Lars-Emil Johansen (SIU), 2002-04-05:
Efter en noget turbulent graviditet, hvor det til tider har været vanskeligt at afgøre, hvem der var den rigtige far til barnet, er regeringen nu klar til at sætte et nyt institut i verden, som ud over at få stor betydning for Danmarks internationale omdømme også vil få afgørende indflydelse på Grønlands og Færøernes mulighed for uafhængig oplysning om og indsigt i den udenrigs- og sikkerhedspolitik, som stadig er fælles for riget, en adgang til indsigt, som historien med sørgelig tydelighed har vist behovet for.
Jeg skal ikke tage stilling til tilblivelsesprocessen
ud over at påpege, at det altid er mere anstændigt at gå efter bolden end efter manden, og at det med menneskerettigheder ligesom med folkeretten nu engang er de internationale regler, man må forholde sig til, i stedet for at søge at hænge de personer ud, der formidler dem.
Det er den nordatlantiske gruppes håb, at det nye samlede center vil komme til at yde en lige så objektiv og kvalificeret service over for såvel de enkelte brugere som over for den samlede offentlighed, som vi finder, at særligt DUPI og Det Danske Center for Menneskerettigheder hidtil har gjort.
Fra Færøerne og Grønland har vi kun haft gode erfaringer med disse institutioner.
Mens der kan være gode begrundelser for stordriftfordele via den kommende sammenlægning, ser det desværre ud til, at der i processen er gået visse demokratiske fordele tabt.
Jeg tænker her specielt på det repræsentantskab, der var knyttet til DUPI, hvor såvel Færøerne som Grønland var repræsenteret.
Dette er nu bortfaldet, og vores lande er ikke sikret lignende repræsentation i den nye struktur.
Der er heller ikke taget hensyn til Grønland og Færøerne i det nye råd for menneskerettigheder, som etableres i forbindelse med centeret.
Dette skyldes måske, at lovene i første omgang ikke er sat til at gælde for Færøerne og Grønland.
Men for såvel for Institut for Internationale Studier som Institut for Menneskerettigheder gælder det, at disse i forhold til det nuværende rigsfællesskab vil bevæge sig ind på områder, hvor der via Danmark ageres internationalt på vegne af Færøerne og Grønland.
Jeg skal derfor på linje med høringssvarene fra de to hjemmestyreregeringer opfordre til, at loven ændres, således at den ved kongelig anordning kan sættes i kraft for Færøerne og Grønland. Ligeledes skal jeg understøtte ønskerne fra hjemmestyreregeringerne om, at Grønland og Færøerne bør repræsenteres i bestyrelsen for Instituttet for Internationale Studier, eller at der subsidiært genoprettes et repræsentantskab hertil med deltagelse fra vore lande.
Jeg skal også påpege, at Grønland og Færøerne naturligvis bør repræsenteres i det nye råd for menneskerettigheder.
Lad mig slutte med at fremføre en måske lidt naiv forhåbning om, at det nye center vil få både mulighed for og lejlighed til at fortsætte den undersøgelse omkring de sikkerhedspolitiske forhold i Nordatlanten, som i sin tid blev stoppet ved årstallet 1968.
Der er mange uafklarede spørgsmål omkring udenrigs- og sikkerhedspolitikken i Nordatlanten også efter den tid.
Det er den nordatlantiske gruppes erklærede mål at søge at få det belyst på en måde, så vi her i Folketinget kan få en kvalificeret, åben og demokratisk debat om den virkelighed, vi sammen lever i.
Det har vi brug for i stedet for de skjulte dagsordener og slørede økonomier, vi i dag må leve med i forbindelse med Danmarks brug af de nordatlantiske lande.
Vi håber ikke, at der fremover igen skal dukke et såkaldt ukendt H.C. Hansen-brev op, for at vi og de danske forskere inden for udenrigs- og sikkerhedspolitik
langt om længe kan få sandheden at vide om fremmede magters brug af vores hjem til placering af atombomber, missiler og militære radarstationer.