Keld Albrechtsen (EL), 1997-11-21:
Jeg skal sige om ministerens redegørelse, at jeg har lagt mærke til, at Entreprenørforeningen har betegnet den som ministerens svendestykke.
Jeg selv håber nu ikke, ministeren opfatter den sådan, for så kunne han få vanskeligheder med at bestå, vil jeg sige.
Jeg tror heller ikke, ministeren selv opfatter den sådan, for ministeren har jo heldigvis gjort mange andre ting.
Den byggepolitiske redegørelse savner efter min opfattelse en vision for videreudviklingen af først og fremmest det almene byggeri, men også det offentlige byggeri.
Man konstaterer, at vi har behov for, at boligbyggeriet ligger på det aktuelle niveau eller lidt højere, men så konstaterer man også, at det er regeringens målsætning at fastholde den nuværende balance mellem private boliger, almene boliger og andelsboliger, sammenholdt med at man understreger, at man stadig vil bruge det almene byggeri og det offentlige byggeri som konjunkturregulator.
Det synes jeg er en kedelig melding at få fra regeringens side.
Det betyder jo, at vi igen kan risikere et byggestop, det betyder, at der ikke vil blive bygget tilstrækkeligt alment byggeri, og at der ikke vil blive bygget nok ungdomsboliger, og det betyder også problemer med de offentlige investeringer i byggeri af f.eks. uddannelsesinstitutioner. Jeg synes, det er meget uheldigt, at man har fået den vane, at man bruger det almene byggeri som konjunkturregulator.
Det giver en dårlig planlægningstakt i kommunerne, og det giver som samlet virkning
, at byggeriet ikke bliver tilstrækkeligt til at løse fremtidens boligbehov. Der er jo dokumenteret et boligbehov de næste mange årtier frem i tiden, og det vil ikke blive dækket - i hvert fald ikke på en sådan måde, at mennesker med små indkomster kan blive sikret en god og ordentlig bolig i fremtiden.
Der vil selvfølgelig ikke være nogen problemer for mennesker med høje indkomster, for de skal nok sørge for på en eller anden måde at få en bolig.
Den sociale dimension i redegørelsen er altså efter vores opfattelse slet ikke stærk nok.
Man kan naturligvis håbe, at der kan blive rettet op på det, men lad mig sige, at som udspillet ligger her fra regeringens side, er det ikke stærkt nok.
Når man ser på fordelingspolitikken, som hr. Estrup var lidt inde på, har vi altså nu en situation, hvor man ikke vil tilgodese det almene byggeri.
Vi har set i en periode nu i de sidste par år, at der har været voldsomme værdistigninger i den private boligsektor med risiko for, at disse værdistigninger udmønter sig i forbrugsfest med pres på inflationen osv. osv.
Den private sektor har jo den indbyggede ulempe i sig, at alt efter hvordan konjunkturerne kører, udløser den med mellemrum sådanne samfundsskabte værdistigninger, som igen kan omsættes i et udækket forbrug.
Jo mere alment byggeri vi har, desto mindre er de skadelige virkninger af en sådan konjunktursituation i den private sektor, og desto mindre vil de samfundsskabte værdistigninger være, for der opstår jo ikke samfundsskabte værdistigninger i den almene sektor, og det er den store fordel ved den almene sektor.
Hvis vi ser på den nedgangskonjunktur, vi havde for 5-6 år siden, blev de mennesker, der boede i f.eks. parcelhuse, hårdt ramt og stod lige pludselig og var insolvente, fordi priserne raslede ned.
De blev ramt af disse konjunkturbølger, som plager den private sektor, så også her ville det have været en fordel at have en stor almen sektor, fordi den ikke rammes af dette problem, når der er nedgangsperioder. Alt taget i betragtning er det altså en fordel at have
en så stor almen sektor som overhovedet muligt af hensyn til stabiliteten i samfundsøkonomien, af hensyn til ønsket om at undgå spekulation i opgangsperioder og af hensyn til ønsket om at undgå insolvens og tvangsauktioner i nedgangsperioder, og derfor en den vægtning mellem den private sektor og den offentlige sektor, som ligger i regeringens redegørelse, ikke fornuftig - heller ikke set i lyset af ønsket om at sikre stor stabilitet i samfundsøkonomien og hindre overophedning i samfundsøkonomien, som regeringen er vældig optaget af.
Her kunne man virkelig gøre noget ved at flytte ressourcerne fra den private sektor til den almene sektor, men man kan i virkeligheden ikke gøre noget ved hjælp af disse krampagtige forsøg på at indføre byggestop.
Det løser jo ingen problemer.
Det skaber en masse problemer med planlægningen osv., men det løser jo ingen problemer for samfundsøkonomien.
Hvis samfundsøkonomiens problemer skal løses, er det den private sektor, de samfundsskabte værdistigninger, vi skal tage fat om. Jeg tror i virkeligheden, at ministeren i sin sjæl er dybt enig i de betragtninger, jeg her har fremført; men der kan jo være nogle forskellige politiske hensyn til partier til højre i salen, som får ministeren til at lægge bånd på, hvad han egentlig føler.
Vi må så håbe, at vi kan tale til ministerens, om jeg så må sige, bedre jeg, for vi er ikke i tvivl om, at det findes bag redegørelsen.
Med disse forhåbninger vil jeg selvfølgelig gå ind i en positiv dialog, også i forbindelse med f.eks. finansloven og andre ting som kommende ændringer af lovgivningen om alment byggeri i forsøget at skaffe flere ungdomsboliger osv. osv. Vi har også tanker om at indbygge en større bæredygtighed i byggeriet, mere økologi, hvor den almene sektor jo har den store fordel, at vi gennem lovgivningen og ved at fastsætte regler for byggeriet kan være med til at styre nogle ting, hvad man jo ikke kan i den private sektor.
Jeg ved, at ministeren personlig arbejder stærkt for det, og jeg kunne godt have ønsket, at det også havde afspejlet sig stærkere i redegørelsen. Vi må altså sige, at sammenlagt er vi lidt skuffede over ministerens redegørelse, og vi håber i virkeligheden ikke, den kommer til at ligge til grund for regeringens strategi på det byggepolitiske område.