Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-02-11:
Socialistisk Folkeparti ønsker jo så med sit forslag at få præciseret kommunernes forpligtelse til at yde de ældre den nødvendige bistand efter serviceloven.
Og det er så også derfor, at forslaget indeholder en stramning, så man udskifter et »sørger for« til et »har pligt til«.
Og derudover så fastsætter man minimumsgrænser for de tilbud, som kommunen så giver. CD's forslag indeholder et retskrav på den hjælp, der er tildelt i et samråd mellem kommunen og egen læge og brugeren.
Og det er da min klare opfattelse, at begge forslag har til formål at få den usikkerhed og de vilkårlige forhold, der i øjeblikket hersker på området, ryddet af vejen.
For de brede formuleringer, der er i serviceloven på hjemmehjælpsområdet, er jo ikke tænkt som en harmonika, der kan trækkes ud og ind efter kommunernes budgetmæssige situation.
Eller sagt på en anden måde: Når kommunekassen er tom, så fortolker man reglerne om hjemmehjælp på en anden måde. Jeg har som andre ordførere på det sociale område modtaget kopier af de breve, som er blevet sendt til de mennesker, som nu ikke længere får deres hjemmehjælp, til de mennesker, der har fået den frataget.
Og det har jo været skrivelser, der er sendt ud generelt.
Der har jo ikke ligget en vurdering af den enkeltes mulighed for selv at klare de opgaver, som kommunen nu ikke længere varetager.
Det mener vi fra CD's side ligger uden for lovens rammer, og derfor afventer vi da også med interesse afgørelsen af den sag, som Ældre Sagen har rejst, for den drejer sig jo netop præcis om det forhold.
Det er min forventning, at man får at vide, at det har ikke været lovmedholdeligt, det der er sket dér.
Men de problemer, der er i forbindelse med kommunernes administration af hjemmehjælpsområdet,
har stået på i flere måneder og er således ikke ukendt hverken for Folketinget eller for ministeren.
Ministeren har så skrevet hyrdebreve til kommunerne, ministeren har været i samråd flere gange, ligesom der har været stillet adskillige spørgsmål om den dårlige forvaltning af hjælpen til de gamle.
Men et gennemgående træk i debatten har været, at man fra kommunernes side har argumenteret ud fra en forventning om eller en vished om, at alle uanset helbred i dag får hjemmehjælp, fra de er fyldt 67 år sådan glat hen. Og sådan er det jo da langt fra, for som det ser ud i dag, opfylder
man jo ikke de behov, der er.
Der er problemer med antallet af timer, der er tildelt.
Der er problemer med stabiliteten, hjælpen udebliver.
Der er problemer, når ældre udskrives fra sygehus, så er hjemmeplejen stadig væk ikke parat til at tage over, og det synes vi i CD er klart utilfredsstillende.
Så kan man jo spørge sig selv: Hvis er så ansvaret?
Jeg er udmærket klar over, at vi har et decentralt system herhjemme, og at det jo kommer meget an på, hvilken talerstol man taler fra.
Taler man herindefra, kan man godt nogle gange blive magtesløs over, at tingene ikke fungerer, som det er aftalt.
Det er jo det, der er problemet.
Men jeg mener, at det i sidste ende altså også er ministerens ansvar, og jeg har lyttet meget godt også i de forskellige samråd, der har været, og haft en opfattelse af, at ministeren ville gå ind og rette på forholdene, hvis det viste sig, at der var uhensigtsmæssigheder i det, men det løfte har jeg ikke hørt gentaget på et senere tidspunkt.
Det samråd fandt sted allerede den 22. oktober.
Men CD kan selvfølgelig støtte både CD's og SF's forslag til en stramning af loven.