Søren Søndergaard (EL), 1999-04-16:
Jeg er ikke hr. Holger K. Nielsen.
Heldigvis.
Undskyld.
Forleden dag blev statsministeren beskyldt for at gå
Milosevics ærinde, og hvad var dog anledningen til den beskyldning?
Ja, det var, at han ikke klart ville melde ud, at det ikke kunne udelukkes, at der skulle sættes landtropper ind.
Sidste gang, jeg blev beskyldt for at gå Milosevics ærinde, var lørdag den 3. april.
Da havde jeg nemlig den opfattelse, at Danmark skulle åbne sine grænser for flygtninge fra Makedonien, ikke makedonske flygtninge, men kosovaalbanske flygtninge, der var flygtet til Makedonien.
Hvorfor?
Ja, fordi enhver ved, at den etniske sammensætning i Makedonien er meget følsom, og et stort influx af flygtninge fra Kosovaalbanien ville skabe store problemer i Makedonien.
Derfor var det helt afgørende, at der kom en melding til den makedonske regering om, at de kunne være sikre på, at de flygtninge, som de tog, kunne komme videre til andre lande, og at de ikke behøvede at lukke deres grænser, som de truede med, og lade flygtningene stå i ingenmandsland.
Reaktionen var: »Enhedslisten går Milosevics ærinde«.
Nu varede den reaktion jo ikke så længe.
Senere på dagen den 3. april meddelte Norge, at man var klar til at tage 6.000 flygtninge fra Makedonien.
Lidt senere på dagen meddelte Tyskland, at man var klar til at tage 10.000 flygtninge, og næste dag måtte regeringen så ændre linje, og det, nogle fra regeringen dagen inden havde ment var at gå Milosevics ærinde, mente man nu ikke længere var at gå Milosevics ærinde: Den danske regering tilbød at tage 1.400.
Det var flot, det var i hvert fald mere end Finland, som tilbød 50.
Se, sådan kan det jo udvikle sig, det der med hvem der går hvis ærinde, og hvem der står for hvis linjer.
Sådan kan det jo udvikle sig, og det er da muligt, at udenrigsministeren har den opfattelse, at vi er nogle, der i dag følger Milosevics linje, når vi er undskyldende over for serberne.
Men det kan jo ændre sig i morgen, hvis det viser sig, at den aktion, man er i gang med, faktisk ikke fører til det resultat, man har sat sig for, men at man er ved at skabe - hvad der er en alvorlig risiko for - et flygtningeproblem af palæstinensiske dimensioner i Europa, hvor man har viljen til at bombe, bombe og bombe, men hvor man ikke har viljen til at sikre, at de kosovaalbanske flygtninge kommer hjem.
Resultatet af bombningerne vil så blive, at vi vil have et par millioner kosovaalbanere, som skal leve i flygtningelejre i år fremover i områderne omkring Kosova.
Men der kommer da nogle flygtninge til Danmark, siger
nogle.
Ja, det er jo interessant, og det skal vi netop diskutere under næste punkt.
Vi skal om lidt diskutere flygtninge til Danmark, og her har regeringen netop sikret i den lovgivning, den lægger frem, at selv om forholdene ikke bliver i orden i Kosova, kan man undlade at give kosovaalbanske flygtninge asyl i Danmark, hvis de i stedet kan sendes tilbage til lejre i et naboland.
Tegningen er lagt til et palæstinensisk problem i Europa, og vi må gå tilbage til det, vi sagde under den debat, vi havde for nogle uger siden.
Vi har ikke tillid til NATO, og vi har heller ikke tillid til regeringen på dette punkt, når den siger, at den måde, man fører krig på, og de ambitioner, man har, er noget, der rent faktisk vil føre til et positivt resultat.
Når vi ikke har den tillid, er det præcis, fordi vi i 10 år har tigget om, at man gjorde nogle ting over for Milosevics nationalistiske styre, som man har afvist at gøre.
Udenrigsministeren kritiserer hr. Villy Søvndal for at have sagt i tv i går, at det var blevet antydet, at bombardementerne ville være overstået i løbet af 3-4 dage.
Man kan jo så diskutere, om det lige præcis er det, som er blevet sagt, men det er jo interessant, når vi går tilbage
til oktober og ser, hvad det var for en begrundelse, der blev givet for, at man skulle true med bombardementer og om nødvendigt gennemføre bombardementer.
Den begrundelse, der blev givet,
var, at der var 50.000 kosovaalbanske flygtninge i bjergene, som på grund af vinterens komme i løbet af nogle få dage var truet med at dø af kulde og sult.
Det var meldingen, og derfor skulle der gives grønt lys for bombardementer.
Det bliver de selvfølgelig ikke.
Det har selvfølgelig aldrig nogen sinde været en reel mulighed for at redde de kosovaalbanske flygtninge, ligesom det aldrig nogen sinde har været en reel mulighed for at forhindre den uddrivning, den udrensning, vi har set her på det sidste, og det er baggrunden for, at vi har insisteret på, at det var nødvendigt at bruge andre metoder, som har være uafprøvede, men som vi har peget på.
Det er vores holdning.
Vi kan jo ikke forhindre regeringen og udenrigsministeren i at have den holdning, at vore metoder er dårlige, og vi kan ikke forhindre, at man forkaster dem.
Men vi bliver også nødt til at insistere på, at når vore metoder ikke har været afprøvet, er det jo ikke alene os, man kan beskylde for passivitet, og så er det ikke alene os, man kan beskylde for ikke at ville gøre noget. Det er lige så meget et spørgsmål om, at ikke bare den danske regering, men også de øvrige vestlige regeringer ikke på noget tidspunkt har ønsket at sætte hårdt mod hårdt over for den nationalisme, som har udviklet sig på Balkan.