Lone Dybkjær (RV), 2006-05-16:
Jeg vil godt indlede med at takke ministeren for redegørelsen.
Det er jo ikke så tit, at vi har diskuteret OSCE i Folketinget, og derfor kan det være udmærket, at vi gør det nu.
Hr. Morten Messerschmidt har kritiseret – jeg vil ikke kalde det på sin sædvanlige kritiske facon –
men kritiseret OSCE og OSCE-arbejdet ud fra tesen om, at det måske i virkeligheden er lidt overflødigt, at vi har OSCE, og er det ikke sådan, at vi lige så godt kunne nøjes med Europarådet?
Jeg synes altid, der er grund til, at man spørger sig selv, om nogle organisationer, der er oprettet for 30 år siden, og hvor verden har undergået en kæmpe forandring siden da, bare skal fortsætte uden videre.
Det er jo relativt nemt at gøre, og det vil vi kunne gøre i Europaudvalget eller et eller andet andet sted, sådan at vi ligesom får en diskussion om, hvorvidt vi nu skelner godt nok imellem dem, eller om parlamentarikerne render og laver dobbeltarbejde.
I denne sammenhæng synes jeg, det er meget vigtigt, at vi skelner mellem, hvad parlamentarikerne laver, og hvad ministeren laver.
Jeg havde ligesom indtryk af, at hr. Morten Messerschmidt trods alt blandede tingene sammen, hvor fru Pia Christmas-Møller klart skelnede mellem, hvad der foregår i den parlamentariske forsamling, og hvad der foregår i Ministerrådet.
Måske skyldes noget af frustrationen hos nogle også det her med, at det kan være svært at følge, hvad der foregår i Ministerrådet, fordi vi jo ikke er til stede der hele tiden, og derfor oplever vi kun den ene side af det.
Der er det nok lidt forskelligt f.eks. fra FN, hvor man måske har en anden form for samspil.
Men når man skal diskutere, om nu OSCE stadig væk er vigtig, kan man jo prøve at kigge på oprindelsen af den.
OSCE blev jo altså dannet for ligesom at få de der to forskellige kulturer – Sovjetkulturen, kunne man sige, og den mere vestlige kultur – til at fungere sammen på en eller anden fredelig måde, hvor Sovjetunionen gerne ville have, at vi respekterede deres grænser, og vi til gengæld gerne ville påvirke med noget mere demokrati.
Er det så stadig nødvendigt?
Der synes jeg, ministeren i redegørelsen er inde på noget utrolig centralt, som jeg også synes ofte overses i de debatter, vi har, nemlig at OSCE, og nu citerer jeg fra redegørelsen, har »bidraget til at opbløde det gamle princip om, at stater ikke kan blande sig i andre staters indre anliggender, uanset hvor store forbrydelser de gør sig skyldig i mod egen befolkning.«
Det er i hvert fald, synes jeg, i virkeligheden helt centralt for udviklingen.
Derfor synes jeg, det er en meget central del i ministerens redegørelse.
Så synes jeg også, redegørelsen viser, at sådan noget internationalt samarbejde altså stadig væk er sejt arbejde.
Det er ikke noget, der kommer af sig selv, når man har meget forskellig historie, når man unægtelig har mange forskellige demokratiske – hvis overhovedet nogen – traditioner.
Og det viser jo hele redegørelsens pointering af, hvor hårdt arbejde det har været at få Rusland med på det her.
Det må vi bare konstatere.
Jeg synes også, man kan se, hvis man følger udviklingen i Rusland, at de jo ikke ligger på den flade og siger, at demokratiet indføres sådan uden videre fra den ene dag til den anden, og at befolkningerne får lov til at bestemme nogenlunde over deres egen tilværelse.
Det er jo ikke det, der sker.
Så alene det at man har et forum, måske forskellige fora, hvor man kan påvirke en udvikling i positiv retning i Rusland synes jeg er en god ting af hensyn til befolkningerne, som jeg ikke synes har så store muligheder, som de har andre steder.
Det seje arbejde tror jeg bare vi skal erkende fortsat skal gøres mange steder, og der kan OSCE være et af midlerne.
Men vil man prøve at sige, at nu tager vi os i højere grad af det ene i Europarådet og i højere grad af det andet i OSCE, ja, så gerne.
Der er jo ingen grund til at lave dobbeltarbejde.
Det vil jo være helt tåbeligt.
Men jeg synes bare, man skal gøre sig klart, at det er sejt arbejde.
Derfor har OSCE som organisation jo simpelt hen den vigtige opgave at gøre det muligt, at man får tillid til hinanden, at man lærer hinanden at kende, at man snakker sammen, og at man ad den vej måske kan udvikle nogle af de værdier – også i andre lande end dem, vi har i det mere vestlige Europa.
Så tillidsskabende foranstaltninger er en vigtig ting.
Det skal jeg ikke komme ind på her.
Men jeg synes stadig væk, at vi i den sammenhæng har noget at lære, altså også på valgobservatørområdet.
Man kan måske godt prøve på at diskutere lidt mere grundigt, hvad det egentlig er, der skal til.
Vi ved jo godt, at vi får et skema over, hvad vi skal kigge efter og al den slags.
Kan vi gøre det noget bedre, når vi er ude på vores valgobservationer?
Der var da i hvert fald én ting, som jeg sådan lavede som opfølgning på den Aserbajdsjanvalgobservation, og det var at se på, hvad der var foregået i medieverdenen inden valget.
Og det var jo absolut, absolut forfærdeligt, hvis man kigger på, at man i forbindelse med et valg jo altså også skal have en rimelig mulighed for at komme i medierne, og at det skal være nogenlunde ligeligt fordelt.
Men jeg skal i hvert fald love for, at der var det ensidigt regeringen og det store parti, der fik medieomtalen.
Og da er det klart, at hvis det er tilfældet, har man selvfølgelig ikke som udgangspunkt et frit og fair valg.
Derfor kunne jeg egentlig godt ønske, at vi prøvede at tage en diskussion om hele medieobservationen, og vi kunne måske også drøfte med ministeren, om Danmark kan gøre noget mere i denne sammenhæng.
Så vidt jeg husker, var der nogle amerikanere, der lavede medieobservation, den var meget, meget slående i Aserbajdsjantilfældet, og jeg synes, det ville være meget ønskeligt, hvis man gjorde mere ved det.
Jeg synes, at valgobservation er en af parlamentarikernes vigtige roller, og jeg synes også, vi er nødt til at diskutere den måde, parlamentarikerne fungerer på, og om der ikke er basis for en forbedring.
Det tror jeg nok der er, men det kan jo ikke være ministerens opgave, det må jo være os, der deltager i arbejdet, der skal prøve at se, om vi kan gøre tingene lidt mere fornuftigt.
Men jeg synes, at bare det, at vi er valgobservatører, i sig selv er en god ting.
Jeg vil godt sige til allersidst, og det er til ministeren, at jeg måske synes, at også i ministerdelen af samarbejdet skal bekæmpelse af menneskehandel højere op på dagsordenen.
Jeg er helt med på, at der er et lille, fint afsnit om det i redegørelsen, men i forhold til den måde, grænsesikkerhed, terrorisme, våben og alt det, som ved den søde himmel også er vigtigt, bliver omtalt på, synes jeg, at menneskehandel bliver tillagt en for lille betydning.
Menneskehandel – selvfølgelig specielt kvindehandel, som er slemt nok, men der er desværre mere end det, og det er jo også slemt, når der handles med børn og for den sags skyld også med mænd – er jo det tredjestørste illegale område efter narkotika og våbenhandel.
Det, der sker, er dramatisk, der sker en dramatisk udvikling på området, og jeg synes måske, at OSCE godt kunne bruge flere kræfter og satse mere her.
Selv om løsning af alle de allerede eksisterende spørgsmål i forbindelse med våbenhandel osv. selvfølgelig også er vigtig, må jeg sige, at menneskehandel nok er en anelse stedmoderligt behandlet, for nu at sige det mildt, og jeg synes godt, man både fra dansk side og altså også i OSCE-sammenhæng kunne fokusere mere på det område.
Det kan vi gøre i den parlamentariske forsamling, men jeg vil også meget stærkt opfordre til, at man gør det på ministerniveau, for jeg tror, det også kan have betydning for, at vi får mere fokus på dette spørgsmål.