Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-03-21:
Desværre er det sådan, at når der i dag sker udvisninger af Danmark som led i den meget restriktive og umenneskelige danske udlændingepolitik, ved vi jo godt, at konsekvenserne kan være meget svære at overskue.
Jeg er fuldstændig på det rene med den helt konkrete sag, hvor vi har en person, der er vendt tilbage til Danmark, en person, som notorisk var udsat for tortur.
Det var en udlændingepolitik, det er rigtigt, som blev gennemført under en SR-regering, men i et samarbejde med bl.a. Venstre.
Det er den ene side af sagen.
Men de andre sager: Hvornår ender de?
Hvornår kommer der nye sager?
Hvad er der blevet af de syriske søstre, som har været forsvundet i 1½ år?
Hvad var der blevet af den iranske flygtning, som i sidste omgang blev reddet på målstregen, ikke af regeringen, men fordi oppositionen rejste hans sag?
Hvad er der f.eks. blevet af sagen om den afghanske familie?
Der er hundredvis af sager, og folk bliver udvist, på trods af at de står i fare for tortur og forfølgelse.
Lad mig starte med at sige, hvad denne debat eller i hvert fald lovforslaget angiveligt handler om.
Det handler om integrationsspørgsmål.
Jeg synes, det er vigtigt at få understreget, at det er det, sagen handler om, fordi regeringen og Dansk Folkeparti har forsøgt at gøre debatten til en gang internt ævl og kævl om, hvem af de i øvrigt alle sammen meget danskfødte ordførere, der har været heroppe og sige noget under dette punkt, der må mene og skrive hvad.
Hvad er det så, regeringen har at byde på, når vi snakker integration, når vi snakker om at skabe et samfund med lighed for alle, plads til alle, arbejde til alle, bolig til alle og uddannelse til alle?
Regeringens bud er at nedskære ydelserne for bestemte grupper i samfundet med den slet skjulte dagsorden, at det i særlig udstrækning skal gælde for nogle af de dårligst stillede.
Lovforslaget indeholder nogle betragtninger om, hvordan vi skal modtage de mennesker, som er flygtet fra et andet land og har fået opholdstilladelse her i landet.
Ved ankomsten skal de bl.a. underskrive en erklæring, der skal vise, om de har forstået noget om det danske samfund.
De skal f.eks. skrive under på, at de godt ved, det er forbudt at slå sine børn, at de godt ved, det er forbudt at udøve vold og ulovlig tvang over for sin ægtefælle, at de er imod terrorisme, og at de forstår de demokratiske værdier.
Vi er nogle, der mener, at det godt kan være det modsatte af integration, når man som ny i samfundet bliver mødt med krav om at underskrive nogle ting, som er dybt, dybt diskriminerende over for en hel gruppe.
Man betragter det som noget nødvendigt og sætter dermed hele gruppen i modsætning til os andre, der er født her i landet.
Det er det, der hedder at skære alle over én kam, det man også med et fint ord kalder stigmatisering af en hel gruppe mennesker, og det medvirker til det modsatte af integration.
De folk betragter nemlig sig selv som andenrangs og mindreværdige, og de føler, at de skal udøve nogle særlige selvtugtelser for at kunne få plads i det danske samfund.
Det er årsagen til, at oppositionen har kritiseret og vil stemme imod dette lovforslag.
Det er ikke udtryk for et ønske om at skabe integration, men det modsatte, nemlig diskrimination, og det vil medvirke til at skabe skel mellem befolkningsgrupper i stedet for at skabe sammenhold og skabe plads til alle i det danske samfund.
Jeg vil ikke tage hverken præster, forfattere eller nogen som helst andre til indtægt for mine eller Enhedslistens politiske synspunkter, og derfor mener jeg også, det er fejlagtigt at drage nogle forfatteres synspunkter ind i behandlingen af et lovforslag, som de rettelig ikke forholder sig til.
Men hvad er det, regeringen gør?
Regeringen kalder ifølge sit eget betænkningsbidrag indholdet af det, forfatterne har skrevet, for utilstedelige beskyldninger.
Men hvad er det, der står?
Hvad er det, der er utilstedelige beskyldninger?
Der står: »Med lovgivningen som våben splitter vi familier ad, skiller forældre fra børn, mænd fra hustruer og sender politisk forfulgte i armene på deres forfølgere.«
Problemet er jo, at det ikke er utilstedelige beskyldninger, men virkeligheden.
Det er den virkelige konsekvens af den udlændingepolitik, der bliver ført af den nuværende regering med ført hånd af Dansk Folkeparti.
Problemet er, at det er virkeligheden, og det er det, der medvirker til, at man som flygtning og indvandrer her i landet føler sig skidt behandlet, føler sig sat udenfor og ikke føler sig ordentligt integreret, fordi der ikke er plads til en, og fordi man får alle mulige beskyldninger slynget i hovedet, samtidig med at man kan se, at mennesker bliver sendt ud af landet til forfølgelse andre steder i verden.
Når vi hører, hvordan virkeligheden bliver afspejlet i nogle af de betragtninger, som hr. Morten Messerschmidt lige har givet udtryk for, kan vi se det sande ansigt og se, hvorfor denne forskelsbehandling finder sted.
Når hr. Morten Messerschmidt henviser til det iranske styres behandling af sine indbyggere og på det grundlag siger, at sådan er alle muslimer i Danmark også, er det lige præcis udtryk for, at man stigmatiserer en befolkningsgruppe på baggrund af dens tro og er parat til at diskriminere folk, fordi nogle andre imod almindelige demokratiske principper ikke overholder menneskerettighederne.
På den måde går det ud over nogle af de mennesker, som rent faktisk er flygtet fra disse despotiske styrer i bl.a. Iran.
I dag er det jo sådan, at den danske regering faktisk sender flygtninge tilbage, selv om de er i fare for at blive udsat for tortur og forfølgelse.
Vi har allerede set én sag, vi risikerer at se flere sager, hvor folk bliver sendt tilbage til disse despotiske styrer, og det er udtryk for en udlændingepolitik, som vi er lodret imod.
Derfor synes jeg egentlig, debatten meget godt har afsløret, hvilket menneskesyn og udgangspunkt der ligger bag, når Dansk Folkeparti har så stor magt over udlændingepolitikken og integrationspolitikken i dagens Danmark.
Det er et menneskesyn, som går ud på, at de fremmede som udgangspunkt er antidemokratiske og helst skal sendes tilbage, og al partiets snak om integration handler i virkeligheden bare om, at man helst så, at de fremmede slet ikke var kommet til Danmark.
Det er det menneskesyn, vi er imod, det er derfor, vi også er lodret imod den umenneskelige måde, man griber integrationspolitikken an på, og derfor stemmer vi imod dette lovforslag.
Det lykkedes for integrationsministeren at bekræfte stort set alle mine værste anelser om, hvad der er bag det her forslag.
Når ministeren siger, at man jo ikke som følge af lovgivningen skulle sende folk ud til forfølgelse, så siger jeg bare, at man notorisk sender nogle mennesker ud af det her land, der er i fare for at blive forfulgt.
Man lukker øjnene.
Uanset om det er nogle folk, der er forsvundet, følger man det aldrig op.
Så siger ministeren: Vi har jo registreret, at der er store problemer med integrationen, f.eks. at 60 pct. af unge med anden etnisk herkomst falder ud af erhvervsuddannelserne.
Hvad har regeringen så gjort?
Man har afskaffet skolepraktikken for at sikre, at der er endnu flere, der falder ud af erhvervsuddannelserne.
Det, at skære alle over én kam i de seneste måneders debat, synes jeg siger mere om integrationsministerens opfattelse af de fremmede i det her land, end det siger om de mennesker, som vi godt vil have integreret.