Ulla Tørnæs (V), 2004-04-27:
Jeg vil gerne starte med at takke Folketingets partier for behandlingen af redegørelsen om pædagog- og læreruddannelsen.
Det er også, hvad jeg har lyttet mig til undervejs her i eftermiddagens debat, et par knaster, som jeg glæder mig til og ser frem til at drøfte med Folketingets partier.
Men først vil jeg naturligvis lige levere mit bidrag til debatten her i dag. Med redegørelsen om pædagoguddannelsen og læreruddannelsen har regeringen ønsket at fremlægge et oplæg til en fornyelse af de to største danske videregående uddannelser.
Med debatten i dag har vi indledt den brede, folkelige debat, som jeg håber, vi får hen over sommeren og
også i det tidlige efterår
Regeringens forslag til fornyelse af de to uddannelser tager afsæt i de seneste års initiativer på uddannelsesområdet, herunder naturligvis først og fremmest folkeskoleforliget.
Redegørelsen skal samtidig ses som en del af opfølgningen på regeringens handlingsplan »Bedre uddannelser« fra sommeren 2002.
Alt sammen med hovedvægten lagt på styrket faglighed og øget fleksibilitet.
Vi vil styrke fagligheden og fleksibiliteten i både pædagoguddannelsen og læreruddannelsen og skærpe uddannelsernes samfundsmæssige kompetenceprofil.
Men vi vil også styrke sammenhængen mellem de to uddannelser uden ganske vist at kompromittere de to uddannelsers forskellige faglighed.
Jeg lyttede mig til, at partierne her i Folketinget er enige i, at vi naturligvis fastholder to helt selvstændige uddannelser.
Begge uddannelser er blevet evalueret af Danmarks Evalueringsinstitut inden for det seneste års tid, og anbefalingerne fra rapporterne indgår i grundlaget for regeringens forslag om fornyelse af uddannelserne.
Den overordnede konklusion var for læreruddannelsen, at uddannelsen i store træk fungerer godt, mens der for pædagoguddannelsen blev peget på en række centrale forhold, der bør forbedres og styrkes.
I det følgende vil jeg nævne nogle af de hovedelementer, der indgår i forslagene til fornyelse af de to selvstændige uddannelser, og jeg begynder med pædagoguddannelsen:
Den nuværende pædagoguddannelse er i store træk uændret siden 1991.
Med redegørelsen fastholder vi pædagoguddannelsen som en generalistuddannelse, men vi skaber bedre mulighed for skærpelse af de studerendes uddannelsesprofil mod bestemte arbejdsfunktioner eller arbejdsområder.
Vi tilstræber også en større grad af ensartethed mellem de mange udbudssteder, noget, som også flere ordførere har været inde på nødvendigheden af.
De eksisterende faggrupper skal fortsat udgøre de bærende elementer i uddannelsen, men inden for de enkelte grupper styrkes fagligheden, og der skabes bedre mulighed for specialisering til bestemte arbejdsområder.
Det kan være børn og unge, mennesker med sociale problemer eller mennesker med nedsat funktionsevne.
I dag fastlægger det enkelte seminarium selv CKF'erne i den lokale studieordning.
Det er samtidig et led i bestræbelserne for at skabe større ensartethed og dermed gennemsigtighed og en højnelse af kvaliteten i uddannelsen.
Fagtrængslen skal reduceres, så den enkelte studerende får færre fag end i dag.
Til gengæld ønsker vi, at de studerende i højere grad får mulighed for at arbejde i dybden med udvalgte elementer i uddannelsen, så de på den måde får mulighed for at tone deres uddannelse.
Som eksempel på en toning af uddannelsen kan jeg nævne, at de studerende med forslaget får mulighed for at vælge naturfag med en betydelig styrket faglighed og vægt i forhold til i dag.
Vi stiller også krav om, at naturfag skal indgå med 0,2 årsværk for alle studerende, der specialiserer sig inden for børn- og ungeområdet, og fagenes naturvidenskabelige dimension vil blive præciseret både i mål og i centrale kundskabs- og færdighedsområder.
Redegørelsen lægger op til en styrkelse af praktikdelens uddannelsesmæssige kvalitet ved at ændre praktikken fra at være lønnet til at være SU-finansieret.
Der ændres ikke på antal eller omfang af praktikperioder.
Til gengæld bliver der mulighed for at udvide praktikområdet og inddrage kommende arbejdspladser, der hidtil ikke har kunne honorere kravene til en lønnet praktik.
Min begrundelse for at foreslå praktikken gjort SU-finansieret har baggrund i bekymringen for, om læringselementet kan fastholdes i lønnet praktik.
Der skal være progression i praktikken, og der skal i uddannelsen være et tæt dynamisk samspil mellem teori og praksis, så de færdiguddannede tilegner sig kompetencer, der danner et godt fagligt grundlag for en umiddelbar overgang til erhvervsmæssig beskæftigelse. Det kan også lægge op til, at bacheloropgaven får en tættere tilknytning til den praksiserfaring, den studerende har fået gennem praktikken.
Redegørelsen lægger desuden op til, at der skal ske en opstramning af indgangsniveauet til pædagoguddannelsen.
Indgangsniveauet foreslås derfor justeret, så det kommer på linje med indgangsniveauet til de øvrige mellemlange videregående uddannelser.
Også i forhold til deltagelsespligten sker der en opstramning.
Det kan ske gennem en præcisering af bestemmelserne i den nuværende bekendtgørelse.
F.eks. kan der blive tale om, at den studerende kun kan gå til eksamen, hvis vedkommende har overholdt sin deltagelsespligt.
Jeg må derefter vende mig mod læreruddannelsen.
Udgangspunktet for modellen er en selvstændig styrkelse af de store skolefag dansk og matematik, der i dag udgør knap halvdelen af timetallet i folkeskolen.
Modellen er konstrueret med det udgangspunkt, at vi ønsker at vi ønsker at sikre sammenhæng mellem folkeskolens behov og de studerendes valg af linjefag.
Vi foreslår, at de studerende fortsat skal vælge fire linjefag.
på valgmulighederne, som betyder, at de studerende fremover overordnet skal vælge to af deres linjefag inden for dansk og matematik.
I dag kan en lærer med linjefag i dansk eller matematik undervise i faget på alle klassetrin i folkeskolen.
Med redegørelsen foreslås linjefagene dansk og matematik hver opdelt i to fag med udgangspunkt i klassetrin, således at lærerne får kompetence til at undervise enten de yngste klassetrin plus mellemtrin eller mellemtrin plus ældste klassetrin.
Det svarer nøje til folkeskolelovens bindende trinmål, der også er opdelt på klassetrin, og det svarer til den måde, som en meget stor del af skolerne faktisk har valgt at organisere sig på.
Lad mig i den forbindelse forebygge misforståelser om, at der for den, der vælger både dansk 1 og dansk 2 eller for den sags skyld matematik 1 og matematik 2, bliver tale om at læse det samme pensum to gange, eller som nogle har sagt det, at man skal sidde og trille tommelfingre en del af tiden.
Det er først og fremmest et spørgsmål om tilrettelæggelse af uddannelsen i de to fag, og jeg er naturligvis helt åben over for en drøftelse af, hvordan det kan lade sig gøre på den mest hensigtsmæssige måde.
Forslaget sikrer en markant styrkelse af fagligheden i de to største linjefag.
Modellen for valg af linjefag øger samtidig fleksibiliteten og afskaffer nogle af de bindinger, der findes i dag.
Der er således ikke krav om, at linjefagene skal spredes over mindst to hovedområder som i dag.
Tværtimod åbnes der mulighed for valg af alle fire linjefag inden for samme hovedområde, f.eks. det naturvidenskabelige område.
På den måde skabes både en øget faglighed og en mulighed for at specialisere sig og udnytte den synergi, der findes mellem fag inden for samme hovedområde.
Det bliver altså nu muligt at vælge at blive egentlig faglærer med f.eks. en kombination af matematik for både små og store børn, fysik/kemi og naturfag.
Den nye mulighed for udelukkende at vælge naturvidenskabelige fag vil øge fokus på naturvidenskaben i læreruddannelsen og må desuden formodes at kunne tiltrække naturvidenskabeligt interesserede studerende, der tidligere ikke har valgt læreruddannelsen på grund af den krævede spredning af linjefagene på flere områder. Modellen giver også mulighed for, at den studerende kan vælge alle sine fire linjefag inden for skolens to største fag, dansk og matematik, der hver fremover vil være delt i to fag. Endelig kan den studerende vælge sådan, at han eller hun specialiserer sig i 1.-6. klassetrin eller 4.-10. klassetrin. Det er regeringens mål, at så mange elever som muligt bliver undervist af lærere med linjefagsbaggrund, og derfor overvejer vi at fastsætte kvoter for fordelingen af studerende på linjefag, og vi vil i givet fald gøre det på baggrund af en sammenligning mellem de studerendes valg og folkeskolens behov.
Det kan føre til yderligere bindinger af de studerendes valgmuligheder, men hellere det end for mange, der uddanner sig i linjefag, som de aldrig kommer til at undervise i.
Så har der været en del debat undervejs her om de praktisk-kreative fag og forslaget i redegørelsen om de praktisk-kreative fag.
Det er vigtigt for mig at understrege, at musik fortsat vil udgøre et selvstændigt linjefag, da flere har gjort sig skyld i, tror jeg, en fortalelse her fra talerstolen, idet man har talt om de praktisk-musiske fag; der er altså tale om de praktisk-kreative fag, som der foreslås en ny model for i redegørelsen.
Der er ingen grund til fra min side at skjule, at den model, der er lagt frem, er udtryk for en helt klar prioritering, hvor vi har valgt at prioritere mulighed for større faglig fordybelse i skolens helt store fag, nemlig dansk og matematik.
Det er indlysende, at de tre elementer naturligvis kræver tid, og den tid er bl.a. fundet ved en ændring af de praktisk-kreative fag, og som sagt mener jeg ikke, at der er nogen grund til fra min side at skjule, at det er udtryk for en hel klar prioritering, som jeg selvfølgelig er parat til at drøfte, når vi når til at skulle drøfte den samlede redegørelse.
Fornyelsen af læreruddannelsen indeholder, som det også er tilfældet med pædagoguddannelsen, forslag om opstramning af deltagelsespligten, således at den studerende f.eks. kun kan gå til eksamen, hvis han eller hun har overholdt sin deltagelsespligt.
Samtidig indføres ens regler for håndhævelse af deltagelsespligten på seminarierne.
Fornyelsen rummer også som nævnt en styrkelse af specialpædagogikken i de pædagogiske fag i uddannelsen, skærpet indgangsniveau til linjefagene og indførelse af, ligeledes som nævnt, en obligatorisk grunduddannelse i dansk med henblik på at styrke de studerendes personlige, sproglige kvalifikationer, der er helt afgørende for kommunikation både med elever, forældre og naturligvis lærerkolleger.
Allerede inden dagens debat har jeg hørt nogle give udtryk for en vis skuffelse over, at redegørelsen ikke går dybere ind i overvejelser om samspillet mellem de to uddannelser.
Det er ganske vist ikke fra kolleger her i Folketinget, men fra folk i verden omkring os.
Det er meget bevidst, at jeg i første omgang har valgt en mere generel formulering, men jeg er naturligvis åben over for forslag udefra.
Det er vigtigt, at både de miljøer, der uddanner pædagoger og lærere, og de, der skal ansætte de færdiguddannede, får mulighed for at bidrage med deres erfaringer og synspunkter, inden vi lægger os fast på en helt bestemt model.
Som jeg nævnte i indledningen af debatten om redegørelsen i dag, indledningen til den bredere debat, der vil foregå hen over sommeren, er jeg ikke i tvivl om, at debatten vil blive livlig; den er jo for så vidt allerede i gang, og jeg er overbevist om, at den vil give os alle den bedst mulige baggrund for efterårets arbejde.
Endnu en gang tak til ordførerne for behandlingen af redegørelsen, og jeg ser frem til de kommende forhandlinger om fremtidens pædagog- og læreruddannelse.