Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-02-27:
Det er nu ikke nogen dårlig fornemmelse at være kommet i gang med også at diskutere det europæiske samarbejde.
Det er jo et stykke tid siden, og derfor er jeg glad for, at vi i dag skal forholde os til det svenske formandskabs arbejde - hvis ellers hr. Knud Erik Hansen vil tillade det.
Sagen er jo den, at Sverige overtog EU-formandskabet den 1. januar i år.
Sverige blev medlem af EU i 1995, og nu er det altså blevet deres tur til at prøve kræfter med den store udfordring, som det jo vitterlig er at være formandsland for det europæiske samarbejde.
Jeg synes, at det svenske formandskab har valgt tre ambitiøse overskrifter for deres arbejde: udvidelsen, beskæftigelsen og miljøet.
Vi ved også, at svenskerne har andre temaer på paletten,
bl.a. øget ligestilling mellem mænd og kvinder, som jo er en meget vigtig sag for den danske regering, forbedring af forbrugerbeskyttelsen, modernisering af EU's arbejde, åbenhed og gennemsigtighed og sidst, men ikke mindst samarbejdet i forhold til Rusland. Set med danske øjne synes jeg, at der er en god sammenhæng i de svenske prioriteter.
Det er jo alle sammen felter, som har stor, stor betydning for de europæiske nationers fremtid, og som i virkeligheden kan samles under to overskrifter: solidaritet og modernisering.
Der er ikke tvivl om, at den danske og den svenske ambition er fælles.
Vi ønsker at gøre en stærk indsats for de europæiske og nordiske velfærdssamfunds evne til at klare de store nye udfordringer, vi står over for her i det 21. århundrede.
Vi ønsker at være aktive med hensyn til at formulere effektive, fungerbare svar på globaliseringens udfordringer, samtidig med at vi holder fast i det solidariske samfund.
Det siger sig selv, at en meget stor del af denne indsats kommer til at foregå i de enkelte lande, men det siger også sig selv, at vi gennem det europæiske samarbejde kan forstærke alt det, vi tror på, alt det, vi kæmper for.
Netop ved at bruge den europæiske region som afsæt for at gøre vores indflydelse gældende i det globale perspektiv har vi en chance for både at finde fælles løsninger på problemer, vi ikke kan klare hver for sig, og også at finde fælles aftryk i den globale verdens bestræbelser.
Jeg kan derfor sige, at det svenske formandskabs prioriteter ligger uhyre tæt op ad de danske EU-prioriteter.
Det er den chance, vi skal vide at udnytte og bruge, ikke mindst med henblik på det formandskab, der jo snart kommer for Danmarks vedkommende - allerede i andet halvår af næste år, 2002.
Lad mig prøve at uddybe med et par kommentarer til de hovedtemaer, som man fra svensk side har lagt vægt på.
Først EU's udvidelse
: Der er ingen tvivl om, at vi med Nicetraktaten står med udvidelsestraktaten.
Nicetraktaten er selve adgangsbilletten for udvidelsen af EU.
Nu har vi gjort vores hjemmearbejde i EU.
Når traktaten så er godkendt af alle landene, der er medlem af EU for tiden, så er vi klar til at modtage de første nye lande fra Øst- og Centraleuropa.
Og det er ikke alene et spørgsmål om ord.
Vi kan se, at Kommissionens seneste rapport om de fremskridt, landene har gjort fra november i år, viser, at landene rent faktisk tager nogle store skridt fremad i de her år.
Ingen af landene opfylder endnu alle kravene og alle kriterierne.
De står foran det sidste seje træk, men enormt store fremskridt er der gjort.
Man tager derfor fat over en bred front.
Det betyder også, at vi kommer til at drøfte nogle af de vanskeligste kapitler i traktaten i det næste halve års tid.
Jeg føler en stor pligt til, at vi fra dansk side støtter det svenske formandskab så offensivt, vi overhovedet kan det, og vi kan gøre det ad to veje.
For det første: Vi skal fortsætte med at give teknisk og finansiel støtte til ansøgerlandene i deres indsats for at tilpasse sig EU's arbejde.
Og så er der Kommissionens rapport, som blev fremlagt i november - ambitiøs, men realistisk, en arbejdsplan for udvidelsesforhandlingernes videre forløb.
Kommissionen mener, at det er muligt at gøre forhandlingerne færdige med de bedste ansøgerlande i løbet af år 2002.
Og med »de bedste« mener jeg naturligvis de bedst forberedte.
Her ser jeg en spændende sammenhæng mellem det tidspunkt, hvorfra alting begyndte i udvidelsesprocessen, nemlig det danske formandskab i forsommeren 1993, og så det danske formandskab i efteråret 2002.
Hvis det her projekt lykkes os, så tegner der sig et billede af, at udvidelsesprocessen og forhandlinger derom kan nå deres afgørende gennembrud fra København til København, fra forsommeren 1993 til efteråret 2002, en tiårig fuldstændig afgørende periode i europæisk og international historie og i dansk udenrigspolitik. Den anden svenske hovedprioritet, som vi er helt enige i, er beskæftigelsen.
Her spiller det kommende EU-topmøde i Stockholm i næste måned en fuldstændig central rolle.
Det er vigtigt gennem vores økonomiske samarbejde at fastholde den stabile fremgang, som er en vigtig del af samarbejdet. Og jeg skal også minde Folketinget om, at ved Lissabontopmødet i marts måned sidste år satte EU sig nye strategiske mål inden for de næste 10 år.
Vi sagde dengang i Lissabon, at vi vil blive den mest konkurrencedygtige og dynamiske videnbaserede økonomi i verden, en økonomi, der kan skabe en holdbar vækst med flere og bedre job og større social samhørighed.
Et område, sagde vi, hvor den aktive velfærdsstat i hvert af vore lande er selve grundlaget.
Vi har ikke sagt det så tydeligt før, og nu gælder det om at få fulgt det tydeligt op.
Det, der også er det gode ved Lissabontopmødet, og som er den klarhed i opgaverne, vi i virkeligheden får, er, at man taler om den nye åbne koordinationsmetode.
Det vil sige en metode, hvor vi opstiller nogle fælles mål, men hvor vi i meget, meget vid udstrækning lader det være op til det enkelte land at nå de mål, vi har opstillet.
Vi udveksler gode og dårlige erfaringer, og de værktøjer, vi så tager i brug til at nå vores mål, er i høj, høj grad op til hvert enkelt land.
Det er første gang i Stockholm, at stats- og regeringscheferne får mulighed for at følge op på Lissabonprocessen, og jeg mener, at det er et usædvanlig velegnet tidspunkt, og vi har et godt grundlag for at være en aktiv partner i diskussionen.
På det grundlag har jeg også allerede sendt et brev af sted til statsminister Göran Persson om det danske bidrag til Stockholmtopmødet
For mig er uddannelse, uddannelse og atter uddannelse af vores medarbejdere og lønmodtagere i vore lande et helt centralt svar på den demografiske udfordring.
Her har vi i Danmark nogle gode erfaringer, og vi ved jo også af det reformarbejde, vi har været igennem, at livslang læring er et omdrejningspunkt i den fornyelse, som er på vej.
Et andet centralt omdrejningspunkt ved Stockholmmødet er den moderne teknologis muligheder.
Det er helt specielt den stigende globalisering og svaret derpå, der trænger sig forrest.
Derfor pegede vi også, stats- og regeringscheferne ved Lissabontopmødet, på en række IT-initiativer, der jo er en vigtig del af at udruste os til fremtiden.
Jeg nævner i mit brev til Göran Persson, bl.a. hvor vigtigt det er at få opbygget IT-kompetence på arbejdsmarkedet ikke mindst i efter- og videregående uddannelse af lønmodtagerne.
Göran Persson har lagt op til, at vi på Stockholmtopmødet også skal drøfte bioteknologien.
Bioteknologi er jo en af de nye teknologier, der har stor, stor betydning for samfundsudviklingen i de kommende år, et område, som vi også i Danmark har overordentlig megen kompetence inden for.
Jeg er ikke i tvivl om, at det bliver en betydelig potentiel vækstfaktor, men jeg føler, at det samtidig er utrolig vigtigt at få understreget, at den bioteknologiske udvikling må gå hånd i hånd med etiske og værdimæssige principper.
Der vil være en række andre punkter, vi kommer ind på, men dette er de centrale temaer på beskæftigelsesfeltet.
Et tredje og sidste hovedpunkt er miljøet.
Også her er Sverige og Danmark aldeles enige om betydningen af, at EU går i front. Miljøet bliver en hovedoverskrift for det andet topmøde under svensk formandskab i Gøteborg i juni måned i år.
Her står det helt centralt at fortsætte arbejdet med at få integreret miljøet i de andre politikområder.
Bæredygtighedshensynet skal være en fast del af det enkelte politiske samarbejdsområde.
Også det er en dansk prioritet.
Vi har faktisk arbejdet meget offensivt med det, ikke mindst her i Folketinget og i Folketingets Miljøudvalg i et ganske langt rum af tid.
I samme tilknytning skal jeg også nævne den svenske indsats for at få fremmet det internationale klimasamarbejde samt arbejdet med at få enighed om en ny kemikaliestrategi, som naturligvis skal have maksimal dansk støtte.
Så ligger der oven i de tre temaer: udvidelsen, beskæftigelsen og miljøet, en række andre deltemaer.
Lad mig blot bekræfte det, jeg nævnte indledningsvis: ligestillingstemaet, forbrugerbeskyttelsen, moderniseringen af EU's arbejde, åbenhed og gennemsigtighed samt Ruslandssamarbejde.
På alle disse punkter er det min klare forventning, at vi får et godt og konstruktivt samarbejde med vores svenske venner.
Ligestillingen mellem mænd og kvinder og forbedring af forbrugerbeskyttelsen er jo kendte danske prioriteter.
En svensk indsats for at få fremmet disse emner byder vi velkommen.
EU's forhold til Rusland er også af central betydning.
Med udgangspunkt i den fælles strategi satser Sverige især på at styrke den politiske og økonomiske dialog, styrke det civile samfund i Rusland, bekæmpe organiseret kriminalitet, sikre miljøet, fremme nedrustningen og ikkespredningen samt støtte Ruslands bestræbelser i forhold til WTO.
Der er tale om et spændende og et ambitiøst program og et rigtigt program, synes jeg.
Det understreges ikke mindst af, at præsident Putin nu har meddelt, at han har accepteret en invitation til Det Europæiske Råds møde i Stockholm i marts måned i år.
Og så vil jeg gerne som et sidste punkt fremhæve det svenske formandskabs målsætning om at modernisere EU's arbejde og gøre det mere åbent og gennemsigtigt.
Regeringen deler helt den svenske ambition.
Kun ved et målrettet arbejde på disse områder kan vi gøre EU i stand til at leve op til de behov og krav, som befolkningerne naturligvis forventer af os.
Ikke mindst på åbenhedens områder har svenskerne kæmpet en brav kamp og fortsætter på beundringsværdig facon dermed. Jeg vil gerne fremhæve det, fordi det ligger på linje med vores prioritet.
For mig drejer åbenhed sig ikke mindst om reel åbenhed.
Vanskelige procedurer og svært tilgængelige dokumenter kan være en lige så stor forhindring for adgang til information som formelle regler om aktindsigt.
Det har det svenske formandskab indset.
Svenskerne har derfor lagt betydelig vægt på at sikre en nem adgang til relativt let tilgængelig information om EU under deres formandskab, bl.a. via Internettet.
Må jeg slutte med at sige, at debatten om EU's fremtid, den såkaldte dagsorden efter Nice,
er en anden meget vigtig brik i indsatsen for at modernisere det europæiske samarbejde.
Det svenske formandskab og den kommende belgiske ledelse har fået den meget vigtige opgave at igangsætte den debat, vi nu skal tage hul på.
Debattens pejlemærker skal ifølge Nicekonklusionerne bl.a. omfatte muligheden for at fastlægge en mere præcis arbejdsdeling mellem EU og medlemsstaterne, der tager hensyn til nærhedsprincippet, fremtiden for EU's charter om grundlæggende rettigheder, en forenkling af traktaterne, de nationale parlamenters rolle.
Nu tager vi hul på debatten, og jeg ser frem til, at Danmark bliver en aktiv partner i den debat.
Svenskerne har lagt enorme kræfter i forberedelsen af deres formandskab.
Vi taler af erfaring, for vi ved godt, at det forholder sig sådan, næsten som med et isbjerg: 10 pct. af isbjerget er synligt, de resterende 90 pct. er skjult under vandoverfladen.
10 pct. af det aktive EU-formandskab er de mere synlige begivenheder: ministermøderne, topmøderne osv., men de 90 pct. er det hårde slid med de mange sager, der tilsammen tegner det daglige maskineri, som formandskabet også har arbejdet for.
Det er ved at gå ind og påvirke de mange sager i det daglige, indflydelsen ligger.
Jeg synes, det svenske formandskab er kommet godt fra start.
Forhandling