Lars Løkke Rasmussen (V), 2004-04-14:
Ifølge dette beslutningsforslag fra Det Radikale Venstre skal regeringen fremlægge en handlingsplan for flere røgfri miljøer pr. 1. januar 2005 ud fra nogle nærmere fastlagte retningslinjer.
Hensigten med en handlingsplan for røgfri miljøer er, at alle borgere skal kunne færdes i det offentlige rum uden at blive udsat for passiv rygning.
Regeringen kan helt og fuldt tilslutte sig formålet og sigtet med forslaget.
Imidlertid mener vi ikke, at det skulle være nødvendigt at udarbejde en egentlig handlingsplan, før vi kan gå i gang.
Der skal jo handles nu.
Vores ambition er kort og godt den, at der skal vises respekt for reglerne.
Vi skal have klarlagt, hvor langt vi er nået, og vi skal se at komme i mål; det vil sige, at vi skal se at få samlet op på de områder, der halter bagefter.
Regeringen har i denne sag ladet sig inspirere af det radikale beslutningsforslag.
Med afsæt i gennemgangen af de enkelte områder i forslaget har regeringen derfor allerede før påske iværksat, hvad jeg kalder et serviceeftersyn af røgfri miljøer, og jeg indrømmer gerne her, at det er et serviceeftersyn, som er iværksat efter inspiration fra det radikale beslutningsforslag.
Baggrunden for dette er også, at antallet af rygere gennem de seneste år er faldet markant.
Hvor 42 pct. af befolkningen var dagligrygere for 10 år siden, er tallet i dag 27 pct.
Samtidig er der indført regler og aftaler om røgfri miljøer for at sikre muligheden for at færdes røgfrit.
Alle borgere skal have mulighed for at færdes i det offentlige rum, bygninger, lokaler, transportmidler, Folketinget osv., uden at blive generet af passiv rygning,
ikke mindst for at begrænse den sundhedsfare og det ubehag, som passiv rygning udgør for mange mennesker, der lider
af f.eks. astma, allergi eller bronkitis.
Regeringen finder udviklingen med, at antallet af rygere er for nedadgående, meget positiv.
I takt med at antallet af rygere går ned, tror jeg, at forventningerne til at kunne færdes frit i røgfri miljøer går op.
Her er vi endnu ikke kommet i mål.
Dels er der stadig mange steder, hvor man ufrivilligt kan blive udsat for passiv rygning, dels er der mange steder ikke tilstrækkelig respekt for de nuværende rygeregler.
Vi har i dag lovregler om røgfri miljøer, der dækker en meget væsentlig del af den offentlige sektor, altså staten, amterne og kommunerne.
De gælder i store træk for institutioner for børn og unge - lige fra vuggestuer og børnehaver til universiteterne - sygehusene, de kollektive transportmidler, offentlige lokaler og arbejdspladserne.
Ud over de lovgivningsmæssige bestemmelser er der ad frivillighedens vej på en lang række områder indført rygeregler.
Det gælder f.eks. på mange arbejdspladser, sygehuse, restauranter, hoteller m.v.
Efter regeringens opfattelse skal den fremtidige indsats basere sig på frivillighed, det er sådan set den strategi, der har bragt os så langt, som vi er kommet, erfaringsmæssigt sikre lokalt aftalte regler og også en bedre efterlevelse end direktiver, der trækkes ned over folk ovenfra.
For det første bliver der jævnligt lavet forskellige undersøgelser om røgfri miljøer, såvel opinionsundersøgelser som faktuelle undersøgelser, og for det andet modtager vi mange henvendelser fra borgerne om røgfri miljøer.
Disse henvendelser dækker, tror jeg man må sige, hele spektret af meninger om denne sag.
Mange er utilfredse med, at de bliver begrænset i deres mulighed for at ryge, men endnu flere klager over at blive udsat for passiv rygning. Det er på den baggrund og med inspiration fra beslutningsforslaget her, at jeg nu har taget initiativ til et samlet serviceeftersyn på røgfri miljøer.
Før påske skrev jeg derfor ud til bl.a. Amtsrådsforeningen, Kommunernes Landsforening, diverse brancher, organisationer og lignende om regler om røgfri miljøer.
Serviceeftersynet vil omfatte to dele: For det første en undersøgelse af og en status for udbredelsen af røgfri miljøer på alle relevante områder, og det dækker i hvert fald alle de områder, der er nævnt i det radikale beslutningsforslag, for det andet en indsats for at få mere respekt for de røgfri miljøer, og det vil sige efterlevelsen og håndhævelsen af rygeforbud m.v.
Serviceeftersynet omfatter bl.a. følgende områder: sygehuse og praksissektoren, institutioner og skoler, hvor børn og unge færdes, kulturinstitutioner, som f.eks. biografer, teatre og kulturhuse, de kollektive transportmidler, ventesale, terminaler og lign., butikscentre, pengeinstitutter, posthuse m.v. og alle offentlige kontorer, offentlige institutioner m.v. Regeringen vil efter sommerferien fremlægge resultatet af dette serviceeftersyn og den opfølgning, der efter vores opfattelse må være behov for.
Jeg håber meget, at vi vil få en respons fra de mange myndigheder, brancher og organisationer, som kan give et klart billede af, hvor langt vi er nået med hensyn til skabelse af røgfri miljøer, en respons, som vi kan bruge i vores videre indsats.
Jeg regner herefter med i løbet af efteråret at kunne fremlægge en samlet pakke med status for røgfri miljøer og med angivelse af, hvor regeringen vil lægge den fortsatte indsats på området.
På den her oplyste baggrund kan regeringen ikke støtte beslutningsforslaget, om end jeg medgiver, at det allerede har tjent sit formål, idet det har inspireret mig til at iværksætte dette serviceeftersyn.
Må jeg ikke først sige, at det bestemt ikke er min intention
på nogen måde at latterliggøre forslaget - slet ikke
Jeg tager det sådan set meget, meget alvorligt, ligesom jeg tager andre forslag, som fru Lone Møller eller Socialdemokratiet stiller, alvorligt, og derfor må man også underkaste det en alvorlig behandling.
Vi regner så i øvrigt med, at den mulighed, som er alvorligt ment, og som der er et udtalt behov for, er en mulighed, som 30 ud af 271 kommuner vil bruge.
Det er jo der, filmen knækker.
For hvis man virkelig mente, at det her var det afgørende sundhedsproblem, at det var her, man virkelig ville sætte ind,
så skulle man jo stille op med et forslag, der hed, at dette tilbud ønsker vi at rulle ud i alle landets kommuner.
Så ved fru Lone Møller godt selv, at så kan det ikke finansieres - så kan det ikke finansieres.
Det fører jo direkte over i det med prioriteringerne, som jeg også nikker genkendende til: Ja, der skal prioriteres.
Det er altså det, jeg gør, når jeg på regeringens vegne siger, at her prioriterer vi på linje med den tidligere regering, som heller ikke i løbet af 9 år, selv om jeg da må tro, at der har været sympati for forslaget - jeg går da ud fra, at fru Lone Møller har sikret sig allerede dengang, at der har været en udtalt sympati for det - har kunnet finde plads til det.
Det kan vi heller ikke her, og det er sådan set der, sagen stopper.
Så kan jeg i øvrigt godt genkende billedet af, at der er
en varierende tandsundhed.
Det er også netop derfor, det er så vigtigt, at der udfoldes bestræbelser for at informere om de tilbud, der faktisk findes for særlig udsatte grupper om at opnå tilskud til tandbehandling allerede efter den eksisterende lovgivning.
Hr. Mogens Nørgård Pedersen spørger, hvorfor netop nu, og det er jo en udmærket indgangsreplik til mine afsluttende bemærkninger, nu når jeg alligevel ikke kan finde det, jeg havde planlagt at skulle sige.
Hvorfor nu?
Det er der to gode grunde til.
Den ene grund er, at vi allerede i december måned i en fælles henvendelse fra regeringen og Kommunernes Landsforening til landets kommuner gjorde opmærksom på vigtigheden af netop i disse tider, hvor vi står over for en strukturreform, at man respekterer de budgetter, der er fastlagt, og at vi i forlængelse af dette brev etablerede en rapporteringsordning, som skulle give ministeriet løbende indseende i, hvordan det de facto udvikler sig ude i kommunerne.
Da januar måned var gået og vi fik de første indrapporteringer, kunne vi jo se, at der var begyndende tendenser til et skred: 33 nye anlægsprojekter fra 25 kommuner repræsenterende en værdi på 226 mio. kr.
Det er bl.a. set i det lys, at vi har fundet det rigtigt nu at tilvejebringe en hjemmel, der gør, at denne rapporteringsordning kan erstattes af en egentlig godkendelsesordning.
Det er jo anlægsbudgetter, som er på et niveau i størrelsesordenen 1,3 mia. kr. mere end det, der egentlig måtte være forudsat, da kommunerne indgik en økonomiaftale med regeringen sidste år. Det er sådan den ene grund, altså risikoen for, at vi ville se for mange - lad mig bruge udtrykket - uheldige beslutninger i en situation, hvor strukturen er under opbrud. Den anden gode grund til, at forslaget kommer netop nu, er det forhold, at regeringen af andre grunde, nemlig for at fremme beskæftigelsen, har fremlagt en forårspakke, som udvider forbrugsmulighederne i det danske samfund ganske dramatisk gennem massive skattelettelser, hvilket naturligvis efterlader behovet for, at vi kan have fuld tryghed og fuld sikkerhed for, at de offentlige budgetter respekteres.
Hvis man ønsker at give en målrettet og veldoseret indsprøjtning til samfundsøkonomien, må man selvfølgelig sikre sig, at der ikke åbner sig en risiko for en overdosering.
Dette understreger i virkeligheden behovet for, at de budgetter, der er lagt i 2003 for 2004, respekteres.
Det er de to grunde til, at det kommer netop nu.
Så skal jeg i øvrigt indskrænke mig til at sige tak for debatten.
Jeg kunne selvfølgelig godt have lyst til at komme med en række bemærkninger, ikke mindst til hr. Klaus Hækkerup, som jo talte i en noget negativ tone, men så forsøgte jeg i mit indre øre at rense tonen væk og skrive de ord ned, der blev sagt, og så kunne jeg notere mig, at i de mere konkluderende dele af hr. Klaus Hækkerups indlæg var der jo i virkeligheden tale om en meget positiv melding fra Socialdemokratiet.
Alt andet ville også overraske mig, al den stund at jeg har noteret mig, at Socialdemokratiets fremmeste repræsentanter i en række andre sammenhænge også i den offentlige debat har understreget vigtigheden af, at man i forbindelse med en strukturreform sørger for at skabe mekanismer, der sikrer os mod, at økonomien løber løbsk, fordi nogen pludselig foretager dispositioner, som er uhensigtsmæssige, fordi de foretages i forventning om, at andre kommer til at betale regningen.
Så jeg skal ikke indlade mig i nogen polemik med hr. Klaus Hækkerup, men blot konstatere, at når tonen trækkes
fra, stod der en åben socialdemokratisk melding tilbage.
Den ønsker jeg i hvert fald at komme i møde.
Derfor skal jeg slutte af med her at give et tilsagn om at svare ikke blot på de 16 spørgsmål, der allerede er forberedt, kan jeg forstå, men også de mange flere, der måtte vise sig under udvalgsarbejdet.