runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karina Sørensen (DF), 2003-02-05:
Jeg vil bare kort bede hr. Carsten Hansen om at bekræfte, om det ikke er rigtigt, at der står i lovforslaget, at der er rig mulighed for finansiering til disse udlandsophold enten via sponsorater eller frivillige bidrag fra praktikvirksomheder eller forældre.
Og hvis forældrene ikke kan finansiere det, er det muligt at finde finansiering for en eller flere elever fra forskellige fonde.
Aage Frandsen (SF), 2003-02-05:
Men det gik jo galt, da Socialdemokraterne den 12. og 13. november valgte at gå alene og slutte en aftale natten mellem den 13. og 14. november.
Der valgte Socialdemokraterne at gå alene, og uden i dette tilfælde Marianne Jelveds og min mellemkomst så gik det jo galt.
Det var selvfølgelig det, der var problemet.
Nu er det så sådan, at hr. Adelskov i fremtiden sidder
og forhandler med Det Konservative Folkeparti og Dansk Folkeparti, som trækker i modsat retning.
Og det er også derfor, det er interessant, at man skal justere trinmålene, for der er der så nogle, der vil trække i én retning, nemlig mod en mere statslig styring.
Jeg ved ikke helt, hvad Socialdemokraterne vil, men i hvert fald i dag siger de, at det er de ikke interesseret i.
Og det er det, der er det problematiske ved forliget, nemlig at det er et forlig, der lægger vægt på mere central statslig styring, mens vi, der lægger vægt på en større grad af folkelighed og decentralisering, har tabt i det der spil.
Helle Sjelle (KF), 2003-02-05:
Vi har stor tillid til, at det sagtens kan lade sig gøre at få en fornuftig evaluering af de her mål med den forligskreds, der er.
Alle har jo en fælles interesse i, at de ting, vi har besluttet, selvfølgelig også bliver ført ud i livet, ellers er man vel ikke med i et forlig.
Hvad angår selve evalueringen, har jeg jo været inde på, at det er en evaluering, som vil ske undervejs, og vi vil også undervejs i forligskredsen diskutere de ting og foretage de eventuelle justeringer, og der vil komme en evaluering efter 4 år.
Så har jeg også været inde på, at vi undervejs selvfølgelig ikke vil se på, at nogle problemer, som opstår rundtomkring, får lov til at ligge, frem til der er gået 4 år.
Derudover vil jeg henvise til, at jeg forventer, at ministeren måske kan løfte sløret for lidt mere.
Bodil Kornbek (KRF), 2003-02-05:
Som jeg sagde før, så har Socialdemokratiet jo netop i deres fremtidens uddannelsespolitiske oplæg skrevet, at mere undervisning i dansk og naturfag ikke er tilstrækkeligt, fordi de børn, som ikke lærer nok i dag, faktisk sjældent lærer mere ved bare at få mere af det samme.
Derfor er mit spørgsmål: Hvad er det så, de her børn har fået med det her forlig, Socialdemokratiet er en del af?
De har fået dansk, de har fået matematik, de får natur/teknik, de har fået historie osv., osv., fokus på ekstra biologi osv. Hvad er det, de her børn helt præcist har fået?
Så hvad har de her elever fået med det her forlig?
De har i hvert tilfælde ikke fået mere af klassens tid, der er altså ikke blevet mere rum til at løse konflikter.
Nej, der er blevet meget mere tid til det boglige
, til, at det bliver et krav, at man skal opnå nogle resultater.
Så jeg vil meget gerne bede om et svar på: Hvad har de her børn, som har svært ved det, fået?
Villy Søvndal (SF), 2003-02-05:
Jeg prøver lige en sidste gang, for jeg anerkender, at udenrigsministeren også varierer sine svar, og også nogle gange kommer med udtryk, som ikke nødvendigvis er sanktioneret i Washington, og det giver mig mod til at prøve igen.
Udenrigsministeren sagde, at det skal være godkendt af Sikkerhedsrådet.
Hvad betyder det?
Hvis Chiracs position fra mødet med Blair i går er, at Frankrig mener, at der skal mere tid til våbeninspektion, og hvis der så sker det på mødet den 14. februar, at Bush og Blair siger: Nu er vores tålmodighed opbrugt, nu starter krigen, og Frankrig siger nej, hvad vil den danske regerings holdning så være til det scenario, som ikke er et hvilket som helst scenario, men som kan være et meget sandsynligt scenario?
Er der så en godkendelse, der tilfredsstiller udenrigsministeren, fra FN i den situation?
Per Stig Møller (KF), 2003-02-05:
Jeg vil tillade mig at betragte det som meget hypotetisk.
Sådan vil det hverken ende i aften eller den 14. februar.
Jeg er da ikke i tvivl om, at hvis Rusland, Kina, USA og Storbritannien mener, at vi på baggrund af det her er nødt til at gå ind og afvæbne, så kan jeg ikke forestille mig, at Frankrig nedlægger veto mod Rusland, Kina, USA og United Kingdom.
Det er derfor, spørgsmålet er hypotetisk.
Hvorfor skulle jeg forholde mig til en situation, som jeg opfatter som utænkelig?
Det er der ingen grund til.
Frankrig har altid påtaget sig internationale opgaver, hvor det har været nødvendigt; de har været med alle vegne, det er også et NATO-land.
Så jeg kan ikke rigtig forestille mig den der situation, og derfor er der ingen grund til at begynde at gå ud på den boldgade, for Rusland har udtrykt sig
meget USA-positivt og for, at Sikkerhedsrådet skal træffe den nødvendige beslutning, afhængig af hvad Blix kommer og siger, og hvad der kommer frem af beviser.
Jeg kan ikke forestille mig, at Chirac ikke vil finde en løsning sammen med de fire andre.
Frankrig har kørt det her meget seriøst; Frankrig har kørt det meget fornuftigt; jeg har kun fuld respekt for det franske diplomati, som var meget bærende for, at man fik en god resolution, 1441.
Så hvorfor skulle jeg være i tvivl om den franske dygtighed i FN's Sikkerhedsråd, som har udfoldet sig ganske fornuftigt?
Jeg tror også, der kommer en enighed i Sikkerhedsrådet.
Mit håb er bare, at vi når frem til enighed og kan konstatere, at Chirac nu lader sig afvæbne og får sprængt sine ting i stumper og stykker, så han ikke kan anvende dem mod sagesløse mennesker i regionen, og det er det, vi fastholder presset for.
At forholde mig til en tænkt fransk situation, det synes jeg ikke vi skal gøre.
Villy Søvndal (SF), 2003-02-05:
Jeg synes måske, udenrigsministeren faldt lidt tilbage i et gammelt spor ved ikke at forholde sig til hypotetiske situationer og sådan noget.
Så tror jeg også, udenrigsministeren kom til at forveksle Chirac med Saddam.
Der er jo det rigtige i det, at der er lande, der har meget større mængder ødelæggelsesvåben end Irak, men jeg er sikker på, at udenrigsministeren kom til at fortale sig og mente Saddam i stedet for Chirac, selv om Frankrig jo har masseødelæggelsesvåben i form af atomvåben osv.
Når jeg synes, det er vigtigt, at vi forholder os til hypotetiske spørgsmål, er det jo, fordi vi står over for en krig med ufattelige konsekvenser, må jeg sige til udenrigsministeren.
Det tror jeg også udenrigsministeren godt ved.
Den danske debat har været kendetegnet ved et forsøg på at lave en meget, synes jeg, primitiv debat, der hedder: De, der er betænkelige ved krigen, er nok bare grundlæggende antiamerikanske i deres sindelag, og dem kan vi køre ind på det spor, selv i en situation hvor den folkelige modstand er så voldsom.
Jeg insisterer på, at hvis den danske regering også skal bidrage med soldater i en krig, der vil betyde i tusindvis, i titusindvis af uskyldige dræbte, så er forudsætningen, at vi gør os nogle solide, grundige overvejelser om det og derfor spørgsmålet.
Per Stig Møller (KF), 2003-02-05:
Jeg beklager fortalelsen.
Der var en eller anden larm oppe bagved, så det var åbenbart den, der distraherede mig.
Det er naturligvis Saddams ødelæggelsesvåben, vi taler om, og vi har brug for Chiracs våben, hvis vi skal have dem fjernet.
Så er det klaret: Vi har brug for Chiracs våben, hvis Saddam skal fjernes.
Jeg er helt enig i, at krig er noget, der skal undgås.
Det er noget af det værste, man har.
Men det, der er endnu værre, er undertrykkende, dødsensfarlige regimer som Saddam Husseins, som altså har været i krig med Iran, med Kuwait, har sendt giftgas ud over sin egen kurdiske befolkning, og som man i Kuwait stadig væk frygter kan finde på at komme igen.
Derfor er der jo tale om, at det er en mand, som ikke må have lov til at få udviklet disse våben.
Der mangler altså viden om det, fordi han ikke lægger kortene på bordet, fordi hans videnskabsmænd ikke får lov til at tale med våbeninspektørerne, uden at der er kontrollører til stede, på trods af at det var et af kravene i 1441, at de skulle kunne udtale sig frit og muligvis også i udlandet, hvis det var nødvendigt.
Der har ikke været givet tilladelse til helikopterovervågning, først her for nylig er der kommet 8 helikoptere.
Det vil sige, at når våbeninspektørerne kom ind fra den ene side, kunne lastbiler køre ud til den anden side med tingene, uden at man vidste det.
Det er først helikoptere i området, der kan forhindre det. Så jeg tror, at vi skal være enige om, at dette er meget alvorligt.
Jeg tror, at vi er enige om, at krig er meget alvorlig og helst skal undgås, men at det, Saddam er mistænkt for at have, er dødsensfarligt og derfor skal væk.
Det vil sige, at det, vi så skal finde ud af, er, hvordan strategien til at få det væk skal være.
Der kan vi så være uenige om strategien, og det er vi.
Jeg mener, at strategien må være den, som NATO, EU har formuleret, nemlig en støtte til Sikkerhedsrådet, og hvis Sikkerhedsrådet mener, at nu skal dets resolutioner, senest 1441, og måske en til, 1442, eller hvad den så kommer til at hedde, altså gennemføres, for ellers ryger hele tilliden til det internationale retssystem, legitimiteten, så er vi nødt til at stille op. Det, det drejer sig om, er: Kan vi undgå den situation ved at gøre det helt tydeligt, at vi kommer, så skal vi gøre det tydeligt, at vi kommer, for at undgå at få behov for at komme. Hermed sluttede spørgsmålet.
Line Barfod (EL), 2003-02-05:
»Vil ministeren oplyse, hvor mange møder Retsplejerådet har afholdt i de sidste 4 år, og hvor mange der er planlagt i det kommende år, samt hvem der afgør, om Retsplejerådet har for travlt til at påtage sig nye opgaver?«
Skriftlig begrundelse
Ved Folketingets behandling af beslutningsforslag B 53 fra SF om at se på fogedretternes medvirken ved tvangsmæssig gennemførelse af samvær torsdag den 23. januar 2003 udtalte ministeren: »Retsplejerådet har imidlertid ikke på nuværende tidspunkt mulighed for at påtage sig denne opgave, da Retsplejerådet er i gang med flere store opgaver, herunder bl.a. en samlet gennemgang af de økonomiske ordninger, der har betydning for borgernes adgang til domstolene.
Jeg ved, at også SF lægger vægt på, at Retsplejerådet bliver færdig med denne gennemgang.
Spørgeren er interesseret i at kende baggrunden for ministerens udtalelse til Folketinget.
Baggrunden for spørgsmålet er, at vi jo på retsområdet har to særlige, permanente udvalg, Retsplejerådet og Straffelovrådet, som er tænkt til at rådgive om de særligt indviklede spørgsmål.
For nylig havde vi så debatten om fogedretternes gennemførelse af tvangsmæssigt samvær, hvor ministeren udtalte, at Retsplejerådet ikke har tid.
Derfor ville jeg gerne høre nærmere om, hvordan man egentlig planlægger arbejdet i Retsplejerådet, og hvorledes man afgør, om rådet har tid eller ej til at tage sig af væsentlige spørgsmål, som Folketinget mener, at der er behov for at få belyst nærmere.
Lene Espersen (KF), 2003-02-05:
Spørgsmålet har sådan set tre forskellige emner.
Det første spørgsmål fra fru Line Barfod går på, hvor mange møder Retsplejerådet har afholdt de sidste 4 år.
Der er blevet afholdt 39 ordinære møder de sidste 4 år.
Hertil kommer der tre møder med den kreds af organisationer, der følger arbejdet med en generel reform af den civile retspleje, et møde med Sø- og Handelsretten og et møde med repræsentanter for pressen.
Der spørges også om, hvor mange møder der er planlagt i Retsplejerådet det kommende år, og jeg har fået oplyst, at der er planlagt yderligere fem møder i Retsplejerådet i resten af første halvår 2003, og at man endnu ikke har fastsat sine mødedatoer for andet halvår, men at det vil være normalt, at rådet også der afholder fire til fem møder i anden halvdel af året.
Spørgeren spørger også om, hvem der afgør, hvorvidt Retsplejerådet har for travlt til at påtage sig nye opgaver.
Som spørgeren ved, er Retsplejerådet et lovforberedende udvalg, der blev nedsat af justitsministeren helt tilbage i 1961.
Rådet har til opgave efter justitsministerens anmodning
Det er derfor også justitsministeren, der gennem sine anmodninger til rådet prioriterer, hvad rådet skal beskæftige sig med.
Line Barfod (EL), 2003-02-05:
Jeg takker for svaret, men jeg ville godt, hvis justitsministeren kunne udbygge lidt om, hvordan man tilrettelægger arbejdet med at vurdere, hvad der er væsentligt for rådet at beskæftige sig med, og hvor mange opgaver rådet kan tage sig af på en gang, og omvendt, hvornår justitsministeren selv går ind og vurderer, at det kun er Justitsministeriets embedsmænd, der skal se på et lovforberedende arbejde.
Lene Espersen (KF), 2003-02-05:
Nu er der en helt overordnet ting at sige til det, nemlig at Retsplejerådet jo er sammensat af en bred kreds af folk, som har andet virke.
Det er heller ikke det, jeg forstår på spørgeren.
Det, som Retsplejerådet lige nu arbejder med, er tre forskellige meget, meget store opgaver.
Man kan sige, det er samlet under én hat, der hedder: Reform af den civile retspleje.
Det første resultat af det arbejde var den betænkning om instansordninger og byretternes sammensætning, som blev afgivet for 2 år siden.
Der er altså tre områder.
Det første vedrører offentlighed, herunder ikke mindst aktindsigt både i civile sager og i straffesager, og det går altså på øget aktindsigt, mere offentlighed om det.
Der vil blive afgivet en delbetænkning om dette emne
inden sommeren.
Det har ret høj prioritet, for nu har man arbejdet med det i et stykke tid, og jeg synes, det er vigtigt, at rådet får gjort det arbejde færdigt.
Det andet emne, som Retsplejerådet har taget op, og det man også arbejder med, er de økonomiske ordninger, der har betydning for borgernes adgang til domstolene.
Det vil sige, det er reglerne om sagsomkostninger, om fri proces, om retshjælp og om retsafgifterne.
De overvejelser vil være færdige ved årets udgang. Det er altså to meget, meget væsentlige ting, og som jeg tillod mig at sige under debatten forleden om beslutningsforslaget, er det for mig at se helt afgørende, at de her meget store temaer, som også interesserer Folketingets partier, bliver færdiggjort
Det var derfor også min vurdering, at der ikke var mulighed for, at Retsplejerådet kunne påtage sig nye opgaver, som så bare vil ligge og samle støv. Da jeg jo var enig med forslagsstillerne i, at det var et emne, der skulle belyses, og at vi skulle få set på, om vi kunne få gjort noget omkring fogedretterne, var jeg indstillet på selv at nedsætte et udvalg, så vi fik det gjort samtidig med, at det her store arbejde blev gjort færdig.
Jeg kan som det sidste sige, at man også arbejder med den særlige småsags- og inkassoproces og det nye forslag, som Advokatrådet og Dommerforeningen har udarbejdet.
Det er fru Line Barfod også bekendt med, da vi har drøftet det i salen. Hermed sluttede spørgsmålet.
Jørn Jespersen (SF), 2003-02-05:
Da Europa-Kommissionen kort tid før jul offentliggjorde sit forslag i forbindelse med landbrugsstøtteforhandlingerne i WTO, blev det i dansk presse udlagt, som om der nu var tale om et forslag om meget store reduktioner.
I den forbindelse var Landbrugsraadet ude at udtrykke
meget stor bekymring for, at det var meget drastiske reduktioner.
Nu er det jo sådan, at procenter kan måles af forskellige ting, og derfor er det lidt interessant at få at vide, om det er reduktioner af den generelle ramme, som ikke har været udfyldt, eller om det er reelle reduktioner af den faktisk udbetalte landbrugsstøtte.
Derfor synes jeg, det vil være af stor interesse at få at vide, hvor store reelle reduktioner af landbrugsstøtten der ligger i forslaget.
Mariann Fischer Boel (V), 2003-02-05:
Støtten opgøres efter en særlig metode, som man kalder Aggregate Measurement Support, sådan i daglig tale kalder man det AMS.
I EU's nye forhandlingsudspil i WTO, det, som man kalder modalitetsforslaget, som hr. Jørn Jespersen nævnede blev fremsat lige inden jul, foreslås en reduktion i støtteloftet på 55 pct.
EU skal jo løbende oplyse WTO om de faktiske støtteniveauer opgjort efter WTO's metode, og de seneste tilgængelige tal for EU's interne støtte, der er notificeret i EU, er meddelt i juni måned
sidste år og dækker perioden 1999-2000.
De viser, at man udnytter rammen på 47,885 mia. euro årlig - altså i relation de 67,159 mia. euro.
Det betyder jo så umiddelbart, at EU's udspil vil betyde en væsentlig reduktion i støtteforpligtelserne.
Jeg vil godt endnu en gang have lov til at understrege over for hr. Jørn Jespersen, at der ikke må herske nogen tvivl om, at regeringen arbejder for en langsigtet afvikling af den direkte landbrugsstøtte og for at udfase alle eksportsubsidier og prisstøtteordninger i forbindelse med WTO-forhandlingerne.
Jeg vil i øvrigt henvise til den vedtagelse, som vi var enige om her i Folketinget tilbage i, jeg tror det var den 5. november sidste år.
Per Stig Møller (KF), 2003-02-05:
Jeg er meget, meget taknemmelig for, at hr. Villy Søvndal prøver at variere spørgsmålene.
Det har jeg ikke opdaget, men det kan være, det kommer.
Vi har sagt, at vi støtter Sikkerhedsrådet.
Sikkerhedsrådet afgør selv, om det har behov for en ny resolution.
Hvis jeg siger til Sikkerhedsrådet: Vi vil kun støtte jer, hvis I formulerer en ny resolution, så har jeg jo i virkeligheden ikke støttet Sikkerhedsrådet, for så har jeg støttet Sikkerhedsrådet på betingelse af, at de er som mig. En ordentlig støtte til Sikkerhedsrådet er jo at sige: Det er jer, der skal træffe beslutningen, det er det, I er valgt til, og vi er indstillet på af hensyn til den internationale orden at følge op, så vidt vi kan, fysisk og økonomisk, på de opgaver, Sikkerhedsrådet beder os om at udføre.
Vi er jo også meget med i FN's opgavevaretagelse både militært og humanitært. Så jeg synes ærlig talt, at det er meget klart, at det er Sikkerhedsrådet, der afgør, om 1441 er nok.
Det er det, der menes med »forankret i FN«.
Nu tillader jeg mig at tænke højt og svare på en tredje måde, inden jeg får det spørgsmål: Lad os nu sige, at vi havde skrevet, at der skal være enstemmighed i Sikkerhedsrådet - det er ikke noget, Sikkerhedsrådet forlanger, de forlanger 8 stemmer - jamen så havde vi jo sagt, at Tyskland afgør dansk udenrigspolitik, og det er altså mange år siden, Udenrigsministeriet er blevet kaldt Det Tyske Kancelli.
Derfor er teksten faktisk meget fornuftig.
Hvis vi havde sagt enstemmighed, havde vi jo i virkeligheden ladet ét land afgøre dansk udenrigspolitik, det, som måtte stemme imod, 14-1, Tyskland eller et andet land, det kan jeg ikke vide.
Det kan vi da heller ikke have.
Så det vil altså være meget afgørende, at FN træffer en beslutning.
Det kræver enighed i Sikkerhedsrådet, og det kræver 8 stemmer i det hele taget i Sikkerhedsrådet, de ikkepermanente skal altså også være med.
Men med hensyn til deres kriterier og betingelser er det, jeg siger: Det er jeres opgave, venner, at komme frem til beslutningen.
Vi vil respektere den, når og hvis den kommer.
Jørn Jespersen (SF), 2003-02-05:
Jeg bliver lige nødt til at rette ministeren, for vi var ikke enige om den vedtagelse.
Jeg ved godt, at regeringspartierne, Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre var enige om den.
Vi undlod at stemme fra SF's side, fordi vi ikke syntes, den var vidtgående nok.
Den var for langvarig i sin afvikling, den gjorde ikke nok ved eksportstøtten, og i det hele taget var den lidt for mild i formuleringerne.
Men jeg er med på, at den er vedtaget. Jeg takker for oplysningerne og kan forstå, at de tal, som ministeren nævner her, når vi ser på den reelle reduktion af støtten, er fra det niveau, som er det sidst kendte, i år 2000 så vidt jeg forstod, på 47,8 mia. euro, der i udspillet reduceres til 30,2 mia. euro.
Er det rigtigt forstået?
Mener ministeren, at de to tal er fuldt sammenlignelige?
Hvis de er fuldt sammenlignelige, så er der, så vidt jeg ved en meget hurtig overslagsregning kan se, kun tale om en reduktion på godt og vel 30 pct. og ikke på de 55 pct., som Kommissionen har nævnt.
Kan ministeren bekræfte, at det altså ikke er rigtigt at sige, at der er tale om en reduktion på 55 pct. af den reelle støtte, men kun på godt og vel nogle og tredive procent?
I bekræftende fald: Hvad synes ministeren så om den lancering fra Kommissionens side af dens udspil?
Når offentligheden i medierne får at vide, at Kommissionen nu har spillet ud med forslag, der indebærer en reduktion på 55 pct., så tror jeg, at langt de fleste mennesker oplever det på den måde, at det er den faktisk udbetalte landbrugsstøtte, der reduceres med 55 pct.
Det har jeg nu, og det takker jeg for, fået ministerens bekræftelse på, at det var det ikke.
Det opfatter jeg som misinformation fra Kommissionens side, og jeg synes, det er ærgerligt, hvis folk skal gå rundt
i den vildfarelse, at der er tale om en reduktion på 55 pct., når den i virkeligheden efter de her foreliggende tal kun er nogle og tredive procent
Men det er altså afklaret i dag, at der er tale om en langt mere beskeden reduktion af landbrugsstøtten, at man prøver at give det udseende af, at det var et højere tal, og at det er et støtteloft, som aldrig nogen sinde har været reelt, men kun har været forhandlet igennem som et eller andet fiktivt.
Jeg vil gerne have at vide endnu en gang, i hvert fald prøve at få at vide, hvad ministeren synes om, at man lancerer et forslag, der tilsyneladende reducerer med 55 pct., når der kun er tale om godt 30 pct.
Mariann Fischer Boel (V), 2003-02-05:
Jamen det er da indlysende klart.
Vi har et udgangspunkt, der hedder godt og vel 67 mia. euro, som er det beregningsgrundlag, man i denne sag har valgt at beregne ud fra.
Det støtteloft, som er det reelle, kan man så sige, der, hvor vi er kommet ned ved hjælp af forskellige initiativer til at nedsætte den direkte interne landbrugsstøtte, det beløb er jo ikke 30,220 mia. euro om 3 måneder.
Derfor skulle man have en flydende procentsats, hvis man skulle fastholde hr. Jørn Jespersens princip om reduktion af støtten, fastsat i en procent.
Det er så den beregningsmetode, man har valgt, men hr. Jørn Jespersen har jo ikke uret i, at i virkelighedens verden, betyder det ikke en reduktion på 55 pct., men omregnet i penge en reduktion på godt og vel 17 mia. euro.
Jørn Jespersen (SF), 2003-02-05:
Ministeren siger, at man nu er kommet ned på de 47 mia. euro i forhold til støtteloftet på de 67 mia. euro.
Så bliver jeg nødt til at spørge: Har man nogen sinde udnyttet det loft fuldt ud, eller er der tale om et total fiktivt tal, som man i forbindelse med Uruguayrunden i WTO har fastlagt som et regneeksempel på et støtteloft?
Det er jo meget afgørende for, om der har været tale om en reel reduktion eller ej.
Så har man nogen sinde udnyttet - eller spurgt på en anden måde: Hvor stort har det højeste beløb, der har været udbetalt i direkte støtte, været?
For når vi får det tal, kan vi jo konstatere, hvor meget man reelt er kommet ned.
Mariann Fischer Boel (V), 2003-02-05:
I hele diskussionen omkring den europæiske landbrugspolitik har man jo, hvis vi kigger på det i et historisk perspektiv, hvis vi kigger tilbage på Danmarks indtræden i EF i 1973, haft et ønske om, at man skulle hæve produktionen, fordi der ikke var selvforsyning inden for det europæiske område.
Det viste sig hurtigt, at det blev man dygtig til, og da vi kom frem i 1992, begyndte vi så den første aftrapning, McSharryplanen, der blev fulgt op af diskussionen i Berlin i 1999 med Agenda 2000, og nu har vi så en midtvejsevaluering på bordet, som kører den linje videre.
Så jeg mener, at der har været gjort politiske tiltag i hele forløbet i hvert fald fra 1992 med den målsætning, at man fik støtten ned.
Det konkrete tal, hvor højt man har været oppe på et tidspunkt, er jeg ikke i stand til at oplyse hr. Jørn Jespersen om, men det skal selvfølgelig være hr. Jørn Jespersen frit stillet at stille et skriftligt spørgsmål.