Hans Christian Schmidt (V), 2002-01-23:
Til det sidste spørgsmål vil jeg så bare igen læse det svar
op, jeg gav: »Når fonden nu nedlægges, er der for så vidt ingen grund til, at disse nedlægger sig selv, men de må naturligvis søge anden finansiering, hvilket også oprindelig var tanken.«
Det synes jeg da vil være en udmærket idé.
Så vil jeg sige om Den Grønne Fond, at det var jo præcis, hvad regeringen gik ud og sagde, nemlig at man ville sanere i råd, nævn og puljer.
Det er der jo overhovedet ingen hemmelighed i.
Der var diskussion med hensyn til, om man vælger Den Grønne Fond eller ej, og det er selvfølgelig også, fordi man kigger på indholdet.
Lad mig nævne et par eksempler fra Den Grønne Fond.
Man har givet støtte til genbrugsfestivalen »Skrot er godt«, halmbyggeri, økologiske høstmarkeder og julemarkeder.
Man har givet støtte til eksperimentelle økologiske frizoner.
De her områder kan der da godt være nogle der synes man skal yde støtte til, men jeg synes bare, at man nemt kan anlægge den betragtning, at det selvfølgelig også kunne være noget, andre støttede.
Og jeg synes i grunden, at det bedste argument, en miljøminister og en regering overhovedet kan have, er, at der foregår en anden prioritering.
Men jeg hører ligesom lidt i spørgsmålet, at man skal sige, at det, de mennesker her har lavet, ikke er et arbejde, der har været godt nok.
Men der er altid tale om en prioritering.
Hele livet er jo en prioritering, og sådan må det da være.
Det, man så skal spørge regeringen om, er: Er det rimeligt, at I nu skaffer penge til at nedbringe ventelisterne f.eks. på hofteoperationer, eller at I giver penge til ældre eller laver barselreform?
Er det rimeligt, når I kunne give dem til økologiske høstmarkeder og julemarkeder og halmbyggeri?
Det kan man jo have en holdning
Regeringen har den opfattelse, at ja, det er rimeligt
at foretage den prioritering, og vi har så valgt, at pengene skal gå til de ting, jeg nævnte omkring nedbringelse af ventelister, penge til ældre, penge til en barselreform.
Men jeg respekterer fuldt ud, at man kan mene, at de områder, jeg f.eks. lige har nævnt, er mere vigtige, og sådan er det jo en prioritering.
Jeg var glad for, at den sidste spørger netop tager tanken op om netop allergi.
Den sidste spørger kan gå råd, nævn og puljer igennem, hvoraf der endnu er mange på Miljøministeriets område.
Vi har netop set, at det udvalg, der undersøger forholdene omkring allergi, netop eksisterer
endnu, endda med et anseligt beløb afsat, så det er helt rigtigt, at det får lov at være; sådan er det.
Så man kan ikke begynde at sige, at det er, fordi regeringen ikke vil prioritere det.
Men jeg er da nødt til at sige, at det er klart, at man er nødt til at træffe et valg, når man skal give sine penge ud, og det leder mig hen til at svare på hr. Jørn Jespersens spørgsmål om, hvorvidt man kan blive ved med at sige prioritering, altså at man hele tiden går ind og finder ud af, hvad det er, man skal gøre, og hvorfor man skal gøre det.
Ja, man kan jo håbe, at man hele tiden ved så meget om de ting, man gør, at det får lov til at ske i en prioritering. Men når jeg kigger på miljøpolitikken, som vi har set den i de sidste i hvert fald 5-6 år, som jeg kender til, så må jeg jo sige, at mange af de tiltag vil man jo få store problemer med, hvis man skal ud og forklare: Ja, hvordan var det nu lige, fik vi sat kroner og øre på det? Det gjorde vi jo ikke, vi vidste ikke, hvad tingene kostede, vi vidste ikke, om vi fik mest miljø for pengene.
Tag hele Wilhjelmudvalgets rapport, gedigent, godt arbejde, men selv om også man ønskede dér at få sat beløb på, så man bagefter kunne forholde sig til, hvad de forskellige ting kostede, nej, det fik man ikke mulighed for.
Jeg vil da håbe, at vi i den grad vil kunne motivere til, at vi i højere grad får lov til at prioritere, så vi
hele tiden gør det bedst muligt, får mest miljø for pengene.
Det vil absolut være et mål, og jeg ville sætte stor pris på, at vi kunne nå derhen sammen.