runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Svend Erik Hovmand (V), 2004-03-10:
Det var, og det er Skatteministeriets opfattelse, at de gældende regler er gode nok.
Der er handlet ud fra de gældende regler og nægtet tabsfradrag hos de skatteydere, der har selvangivet et sådant.
Det kører der så en sag om, men det er der sådan set ikke noget unormalt i.
Der kører adskillige sager i forbindelse med vores skattelovgivning.
Der er med andre ord ikke tale om, at Skatteministeriet har udvist passivitet, ladet stå til.
Fra forskelligt hold har der i forbindelse med de verserende sager været rejst usikkerhed om de skattemæssige konsekvenser af en annullering af egne aktier.
På baggrund af den usikkerhed har regeringen valgt at fremsætte et lovforslag om problemstillingen.
Formålet med dette lovforslag er alene at tydeliggøre de skattemæssige konsekvenser, når et selskab annullerer egne aktier.
Jens Peter Vernersen (S), 2004-03-10:
»Hvad var baggrunden for, at skatteministeren i 2002 fravalgte at lovgive vedrørende bankernes tilbagekøb og annullation af egne aktier?
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-03-10:
Af det kan jeg udlede, at så venter man, til den sag er overstået for at se, om lovgivningen er holdbar.
Men den her sag er jo ikke overstået.
Hvad er det, der gør, at man ændrer synspunkt fra 2002 og til nu?
Der er jo en verserende sag.
Hvad er det, der har forandret sig, som gør, at man nu kommer med lovgivning på trods af, at sagen ikke er afsluttet?
Det var det første spørgsmål.
Så kan jeg ikke forstå, hvorfor man tvivler i så lang tid, som man gør.
Hvorfor går man ikke ind og præciserer lovgivningen?
Det er jo klart, hvad ens intention er, skulle man mene. Man skulle mene, at det var klart, at intentionen var, at hvis der var et hul, så skulle det lukkes.
Men man bliver jo i tvivl.
Jeg bliver i tvivl om, hvad skatteministeren mener, når jeg ikke kan se, at der er kommet en præcision af lovgivningen i det øjeblik, man har set, at det kunne være nødvendigt.
Svend Erik Hovmand (V), 2004-03-10:
Nu vil jeg allerførst sige, at jeg selvfølgelig godt kendte det interview, der var lavet.
Det er ikke den artikel, der henvises til.
Må jeg så sige om det, at man skal være betænkelig: Jamen jeg er da meget, meget tryg ved, at Skatteudvalgets formand er medlem af det høje Ting og med til at vurdere det resultat, der kommer ud af det her.
Det er jo det, vi hver eneste dag oplever i udvalgssammenhæng, at der kommer repræsentanter med forskellige synspunkter ind i de enkelte udvalg, tilkendegiver deres mening, og til allersidst træffer politikerne en afgørelse baseret på de synspunkter, man har fået igennem udvalgsarbejdet, hvad enten det er partsindlæg, eller det ikke er partsindlæg. Der er sådan set ikke meget forskel på den metode, man kender fra udvalgsarbejdet, og det, vi oplever her.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jeg har sådan set ikke meget mere at føje til den argumentation, jeg allerede har nævnt.
Jeg er glad for hr. Ole Stavads bemærkninger om, at det ikke går på personerne som sådan, det synes jeg er glædeligt, men mere på princippet om, hvorvidt man skulle have f.eks. Arbejderbevægelsens Erhvervsråd med og virksomhedsrepræsentanter med. Det er jo en diskussion, som man kan føre, og det er et valg, man kan træffe.
Vi har altså valgt at tage de to synspunkter med i udvalget, men samtidig, og det understreger
Der er en lang række personer med.
Jeg tror, der sidder tre eller fire professorer.
Der sidder altså en række personer, som sidder der ud fra deres rent faglige interesse.
Ole Stavad (S), 2004-03-10:
I den her sag - vi kan godt finde andre områder, hvor det kunne være rigtigt, at man også havde interesser blandet ind - men i den her sag, er det, vi mest af alt har behov for, at få et sagligt input til overhovedet at gennemskue det, som ministeren har ret i at omtale som meget vanskelige regler, og specielt når vi har regler, der spiller sammen hen over landegrænserne.
Men problemet synes jeg er, at ministeren jo netop i det udvalg har udpeget nogle folk - og ikke et ondt ord i forhold til dem som personer - som er sat til at varetage nogle bestemte interesser, har fundet folk også ude i konkrete virksomheder, som har meget, meget, meget stærke interesser i, hvordan de her regler bliver, sådan at man risikerer, at kræfterne i stor udstrækning vil blive brugt på positionskampe, og at vi aldrig får det saglige input til den lovgivning, vi har ansvaret for.
Så mener jeg faktisk, at vi har god erfaring for, at vi er ret gode til at afveje nogle interesser; det er ikke altid, vi bliver enige, men det er i hvert fald sådan, at de forskellige interesser kommer til udtryk, når det ender i Folketinget.
Derfor vil jeg godt opfordre skatteministeren til at overveje, selv om det er i sidste øjeblik, om ikke han skulle sørge for, at vi får et ordentligt arbejde i stedet for noget, der bare er synspunkter.
Svend Erik Hovmand (V), 2004-03-10:
Man kan altid overveje: Skal vi lave et udvalg bestående af mennesker, som er helt uvildige i en sag, eller skal vi lave et udvalg, som er afbalanceret med nogle, der har synspunkter på den ene side, og nogle, der har synspunkter på den anden side, plus en midtergruppe, som i det her tilfælde er meget, meget stor?
Når vi er landet på den sidste løsning, er det, fordi Danmark altså er et lille land med få eksperter på det her meget, meget komplicerede område.
Og hvis man skal finde en halv snes personer, som er uvildige, som hr. Stavad nævnte det, så tror jeg faktisk, at det ville være lidt vanskeligt.
Men det kan man selvfølgelig altid have en forskellig opfattelse af.
Vi har altså valgt den anden model, hvor vi siger: O.k., vi har en række uvildige personer, det er langt flertallet i den her gruppe, og så har vi altså nogle, der repræsenterer det ene synspunkt, og nogle, der repræsenterer det andet synspunkt.
Ole Stavad (S), 2004-03-10:
Jeg er som udgangspunkt enig med skatteministeren i, at der er et område her, hvor der virkelig er behov for, at man får et udredningsarbejde gennemført.
Derfor er jeg også så beskæmmet over, at ministeren, som han selv formulerede det, har gjort sig umage for at sammensætte en bred kreds af interesser. Jeg mener, at det er os, der er herinde, der er valgt til at varetage nogle forskellige holdninger og synspunkter og dermed også forskellige interesser.
Det, vi har brug for, er vel at få en nøgtern gennemgang - fagligt, sagligt - af konsekvenserne af de forskellige regler.
Og det er lige nøjagtig det, som vi risikerer ikke at få, fordi skatteministeren har fyldt sit udvalg op med forskellige interesser - det, som statsministeren nok ville have kaldt for smagsdommere.
Jeg havde sådan håbet på - og det ved skatteministeren godt, for det har jeg anbefalet ham - at skatteministeren ville have nedsat et udvalg, der netop havde uvildige folk siddende til at aflevere et stykke fagligt arbejde til os.
Hvorfor har skatteministeren valgt den anden metode?
Svend Erik Hovmand (V), 2004-03-10:
Nu ved jeg ikke, i hvilken sammenhæng den nævnte udtalelse er fremsat, og jeg ved heller ikke, hvilke udtalelser andre medlemmer har fremsat af tilsvarende karakter - altså sådan kunne man vel finde en række udtalelser.
Det, der er afgørende, er, at jeg synes, det er vigtigt, at advokaterne er repræsenteret i sådan et udvalg, og jeg synes, det er vigtigt, at revisorerne er repræsenteret, og jeg synes også, det er vigtigt, at nogle af de folk, vi har på universiteterne, som beskæftiger sig med det her, også er repræsenteret. Alt det er sket, plus at vi så også har både den tidligere og den nuværende formand for Ligningsrådet, to personer, som jeg i hvert fald sætter meget højt.
Så jeg kan ikke rigtig se, at man her er fraveget den praksis, man ofte anvender, når man nedsætter udvalg, hvis formål er at undersøge den type opgaver.
Jens Peter Vernersen (S), 2004-03-10:
Jeg vil først godt sige, at skatteministeren svarede fru Pernille Rosenkrantz-Theil, at ministeren ikke kendte den konkrete sag med revisorformanden, der blot stempler skattekrav selv.
Ved bilag 227, spørgsmål 150, er ministeren gennem udvalget blevet bedt om at kommentere vedlagte artikel, og det er sket den 30. januar 2004.
Så det kan i hvert fald ikke rubriceres under undskyldelig uvidenhed, at man ikke kan kommentere den konkrete sag.
Det har ministeren altså gjort for cirka en måned siden.
Længere siden er det faktisk ikke.
Så vil jeg godt spørge, om ministeren endnu en gang ikke vil overveje det.
Kommissoriet er, at man skal finde fleksible regler, og på den måde siger man det så.
Jamen skal koncerndirektørerne for Danfoss og Danisco og den statsautoriserede revisor - i hvert fald den sidste har en række meget markante synspunkter i den artikel, der har været omtalt - sættes til at lave disse fleksible regler? Jeg vil godt spørge skatteministeren, om ministeren slet ikke har tænkt på, at det faktisk kan komme til at give ministeren mange problemer, når der kommer til at ligge et resultat, også i forhold til tilliden til det, der kommer ud af det.
Det vil i hvert fald på forhånd være noget, man skal gennemgå meget nøje, da man ved, hvordan personsammensætningen er.
Det må da være et problem også for
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-03-10:
Det kan jo lyde meget fint, det her med en bred repræsentation, men de bliver her bedt om at løse en opgave, at varetage samfundets interesser.
Vi må jo så bare konstatere, når skatteministeren ikke kan komme det nærmere, at skatteministeren mener, at samfundets interesser er at have et menneske siddende, som mener, at skattekarruseller er en god idé, som mener, at det er en god idé, at man udnytter hvert evig eneste hjørne af lovgivningen for at undgå at betale skat.
Det er skatteministerens udgangspunkt, når vi taler samfundets interesser.
Det synes jeg at folk skal tænke lidt over.
Svend Erik Hovmand (V), 2004-03-10:
Så spørger fru Rosenkrantz-Theil: Jamen hvorfor laver vi så lovgivning nu, hvorfor kommer ministeren med et lovforslag nu?
Er det, fordi han er i tvivl?
Huset og embedsmændene er, også efter at have drøftet det løbende forskellige gange, nået til den erkendelse, at der ingen diskussion er.
Det er ikke lovligt, og det er det, som sagen kører på, og det er det, den hele tiden har kørt på lige fra starten. Men i vinterferien opstod der jo en hel del diskussion i pressen, og der blev skabt en usikkerhed.
Så for at mane den usikkerhed helt i jorden kom vi altså med et lovforslag.
At begynde at foregribe en dom tror jeg nok vil være at gå lidt vidt.
Vi føler os overbevist om, at vi vinder den her sag.
Det gør huset, det gør ministeriet, og jeg tror på, at mine rådgivere har ret, når de siger: Jamen vi har en god sag.
Tove Fergo (V), 2004-03-10:
Jeg er helt enig med hr. Jesper Langballe.
Hver eneste gang, dette emne er blevet behandlet, har det været kardinalpunktet, at Det Mellemkirkelige Råd på ingen måde måtte optræde på synodal vis som en stemme for folkekirken, men at det alene kunne repræsentere sig selv som enkeltindivider, i virkeligheden som privatpersoner, i de forskellige sammenhænge, hvor Det Mellemkirkelige Råd deltager.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jesper Langballe (DF), 2004-03-10:
Igen tak for svaret.
Det er jo almindeligt kendt, jeg havde nær sagt kristelig børnelærdom hertillands, at ingen kan og skal udtale sig på folkekirkens vegne, at folkekirken kun har en eneste stemme, nemlig det evangelium om Kristus, som bliver forkyndt i hver eneste kirke hver eneste søndag.
Derudover fremgår det jo af ministerens svar, at specielt med henblik på Det Mellemkirkelige Råd er det altså nøje indskærpet, at rådet ikke kan og ikke må udtale sig på folkekirkens vegne og på den måde tillægge sig selv synodal karakter.
Tove Fergo (V), 2004-03-10:
Danske Kirkers Samråd er et samtaleforum, og det er privat, kan man sige, på den måde, at det jo er en sammenslutning, et samtaleforum, hvor kristne trossamfund, kristne kirkesamfund mødes og drøfter forskellige ting med hinanden.
Det har ingen officiel karakter, forstået på den måde at det jo ikke er nedsat af nogen.
De mødes, det og har en uformel karakter.
Vedrørende spørgsmålet om det ikke er en skærpende omstændighed, at der i deres udtalelse blandt de andre trossamfund står folkekirken: Når man går bag det, så viser det sig, at det er repræsentanter for Det Mellemkirkelige Råd, som sidder i dette samråd. Jeg mener, det er utroligt, at det overhovedet kan finde sted. Når man går tilbage og læser dels forhandlingerne her fra Folketingssalen, dels betænkningen fra Kirkeudvalget, som kom i 1987 og jo var forarbejdet til den lovændring, som så bliver vedtager i 1989, hvor Det Mellemkirkelige Råd bliver en forsøgsordning og så endelig permanentgjort i 1994, og de spørgsmål, der er stillet til de kirkeministre, som har haft med det her at gøre, så er det helt klart, at det, der har været kardinalpunktet, hele tiden har været, om vi nu ville få et råd af synodal karakter, som kan udtale sig på folkekirkens vegne. Igen og igen er det blevet fastslået, at Det Mellemkirkelige Råd på ingen måde kan udtale sig på folkekirkens vegne.
Det kan kun udtale sig på egne vegne.
Jesper Langballe (DF), 2004-03-10:
Jeg takker for svaret.
Det var det ene spørgsmål.
Det andet er så til den sidste del: Finder ministeren ikke, at det er en skærpende omstændighed og i virkeligheden altså en utrolig grov ting, at som nr. 5 af disse 11 trossamfund, der udtaler sig, står altså slet og ret folkekirken?
Det vil sige, der står ikke bare på folkekirkens vegne, men det er altså fremstillet bedragerisk, som om det er folkekirken som sådan, der udtaler sig.
Tove Fergo (V), 2004-03-10:
Indledningsvis vil jeg gerne takke spørgeren, fordi jeg gennem besvarelse af dette og også det efterfølgende spørgsmål får lejlighed til at redegøre for retstilstanden på dette specielle område.
Danske Kirkers Samråd blev dannet for 12 år siden som et forum for samtale mellem repræsentanter for kristne kirkesamfund i Danmark.
Blandt samrådets medlemmer er to personer, som er udpeget af Det Mellemkirkelige Råd.
I 1989 blev det ved en ændring af lov om folkekirkens økonomi besluttet at etablere en officiel struktur for det mellemkirkelige arbejde med stiftudvalg og et centralt mellemkirkeligt råd.
I henhold til bekendtgørelse om folkekirkens deltagelse i mellemkirkeligt arbejde, som er udstedt i tilknytning til loven, har Det Mellemkirkelige Råd bl.a. til opgave at tage stilling til folkekirkens medlemskab af nationale og internationale kirkelige organisationer.
Denne hjemmel er grundlaget for Det Mellemkirkelige Råds beslutning om at udpege to af dets medlemmer til at deltage i Danske Kirkers Samråd.
Det har altså hjemmel i en bekendtgørelse, som er udstedt i forbindelse med loven om Det Mellemkirkelige Råd.
Den folkekirkelige deltagelse i Danske Kirkers Samråd har altså dermed en officiel karakter, men udtalelser fra samrådet er ikke og kan ikke være udtalelser, som fremsættes på folkekirkens vegne, eller som er bindende for folkekirken.
Der gælder nemlig i denne sammenhæng lige så vel som i alle andre sammenhænge, hvortil Det Mellemkirkelige Råd udpeger deltagere, den klare forudsætning, at de udpegede kun kan udtale sig på egne vegne.
Da Folketingets Kirkeudvalg behandlede ændringen af lov om folkekirkens økonomi i 1989, blev det understreget, og jeg citerer fra udvalgets betænkning: »... at Det Mellemkirkelige Råd har ikke synodal karakter.
Under møder og konferencer tegner deltagerne således kun deres egne synspunkter.
Der er fortsat ingen, der kan udtale sig på folkekirkens vegne.« Jeg finder det naturligvis meget kritisabelt, at Danske Kirkers Samråd har udtalt sig på en måde, så det kan tolkes som en officiel folkekirkelig protest.
Jeg har derfor også med tilfredshed bemærket i dagspressen, at der kan forventes
et internt opgør i Det Mellemkirkelige Råd om dette.
Jesper Langballe (DF), 2004-03-10:
Indledningen til mit spørgsmål har nogen sammenhæng med, at jeg har været sognepræst i næsten 30 år og kirkelig ordfører i over et par år, og jeg har faktisk aldrig nogen sinde hørt om et foretagende eller en forening, som hedder Danske Kirkers Samråd.
Det har jeg nu i kraft af den protest, som dette samråd har fremsat mod regeringens imamlov.
Der står endog i slutningen af Danske Kirkers Samråds pressemeddelelse, at man må undre sig over, at regeringen kan fremsætte et sådant lovforslag uden at indhente høringssvar eller indgå i dialog med det bredeste forum af trossamfund, der arbejder her i landet.
Man må nok sige, at selvtilliden ikke fejler noget.
Men altså nu har fire millioner folkekirkemedlemmer kunnet forbløffes over gennem denne udtalelse at se, dels hvad disse fire millioner selv mener om imamloven, dels at folkekirken nu er blevet tillagt den opgave at protestere mod gode fornuftige lovforslag fra regeringen.
»Vil ministeren oplyse i anledning af, at en forening kaldet Danske Kirkers Samråd har udsendt en protest mod regeringens lovforslag vedrørende udenlandske forkyndere, hvilken officiel status denne forening har i forhold til folkekirken, og hvordan det stemmer med retningslinjerne for Det Mellemkirkelige Råd, at rådet har ladet folkekirken optræde som deltager i Danske Kirkers Samråds protest mod lovforslaget vedrørende udenlandske forkyndere sammen med ti andre kirkesamfund?«
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-03-10:
Det vil altså sige, at vi har at gøre med en sag, hvor ministeriet ikke har været det fjerneste i tvivl om, at det her var på kanten af lovgivningen.
Derfor har man anlagt en sag.
Pressen er så af en anden opfattelse end ministeren, hvorefter ministeren laver lovgivning.
Det håber jeg ikke giver præcedens.
Jeg vil så spørge ministeren, om ministeren har tænkt sig at anke sagen, hvis man ender med ikke at vinde den i Landsskatteretten.
Har ministeren så tænkt sig at anke den her sag?
Så skal jeg spørge i tillæg til det, om det er sådan, at ministeren i fremtiden vil lade sine afgørelser omstøde af pressen, og om ministeren kan løfte sløret for, i hvilke tilfælde ministeren vil lade pressen diktere, om man skal køre sager, eller om man skal lave lovgivning.
Svend Erik Hovmand (V), 2004-03-10:
Det, der står her på side 3, er: Spørgsmål om pengeinstitutters kapitalnedsættelse af fradrag for tab og de påtænkte ændringer af skatteansættelserne var med som et orienteringspunkt på et møde den 4. juni 2002 mellem Skatteministeriets øverste embedsmænd.
Baggrunden var, at det på grund af beløbets størrelse måtte forventes, at sagen ville påkalde sig stor opmærksomhed
i den finansielle sektor.
Departementet blev på mødet bedt om en afklaring af udsigterne for den generelle ændring af aktieavancebeskatningsreglerne.
Departementet og Told- og Skattestyrelsen havde herefter den 19. juni 2002 et særskilt møde, hvor problemet blev drøftet.
Told- og Skattestyrelsen udarbejdede herefter en orientering om pengeinstitutternes fradrag for tab af egne aktier.
Styrelsen har i den orientering oplyst osv. osv.
Undskyld, undskyld, jeg må hellere tage den næste sætning med
: Styrelsen har i denne orientering oplyst, at departementets melding var, at en fremsættelse af nye aktieavancebeskatningsregler ikke var umiddelbart forestående. Vi er enige om, at det er det, vi taler om.
Jeg kan sige, at spørgsmålet om en aktieavancebeskatningslovgivning, som også stod i lovkataloget i begyndelsen af denne regeringsperiode, var et spørgsmål, som blev drøftet adskillige gange, for så vidt angår personbeskatning - i særlig grad personbeskatning.
Det, diskussionen drejede sig om, hvad jeg også har været inde på tidligere, var faktisk alene spørgsmål om 3-års-reglen, 100.000-kroners-grænsen og alle de her ting.
Jeg kan godt sige, at det har været en meget kompliceret sag at drøfte.
Vi har brugt mange timer på det, ligesom den tidligere regering brugte mange timer på at diskutere spørgsmål om 3-års-reglen og 100.000-kroners-grænsen.
Vi er ikke nået til vejs ende i den diskussion, så enkelt er det. Hermed sluttede spørgsmålet.
Jeg kan ikke se af det notat, at det er mig, der har taget stilling.
Hvor er står det?
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at jeg har refereret de overvejelser, der har været, og min stillingtagen til den konkrete sag er jo også fremgået af det sagsforløb, der har været, og af det lovforslag, jeg nu har fremsat.
Jens Peter Vernersen (S), 2004-03-10:
Nu beder jeg skatteministeren om, at det spørgsmål, der nu har været stillet adskillige gange, bliver besvaret.
Var det skatteministeren, der, som det fremgår af bilag 286, tog stilling til, at der ikke skulle lovgives?
Skatteministeren har selv sendt dette bilag over til udvalget 23. februar med ministerens underskrift, og heraf fremgår det altså, at man har taget stilling til det i departementet.
Var det skatteministeren?
Sådan må det forstås.
Vil skatteministeren sikre, at det også sker?
Svend Erik Hovmand (V), 2004-03-10:
Hr. Ole Stavad henviser til de overvejelser, embedsmændene har gjort i huset og til de interne papirer, som embedsmændene har haft.
Vi har offentliggjort alt, hvad der kan offentliggøres i den her sag efter reglerne for offentliggørelse, og vi følger helt de regler.
Vi er naturligvis indstillet på at følge de regler, som findes på det her område.
Ole Stavad (S), 2004-03-10:
Så vil jeg holde mig til to meget, meget korte og meget præcise spørgsmål.
Blev skatteministeren orienteret om, tog skatteministeren stilling i sommeren 2002 til, at der ikke skulle fremsættes lovforslag?
Jeg kan ikke få andet indtryk
ved at læse det her notat
, end at den, der tager stilling til, om der skal fremsættes lovforslag, og det er det, man tager stilling til her, må have været skatteministeren.
Jeg går ud fra, at det ikke er departementembedsmænd.
Det er de to spørgsmål til ministeren.
Svend Erik Hovmand (V), 2004-03-10:
Jeg kan henvise i et og alt til den redegørelse og de besvarelser, jeg allerede har givet Folketinget og Folketingets udvalg.
Deraf fremgår besvarelsen af de spørgsmål og af den uklarhed, som hr. Ole Stavad mener der måtte være.
Jeg beklager meget, jeg hørte ikke den sidste del af spørgsmålet.
Er det muligt at få det gentaget?
Ole Stavad (S), 2004-03-10:
Jeg sidder og undrer mig over, hvorfor ministeren i sin besvarelse bevæger sig meget langt væk fra det, han selv har afleveret som sin egen fremstilling til Folketinget, som det fremgår af bilag 286 i Folketingets Skatteudvalgs almindelige del.
Men så vil jeg godt holde fast i det første spørgsmål, hr. Jens Peter Vernersen stillede, for man kan ikke få andet indtryk, når man læser ministerens redegørelse, end at departementet har været tilbage og spørge ministeren, om der skulle fremsættes lovforslag, inden de så holder næste møde.
Man kan ikke få andet indtryk af at læse det her.
Det står ikke direkte, men når man skal undersøge, om der skal fremsættes lovgivning osv., må det jo kun være ministeren, der kan tage stilling.
Derfor vil jeg da godt spørge ministeren, om han kan bekræfte, at han tilbage i sommeren 2002 tog stilling til, at der ikke skulle fremsættes noget lovforslag på det her område.
Det andet spørgsmål, jeg vil stille, er: Det notat, som man byggede sine dispositioner på, kan vi få lov til at få det, så vi har mulighed for at vurdere, hvad det var for et grundlag, man havde for at sige, at man ikke ville fremkomme med lovgivning?
Jens Peter Vernersen (S), 2004-03-10:
Det fremgår af svaret fra skatteministeren på side 3, at departementet - det er den øverste del af ledelsen derovre - skulle finde en afklaring.
Derfor spørger jeg: Hvordan gav skatteministeren den besked om, at dette lovforslag ikke skulle fremsættes?
Det må skatteministeren da kunne huske et eller andet om.
Anderledes kan det jo ikke være.
Så bad jeg præcist om, at det endelige notat, færdigt i april 2002, tilgår Skatteudvalget.
Vil skatteministeren sikre det?
Det er to enkle spørgsmål.
Jeg har flere, men dem må jeg vende tilbage til næste onsdag.
De to spørgsmål må kunne besvares helt præcist i dette møde.
Svend Erik Hovmand (V), 2004-03-10:
Jeg tror ikke, man kan komme det ret meget nærmere i forhold
til, hvad jeg allerede har sagt.
Ønsket har simpelt hen været at få en bred repræsentation af de interesser, som knytter sig til det faglige område, som vi her taler om.