runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Jensen (S), 1999-02-10:
Jeg kan forsikre fru Jette Gottlieb og andre om, at Justitsministeriets udtalelse ikke har noget med politik at gøre.
Der er tale om en sædvanlig faglig juridisk vurdering afgivet efter anmodning fra et ressortministerium helt efter sædvanligt mønster.
Udtalelsen flytter selvsagt ikke på grænsen mellem politik og jura.
Jeg kan i det hele taget ikke forstå, at nogen overhovedet kan finde på at stille det spørgsmål, som om man kan bestille et responsum, ud fra hvilket politisk ønske man har om den juridiske konklusion.
Det skulle nødig blive sådan, at hvis der afgives udtalelser, som af nogle anses for politisk ubekvemme, rejses der straks beskyldning om, at der er tale om politisk bestillingsarbejde, eller hvad ved jeg.
Hvis der skal rejses tvivl om rigtigheden af Justitsministeriets udtalelser, må det ske på et juridisk grundlag med juridiske argumenter og ikke med politiske.
Og jeg er glad for at se, at stort set alle udefrakommende eksperter på det område, der drejer sig om forfatningsmæssige spørgsmål, har udtalt sig helt i overensstemmelse med Justitsministeriets afgørelse i sagen.
Jette Gottlieb (EL), 1999-02-10:
Jeg vil spørge, om ministeren er enig i, at det justitsministerielle notat havde en betragtelig indflydelse på den politiske debat om efterlønnen i det afgørende tidspunkt op til forligsindgåelsen, altså den forligsindgåelse, som der i spørgsmålet var tale om.
Og så vil jeg gerne spørge, om det nu er helt korrekt, at den almindelige juridiske ekspertise er fuldstændig enig i den afgørelse, der ligger.
Jeg har i hvert fald citater fra mindst tre professorer, som sætter spørgsmålstegn ved det enkle i den måde, som det er formuleret på, f.eks. om muligheden for, at et Folketing eller en regering til hver en tid kan lave nogle ændringer af den her karakter, uden at det får de konsekvenser, som står i notatet.
Der er også betragtninger om, at der ikke er nogen garantier i det, fordi det ikke svarer til den retspraksis, som man i øvrigt kender i forhold til grundloven.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-02-10:
For at finde ud af, hvor i grænseområdet mellem jura og politik det her ligger, synes jeg, der er tre spørgsmål, der kan være vigtige at få besvaret.
Punkt 1: Hvem fik ideen til, at Justitsministeriet skulle lave det her notat?
Punkt 2: Hvornår blev det, hvis det var Arbejdsministeriet, i givet fald bestilt?
Hvornår kom anmodningen til Justitsministeriet om at lave notatet?
Og punkt 3: Blev notatet offentliggjort straks, efter at det var oversendt fra Justitsministeriet til arbejdsministeren?
Samt under dette spørgsmål: Var der diskussion i regeringen om, hvorvidt det skulle offentliggøres, og hvornår?
Frank Jensen (S), 1999-02-10:
Først til fru Jette Gottlieb: Som det er fru Jette Gottlieb bekendt, blev forliget omkring den nye efterlønsordning indgået i forbindelse med forhandlingerne om finansloven.
Det var ikke på det tidspunkt, Justitsministeriet udarbejdede vores notat om, hvordan en eventuel afskaffelse af efterlønsordningen stod i forhold til grundloven.
Det var under udarbejdelsen af det konkrete lovforslag, hvori der under udarbejdelsen også indgik politiske forhandlinger i forligskredsen.
Sådan forholdt det sig.
Så siger fru Jette Gottlieb, at der er professorer, der har udtalt sig imod Justitsministeriets notat.
Ja, jeg har ikke set nogen af vore juridiske professorer udtale sig imod det, som vi har svaret fra Justitsministeriets side på det konkrete spørgsmål.
Jeg kan blot henvise til, at jeg ikke har set nogen udtalelser på skrift fra den juridiske sagkundskab uden for statsadministrationen.
Jeg har set, at der er professorer, der har udtalt sig
til pressen
, og her kan jeg henholde mig til, at jeg har set professor Nordskov Nielsen udtale sig for Justitsministeriets konklusion.
Jeg har set professor Zahle udtale sig for Justitsministeriets konklusion.
Jeg har set professor Claus Haagen Jensen udtale sig for Justitsministeriets konklusion.
Jeg har ikke set nogen - jo, en enkelt professor, der måske ikke er den professor, vi normalt henviser til, når vi taler om de rent forfatningsretlige spørgsmål - udtale sig imod konklusionen.
Hvorvidt spørgsmålet er stillet præcist eller upræcist, kan jeg jo ikke vide, når der er tale om en gengivelse af journalistisk karakter i dagbladene. Jeg kan i hvert fald sige, at jeg ikke har set noget responsum fra nogen af vore juridiske professorer fra læreanstalterne, der har udtalt sig imod Justitsministeriets konklusion på det stillede spørgsmål.
Til hr. Thulesen Dahl
: Nej, jeg vil ikke lokkes ind på hr. Thulesen Dahls galej med at skulle stå her og redegøre for et forhandlingsforløb eller almindelige ekspeditionssager i ministerierne.
Det bidrager bare til den almindelige lede
ved det, som politik drejer sig om
Der er jo lagt et notat frem helt efter sædvanligt mønster, som er bestilt af et ministerium, Justitsministeriet, og længere er den ikke.
Jette Gottlieb (EL), 1999-02-10:
Jamen så vil jeg gerne spørge mere præcist: Har der ligget alternative vurderinger fra Lovafdelingen forud for, at den endelige afgivelse af notatet har fundet sted?
Og har sådan nogle eventuelle alternative vurderinger været forelagt for Arbejdsministeriet?
Frank Jensen (S), 1999-02-10:
Notatet er udarbejdet i Justitsministeriets Lovafdeling, Statsretskontoret, af de ypperste rådgivere, vi har til rådighed i regeringen, og som også kan rådgive Folketinget i forfatningsretlige spørgsmål og ofte bliver benyttet til det i forbindelse med besvarelse af spørgsmål til udvalg og enkeltmedlemmer efter forretningsordenens § 20 - helt efter sædvanligt mønster.
Der har af naturlige grunde ikke været nogen alternative konklusioner.
Der er tale om en gedigen juridisk redegørelse for, hvordan en afskaffelse af den nye efterlønsordning efter det for Justitsministeriet oplyste grundlag, der skulle være for den nye efterlønsordning - nemlig at den skulle hvile på indbetalinger fra enkeltmedlemmer, og at disse bidrag udgjorde en ikke uvæsentlig del af den efterløn, som medlemmet skulle have udbetalt på det tidspunkt, medlemmet går på efterløn - kunne ske.
Det er en almindelig juridisk vurdering, og det indgår i sædvanlig praksis, at Justitsministeriets lovafdeling undervejs i lovudarbejdelsen i en række ministerier bliver spurgt om juridisk komplicerede spørgsmål, og til sidst ender ethvert lovforslag i Justitsministeriets lovafdeling til almindelig lovteknisk gennemgang og nu også til den udvidede lovkvalitetskontrol, der er gennemført på en række andre områder.
Sådan er det.
Der er ikke tale om noget politisk notat, det er et rent juridisk notat, som enhver har kunnet bestille, og det har Arbejdsministeriet altså valgt,
som jeg har redegjort for over for hr. Thulesen Dahl
Arbejdsministeriets departementschef har bestilt notatet ved at ringe til lovafdelingens chef; sådan er det tilvejebragt, så er det lavet, så er det oversendt til Arbejdsministeriet, og så er det i øvrigt ude af Justitsministeriets hænder.
Så har Arbejdsministeriet præsenteret det, både over for offentligheden og over for de forhandlingspartnere, man sidder med.
Længere er den ikke.
Frank Aaen (EL), 1999-02-10:
Når der laves notater om komplicerede juridiske spørgsmål, er det jo meget normalt, at der laves et forarbejde, og derfor vil jeg gerne have ministeren til at svare på følgende: Er der lavet sådanne forarbejder før det endelige notat?
Vil justitsministeren i givet fald oversende disse forarbejder til Folketinget, og kan ministeren oplyse, om sådanne forarbejder har været til høring i andre ministerier, altså er sendt ud over Justitsministeriets ressortområde?
Frank Jensen (S), 1999-02-10:
Der er udarbejdet et notat, og det er udarbejdet i lovafdelingen.
Sådan er det, længere er den ikke. Der er ikke mere end ét notat, og det er det notat, som tilgik Arbejdsministeriet.
Frank Aaen (EL), 1999-02-10:
Prøver ministeren virkelig at bilde Folketinget ind, at det notat er skrevet på den måde, at man startede oppe i øverste venstre hjørne og sluttede et par sider længere henne i nederste højre hjørne?
At der ikke har været noget udkast, at der ikke har været nogen forskellige forslag til konklusioner, men at man bare simpelt hen har skrevet det lige ud ad landevejen, og sådan er det?
Er det sådan, vi skal forstå ministerens svar?
Eksisterer der ikke ét eneste udkast før det endelige notat, som ministeren er i stand til at oversende til Folketinget?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-02-10:
Jamen justitsministeren behøver ikke blive så vred over sådan nogle enkle spørgsmål.
Det, der skaber leden, hvis vi endelig skulle tale om det, er muligvis, at man lover noget, som man ikke ser sig i stand til efterfølgende at kunne løfte, og det kan måske skabe nogen frustration.
Det, der undrer her, er jo, at der sidste år i forbindelse med finanslovdebatten indgås et forlig.
Så kommer der en folkelig debat, vælgerne fosser fra Socialdemokratiet, og pludselig opstår der et notat, som regeringen bruger med det formål at sælge befolkningen det budskab, at nu kan den trygt regne med, at de indbetalinger, den foretager, får den retur, hvis der sker noget med efterlønsordningen.
Rent firkantet er det så kun, hvis efterlønsordningen afskaffes.
Vi er så i dag kommet lidt mere nuanceret ned i substansen, kan man sige, også med justitsministerens gode hjælp.
Men når vi skal vurdere, om det er et rent politisk bestilt notat eller det reelt er baseret på den rene jura, er det aktuelt at stille de her spørgsmål: Hvem fik ideen til notatet?
Hvornår blev det bestilt?
Og blev det offentliggjort straks efter, at det var oversendt til Arbejdsministeriet, eller foregik der forinden interne overvejelser i regeringen om, hvorvidt det overhovedet skulle offentliggøres?
Frank Dahlgaard (KF), 1999-02-10:
Dette Folketing og også denne regering benytter jo mange anledninger til at rose det nordiske samarbejde og betone betydningen af den sproglige forståelse mellem i hvert fald de skandinaviske sprog og kendskabet til hinandens historie og geografi.
På den baggrund er det derfor lidt uforståeligt, at man nu vil ændre bekendtgørelsen for gymnasiet, så det ikke længere - som tilfældet har været indtil nu - skal være pligtigt at læse et bestemt sidetal i svensk, og det ikke længere er pligtigt, at der ved studentereksamen i faget dansk skal ligge i hvert fald ét spørgsmål om en svensk eller en norsk tekst. Jeg vil derfor gerne spørge ministeren, om det virkelig kan være rigtigt, at man vil ændre bekendtgørelsen i en retning, som nedprioriterer de øvrige nordiske sprog.
Frank Jensen (S), 1999-02-10:
Hr. Albrechtsen har siddet længe og ventet på, at han kunne komme ind med sin kendte teknik, men den går bare ikke i dag.
Der er simpelt hen for lyst her i lokalet til, at hr. Albrechtsen kan bringe den teknik i anvendelse for at få et notat om notatets tilblivelse.
Det er simpelt hen for langt ude i hampen. Hr. Frank Aaen er sådan set også på vej derud, når hr. Frank Aaen stiller spørgsmålet om, hvorvidt der ikke har været noget udkast osv. Jeg kan svare: Jeg så det færdige notat, jeg hørte konklusionen, og jeg spurgte, om der var
fuldstændig enighed om konklusionen i lovafdelingen
Jeg fik at vide, at det var der, og mine medarbejdere har bekræftet over for mig, både på det tidspunkt og også i dag, at der i lovafdelingens statsretskontor er fuldstændig enighed om den.
Lovafdelingen fungerer - som hr. Frank Aaen nok også ved fra sin tid på universitetet - på den måde, at nogle skriver, og nogle læser, og man diskuterer de kilder, man har anvendt; sådan er det.
Men det kan ikke danne grundlag for myter om, at der skulle være mere end ét notat; det gør det altså ikke.
Det kunne selvfølgelig være dejligt, hvis denne sag var omfattet af den konspirationsteori, som Enhedslisten åbenbart mener, den kan være omfattet af, men jeg er ked af at måtte punktere den påstand 100 pct. Desværre må jeg ulejlige fru Gottlieb med at komme igen, hvis fru Gottlieb vil være så venlig at stille sit spørgsmål en gang mere, for nu er det forsvundet fra mit papir.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-02-10:
Jeg vil godt spørge ministeren: Kan vi så ikke få dem at se?
Jeg synes, der er grund til at få omstændighederne omkring denne sag frem i lyset.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-02-10:
Ja tak.
Jo, det kan godt være, at jeg undervurderer.
Jeg er ikke så sikker på det.
Når jeg tager denne her sag op også som medlem af Nordisk Råd, så er det jo, fordi jeg ude fra landet og fra gymnasielærere, hos hvem denne ændring af bekendtgørelsen har været ude til høring, har fået signaler ind om at være opmærksom på, hvad der er ved at ske.
I virkelighedens verden, siger de til mig, er det eksamenskravene, der i høj grad er bestemmende for indsatsen på det pågældende område, og når man nu giver en større frihed på det her område, så man ikke i samme omfang risikerer at komme op i en norsk eller svensk tekst, ja, så vil indsatsen på det område blive forringet, og det er da en udvikling i den forkerte retning.
Jette Gottlieb (EL), 1999-02-10:
Det er vist ikke helt rimeligt, at det sidste spørgsmål skal bruges til en gentagelse, fordi ministeren ikke hørte, hvad jeg sagde.
Mit spørgsmål før gik på, om der var noget i hidtidig retspraksis i forbindelse med brug af § 73 i grundloven ved generel regulering af f.eks. sociale ydelser, der antyder, at § 73 vil kunne bruges af folk, der føler sig snydt for deres efterløn, eller som føler, at den er blevet eksproprieret.
Og hvis det er tilfældet, om noget tilsvarende gælder andre typer af generel regulering inden for det sociale område.
Det er derfor, jeg spørger, om ministeren vil henvise til nogle konkrete eksempler på retspraksis i forbindelse med § 73.
Frank Jensen (S), 1999-02-10:
Jeg kan kun henholde mig til det, jeg har sagt til hr. Albrechtsen og til hr. Frank Aaen.
Der findes ét notat, og længere er den ikke. Så til fru Gottlieb: Jeg vil ikke stå her og gå ud i redegørelser om hidtidige afgørelser ved domstolene om grundlovens benyttelse i forbindelse med andre sociale ydelser; det vil jeg simpelt hen ikke.
Det er et spørgsmål om jura og politik, og jeg har sagt til fru Jette Gottlieb, at det her har intet med politik at gøre.
Jeg undrer mig såre over, at Enhedslistens repræsentanter overhovedet kan finde på at stille det spørgsmål, al den stund at notatet er udarbejdet i lovafdelingen i Justitsministeriet.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-02-10:
»Vil ministeren gribe ind og forhindre den planlagte ændring af gymnasiebekendtgørelsen, hvorefter der ikke mere skal stilles krav om et bestemt sidetal i svensk, og der heller ikke mere skal stilles krav om, at der til studentereksamen skal være svenske og norske tekster?
I en situation, hvor Danmark med den faste forbindelse over Øresund knyttes tættere til det øvrige Skandinavien, bliver der et øget behov for at kunne forstå svensk og norsk.
I en sådan situation er det selvsagt ikke hensigtsmæssigt at nedprioritere kravene til svensk og norsk i vort skolesystem.
Det er imidlertid, hvad der er ved at ske, jf. begrundelsen til spørgsmål nr. S 1044 til ministeren for nordisk samarbejde.
Margrethe Vestager (RV), 1999-02-10:
Jeg kan kun sige, at jeg ikke deler Det Konservative Folkepartis forhenværende ordfører på det uddannelsespolitiske område, hr. Frank Dahlgaards, bekymring
Jeg er ganske enig i, at det et langt stykke hen ad vejen er eksamensspørgsmålene, der er styrende for indsatsen, og af samme grund vil det jo netop også i fremtiden være sådan, at der vil optræde spørgsmål inden for det svenske og det norske sprogområde.
Jeg vil tro, at ambitionen om at mestre også dette, hvis der kun er et enkelt spørgsmål, vil være den samme, som hvis der f.eks. er tre.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jeg vil naturligvis takke for spørgsmålet, om end jeg er ked af, at hr. Frank Dahlgaard ikke fik fyldestgørende svar på det samme spørgsmål, da det blev stillet til ministeren for nordisk samarbejde i sidste uge; men jeg vil naturligvis gerne prøve at gøre rede for det, som er hensigten med den nye gymnasiebekendtgørelse.
De øgede frihedsgrader betyder imidlertid, at elever og lærere kan lægge forskellig vægt på denne undervisning i de forskellige klasser.
Det gælder ikke kun for læsning af svenske og norske tekster, det gælder også tekster fra f.eks. romantikken, barokken og lign.
Der er ingen krav om, at man skal læse så og så mange sider Holberg eller Rifbjerg for den sags skyld.
Jeg tror ikke, at nabosprogforståelsen styrkes ved hjælp
af bestemte indholdskrav, og den opfattelse bygger jeg på de erfaringer, vi har med den nuværende bekendtgørelse, som jo er meget præcis.
Hverken kravet om sideantal eller kravet om svenske og norske tekster til eksamen har kunnet forhindre den udvikling i retning af ringere nabosprogforståelse, som - uanset om man kan lide det eller ej - har fundet sted i alle de nordiske lande.
Jeg vil gerne medgive hr. Frank Dahlgaard, at det i nogle gymnasieklasser kan føre til, at nabosprogforståelsen nedtones; til gengæld kan det også give den modsatte mulighed, nemlig at nabosprogforståelsen opprioriteres i en anden klasse, og det vil sandsynligvis forekomme i de dele af landet, hvor man har en tæt indbyrdes forbindelse med de andre nordiske lande.
Den politik er også i overensstemmelse med det, som Nordisk Ministerråd i øvrigt har skrevet i bl.a. Nordisk Sprogpolitik.
Jeg håber, at de nye regler fortsat vil styrke de unges forståelse af sprogene, og de vil naturligvis også optræde i deres eksamensopgivelser.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-02-10:
Der vil ikke blive så meget tilbage fra romantikken og guldaldertiden, og man vil ikke have svensk, som er så svært at forstå - og norsk kan også være svært - når der ikke længere er det krav, som der har været indtil nu efter den hidtidige bekendtgørelse, om, at der skal være i hvert fald ét spørgsmål om en norsk eller svensk tekst, og derfor må man nok hellere gøre en betydelig indsats på det område.
Når nu det krav falder væk, er ministeren så ikke bange for, at så får eleverne ikke lært i hvert fald et minimum om romantikken og guldaldertiden, og så får de ikke et minimum af forståelse af det svenske sprog, som er så let, når man er kommet over en vis hurdle?
Men man skal jo over den hurdle, og det er her, eleverne i fremtiden vil presse deres lærere til, at man ikke går ind på det område.
Margrethe Vestager (RV), 1999-02-10:
Jeg kan forstå, at jeg har udtrykt mig meget uklart.
Det er naturligvis sådan i den nye bekendtgørelse, at der vil være mål for, hvad eleverne skal kunne inden for de forskellige områder - det være sig nabosprogforståelse, det være sig romantikken eller andre perioder inden for den danske litteraturhistorie.
Det vil også være sådan i fremtiden, at eksamensopgivelserne er hele det læste stof.
Som tidligere nævnt skal alle elever som led i undervisningen læse både svenske og norske tekster på originalsproget, og det vil sige, at der også i eksamensopgivelser og på eksamensbordet vil være spørgsmål, som retter sig mod de svenske og norske tekster, som er læst.
Det er min oplevelse, at både gymnasieelever og deres lærere
er ambitiøse på egne vegne og på det faglige stofs vegne, og at de gerne vil være gode til det, de kommer op til eksamen i.
Derfor vil de også være gode til at håndtere det eventuelt ene eller de to spørgsmål, der måtte være inden for den nordiske sprogforståelse.
Jeg finder, at hr. Frank Dahlgaards spørgsmål er en undervurdering af den optagethed, der er blandt elever og lærere af denne undervisning.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-02-10:
Nu har jeg lyttet til ministerens besvarelse af de spørgsmål, der er blevet stillet - eller rettere sagt: Ministerens
manglende besvarelse.
Kan ministeren ikke selv høre på svarene, at der efterhånden danner sig det indtryk, at der er nogle ejendommelige omstændigheder ved tilvejebringelsen af det notat?
i sit ministerium og bede om at få en redegørelse for de spørgsmål, som er rejst af flere forskellige folketingsmedlemmer her i salen, og som ministeren ikke har villet besvare
Det efterlader jo det indtryk, at der er ejendommelige omstændigheder ved tilvejebringelsen af notatet.
Jeg vil godt spørge, om det ikke ville være klogt af ministeren at gå hjem og få udarbejdet en redegørelse om hele forhistorien om det her og sende den til Folketinget.
Peter Duetoft (CD), 1999-02-11:
Politikerlede skabes, hvis mennesker uden for dette hus alene får den opfattelse, at folketingspolitikeres hovedopgave er at stå og svine hinanden til.
Derfor er jeg ikke helt sikker på, at en debat som denne lige er det, der fremmer politikernes omdømme rundtomkring. Politikerlede - det er til hr. Søren Søndergaard - fremmes ikke af, at man laver en vedtagelse, hvor der står de hensigtserklæringer, der står her, under én forudsætning, nemlig at der så sker noget, hvis den bliver vedtaget.
Selvfølgelig skal der ske noget konkret, men hr. Søren Søndergaard kan altså også i sin historie finde dagsordener og vedtagelser, han har stemt for, hvor man bagefter i de partier, der støttede dem, rent faktisk lagde de praktiske forslag frem.
For os er f.eks. børnefamiliespørgsmålet heri et spørgsmål om - det forslag er vi kommet med et par gange - at ligesom til en kapitalpension skal unge mennesker kunne spare op, sådan at de kan tage orlov.
Det er den mere fleksible orlov for at give et eksempel.
På hjemmehjælpsområdet er det det forslag, der er på dagsordenen i eftermiddag.
Og omkring de afkortede ventetider er man nødt til i fællesskab at ordne noget med planlægning og organisering af sygehusvæsenet.
Det er konkrete bud på, hvordan man kan leve op til det her.
Det er alle partierne ikke enige i, men det er da bud.
Det er sådan, man sætter en politisk proces i gang.
Holger K. Nielsen (SF), 1999-02-11:
Til hr. Buksti: Jeg synes måske ikke, det er så relevant, at vi står her og diskuterer regeringsprogram; der er sådan et par år endnu.
For os er det her et 3-årigt projekt, hvor vi håber på, at vi kan få et folketingsmandat til at få styrke til at forhindre, at Venstre får magten.
Men hvis vi kan gøre spørgsmålet mere konkret - og det skal jeg så gøre for hr. Jacob Buksti, siden han selv havde svært ved det - så kunne han jo spørge: Vil SF begynde at sige ja til ØMU'en for at komme i regering?
Så er svaret nej.
Det løfte kan jeg give: at SF stadig væk vil være modstander af ØMU'en, og at vi ikke vil give afkald på den modstand for eventuelt at komme i regering.
Det kan jeg give et løfte om.
Men hvad der ellers skal ske, når vi til den tid eventuelt skal forhandle regering, kan vi da ikke snakke om i dag i øvrigt.
Peter Duetoft (CD), 1999-02-11:
Naturligvis er vi med til at gøre den politiske debat besværlig, ikke mindst for hr. Frank Aaen, for vi gør den så besværlig, som vi overhovedet kan, for yderpartierne.
Det er faktisk et af vores formål, for vi mener ikke, politik skal føres dér. Jeg har ikke sagt, og lad være med at lægge mig noget i munden, jeg ikke har sagt, at der er varm luft i denne vedtagelse.
Jeg har understreget, at det er de seks partier, der er bag finansloven, der skal prøve at komme videre.
Det er en meget klar markering.
Og det er også en meget klar markering i min opfattelse i al fald, at vægtningen af forsøget på at øge eksporten i stedet for nedskæringer er central.
Er det ikke to markante markeringer?
Så må jeg så sige, at vi har da ikke forhindret nogen i at udtale mistillid.
Vi har sagt, at vi ikke er med i en vedtagelse, hvor der udtrykkes mistillid, men andre partier kunne da have gjort det, hvis de ville.
Det kunne hr. Frank Aaen jo have gjort, men valgte jo ikke at gøre det.
Så vi har da ikke forhindret det.
For hr. Frank Aaen ærgrede sig over, at der ikke var mere ideologi, mere skyttegravskrig, mere blok mod hinanden i det danske samfund.
Vi har den stik modsatte opfattelse.
Det er samarbejde, det er samling omkring midten, og det er socialdemokrater og borgerlige i et samarbejde, der giver et stabilt samfund.
Men vi har to vidt forskellige udgangspunkter.
Derfor må vi selvfølgelig være uenige.
Hr. Frank Aaen ønsker kamp.
Jeg ønsker samarbejde.