runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-10-08:
Jeg har jo faktisk besvaret spørgsmålet, for jeg bliver afæsket regeringens holdning, og jeg giver udtryk for regeringens holdning.
Regeringens holdning er den, at regeringen ikke har indtaget nogen holdning til spørgsmålet om, hvorvidt eventuelle fremtidige ønsker om ændringer i kommunestørrelserne skal indfases via det ene eller det andet instrument.
Det giver simpelt hen ikke mening for nærværende at forholde sig til det spørgsmål, fordi vi altså må angribe den her sag i den rigtige rækkefølge.
Den rigtige rækkefølge er først at diskutere: Ønsker vi opgaveomfordelinger i det her samfund, og giver det anledning til afledt at have en anden stillingtagen til, hvad der er ønsket kritisk masse for en kommune?
Hvis det gør det, hvordan kan det så fases ind?
Man er nødt til at kende sit rejsemål, før man kan lave en rejseplan.
Derfor har regeringen ikke lagt sig fast på, om ting skal foregå frivilligt, eller om ting skal foregå stærkt koordineret, eller hvorledes ting skal ske.
Det er regeringens position, det er det, der bliver spurgt til, og den har jeg hermed gjort rede for.
Klaus Hækkerup (S), 2003-10-08:
Jeg synes stadig væk ikke, at jeg får svar på mit spørgsmål.
Indenrigs- og sundhedsministeren siger, at det er noget, man må tage stilling til senere, at det har regeringen ikke taget stilling til endnu, ikke indtaget nogen position.
Og alligevel kan finansministeren gå ud på regeringens vegne og meddele, at han er imod tvungne kommunesammenlægninger.
Jeg kan citere en række udtalelser fra ham: Det er ikke et mål i sig selv, at noget er stort; jo større kommuner, der er tale om, jo dyrere er det at drive kommunerne, siger han som følge af en undersøgelse.
Det politiske overblik tyndes ud ved store kommuner; kommunestørrelsen er ikke afgørende for borgernes tilfredshed; tilfredshedsgraden vokser ikke med kommunestørrelsen; det politiske ansvar er meget mere synligt i mindre kommuner end i store kommuner.
Hvad er det, regeringen har gang i her?
Er man ude at prøve på at lave sådan en eller anden helgardering ved at sige: Vi vil gerne vise, at vi egentlig ikke går ind for tvang, og vi vil ikke tvinge kommunerne til at lægge sig sammen?
Det kan finansministeren gå ud og sige, og på den anden side kan indenrigs- og sundhedsministeren, der er næstformand i Venstre, gå ud og sige: Det har vi ikke taget stilling til endnu, og nu må I bare se at finde ud af at slutte jer sammen i en fart her og helst gøre det frivilligt, for ellers kommer vi og gør det.
KL. 16.25 Er det det, regeringen har gang i, eller hvad er det
For han ved jo godt, der sidder en Strukturkommission, han ved jo godt, at det også er et af de emner, Strukturkommissionen kommer til at behandle.
Hvad er det, regeringen har gang i her?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-10-08:
Nu tilskriver jeg jo hr. Klaus Hækkerup ganske gode lytteegenskaber og føler mig egentlig også tryg ved, at hr. Klaus Hækkerup på baggrund af min første besvarelse derved også har uddraget, hvad der er regeringens position i dette spørgsmål, nemlig den, at regeringen ikke har indtaget nogen position.
Rækkefølgen i denne sag må nødvendigvis være den, at vi på baggrund af den betænkning, der kommer fra Strukturkommissionen, i løbet af foråret gør os helt klart, hvilken opgavestrukturreform vi ønsker, hvad det er for forandringer i opgavefordelingen stat, amt og kommuner, vi ønsker.
Giver det anledning til en ambition om en ændret struktur, så diskuterer vi og tager i kølvandet på den afklaring stilling til, hvordan vi fremmer det, der forhåbentlig til den tid vil være en fælles ambition.
Det vil være helt forkert nu at stå og sige noget meget firkantet om, hvorvidt en sådan proces skal komme i mål via det ene eller det andet værktøj.
Men jeg vil gerne sige, at det i hvert fald ikke er nogen selvstændig målsætning for regeringen, at ting skal foregå ved tvang.
Klaus Hækkerup (S), 2003-10-08:
Lad mig først sige, at det nu er finansministeren, der taler om en kommende kommunalreform.
Jeg forstår godt, at regeringen kan have et ønske om at sige, at det er mig, der taler om den, men det er nu finansministeren. I den forbindelse er det jo så, at han giver udtryk for, at han ønsker frivillige kommunesammenlægninger, og mit spørgsmål er derfor til indenrigs- og sundhedsministeren, om han dermed dækker regeringens opfattelse.
Det fik jeg faktisk ikke svar på.
Jeg fik en lang historie om, at der skal foregå en politisk proces og nogle overvejelser, når Strukturkommissionen er færdig.
Men finansministeren har dog været i stand til den 20. september at forholde sig til, om der skulle være tvang eller frivillighed i kommunesammenlægningerne.
Og mit simple spørgsmål er: Er det regeringens holdning, eller er det ikke regeringens holdning? Som udgangspunkt må man jo have lov til at formode, at en finansminister repræsenterer regeringen, endda en så fremtrædende minister, som finansministeren jo er i enhver regering.
Så jeg vil bede indenrigs- og sundhedsministeren om at besvare spørgsmålet: Er det regeringens politik, eller er det ikke regeringens politik?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-10-08:
Må jeg ikke starte med at udtrykke tilfredshed med, at spørgeren i sit spørgsmål taler om den kommende kommunalreform.
Jeg er nemlig ganske enig i, at der kommer en reform, det vil sige, at vi nu ikke diskuterer, om der skal ske noget, nu diskuterer vi, hvad der skal ske.
Så langt, så godt.
Men så må jeg på den anden side også sige, at spørgeren efter min opfattelse springer lidt for langt frem i processen
lidt for hurtigt, når han allerede nu vil afæske mig svar på, hvordan regeringen vil tvinge kommuner til at fusionere.
For som det er spørgeren bekendt, afgiver Strukturkommissionen sin betænkning omkring årsskiftet.
Herefter vil regeringen, som det fremgår af det supplerende regeringsgrundlag »Vækst, Velfærd, Fornyelse II« med udgangspunkt i betænkningen allerede til næste forår fremlægge et udspil.
Og i folketingssamlingen 2004-2005 fremlægger regeringen de lovforslag, der skal til for følge op på de beslutninger, der måtte blive truffet i foråret.
Men jeg vil gerne understrege, at regeringen endnu ikke har lagt sig fast på, hvordan en reform skal gennemføres.
For rækkefølgen må jo nødvendigvis være den, at vi først diskuterer indholdet i reformen og derefter tager stilling til, hvordan reformen bedst gennemføres.
Men selvfølgelig, hvis vi på baggrund af Strukturkommissionens betænkning når frem til, at fremtidens kommuner bør være større, så må det politisk også drøftes, hvordan den målsætning så kan gennemføres. Der ligger altså en lang politisk proces forude, og det er derfor alt for tidligt at lægge sig fast på, hvordan fremtidens kommunale danmarkskort kommer til at se ud og dermed også, hvordan de strukturelle ændringer konkret føres ud i livet.
Klaus Hækkerup (S), 2003-10-08:
»Giver finansministeren udtryk for regeringens holdning, når han om den kommende kommunalreform den 20. september 2003 udtaler til Frederiksborg Amts Avis, at han er imod at tvinge kommuner til at fusionere?«
Hans Christian Schmidt (V), 2003-10-08:
Jo, men hvis vi nu kigger på, hvad der er miljøministerens holdning, så kan den genfindes i det lovforslag.
Den arbejdsgruppe, der blev nedsat her, og som lavede det arbejde, jeg lige har stået og citeret, nemlig Finansministeriets udvalg vedrørende kommunale råd og nævn m.v., afgav i maj 2003 en rapport, hvori den kommer med en række anbefalinger, og i de anbefalinger står der også, at miljøområdet skal behandles særskilt.
Det er vel rimeligt, at hr. Torben Hansen spørger mig om, hvad det er, der står i mine lovforslag, og det er jo så udmærket kommet frem her, også ved hr. Torben Hansen selv, men jeg kan da ikke begynde at gætte på, hvad arbejdsgruppen må komme med for et bud, en arbejdsgruppe, der er nedsat på baggrund af den rapport, der er udarbejdet.
Og den arbejdsgruppe kommer altså med et arbejde.
Når det arbejde kommer, så skal jeg nok forholde mig til det og kundgøre, hvad jeg mener om de anbefalinger, der kommer.
Men jeg synes, det er utidig indblanding, at jeg skulle komme med mine anbefalinger allerede nu.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Mette Frederiksen (S), 2003-10-08:
Nu er det jo fint, at kulturministeren i dag har underholdt det danske Folketing med historier om ministerens karakterer
i historie, skoleblad og alt muligt andet.
Jeg ved ikke, om det er så superrelevant for den diskussion, vi har i dag.
Altså: Historien i løbet af de sidste par uger har været, at først fik vi beskrivelsen af, at hr. Per Stig Møller skulle op og hænge i en lygtepæl.
Det var en af de nuværende direktører i Danmark Radio, der havde sagt det.
Det viste sig ikke at være korrekt.
Så optræder kulturministeren i Berlingske Tidende med en beskrivelse af, at vi levede i et totalitært styre i en totalitær tid.
Da ministeren skal forklare, hvad det betød, så var det en historie om Bent Jensen, som viste sig ikke at være korrekt.
Det hænger jo ikke sammen.
En så banal sag som placeringen af Rigsarkivet vælger ministeren også at tale usandt om. Det er da utroligt.
Jeg synes dybest set - og det skal så være min afslutning i dag - at problemet er, at det forpurrer en nødvendig kulturdebat i Danmark, og jeg synes, det er beklageligt, at det er en minister, der bidrager lige præcis til det.
Torben Hansen (S), 2003-10-08:
Jeg synes da, at det er fint, at ministeren vil vente på arbejdsgruppen, men arbejdsgruppen er sådan set ikke nævnt i hr. Jørn Jespersens spørgsmål.
Hr. Jørn Jespersen vil sådan set bare have en afklaring af, hvad regeringens holdning er til det her.
Og det er sådan set også det, vi beder om nu.
Miljøministeren må have en afklaret politisk holdning: Skal borgere have mulighed for at klage over skønsmæssige afgørelser, eller skal de ikke?
Det kan vel ikke være så svært som miljøminister at give et bud på og så sige: Jeg synes, det er vigtigt, at borgerne kan klage, eller jeg synes, det ikke er vigtigt.
Det må ministeren da kunne gøre rede for nu i stedet for at pakke sig ind bag en eller anden arbejdsgruppe, som kommer med et arbejde den 1. januar 2004.
Ministeren er valgt til at have en politisk holdning, og det er den, vi gerne vil høre.
Birthe Skaarup (DF), 2003-10-08:
I dag har en del fra Sundhedsudvalget netop været til en pressekonference - var det nærmest - om palliativ behandling.
Det var sådan, at på den konference blev der fremlagt en ny brochure om palliativ behandling.
Fru Tove Videbæk var lidt inde på, at den palliative indsats måske kan blive bedre, og det forstod jeg at ministeren også syntes var en god idé.
Det, jeg vil høre ministeren om, er, om ministeren vil sørge for, at den nye pjece, der er fremkommet her i dag, bliver udbredt, så netop det, som pjecen slår til lyd for, nemlig samarbejdet om at udbrede kendskabet til palliativ behandling, til hospicepladser, kommer ud til de kommunale partnere, altså til politikere på kommunalt niveau, men også på amtsrådsniveau.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-10-08:
Jeg vil i hvert fald meget gerne give et tilsagn om at være med til at sprede de budskaber, der står i pjecen.
Om det så rent praktisk skal gøres ved, at jeg nu også skal påtage mig en rolle som fysisk formidler og budbringer og postvæsen, kan jeg ikke præcis gennemskue her på stående fod, og det vil jeg ikke binde mig til.
Et hospice kan være fyrtårnet, men det er meget, meget vigtigt, at den øvrige indsats og omsorg omkring de døende generelt løftes kvalitetsmæssigt.
Her er der jo i dag afgivet nogle klare budskaber om nødvendigheden af samarbejdet, og det bidrager jeg meget gerne til at holde fast i.
Birthe Skaarup (DF), 2003-10-08:
Nu regner jeg heller ikke med, at ministeren nærmest skal være postudbringer.
Men det er jo tre vigtige foreninger, som står bag denne her pjece, nemlig Kræftens Bekæmpelse, Hospice Forum Danmark og Foreningen for Palliativ Indsats.
Det er jo nogle foreninger, der ved, hvad det handler om. Noget af det, der ligger Dansk Folkeparti meget på sinde, er, at de døende får mulighed for at komme på hospice, men at de selvfølgelig også får mulighed for den lindrende palliative behandling, som er nødvendig for vore meget syge medborgere.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-10-08:
Det er sådan set også ved fælles anstrengelser, at det er lykkedes at tilvejebringe den økonomi i indeværende års finanslov, som gør, at der sådan set - i gåseøjne - er noget at presse amterne med, nemlig denne økonomiske pulje.
Det markerer for mig også en fælles ambition om, at der her er et emne, der skal holdes ved lige.
Det er en prioritet for regeringen.
Jeg sidder i øjeblikket og arbejder på en strategi for det behandlende sundhedsvæsen, som i høj grad også kommer til at handle om det tema, der hedder sammenhæng.
Der er altså nogle generelle værktøjer her, som vi skal holde amterne fast på, og som jeg i øvrigt også har en opfattelse af at amterne gerne vil holdes fast på, som vil være til glæde og bedste for landets patienter i almindelighed, men altså også for den del af landets patienter, der nødvendigvis må dø som slutningen på et behandlingsforløb i det offentlige sundhedsvæsen.
Ole Sohn (SF), 2003-10-08:
Jeg tror ikke, at Folketingssalen er det bedste sted til politiske vurderinger af, hvem der er hvad og hvorfor.
Mit spørgsmål gik ikke på, om kulturministeren havde én holdning, og jeg havde en anden holdning, det var mere, om man kan bedømme en historisk periodes dækning i Danmarks Radio af helheden på baggrund af, hvorvidt én person havde været meget på eller ikke meget på.
Der er jo andre, der har beskæftiget sig med temaet, som hr. Aage Frandsen siger.
Der har jo været professorer og er professorer med samme store viden, som kan bidrage til dækning.
Så det er mere sådan faktuelt: Hvordan kan man bedømme en historisk periode ud fra, om én person har været mere eller mindre på?
Aage Frandsen (SF), 2003-10-08:
Mener ministeren, at det er sådan, at fordi nogle tilhører en bestemt politisk fløj, og nogle tilhører en anden politisk fløj, er de dermed afskåret fra at forholde sig til en form for pluralisme?
Jeg vil ikke sættes i bås som værende i nogen af de politiske fløje, som ministeren henviser til.
Det er et spørgsmål, om den dækning, som man gav af, hvad der foregik i Øst og Vest, kunne foretages af personer, ligegyldig om de politisk var det ene eller det andet.
De kunne være konservative, og de kunne være venstreorienterede.
Men det er rent faktisk sådan, at der var andre, end man skulle tro i dag - nemlig at der kun var én person, der har forstand på det her - der var ansat enten ved faget russisk eller faget historie, havde professorater og dermed var anerkendt som nogle, der var kloge på området.
Jeg aner ikke, om de var med eller ikke med, men hvis de ikke var, skulle man jo også drage deres manglende deltagelse ind i drøftelserne.
Der var rent faktisk mange professorater i Århus og i København af ældre dato.
Det borger ikke nødvendigvis for kvaliteten, at det er af ældre dato, men det gør da heller ikke det modsatte.
Mette Frederiksen (S), 2003-10-08:
Herved adskiller undertegnede sig, for jeg er født i 1977, så jeg har slet ikke deltaget i de der kampe, og jeg vil sådan set bare fastholde, hvad der er udgangspunktet for spørgsmålet i dag, nemlig: Taler Danmarks kulturminister sandt eller ej, når han gentagne gange beskylder Danmarks Radio for at gøre det ene eller det andet?
Jeg mener sådan set, at det eneste fornuftige svar, kulturministeren har givet i dag, er, at usandheder ikke bliver mere sande af at blive gentaget.
Det skulle ministeren måske erindre sig selv om i den efterfølgende diskussion.
Det er jo interessant at høre, at et direkte tv-interview, hvor ministeren selv bestemmer, hvad ministeren siger, skal omtales som manipulerende.
Ministeren kunne jo bare have svaret anderledes.
Men ministeren siger jo selv, at Leif Davidsen har nævnt, at ..., og i den almindelige danske brug af ordet nævnt refererer man altså til en person, der har sagt noget.
Derfor kan seerne, herunder undertegnede, ikke forstå det anderledes, end at ministeren henviser til en kilde, og at den kilde siger, at ministeren taler sandt.
Brian Mikkelsen (KF), 2003-10-08:
Til hr. Thomas Adelskov, fru Mette Frederiksen og hr. Aage Frandsen: Jamen en usandhed bliver jo ikke mere sand af at blive gentaget.
Jeg har ikke sagt, at jeg har snakket med Leif Davidsen.
Jeg har sagt, at jeg har brugt ham som kilde.
Jeg vil godt gentage, hvad jeg sagde i TV-avisen, for jeg synes, det er sådan lige ved at være lidt langt ude.
Det, jeg sagde til TV-avisen, var klart, at Leif Davidsen, velestimeret forfatter og tidligere ansat på TV-avisen, har nævnt, at der var en slags berufsverbot imod Bent Jensen.
Den måde, det så bliver vinklet på, det synes jeg også man skal huske når man stiller spørgsmålene,
er, at Leif Davidsen selv i et læserbrev i Politiken i lørdags bliver benævnt som manipulerende i bedste Sovjetstil.
Det var Leif Davidsen.
Så spørgsmålet om jeg har undersøgt andre: Nej, jeg har læst, hvad der stod i Berlingske Tidende, hvad der stod i Jyllands-Posten, og hvad Bent Jensen for øvrigt selv siger til Jyllands-Posten i dag om, at han ikke har været brugt som kommentator af russiske forhold.
Det er jo selvfølgelig de ting, man læser, som man må forholde sig til som minister.
Så kan der jo være forskellig mening om det.
Til hr. Ole Sohn: Det er jo klart, at vi politisk har stået på hver sin side af hegnet i 1970'erne og 1980'erne.
Jeg har en fornemmelse, som jeg har nævnt flere gange, af, at der var en skævvridning af debatten.
Det er klart, at hvis man har stået på den anden side af hegnet, forstår jeg godt, at man jo også har haft en fornemmelse af, at der har været en skævvridning, specielt hvis man har været langt ude på den ene side.
Det er apropos det, som hr. Søren Søndergaard spørger om, nemlig om der var andre professorer osv., som ikke blev spurgt.
Ja, selvfølgelig har der været det.
Helt hundrede procent sikkert.
Det må man jo så have en fornemmelse af, hvis man som hr. Søren Søndergaard har været aktiv på den fløj.
Jeg har så været aktiv på den anden fløj, og det har vi så haft hver vores fornemmelse af.
Ole Sohn (SF), 2003-10-08:
Det er bare det simple spørgsmål: Nu har det været meget nævnt, hvorvidt man kan vurdere Danmarks Radios dækning af 1970'erne og 1980'erne og forholdet til Sovjetunionen ved at vurdere, om én person har været i fjernsynet.
Har ministeren undersøgt, hvordan dækningen i øvrigt har været?
Alt andet lige og Bent Jensens kvaliteter ufortalt er der jo trods alt andre forskere på landets universiteter.
Har de heller ikke været der?
Hvordan har deres politiske holdninger været?
Kan man på baggrund af én person sige, at noget har været ensidigt?
Aage Frandsen (SF), 2003-10-08:
Når vi har spørgsmål i salen, så bliver det somme tider lidt forvirrende ved, at der spørges om noget andet, end der måske stod i spørgsmålet, men desværre også ved, at der svares på noget, der slet ikke står i spørgsmålet.
Jeg synes bare, vi skal have det helt på det rene i forhold til spørgsmålet: Var det forfatter Leif Davidsen, der fortalte ministeren, at det var Danmarks Radios indstilling?
Var det Leif Davidsen?
Ja eller nej?
Sådan som jeg har forstået det, er det nej.
Ministeren har ikke talt med Leif Davidsen.
Det er sådan set det, der bliver bedt om svar på her i spørgsmålet, så alt det andet behøver vi ikke snakke om ved det her spørgsmål.
Vi kan gå videre til næste spørgsmål.
Mette Frederiksen (S), 2003-10-08:
Hvis vi skal prøve at få styr på bare de seneste par ugers historieskrivning, er fortællingen om kulturministeren jo
den, at man først fremkommer med en række generelle og meget nedsættende beskyldninger mod Danmarks Radio.
Så beder vi ministeren om at konkretisere dem.
Det gør ministeren så ved at henvise til professor Bent Jensen.
Den historie viser sig ikke at være korrekt.
Da kulturministeren så skal forklare, hvorfor den historie ikke er korrekt, henvises der til Leif Davidsen.
Den historie viser sig heller ikke at være korrekt.
Summa summarum er jo, at ministeren ikke rigtig kan finde ud af, hvad der er ministerens egen opfattelse, og hvad der er det faktuelle grundlag.
Derfor skal jeg bare høre kulturministeren til slut, om kulturministeren lyttede, da den meget belærende og opdragende statsminister i går sagde, at den første forudsætning for at føre en meningsfuld samtale altså er, at man ved, hvad man snakker om.
Søren Søndergaard (EL), 2003-10-08:
Jeg er ked af, at kulturministeren ikke svarer på spørgsmålet.
Jeg synes sådan set, at spørgsmålet var relativt simpelt.
Som sagt er vi enige om, at Leif Davidsen har en ganske bestemt opfattelse af, hvor tit eller hvor ikketit, Bent Jensen blev inviteret ind i Danmarks Radio for at give interviews.
Den er skrevet ned, den citerer ministeren så, og ministeren siger så: Fordi Leif Davidsen skriver det, er det rigtigt.
Men det behøver jo ikke være rigtigt, fordi Leif Davidsen skriver eller siger det.
Derfor er mit eneste spørgsmål til ministeren: Hvilken selvstændig undersøgelse lavede ministeren for at undersøge, om det, Leif Davidsen skrev, var rigtigt?
Kontaktede ministeren f.eks. Danmarks Radio og spurgte, om de havde bragt indslag med Bent Jensen
Eller tog ministeren bare det, som Leif Davidsen skrev, for gode varer og gik ud fra, at så var der overhovedet ikke nogen grund til at betvivle, at det var rigtigt?
Er det en generel metode, ministeren bruger, at når en eller anden skriver et eller andet eller fortæller et eller andet, tror ministeren på det uden selv at tjekke det?
Thomas Adelskov (S), 2003-10-08:
Jeg kan godt forstå, at ministeren gerne vil gentage sin gamle retorik om, hvem der ikke har fået lov at sige hvad i Danmarks Radio.
Jeg kan nu også godt huske 1970'erne og 1980'erne, og jeg synes egentlig, at der blev brugt rimelig meget tid på hr. Jesper Langballe og hans ligesindede, så de kunne komme til orde.
Det lød ikke særlig godt i mine ører, men lad det ligge.
Det, der egentlig er spørgsmålene her, og som ministeren bliver bedt om at svare på, er jo: Hvilken kildekritik anvender ministeren, og har ministeren styr på fakta?
Man kunne spørge igen: Har ministeren styr på fakta, inden ministeren går ud og udtaler sig og angriber navngivne personer og angriber institutionen Danmarks Radio?
Det er sådan set det, der er spørgsmålet her, og ikke ministerens gamle kæphest om, hvem der ikke har fået ordet i Danmarks Radio. Så forstår vi nu, at ministeren selv med sin egen kulturkamp har indført nye måder, nye regler og nye retningslinjer i den måde, man arbejder med pressen på.
Nu er det altså den borgerlige regerings politik, at hvis der er journalister, man ikke kan lide, bliver de blacklistet.
Det er måske de metoder, som ministeren selv har forfægtet, som nu tages i anvendelse?
Brian Mikkelsen (KF), 2003-10-08:
Til hr. Jesper Langballe: Jeg kan jo også referere til Bent Jensens indlæg i Jyllands-Posten i dag, hvor han som hovedkilden selv anfører, at han ikke har været til nogen debat i Danmarks Radios tv-studie for at kommentere noget omkring Rusland.
Det synes jeg er tankevækkende, og det leder mig over til hr. Søren Søndergaards spørgsmål.
Jeg forstår godt med den politiske holdning, hr. Søren Søndergaard har i forhold til Bent Jensen, som har stået på demokratiets side i kampen om Rusland, at han ikke er enig, og man kunne også godt finde forbundsfæller på den yderste venstrefløj, som ikke har været brugt som kommentator.
Det, der har været situationen her, og det, jeg har brugt det til at påpege, har været, at man ensidigt ikke har villet bruge ham - at man bevidst ifølge Leif Davidsen har berufsverbotet Bent Jensen, fordi han har stået for en bestemt linje i Ruslandspørgsmålet.
Det er det, Leif Davidsen siger, og det siger Bent Jensen selv, og jeg har tilladt mig at citere fra to artikler, fra henholdsvis Berlingske Tidende og Jyllands-Posten, der nævner det samme.
Bent Jensen skrev i 1984 »Stalinismens fascination«.
Han var professor på Odense Universitet, der hedder SDU i dag, og er en af de fremmeste kendere overhovedet af Sovjetunionen og Rusland, og han blev ifølge Leif Davidsen og Bent Jensen selv ikke brugt i TV-aviserne i 1980'erne.
Det er tankevækkende.
Det må også være tankevækkende at høre de her forklaringer.
Til fru Mette Frederiksen: Jamen de konsekvenser, jeg vil drage,
Det er sådan set mine personlige overvejelser over, hvad jeg vil medvirke til sammen med den pågældende journalist.