runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Clausen (EL), 2005-03-30:
Jeg ved ikke, om videnskabsministeren kan bekræfte, at de gange, hvor videnskabsministeren sådan har forladt det grundprincip at følge indstillingen, som kommer fra forskningsrådene, og har fundet en anden – ikke en ukvalificeret, men en anden – end den, de umiddelbart har peget på, er det sket af hensyn til at sikre repræsentation for det private erhvervsliv og måske også for at sikre en lidt anden politisk-ideologisk tilgang til forskningen, hvorimod det ikke er sket for at sikre nogle geografiske forhold, som f.eks. kunne være det nordjyske, og at det i hvert fald heller ikke er sket, når det handler om at skabe en bredere tilgang til videnskabeligheden, som handler om det humanistiske.
Altså på et eller andet plan minder videnskabsministerens måde at udpege det her på lidt om det der med at udpege dem, som er inden for det område, man selv synes er interessant og spændende, og dem, man synes nok vil støtte de ting, man selv synes er rigtige – måske lidt af det, som man anklagede en tidligere regering for at have råd og nævn til.
Connie Hedegaard (KF), 2005-03-30:
Jeg kan ikke tilføje ret meget, men der går jo ikke yderligere 3 år.
Der går kun et halvt års tid, inden hr. Jørn Dohrmann og jeg selv sammen med andre i denne Folketingssal kan tage fat på førstebehandlingen af et lovforslag, der tager fat om problemet.
Jeg vil ikke gå ind i noget meget historieforskende og bagudskuende om, hvad man kunne have gjort for 5 eller 10 eller 15 år siden.
Jeg kan bare konstatere, at vi er i fuld gang med at gøre noget for at løse problemet, og det synes jeg egentlig hr. Jørn Dohrmann kunne glæde sig over sammen med os andre.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-03-30:
For det første må jeg fuldstændig afvise tallet 20 mio. kr.
Det er fuldstændig forrykt.
Det kan slet ikke lade sig gøre.
Det er rent ud sagt lodret usandt, og det ved hr. Rune Lund også godt, men hvis man gentager en usandhed tilstrækkelig mange gange, tror man måske, at den hænger fast.
Det er der selvfølgelig ikke tale om.
Den danske grundlov vil til enhver tid veje mere og tælle højere end EU-traktaten.
Det fremgår oven i købet af den nye EU-traktat, at den til enhver tid skal respektere grundloven.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-03-30:
Jeg har sådan set forstået, at statsministeren synes, det er upassende at »tvinge hele dette læs« ind ad brevsprækkerne.
Men nu er det jo sådan, at statsministeren vil forsøge at tvinge hele dette læs ned over den danske befolkning, og derfor ville det måske også være rimeligt nok, at danskerne havde mulighed for at tage stilling til det.
Jeg synes, det er problematisk, at statsministeren bare fejer det af bordet og siger, at de her 20 mio. kr. er et løgnagtigt tal, fordi det ikke kan gøres for det beløb.
Det har vi aldrig påstået, for vi har ikke embedsapparatet til at udregne det her, men vi har meget, meget klart kunnet se, at de 150 mio. kr., som statsministerens embedsfolk er kommet frem med, altså viser sig at være ukorrekte.
Det eneste, vi har at forholde os til, er altså, at der er udsendt en bog, som muligvis ikke har det samme format, men som det altså har en vis realitet at sammenligne med, som har kostet 20 mio. kr., og at udgiften altså er markant lavere.
Og på den baggrund må statsministeren da finde anledning til yderligere refleksioner over Dansk Folkepartis forslag.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-03-30:
Nej, tværtimod.
Vi lægger den ud til folkeafstemning, for at befolkningen kan tage stilling til den.
Så det er befolkningen, der bestemmer, om det skal være ja eller nej til den nye traktat.
Lad mig i øvrigt sige: Alle, der ønsker at læse den nye traktat, kan gøre det, og de kan gøre det gratis.
Det vil være sådan, at den vil være gratis til rådighed for alle, som er interesseret i at læse den.
Den kan fås med posten uden omkostninger ved henvendelse til Folketingets EU-Oplysning eller ved henvendelse til Udenrigsministeriet.
Den kan hentes ned fra internettet for dem, der har mulighed for det, og den vil også kunne fås på biblioteker og posthuse.
Det har vi ikke gjort ved nogen tidligere EU-afstemning, og det synes jeg heller ikke vi skal gøre denne gang.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-03-30:
Er statsministeren enig i EU-forfatningens artikel I-1 om, at forfatningen »er inspireret af de europæiske borgeres og staters vilje«?«
Dette spørgsmål er et konkret, materielt spørgsmål i forhold til forfatningen, og jeg kan ikke lade være med at nævne, at nu ville det egentlig have været rart for de mange borgere, der måske følger den her debat ude i landet, at de havde forfatningen liggende på sofabordet, så de rent faktisk kunne se, at de citater, som undertegnede, men efterfølgende statsministeren sikkert vil referere til, rent faktisk er korrekte.
Nu skal de her folk ned på posthuset, og de skal downloade på internettet, og jeg ved ikke hvad, før de kan følge med.
Hvis man havde fulgt Dansk Folkepartis forslag, havde de allerede haft dokumentet.
Men det, jeg i sagens korthed bare gerne vil spørge om, er, om statsministeren er enig i, at forfatningen for Europa er inspireret af de europæiske borgeres og staters vilje, for det fremgår nemlig af forfatningens artikel 1. Og jeg synes, at det er en noget forkert analyse af hele den debat, der har været de sidste mange årtier i Europa, hvor det jo er helt klart, at der i nogle lande er store majoriteter og i andre lande store minoriteter, som er modstandere af den udvikling, der foregår.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-03-30:
Jo, men det, der refereres til, er jo, at udkastet til en ny traktat blev udarbejdet af det såkaldte EUkonvent, der bestod af repræsentanter for staterne så vel som for borgerne.
Staterne, fordi regeringerne havde udpeget repræsentanter, og borgerne, fordi Europa-Parlamentet, som er det direkte valgte organ i EU, havde udpeget repræsentanter.
Det er det, der refereres til, og derfor er det sandt, hvad der står, at det er inspireret af både stater og borgere.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-03-30:
Jeg synes nu stadig væk, at det er lidt af en overdrivelse at sige, at det her dokument, en forfatning for Europa, skulle være et udtryk for staternes og borgernes vilje.
Sagen er altså den, at der ikke er ret mange europæere – slet ikke i Danmark eller de lande, vi normalt forholder os til i Nordeuropa – som ønsker en forfatning for Europa, som ønsker en egentlig statsdannelse i Europa.
Hvis jeg må henlede statsministerens opmærksomhed på, hvad der foregår i Frankrig i øjeblikket, er der altså dér en massiv modstand imod den forfatning, som der dér skal stemmes om den 29. maj.
Det er da direkte fejlagtigt at sige, at det her dokument, om det måtte blive vedtaget eller ej, bygger på borgernes vilje.
Hvis nu det skulle blive vedtaget med, skal vi sige 60 pct.s flertal i de lande, der holder afstemning, vil der alligevel være 40 pct., som har tilkendegivet en markant modstand imod det her dokument.
Og så er det usandt.
Det er da at snyde folk at skrive forkerte ting, når man siger, at det bygger på borgernes vilje.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-03-30:
Man må da for det første sige, at hvis det bliver vedtaget demokratisk ved en folkeafstemning, så er det da borgernes vilje, at det skal vedtages.
Derfor har vi i Danmark den gode tradition, at vi holder folkeafstemning om den slags sager.
Det er tværtimod sådan, at det nu i den nye traktat klart bliver slået fast, hvad EU ikke er, men også hvad EU er.
Det bliver klart slået fast, at EU er en frivillig sammenslutning af selvstændige nationalstater, der har besluttet, at EU skal tage sig af nogle sager på medlemsstaternes vegne.
Og EU handler kun i det omfang, at medlemsstaterne har givet EU lov til det.
Så det er netop med den nye traktat slået fuldstændig fast, at der ikke er tale om et Europas Forenede Stater eller en statsdannelse i det hele taget.
Tværtimod bygger EU på de nationale medlemsstater.
Lad mig i øvrigt minde hr. Morten Messerschmidt om, at noget af modstanden i Frankrig kommer fra kredse, som synes, at traktaten ikke går langt nok i henseende til europæisk føderalisme.
Det er meget interessant, at hr. Morten Messerschmidt nu slår kludene sammen med netop dem.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-03-30:
Og så står der i forfatningen, at den er inspireret af borgernes vilje.
Sagen er bare den, at man prøver på at pakke det her ind i en masse ord, så det lyder rigtig dejligt, så det lyder smukt og godt og fredeligt ligesom alle mulige andre forfatninger igennem verdenshistorien, som man kan nævne.
Men sandheden er jo, at det her er et dybt elitært projekt uden nogen som helst sammenhæng med det, som befolkningerne rundtomkring i Europa har ønsket, hverken danskerne, franskmændene eller nogen andre.
Jeg står her med en opgørelse over alle de folkeafstemninger, der har været holdt igennem tiderne iblandt EU’s befolkninger, og sagen er jo, at der er en lang række af de her folkeafstemninger, som viser, at befolkningerne er dybt, dybt splittede.
Det er ikke et folkeligt projekt, det er ikke folkenes vilje det her.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-03-30:
Jeg må klart afvise påstanden om, at der skulle være tale om et elitært projekt hen over hovedet på befolkningerne.
Det, der er tale om, er, at vi skal have en ny traktat, fordi vi har udvidet EU.
Det siger sig selv, at vi har brug for et nyt sæt spilleregler, nu hvor vi er 25 lande.
Der er forskel på at være 15 og på at være 25.
Det kræver et nyt sæt spilleregler, og derfor får vi en ny traktat.
I øvrigt er det en traktat, som slår fast, at EU kun tager sig af det, som EU udtrykkeligt af medlemsstaterne er blevet bedt om at tage sig af.
Det er altså medlemsstaterne, der er udgangspunktet.
Det er da langtfra et elitært projekt, tværtimod.
Det er en ny EU-traktat, som giver et mere demokratisk og dermed mere folkeligt EU.
Rune Lund (EL), 2005-03-30:
Jeg mener faktisk ikke, det er et spørgsmål om tvang.
Jeg mener faktisk, det er et spørgsmål om, at man giver folk en mulighed for at sætte sig ind i EU-forfatningen.
Og det er da klart, at det ikke kan stå alene.
Der skal mange andre ting til.
Man kan lave en uddelingsavis, som man kan sende ud, hvor de forskellige partier giver udtryk for, hvad de mener, man kan udgive videoer, man kan udgive forskellige pamfletter.
Men selve det papir, selve teksten, der skal stemmes om den 27. september, ville det da være en fantastisk god idé at sende ud for den sølle sum af 20 mio. kr.
Det er de rene peanuts.
Vil statsministeren overveje endnu en gang, om ikke det ville være en god idé for demokratiets og for debattens skyld, så alle folk kan sætte sig ind i, hvad det er, der skal stemmes om den 27. september?
Jeg kan fuldstændig afvise statsministerens noget besynderlige udlægning af, hvad EU-forfatningen i virkeligheden går ud på.
Jeg vil gerne vende tilbage til det faktum, at EU-forfatningen er en grundlov, som vil erstatte de grundlove, der er rundtomkring i de eksisterende EU-lande, f.eks. den danske grundlov.
Det er sådan, at EU-rettens forrang nu bliver skrevet ind i EU-forfatningen.
EU-rettens forrang betyder jo, at regler, der gælder i EU, gælder forud for danske love.
Det vil også sige, at den grundlov, man vedtager i EU, gælder forud for den grundlov, vi f.eks. har her i Danmark.
Men det er da et meget interessant synspunkt, statsministeren kom med, for det vil faktisk betyde, at statsministeren siger, at EU-rettens forrang ikke gælder i EU-forfatningen, sådan som den ligger på tryk, og sådan som den burde have været sendt ud til alle danske statsborgere, så de kunne læse den.
Men er det rigtigt forstået: Statsministeren mener ikke, at EU-rettens forrang gør sig gældende i EU-forfatningen?
Det kunne jeg godt tænke mig et meget klart svar på.
Jeg synes nu ikke, det er så tyndbenet.
En ting er, at EF-Domstolen tilbage engang for over 40 år siden tilranede sig den magt, at dens regler ligesom skulle gælde over national lovgivning, en anden ting er, at vi nu skriver det ind i en decideret grundlov, en forfatning for EU.
Det er et kvalitativt anderledes spring, og det er en helt ny måde at forstå traktaten på.
EF-Domstolens virke og den måde, den bliver styrket på i EU-forfatningen, har jo også betydning for, hvilke områder vi senere hen vil kunne se blive overført til EU.
Det er sådan, at det er EF-Domstolen – EU-rettens forrang eksisterede før og bliver nu styrket i EU-forfatningen – der har kompetencen til i sidste ende at definere, hvilke områder der hører til de enkelte stater, og hvilke områder der hører til EU.
Jeg vil gerne have, at statsministeren kan bekræfte, at det er sådan, det forholder sig.
EFDomstolen bestemmer i sidste ende, og det bliver nu skrevet ind i EU-forfatningen.
Det vil jeg gerne have at statsministeren bekræfter.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-03-30:
Jeg kan fuldstændig afkræfte påstanden om, at EU-rettens forrang skulle blive styrket med den nye traktat.
Der er ikke noget nyt i det, der står, sådan har det været alle dage, og det skal også være sådan.
Lad mig lige for det første slå fast: EU får kun og har kun lovgivningsmyndighed der, hvor medlemsstaterne, inklusive Danmark, har overladt myndighed til EU.
Så EU kan kun lovgive der, hvor vi har bedt EU om at gøre det.
Det andet er, at når vi har bedt EU om at lovgive, må det da være en selvfølge, at så skal alle også rette sig efter det, ellers er det jo meningsløst, og derfor skal EU-retten da have forrang der, hvor EU af medlemsstaterne er blevet bedt om at lovgive.
Det er logik, det siger sig selv, ellers er det fuldstændig uden mening at have dette samarbejde.
Men da hr. Rune Lund jo også mener, at vi skal ud af det, er der ikke noget sært i, at hr. Rune Lund er modstander af det her.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-03-30:
Der er jo ikke noget mærkeligt i, at EU-retten har forrang, som statsministeren siger, for det er forudsætningen for, at man kan have nogen som helst styrke i internationale regler.
Det, der er problemet, er, at EU lovgiver på en lang, lang række områder, som aldrig nogen sinde burde have været EU-reguleret, og der kan statsministeren da ikke komme uden om, at den forfatning, som statsministeren taler så varmt for, lægger op til en lang række nye områder, hvor EU skal til at lovgive: socialpolitik, arbejdsmarkedspolitik, beskæftigelsespolitik.
Det er en lang række områder, som EU slet ikke burde beskæftige sig med, og det tror jeg og Dansk Folkeparti i al beskedenhed ikke har nogen særlig stor folkelig opbakning.
Derfor er det også dybt bekymrende, at man hører statsministeren f.eks. sige ordet traktat i stedet for forfatning, på trods af at dokumentet nu engang hedder: Forfatning for Europa.
Det er bekymrende, at man ikke ønsker at husstandsomdele forfatningen og på den måde frarøver folk muligheden for at sætte sig ind i det dokument, der rent faktisk skal stemmes om.
Jeg synes, at der er mange bekymrende tendenser i hele den her debat, og jeg glæder mig til at fortsætte diskussionen frem til den 27. september.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-03-30:
Hr. Morten Messerschmidt siger, at problemet er, at EU tager sig af en hel masse ting, EU aldrig burde have fået lov til at tage sig af.
Det er så hr. Morten Messerschmidts politiske opfattelse.
Sagen er bare den, at EU kun skal og må tage sig af de ting, som medlemsstaterne udtrykkeligt har overladt til EU, sådan er det.
Hvis hr. Morten Messerschmidt hidtil har været i tvivl om det, så er tvivlen nu udryddet med den nye traktat, for den slår nemlig udtrykkeligt fast, at sådan er det.
EU må kun tage sig af de ting, som medlemsstaterne, herunder Danmark, udtrykkeligt har overladt til EU.
Og det er jo ikke rigtigt, når hr. Morten Messerschmidt påstår, at EU lovgiver inden for socialområdet og på arbejdsmarkedsområdet på felter, hvor vi ikke har ønsket det.
Og hvis hr. Morten Messerschmidt er i tvivl på det punkt, kan han bare læse den politiske aftale, som er indgået mellem et meget bredt flertal her i Folketinget, hvor vi netop slår fast, at noget af det, vi lægger vægt på, er, at fordelingspolitik, velfærdspolitik osv. fortsat er nationale anliggender, og det fremgår også klart af den nye traktat.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Naser Khader (RV), 2005-03-30:
»Er det udtryk for regeringens politik, at statsministeren ved besøget i Israel og Palæstina i uge 11 alene debatterer de emner med Israel, hvorom der er enighed mellem Danmark og Israel, mens debatten med palæstinenserne omhandler uenigheder, og ifald regeringen seriøst mener, at bosættelserne på palæstinensisk territorium udgør en hindring for fredsprocessen, burde statsministeren så ikke bringe dette spørgsmål op med den israelske regering?«
Skriftlig begrundelse
Ved statsministerens rundrejse i Mellemøsten i uge 11 refereres det i Berlingske Tidende den 17. marts 2005 side 12, at statsministeren havde valgt ikke at bringe spørgsmålet om bosættelser og sikkerhedsmuren op under mødet med premierminister Ariel Sharon, på trods af at statsministeren angiver i nævnte artikel, at disse spørgsmål er afgørende for en varig fred mellem Israel og Palæstina.
I samme artikel angives det, at statsministeren fremhæver palæstinensernes ansvar for at hindre terrorisme mod Israel som forudsætning for fred.
Det kan se ud, som om statsministeren alene vil kritisere palæstinenserne for manglende evne eller vilje til at stoppe terrorisme, mens israelernes ansvar for bosættelser og opbygning af en sikkerhedsmur på palæstinensisk territorium forties, når statsministeren møder den israelske regering.
Ifald statsministeren reelt var af den holdning, at bosættelser og opbygning af mur på palæstinensisk territorium udgør en forhindring for fred, synes det netop afholdte møde med Ariel Sharon som en oplagt lejlighed til at fremføre dette argument.
Jeg mener, at det omfatter et stort potentiale for demokratiopbygning i Mellemøsten.
Baggrunden for mit spørgsmål i dag er statsministerens besøg i Mellemøsten i uge 11. Under besøget fik man det indtryk i pressen, at statsministeren debatterede det, man var enig med israelerne om, og undlod at debattere det, man var uenig med israelerne om, bl.a. bosættelserne og sikkerhedsmuren.
Og statsministeren fokuserede jo meget på det, man var uenig med palæstinenserne om.
Er det udtryk for regeringens politik?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-03-30:
Det er ikke nogen retvisende beskrivelse af regeringens politik, for jeg vil gerne understrege, at regeringens linje er meget afbalanceret i forhold til så vel Israel som palæstinenserne.
Jeg vil gerne slå fast, hvad målet er: Det er en tostatsløsning med en selvstændig, levedygtig og demokratisk palæstinensisk stat, der lever side om side med Israel i fred og harmoni.
Det er målet, og for at nå frem til det mål skal vi følge det, der hedder Køreplanen for fred.
Det er et vigtigt element i den køreplan, at også Israel bidrager til at sikre, at en palæstinensisk stat netop kan være levedygtig, og derfor kan Israel ikke i overensstemmelse med køreplanen foretage sig handlinger, der underminerer grundlaget for en selvstændig og levedygtig palæstinensisk stat.
Naser Khader (RV), 2005-03-30:
En tostatsløsning kræver jord, det er klart, og en tostatsløsning forudsætter, at de bosættelser og sikkerhedsmuren bliver fjernet.
Det, der undrer mig, er den der ulighed, der var.
Statsministeren roste Sharon til skyerne og roste ham for hans politiske mod, og statsministeren gik længere end USA’s udenrigsminister i forhold til palæstinenserne, hvad angår bekæmpelsen af terror.
For vi er alle enige om, at terroren skal bekæmpes.
Men USA’s udenrigsminister viste en vis forståelse for, at den palæstinensiske ledelse ikke har magtmidler til helt at fjerne terroren.
Så jeg synes, at statsministeren gik for langt der.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-03-30:
Jeg vil gerne sige til hr. Naser Khader, at jeg roste begge parter.
Det er rigtigt, at jeg roste Sharon og den israelske regering for tilbagetrækningsplanen, fordi jeg mener, at det er et rigtigt israelsk skridt at trække sig ud af Gaza og trække sig væk fra dele af Vestbredden.
Jeg synes, det er et vigtigt skridt fremad.
Men jeg roste også den palæstinensiske ledelse, for mens jeg besøgte Ramallah og havde møde med den palæstinensiske premierminister, var den palæstinensiske præsident Abbas i Kairo for at forhandle med en række militante palæstinensiske organisationer med henblik på at få en art våbenhvile, som betyder indstilling af terrorhandlinger og andet.
Det lykkedes den palæstinensiske præsident at opnå en sådan aftale, og siden har vi faktisk konstateret en væsentlig forbedring af sikkerhedssituationen.
Allerede da, før vi kendte aftalens indhold, fandt jeg anledning til at rose den palæstinensiske ledelse for disse skridt til forbedring af sikkerhedssituation.
Naser Khader (RV), 2005-03-30:
Det er fint, at den palæstinensiske ledelse også blev rost, men der var et større krav i forhold til stop af terroren.
Statsministeren gik længere, end USA’s udenrigsminister gik, for hun viste en forståelse for, at man ikke havde de nødvendige magtmidler til at stoppe terroren.
Så den balance, der bør være i forhold til kritikken,
var der ikke.
I øvrigt mener jeg, at statsministeren havde en enestående chance for at fortælle israelerne, hvad den danske regerings politik er på området, at man er imod bosættelserne, og at sikkerhedsmuren er blevet fordømt af FN.
Hvorfor benyttede statsministeren ikke muligheden for at kritisere de her ting?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-03-30:
Jeg vil gerne sige til hr. Naser Khader, at jeg fandt, at det væsentligste formål med mit besøg faktisk var at lytte til begge parter for at høre, hvad vi fra dansk side, men måske endnu mere væsentligt, hvad vi fra EU’s side kan gøre for at hjælpe begge parter i den ulykkelige konflikt fremad.
I stedet for at komme med 117 fikse og færdige ideer til, hvordan de to parter skulle løse deres problemer, så følte jeg faktisk, at det var vigtigere at lytte til, hvad de havde at sige til os om, hvad vi kunne gøre for at hjælpe.
Kunne vi gøre noget for at hjælpe israelerne?
Kunne vi gøre noget for at hjælpe palæstinenserne?
Jeg følte faktisk, at det var mit væsentligste formål i stedet for at komme og skælde ud, og det var derfor, at jeg roste begge parter for de fremskridt, de har nået.
Situationen er ikke ideel, men der er dog fremskridt, der er grøde i øjeblikket, og det synes jeg vi skal hjælpe på vej.
Så vil jeg bare sige om det med terror: Jeg synes ikke, at man kan bruge stærke nok udtryk i sin fordømmelse af terror, for der er ingen sag og intet formål, der overhovedet kan berettige terror.
Det er dog noget af det mest tyndbenede, jeg har hørt endnu.
EU-retten har jo haft forrang, al den tid Danmark har været medlem af EU.
Det er der ikke noget nyt i, sådan har det været alle dage, og nu bliver det bare skrevet i traktaten.
Men sådan har det været altid, og det skal selvfølgelig også være sådan.
Vi har da også fra dansk side en interesse i, at der, hvor vi har bedt EU tage sig af noget, skal alle lande også rette sig efter det, der skal EUretten da have forrang.
Ellers er det fuldstændig uden mening, at vi har bedt EU om at tage sig af sagerne.
Så det er der ikke noget nyt i.
Det kan slet ikke lade sig gøre, hvis man skal sende det hele ud.
Det kan overhovedet ikke lade sig gøre for 20 mio. kr.
Der er under alle omstændigheder tale om et meget, meget stort beløb, og jeg tror ærlig talt, at mange vil betakke sig for at få sådan et kilo papir ind ad døren.
Det skal selvfølgelig være sådan, at alle, der har lyst, gratis skal kunne få traktaten og alt, hvad man i øvrigt har lyst til at få af oplysningsmateriale, men ligefrem at tvinge det ind over dørtærsklen til alle dem, som ikke har lyst til at sidde og bladre alt det her igennem, synes jeg ærlig talt vil være et ufatteligt spild af både papir og penge og ressourcer i det hele taget.