Torsten Schack Pedersen (V), 2006-03-02:
Det er en stor dag i dag.
En årelang kamp for den personlige frihed bliver nu endelig omsat til lovgivning.
I Venstre har vi altid været store modstandere af eksklusivaftalerne på det danske arbejdsmarked, og at vi i dag begynder behandlingen af et lovforslag, der sikrer lønmodtagernes personlige frihed, er en stor sejr.
I et frit samfund må det være op til den enkelte, hvilken forening man vil være medlem af.
Og det bør naturligvis også være op til den enkelte, om man vil vælge at undlade at være medlem af en forening.
I Venstre er vi store tilhængere af valgfrihed, men med valgfriheden har det været så som så for mange danske lønmodtagere, når det gjaldt fagforeningsmedlemskab.
220.000 danske lønmodtagere er i dag ramt af eksklusivaftaler.
De har altså ikke noget frit valg af fagforening.
Menneskerettighedsdomstolens afgørelse den 11. januar i år slog fast, at den danske foreningsfrihedslov ikke sikrede den negative foreningsfrihed.
I Venstre har vi altid været af den opfattelse, at eksklusivaftalerne var i strid med den europæiske menneskerettighedskonvention, og det har vi så nu fået bekræftet.
Og derfor retter vi nu lovgivningen ind for at overholde domstolens afgørelse.
I Venstre mener vi, det er afgørende, at man selv bestemmer, hvilken fagforening man vil være medlem eller som sagt ikke være medlem af.
Og siden domsafsigelsen i januar har flere tusinde lønmodtagere meldt sig ind i andre fagforeninger, i nye fagforeninger i forhold til deres tidligere.
Det tyder på, at der er mange lønmodtagere, som mod deres vilje har været tvunget til et medlemskab af en fagforening, som de ikke ønsker at være medlem af.
At kunne træffe et valg giver frihed, og den frihed har mange allerede benyttet sig af.
Man kan så kun ærgre sig over, at der ikke tidligere har været opbakning til at sikre lønmodtagerne denne frihed.
Det må være op til den enkelte lønmodtager selv at vælge, hvilken fagforening der giver de bedste tilbud, den bedste service m.v.
Det er da absurd, at konkurrencen har været sat fuldstændig ud af spillet.
Hvis man er nødt til at bruge tvang for at sikre sig medlemmer, ja, så stoler man åbenbart ikke nok på sit eget værd.
Nu bliver der mere konkurrence mellem danske fagforeninger, og det glæder mig.
I stedet for tvang er det nu en positiv beslutning hos den enkelte lønmodtager, hvorvidt man vil være medlem af den ene eller den anden fagforening.
Det tvungne fagforeningsmedlemskab har også haft andre negative konsekvenser.
Her tænker jeg på, at man ufrivilligt som fagforeningsmedlem har været tvunget til at støtte politiske partier og politiske synspunkter, som man måske overhovedet ikke sympatiserede med.
Og uanset frameldingskuponer, og hvad man ellers har forsøgt af krumspring, står det klart, at lønmodtagere, der har været ramt af eksklusivaftaler, har bidraget til politiske formål, som de måske slet ikke har sympatiseret med.
Man kan undre sig over, at man har kunnet kræve medlemskab af en bestemt forening, for at man som lønmodtager kunne få arbejde i en virksomhed og kunne tjene til dagen og vejen.
Med loven i hånden har man indtil nu kunnet fyre folk, som efter en ansættelse, hvor de blev bekendt med at skulle være medlem af en fagforening, valgte en anden fagforening; ja, så kunne man fyre dem.
Man skulle ikke kunne tro, at det kunne lade sig gøre i 2006, men det er nu heldigvis snart en saga blot.
Det er en stor sejr i dag for den personlige frihed i Danmark.
Det er slut med fagforeningstvang, og det er slut med tvungen støtte til politiske formål, man ikke støtter.
Det er en stor sejr for den personlige frihed for over 200.000 danske lønmodtagere, og i Venstre kan vi naturligvis varmt støtte forslaget.