, og vi skal som et lille land, der ikke har nogen storpolitiske interesser i det område, argumentere for det.
Synes hr. Skaarup ikke, at det lyder utrolig fornuftigt?
Anders Samuelsen (RV), 2002-04-18:
Nu er det jo sådan, at forholdene har ændret sig i Folketinget.
Fra at være fuldstændig marginaliseret er Dansk Folkeparti kommet i en meget, meget central position og kan vel i princippet bestemme regeringens mulighed for at overleve
, og hvis man virkelig føler, at nu har man en mærkesag, som man virkelig brænder for, kan man jo sætte ind og gøre den til et centralt punkt i den ene eller anden form for forhandling.
Jeg er sikker på, at fantasien nok kan blomstre i Dansk Folkeparti. Mit spørgsmål er derfor: Hvor meget mener man med det her i Dansk Folkeparti?
Hvor meget er retorik og bragesnak, og hvor meget mener man, når det kommer til stykket?
Vil man virkelig sætte regeringen stolen for døren og sige: Det her skal ske, eller også kan I dappe ned fra regeringsbænken?
Kan vi få et svar på det?
Anders Samuelsen (RV), 2002-04-18:
Slet ikke, når Danmark står foran at skulle overtage EU-formandskabet den 1. juli.
For Det Radikale Venstre er det vigtigt, at EU i denne sag taler med én stemme, og en ændring af den hidtidige politik bør bero på enighed i EU-kredsen.
Jann Sjursen (KRF), 2002-04-18:
Kristeligt Folkeparti kan støtte Dansk Folkepartis beslutningsforslag om, at Danmark arbejder for, at Taiwan opnår observatørstatus i WHO.
Vi synes, at beslutningsforslaget med dets bemærkninger fremfører mange gode argumenter for, hvorfor Danmark skal støtte Taiwan i denne sag, også argumenter, der henviser til, at Danmark jo ikke vil komme til at stå alene i den sammenhæng, hvis man endelig tillægger det afgørende betydning.
USA har en tilsvarende holdning, og vi ved også, at Europa-Parlamentet for ganske nylig har genbekræftet sin tidligere holdning om, at Taiwan bør opnå observatørstatus i WHO.
Vi finder ikke fra Kristeligt Folkepartis side, hvis man i øvrigt vil hælde sit hoved til etkinapolitikken, at det at arbejde for, at Taiwan bliver observatør i Verdenssundhedsforsamlingen i Genève, vil stride imod denne.
Der er altså ikke tale om, at man i denne sammenhæng optager Taiwan som stat, men altså alene som observatør.
Derfor vil vi godt være med til at bakke op bag dette beslutningsforslag, som er fremsat af Dansk Folkeparti.
Søren Søndergaard (EL), 2002-04-18:
Det vil jeg ikke.
For det her er jo i virkeligheden et meget mere begrænset spørgsmål om at acceptere Taiwan som observatør i WHO.
Og det vil vi godt.
For det første er det som sagt, fordi der er tale om et meget begrænset skridt.
Der er ikke tale om nogen anerkendelse, men der er tale om, at man accepterer dem som observatør.
For det andet er det efter Enhedslistens opfattelse vigtigt, at Taiwan inddrages i det internationale samfund ikke bare økonomisk, men også politisk.
Vi mener faktisk, at den inddragelse i det internationale samfunds institutioner har en stabiliserende virkning på længere sigt og faktisk kan være med til at modvirke, at kriser kan eskalere på længere sigt.
Så kan man selvfølgelig spørge: Hvad med Kinas reaktion?
Selvfølgelig vil Kina reagere, men vi synes faktisk, det er vigtigt, at skridtet kommer fra Danmark, og vi kan slet ikke forstå argumentationen om, at vi skal handle gennem EU.
Hvis skridtet kommer fra Danmark, kan ingen ved deres fulde fem mistænke, at der ligger forskellige stormagtsmotiver eller større strategiske interesser bag.
Vi har traditionelt et godt forhold til Kina.
Det var jo sådan, at Danmark var et af de første lande, hvis ikke det første land, der anerkendte det nye styre, som kom til i 1949, og ingen kan mistænke os for at have nogen særlige regionale eller geopolitiske interesser i det område. Hvis det er EU, der pludselig går ind, er det derimod en helt anden sag.
Derfor mener jeg, at skal denne sag løftes, er det da langt mere klogt, at det er et land som Danmark, der er med til at rejse den diskussion, end at det er EU som sådan.
Så ud fra den argumentation - at der er tale om et meget begrænset skridt, og at det vil være klogest, at det er Danmark, der lægger op til det begrænsede skridt - kan vi støtte det her forslag. Jeg vil godt sige, at den argumentation, som kommer fra regeringspartierne, gør mig stadig mere bekymret over regeringens politik i forhold til lande som Rusland og Kina.
Derfor vil jeg selvfølgelig også med utrolig stor spænding imødese svaret på det spørgsmål, jeg har stillet udenrigsministeren.
Det går på, hvordan man i regeringen har forberedt, at fødevareministeren og forsvarsministeren tager menneskerettighedssituationen i Kina op i forbindelse med deres aktuelle besøg i Kina.
Det vil jeg se meget frem til, og jeg håber selvfølgelig, at det svar vil dementere, at der ligesom er en større sammenhæng, som efter vores opfattelse ikke ser alt for køn ud.
Pia Christmas-Møller (KF), 2002-04-18:
Jeg ved ikke, om hr. Peter Skaarup ikke vil eller ikke kan høre, hvad jeg siger på Det Konservative Folkepartis vegne.
Jeg understregede faktisk allerede i mit ordførerindlæg, at vi fra konservativ side meget gerne ser, at man på EU-niveau drager omsorg for, at Taiwan bliver inddraget på så mange områder som muligt internationalt.
Men vi mener, at sagen skal løftes på EU-niveau.
Et dansk forslag vil være et slag i luften, som ikke vil gavne taiwaneserne.
Der er jo det problem, at Taiwan ikke er en stat, og derfor kan man heller ikke bare uden videre optage Taiwan som medlem af FN eller FN's underorganisationer.
Det er i strid med principperne for FN.
Men vores grundholdning er, at vi skal prøve at hjælpe Taiwan ind på den internationale scene, for vi mener, at det vil være til gensidig fordel.