runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henriette Kjær (KF), 2003-04-09:
Jeg vil gerne understrege, at det ikke er et succeskriterium
for regeringen, at hjemmehjælpsmodtagere fremover vælger en privat leverandør frem for den kommunale leverandør.
Succeskriteriet er derimod, at borgeren rent faktisk har en reel mulighed for at vælge frit mellem, hvem der skal komme og udføre hjælpen.
Det skal være den enkelte borger og ikke systemet, der vælger, hvem der skal levere hjælpen.
Dernæst skal alle kvalificerede leverandører have adgang
til markedet for at skabe konkurrence på området.
Og endelig skal der skabes synlighed omkring, hvilken service kommunerne tilbyder de ældre, hvilke kvalitetskrav der stilles til udførerne af opgaven, og hvad det reelt koster at drive den kommunale leverandørvirksomhed.
Øget konkurrence samt klarhed over omkostningerne ved den kommunale leverandørvirksomhed bør alt andet lige få kommunalbestyrelsen til i højere grad at fokusere på kvalitet og den mest effektive udnyttelse af ressourcerne.
Og det er i sig selv sundt, for målet er jo også at få mest for skattekronerne til gavn for både de ældre og for skatteborgerne.
Når først de kommunale rutiner er på plads, og markedet for leverandører har udviklet sig, er jeg overbevist om, at det frie leverandørvalg vil blive taget i anvendelse af brugerne i højere grad, end vi ser det nu, hvor det er helt nyt. Jeg har ikke hørt fra borgere eller brugere, der ikke ønsker reelle valgmuligheder, og det er derfor også for brugernes skyld, at regeringen sammen med Socialdemokratiet fik vedtaget de nye regler om valgmulighederne.
Jens Peter Vernersen (S), 2003-04-09:
»Finder ministeren, at frit valg er efterspurgt hos borgerne, når 15 brugere med ca. 40 timer om ugen ud af 1.200 hjemmehjælpsbrugere i Holstebro Kommune har ønsket at gøre brug af en privat leverandør?« Skriftlig begrundelse
Spørger ønsker oplyst, om ministeren finder, at de ca. 3 mio. kr., som det har kostet kommunen at bringe hjemmehjælpen i udbud, er givet godt ud, med den efterspørgsel der åbenbart er.
Henriette Kjær (KF), 2003-04-09:
Nej, for fru Lotte Bundsgaard kan ikke andet end at svinge sig op og kan ikke finde ud af at definere sit spørgsmål i en sådan grad, at man kan svare på det.
Selvfølgelig bliver der lavet rapporter for at have et ordentlig vidensgrundlag, for det vil jo også være dumt at begynde at lave initiativer på baggrund af, hvad man sådan fornemmer, når man stikker fingeren i jorden.
Men det er måske det, fru Lotte Bundsgaard søger efter. Det, der bliver sat ind mod, er selvfølgelig, at der skal skabes en bedre uddannelse, at man skal gøre mere, for at de forældre, det drejer sig om, får fodfæste på arbejdsmarkedet og bliver mere kvalificerede, for så kan de jo også nemmere beholde deres job.
Jeg ved godt, det er den dårligst uddannede del af arbejdsstyrken, der ryger ud først.
Og det er jo en del af det, regeringen netop arbejder på: At lave en bedre opkvalificering, hvor vi starter helt i folkeskolen og går videre med at få mere kvalitet i uddannelser og sikrer os, at flere kommer ind på en uddannelse og får en uddannelse.
Og fru Lotte Bundsgaard ved jo også godt, at der allerede i dag er den slags tiltag, fordi det er fornuftigt at have.
Men sådan er der jo en lang række andre ting, hvor vi, da vi lavede satspuljen for i år, også satte ind med en række initiativer, bl.a. børnehuse, som vi forsøger os med i de større byer.
Det er ofte også børn af arbejdsløse, fordi mor måske har en psykisk sygdom eller andet og derfor heller ikke kan passe et job.
Der er behov for tilbud i dagtimerne, og når så mor bliver indlagt, eller hvem det er af forældrene, så har man også et sted at komme, et fast holdepunkt.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Lotte Bundsgaard (S), 2003-04-09:
Nu kan jeg forstå, at ministeren har lidt svært ved at skille de forskellige grupper af børn, der er børn af ledige, ad.
Hvis vi nu tager fat på den gruppe, som lider stærkt under, at deres forældre er arbejdsløse, så kender ministeren selvfølgelig til de forskellige rapporter, der ligger på det her område.
Hvad har ministeren så konkret tænkt sig at gøre
for, at de børn ikke kommer til at lide så meget, som de gør i dag, når deres forældre er arbejdsløse?
Det ved ministeren jo godt at der er en gruppe børn, der gør.
Hvad har ministeren konkret tænkt sig at gøre?
Jeg hører, ministeren siger, at der selvfølgelig skal gøres noget, og at man har sat projekter i gang, at der vil blive sat ind på en række punkter og andre gode politikersvar.
Og hvis ministeren har tænkt sig at gøre noget, vil ministeren så ikke på ganske almindelig dansk fortælle mig, hvad ministeren har tænkt sig at gøre?
Henriette Kjær (KF), 2003-04-09:
Til fru Lotte Bundsgaard: Nu er det jo sådan, at man ikke kan få et klart svar på et diffust spørgsmål.
Spørgsmålet er ikke klart, og fru Lotte Bundsgaard ved også godt, at gruppen af børn af arbejdsløse er meget, meget forskellig.
Derfor kan man ikke ensidigt gå ind og svare på præcis, hvad man vil gøre. Jeg har tidligere sagt til fru Lotte Bundsgaard, at vi er ved at sætte ind, vi er ved at lave et projekt.
Det er ikke, som fru Sandy Brinck, der nu er gået, tidligere sagde, at vi allerede brystede os af, at vi havde sat en masse ting i gang.
Hvordan bryder man den negative sociale arv?
En af nøglerne til det er bedre uddannelse, fodfæste på arbejdsmarkedet til forældrene.
Fru Lotte Bundsgaard prøver her at opbygge en modsætning mellem det, regeringen vil, og det gode sigte, fru Lotte Bundsgaard her gør sig til talsmand for, nemlig at børn af arbejdsløse selvfølgelig skal behandles ordentligt, det er vi ikke uenige om.
Selvfølgelig skal man prøve at sikre sig, at de forældre, det drejer sig om, får fodfæste på arbejdsmarkedet.
Vores mål er fuldstændig entydigt, og derfor vil der også blive sat ind på en række punkter, som kan forbedre de her børns situationer, det kan fru Bundsgaard være ganske sikker på.
Til hr. Jens Peter Vernersen kan jeg igen sige: Vi kan jo ikke blive uenige om, at arbejdsløshed er et problem for den enkelte familie, men i og med at regeringen nu sætter ind på en række punkter, som skal have lov til at virke, inden vi kan se resultaterne af det - og det har vi altså ikke kunnet endnu - så er jeg da selvfølgelig fortrøstningsfuld.
Det skal jeg være, men ellers så må regeringen til enhver tid drøfte, hvad vi skal gøre for at komme en eventuel større stigning i arbejdsløsheden til livs.
Jens Peter Vernersen (S), 2003-04-09:
Vi har vedtaget en finanslov, og den gælder for det år, og så må vi se, hvad der sker.
Jeg må da minde socialministeren om, at arbejdsløsheden i Århus Amt er steget fra 20.900 til 23.600, altså med over 2.600 personer i Århus Amt.
Det er da noget, som har en meget, meget stor betydning for det, vi diskuterer her, at man får en så voldsom stigning.
Jeg synes, at det er problematisk, og det indrømmer ministeren jo altså også selv, at man siger: Nu får vi se, hvad der sker, men man tager ikke nogle initiativer.
Og lad mig så sige om det der med børn efter anciennitetssprincip: Ministeren indrømmer det jo selv.
Vi må se, om det får de samme negative konsekvenser som i 1993 da man havde de her ordninger, som blev ophævet.
Lige præcis I ved jo, hvordan det virker.
Lotte Bundsgaard (S), 2003-04-09:
Først vil jeg gerne høre, om socialministeren ikke er enig med mig i, at de bedste, der er til at vurdere, hvorvidt børnene skal passes i institution eller ej, er børnenes forældre.
Hvis socialministeren er enig med mig i det, så kunne jeg godt tænke mig at høre, hvorfor socialministeren ikke arbejder for, at der kommer pasningsgaranti i alle kommunerne, som Socialdemokraterne har arbejdet for.
Socialministeren bruger meget af den her tid til at tale udenom.
Jeg kunne godt tænke mig, at vi her til sidst kunne få socialministeren til at svare på, hvad hun vil gøre for, at det ikke er børn af de ledige, der kommer til at lide under den stigende ledighed.
Er der nogle konkrete forslag til, hvad socialministeren vil gøre i stedet for bare alle de her fine ord?
Så jeg stiller spørgsmålet én gang til: Hvad vil ministeren gøre for at sikre, at børnene ikke betaler prisen for den stigende ledighed?
Henriette Kjær (KF), 2003-04-09:
Nu synes jeg jo ikke, det her skal blive til en konkurrence om, hvem der bekymrer sig mest om arbejdsløsheden.
Det kan jeg jo så også sige omvendt.
Det er nogle lidt underlige motiver at skyde os i skoene.
Alle i det her Folketing bekymrer sig selvfølgelig om arbejdsløsheden.
Så er der forskellige metoder til og ideer om, hvordan vi kan komme den til livs.
Men nu har der været nogle spørgsmål om, hvorfor vi egentlig lavede om på anciennitetsprincippet.
Det gjorde vi, fordi der faktisk var nogle problemer i de kommuner, der ikke har pasningsgaranti.
Det er ikke ret mange, det er 26 kommuner ud af de 271, der ikke har pasningsgaranti, og flere er ved at komme med.
Men det skyldes altså, at de, der har været arbejdsløse eller har taget sig en uddannelse, stod med nogle børn, de ikke kunne få passet, og de kunne derfor ikke få fodfæste på arbejdsmarkedet.
Det synes jeg omvendt også er et stort problem.
Og derfor kunne vi opleve, at forældre skulle køre fra den ene af byen til den anden ende af byen, hvad der ikke er hensigtsmæssigt for nogen familie.
Desuden var der nogle områder, hvor der blev et koncentrat af tosprogede, og hvor man heller ikke havde mulighed for at splitte det op på grund af, at vi havde de her regler.
Det betyder ikke, at man ikke skal være opmærksom på, at der er nogle børn, der har et specielt behov.
Det er der overhovedet ikke blevet ændret på.
De særlig udsatte børn kan altid springe listen over og komme ind og få en plads.
Enhver fornuftig kommune vil selvfølgelig også sikre sig, at man ikke svigter børn af arbejdsløse.
Det vil vi overvåge nøje.
Og jeg er da også parat til at lave det om, hvis det viser sig, at det her har de uheldige konsekvenser, som vi så midt i 1990'erne, at det havde.
Til hr. Jens Peter Vernersen vil jeg gerne sige, at jeg synes, det direkte er i modstrid med serviceloven.
Man må altså ikke opgive børn, der er kommet ind i en daginstitution.
Så er hr. Jens Peter Vernersen bange for, at nogle vil tage deres børn ud af daginstitutionen.
Det tror jeg bestemt ikke vil være tilfældet, og det har vi heller ikke set eksempler på og hørt meldinger fra kommunerne om.
Sandy Brinck (S), 2003-04-09:
Socialministeren siger, at regeringen har lavet storstilede projekter for at bryde den negative sociale arv.
Det kan vi altid diskutere, og det kommer vi sikkert også til.
Men i denne her sammenhæng vil jeg bare sige, at man jo også kunne forebygge, at den negative sociale arv slår igennem.
Hvorfor synes ministeren, at man lige skal ned og vende, før hjælpen kommer?
Så siger ministeren: Jamen det er længerevarende arbejdsløshed, som udgør en risikofaktor for de her børn.
Og der må ministeren meget have mig undskyldt, men jeg er noget tvivlende over for, om en skattelettelse på 125 kr. om måneden eller 6 kr. om dagen skal udgøre det her store opsving, som skal sørge for, at de her børn ikke bliver dem, der betaler prisen.
Jeg er meget i tvivl.
Jørn Pedersen (S), 2003-04-09:
Jeg kunne godt tænke mig at spørge socialministeren
: Hvis det ikke er for at fjerne de lediges børn fra daginstitutionerne, hvad er så ideen med at ændre på anciennitetsprincippet?
Der må jo være en anden logisk forklaring på det.
Har ministeren nogen fornemmelse af, hvordan det fungerer eller vil komme til at fungere med den maksimale ventetid, som blev omtalt i et tidligere svar?
Og så kommer det næste spørgsmål: Hvis det nu ikke fungerer, hvad agter ministeren så at gøre ved det?
Jens Peter Vernersen (S), 2003-04-09:
Socialministeren sagde i sit tidligere svar, at der var taget initiativer til at få flere i beskæftigelse, flere i arbejde.
Jeg ved ikke, om socialministeren har overvejet, at de initiativer, man har taget, stort set er den samme type initiativer, man tog sidst, hvor man havde en voldsomt stigende arbejdsløshed i perioden fra 1987 og frem til 1994, da vi også havde en borgerlig regering.
Man gør stort set det samme i denne her situation som dengang, man bruger de samme metoder, og virkningen er præcis det samme.
Man bruger de samme metoder også over for familierne.
For hvad er det, at det, der nu bliver diskuteret her om anciennitet i forhold til børnene, betyder?
Det er jo ikke, om forældrene kan passe dem.
Det er jo noget gedigent sludder at komme med sådan et svar.
Det, det drejer sig om, er jo, at man bliver nødt til at trække børn ud af institutioner i en situation, hvor forældrene bliver arbejdsløse.
Det er jo ikke for sjov, at den ordning er lavet.
Det tror jeg socialministeren er fuldstændig på det rene med.
Og så vil jeg bare sige, at det jo ikke kan passe, at socialministeren ikke også har nogle overvejelser, når vi kan se en arbejdsløshed, der stiger i det omfang, den gør, og må tænke på at tage andre initiativer end dem, der er taget, og som overhovedet ikke virker.
Lotte Bundsgaard (S), 2003-04-09:
Jeg synes egentlig ikke, det er rimeligt, at ministeren på den måde prøver på at sige til os, at vi udstiller mennesker som sociale tilfælde, fordi vi bekymrer os om det, som regeringen også burde bekymre sig om, nemlig at vi oplever en stigende ledighed.
Vi bekymrer os om de børn, der går hjemme hos mennesker, som har det svært, fordi de ikke kan få et arbejde.
Dem bekymrer vi os om, og det synes jeg faktisk også regeringen burde gøre i stedet for enten som finansministeren at blive fornærmet over, at vi bekymrer os, eller som socialministeren at give os alle mulige motiver, som vi bestemt ikke har.
Jeg vil godt høre socialministeren: Hvorfor lavede man om på anciennitetsprincippet, hvis man ønskede de arbejdsløses børn skulle bagest i køen?
Synes socialministeren, at det er rimeligt, at det, der kommer til at ske, og det ved socialministeren jo godt, er, at de arbejdsløses børn kommer bagest i køen?
Henriette Kjær (KF), 2003-04-09:
Først til fru Lotte Bundsgaard, der spørger, om jeg tror, at børn af arbejdsløse har godt af at gå derhjemme: Jeg tror, og det vil jeg gerne slå fast, at mennesker, der er arbejdsløse, også har mange ressourcer og også godt kan tage sig af deres børn.
Jeg synes, det er en hån mod arbejdsløse akademikere, for den sags skyld også faglærte, at udstille dem, som om de ikke kan tage sig af deres børn.
Det er der, vi skal gå ind og være bedre til at sikre os, at de personer kommer i uddannelse, for der er også tit tale om, at den far eller mor ikke engang har en uddannelse og derfor også har svært ved at komme ind på arbejdsmarkedet.
Så vil jeg generelt sige, at vi selvfølgelig tager det her meget alvorligt, og det er derfor, vi har lavet et storstilet projekt for at bryde den negative sociale arv, hvor vi er meget opmærksomme på, at forældrenes evne og tilknytning til arbejdsmarkedet også spiller meget, meget vigtigt ind.
Men jeg vil altså gerne understrege, at mange af de børn af arbejdsløse ikke er sociale tilfælde.
Det stempel vil jeg simpelt hen ikke være med til at give dem her i Folketingssalen. Til hr. Jørn Pedersen vil jeg sige: Jo, det bekymrer mig meget.
For i sin tid, da vi ændrede serviceloven i 1998, hvor vi netop sagde, der skulle være et anciennitetsprincip, så var det, fordi vi havde set nogle grusomme eksempler på, at kommunerne havde sjoflet børn af arbejdsløse.
Derfor indsatte vi her med den nye lovgivning, hvor vi ophævede det, en paragraf, hvor kommunerne skal oplyse den maksimale ventetid, og så ved man som forælder, hvis man bliver skubbet bagest i køen, og det skal man reagere på, for det må kommunen ikke.
Den må ikke igen og igen skubbe et barn af en arbejdsløs ned i køen.
Sandy Brinck (S), 2003-04-09:
Jeg synes sådan set, at spørgsmålet fortabte sig lidt i ministerens svar.
Derfor vil jeg godt spørge ministeren, om socialministeren er uenig i, at børn med ledige forældre er særlig udsatte?
Er socialministeren uenig i, at forældre, som er arbejdsløse, faktisk er en ganske væsentlig faktor i det, vi normalt betegner som den negative sociale arv, og som ministeren jo holder mange fine taler om?
Hvis ministeren ikke er uenig i de betragtninger, så må det også være ministerens fornemste opgave at forebygge, at de her børn bliver dem, der betaler prisen for deres forældres ledighed.
Jørn Pedersen (S), 2003-04-09:
Jeg vil godt takke for det første svar, vi har fået, og så spørge, om det ikke kunne bekymre socialministeren, når man nu går væk fra anciennitetsprincippet, at kommuner kunne blive fristet til at sige, at de lediges børn kommer bagest i køen, og hvilke tanker gør ministeren sig med henblik på at forebygge, at det sker?
Lotte Bundsgaard (S), 2003-04-09:
Først vil jeg sige til socialministeren, at det bekymrer mig meget, at regeringen hele tiden taler om ledighedstallet, som om det er noget, der er det samme hele tiden.
Vi synes faktisk, det er et ret stort problem, at ledigheden stiger så meget, som den gør nu.
Jeg ville ønske, at landets socialminister også var lidt mere bekymret for alle de mennesker, der trods alt bliver ledige i øjeblikket.
32.000 flere går uden et arbejde, og langt flere går rundt og frygter for, at de mister deres arbejde.
Når det er sagt, vil jeg sige, at det jo lyder meget smukt det her med, at der kun er nogle børn, der kommer til at vente lidt længere.
Men både socialministeren og jeg ved jo godt, hvem det er, der kommer til at vente længere, nemlig de arbejdsløses børn.
Jeg kunne godt tænke mig at høre socialministeren, om socialministeren mener, at de arbejdsløses børn har godt af at gå hjemme hos deres mor eller far, der er ledige, eller har godt af at komme ud og være sammen med nogle andre børn, være sammen med nogle voksne, som har en lidt bedre livssituation, fordi de har et job?
Eller er socialministeren ligeglad med, at børnene kommer til at betale prisen for den ledighed, som regeringen åbenbart er fuldstændig ligeglad med stiger i øjeblikket?
Henriette Kjær (KF), 2003-04-09:
Nu synes jeg ikke, man skal overdrive betydningen af det seneste ledighedstal, men det er absolut ikke rart for de personer og de familier, der berøres af ledighed.
Det er fortsat regeringens mål, at der skal ske en stigning i beskæftigelsen frem mod 2010, ikke mindst i lyset af den demografiske udvikling, der betyder flere ældre og færre unge på arbejdsmarkedet.
Beskæftigelsesministeren har taget initiativer til, at der kommer flere i arbejde, og også skattereformen, som vi lige har hørt om, vil bidrage til at opnå målet.
Den øjeblikkelige stigning i ledigheden ændrer ikke ved relevansen af de reformer, regeringen har taget initiativ til.
Tværtimod er det netop initiativer, der vil fremme beskæftigelsen, og som bevirker, at der målrettet sættes ind med udgangspunkt i den enkelte lediges egne ressourcer.
Jeg ved jo ikke noget om, hvor mange af de ekstra ledige der har børn, men vi er meget opmærksomme på, hvad forældres ledighed kan betyde for den sociale arv.
Det er en af de mange ting, vi kigger nærmere på i vores arbejde for at bryde den negative sociale arv, hvor vi nu er ved at lægge en strategi for, hvordan vi kan blive bedre til at bryde den.
Så i den forstand er vi altså opmærksomme på, at børn ikke skal betale prisen for ledighed. Jeg kunne så også forestille mig, at spørgeren interesserer sig lidt for ophævelsen af anciennitetsprincippet, som vi tidligere har diskuteret, nu hvor vi taler om betydningen af ledighed.
Hertil vil jeg sige, at der ikke er blevet ændret på det forhold, at alle børn har adgang til at blive optaget i dagtilbud.
Afskaffelsen af anciennitetsprincippet betyder blot, at nogle kommer til at vente lidt længere.
Lotte Bundsgaard (S), 2003-04-09:
Jeg har valgt at stille det her spørgsmål, fordi vi i utallige undersøgelser fra bl.a. Socialforskningsinstituttet har set, at børnene lider meget under forældrenes ledighed.
Forældrenes ledighed har f.eks. stor betydning for den negative sociale arv.
Da regeringen gang på gang i fine taler og kronikker har sagt, at den vil gøre noget ved den negative sociale arv,
vil jeg gerne spørge socialministeren, om der menes noget med det her, når det kommer til stykket, og om, hvad socialministeren har tænkt sig at gøre, for at børnene i vores samfund ikke kommer til at betale en høj pris for den stigende ledighed.
»Hvad vil ministeren gøre for at sikre, at børnene ikke betaler prisen for den stigende ledighed?«
Nicolai Wammen (S), 2003-04-09:
Hvis vi forudsætter, at finansministeren bliver nødt til at nedjustere vækstskønnet til 1,5 pct., det har jeg ikke hørt finansministeren afvise kan blive nødvendigt, hvilken konsekvens vil det så fra finansministerens side få for beskæftigelsen? Dernæst siger finansministeren, at regeringens skatteplan vil skaffe 10.000 i arbejde.
Jeg kan sige, at i Børsen i dag er der en interessant artikel, hvor man har spurgt toplederne i dansk erhvervsliv, om de mener, at der kan skabes 10.000 job på baggrund af det, regeringen har lagt frem.
67,2 pct. af toplederne mener, at regeringens skatteudspil ikke vil øge tilskyndelsen for personer med lave eller mellemstore indkomster til at arbejde mere.
Man mener ikke fra erhvervslivets top - dem, som finansministeren normalt plejer at have som nogle, han gerne vil have i vennekredsen - at regeringens politik holder vand.
Man mener ikke, at de 10.000 job er et realistisk mål.
Det vil jeg gerne bede finansministeren om at forholde sig til.
Det er muligt, finansministeren synes, at det er en disciplin at skælde ud på undertegnede.
Det skal være finansministeren vel undt.
Men jeg må bare sige til finansministeren, at den holdning, jeg her giver til kende, den bekymring, som jeg giver udtryk for, jo deles af en lang række fremtrædende økonomer.
En lang række økonomer, der siger, at regeringen har alvorlige vanskeligheder.
For det, der jo er tilfældet, når vi skærer igennem al finansministerens tågesnak - for det er jo det, der er tale om - og det, der står tilbage, er, at regeringen opererer med et råderum, hvor man har brugt pengene, før man ved, om man har dem.
Den måde, hvorpå man skal få pengene i kassen, som man altså allerede har brugt, er ved at skaffe flere i arbejde, 85.000 flere.
Indtil nu har finansministeren præsteret, at vi i de to seneste kvartaler har oplevet 33.000 ikke flere, men færre i beskæftigelse.
Det må finansministeren forholde sig til.
Er det tilfredsstillende for finansministeren, og hvad vil han gøre for at få løst op for den her situation?
Henriette Kjær (KF), 2003-04-09:
Til fru Sandy Brinck vil jeg sige, at jeg er interesseret i at se analysearbejdet, om der kommer nogle anbefalinger på, hvordan man kan gøre det her på en anderledes og måske bedre måde.
Jeg bliver nødt til at fastholde, at jeg synes, den ældreydelse, der er blevet udbetalt, er ganske udmærket, fordi den går målrettet til de allersvageste grupper, dem, der ikke har haft nogen særlig tilknytning til arbejdsmarkedet og nu kun sidder med en folkepension.
Derfor synes jeg ikke, den er så ringe.
Man kan altid finde en masse kritikpunkter.
Det er en lang række forskellige ting, vi skruer sammen herinde, men jeg synes, at det her bærer for meget præg af, at det simpelt hen er en ydelse, man ikke kan lide, fordi man ikke har haft indflydelse på, hvordan den er blevet sat sammen.
Men som sagt er jeg interesseret i at se analysearbejdet. Så vil jeg sige til fru Grete Schødts: Der bliver ikke lavet noget, og det er der jo heller ikke behov for, for det er jo først fra næste år, 2004, at der skal udbetales en ny ydelse, for vi taler jo så om en ny situation.
Derfor bliver der rig mulighed for at tage analysearbejdet i betragtning, inden man laver en ny ordning.
Anne Baastrup (SF), 2003-04-09:
»Finder ministeren, at arbejdsmiljøet i fængsler og arresthuse er tilfredsstillende?
« Skriftlig begrundelse
Vi hører fra de ansatte, at der er mere end 100 pct. belægning rundt omkring i fængsler og arresthuse.
Vi ved, at overbelægning giver stress både hos indsatte og ansatte.