Søren Kolstrup (EL), 2000-04-12:
Der er tre udviklingslinjer, så vidt Enhedslisten kan skønne, der står over for hinanden:
Der er nogle, der mere eller mindre bevidst giver bidrag til at styrke tendensen til store metropoler, store byer i Vesteuropa, store byer i Danmark, herunder styrke en meget stor Ørestadsregion, og derefter ligesom lader fem og syv være lige og lader hånt om, hvad der sker i landdistrikterne, således at Det Skæve Danmark bliver endnu mere skævt.
Det er også en linje, som f.eks. via EU-politikken bidrager til hele tiden at styrke infrastrukturanlæg, som netop styrker disse få meget store metropoler.
Det kan man vælge at sige ja eller nej til.
Enhedslisten siger nej tak til sådan en politik.
Så er der nogle - jeg tror ikke, det er så mange - der aktivt vil styrke en ligelig udvikling mellem de forskellige regioner både i Danmark og i Europa overhovedet.
Og så er der endelig en tredje linje, og det er den linje, som f.eks. den konservative ordfører, hr. Kirkegaard, giver udtryk for, idet han evner at ride på to heste.
Han kan det hele: styrke metropolerne, således at f.eks. Ørestadsregionen og København konkurrerer med Paris, New York, og hvad det ellers kan være, og samtidig skal der fuldt blus på investeringer i det jyske, på Bornholm og på Lolland.
Så denne omnikompetente handling, som De Konservative foretager, er jo klimaks.
Så er vi nogle, der forholder os meget skeptisk over for denne konservative linje og siger: Vi må vælge side, vi kan ikke alt her i livet.
Man kan ikke få alt det lakrids, man peger på.
Vi, der ønsker en mere ligelig udvikling af regionerne, peger på, at det både handler om at få statsinstitutionerne spredt så meget som muligt - det gælder skoler, og det gælder kulturinstitutioner - og om en infrastruktur, der først og fremmest tilgodeser den interne kommunikation.
Hvad er det, der kræver mest transport i det daglige?
Ja, det er jo ikke trafikken mellem de store metropoler
Det er først og fremmest pendlertrafikken og atter pendlertrafikken.
Endvidere har Enhedslisten den opfattelse, at skal vi gå
til angreb på den vældige centraliseringstendens, der er i vores samfund, så skal vi blive bevidste, og der er ikke nogen vej udenom, og gribe ind over for energipolitikken og - så kommer det frække set fra et liberalistisk synspunkt - over for produktionspolitikken.
Der er ikke andre veje, og det er derfor, vi finder det så interessant at få aktiveret små og mellemstore landbrugsindustrielle komplekser, hvad enten det er hørfabrikken i Nordjylland eller på Lolland, hvad enten det er det økologiske mejeri på Bornholm eller på Sjælland.
Men det fordrer selvfølgelig, at man tør sige noget til hovedet af de monopollignende tendenser, der er inden for det landbrugsindustrielle kompleks. Hvis man ikke vil hykle, så skal man vælge side i den debat.
Men tilbage til det, som det primært handler om i dag, det mere uskyldige, nemlig alt det med veje og skoler.
Til den ende kan vi sige, at vi fuldt ud kan støtte det forslag, som er fremsat af Kristeligt Folkeparti.
Vi finder også, at det er et forholdsvis uskyldigt forslag, som næppe vil flytte bjerge, men det gør ikke nogen skade.
Vi kan da aktivt støtte det, og vi vil gerne bidrage til, at det bliver ført ud i livet.
Den er vigtig, men som jeg sagde før, er det allervigtigste at sikre den interne kommunikation i regionerne, altså samspillet mellem en by og dens opland.
Det er måske dér, der skal sættes ind, sådan at det er den kollektive del af infrastrukturen, der prioriteres.
Det er også derfor, Enhedslisten har lagt meget vægt på at sige nej tak til højhastighedstog, men f.eks. sige ja tak til, at vi får forkortet rejsetiden i en del af pendlertrafikken, og at vi får nyt materiel, først og fremmest til pendlertogene. Så er der spørgsmålet om uddannelsesinstitutionerne, hvor Enhedslisten også er stor tilhænger af, at vi inden for den debat, vi har om CVU'erne og KVU'erne sikrer, at de målbevidst bliver spredt over hele landet.
Vi har fra første færd været bekymret for den tendens, der har været til at samle disse uddannelsesinstitutioner i store centre.
For os har det været altafgørende, at udviklingsmidler til disse centre også kan gå til institutioner uden for centrene.
Det er det, vi for øjeblikket har en debat om, og jeg håber, det bliver muligt også at støtte dem, der vælger at stå uden for centrene, med udviklingsmidler.
Først og fremmest er det de ansatte og deres kvalifikationer, der skal investeres i
Som god socialist kan jeg jo sige, at for os handler det
ikke bare om at nedbryde de store forskelle mellem klasserne, men også mellem regionerne, og dér står vi over for en vældig opgave med den EU-politik, der føres for øjeblikket, hvor man bevidst, selv om man har sådan lidt småpenge, man drysser ud til de forarmede regioner, søger at styrke metropolerne og binde metropolerne sammen gennem højhastighedstog og broer.
Den tendens vil vi meget gerne være med til at bekæmpe, men som sagt vil vi også være med til at give et lille, beskedent bidrag ved at sikre en spredning af de offentlige institutioner i Danmark.
Derfor tak til Kristeligt Folkeparti for, at det har rejst denne debat, men jeg håber også, at jeg har tilkendegivet, at vi er plukkemodne til at gå langt videre.