runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jeppe Kofod (S), 2002-02-19:
Først til hr. Peter Skaarup: Vi mener, at det er enhver regerings opgave, uanset hvilken farve den har, løbende at vurdere, hvilke programsamarbejdslande vi skal have, set i lyset af den strategi, vi har vedtaget bredt her i Folketinget, altså »Partnerskab 2000«.
Det mener vi, det står
vi inde for, det er også det, vi har ment hele tiden, og det synspunkt burde Dansk Folkeparti jo også kunne tilslutte sig.
Men når vi ser på det, der konkret er lagt frem, er der overhovedet ingen sammenhæng mellem det, man siger, og det, man gør.
Det har der allerede været nævnt masser af eksempler på her fra talerstolen, så det skal jeg ikke komme så meget ind på nu.
Fru Pia Larsen spørger om lidt af det samme.
Nu er det jo regeringens opgave at vurdere, men vi mener, at der ligger en usaglig begrundelse bag, når man f.eks. skærer to programsamarbejdslande som Eritrea og Malawi væk - to af de fattigste lande i Afrika - og ikke har en strategi for, hvordan man ellers hjælper de fattige befolkninger og de udstødte.
Det eneste svar, man har til dem, er, at ngo'erne, altså de folkelige organisationer, som arbejder uden om regeringerne, skærer man søreme også på.
Det er jo inkonsekvent, det er dét, vi ikke kan forstå, og det er dét, vi synes er totalt usammenhængende. Derfor dækker regeringens mange fine ord og løfter over gigantiske nedskæringer.
Det synes vi er problematisk, og det er derfor, vi mener, at i forhold til tidligere ser vi, at man bryder en tradition for et bredt samarbejde i Folketinget på dette område, og det er vi kede af.
Men jeg kan godt forstå, at Dansk Folkeparti er glad.
Pia Larsen (V), 2002-02-19:
Skal det forslag, som bl.a. Socialdemokratiet nu har fremsat om, at der skal ske en anderledes gennemgang, vil jeg have lov at kalde det, af udviklingsbistanden, være eviggyldigt?
Eller skal vi lave en gennemgang hvert år sammen med eksperter fra udlandet?
Og i forlængelse af det vil jeg gerne spørge hr. Jeppe Kofod direkte: Er hr. Jeppe Kofod uenig i det landevalg, som regeringen har foretaget i den seneste omgang?
Peter Skaarup (DF), 2002-02-19:
Det er meget interessant at følge den debat, vi har i dag om ulandsområdet.
Jeg synes, hr. Jeppe Kofod skruer sig voldsomt op på en måde, som om verden er ved at gå under.
Det er jo ingenlunde tilfældet, men jeg kunne godt tænke mig at spørge hr. Jeppe Kofod om noget.
Det nævnes i vedtagelsesforslaget fra bl.a. Socialdemokratiet, at der nu skal ske en kritisk gennemgang af den ulandsbistand, der gives, og det skal vel også gælde for landevalget, må jeg forstå.
Kunne den kritiske gennemgang bestå i, at man også kiggede på, om det er rimeligt, at Danmark yder bistand til lande, der fører krig mod andre lande og undertrykker almindelige principper for lov og ret?
Og ville det også være rimeligt for hr. Jeppe Kofod at se på, om det er fornuftigt, at vi giver bistand til lande, der prøvesprænger atombomber?
Er det sådan nogle ting, man kunne forestille sig, at Socialdemokratiet nu vil kæmpe for?
Jeppe Kofod (S), 2002-02-19:
Tak for spørgsmålet fra Venstres ordfører, som afstedkommer et meget simpelt og klart svar.
Vi mener overhovedet ikke, at der er nogen som helst sammenhæng mellem de ting, man siger, og de ting, man gør.
Jeg nævnte tre eksempler i min ordførertale, og jeg kunne nævne talrige andre eksempler, men desværre tillader taletiden ikke dette.
Derfor har vi også sammen med SF, Det Radikale Venstre og Kristeligt Folkeparti fremsat et forslag til vedtagelse, hvor vi foreslår regeringen at lave en seriøs og kritisk gennemgang af dansk udviklings- og miljøbistand.
Men det vil regeringen jo ikke være med til, og det forstår vi ikke - jo, man kan selvfølgelig forstå det på baggrund af, at der allerede er skrevet konklusioner.
Konklusionerne er nemlig, at Danmark skal spare gigantisk på miljø- og udviklingsbistanden, og at man vil hente stemmerne for den besparelse på den yderste højrefløj, nemlig hos Dansk Folkeparti.
Det synes vi er ærgerligt i en tid, hvor der er brug for mere Danmark og ikke for mindre Danmark, og derfor er Venstres og regeringens holdning fuldstændig uforståelig.
Pia Larsen (V), 2002-02-19:
Det kan godt undre mig, at ikke bare Socialdemokratiets ordfører, men også Socialdemokratiet under valgkampen havde så travlt med at få at vide, hvor det var, vi ville spare på udviklingsbistanden, hvis vi nu fik regeringsmagten.
Nu får vi så en kritik af den redegørelse og den gennemgang, vi har lavet, for den er ikke god nok, men hvad er det egentlig, Socialdemokratiet og hr. Jeppe Kofod går efter?
Hvad er egentlig kritikpunktet for de landevalg, vi har foretaget i denne gennemgang?
Pia Larsen (V), 2002-02-19:
Jeg synes måske, det er lidt vanskeligt her at tage en diskussion om det ene land frem for det andet - der er mange forhold, der gør sig gældende - men det er en kendsgerning, at vi har et fornuftigt samarbejde med Egypten og vi har ikke et fornuftigt samarbejde ud fra de kriterier, vi lægger til grund, med Eritrea.
Det har været meget, meget vanskeligt at få styr på nogle grundlæggende rettigheder omkring demokrati og god regeringsførelse i Eritrea, hvorimod jeg må sige, at der er en stor grad af retssamfund i Egypten, selv om alting selvfølgelig heller ikke er perfekt dér; det er også derfor, vi er i Egypten.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2002-02-19:
Jeg synes ikke, fru Pia Larsen forholder sig til, hvad det er, der er forskellen på, hvor den gode vilje er i Egypten, og hvor den gode vilje ikke er i Eritrea.
Over en længere årrække, siger fru Pia Larsen.
Men af den rapport, som fru Pia Larsen har rost heroppefra som vældig god, fremgår det jo faktisk, at der i Egypten har været problemer i hvert tilfælde i de seneste 10 år.
Hvad er det så, der er skillelinjen mellem at skære ned i Egypten og gøre det, som man har gjort fra regeringens side i Eritrea, vel vidende at Eritrea jo er langt fattigere end Egypten?
Pia Larsen (V), 2002-02-19:
Når nu fru Pernille Blach Hansen stadig væk gør sig så store anstrengelser med de her citater, og hvem der siger hvad,
Så nu har jeg fremskaffet et citat fra Socialdemokratiets udenrigspolitiske ordfører, hr. Jeppe Kofod, som om bistanden til Uganda ifølge Politiken den 20. april 2001 har sagt: »... Vi kan ikke sige præcist, hvordan det skal gøres, men jeg er åben over for at stoppe bistanden«, siger Jeppe Kofod.
« Så vi har altså blot lyttet til Socialdemokratiet.
Det er bare, fordi jeg synes, det er så meningsløst med den her citatkrig.
Til fru Anne Grete Holmsgaard: Det er korrekt, at viljen skal vurderes over en årrække, og det er den også blevet.
Den kritiske dialog, hvis man kan bruge det udtryk i den her sammenhæng, med de her lande, hvor vi er nødt til at stoppe programsamarbejdet, har vi jo ikke startet de sidste 3 måneder, siden valget blev udskrevet, eller hvornår det er; den dialog har jo været der i årevis, og det er netop, fordi vi over en lang, lang årrække har kunnet konstatere, at samarbejdet ikke har fungeret efter de kriterier, vi ønsker at lægge til grund, at vi har været nødt til at sige stop nu.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2002-02-19:
Jeg må sige tak for, at fru Pia Larsen bekræfter, at det er de allerfattigste lande, der er skåret ned på.
Med hensyn til good governance siger fru Pia Larsen, at det er viljen, det kommer an på.
Ja, naturligvis, det har været sådan i årevis i dansk bistandspolitik, at man fulgte nøje med i, om der var en vilje, men det må vel også være sådan, at man vurderer den vilje over en længere årrække.
Er fru Pia Larsen enig i, at det nødvendigvis må vurderes over en årrække fortsat, inden man griber ind?
Pernille Blach Hansen (S), 2002-02-19:
Så vil jeg for tredje gang gentage det spørgsmål, Venstres ordfører endnu ikke har svaret på.
Er det Venstres mening, at behovet for miljøbistand til ulandene er faldet?
Er der ikke mere et behov for miljøbistand i samme størrelsesorden, som Danmark har givet til ulande?
For det andet: Venstres ordfører kan tilsyneladende ikke forholde sig til, om Venstre holder, hvad de lover, men nu er det jo så heldigt, at vi har statsministeren i salen
, og derfor vil jeg bede statsministeren forholde sig til: Hvor sagde Venstre noget i valgkampen eller umiddelbart før valgkampen om, at man ville skære i miljøbistanden, og hvordan hænger denne markante beskæring af miljøbistanden til verdens allerfattigste lande sammen med, at Venstres nuværende miljøminister, hr. Hans Christian Schmidt, i september sagde omkring miljøbistanden: »Nej, det har fundet et udmærket leje, hvor det ligger.«
Jeg har meget, meget svært ved at forstå, hvordan man umiddelbart før valget kan sige én ting og så efterfølgende gå hen og gøre det helt modsatte og så sige, at tingene hænger sammen.
Når man så kobler det til, at Venstre taler om mest miljø for pengene og samtidig skærer ned der, hvor man får allermest miljø for pengene, jamen hvor hænger tingene så sammen?
Jeppe Kofod (S), 2002-02-19:
Venstres ordfører må have mig undskyldt, at jeg borer lidt i det knæfald, som jeg mener, man har gjort for Dansk Folkeparti, og den ødelæggende effekt det har for det normalt brede samarbejde, vi har på det område i Folketinget.
Jeg står her med vedtagelsen fra den 26. oktober 2000, da vi havde debatten om »Partnerskab 2000« her i Folketinget.
Den vedtagelse stemte masser af partier for, men ikke Dansk Folkeparti og Frihed 2000.
De stemte ikke for.
Det er et knæfald for Dansk Folkeparti.
Det har man ikke sagt noget om i valgkampen, og man frafalder også det synspunkt, at Danmark skal have en målsætning på 1 pct. af BNI,
selv om regeringen med deres hykleri påstår, at vi også i 2002 leverer 1 pct. af BNI i udviklingsbistand.
Vejen er lagt til en gigantisk nedskæring på det område
her, og det skal jeg bare have Venstres ordfører til at bekræfte
Det er sørgeligt, men sådan er realiteterne.
Jann Sjursen (KRF), 2002-02-19:
Når jeg tidligere spurgte til spørgsmålet om kvalitet ikke bare i udviklingsbistanden, men også i det baggrundsmateriale, der ligger til grund for regeringens beslutninger, er det såmænd ikke, fordi jeg mener, at embedsmændene i Udenrigsministeriet ikke er i stand til at levere et kvalitetsbetonet stykke arbejde, men fordi jeg mener, at den redegørelse, regeringen har fremlagt, ene og alene er et stykke politisk bestillingsarbejde med den målsætning ikke at vurdere menneskerettighedssituationen, good governance osv. i modtagerlandene, men at nå frem til et tal, der hedder 1,5 mia. kr. i besparelse.
Det er selvfølgelig en fair nok øvelse, hvis det er det, man vil, men man skal så bare ikke give indtryk af, at man gør det på baggrund af et stykke kvalitetsbetonet arbejde.
Hvis man så endelig vil se fremad, fru Pia Larsen, er det så ikke det, som vi er nogle partier der gør med et forslag til vedtagelse, hvor vi jo lægger op til at gennemføre det reelle og egentlige kasseeftersyn af udviklings- og miljøbistanden, som bl.a. Venstre og De Konservative lagde vægt på i valgkampen?
Derfor er mit spørgsmål til fru Pia Larsen: Vil Venstre være med til at gennemføre et reelt kasseeftersyn af udviklingsbistanden, hvor det er uvildige, internationale eksperter, der foretager undersøgelsen?
Eller skal vi lade det være ved de 2-3 ugers arbejde, der er gennemført hidtil?
Margrete Auken (SF), 2002-02-19:
Også lige for næsen af mig, ikke?
Vi kan også lige give dem 10 sekunder til at komme ud.
Pia Larsen (V), 2002-02-19:
Hr. Morten Helveg Petersen spurgte til ambitionsniveauet, om jeg ville sætte tal eller ord på. Jeg vil i hvert fald ikke sætte tal på - jeg har aldrig syntes, at de her debatter har været særlig gode, når vi har diskuteret tal og procenter - jeg vil hellere diskutere kvalitet.
Men den enkleste og korteste forklaring er nok at sige til hr. Morten Helveg Petersen: Læs »Partnerskab 2000«.
Det er stadig væk håndbogen eller biblen - hvad måske er for stærkt at sige - for regeringen, og »Partnerskab 2000« beskriver meget fint, hvad ambitionsniveauet er for den danske udviklingsbistand, også for denne her regering.
Hr. Jann Sjursen spørger til kvaliteten af den gennemgang, der har været, og om vi vil være med til et reelt kasseeftersyn.
Det, vi gerne vil være med til, er nogle løbende vurderinger af, hvordan bistanden virker rundtomkring, hvilke modtagerlande vi gerne vil samarbejde med, og om vi skal lægge bistanden om i de pågældende lande og prioritere anderledes inden for de enkelte sektorer og områder.
Det er en løbende vurdering, selvfølgelig fordi der sker en løbende udvikling i programsamarbejdslandene, og den udvikling er vi naturligvis nødt til at forholde os til.
Så det vil vi gerne.
Jeg synes ikke, det giver mening at lave sådan et engangskasseeftersyn med et eller andet antal udenlandske eksperter, for hvad så næste år, hvis sådan et ikke er gældende længere?
Så jeg er faktisk ikke sikker på, at ideen er så forfærdelig god.
Jørn Jespersen (SF), 2002-02-19:
Allerførst vil jeg gerne spørge Venstres ordfører, om hun kan bekræfte, at der i et tidligere udkast til forslag til vedtagelse fra regeringspartiernes side stod en målsætning om, at Danmark fortsat skulle ligge i det absolutte førerfelt blandt dem, der giver bistand, men det er altså nu røget ud.
Kan Venstres ordfører bekræfte det og i givet fald give en forklaring på, at det er røget ud?
Så vil jeg gerne spørge, om det er rigtigt at forstå det på den måde, at den nedskæring, der nu finder sted, er det, som Venstre før valget sagde var en midlertidig fastfrysning - en midlertidig fastfrysning - og at der derfor på et tidspunkt vil komme et ophør af denne midlertidige fastfrysning, hvorefter vi vender tilbage til de målsætninger, der hidtil har været bred politisk enighed om. Så vil jeg for det tredje gerne spørge omkring partnerskabsstrategien, som Venstres ordfører siger, at regeringen også tilslutter sig: Hvordan kan man i en partnerskabsstrategi gennemføre massive omlægninger og nedskæringer uden at tale med partnerne, uden at tale med Folketinget, uden at tale med erhvervslivet, uden at tale med ngo'erne og uden at tale med vores samarbejdspartnere i Syd?
Hvordan kan det harmonere med en partnerskabsstrategi?
Margrete Auken (SF), 2002-02-19:
Tak hr. formand.
Da Bill Clinton i marts i fjor talte i Børsen Executive Club, var der næppe nogen fra den nuværende regering eller dens grupper
til stede, ellers kunne de jo umuligt have gjort, som de har nu: hjerteløst og hjerneløst skåret i vores ulands- og miljøbistand.
»Verden har i dag anbragt sig på to krudttønder«, sagde Clinton, »og de kan blive antændt når som helst.
Den ene er fattigdommen med den globale sundhedskrise og de uhyrlige forskelle i levestandard, uddannelse, indflydelse.
Den anden er den nu hundredårige opvarmning af jorden, som med fortsatte temperaturstigninger om blot to årtier bliver katastrofalt uhåndterlige«.
Endvidere sagde Bill Clinton, at krisen med fare for transnational terror kun kan afværges med politik, ikke med våben.
Vi kunne vel nok have ønsket, at han havde sagt det, mens han var præsident.
Nu ser vi frem til de taler, vi får
fra statsministeren og udenrigsministeren, når det er forbi med deres periode her.
Men kort før sin afgang fik Clinton dog udvirket en efterretningsrapport om truslerne mod verden de næste 15 år, der ifølge New York Times konkluderede, at USA's største sikkerhedsrisiko om 15 år ville være vandmangel for op imod halvdelen af globens befolkning, over 3 milliarder mennesker.
Til Clintons advarsel - længe før 11. september - kom lignende ord fra andre med indsigt og mod til at vide af det, man ser; først og fremmest må vel chefen for Verdensbanken, James D. Wolfensohn, nævnes.
Aldrig tøver han med at understrege betydningen af at sætte langt mere seriøst ind i fattigdomsbekæmpelsen, end man gør nu.
Så sent som den 8. november erklærede fem udviklingsministre, hvoriblandt den danske, med hensyn til EU's udviklingsbistand, at en fordobling af EU's udviklingsbistand i løbet af de næste 5 år vil være et kraftfuldt signal.
Den globale koalition mod fattigdom har akut behov for opbakning.
Samtidig har den danske bistand fået topkarakter af OECD, hvis DAC-rapport flere gange har givet dansk bistand ros, og i det store review, gennemgangen af dansk bistand fra 1999, glæder man sig også over, at den ser ud til at være holdbar både i volumen og kvalitet.
Der er jo stærk og bred opbakning til den, sagde man fra OECD.
Ak ja.
Regeringen skærer nemlig nu i de allerfattigstes tilskud, i aidsbekæmpelse, i vandforsyning og skolegang og basal sundhed, i udvikling af demokratiprojekter, i den fortræffelige miljøbistand osv.
Hvorfor gør man det?
Der er forsøgt flere undskyldninger, men de er vage og pinlige.
Måske skal man glæde sig over, at regeringen dog skammer sig over sit gnieri ved at friholde velhavende danskere for skattestigninger.
Dette ulyksalige skattestop koster i sig selv, og dertil kommer så de mange løfter.
Men hvis regeringen ikke må ramme vælgernes pengepung, er der jo kun verdens fattigste til at betale.
Hvor luset.
Jeg håber, vi tager fejl.
At regeringen indser, at den hurtigst muligt må iføre sig førertrøjen igen og lægge sig forrest som én, der pacer resten af holdet og ikke som nu ligner én, der signalerer, at vi godt kan geare ned og tage den med ro.
Besvarelse
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-02-19:
Der er blevet sagt fattigdomsorientering som et af nøgleordene fra regeringens side, både når vi har lyttet til ministrene og til Venstres ordfører, og det lyder jo utrolig fint.
I forslaget til finanslov er der også en række FN-organisationer, der får vældig rosende ord med på vejen, fem af FN's organisationer får meget gode karakterer for deres fokus på fattigdommen.
Det, der er konsekvensen af de rosende ord, er, at man går ind og skærer i tilskuddene.
Sådan er det lidt over hele linjen.
Denne her fattigdomsorientering er faktisk blevet undermineret igennem de nedskæringer, der har været, og jeg vil derfor for det første gerne spørge, på hvilken måde det er, at Venstre sikrer fattigdomsorientering i ulandsbistanden med de nedskæringer, der er gennemført.
Man må jo have opfundet nogle helt nye metoder til at bekæmpe fattigdommen, som ikke tidligere har været det her Folketing bekendt.
Det var den ene ting.
Den anden ting, jeg gerne vil nævne, er, at jeg gerne vil have lidt klarhed over årsagerne til fokus på privatsektorprogrammet.
Det er jo sådan, at det har vist sig i en meget kritisk rapport, at der er blevet skabt 10.000 selvfølgelig ganske udmærkede arbejdspladser, men at det har kostet 60.000 kr. pr. oprettet arbejdsplads, og at det kniber en lille bitte smule med spredningseffekten.
Det vil altså sige, at vi har at gøre med et hjørne af ulandsbistanden, som har vist sig yderst ineffektiv, og derfor vil jeg gerne bede om lidt mere klarhed over, hvorfor det ikke er i den ineffektive del af ulandsbistanden, man skærer.
Margrete Auken (SF), 2002-02-19:
Nej, vi behøver sikkert heller ikke at vade meget mere i det dér forslag til vedtagelse, hvor man siger, at det væsentlige ikke var målsætningen, det var alt det andet; det skar vi bare.
Det kunne ikke bruges med ordbegrundelsen, og så er der kun Dansk Folkeparti-begrundelsen, det står vist nok så lysende klart nu, så nu kan de få lov til at syde videre i den, uden at vi behøver at bruge mere tid på den.
Der er jo nok at tage fat på.
F.eks. den der påstand om, at vi trænger til en bedre evaluering end den, der faktisk var lavet.
Fru Pia Larsen står her og bekræfter, at hun har fulgt hele processen omkring »Partnerskab 2000«.
Det, man kunne diskutere, er: Er Danida i stand til at leve op til partnerskabstanken?
Det er det, der ligger i vores forslag til vedtagelse.
Der ligger nogle reelle ting, som er fremadrettede.
Men den dér smålige, lusede, fornærede måde, man går til det på, hvor man reelt skærer hele vejen igennem på alle projekterne og så kommer man med en klatskilling bagefter i almisseenden, f.eks. på aids, f.eks. altså på en række af de andre ting, miljøet kan vi tage senere hen, når det kommer, sådan en lille klatskilling til sidst, når man har skåret væk, det siger noget om, at der ikke er spor af seriøsitet i det her.
Jeg synes, det er fint nok at blive i det, men det kræver et meget højt ambitionsniveau og meget store krav til privatsektoren, hvis den skal leve op til det niveau, de andre områder skal leve op til i foretagendet.
Og det siger jo også noget om, hvad det er, man vurderer som værdifuld evaluering, når man kan godtage, eller rettere sagt når man ikke godtager nogle af de evalueringer, der ligger. Man sætter så sin egen smag over dem.
Pia Larsen (V), 2002-02-19:
Altså vi kan hurtigt få eftermiddagen til at gå, hvis jeg skal stå her og gentage mig selv fra tidligere.
Det forslag til vedtagelse, som jeg på Venstres og De Konservatives vegne læste op før, skulle være på højst 150 ord, og vi synes faktisk, at det væsentlige er det, der står tilbage, for hvis man hørte efter, da det blev læst op både af mig og formanden, vil man se, at de punkter, der står neden under indledningen, faktisk er dem, der er indhold i, og det er faktisk dem, der gør, at udtrykket »det absolutte førerfelt« i virkeligheden bare bliver en gentagelse af det, der står nedenunder.
Men man må altså have mig meget undskyldt, hvis jeg forbeholder mig ret til, at Venstre og De Konservative selv prioriterer, hvad vi skal skrive i vores eget forslag til vedtagelse.
Det har været sådan, at vi i går havde nogle forhandlinger med de andre partier, som plejer at ville deltage i det her.
Og der måtte jeg jo konstatere, at man er mere interesseret i at drille indenrigspolitisk, end man er i at hjælpe de fattigste i verden.
Man kunne godt have taget hensyn til det her, men det ønskede man ikke.
Og så har jeg vist ikke mere at sige om det.
Fru Pernille Rosenkrantz-Theil spørger om fattigdomsorienteringen.
Jamen vi mener stadig væk, at fattigdomsorienteringen er prioriteret.
Og jeg vil gerne gentage, at privatsektorprogrammet ser vi ikke særlig kritisk på, heller ikke efter den evaluering der har været.
Hr. Jeppe Kofod spørger til de regulære nedskæringer, Ja, nedskæringer eller omlægninger.
Det er jo en kendsgerning, at vi i den her finanslov har sparet 1½ mia.
Det er ikke en særlig stor del af den samlede bistand, og vi kan stadig væk være den bistand, vi nu giver, bekendt, også i årene fremover.
Jørn Jespersen (SF), 2002-02-19:
Man skal fra tid til anden høre mangfoldige mærkværdige begrundelser.
Venstres ordfører tager prisen i dag, synes jeg nok.
Man har slettet den absolutte målsætning i sit eget udkast til forslag til vedtagelse om, at Danmark stadig væk skal være i det absolutte førerfelt.
Det er jo i sig selv en sænkning af ambitionsniveauet i forhold til, hvor vi har været før.
Men det havde man dog trods alt holdt fast i fra V's og K's side: I det absolutte førerfelt.
Og så får vi at vide, at det var, fordi der var for mange ord.
Jeg kan oplyse fru Pia Larsen om, at der var 151 ord, så
det var såmænd nok gået.
Er sandheden ikke snarere
, at man har bøjet sig for et krav fra Dansk Folkepartis side om, at der ikke måtte stå, at vi skulle tilhøre det absolutte førerfelt?
Er sandheden ikke, at V og K i dag, fordi man ikke har ønsket at diskutere med alle dem, man hidtil har ført bistandspolitik sammen med, nu er overladt til Dansk Folkepartis nåde og derfor er nødt til at droppe også ambitionen om bare at være blandt de bedste, ikke længere være de bedste, nu heller ikke længere være bare blandt de bedste, men overhovedet ikke at have nogen målsætning, fordi man har overladt sin bestemmelsesret til Dansk Folkeparti?
Jeppe Kofod (S), 2002-02-19:
Først til Venstres ordfører: Det lyder jo nærmest, som om det vil gavne ulandene ifølge den ordførertale, som Venstres ordfører holder her i dag
Jeg vil bare have ordføreren til at bekræfte, at der her er tale om regulære nedskæringer i udviklingsbistanden.
Det er meget vigtigt at få slået fast, så det ikke bare bliver pakket ind i tomme ord og tom retorik.
Jeg er også nødt til at sige igen, for det er noget af det mest væsentlige, vi har hørt her fra talerstolen i dag,
at fru Pia Larsen her nævner, at i det oprindelige forslag til vedtagelse, som regeringen arbejder for, står, at Danmark internationalt skal ligge i det absolutte førerfelt på udviklingsbistandsområdet.
Det har man slettet.
Og hvis man regner sammen på finanslovforslaget, så taler vi jo om 10 mia. kr. og ikke om 1,5 mia. kr. Derfor vil jeg bare have Venstres ordfører til at bekræfte, at det er det, der er tale om.