Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-03-15:
Dette forslag er efter min og Enhedslistens mening intet mindre end pinligt.
Ligeløn mellem mænd og kvinder bør være en mærkesag for alle, der har blot den mindste indflydelse på forholdet på arbejdsmarkedet, men der er ikke ligeløn i dag.
Det er 26 år siden, vi fik en ligelønslov, men den er stadig ikke gennemført, og hvor mange andre lovgivninger i dette samfund får lov til at ligge i 26 år uden at blive håndhævet?
En analyse fra Socialforskningsinstituttet viste en uforklaret lønforskel - med uforklaret mener jeg, at der er taget højde for uddannelse, kvalifikationer, samme arbejde osv. osv. - på det private arbejdsmarked på 12 pct.
Dansk Arbejdsgiverforening offentliggjorde sidste efterår en analyse, som viste en forskel i lønnen på 9 pct. for den del af det private arbejdsmarked, som DA organiserer, så der synes altså ikke at være nogen uenighed om fakta.
Ja, det er sandt nok, men hvad er det, lovforslaget går ud på?
Jo, det går ud på at fjerne et nødvendigt redskab fra arbejdsmarkedets parters mulighed for at arbejde for ligeløn.
Det er ikke et indgreb i aftaleretten, ikke et indgreb i den danske model, det fjerner et redskab for arbejdsmarkedets parter.
Sandheden er jo, at ligeløn ikke kommer dumpende ned fra himlen, og derfor er der gået 26 år, siden loven blev vedtaget.
Arbejdsgiverne blokerer i vid udstrækning for forhandlingsløsninger.
Det har vi også set i forbindelse med første gang, loven blev vedtaget, og det er forståeligt nok.
Det siger sig selv, at det er smadderdyrt for arbejdsgiverne at skulle efterbetale de millioner af kroner, de har underbetalt kvinderne med, men så må man da som samfund og også som Folketing spørge sig selv: Er det rimeligt, at kvinderne bliver underbetalt, eller er det fuldt rimeligt, at arbejdsgiverne faktisk betaler fuld pris for alle medarbejdere og ikke kun for den mandlige del af dem?
Når ministeren endvidere anfører, at udarbejdelse af kønsopdelte lønstatistikker skulle være en tung administrativ byrde, vil jeg tillade mig at kalde det en storm i et glas vand.
Sagen er, at de virksomheder, der er omfattet af kravet om kønsopdelt lønstatistik, allerede i dag indsamler og indberetter alle relevante oplysninger til DA eller direkte til Danmarks Statistik.
Medlemmer af DA indberetter faktisk mellem 50 og 100 enkeltposter om lønninger, pensioner, arbejdstimer, personaleudskiftning, rekruttering, offentlige refusioner m.v., og tilsvarende er virksomheder uden for DA med over 10 ansatte forpligtet til at indberette tilsvarende oplysninger til Danmarks Statistik.
Set i det her lys er regeringens argumentation hul.
Der er intet problem i at lægge den kønsopdelte statistik ind over det, man i forvejen har.
Endelig vil jeg stoppe lidt op ved ministerens bemærkninger om, at indførelsen af krav om kønsopdelt lønstatistik efter regeringens opfattelse måske ikke er det mest hensigtsmæssige på det nuværende tidspunkt; det på trods af at kravet ikke er et udtryk for en pludselig indskydelse i ministeriet med henblik på at klarlægge hindringer for ligeløn, men det er baseret på et årelangt udredningsarbejde.
Det er altså ikke noget, man bare lige har hevet op af hatten for at komme med et eller andet forslag.
Derfor kunne jeg da godt tænke mig, at ministeren senere svarer på: Hvad er så hensigtsmæssigt?
Jeg synes da også, det er sigende, at de faglige organisationer, ikke mindst dem, der organiserer mange underbetalte kvinder, enstemmigt sagde, at de kønsopdelte lønstatistikker ville være et godt og nødvendigt redskab i kampen for ligeløn.
Men ministeren er øjensynlig mere vidende om forholdene på arbejdsmarkedet, når han ikke mener, at det er hensigtsmæssigt at bruge de her statistikker.
Efter ministerens mening er det øjensynlig at gøre ingenting, eller i hvert fald at udskyde kønsopdelt lønstatistik i en uvis fremtid og i øvrigt gøre præcis det samme med kravet om en årlig ligelønsredegørelse.
Det er simpelt hen for tyndt og for pinligt.
Jeg kan ikke forstå, hvorfor man ikke vælger at sætte det her lovforslag i gang, lade det køre en periode og se, hvordan det virker, samtidig med at man så laver det arbejde, man har bebudet, for at finde noget, der er mere hensigtsmæssigt.
Det må vel være sådan, at når vi har haft 26 år, må vi vel bruge nogle forskellige redskaber og forsøge nogle forskellige muligheder og så se, hvad der virker bedst, i stedet for bare at slagte de ideer, vi hver især kommer med, på den her vis.