Hans Christian Schmidt (V), 2000-04-25:
Jeg vil gerne starte med at sige tak for reaktionerne og for modtagelsen af beslutningsforslaget, selv om jeg ikke vil undlade at sige, at det var lidt ærgerligt, at der var rigelig mange rygmarvsrefleksioner.
Faktisk er det vel sådan, at i hvert fald i venstre side af Folketingssalen skulle vi
helt hen til Enhedslisten, før vi begyndte at finde nogle, vi kunne slå følgeskab med, og som begyndte at vise åbenhed.
Det var i orden, at man fik mere viden om lovforslagene, og det synes jeg at jeg her til start vil rose Enhedslisten for.
Når jeg alligevel først må sige et par ord til miljø- og energiministeren, er det jo, fordi man skulle høre en miljø- og energiminister, som næsten ikke kunne få sig selv til at være positiv over for et sådant forslag.
Selv om der er citeret ordret fra FN og OECD og Det Økonomiske Råd, leder ministeren efter, om det nu ikke er muligt at finde noget, der kan fylde ham med lidt mistillid.
Og så er det alligevel sådan, at nogle kan sidde tilbage og mene, at hvad hjertet er fyldt af, løber munder over med, for der kom alligevel noget om, at det nok ikke er sådan. Ministeren gik endda så langt som til at sige, at han måtte erkende, at man kan læse beslutningsforslaget, som det står skrevet, men at man også kunne begynde at tolke det, og det er så det, ministeren gør. Han begynder at tolke det for at kunne finde noget negativt, og han citerede fra side 3:
»En bæredygtighedsvurdering skal for det første indeholde en beskrivelse af de konsekvenser, som forslaget vil få på miljøområdet.« Jamen der står altså ikke for det andet, for det tredje eller for det fjerde.
Der står, at for det første skal det indeholde en beskrivelse af de konsekvenser, som forslaget vil få på miljøområdet, og så skal man alligevel høre ministeren stå her på talerstolen og sige, at det nok ikke lige er det, der er det vigtigste, eller sådan noget.
Jamen hvorfor skulle vi så nævne det som det første?
Og det er i øvrigt ikke et valg, som vi har truffet.
Alle de indikatorer, som her bliver nævnt, er nævnt af OECD og er nævnt af FN, og Det Økonomiske Råd har sagt, at det kan sagtens lade sig gøre.
Derfor er det i grunden sådan, at jeg må forstå, at det er ligegyldigt, hvad vi kommer med.
Det er rygmarvsrefleksionernes dag, og uanset hvad der måtte blive sagt, uanset hvad der måtte blive foreslået, sidder miljøministeren med armene over kors og siger: Jeg er ikke til at rokke.
Det eneste, jeg vil begynde at rokke ved, er, at det ikke skal hedde bæredygtighed mere. Nu har ministeren fundet på noget, som han i sin tale heroppefra kaldte »holdbarhed«.
Holdbarhed!
Er det regeringens nye slogan, så siger jeg tak! At holdbarhed nu skulle kunne afløse bæredygtighed! Det kan da godt være, man har en statsminister og en miljøminister her i Danmark, men man har ingen som Brundtland, der virkelig kunne sætte fokus på det.
Jeg kunne forstå på nogle ordførere, at det mere var statsministeren, der skulle stå for det.
Men nu er det altså miljøministeren, og derfor må jeg bare sige til miljøministeren: Jeg synes, det er meget skuffende, at miljøministeren reagerede, som han gjorde her.
Jeg havde håbet, han ville have været mere imødekommende. Hr. Jørn Jespersen sagde noget om, at det nu kun skulle være økonomiske vurderinger.
Nej, det skal det ikke.
Vi kan bare godt tænke os, at alle de elementer, som blev foreslået af FN og OECD, skulle være med i lovforslagene, men vi har ikke funderet på, om der skulle være flere lovforslag; vi har alene koncentreret os om miljøforslag.
Jeg vil ikke afvise, at man sagtens kunne gå ind på andre områder, men jeg hørte en enkelt ordfører fra regeringspartierne sige, at hvis vi ville tage alle områder med - jeg tror endda, det var miljøministeren, som sagde det - ja, så ville debatten blive fuldstændig uoverskuelig.
På den ene side siger man altså, at det er alt for enkelt, for det er kun miljøforslagene, der er med, og på den anden side siger man: Jamen hvis I tager det hele med, bliver det helt uoverskueligt, og så kan det slet ikke lade sig gøre at gennemføre noget.
Sådan kan man jo vælge at sige, og jeg har på fornemmelsen, at det gælder om at finde et eller andet, som kan gøre, at det her aldrig kan blive til noget.
Så må jeg sige, at jeg heldigvis hørte både hr. Ebbe Kalnæs og hr. Thorkild B. Fransgaard tale om, at man skal foretage politiske vurderinger og miljøvurderinger.
Jeg synes, det er dejligt at høre, at vi i hvert fald kan have en tilgang, der taler om viden og åbenhed, og det hørte jeg da også hr. Svend Aage Fauerholdt fra Dansk Folkeparti sige.
Så var der lidt om udtrykket bæredygtighed, og det var måske det eneste sted, jeg kunne finde en alliance med ministeren, fordi ministeren åbenbart heller ikke kan lide ordet bæredygtighed, men ønsker, at det skal hedde holdbarhed.
Jamen vil miljøministeren så ikke komme på talerstolen og forklare, hvorfor det skal hedde holdbarhed?
Man kan jo selvfølgelig godt bare råbe fra salen, at det og det er man imod, og sådan noget, men man kan jo også gå ind i en dialog, og jeg synes da ikke, der kan være noget forkert i, at det danske Folketing også bruger lidt tid på at diskutere de ting, der er anbefalet af OECD og af FN.
Men som det ser ud efter i dag, siger jeg bare tak for de bemærkninger, der er faldet.