Charlotte Fischer (RV), 2006-05-31:
Det Radikale Venstre deler hensigten i det her, som er at gøre noget ved det problem, der hedder skimmelsvamp.
Det er både udbredt, så meget ved vi – det er hver ottende udlejningsbolig, der er ramt af det – og det kan også være et alvorligt helbredsmæssigt problem, der giver hoste, astma, allergi, åndedrætsbesvær og alt muligt.
Så der er gode grunde til at tage det alvorligt og gøre noget ved det.
Det er vi vist enige om her i dag.
Spørgsmålet er så, hvad det er, vi skal gøre.
Jeg vil allerførst sige, at vi ser meget positivt på, at der bliver lavet en undersøgelse af det her område.
Debatten i dag har vist, at der er mange løse påstande og måske meget lidt håndfast viden om, hvor stort problemets omfang egentlig er.
Hvor er det, problemet er størst, og hvor gør vi rigtigst i først og fremmest at sætte ind?
Vi synes også, det er tankevækkende, sådan som debatten har udfoldet sig i dag, at det her forslag, der ligger foran os, sådan som vi ser det, slet ikke er svaret på det, der tilsyneladende lyder, som om det er problemet.
Jeg hæfter mig meget ved, at de mange spørgsmål, der er kommet i dag under debatten, næsten alle over en bank har handlet om det problem, der hedder tid.
Når beboere befinder sig i en bolig, der er sundhedsskadelig, er det selvfølgelig skidt, hvis de skal sidde i den bolig år ud og år ind og vente på en afgørelse og få dårligere og dårligere helbred.
Det er klart, at hvis vi som udgangspunkt siger, at vi ikke vil acceptere, at folk år ud og år ind er i boliger, som er sundhedsskadelige, så er det jo det problem, man skal håndtere.
Det her forslag håndterer slet ikke det problem efter min bedste vurdering.
Man burde så i givet fald fremsætte et forslag, der skulle handle om at sætte frister på eller noget andet, men med det her forslag kan man jo sige, kan en lejer lige så vel ende i et tvistsystem, hvor der går år efter år, f.eks. når man i tvivlstilfælde skal afgøre, som der står her i forslaget, om det nu er udlejers ansvar, at der er skimmelsvamp i boligen.
Det gør vi sådan set, fordi vi mener, det kan give et grundlag for at lave en prioritering af, hvor vi først og fremmest skal sætte ind.
Vi synes også, det her forslag er skævt.
Vi mener, der er to parter, der kan have et ansvar for skimmelsvamp.
Det kan være udlejerne, og det har de helt sikkert i mange tilfælde, men det kan også være lejerne.
Vi hæfter os ved i rapporter, at lejerne kan gøre rigtig mange ting for selv at bekæmpe den.
De kan lufte ud og tørre tøjet udenfor eller i en tørretumbler, og de kan gøre mange andre ting.
I en rapport fra Statens Byggeforskningsinstitut kan man faktisk læse, og jeg citerer: Der er et betydeligt behov for bedre kendskab blandt beboerne til forekomst, funktion og brug af udluftningsventiler og installationer for udsugning fra køkken, toilet og baderum.
Det, jeg læser op, er jo et eksempel på, at problemet også kan være kommunikation, fordi mange beboere faktisk ikke kender de muligheder, der er for at bekæmpe den godt nok, og at de derfor ikke har haft mulighed for det.
Med alt det her vil jeg sige: Udlejerne har et klart ansvar, men det har lejerne også.
Vi ønsker ikke en løsning, der for ensidigt fjerner ansvaret fra lejernes egne skuldre.
Alt i alt vil vi ikke på det her grundlag støtte forslaget.
Vi mener, som det er blevet sagt, at der i dag er en lang række muligheder for, at man som lejer kan gå videre i systemet og få genoprettet boligen, hvis det er det, der er brug for, men vi savner viden om, hvor det er, skoen trykker, sådan som det er i dag.
Er det de lange sagsbehandlingstider?
Det kunne også være, at kommunerne er for sløve til at følge op.
Er det det, der er problemet i virkeligheden?
Er det et kommunikationsproblem, at lejerne faktisk i alt for lille grad ved, hvad det er, der skal til for at sikre en ordentlig og sund bolig?
Alt det synes jeg vi skal have svar på, før vi finder ud af, hvor det er, vi skal sætte ind, sådan som det er i dag.
Dermed siger jeg heller ikke – det vil jeg gerne understrege – at sådan en undersøgelse, som det har været nævnt, skal være en syltekrukke.
Vi synes, den skal gå forholdsvis hurtigt, men det er vigtigt, at vi kan bruge den som et ordentligt beslutningsgrundlag og til en prioritering af den videre indsats.