Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-12-10:
Først en lille bemærkning til diskussionen om, hvornår vi skulle lægge møderne i Folketinget.
Jeg synes da, det er en spændende idé, hr. Duetoft kommer med, men jeg må sige, at det kan jo være, Folketingets ledelse i sin planlægning også havde troet, at det her ville blive en aften-, måske en natteforestilling.
Ellers vil jeg også lige her i indledningen sige til hr. Peter Duetofts bemærkning om, at et nej til Amsterdamtraktaten er med til at genoplive den form for nationalisme, som har dræbt millioner af mennesker i Europa: magen til frækhed - magen til frækhed!
Vi er alle sammen enige om - og det håber jeg også hr. Peter Duetoft vil bekræfte - at tage afstand, på det skarpeste tage afstand fra de rædsler, der er foregået i historien i Europa, hvor millioner af uskyldige mennesker er blevet dræbt bl.a. i forbindelse med to verdenskrige i dette århundrede.
Hentydninger til datidens synder har intet som helst at gøre med kampen for et nej den 28. maj, og jeg synes egentlig, det er utroligt nedværdigende over for de mange mennesker, som med et oprigtigt demokratisk hjerte kæmper for et nej den 28. maj, at komme med en sådan påstand.
Det, der har været kendetegnende for de lande, hvor der er foregået rædsler af den karakter, har jo været, at det ikke har været demokratiske lande.
Det har ikke været lande, hvor der har været en demokratisk struktur.
Det har været kendetegnende, at der har været tale om diktaturstater, om en diktatorisk ledelse af landet.
Det, som vi ser mange steder, er jo, at de personer, som hr. Duetoft sikkert også ville kalde nationalister, jo er folk, som visse steder faktisk er dem, der går i spidsen for at forsøge at få skabt et demokrati imod et diktaturstyre.
Så jeg synes altså, hr. Peter Duetoft skulle se anderledes på det og trække sine ord i sig igen.
Jeg synes simpelt hen, det er for uanstændigt for Europadebatten her i Folketinget.
Ellers vil jeg naturligvis sige tak, formelt i hvert fald skal jeg jo sige tak, for den redegørelse, som statsministeren og udenrigsministeren har givet her forud for det topmøde, der skal være i lyset af den forestående proces med en EU-udvidelse.
Man må jo næsten sige, at al den stund statsministeren sagde, at det er en historiske udvidelse, og det er fredens projekt og alle de her gloser, der kom, er det jo interessant at se, hvor meget tid statsministeren brugt på at forsøge at undgå at være deltager i debatten eller bare har siddet og lyttet til de bemærkninger, som ordførerne for partierne kommer med.
For der var jo næsten ellers ingen grænser for det selvroseri, vi kunne høre statsministeren gav sig selv og gav regeringen.
Det var jo nærmest regeringens egen skyld, regeringens ære, at der var kommet skred i den her historiske proces.
Man kan tydeligt se en statsminister for sig, som gerne selv vil skrive historiebøgerne.
Men hovedpointen lød jo, som vi har hørt den så ofte før - det er måske også derfor, interessen ikke har været større for den her debat, intet nyt under solen jo - at Amsterdamtraktaten er udgangspunktet for udvidelsen.
Det var, som vi hørte det.
Vi fik også at vide, at Amsterdamtraktaten rækker ind i det næste årtusind.
Jo, hvis den bliver vedtaget, skulle den da gerne gøre det, al den stund det kun er om to år.
Men statsministeren talte også om rigtigheden af at have
Vi skulle ikke fortabe os i småting, vi skulle ikke diskutere paragraffer og lignende.
Det kan jeg sådan set godt forstå statsministeren gerne vil undgå. Men statsministerens vision giver mig så anledning til at sige, at det er en helt anden vision, statsministeren har, end den, Dansk Folkeparti har.
Europa skal spille en rolle.
Europa skal ud og agere på den storpolitiske scene i langt højere grad, end tilfældet er.
Det er en vision om en stærkere centralistisk styring af Europa.
Det er en vision om et Europa, hvor man træffer flertalsafgørelser, så selv om Danmarks befolkning ikke vil det ene, eller Portugals befolkning ikke vil det andet, ja, så skal vi nok tvinge dem til det gennem stemmeregler, og vi skal nok efterfølgende have en effektiv Kommission og en effektiv Domstol, der kan sørge for at håndhæve de regler, et lands befolkning ellers ikke ønsker.
Det er en vision om et Europa, der styres med initiativretten, der styres af en embedsmandskommission, en Kommission, som i stadig større grad skal sammensættes af en kommissionsformand.
En Kommission, som i større grad skal sammensættes af et Europa-Parlament og ikke af medlemslandene.
Det er altså en stadig snævrere union, som der jo også står i unionstraktatens formålsparagraf.
Dansk Folkeparti har et forslag til en helt anden vision.
Vi vil gerne være med på visionsdebatten, men det er en anden vision, vi har, end den, statsministeren giver udtryk for.
Det er en vision om et Europa, der består af lande, som er selvstændige, og som er suveræne.
Det er et Europa, hvor landene selv bestemmer, hvor Danmark selv bestemmer eksempelvis, om Jyllands-Posten må reklamere for tobak.
Det er et Europa, der respekterer
landenes selvbestemmelsesret til at bestemme, om eksempelvis 12-årige må gå med ugeavisen en onsdag eftermiddag
Det er et Europa, hvor landene selv bestemmer, om danske statsborgere
eksempelvis for Danmarks vedkommende skal overvåges pr. satellit.
Det er et Europa, hvor landene selv bestemmer, om vi vil have grænsekontrol, hvor vi selv bestemmer, hvem vi vil lukke ind i landet, osv., osv.
Og så selvfølgelig et Europa, hvor landene med det som udgangspunkt samarbejder konstruktivt med sine nabolande om de fælles problemer, man selvfølgelig til enhver tid som demokratiske lande skal samarbejde om.
Men det er en hel anden vision end statsministerens.
For Dansk Folkeparti at se er den her vision forudsætningen for fred på lang sigt.
Statsministerens projekt er ikke et fredens projekt.
Statsministerens projekt er en centralistisk styring af de europæiske lande, en central styring, hvor landene skal indordne sig det europæiske samarbejde. Dansk Folkeparti er grundlæggende tilhænger af, når det så kommer til det specifikke omkring udvidelsen, at de ansøgerlande, som vi har foran os, de 11 ansøgerlande, de lande, der ønsker det, skal have lov til at melde sig ind.
Jeg kan måske allerede nu svare på et spørgsmål, hr. Ove Fich ellers ville have stillet: Jo, og Dansk Folkeparti vil også stemme for, at de har mulighed for at komme ind, uden at vi naturligvis vil forpligte os til at stemme for alt muligt andet, men vi vil naturligvis ikke forhindre lande i den nuværende ansøgerskare, der ønsker det, at blive medlem af EU.
Men vi mener ganske enkelt ikke, at EU er gearet til at optage mange lande på nuværende tidspunkt.
Vi mener, at retningen af samarbejde bevæger sig hastigt længere og længere væk fra, at EU er gearet til en større udvidelse.
Og man har faktisk også med Amsterdamtraktaten bundet sig fast i en stadig mere integrationistisk politik som forudsætning for en større udvidelse.
Den stadig mere centralistiske udvikling må stoppes som forudsætning for, at vi kan få en stor EU-udvidelse, som vil kunne blive vellykket.
Det kan vælgerne hjælpe os med ved at stemme nej til Amsterdamtraktaten den 28. maj.
Det kan være det chok, der skal til for eliten for at finde ud af, at man bliver nødt
til at sadle om, hvis man skal kunne få en vellykket stor udvidelse på lidt længere sigt.
Når det drejer sig om landbrugsordningerne og strukturfondene, som naturligt også spiller meget ind i debatten om en kommende udvidelse, må jeg sige, at vi i Dansk Folkeparti på ingen måde er imponeret over de reformforslag, som på nuværende tidspunkt ligger på bordet fra Kommissionen.
Det er klart, at hvad landbrugsområdet gælder, er vi glade for, at der foreslås en omlægning af landbrugsstøtten fra at være en prisstøtte til at være en individuel støtte, men jeg må nok sige, at vi gerne havde set, at det også var gået i den retning, at den samlede støtte blev nedsat, også inden for den kommende finansielle periode, selvfølgelig med henblik på en egentlig liberalisering af landbrugsområdet.
Det er åbenbart ikke dét, der er på tapetet i de første udkast, vi har set, for der er det jo en anden retning, man går i.
Dér hæves den samlede støtte.
Hvad strukturfondene angår, er det klart, at vi i Dansk Folkeparti har den holdning, at de har antaget et for stort omfang.
Vi mener også, at det er umuligt at gøre op med den svindel, der foregår med strukturfondsmidlerne, hvis man ikke ser på, at de samlede midler bør være mindre.
At de så også, de, der er resterende, skal fordeles på en anden måde,
kan være en anden og nok så relevant diskussion, men jeg vil gerne give dette budskab også omkring strukturfondene.