Else Theill Sørensen (KF), 2004-12-03:
Som Venstres ordfører indledte sin tale med at sige, så er disse forslag de første i en lang række, der skal gennemføre den strukturreform, som Det Konservative Folkeparti om nogen har aktier i.
Det var vores vedholdende ønske om at nedlægge amterne og erstatte dem med regioner, det hele startede med, og nu er vi så i gang med de første lovforslag, som omhandler skatteforvaltningen.
Der er 5.000-6.000 mennesker, der i dag er beskæftiget i kommunernes skatteforvaltninger.
De er beskæftiget med at ændre forskudsregistrering for skatteydere, der på den ene eller den anden måde har fået ændret deres skattemæssige vilkår.
Og de er beskæftiget med at give borgere svar på mange forskellige spørgsmål om skat.
For landets borgere er et mellemværende med skattevæsenet i langt de fleste tilfælde et mellemværende med en af landets 271 kommuner.
Det betyder, at der er 271 – i virkeligheden er der lidt færre, for der er nogle kommunale samarbejder, men det er i hvert fald i størrelsesordenen godt et par hundrede forskellige enhe der – som hver især skal kunne behandle de mange forskellige slags problemer, som borgere og erhvervsdrivende har med deres skat.
Nu er skattelovgivningen jo ikke det enkleste i denne verden, og derfor er det heller ikke nogen let sag for medarbejdere i en skatteforvaltning i en lille kommune at skulle favne det hele.
Der vil komme en langt bedre skatteforvaltning ud af det ved at samle kræfterne i færre enheder, som så har en større faglig kompetence.
Ikke fordi de mange medarbejdere, der i dag er ansat i forvaltningerne, ikke er dygtige og omhyggelige, men simpelt hen fordi den enkelte medarbejder i den ny struktur vil få flere sager, der er ens, og derfor vil oparbejde en ekspertise, som det er vanskeligt at få i de små enheder.
Det er på den baggrund lovforslag nr. L 130 om fremtidens skatteforvaltning skal ses.
Netop skatteområdet er et af de områder, hvor den Strukturkommission, der afsluttede sit arbejde i år, var mest klar i mælet.
Strukturkommissionen anfører bl.a. i sin betænkning: Skatteadministrationen er i dag delt mellem kommunerne og staten.
Det er kommissionens vurdering, at der vil kunne opnås væsentlige effektivitets- og kvalitetsfordele ved en bredere organisering af området, først og fremmest gennem udnyttelse af stordriftsfordele i skatteligningen, men også ved at skabe grundlag for en bedre prioritering inden for den samlede skatteog afgiftsadministration samt en mere hensigtsmæssig beslutningsstruktur i forhold til beslutning om it-systemudvikling.
Samtidig er det væsentligt, at der er en lokal borgerbetjeningsfunktion.
De anbefalinger, der er på skatteområdet i Strukturkommissionens betænkning,
er fulgt i de forslag til helt ny skattestruktur, som bl.a. kommer til udtryk ved dette lovforslag.
Det foreslås at samle forvaltningen af lovgivningen om indkomstskat, moms, punktafgifter, told, arbejdsmarkedsbidrag og lignende i en enhedsforvaltning i statsligt regi.
Det betyder med andre ord, at de kommunale skatteforvaltninger afskaffes.
Den statslige enhedsforvaltning bliver organiseret som en landsdækkende forvaltningsmyndighed lokaliseret i 30 skattecentre spredt ud over landet.
Målet er, at alle 30 lokale enheder af told- og skatteforvaltningen skal kunne servicere alle borgere om alle normalt forekommende skattemæssige forhold.
Til de borgere, der ønsker en personlig kontakt med skatteforvaltningen om mere almindeligt forekommende spørgsmål, oprettes der et eller flere borgerservicecentre i hver kommune.
Det er ganske store forandringer, der forestår for skatteforvaltningernes ansatte og også for de ansatte i Told og Skat, der skal med over i den nye forvaltning.
Det er altid forbundet med usikkerhed at stå foran så store forandringer, men jeg er ret sikker på, at når forandringerne er sket, vil de mange medarbejdere kunne glæde sig over en spændende arbejdsplads med inspirerende faglige miljøer, hvor de har god mulighed for at udvikle deres faglige kompetencer.
Og så kan de da også glæde sig over at kunne give en bedre og mere ensartet betjening af borgerne.
Men den nye enhedsforvaltning er ikke den eneste store ændring, der er i L 130.
På klageområdet er det især skatteankenævnene, der undergår meget store forandringer, og det er ikke første gang i nyere tid, der sker noget på dette område.
Skatteankenævnene har siden deres oprettelse i 1990 været tæt forankret i kommunerne.
Indtil den 1. juli 2003 gjaldt det også sekretariatsbetjeningen.
Fra den dato har Skatteministeriet stillet sekretariatsbetjening til rådighed i form af 16 skatteankenævnssekretariater, en ordning, som jeg i øvrigt efterfølgende har hørt godt om.
Nu skal der så altså ske noget mere drastisk.
Der lægges op til, at der etableres et skatteankenævn pr. skattecenter, altså 30 i alt.
Skatteministeren inddeler landet i skatteankenævnskredse og udpeger medlemmerne til nævnet efter indstilling fra kommunerne i kredsen.
Det betyder, at hvert nævn skal dække et stort geografisk område med mange skatteydere, og at der vil blive mange klager pr. nævn.
Det vil efter min mening absolut føre til, at det bliver reglen snarere end undtagelsen, at et skatteankenævn deler sig op i besluttende led.
Det mener jeg så til gengæld ikke er nogen dårlig ting.
En skatteyder, der mødes med et skatteankenævn, kan godt føle sig sådan lidt overvældet, når hun eller han med eller uden rådgiver sidder over for et stort antal nævnsmedlemmer.
De færre personer, der er i besluttende led, kan gøre situationen lidt mindre anstrengt.
Det er værd her at bemærke, at ethvert medlem kan kræve en sag forelagt for det samlede nævn.
Som repræsenterende et parti, der p.t. ikke er helt så stort som de to største, håber jeg naturligvis, at Det Konservative Folkeparti og andre mindre partier ikke udraderes af klagesystemet, men jeg mener faktisk også, at det rent psykologisk for en skatteyder, der møder nævnet, vil være uheldigt, hvis der kun er et eller to partier repræsenteret.
Som sagt håber jeg, at skatteministeren vil være opmærksom på det.
Så vil jeg da godt som en gennem mange år engageret i skatteankenævnenes arbejde – det er jeg ikke mere – sige, at Foreningen af Danske Skatteankenævn har været forankret i kommunerne og i KL.
Det er oplagt, at sådan kan det ikke blive ved med at være, når der ikke mere er nogle kommunale skatteforvaltninger, og når ankenævnene bliver statslige.
Jeg vil håbe, at Foreningen af Danske Skatteankenævn får en mulighed for at fortsætte i et eller andet regi, for den forening har gennem årene lavet et meget stort arbejde med uddannelse af ankenævnsmedlemmer, i øvrigt i et godt samarbejde med sekretariatsmedlemmer, både før og efter reformen.
Den uddannelse, der har ligget der, tror jeg ikke så godt vi kan undvære, men det er jo ikke noget, der står i lovforslaget.
Det er noget, jeg blot vil udtrykke håb om kan finde sted.