Jette Gottlieb (EL), 1999-11-11:
Jeg vil gerne starte med at takke Kristeligt Folkepartis ordfører for den socialrealistiske beskrivelse af, hvordan virkeligheden ser ud for de potentielle førtidspensionister.
Jeg synes, det var en meget rammende beskrivelse.
Så vil jeg takke den socialdemokratiske ordfører for hans bemærkning om, at han siger tak for opmærksomheden, og så vil jeg takke CD's ordfører for at sige, at forslaget sådan set allerede har haft sin virkning.
Jeg vil indrømme, at vores forslag blev fremsat, eller genfremsat skulle man måske sige, i en slags frustration over, at vi synes, at der ikke rigtig skete noget, og det blev jo selvfølgelig fremsat, før finanslovforhandlingerne for alvor kom i gang.
Jeg er enig i den lidt mere positive vurdering af, hvad skal vi sige, tempoet i det, der foregår, men jeg synes stadig, der er grund til bekymring.
Når den radikale ordfører siger, at hun ikke mener, at tingene skal jaskes igennem, så vil jeg nok sige, at det nu da er en voldsom brug af ordet.
Jeg synes ikke, der kan være tale om, at tingene er blevet jasket igennem indtil nu i hvert fald.
Også Enhedslisten går selvfølgelig ind for et grundigt arbejde og for, at der bliver taget god tid til at man sikrer, at det bliver de rigtige løsninger, der bliver valgt.
Siden er der sket den rokade, at man ændrede forhandlingsrammen til at omfatte partier, der stod bag satspuljeforliget.
I den forbindelse vil jeg sige, at hvis intentionen er, at reformen på området skal finansieres af satspuljen, ja, så synes jeg, at det er en smule skammeligt.
Vi er stærkt modstandere af satspuljeforliget, og vi vil gerne benytte lejligheden til at sige, at vi synes, det er dybt urimeligt, at landets fattigste, alle dem på overførselsindkomst, hvert eneste år skal sakke mere og mere bagud i forhold til den almindelige løn- og prisudvikling, fordi man tager en del af deres regulering til den sukkerskål, som satspuljeforliget jo reelt rummer, hvor partierne, der er med i forliget, kan sidde og dele ud til det, de nu synes er mest passende uden at skulle spørge de øvrige partier.
Hvorfor er det ikke her som på alle andre områder de bredeste skuldre, der burde bære byrderne?
Det er det ikke, det er omvendt her.
Men vi vil altså takke såvel socialministeren som den socialdemokratiske ordfører for tilsagnet om, at man nu gerne vil snakke med alle partierne.
Jeg vil tilføje, at når Enhedslisten har presset på for at få en reform på benene, så er det jo, fordi vi med bekymring har set på, hvordan den nuværende lov bliver administreret i praksis, og fordi vi har set, hvordan, selv om de formelle tilkendelseskriterier er uændrede, administrationen af dem rundt om i kommunerne jo er strammet gevaldigt op i de seneste år.
For hver dag, der går, vokser klubben af potentielle førtidspensionister, der har oplevet en kritisabel behandling i kommunerne.
Når antallet af nye førtidspensionister er faldet til næsten halvdelen årlig fra 1996 til i år, ja, så er det jo ikke, fordi det fleksible arbejdsmarked i øjeblikket er en dundrende succes.
Det er snarere udtryk for en meget beklagelig kassetænkning i kommunen.
Tidligere var der fuld statsrefusion på pensioner, nu er
den kun på en tredjedel, hvorimod der er 50 pct. på kontanthjælpen.
Ja, hvad sidder kommunerne så og overvejer?
Der er ingen tvivl om, at det faktum påvirker praksis ganske betragteligt.
Man kan uden at overdrive konkludere, at potentielle førtidspensionisters retssikkerhed er blevet voldsomt forringet.
Der er hver eneste uge mennesker, som ifølge dem selv og behandlende speciallæger er ude af stand til at arbejde, men som ikke får pension.
Tit får de heller ikke hverken revalideringsplan eller fleksjob.
Det er derfor ikke i en statisk situation, at vi tager os god tid til at finde den rigtige løsning.
Nej, situationen udvikler sig i øjeblikket og i den stik gale retning.
Derfor vil jeg benytte lejligheden til også at sige, hvad det er for nogle kriterier, vi synes er vigtigst.
Enhedslisten ønsker en førtidspensionsreform, der styrker borgernes retssikkerhed.
Vi mener, at der er brug for, at tildeling af pension skal være uafhængig af alder og ens ægteskabelige status.
Det skal ske ud fra et funktionsevne- eller et arbejdsevnekriterium, hvor man tager udgangspunkt i personens ressourcer, men man skal ikke spise folk af med en lav sats ud fra en teoretisk erhvervsevne, som de aldrig får mulighed for at udnytte.
Jeg har hørt på de reaktioner, der har været fra ordførerne, at det er nok et af de steder, hvor vi er enige, og hvor der ikke er tvivl om, at der kommer til at ske nogle ændringer.
De kommunale lægekonsulenters rolle skal præciseres, så de ikke egenhændigt kan underkende vurderingerne fra såvel den praktiserende læge som speciallæge og træffe afgørelser uden selv nogen sinde at have set ansøgeren. Lægekonsulenternes rolle har jo været en stærkt omdiskuteret faktor i hele det her, og jeg mener ikke, der er nogen tvivl om, at man er nødt til lovgivningsmæssigt at præcisere deres rolle.
Indtil nu har det i hvert fald ikke været en heldig hånd med, om jeg så må sige, at overvåge deres funktion. En pension skal sikre modtageren et rimeligt forsørgelsesgrundlag, det er alle vist også enige om.
Der skal være én sats, og den skal mindst svare til minimum dagpenge.
Der skal være mulighed for at supplere pensionen op til en vis grænse, også uden modregning.
De, der er så invaliderede, at de ikke kan få noget arbejde ved siden af og ikke engang et kommunalt anvist skånejob, de skal efter vores opfattelse have et særligt tillæg, som kompenserer for erhvervsudygtigheden.
For man skal tænke på, at de mennesker skal leve for det her hele deres liv.
Derfor kan man ikke sammenligne med, at en arbejdsløs i kortere perioder af sit liv har en arbejdsløshedsdagpengesats.
Handicapkompenserende ydelser skal så tildeles uafhængigt deraf og også uafhængigt af alder og bør lovgivningsmæssigt i øvrigt så placeres i serviceloven.
Man bliver ikke mindre handicappet af, at man bliver folkepensionist.
De borgere, der i stedet for pension kan få fleksjob, skal sikres almindelige rettigheder, og der kommer så hele fleksjobdiskussionen ind, hvor vi ønsker, at det skal være så lig de normale arbejdsbetingelser som muligt med alt, hvad det indebærer af rettigheder og pligter.
Derfor er det vores opfattelse, at man skulle kunne formulere fleksjobordningerne sådan, at man fik fulde rettigheder f.eks. til optjening af arbejdsløshedsdagpenge, feriepenge og efterløn.
Fleksjobordningen skal alene sikre, at man får tilgodeset et individuelt skånebehov, men det er jo ikke dermed meningen, at man skal underkastes en helt anden social sikring.
Jeg tror, at mange af de her diskussioner ganske rigtigt kan komme til at foregå, især hvis vi får en diskussionsmulighed, der også går på tværs af de indtil nu eksisterende studiekredse.