Lissa Mathiasen (S), 2005-05-17:
Når jeg tager ordet her ved tredjebehandlingen, er det på den ene side, fordi jeg mener, vi kan glæde os over, at et flertal her i Folketinget ved at lægge pres på ministeren og på regeringen nu står i en situation, hvor vi kan få tredjebehandlet et forslag, som rent faktisk betyder, at der kommer væsentlige forbedringer igennem for lejerne i det private udlejningsbyggeri.
Forslaget her betyder jo, at udlejere, som systematisk vælger at sidde trufne nævnsafgørelser overhørig og dermed tager lejerne som gidsler, fremover kan frakendes retten til at administrere udlejningsejendomme.
Det betyder faktisk, at lejere kan se frem til nogle ordnede forhold.
Og tilsvarende betyder det også, at uefterrettelige udlejere ikke fremover på samme måde vil kunne forpeste luften for de ordentlige udlejere.
På den anden side – og det er så den reelle grund til, at jeg tager ordet – undrer det mig, når regeringen, efter at have været presset til det her, så alligevel ikke ville tage skridtet fuldt ud.
Vi mener, at alle udlejere bør være omfattet, også når det kun er én lejlighed, de lejer ud.
Hvorfor har lejeren i én lejlighed ikke ret til samme beskyttelse, fordi der ikke er flere lejligheder ved siden af?
Det forstår vi ikke.
Vi synes også, der er behov for, at man i højere grad reelt havde fået skærpet sanktionerne.
Regeringen siger tre nævnsafgørelser, som man sidder overhørig inden for en 2-årig periode, men vores bedste vurdering er, at det er for kort en periode, hvis det skal have en effekt.
Vi har stillet forslag om 4 år, hvilket man har været enige om også uden for det her hus.
Vi beklager, at regeringen ikke ville være med, og at Dansk Folkeparti ikke ville være med.
Tilsvarende har vi også fundet det helt naturligt at kunne frakende en administrator hans ret til at administrere en ejendom, idet uefterrettelige administratorer er lige så krænkende og generende for lejerne, men heller ikke her vil regeringen, Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti være med.
Det ærgrer vi os over.
Vi har også undervejs i behandlingen af det her forslag været noget optagede af at kunne finde ud af, hvordan det kan sikres, at en udlejer ikke bare kan sidde en nævnsafgørelse overhørig i forbindelse med, at en lejer flytter og en ny lejer kommer til.
Det betyder jo, at en ny lejer så kan begynde forfra.
Det betyder, at en ny lejer måske ikke ved, at der er blevet pålagt udlejeren en huslejenedsættelse, og det vil sige, at den nye lejer først skal blive vidende om, at man rent faktisk er blevet snydt, før man kan rejse sagen i huslejenævnet.
Det kunne også være ting, der skulle udbedres.
På begge områder betyder det, at den nye lejer først skal være vidende og derefter rejse en sag.
Hvorfor det administrative bøvl?
Hvorfor skal man behandles sådan?
Derfor havde vi ønsket, at vi kunne få et flertal til så lidt som bare at sikre, at vi kunne få udlejeren til at være forpligtet til at skulle oplyse en ny lejer om, hvad der ligger af nævnsafgørelser.
End ikke det lille skridt har man villet tage fra regeringen som en håndsrækning til nye lejere.
End ikke det skridt har man villet tage fra Dansk Folkepartis, Venstres og Konservatives side.
Jeg undrer mig, og derfor er mit spørgsmål: Hvorfor har man ikke villet tage det her lille skridt, når man nu var i gang, frem for at vi skal have oprydning i flere etaper?
Hvorfor skal alle lejerne ikke have den samme forbedring, når vi er i gang?