Ove Hygum (S), 2001-04-19:
Jeg vil starte med at takke for den støtte, der har været fra flere sider til lovforslaget.
Det er tydeligt, at der er en del problemstillinger, der skal diskuteres yderligere under udvalgsarbejdet, men det er jo ikke unaturligt.
Der er rejst en række spørgsmål, bl.a. af fru Eva Kjer
Hansen, om regeringen vil være med til at fjerne barrierer
for deltid
Til det vil jeg gerne sige, at jeg synes, vi er i den situation, at der er grund til at kvittere over for arbejdsmarkedets parter for, at de har lyttet til mange forskellige udsagn om, at der ikke bør være barrierer for deltidsansættelse.
Rent faktisk viser udviklingen, at der er relativt få områder tilbage, hvor der ikke er en egentlig mulighed for at få deltidsansættelse.
Udviklingen går altså i retning af, at det bliver muligt på flere og flere områder, så der er ikke noget behov for et selvstændigt initiativ.
At fastsætte arbejdstidsregler og den slags forhold er en opgave, der varetages fornuftigt af arbejdsmarkedets parter i deres indbyrdes forhandlinger.
Så er der blevet spurgt, hvad begrundelsen er for, at vi lander på en 8-timers-grænse.
Der er i lovforslaget anført en række begrundelser, og jeg skal nøjes med at trække følgende forhold frem:
Der kan være lovmedholdelige grunde til, at man har en timegrænse, hvis man kan give en objektiv begrundelse for det, og vi har efter en meget grundig vurdering fundet, at vi ikke kan præstere den nødvendige begrundelse for en grænse på 15 timer.
Jeg behøver ikke lægge skjul på, at vi har støttet os til, at EU selv i direktivet om ansættelsesbeviser accepterer en timegrænse på 8 som en nedre grænse, og har lagt det til grund for lovforslagets udformning.
Jeg har lyttet til ønsket om at dele lovforslaget.
Jeg har fundet, det var hensigtsmæssigt med en samlet behandling, og jeg vil gerne kvittere over for hr. Knud Erik Kirkegaard for, at Det Konservative Folkeparti forstår, at på grund af opgavens hastende karakter kan man naturligvis under visse omstændigheder støtte denne konkrete måde at lave følgelovgivning på.
Det synes jeg der er grund til at kvittere for.
Det blev så fulgt op med, at det er en forudsætning, at der bliver tid til en grundig dialog om fremtidige situationer.
Det vil jeg også gerne kvittere for og sige, at det kan være fornuftigt, men jeg vil godt tilføje, at den måde, der nu er anvendt i denne sag, ikke nødvendigvis er retningsgivende eller præcedensdannende for, hvordan direktiver eventuelt skal følges op med følgelovgivning ved senere lejligheder.
Jeg udelukker ikke, at der kan være gode spor i den måde, det er gjort på her, men vil gerne tilkendegive, at det ikke nødvendigvis er sådan, det skal gøres.
Så synes jeg også, der er grund til at fremhæve, at grunden til, at regeringen tog initiativ til at gå i gang med overvejelser om en følgelovgivning, er en henvendelse fra arbejdsmarkedets parter, der i den givne sag - og det er væsentligt at understrege: i den givne sag - har fundet det hensigtsmæssigt, at der blev lavet denne opsamlende følgelovgivning.
Så skal jeg til sidst sige til både hr. Knud Erik
Kirkegaard og fru Eva Kjer Hansen, at jeg meget gerne skal oversende en redegørelse til Folketingets Arbejdsmarkedsudvalg om den åbenbare diskrepans, der måtte være mellem et faktuelt notat fra slutningen af 1997 og den oplysning, jeg gav om, at parterne ikke var uvidende om, at timegrænsen kunne være problematisk, når det blev krævet at kunne præstere objektive grunde til at opretholde en grænse på 15 timer.