runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2002-01-17:
Venstres ordfører var i sin ordførertale inde på, at solidariteten også handlede om de laveste indkomster, og at der var flere, der skulle i arbejde.
Venstres ordfører anførte, at der er hundredtusinder, for hvem det ikke kan betale sig at få et arbejde.
Jeg ved ikke, hvor Venstres ordfører har fået det tal fra.
Det vil jeg meget gerne se lidt nærmere på, for det er i hvert fald ikke den erfaring, jeg har, fra de mange mennesker, jeg har mødt.
Det er rigtigt, at der er nogle ganske få, og det vil vi meget gerne være med til at ændre på, så man f.eks. ikke skærer i ægtefællens kontanthjælp, hvis den ene kommer i arbejde.
Men det er altså ganske få, der har det problem.
Derfor vil jeg gerne høre, hvor tallet kommer fra, og hvad man så vil gøre for at løse problemet.
Vil man skære i ydelserne til dem, der ikke er i arbejde, eller vil man tværtimod hæve lønningerne for dem, der kommer i arbejde? Hvordan vil man skaffe job?
Dermed er vi også uenige med regeringens miljøminister, som i dag udtaler, at arbejdsløshed ikke længere er noget problem på samfundets dagsorden.
Det mener vi det stadig vil være, og vi vil gerne høre, hvad det er for nogle forslag, Venstre har til, hvordan man skaffer flere i arbejde.
Jacob Buksti (S), 2002-01-17:
Venstres ordfører er jo tilsyneladende en behændig jonglør.
Tallene ryger op i luften, og de grønne afgifter kan vi se hele tiden, dem får vi tal på: så og så mange milliarder.
Man vedstår det, den tidligere regering har gjort.
Der er også nogle lempelser.
Der får vi ingen milliarder.
Men er det ikke rigtigt, at lempelserne i den tidligere regerings politik var større end stigningerne?
Jo, det er.
Derfor er det en grov manipulation, som Venstres ordfører her fremkommer med.
Det bliver jeg nødt til at fastholde.
Det kan man slå op, og jeg kan gå ned og gøre det, for jeg var ikke fraværende.
Jeg sidder lige dernede foran hr. Kristian Jensen.
Det andet, som jeg vil sige til hr. Kristian Jensen, er, at hr. Kristian Jensen var optaget af, at der ikke var kommet færre mennesker på offentlig forsørgelse under den tidligere regering.
Der var faktisk lige mange.
Er hr. Kristian Jensen enig i, at det skyldes, at stigningen primært har været på folk på SU og barsel?
Efter vores opfattelse er det en del af løsningen.
Kristian Jensen (V), 2002-01-17:
Til hr. Morten Helveg Petersen vil jeg blot sige, at det naturligvis er muligt at øge fattigdomsorienteringen, også selv om man gennemfører en fastfrysning af ulandsbistanden på 1999-niveau.
Det er et spørgsmål om, hvilke kriterier man vælger at lægge ind i den ulandsbistand, der er.
Jeg vil bare understrege, at selv med den fastfrysning, som den nye regering har lagt op til, vil Danmark være et af de lande i verden, der bidrager allerallermest overhovedet i forhold til bruttonationalproduktet og langt mere end de omkringliggende lande i EU.
Over for fru Line Barfod vil jeg nævne bare to steder, hvor tallene, der viser, at det ikke kan betale sig at arbejde, kan findes: Rockwool Fondens undersøgelse fra et par år siden samt Finansministeriets redegørelse fra sidste år, hvor Finansministeriet godt nok skød noget lavere end Rockwool Fonden, men trods alt sagde, at 250.000 mennesker har det problem, at det for dem ikke kan betale sig at gå på arbejde, da gevinsten ved at gå på arbejde maksimalt er 500 kr. i forhold til ikke at være på arbejde.
Så dér kan man studere problemstillingerne nærmere.
Og jeg vil bare sige, at beskæftigelsesministeren har fremlagt et udvalgsarbejde, der skal arbejde for bedre aktivering og formidling, flere ældre i arbejde, at unge kommer hurtigere på arbejdsmarkedet, kvalificering af arbejdsstyrken, indvandrere i arbejde, færre administrative byrder og til sidst, at det skal kunne betale sig at arbejde.
Det kan findes på Beskæftigelsesministeriets hjemmeside.
Så hvis den daværende regering havde fået lov til at fortsætte, havde danskerne samlet set været ramt af yderligere grønne og andre afgifter.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-01-17:
Til hr. Kristian Jensens påstand om, at frit valg af hjemmehjælp ikke koster nogen noget: Jo, men det er somme tider, man lige skal en tur op omkring hovedet for at forstå principielle sammenhænge.
Det er da klart, for frit valg af hjemmehjælp betyder
jo, at der skal stå en kapacitet til rådighed.
Det vil sige, at man tager noget fra en anden side.
Der skal være et udbud og en kapacitet til rådighed, som er dyrere og måske dyrere end at have et offentligt system, der fungerer, så man slet ikke har behov for et frit valg.
Det er en situation, som jeg faktisk hellere ville have.
Men det er helt klart, at frit valg også koster noget, for der skal være et ekstra udbud, for at det frie valg kan fungere, og det koster ressourcer, som går fra et andet sted i systemet.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-01-17:
Der er jo ikke nogen tvivl om, at vi alle sammen ønsker et forbedret sygehusvæsen.
Der er heller ikke nogen tvivl om, at i hvert fald en del af de folk, der sidder her i Folketinget, er imod mange af de nedskæringer, som den nye regering kommer med.
og fyringer inden for den offentlige sektor
Det er ting, jeg umiddelbart ikke synes er særlig positive.
Selvfølgelig ved vi ikke noget præcist endnu, finansloven er jo ikke fremlagt, men det er de toner, der lyder.
Jeg ville gerne spørge Venstres ordfører, om det er sådan, at Venstre stadig væk efter valget er interesseret i at inddrage de 5 mia. kr. minimum - det er det laveste tal, vi har hørt - som ligger og flyder rundt i det danske samfund i hænderne på de multinationale selskaber, og som burde være i hænderne på den danske statskasse, eller om det blot var valgflæsk fra Venstres side under valgkampen, at de sagde, at de var interesseret i at inddrage de penge. Jeg vil også gerne spørge Venstre, om det ikke er sådan, at netop de penge, man kan inddrage fra de multinationale selskaber, hvis altså Venstre stadig er interesseret heri, ville kunne anvendes, sådan at man slap for de nedskæringer i den offentlige sektor og på velfærdssamfundet, som Venstre har bebudet.
Kristian Jensen (V), 2002-01-17:
Når jeg hører hr. Ole M. Nielsens fremlægning, er det for mig nærmest en bekræftelse af, at man godt kan give mere frihed uden at få mindre frihed andre steder.
Det er lidt afhængigt af, hvorfra man prioriterer midlerne væk, og til hvilke områder der ikke skal prioriteres midler.
Det er rigtigt, at giver vi øget valgfrihed i ældreplejen, så kræver det flere midler, og derfor er det også, at vi fra Venstres side har sagt, at til det område skal der afsættes 0,5 mia. kr. ekstra.
Spørgsmålet er så: Hvorfra prioriteres de midler?
Hvis man kan finde de midler, som vi har foreslået, på f.eks. overflødige råd, nævn, udvalg, centre og puljer og vi kan blive enige om, at de er overflødige, så giver man vel frihed nogle steder, uden at man prioriterer den væk andre steder fra?
Jeg synes, at vi skal lade forventningens glæde vare lidt endnu og så vente til den 29. januar og se det udspil til en ny finanslov for år 2002, som regeringen kommer med.
Da er jeg sikker på, at fru Pernille Rosenkrantz-Theil og alle vi andre vil få svar på mange af de spørgsmål, vi måtte have.
Karen Jespersen (S), 2002-01-22:
Der er et spørgsmål i forbindelse med fleksibilitet, som jeg ikke kan dy mig for at stille, nu hvor jeg forstår på fru Eva Kjer Hansen, at der skal ske en betragtelig udvidelse af fleksibiliteten, men at der ikke kommer flere penge til det, hjemmehjælpen skal udføre.
Det vil sige, at man kan komme i den situation, at den ældre hjemmehjælpsmodtager gentagne gange ønsker at bruge tiden til noget andet end f.eks. at få gjort rent eller få vasket tøj, så der bliver beskidt i hjemmet, og der ikke er rent tøj.
Det kan afføde en klage fra de pårørende, og hvem har så ansvaret i den situation, hvor hjemmet ikke er ordentligt vedligeholdt?
Tove Videbæk (KRF), 2002-01-22:
Ja, så har vi hjemmehjælpen oppe at vende igen.
Der er mange kommuner, der ikke sørger for personlig hjælp i den grad, som man kunne synes var nødvendig, for at ældre medborgere kan klare nødvendige praktiske opgaver i hjemmet og vedligeholde deres fysiske eller psykiske færdigheder.
I andre kommuner, måske de fleste, fungerer hjemmehjælpen bedre, og herfra hører vi, at de ældre er glade for deres hjemmehjælpere.
Men de kommuner, hvor det ikke fungerer, bringer sagen på dagsordenen her i Folketinget igen og igen, og i den forbindelse kan man ikke lade være med at ønske, at vi havde nogle sanktionsmuligheder over for de kommuner, som svigter vore ældre medborgere - disse mennesker, som hele livet har slidt og slæbt og knoklet, så vi i dag kan leve i et velfærds- og velstandssamfund.
Jeg synes, det er fattigt, hvis vi ikke kan tage os ordentligt af dem, denne generation, som ikke er vant til at klage eller forlange.
Men de ældre er jo vore bedsteforældre, vore oldeforældre, vore naboer, og de skal selvfølgelig behandles ordentligt, også når det kommer dertil, at de har behov for hjælp.
Et samfund måles jo, som vi ved, på, hvordan det tager sig af de svageste, og det gør vi stadig ikke godt nok.
Nogle kommuner snyder på vægten og kommer så let om ved det som muligt; men om det vil hjælpe at skrive ordene »har pligt til« ind i loven i stedet for »sørger for«, er jeg såmænd ikke sikker på.
Om opgaverne skal præciseres, og der skal indskrives minimumsregler, vil vi godt være med til at overveje og diskutere under udvalgsbehandlingen, for vi er meget optaget af denne sag. Men vi er ikke sikre på, at det får et rent positivt resultat for alle ældre i alle kommuner, hvis vi skriver minimumsregler ind.
Det er der egentlig kommet mange spørgsmål og udmeldinger om i den senere tid
, så vi ser faktisk frem til ministerens bebudede forslag på området, så vi kan få en god debat igen. Her til sidst kan jeg næsten ikke lade være med at tilføje som et supplement i tråd med Kristeligt Folkepartis holdning på området: I Kristeligt Folkeparti mener vi egentlig ikke, at det alene er kommunerne, der har et ansvar.
Alle borgere, ja, alle vi i samfundet er jo nabo til eller i familie med eller har på anden måde kontakt med ældre medborgere, og der står altså ingen steder i loven, at det er forbudt for os helt almindelige borgere at give de ældre en hjælpende hånd i hverdagen.
Tænk, om det blev moderne; hvor ville det gøre livet lysere og lettere for de ældre - helt uden lovændringer.
Pernille Falcon (EL), 2002-01-22:
Enhedslisten støtter SF's forslag.
Vi har i mange år talt for, at det kommunale selvstyre ikke må stå over borgernes behov for hjælp, og der er klart behov for en opstramning af reglerne vedrørende praktisk og personlig bistand, så den enkelte borgers retssikkerhed styrkes.
Stort set hver sommer kan man opleve socialordførerne fra stort set alle Folketingets partier kaste sig ud i pressen og udtrykke forargelse over tingenes tilstand, forargelse over det ringe serviceniveau på hjemmehjælpsområdet.
Det ser vi år efter år.
Sidste sommer havde vi så debatten om Københavns Kommunes aflysninger af visiterede besøg, og andre somre har andre kommuner stået for tur.
I sommeren 1999 var det bl.a. Helsingør, Hjørring og Viborg, der groft sagt afskaffede al praktisk bistand til borgere, der ikke samtidig fik personlig bistand
, og nu må det være på tide at tage konsekvensen af forargelsen over det ringe hjælpsniveau, nemlig ved at ændre reglerne, så der ikke er tvivl om, hvad man faktisk har ret til som minimum. Intentionerne bag bestemmelserne i servicelovens afsnit om praktisk og personlig bistand er givetvis, at alle borgere skal være sikre på, at når behovet opstår, kan de få den fornødne hjælp, så de stadig kan opretholde dagligdagen. Men virkeligheden har vist, at der ikke eksisterer nogen reel retssikkerhed, og det er på tide at genoprette trygheden.
Ingen skal være bange for at blive syge, gamle eller handicappede, alle skal være sikre på, at de får den fornødne hjælp, og at den ydes med respekt for deres individualitet.
I Enhedslisten kan vi godt støtte SF's forslag, men det er klart, som det også har været nævnt i debatten, at hvis det skulle effektueres, ville det rent faktisk koste nogle kroner.
Fleksibilitet og det at sikre, at minimumskravene rent faktisk også føres ud i livet, koster penge og tager tid.
Det har været sådan, at de ældre, der tidligere har modtaget praktisk bistand i hjemmet, faktisk er dem, der indirekte har betalt for den nødvendige opprioritering af hjemmeplejen, der er sket rundtomkring i kommunerne.
Der er sket en markant afvikling af praktisk bistand i hjemmet for store grupper ældre, så de er kommet i klemme, og det er ikke rimeligt.
Jeg tror dog, vi skal være opmærksomme på, at den halve milliard, man nu vil yde fremadrettet i forbindelse med finansloven, vil være som en dråbe i havet i denne sammenhæng.
Hvis man rent faktisk mener noget med, at der skal ske et markant løft på hjemmehjælpsområdet, er 5 mio. kr. efter Hvidovre-forhold - som er dem, jeg kender bedst - altså ikke ret meget, hvis der skal rettes op på hjemmehjælpen, til trods for at man dér har et relativt rimeligt niveau.
Charlotte Dyremose (KF), 2002-01-22:
Kommunerne har i dag en klar forpligtelse til at tage sig ordentligt af vores ældre, og det mener vi i Det Konservative Folkeparti også at de skal.
Det er og bliver dog en konservativ mærkesag, at ældre har brug for en individuel vurdering og en individuel pleje, der passer til den enkelte person, og ikke en generaliseret standard, som vi vedtager herinde.
Det er min opfattelse, at den enkelte ældre og de mennesker, der er i berøring med den enkelte ældre, har en langt bedre idé om, hvad den enkelte ældre har behov for og brug for, end vi har herinde på generel basis.
Den ældre skal have indflydelse på og medansvar for sin egen pleje og ikke udsættes for stive regler.
Jeg læser paragrafferne i lovforslaget ligesom den socialdemokratiske ordfører, og hvis jeg forstår dem ret, ser
jeg et stort problem.
Tænk, hvis hr. Hansen godt kan lave mad, men har problemer med at komme ud og derfor ikke kan købe ind.
Hvad så?
Får han så slet ikke hjemmehjælp, eller får han for meget hjemmehjælp?
Det bliver let til nogle stive kasser, som ældre mennesker bliver sat ind i.
Det mener vi er uværdigt, og derfor skal ordningerne i stedet være mere fleksible.
Vi ser derfor meget frem til regeringens udspil om også at sørge for, at der bliver tilbudt private hjemmehjælpsmuligheder i langt flere kommuner end i dag.
Det har jo vist sig, at tilfredsheden med den offentlige hjemmehjælp bliver større de steder, hvor private tilbud rent faktisk eksisterer i dag.
Vi kan altså ikke støtte forslaget.
Pia Kristensen (DF), 2002-01-22:
Dansk Folkeparti er enig med foreslagsstillerne i, at der skal ske forbedringer på hjemmehjælpsområdet, for aldrig har der været så mange nedskæringer og forringelser af velfærden for pensionister og andre modtagere af hjemmehjælp som i de år, hvor den tidligere regering sad ved magten.
I dag er hjemmehjælpen nået ned på et minimumsniveau, vi simpelt hen ikke kan være bekendt.
Rengøringstimerne er mange steder reduceret til det halve, indkøbsordninger er sparet væk, og det samme er tøjvask. Vi oplevede for ikke længe siden, at aflyste hjemmehjælpstimer ikke blev erstattet, og pleje og omsorg er efterhånden blevet en by i Rusland.
Mange ældre sidder lukket inde i deres boliger, fordi ingen har tid til at gå en tur med dem, og socialt samvær med hjemmehjælpen over en kop kaffe er der knap nok tid til, fordi hjælperen skal haste af sted til den næste.
Det byder man mange af vore ældre i år 2002, og vi mener, at det er uanstændigt.
I de kommunale budgetforhandlinger har man i de forløbne år spinket og sparet på ældreområdet for at få de kommunale budgetter til at hænge sammen, for det er jo rigtigt - som det er beskrevet i lovforslaget - at ressourcerne skulle kanaliseres ud til de allersvageste ældre på bekostning af de næstsvageste.
Sådan!
Dansk Folkeparti er enig i, at der er grund til at indføre minimumskrav; det går vi faktisk med til, så vi er meget positive over for lovforslaget.
Reglerne i serviceloven præciserer meget klart, at kommunerne er forpligtet til at yde den nødvendige hjælp til borgere, der har behov for det, og den politiske og personlige hjælp skal baseres på en konkret og individuel vurdering.
Hvis kommunerne ikke lever op til det, må man have et udrykningshold, vil jeg kalde det, der kan rykke ud og sørge for, at de pågældende kommuner lever op til reglerne i serviceloven.
Vi har fået en ny regering, og man må sige, at de meldinger, der er kommet om, at ældreplejen i højere grad skal indrettes således, at den ældres behov kommer i centrum, at man ønsker en bedre omsorg og pleje for de svage ældre, og at man til dette formål har afsat 0,5 mia. kr. på finansloven, er utrolig positive.
Dansk Folkeparti vil afvente regeringens udspil og vil herefter tage stilling til forslagene.
Men igen vil vi sige til forslagsstillerne, at vi er meget positive over for dette forslag.
Karen Jespersen (S), 2002-01-22:
Som det er blevet sagt, er det jo tredje gang, vi drøfter forslaget her, og når socialministeren siger, at det virker, som om bemærkningerne også stammer fra en anden tid, kan jeg faktisk godt genkende det.
Det virker egentlig, som om forslaget er fremsat ud fra nogle andre forudsætninger og en meget kritisabel situation, som det faktisk lykkedes at få has på ved hjælp af de instrumenter, der var i lovgivningen på det tidspunkt, bl.a. klageinstansen.
Senere er der jo, også med SF's stemmer, sket en række ændringer i loven, der gerne skulle forbedre vilkårene for de borgere, der modtager hjemmehjælp.
Det er rigtigt, at der bestemt stadig er ting, der halter, men vi kan stadig ikke se, at lige præcis forslagets formuleringer skulle løse de udestående problemer, der er i hjemmehjælpen. Da vi reviderede bistandsloven, var der almindelig enighed om, at vendingen »kommunen sørger for« er ensbetydende med, at kommunen har pligt til.
Hvis vi ændrer formuleringen ét sted, skal vi så også til at ændre den alle andre steder?
Jeg synes, at det er vigtigt at slå fast her, at det betyder selvfølgelig, at kommunen har pligt til det, sådan som det egentlig også står i forslaget.
Skal vi for en sikkerheds skyld ikke tage at skrive det?
Jeg synes, vi skal vente med at overveje, om vi skal ændre den vending, til hele loven måske på et tidspunkt skal revideres, men jeg tvivler på, at det er dét, der vil gøre en forskel. Så er der spørgsmålet, om det skal skrives direkte i lovteksten, hvad det er for konkrete opgaver, der som minimum skal løses.
Jeg læser forslaget sådan, at hvis man får praktisk hjælp, skal man faktisk have hjælp til alle de funktioner, der er nævnt.
Sådan kan det i hvert fald nemt forstås, og det kan i hvert fald medføre den risiko, som
andre ordførere har påpeget: at man hopper fra ingenting til et ganske højt niveau.
Oven i købet er der kommet ting med, som i dag kan klares på mange andre forskellige måder, f.eks. indkøb.
Madlavning er også nævnt.
Det er jo ikke almindeligt i dag, at der gives hjælp til madlavning, men det ville da være skønt, hvis der var økonomiske og praktiske muligheder for, at man kunne lave mad i den enkeltes hjem frem for at have en madudbringning.
Men det er jo en ganske stor ændring, hvis vi skulle tage det skridt, og det mener jeg ligger helt uden for det at vedtage et forslag som dette her.
Det bygger jo også stadig på en individuel afgørelse.
Jeg vil bestemt godskrive SF's gode hensigter, og jeg har hele tiden oplevet, at i arbejdet med at gøre reglerne bedre har der været fodslag omkring målsætningen, nemlig ikke kun en særlig hensyntagen til de svageste ældre, men også en bredere hensyntagen.
Vi vil også meget gerne bruge forslaget som udgangspunkt for at diskutere videre, hvor der er huller, og hvad vi kan gøre bedre, men kan altså ikke umiddelbart acceptere, at det skulle være vejen.
Eva Kjer Hansen (V), 2002-01-22:
Det vil jo nok være mest rimeligt, at vi gemmer den drøftelse, til vi har et konkret forslag liggende foran os.
Men mit forslag på området går ud på, at vi fastholder, at det er kommunen, der har ansvaret og foretager visitationen til hjemmehjælpen, og inden for de rammer får de ældre så mulighed for at vælge mellem de opgaver, de gerne vil have udført.
Jeg har hørt en stor kritik fra modtagere af hjemmehjælp, som synes, det er for stramt, når de ikke selv kan sige: Der er faktisk nogle opgaver, som vi gerne vil prioritere i denne uge, fordi vi har behov for det eller har fået løst noget andet på anden vis.
Her synes jeg, det er vigtigt, at vi fra det offentliges side netop giver den enkelte det råderum til at disponere, alt efter hvordan egne ønsker og behov nu lige er.
Ja, men når man nu drøfter tingene, er det jo vigtigt at få præciseret, hvad der konkret bliver sagt fra ordførernes side.
Der er jo også det gode ved det, at vi kan drøfte tingene og komme på talerstolen flere gange.
Jeg husker ikke ordret formuleringen, men jeg tror, det hedder, at »i særlige tilfælde« kan der gives mulighed for, at man kan få udført noget andet end det, man helt præcist er visiteret til.
Det er altså ikke særlig fleksibelt i dag, og det, vi gerne vil sikre, er, at det bliver det for alle.
Der kommer et konkret lovforslag, og når det foreligger, synes jeg, vi skal drøfte i detaljer, hvad det mere præcist kommer til at dreje sig om.
Men det bliver selvfølgelig et spørgsmål om, at den ældre kan prioritere, hvad det er for nogle arbejdsopgaver, man gerne vil have udført inden for den tid, der er stillet til rådighed.
Margrethe Vestager (RV), 2002-01-22:
Der er nok ikke nogen tvivl om, at niveauet for hjemmehjælp, den måde, hjælpen udøves på, og den kvalitet, der er i samværet mellem hjemmehjælperen og den ældre, optager os alle.
Dermed også sagt, at det må formodes, at det også optager folk, som har et kommunalt ansvar.
Vores bekymring ved det forslag, vi behandler her, er, at det vil betyde en indskrænkning af det kommunale selvstyre, fordi det kommer til at betyde en reel ophævelse af kommunernes kompetence til at bestemme deres eget serviceniveau.
Deraf følger også en indskrænkning af det kommunale selvstyre, og det synes vi ikke er den rigtige vej at gå.
I de kommende år bliver det jo sådan, at antallet af ældre, som har brug for hjemmehjælp, vil stige, og derfor er der brug for andre måder at behandle spørgsmålet på.
I øvrigt er det jo sådan, som også den socialdemokratiske ordfører gennemgik omhyggeligt og grundigt, at vi har aldeles udmærkede regler i dag, som skal sikre, at de ældre, som har behov for hjælp, også får den. At der er behov for at sætte større fokus på, hvordan de enkelte kommuner faktisk lever op til deres ansvar, både i deres prioriteringer og i den konkrete løsning af opgaverne, synes vi til gengæld er indlysende.
Dermed være sagt, at vi ikke kan støtte forslaget, men at vi selvfølgelig deler optagetheden af spørgsmålet og også meget gerne vil være med til at drøfte realiteterne i de forslag, som regeringen vil fremsætte.
Vi tror, at man kan få en væsentlig bedre hjemmehjælp for den sum, som er afsat til det.