Kristian Thulesen Dahl (DF), 2003-12-12:
Først til hr. Ole Sohn, som problematiserer det her med østarbejderne, og hvorfor jeg egentlig bruger så meget tid på dem: Vi har jo i EU-regelsættet en mulighed for at lave en 7-årig overgangsperiode, så det er jo ikke et spørgsmål om, at vi, hvis vi vælger at benytte os af den mulighed, så skal noget andet i forhold til de danskere, der rejser ud.
Det er ikke rigtigt, for sådan er regelsættet jo ikke. Vi har i virkeligheden to muligheder at forfølge, og vi ønsker at forfølge en anden end den, SF har valgt at følge i samarbejde med regeringen, som åbner arbejdsmarkedet for dem, der vil komme hertil og tage arbejde fra danskere, og det bryder vi os ikke om.
Det er sådan set det signal, jeg sender ret klart heroppefra i dag.
Jeg ved ikke, om det er, fordi hr. Søren Søndergaard synes, at det ubekvemt, at vi taler om det med østeuropæerne.
Hr. Søren Søndergaard siger, at han også har problemer med aftalen.
Jeg har haft det indtryk - det kan være forkert - at Enhedslistens problem med den her aftale er, at den ikke lukker nok op, at den ikke skaber tilstrækkelig mulighed for, at østeuropæere kommer til Danmark.
Det er i hvert fald ikke mit indtryk, at Enhedslisten har givet en hjælpende hånd i forhold til at få udnyttet den 7-års-overgangsperiode, der gør, at vi kunne opretholde det nuværende regelsæt. Men sagen er bare - man kan ikke tale sig udenom - at hvis der er en virksomhed, der har et job på hånden og ønsker at besætte det med en person, så har man i dag den mulighed, at man, hvis der er kvalificeret dansk arbejdskraft, kan forlange, at virksomheden ansætter kvalificeret dansk arbejdskraft. Efter den 1. maj ønsker et stort flertal herinde, der siger, at det bekymrer sig meget om de arbejdsløse, at hvis arbejdsgiveren siger, næ, jeg tager en polak i stedet for, så er det i orden.
Så kan man ikke sætte noget ind over for det, for så er det bare sådan, det er, og så må danskeren fortsat stille sig i arbejdsløshedskøen.
Derfor betyder det da noget.
Så til hr. Arne Toft, som taler om bl.a. solfangere.
Det er jo ikke sådan, at der ikke på finansloven bruges penge på f.eks. forskning i alternativ energi og bruges penge på at udvikle det her område.
Men jeg må også sige, at der nok er et eller andet med hele tiden at balancere mellem, hvornår det er statskassen, der går ind og fremmer noget helt bestemt, og hvornår det er folks efterspørgsel, der selvfølgelig afgør, om der er ansatte inden for en branche.
Man må vel også sige, at hvis folk synes, det er fornuftigt med solenergi, så må de hjertens gerne efterspørge solenergi. Hr. Nicolai Wammen kommer jeg tilbage til.
Hvis jeg lige tager fru Tove Videbæk først, så er vi fuldstændig enige om, at den, der venter, har behov og jo ikke bare kan vente på, at det bliver løst en gang i en fjern fremtid.
Det er jo også derfor, det har været vigtigt for os rent faktisk at få sat nogle midler af, som bliver stillet til rådighed for dem, der vil udbygge hospiceområdet.
Det, der har været problemet, har jo så været at få driftsaftaler med amterne, så man rent faktisk også fik brugt pengene.
Det er jo ikke, fordi pengene ikke har været der.
Det har jo faktisk været aftrækket af pengene, der har været et problem og ikke, at vi ikke har afsat pengene.
Nu har vi så altså afsat flere penge til næste år, og det må være en fælles bestræbelse at få det udbygget. Vi har så den holdning, at skal det her virkelig lykkes, så skal det her område nok overgå til staten.
Og der bliver en del af vores bidrag selvfølgelig også i den debat, der kommer i kølvandet på Strukturkommissionens rapport om, hvor opgaven skal placeres, at det her bør være et område, staten tager sig af.
Og der er det jo lige præcis med det sigte, at man så har den fornødne kapacitet i hvert amtsligt område, så man sikrer, at ingen venter.
Så til hr. Jacob Buksti.
Det er vel ikke sådan, det tror jeg altså ikke, at man først om et år har nogen som helst indikationer på, hvordan afbødningspuljen virker.
Jeg tror faktisk godt, at vi i foråret kan etablere en nogenlunde fornemmelse af, hvordan de her afbødningsmidler bliver anvendt, så vi får en fornemmelse af, hvordan det står til.
Vores bestræbelse er altså, at der bruges godt 30 mia. kr., undskyld 30 mio. kr. her - nu er sulten ved at nærme sig - som øremærkes til de blade, der har de mindste oplagstal.
Så vil jeg bare lige sige til det der med hele området, at vi altså må være enige om, at når det nu er sket, som det er i finanslovforliget, så må hr. Jacob Buksti og jeg i hvert fald være enige om, at det så er nødvendigt nu at få den helhedsdebat.
Nu er det da mere nødvendigt, end det ellers havde været.
Så nu må den da komme, og nu må vi i fællesskab kunne etablere den.
Så til fru Karen Klint, som tidligere spurgte, om vi, hvis der kommer en ny konstellation, en ny regering, eller hvordan jeg skal forstå det, så bl.a. vil være med til at se på boligområdet igen.
For det første står Dansk Folkeparti ved de forlig, vi laver.
Der skal ikke herske nogen som helst tvivl om, at når vi har indgået en aftale, så kan man regne med det, indtil vi i forligskredsen i givet fald laver det om. For det andet: Kommer der en ny regering - jeg tror ikke, det ligger lige for - så er det klart, at vi så samarbejder på det plan, vi overhovedet forsat kan få indflydelse på tingene, også hvis der bliver rejst nye diskussioner om boligområdet.
Og så bare til slut til fru Margrete Auken, for så har jeg sådan set rent bord.
Er det o.k., formand?
Fru Margrete Aukens og min uenighed består i, at vi er af den overbevisning, at det i forbindelse med Det Kongelige Teater var den sidste afgørende mulighed for at få genetableret en diskussion omkring skuespilhuset.
Men hvis der er en anden mulighed nu, hvor skaden er sket, og det er lukket land osv., så deltager vi selvfølgelig meget gerne i den diskussion med henblik på at få brudt forliget op og få de 800 mio. kr. til et nyt skuespilhus taget af bordet.