Anne Baastrup (SF), 2002-11-26:
Og det har været en kamp lige siden for dem at få lov til blot at arbejde stilfærdigt.
Vi har selvfølgelig haft det problem, da vi fik vedtaget den beslutning, at de nuværende regeringspartier ikke var med i beslutningen.
De mente ikke, at Straffelovrådet skulle gå i gang med denne dybsindige overvejelse.
Jeg tror også, at Straffelovrådet har været ganske utilfredse med de ændringer af grundlaget for deres overvejelser her, der blev vedtaget lynhurtigt efter regeringens tiltrædelse, fordi det naturligvis må ændre på hele deres måde at strikke deres forslag sammen på, når man går ind og kommer med den type markante forhøjelser af strafferammerne.
Men hvis vi går ind og vedtager det her forslag, så tror jeg virkelig, at Straffelovrådet bliver rystet i sin grundvold, for det er jo en helt ny måde at tænke på, at man går ind på den her præcise måde, hvor vi har § 4, stk. 2, hvor man kan skærpe på baggrund af en konkret vurdering, og siger, at når de her betingelser er til stede, så skal man give en bestemt type dom.
Det er en anden måde at tænke på end den måde, vi traditionelt tænker i det danske domstolssystem.
SF mener ikke, at det her forslag bør gennemføres, for hvis Straffelovrådet skal have bare en rimelig mulighed for at kunne lave deres arbejde færdigt, så tror jeg, det er meget, meget vigtigt, at det her i hvert fald ikke bliver vedtaget.
Den uro, det har givet deres arbejde fra foråret, tror jeg er rigeligt for dem.
Vi skal derudover have en meget grundig snak om: Hvordan er det egentlig, vi straffer?
Når Straffelovrådet kommer med deres forslag, så bliver det: Hvor længe straffer vi, og for hvad straffer vi?
Og for det andet: Hvordan sikrer vi så, at man derudover, specielt når det gælder det enkelte menneske, vi putter i fængsel eller på anden måde giver nogle sanktioner, ikke kommer ud igen som en endnu bedre kriminel?
Og så skal vi naturligvis straffe lige præcis så meget, at pårørende oplever, at samfundet tager den pågældende type af kriminalitet alvorligt. Det er de tre principper, vi skal straffe efter, og der synes jeg, det ville klæde det samlede Folketing, hvis man i højere grad tog den grundlæggende diskussion: Hvad er det så, vi gør, når vi konkret går ind og straffer?
Vi ved jo, at der er i størrelsesordenen 43 pct. af dem, der kommer ind bag de stivede gardiner, der kommer ud og laver ny kriminalitet.
Vi ved, at på trods af alle forskellige typer af forsøg på at lave forebyggelse så kommer der unge i fængslerne.
Unge begår i stadigt stigende omfang grovere kriminalitet, end de tidligere har gjort.
Når vi så taler om organiseret kriminalitet - det var også det, vi snakkede om under sidste forslag - hvordan forhindrer vi så, at de unge kommer i gang med den organiserede kriminalitet?
Alle de her spørgsmål synes jeg vi i højere grad skal satse på at få diskuteret frem for at gå ind og smadre Straffelovrådets arbejde. Og så konkret til den diskussion, der var mellem hr. Per Dalgaard og hr. Helge Adam Møller: Det, der er vigtigt, er, at vi respekterer, hvad domstolene vurderer i konkrete sager.
Hr. Per Dalgaard sidder jo ikke som dommer.
Hvis hr. Per Dalgaard ville lære lidt om, hvad der foregår under en domstolssag, så tror jeg i virkeligheden, hr. Per Dalgaard ville blive meget sjovere at snakke med, når vi diskuterer retspolitik.
Hr. Per Dalgaard er ganske ensidig i sin konkrete manglende viden, som afsløres hele tiden her fra talerstolen.
Og til sidst glemmer man at høre efter, fordi det er de samme ord hver gang.