Ole Glahn (RV), 2006-04-06:
Jeg vil indledningsvis lige komme med et par politiske bemærkninger, inden jeg går til selve lovforslaget.
Jeg vil sige, at det for Det Radikale Venstre er vigtigt at søge indflydelse, hvor vi mener, vi har mulighed for at få indflydelse.
I den her sag om en udligningsreform havde vi den opfattelse, at der måske var mulighed for, at kommunerne fik et mere lige grundlag for at løse de fælles opgaver, som lovgivningen pålægger kommunerne eller lægger ud til kommunerne, hvordan man nu vælger at udtrykke det.
Da vi blev inviteret til forhandlinger med indenrigsministeren før jul, tilkendegav vi klart, at vi var interesserede i at være med fra første færd i denne sag, og det har vi så været.
Det har i øvrigt været et spændende projekt.
Vi stod jo i en situation, og den står vi sådan set stadig i, at udgangspunktet har været en meget skæv situation for kommunerne.
Det har man forsøgt at kompensere for, ved at man har haft særordninger i størrelsesordenen 10 mia. kr.
De er blevet fordelt efter ofte uigennemsigtige og uigennemskuelige kriterier.
Det har været sådan – og det vil jeg godt sige her, for det synes jeg er vigtigt, for det har været med til at præge ikke bare debatten her i dag, men også debatten ude i landet – at forudsætningen for at få succes i sådan en udligningsreform jo er, at forholdet mellem den skat og den service, man har, skal være noget, som de politikere, der er i den enkelte kommune, i høj grad selv kan beslutte.
Udgangssituationen har jo været, at vi har haft en række kommuner her i landet, som har haft en meget høj skat, fordi de har haft et lavt beskatningsgrundlag pr. indbygger, og så har de haft et relativt lavt serviceniveau.
Det siger sig selv, at det er en gal situation, og den retter vi op på nu.
Vi retter op på den, ved at vi siger, at i og med at man fra næste år får penge ud, er der mulighed for både at sætte skatten ned og hæve serviceniveauet.
Dermed får man en mere lige situation, og det er i virkeligheden formålet med en udligningsreform.
Det er ikke kun spørgsmålet om, at man kan give mere service.
Det er også forholdet mellem den service, som man giver, og den skat, som borgeren skal betale.
Så kan vi sige, at fra radikal side ønskede vi, da vi gik ind i forhandlingerne, at bloktilskuddet blev fordelt efter indbyggertal i stedet for det helt skæve, at det blev fordelt efter skattegrundlag.
Det har vi fået opfyldt.
Vi har ønsket, at de økonomiske muligheder skulle blive mere lige for kommunerne.
Det har vi fået opfyldt, ved at vi har fået en større landsudligning.
Vi har hævet landsudligningen fra 45 til 58 pct., og vi har oven i købet sikret, at de kommuner, der skal aflevere penge, og de kommuner, der har behov for at få flere penge ved landsudligningen, indgår i en trappemodel, hvor man gradvis hen over mange år kan få en bedre økonomisk situation.
Disse forandringer påvirker naturligvis hver kommunalbestyrelses måde at føre sin daglige politik på og give service til borgerne.
Hvis vi havde gjort det her på meget kort sigt, havde vi skabt en situation, hvor nogle kommuner, og typisk selvfølgelig de kommuner, der skulle aflevere penge, var kommet i en meget vanskelig situation, og hvor de kommuner, der skulle have penge, selvfølgelig kunne klappe i hænderne.
Men til gengæld var man måske ikke nået så langt, som vi er nået nu.
Vi er meget tilfredse med, at vi har fået lavet en trappemodel, som indebærer, at hvis væksten i hovedstadsområdet stiger mere end gennemsnittet af væksten i det øvrige land – og det drejer sig om 1 pct. – så træder vi op på denne trappe, og så kan vi gå helt op til 68 pct. Vi er også tilfredse med, at der bliver en bedre sammenhæng mellem den skat, der udskrives, og det serviceniveau, der ydes.
Det var det, jeg var inde på for lidt siden.
Vi synes også, det er vigtigt, at vi har fået et dynamisk system.
Det vil sige, at de forandringer, der sker på den økonomiske front i relation til den økonomiske vækst, vil indgå så vel på indtægtssiden som på udgiftssiden; det er regnet ind i den her model.
På indtægtssiden er det i forbindelse med trappemodellen, og på udgiftssiden er det i forbindelse med, at de socioøkonomiske faktorer gradvis fra 2008 får ¼ point højere andel, og det vil sige, at de befolkningsmæssige faktorer altså går ned i andel.
Man stiger altså fra de 30 pct. og til 30¼ pct. osv., og det er nøje sammenregnet med udviklingen i de sociale udgifter, som nedfases i forbindelse med grundtakstmodellen, og de er udfaset i år 2010.
Det vil sige, at når vi går i gang med den her model, så vil der være en kompensation på det område.
Vi er også tilfredse med, at vi har fået en andel af de socioøkonomiske faktorer med, idet den er steget fra 20 pct. til 30 pct.
På indtægtssiden har der jo været en stor diskussion om selskabsskatten.
Vi synes og har hele tiden ment, at selskabsskatten skulle indgå i den her udligning, og det er den også kommet til, og det er vi meget tilfredse med.
Jeg vil godt sige i den forbindelse, at der har været nogen diskussion om, hvorvidt vi i forbindelse med alt det her ødelægger incitamentet hos de enkelte kommuner.
Det har været vigtigt for Det Radikale Venstre, at det fortsat skal være sådan, at kommunerne har et incitament til at drive deres kommune, så der er sikkerhed for, at man løser de opgaver på den bedst mulige måde og bruger de penge, det er nødvendigt at bruge – men heller ikke flere penge, end det er nødvendigt.
Man skulle nødigt komme i en situation, hvor man kunne sige, at man over udligningen kunne læne sig tilbage og så få penge andre steder fra.
Det hænger så f.eks. sammen med, at vi i forbindelse med særlig vanskeligt stillede kommuner, f.eks. Bornholm og Lolland, har fremsat et forslag om, at man skal lave et udviklingsprogram, så disse kommuner kan gå i gang med at planlægge en politik, som kan være med til at bedre deres situation, og ikke bare modtage penge, hvilket måske kunne føre til, at de ikke gjorde den indsats, som var nødvendig.
Vi har fået et mere gennemskueligt system.
Det er nettobeløb.
Der udlignes så på det beløb med de procenter, som jeg var inde på før.
Så har der i forbindelse med diskussionen været nogle, som har ment, at det da er helt vildt, at vi ikke har leveomkostningerne med, for der er lavet nogle beregninger, der viser, at hvis eksempelvis en familie tjener 513.000 kr. og har en bolig på 140 m2, har de, tror jeg, 107.000 kr. til rådighed, hvis de bor i en af de storkøbenhavnske kommuner – jeg tror, det var Frederiksberg eller Gentofte – og hvis de bor i Lemvig, tror jeg, det var noget med, at de har to hundrede og nogle og firs tusinde kroner til rådighed.
Jeg vil bare bede de mennesker, der har været inde på det, om at tænke på, hvad konsekvensen ville være, hvis man tog fra de kommuner, der har det laveste beskatningsgrundlag, dvs. de relativt fattigste kommuner, og gav til de kommuner, der som i det her tilfælde har borgere med nogle høje leveomkostninger.
De ville jo alt andet lige betyde, at priserne på husene kunne stige yderligere i de kommuner, fordi man faktisk kompenserede de rige kommuner for, at de havde en attraktiv placering, måske nogle smukke udsigter osv., og det ville da være fuldstændig absurd.
Det er det ene.
Det andet er, at det her er en reform, som omhandler kommuners økonomiske situation, den omhandler altså ikke leveomkostninger.
Jeg vil meget gerne i anden sammenhæng diskutere de boligudgifter og den skævhed, der er i det, med dem, der har den her opfattelse.
Jeg synes også, det er et problem, at folk med mellemindkomster har vanskeligt ved at bosætte sig i Københavnsområdet, fordi priserne er kommet så højt op.
Det er i øvrigt karakteristisk for diskussionen af udligningsreformen, at en masse kræfter er blevet brugt i den her diskussion på at kritisere det forlig, som er indgået, ud fra nogle helt skæve synsvinkler.
Når man så også siger, at det er mellemindkomstgrupper, som kommer til at betale mere i skat, og at det måske er de velstillede i de kommuner, der får penge, der bliver bedre stillet, har det jo heller ikke noget med udligningsreformen at gøre.
Det har med to andre forhold at gøre.
Når vi fra radikal side har sagt ja til, at skatten i 2007 bliver sådan, at de kommuner, der får penge, skal bruge de første 0,2 pct. af beskatningsgrundlaget til at hæve serviceniveauet med for at kunne overføre midler og, hvad angår det øvrige, skal sætte skatten ned, så hænger det jo sammen med, at hvis ikke vi havde gjort det, var det svært at tro, at vi var kommet igennem med en høj udligningsprocent for de kommuner, som skulle af med penge.
For hvis ikke de kommuner skulle sætte skatten ned, skulle de andre jo heller ikke have mulighed for at sætte skatten op.
Det har nemlig altid været radikal politik.
Og jeg mener også, at det har været socialdemokratisk og radikal politik, da vi sad med regeringsmagten, at kommunerne skulle holde skatten i ro inden for de aftalte rammer.
Og det er det, vi er gået med på.
Det har ikke noget med skattestop at gøre.
Det Radikale Venstre går ikke ind for regeringens skattestop, men vi går ind for, at kommunernes økonomi skal holdes i rimelig balance, og derfor har vi sagt ja til det her for 2007, og kun for 2007.