Morten Østergaard (RV), 2006-10-27:
Lad mig først komme med en betragtning af sådan mere generel og sproglig karakter.
I den her integrationssammenhæng taler vi jo tit om vigtigheden af gode danskkundskaber.
Og der synes jeg, at man nogle gange kan blive bekymret over integrationsministerens eller ministeriets evner i den retning.
I hvert fald synes jeg indimellem, at der er et sprogbrug, der i nogle sammenhænge kunne lugte fælt af falsk markedsføring.
Lad mig starte med at referere til den handlingsplan, som ligger til grund for forslaget her, og som jo kom på baggrund af, at Udlændingestyrelsen fik en meget kritisk rapport fra Rigsrevisionen og nærmest sådan fik et certifikat på, at man ikke leverede en ordentlig service.
Det reagerede ministeren prompte på og skiftede logo for styrelsen.
Fremover skulle den hedde Udlændingeservice.
Altså, da man ligesom havde fået at vide, at man ikke leverede en ordentlig service, skulle man hedde Udlændingeservice.
På en eller anden måde virker det jo sådan lidt pudsigt.
Det var måske mere naturligt at vente, til man kunne dokumentere, at man leverede en service, før man begyndte at bryste sig af det.
Nu fremlægger man så et forslag om en selvbetjeningsmodel, indledningsvis for ansøgere om familiesammenføring og tidsubegrænsede ophold.
Og hvad er så det?
Er det noget med, at der er en eller anden automatik, som der normalt er i forbindelse med selvbetjening, altså at man går hen og får sin familiesammenføringstilladelse eller sin tidsubegrænsede opholdstilladelse uden at være afhængig af ventetiden i styrelsen, som navnet ligesom antyder?
Nej, tilsyneladende handler det jo om, at fuldt oplyste sager skal behandles hurtigere, og det er jo helt fornuftigt.
Men det fremgår også af bemærkningerne, at det kan man allerede gøre i dag.
Det står der direkte i lovforslaget.
Nej, som jeg læser forslaget, handler det derimod om, at man ønsker hjemmel til at skabe større konsekvenser, hvis ansøgningerne er fejlagtigt udfyldt.
Og der må man jo så spørge sig selv: Hvis en ansøgning om familiesammenføring eller tidsubegrænset opholdstilladelse, som jo trods alt er noget, der har en ganske vidtrækkende betydning for dem, der søger om det, er mangelfuldt udfyldt, skyldes det så, at ansøgerne sjusker eller er ligeglade med resultatet af deres ansøgning, eller skyldes det måske snarere, at reglerne er meget komplekse, at dokumentationskravene er omfattende, og at vejledningen er mangelfuld eller fraværende?
Der tror vi altså mest det sidste.
Til det, fru Irene Simonsen sagde om vejledningspligten, er vi i hvert fald nødt til at sige, at den har altså været der hele tiden.
Derfor må det være dér, indsatsen skal være.
Man kan næsten sige, at antallet af fejludfyldte ansøgninger kunne være sådan et slags servicemål for styrelsen fremover: jo færre fejludfyldte ansøgninger, jo bedre.
Vi synes i hvert fald, det er meget pudsigt, at man tørrer ansvaret af på dem, der ansøger, og kalder det selvbetjening.
Altså, der er det så, at vi er tilbage i de sproglige finurligheder, for der hopper kæden ligesom lidt af.
Så vil der med forslaget ske en administrativ forenkling i forbindelse med forsørgelseskravet.
Den forenkling er helt fornuftig, og der deler vi de bemærkninger, som allerede er faldet.
Vi undrer os lidt over, at der skal en ny indberetningsordning fra kommunerne til.
Så vidt vi ved, registreres alle ydelser jo i forvejen i andre systemer, og der burde man kunne lave datagenbrug.
Vi undrer os særlig over den sjuskede formulering i forslaget, som også KL i sit høringssvar er bekymret over, for hvordan skal man vejlede udlændinge, som søger om hjælp, om, hvilke ydelser der har opholdsretlige konsekvenser, når det af lovforslaget blot fremgår, at det drejer sig om enkeltstående ydelser af mindre størrelse, der ikke direkte relaterer sig til forsørgelse m.v.?
Tiden løber jo, men jeg synes, at der generelt er nogle væsentlige problemer i lovforslaget.
Desværre er det ikke lykkedes at få Institut for Menneskerettigheders høringssvar med i høringen.
Det er, så vidt jeg ved, indleveret til tiden, men det er altså ikke en del af høringsnotatet eller andet.
Jeg vil bare lige citere fra den overordnede konklusion fra Institut for Menneskerettigheder, for at det dog er hørt: »Institut for Menneskerettigheder finder generelt, at bemærkningerne til udkastet på flere punkter er utilstrækkelige og upræcise og derved skaber uklarhed om de enkelte foreslåede bestemmelsers nærmere indhold.«
De ting vil vi altså forsøge at få skabt klarhed over, og der er en lang række ting.
Jeg når ikke at nævne dem alle sammen her, men jeg kan starte med at sige, at det for os er meget uklart, hvorfor man er nødt til at ændre de principper, vi normalt har vedrørende persondataloven om samtykke, i forbindelse med at man henter oplysninger om folk.
Vi kan ikke se, hvorfor det ikke skulle være muligt at opnå samtykke til, at man undersøger folks forhold i de her sager.
Der er også en række andre bekymringer, som gør sig gældende, bl.a. er der i høringssvarene omkring forsørgelseskravet nævnt nogle bekymringer af handicaporganisationer om, hvorvidt ydelser til handicappede også er medtaget.
Til sidst er jeg nødt til at nå at slå fast, at vi synes, det er meget betænkeligt, at man giver, jeg tror det er fire eller fem bemyndigelser til ministeren i lovforslaget.
Jeg har i mine korte bemærkninger været inde på det omkring tilknytningskravet.
Vi synes, at det er meget betænkeligt, at man på det her meget stormombruste område skal overlade så mange ting til ministeren, og vi vil under lovbehandlingen søge via samråd m.v. at få klarhed over, hvad det reelt betyder, når bl.a. ansvaret for tilknytningskravet bliver overladt til ministeren.