runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Eva Kjer Hansen (V), 2003-02-06:
Sidste chance for at få et svar på mit spørgsmål.
Jeg er nødt til at gøre den socialdemokratiske ordfører opmærksom på, at diskussionen om kapacitet jo ikke har med pasningsgarantien at gøre.
Der kan jo i og for sig godt være pasningsgaranti i alle kommuner.
Hvis der så er nogle, der vælger et tilbud i en anden kommune, og der dermed bliver en større efterspørgsel i en bestemt kommune, så går spørgsmålet på: Er det så rimeligt at stille krav om, at man f.eks. skal anlægge en helt ny institution, eller skal vi have nogle formuleringer, der siger, at der kan være kapacitetsproblemer i bestemte situationer?
Det var vi enige om at gøre på ældreområdet i frit valg-forslaget.
Derfor vil jeg gerne høre, om Socialdemokratiet - og det er en gentagelse af mit spørgsmål fra tidligere - mener, at det skal være anderledes, når vi taler frit valg her på daginstitutionsområdet, eller de er enige i, at man er nødt til lige at lave nogle formuleringer om de eventuelle kapacitetsproblemer, der kan opstå, som jeg ikke tror vil opstå, men der kunne jo være situationer.
Det er udelukkende det, jeg spørger om, og det, jeg gerne vil have et svar på.
Sandy Brinck (S), 2003-02-06:
Jeg vil godt spørge fru Line Barfod, om fru Line Barfod har haft den oplevelse, som jeg i hvert fald selv havde, da jeg læste høringssvarene, at det er en lille bitte smule bekymrende, at de, der virkelig roser det her lovforslag, er kommunerne.
Men de mange organisationer, som plejer at varetage børns tarv - sådan plejer vi i hvert fald at anskue dem - har mange skeptiske vinkler på det.
Det er blot for at sige endnu en gang: Det ville være dejligt, hvis det her virkelig gav familierne et reelt frit valg.
Men man kan altså med det lovforslag være bekymret for, at det er systemerne, der får hele det frie valg serveret.
Line Barfod (EL), 2003-02-06:
Jeg mener, jeg har svaret fru Eva Kjer Hansen på, at vi ønsker, at forældrene skal have mulighed for at oprette private børnehaver, selvejende institutioner, hvilket de har i dag.
Det skal man fortsat kunne.
Selv om kommunalbestyrelsen går imod det, skal man have mulighed for det, ligesom man har det på skoleområdet.
Vi vil gerne være med til, at man skal have mulighed for det. Men dér, hvor problemet opstår, er, når man omlægger det fra at være en fælles samfundsmæssig opgave at sikre, at der er gode børneinstitutioner, til, at der skal være tilskud, som man kan shoppe rundt med.
For det betyder jo, at man regner med, at man så ikke behøver at øge udgifterne til børneområdet, ikke behøver at sikre en ordentlig kvalitet, fordi der kommer private ind, der kan være der for de ressourcestærke forældre, der har råd til at betale private firmaer, der skal tjene penge på at passe børnene.
Men de ressourcesvage forældre og især deres børn kommer altså til at betale for den udvikling, hvor Venstre ønsker at sætte hensynet til, at nogle kan få profit, højere end hensynet til børnene.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-02-06:
Jeg deler mange af Dansk Folkepartis bekymringer, også bekymringer omkring det her med, om barnet kommer til at stå uden for fællesskabet, såfremt der etableres ordninger, der ikke gælder for alle, sådan som det er i dag.
Jeg skal blot spørge Dansk Folkeparti, om den tilkendegivelse betyder, at hvis det fortsat er en del af lovforslaget ved tredje behandling, at man ikke har fået pillet den del ud, vil Dansk Folkeparti så her give en garanti for, at man ikke støtter forslaget?
Pia Kristensen (DF), 2003-02-06:
Helt grundlæggende mener Dansk Folkeparti, at børns udvikling, trivsel og opdragelse, kost og motionsvaner er forældrenes ansvar. Vi mener ikke, at offentlig omsorg hverken kan eller skal erstatte forældres rolle.
Vi mener, der er behov for at erkende begrænsningerne i den indsats, samfundet yder.
Vi mener, det er forældres opgave at formidle almindelige færdigheder og viden til deres børn, herunder også at lære børnene, hvad sund og god kost er.
Når det er sagt, så er Dansk Folkeparti meget bevidst om, at børnefamilierne i dag har travlt som aldrig før. Vi er meget bevidste om, at børn tilbringer mange timer dagligt i institutioner, og vi under dem det bedste - også sund og frisksmurt mad. Så på den baggrund er vi overvejende positive over for forslaget om at etablere madordninger i dagtilbuddene, men vi har dog en række spørgsmål til forslaget.
Det foreslås, at forældre, der har deres barn i et dagtilbud med en madordning, selv kan vælge, om de vil være med i ordningen eller ej.
Men kunne man ikke tænke sig, at der var forældre, der ikke havde råd til at tilmelde sig ordningen?
Hun vil aldrig have mulighed for at kunne betale sin madordning.
Der er også et helt andet problem.
Børn med fødevareallergi, som skal have helt speciel kost, vil heller ikke kunne benytte en madordning.
Det betyder så, at enkelte børn sættes uden for fællesskabet, så hvor i alverden er lighedsprincippet blevet af? Jeg vil spørge, om socialministeren har gjort sig nogle overvejelser om netop dette.
Det at spise sammen er en væsentlig social proces, men der skal da ikke megen fantasi til at forestille sig, at Lise og Peter, der har medbragt deres nok så gode og sunde mad hjemmefra, da vil føle sig sat uden for fællesskabet.
En helt anden problematik er, at børnehaver med madordninger vil være omfattet af fødevareloven og herunder også i nogle tilfælde krav om godkendelse af køkken m.v. Hvordan ser det egentlig ud i landets institutioner?
Er de sikkerhedsmæssige og hygiejniske forhold i orden?
Det kunne jeg også godt tænke mig at få svar på.
Hvad med personalenormeringerne, er de tilstrækkelige?
Skal der eksempelvis ansættes økonomaer, eller er det sådan, at maden skal hjemtages fra private firmaer?
Det er nogle spørgsmål, jeg meget gerne vil have socialministeren til at svare på.
Med disse ord er vi som sagt overvejende positive over for forslaget.
Men vi har en række spørgsmål, vi vil stille under udvalgsarbejdet.
Sandy Brinck (S), 2003-02-06:
Hansen
Fru Eva Kjer Hansen sagde også tidligere, at nogle ville tvinge børnene til at spise, og sådan må fru Eva Kjer Hansen søreme ikke forstå det.
Det er ikke sådan, at jeg vil stå ude i børneinstitutionerne og sige, at nu skal alle børn spise af den her madordning.
Det, vi siger, er, at det her tilbud skal være reelt for alle.
Det skal ikke være sådan, at fordi prisen bliver høj, så er der nogle, der ikke kan være med af økonomiske årsager.
Det betyder altså ikke og er slet, slet ikke det samme, som at Lilleper absolut skal spise maden, eller at Lilleper også skal spise maden, selv om han er allergisk over for den, og hvad man nu kan finde på af spidsfindige eksempler.
Nej, det betyder blot, at tilbuddet reelt skal være der for alle, fuldstændig som det står i regeringens aftale med Kommunernes Landsforening, som vi jo havde håbet, man ville leve op til.
Så spørger fru Charlotte Dyremose om forældrebetalingen.
Til det vil jeg sige, at jeg jo synes, at det med Mælkebøtten er et glimrende eksempel.
Jeg tror sådan set, at det i mange, mange tilfælde vil være nede på et niveau, som de fleste kan magte og håndtere, men jeg tror ikke, at fru Charlotte Dyremose må tage fejl.
Når vi kigger på forældrebestyrelser rundtomkring, må man spørge sig selv, om det nu er de stærkeste forældre, eller det er de svageste forældre, der sidder i bestyrelser.
Både her og der og alle vegne vil det jo altid være dem, som har flest ressourcer, der er overrepræsenteret.
Og langt, langt de fleste steder giver det ikke nogen problemer, fordi folk er tænksomme og har hjertet på rette sted.
Det eneste, vi blot beder om, er, at vi i de få tilfælde, hvor man ikke har hjertet på rette sted, da politisk skaber det sikkerhedsnet, der gør, at det ikke skal gå ud over børnene.
Det synes vi faktisk vi skylder dem.
Eva Kjer Hansen (V), 2003-02-06:
Fru Sandy Brinck gav udtryk for, at man i Socialdemokratiet ikke har noget imod tilkøbsydelser.
Jeg vil så gerne spørge til Socialdemokratiets politik på området vedrørende tilkøbsydelser.
Mener Socialdemokratiet, at der, hvor tilkøbsydelser tilbydes, skal alle gøre brug af de tilkøbsydelser eller ingen?
Det vil jeg gerne have præciseret, for ellers synes jeg ikke, at fru Sandy Brincks argumentation for holdningen til lovforslaget hænger sammen.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-02-06:
To ting: Fru Sandy Brinck er bange for, at det her kunne blive en malkemaskine.
Den frygt deler jeg ikke.
Kan fru Sandy Brinck virkelig forestille sig, at en forældrebestyrelse selv vil beslutte sig for, at den samme forældrebestyrelse, altså forældre, skal betale mere, end det koster?
Det har jeg meget svært ved at forestille mig, for fordelen ved det her er jo netop, at det er forældrebestyrelsen, der tager den her slags beslutninger.
Og så til det her med, at der sidder nogle, som ikke har råd til være med
: Jeg kender tilfældigvis til et eksempel fra Mælkebøtten i Højen, hvor selv de kontanthjælpsmodtagerforældre, der er med i ordningen, har fundet ud af, at det faktisk godt kunne betale sig, at det var væsentligt billigere. I Mælkebøtten koster det 125 kr. om måneden at være med. Det er sådan 6-7 kr. om dagen.
Det er svært at lave frokost til sine børn for de penge, hvis de selv skal have den med,
man skal pakke den ind, og man skal have en madkasse og alle de her ting
Så mener fru Sandy Brinck ikke, at de dér 6 kr. om dagen også minimum er, hvad det koster selv at lave maden til børnene?
Eva Kjer Hansen (V), 2003-02-06:
Jeg synes, at det, vi foreslår her, er den rigtige løsning, hvor man giver mulighed for lokalt at beslutte, hvordan man vil indrette madordningerne, om det skal være indbefattet i forældrebetalingen, eller om det skal være som et tilkøb, hvor forældrene betaler.
Det mener jeg er den rigtige løsning.
Jeg ville ikke støtte et sådant forslag som det, fru Pernille Rosenkrantz-Theil stillede, taget i betragtning af, hvilke omkostninger der ville skulle til for at dække et sådant initiativ.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-02-06:
Jeg tror næsten, jeg kender svaret på forhånd, men jeg vil prøve alligevel: Hvis vi så stillede forslag om at lave en børnekostpulje, der kunne dække samtlige hundrede procent, hvordan ville Venstre så stille sig til det?
Eva Kjer Hansen (V), 2003-02-06:
Til hr. Kim Sejr vil jeg sige: Nej, det synes jeg ikke vi skal overveje.
Jeg synes altså, der er grænser for, hvor meget vi skal detailregulere herinde.
Jeg har tidligere været inde på, at det fungerer mange steder, og at det fungerer uden problemer.
Så jeg må bare konstatere, og det er min kommentar til fru Pernille Rosenkrantz-Theil, at vi er uenige om, hvordan ordningen skal være.
Jeg synes, det skal være en frivillig ordning, hvor man så snakker det igennem lokalt.
Til fru Sandy Brinck skal jeg sige, at jeg ikke ved, hvad det er for et sikkerhedsnet, den socialdemokratiske ordfører snakker om.
Hvis det er sådan et sikkerhedsnet a la en børnekostpulje til 50 mio. kr., hvor man kan imødekomme 4 pct. af ansøgningerne, så synes jeg simpelt hen ikke, det er noget værd.
Så synes jeg, det er perspektivløst.
Her tager vi fat på at lave nogle grundlæggende regler for, hvordan man skal lave madordninger rundtomkring.
Kim Sejr (RV), 2003-02-06:
Til fru Eva Kjer Hansen
: I forbindelse med det her med at man kan finde ud af det lokalt og med tilliden til det, så taler vi jo om friheden til at lave de her madordninger.
Jeg har det her spørgsmål: Kunne man ikke blot indføje det som et lille krav, at der så var mulighed for og frihed til det med den lille bemærkning, at alle var med i ordningen?
Og for at det økonomiske ikke skulle være en barriere, så kunne man jo lave en eller anden retningslinje, der sagde noget om økonomien i det og rummede regler for, hvad det højst måtte koste.
Altså ligesom på lejrskoleområdet, hvor man jo har nogle meget præcise regler, må man sige, for, hvor meget de ting må koste.
Kunne man ikke overveje den slags ting eller noget i den retning?
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-02-06:
Så bliver der grinet ad i den borgerlige lejr, at vi taler om dybe sociale kløfter.
Jeg vil sige, at det for et 4-årigt barn føles som en meget, meget dyb kløft
, hvis det ikke kan være med i det fællesskab, der er om det at spise.
Det føles,
som om man bliver sat udenfor, men det kan godt være, det er for lang tid siden, I har været omkring børn, til, at I har den fornemmelse.
Det tror jeg ikke at det er, så det undrer mig lidt, at der bliver grinet.
Fru Eva Kjer Hansen sagde i sin ordførertale, at man ikke ønsker, at enkelte forældre kan gå ind og blokere for en madordning.
Det lyder jo faktisk meget fint, jeg er bare ikke helt enig i den opfattelse.
Jeg synes faktisk, det er ganske udmærket, at det er muligt for forældre at blokere for en madordning.
Jeg synes, det er helt i orden, at man lokalt i en børnehave kan se, at der er enkelte forældre, der ikke har råd til det her, og derfor ønsker vi i fællesskab at tage en beslutning om, at så lader vi være med at gøre det.
Det er jo rigtigt, at det er enkelte forældre, der blokerer. Det er, fordi man tager hensyn til det enkelte barn, at det enkelte barn skal kunne indgå i fællesskabet.
Det synes jeg ikke man tager hensyn til her, og jeg kan ikke forstå, hvordan at man kan skrive i bemærkningerne til forslaget, at man ønsker at opbygge et fællesskab i dagtilbud omkring måltiderne og derefter laver en lovgivning, hvor man faktisk splitter fællesskabet op.
Sandy Brinck (S), 2003-02-06:
Først skal jeg lige sige til Venstres ordfører, at jeg ikke har hørt nogen tale om at tvinge mad i børn.
Det synes jeg er en temmelig absurd tankegang, så jeg ved ikke, hvor fru Eva Kjer Hansen har fået den fra.
Men jeg vil godt følge op på det med risikoen for den sociale skævvridning i det her, for tro og tillid er jo godt, men vi har netop at gøre med børn her, som kunne få stor gavn af, at også Venstre ville stille et sikkerhedsnet op under dem, så vi ikke alene skulle regne med og håbe på og tro på, at man opfører sig ordentligt derude, og rent faktisk sikre, at de børn, som kommer fra dårligt økonomisk stillede familier, rent faktisk også har mulighed for at være med.
Det troede jeg faktisk igen var Venstres holdning.
Vi har hørt mange skåltaler om at bryde den negative sociale arv, og hvis Venstre ikke vil opstille et sikkerhedsnet under de her svagtstillede børn, så kan man risikere at være med til at grave store og dybe sociale grøfter.
Eva Kjer Hansen (V), 2003-02-06:
For man har fundet ud af, hvordan madordningen skulle indrettes, så alle ville være med i den.
Man har snakket sammen om det lokalt: Hvad er det, vi vil have hos os?
Er det mad hele dagen, eller er det mad noget af dagen?
Hvor dyr skal den være?
Og man kan jo faktisk ikke udelukke, at man kan lave en madordning, der måske i virkeligheden kan være billigere end det, man kan smøre madpakkerne til.
Jeg har fuld tiltro til, at man hitter ud af det her rundtomkring, for de meldinger, jeg har fået, viser, at erfaringen er, at det kan man faktisk godt.
Som jeg nævnte i min ordførertale, er der jo rigtig mange steder, hvor man for længst har lavet sådan nogle madordninger og netop har sørget for at få alle inddraget. Til fru Sandy Brinck: Jamen jeg kan kun gentage, at jeg synes, det er vigtigt at holde fast i forældrenes ansvar, så forældrene også er bevidste om, hvad det er for en kost, deres børn får.
Men det udelukker jo ikke, at forældrene i stedet for at smøre madpakker bliver enige om henne i daginstitutionen eller i pasningsordningen, at man gerne vil etablere en madordning i fællesskab.
Det strider simpelt hen mod de principper, jeg synes skal gælde.
Det er rigtigt, at man kan betegne det her som en tilkøbsydelse.
Jeg synes ikke, der er noget konkurrenceforvridende i det.
Sandy Brinck (S), 2003-02-06:
Det er overhovedet ikke forkert forstået, og så slipper jeg for at stille det spørgsmål.
Jeg kan bare endnu en gang undre mig over, at man kan gå fra at have en principiel holdning i Venstre: Fra at det er forældrenes ansvar, at de får sørget for mad til børnene, og til nu at lave en madordning.
Min forundring bliver ikke mindre, når jeg tænker på, at det her jo er en tilkøbsydelse.
Når vi tænker på, hvad det er for en debat, vi har haft i den senere tid om tilkøbsydelser også i offentligheden, så forstår vi slet ingenting.
Her har Venstres finansordfører jo rask væk afvist tanken om tilkøbsydelser og siger oven i købet i Politiken i søndags, at hvis det er noget, som private kan udføre,
skal det offentlige ikke konkurrere, og er der noget, private kan udføre, så er det da at lave mad. Derfor undrer jeg mig meget.
Jeg kan ikke finde hoved eller hale eller linje i, hvad Venstre egentlig mener.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-02-06:
Nu er jeg ikke ordfører på området, så det kan meget vel være, at jeg ganske simpelt har misforstået et eller andet.
Men når jeg nu læser det her lovforslag, slår det mig, at man måske ville kunne komme i en situation, når denne her lov bliver gennemført, hvor der er lille Jens på 4 år.
Hans forældre har ikke særlig mange penge, og han har derfor ikke mulighed for at spise samme mad som de andre sammen med de andre, ganske simpelt fordi forældrene ikke kan finansiere den mad, der bliver tilbudt i institutionen.
Er det forkert forstået?
Eva Kjer Hansen (V), 2003-02-06:
Derfor gjorde jeg også en del ud af at sige, at jeg synes, det i høj grad skal være op til forældrebestyrelserne at blive enige om, hvordan madordningerne skal se ud.
Vi kommer med det her lovforslag.
Vi synes, det er godt at få nogle regler for, hvordan de her frivilligt etablerede ordninger skal være.
Jeg må sige, at det dér lotterispil, som Socialdemokratiet præsenterede med Børnekostpuljen, hvor man kunne melde ind, og hvor der så var ganske få, der kunne få del i de midler, der var afsat, slet ikke er den stil og de tiltag, vi i Venstre synes er hensigtsmæssige.
Vi vil hellere sørge for, at der er et ordentligt grundlag, så alle ved, hvad de kan arbejde ud fra.
Sandy Brinck (S), 2003-02-06:
Jeg skal naturligvis vende tilbage og redegøre for den socialdemokratiske holdning om et øjeblik, men blot spørge til, hvad der er sket i Venstre, siden man behandlede det socialdemokratiske forslag om en børnekostpulje.
For den 5. februar sagde Venstres ordfører meget klart: »I Venstre mener vi grundlæggende, at børn og deres madvaner er forældrenes ansvar.«
Det var vi fra socialdemokratisk side meget skuffede over på daværende tidspunkt, fordi vi godt ville have lavet en børnekostpulje, og fordi vi godt ville sørge for, at netop kost og madvaner og næring kunne indgå som en del af et pædagogisk tilbud.
Men der blev vi rask væk hældt af brættet af Venstre, som sagde: Det er forældrenes ansvar.
Derfor må vi indrømme, at vi er en lille bitte smule forundrede, når vi nu står med dette lovforslag.
Eva Kjer Hansen (V), 2003-02-06:
I rigtig mange dagtilbud er der allerede i dag en række frivillige madordninger, og med dette lovforslag sikrer vi, at der nu også er et lovmæssigt grundlag for disse ordninger.
I Venstre er vi meget tilfredse med at få lovgrundlaget på plads.
Vi håber, at dette giver anledning til, at man flere steder får drøftet, om man ønsker en madordning, og i givet fald hvordan den skal fungere. Kommunen kan beslutte, om dagtilbuddene skal have mulighed for at indføre madordninger, og om disse skal være indeholdt i beregningen for den almindelige forældrebetaling eller være særskilte forældrebetalte madordninger.
Det er vigtigt for os, at modellen er så enkel som muligt.
Det skal i høj grad være op til den enkelte forældrebestyrelse at beslutte sig for, hvordan madordningen skal indrettes, og det skal naturligvis være frivilligt for forældrene, om de vil være med i ordningen eller ej.
Et krav om, at alle skal være omfattet af ordningen, vil jo betyde, at den enkelte, der er imod, kan blokere for, at alle de andre, som måtte ønske en fælles madordning, kan få det. Men selvfølgelig vil den bedste løsning være, at alle bliver enige om, hvordan madordningen skal tilrettelægges.
Jeg har tiltro til, at man faktisk godt kan finde ud af det i den enkelte pasningsordning og kan snakke sig til rette om, hvordan og hvorledes man indretter ordningen.
Så Venstre kan altså anbefale dette lovforslag.
Sandy Brinck (S), 2003-02-06:
Der er det bare, vi siger, at på børneområdet er vi så tæt på, at det ville have været muligt at give en pasningsgaranti, og det ærgrer os bare lidt, at den ikke er med.
Til fru Charlotte Dyremose: Jeg er helt enig i den del af lovforslaget, som siger, at det tilskud, man får, er på baggrund af den kommune, man bor i og dermed den skat, man betaler.
Det, jeg blot sagde i min ordførertale, var, at serviceniveauet for Louise og Lotte i den samme børneinstitution jo er det samme, går jeg ud fra, og derfor skal Louises og Lottes forældre også betale det samme.
Taksten skal være den samme for de to, uanset om deres forældre bor i kommunen eller i en anden kommune.
Derfor tror jeg sådan set ikke, vi er så langt fra hinanden, for det, jeg går efter, er, at taksten for de børn, der er i den samme institution, skal være den samme.
Så kan tilskuddet, om jeg så må sige, og det bliver det jo nu, jo være forskelligt, alt efter om man bor i den pågældende kommune eller i en anden kommune.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-02-06:
Fru Sandy Brinck omtaler det her med, at man skal betale det samme som dem, der bor i kommunen.
Hvis man vælger et tilbud i en anden kommune, skal man betale det samme som dem, der bor i kommunen.
Mener fru Sandy Brinck ikke, at det er meget rimeligt, at hvis man betaler skat i en kommune og derfor betaler til et vist serviceniveau, er det svarende til det niveau, som man betaler skatten til, at man også får f.eks. gode daginstitutioner, sådan at kommunerne ikke på den måde begynder at spekulere i at have lave skatteprocenter og dårlige dagtilbud, så man bare kan vælge tilbuddet i nabokommunen, som så i øvrigt er meget bedre, for andres skattepenge?
Det virker ikke helt rimeligt, må jeg sige til fru Sandy
Brinck
Er det virkelig sådan, man gerne vil have det?
Eva Kjer Hansen (V), 2003-02-06:
Jeg skal måske lige præcisere, at det, vi jo taler om, er eventuelle kapacitetsproblemer i forbindelse med, at man vælger et offentligt tilbud i en anden kommune end hjemkommunen.
Der er så muligheden for, at kommunen kan sige, at kapacitetsmæssigt er der simpelt hen ikke mulighed for at opfylde det ønske.
Det er der, vi har lavet nogle bestemmelser i den her lovgivning, og på tilsvarende vis er der nogle bestemmelser i loven om ældres frie valg af boliger.
Det, jeg spørger præcist om, er, hvorvidt Socialdemokratiet er enig i, at der skal være nogle bestemmelser her, så man ikke kan pålægge en kommune f.eks. at bygge en ny daginstitution eller udvide en daginstitution særskilt, eller om man synes, der slet ikke skal være nogen formuleringer om eventuelle kapacitetsproblemer.