runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Thorkild Simonsen (S), 1997-11-06:
Forslaget fra Fremskridtspartiet og Dansk Folkeparti går ud på, at herboende udlændinge fra lande uden for Norden og EU skal fratages retten til at deltage i kommunale valg.
I regeringen synes vi, lovforslaget er præcis lige så dårligt som det identiske forslag, som forslagsstillerne fremsatte i folketingssamlingen 1996-97, og de nogenlunde tilsvarende forslag, som Fremskridtspartiet adskillige gange tidligere har fremsat, senest i folketingssamlingen 1995-96.
Og de tidligere fremsatte forslag er hver gang blevet afvist af et stort flertal her i Folketinget, og regeringen finder ikke, at der er grund til at behandle det nuværende forslag anderledes.
Efter regeringens opfattelse er valgret og valgbarhed fundamentale demokratiske rettigheder, og regeringen vil ikke være med til at fratage indvandrerne disse rettigheder og dermed svække indvandrernes indflydelse i det danske samfund, for vi finder det nyttigt, at indvandrerne på linje med alle andre befolkningsgrupper sidder med dér, hvor beslutningerne træffes, og det gælder naturligvis også i kommunalbestyrelser og amtsråd.
Og at give indvandrerne medindflydelse på de lokale forhold dér, hvor de bor,
er efter vores opfattelse et vigtigt led i bestræbelserne på at integrere indvandrerne i det danske samfund.
Og lad mig så tilføje, at den nuværende ordning med udlændinges adgang til at deltage i kommunale valg har fungeret godt, og i regeringen håber vi, at der også ved det kommende kommunalvalg vil være en aktiv deltagelse fra indvandrernes side, også på opstillingslisterne.
For den lokale politiske proces skal efter regeringens opfattelse afspejle de forhold, der rører sig i lokalsamfundet, herunder også forholdene for indvandrere.
Regeringen afviser derfor lovforslaget fra Fremskridtspartiet og Dansk Folkeparti.
Jens Vibjerg (V), 1997-11-06:
Vi hørte under første runde hr. Villy Søvndal sige, at i den periode, hvor han har været formand for socialudvalget i Kolding, hvor borgmesteren er socialdemokrat og sidder på SF's nåde, havde man indført pasningsgaranti i Kolding Kommune.
Men jeg vil godt spørge hr. Villy Søvndal, om det er at indføre pasningsgaranti, når man efter 1 år på posten havde 460 børn stående på venteliste.
Da hr. Villy Søvndal havde siddet 2 år på formandsposten, var der 710 børn på venteliste, og når vi kommer frem til i dag, er ventelisterne stadig ikke afskaffet i Kolding.
Er det så andet end ordflom fra SF's ordfører?
Villy Søvndal (SF), 1997-11-06:
Med al mulig respekt for, hvad det er rimeligt at bruge Folketingets tid på,
har vi haft én runde om de specielle forhold i Kolding, og jeg vil bede om, at vi ikke diskuterer børnepasning på den måde, at vi tager 275 kommuner på langs. Jeg synes, at det, der er vigtigt, og som Venstre kunne forholde sig til, men som Venstre ikke har villet forholde sig til, er, om man vil være med til at sikre børnene en plads.
Det gør man, hvis man stemmer for SF's forslag, men det forstår jeg at Venstre ikke vil, og det synes jeg alt rigeligt understreger Venstres position i denne debat.
Karen Jespersen (V), 1997-11-06:
De mennesker, der deltog i modstandsbevægelsen under Anden Verdenskrig og pådrog sig skader, der gav dem ret til en erstatning, har også gennem årene modtaget en hædersgave.
Hædersgaven var i begyndelsen, altså lige efter krigen, 800 kr. om året.
Hædersgavebeløbet er blevet forhøjet flere gange siden, senest den 1. januar 1997 fra 5.800 kr. til 6.800 kr.
Vi havde ved den lejlighed og har flere andre gange haft en debat her i salen om, hvorvidt det var et passende beløb, når man tager de menneskers indsats i betragtning, eller om beløbet skulle være større, og hver gang har et antal medlemmer af Folketinget ment, at vi for at påskønne de menneskers indsats på ordentlig vis var nødt til at give dem et større beløb end det, de nu får, altså 6.800 kr. Jeg har flere gange på regeringens vegne foreslået forhøjelser af hædersgaven, der glædeligvis er blevet vedtaget; jeg har også afvist de beløb, der har været på tale på lige fod med det beløb, der bliver foreslået i det forslag, vi behandler her.
Som jeg har gjort andre gange, vil jeg også i dag afvise forslaget og sige, at vi netop har forhøjet hædersgaven og flere gange har understreget den tak, vi er de mennesker skyldige for deres indsats under krigen.
Grete Schødts (S), 1997-11-06:
Socialdemokratiets tilslutning til forhøjelse af hædersgaven sluttede på dagen, hvor vi alle i enighed markerede 50-året for befrielsen med en ekstraordinær forhøjelse, så jeg kan meddele på Socialdemokratiets vegne, at vi ikke kan støtte lovforslaget.
Erik Larsen (V), 1997-11-06:
I sidste folketingssamling behandlede vi et forslag, som var identisk med det forslag, der foreligger i dag, og ved den lejlighed udtrykte vi vores synspunkter om forslaget.
Vi havde en, kan jeg vist godt tillade mig at sige, følelsesladet debat og drøftelse dengang, og da forslaget her ikke adskiller sig væsentligt fra det forslag, vi behandlede i sidste samling, skal jeg meddele, at Venstre ikke kan støtte forslaget.
Karen Højte Jensen (KF), 1997-11-06:
Det Konservative Folkeparti har tidligere, og det vil vi gerne gøre igen, udtalt stor respekt for og anerkendelse af den indsats, som de mennesker, forslaget handler om, ydede under krigen.
Men som andre har sagt, er forslaget identisk med det, vi debatterede i sidste samling, og på den baggrund skal jeg sige, at jeg ikke har noget nyt at tilføje.
Frederik Nørgaard (S), 1997-11-06:
Fremskridtspartiets forslag om ændring af den kommunale valglov indebærer, at mennesker, som ikke er EU-borgere eller fra Island eller Norge, skal have frataget deres valgbarhed og deres stemmeret, og lignende forslag har været fremsat i de seneste år, men heldigvis har forslagene kun fundet støtte i Fremskridtspartiet selv og her på det seneste i Dansk Folkeparti.
De tidligere forslag gik jo ud på, at kun nordiske statsborgere med ophold her i landet kunne opnå valgret og valgbarhed, men efter at Folketinget har tiltrådt et EF-direktiv, er det ændret til, at også EU-borgere kan deltage.
Det er vel netop et særkende for det danske folkestyre, at en sådan mulighed findes.
Men i stedet for at sætte disse medborgere ud på et sidespor, som Fremskridtspartiet vil med dette forslag, vil vi i Socialdemokratiet arbejde for at inddrage dem i den demokratiske proces, for vi har brug for deres medspil og deres viden om minoritetsproblemer.
Og vi glæder os tværtimod over, at stadig flere involverer sig og deltager aktivt i det politiske liv og er parate til at tage et medansvar.
Vi skal hermed afvise lovforslaget.
Tommy Dinesen (SF), 1997-11-06:
Vi gør det bl.a., fordi det ikke bare er, som ordførerne fra Venstre og De Konservative har sagt.
Når vi er medforslagsstillere igen, er det derfor en fremstrakt hånd fra SF's side til de andre partier, der har sagt nej tidligere.
De får her en mulighed for at stemme ja til noget, som alle inderst inde er enige i er det rigtige.
Men der er jo ikke meget, der tyder på, at den udstrakte hånd vil blive vel modtaget, og så må vi jo tage tingene, som de er, og tage diskussionen igen ved anden- og tredjebehandlingen.
Tom Behnke (FP), 1997-11-06:
Vi nærer i Fremskridtspartiet den dybeste respekt for og anerkendelse af, hvad der blev foretaget af disse mennesker i forbindelse med Anden Verdenskrig.
Vi synes, det er en fantastisk og en stor indsats, der blev ydet dengang, og jeg tror, at uanset hvor mange forslag der blev lagt på bordet om forhøjelser, kunne man aldrig nogen sinde gøre den indsats op i kroner og øre.
Det kan simpelt hen ikke lade sig gøre.
Derfor er der heller ikke tale om, at man belønner disse mennesker for at have ydet en særdeles god indsats i forbindelse med Anden Verdenskrig.
Det, der er tale om, er, at man har lavet en ordning, hvor man giver nogle hædersgaver, og grunden til, at det hedder hædersgaver, er, at det ikke er en form for belønning for den indsats, der blev ydet, men at det er en anerkendelse af det, der blev gjort dengang. Jeg kan ligeledes henvise til, hvad Fremskridtspartiets ordførere har fremført ved tidligere debatter om dette spørgsmål, og vi kan ikke tilslutte os lovforslaget, som det foreligger her.
Arne Melchior (CD), 1997-11-06:
Jeg har sagt det tidligere, men vil gerne gentage: Til daglig - normalt det meste af tiden - har jeg den største respekt for i hvert fald langt de fleste af mine kollegaer her i dette hus, men i dette tilfælde skorter det altså på den respekt.
Jeg kan ikke fatte, at man ikke kan strække sig så langt.
Jeg hørte fra ministeren og fra nogle af ordførerne, at man påskønner indsatsen og viser respekt, og hr. Tom Behnke sagde, at det ikke er nogen belønning, og at det er derfor, det hedder en hædersgave.
Det, vi gerne vil opnå med forslaget, er at udvise en fair og anstændig optræden, og jeg har ikke hørt nogen som helst begrundelse fra nogen af dem, der har afvist det - fra ministeren og fremefter - for, at det skal være en devalueret anerkendelse.
Jeg har ikke hørt grunden.
Må jeg have lov at spørge direkte, og jeg vil gerne have svar: Hvordan kan det forklares, at vi regulerer vore egne lønninger, vor egen påskønnelse af vort eget arbejde, og selvfølgelig også lønnen for næsten alle andre i samfundet - helst alle?
Men her, hvor århundredets indsats for Danmarks frihed er gjort, kan vi i dag nøjes med at yde lige godt det halve af, hvad der blev ydet, da det blev vedtaget at yde denne hædersgave.
Forklar mig grunden til, at en minister og et folketingsmedlem er værdig til at følge prisniveauet, men at hædersgaven for denne kæmpeindsats, som alle bøjer sig for i tomme ord, ikke har samme berettigelse, som vort arbejde har.
Det kan ikke være rigtigt!
Der er ikke noget nyt i dette forslag, blev der sagt af ordføreren for De Konservative.
Men jeg skal skrue tilbage til sidste behandling, forrige behandling.
Da var den konservative ordfører fru Anne Birgitte Lundholt, og hun sagde her fra talerstolen og skrev tilmed i en artikel i Berlingske Tidende, at hvis blot regeringen ville fremsætte forslaget, ville De Konservative stemme for det.
Det understreger, hvad hr. Tommy Dinesen sagde, at der her er tale om en udstrakt hånd til både V og K og regeringspartierne.
Jeg går ud fra, at det stadig har sin rigtighed, at hvis regeringen kunne besinde sig i denne sag - yde en gestus af bagatelstørrelse, men af stor moralsk signalværdi, ikke blot over for dem, hvis hædersgaver vi i øjeblikket har halveret, men over for hele befolkningen - går jeg ud fra, at i hvert fald De Konservative og formodentlig også Venstre stadig vil være villige til at gå med til at forhøje beløbet.
Derfor henstiller jeg så indtrængende, jeg overhovedet kan, til bl.a. de to regeringsmedlemmer, der her er til stede, om at gå i sig selv, om at tænke om.
Men se så at komme frem med det!
Poul Nødgaard (DF), 1997-11-06:
I Dansk Folkeparti vil vi forsøge at holde blodtrykket nede i denne sag i modsætning til i hvert fald den tidligere ordfører.
Jeg synes, sagen er ret alvorlig, og jeg er for en gangs skyld helt enig med hr. Arne Melchior i de betragtninger, der er fremkommet.
Lad os se på de beløb, vi står og taler om her.
Det er jo pebernødder i forhold til, hvad hele statsmaskineriet har af penge
, og når man ser, hvordan regeringen, når den får nogle gode ideer, i løbet af nattens mulm og mørke kan finde millioner både her og der, virker det lidt uforståeligt, at man har en så negativ holdning i sagen her.
Vi er i Dansk Folkeparti helhjertet med, fordi vi synes, at ud over at se lidt fremad bør man også i sit liv se noget tilbage, også på dem, der reddede en masse kastanjer ud af ilden for os i sin tid. Jeg synes, det virker helt uforståeligt, og jeg kan egentlig godt slutte op bag det, der er sagt af specielt den sidste ordfører.
Der holdes vistnok et ugentligt ministermøde, og man har vel lov til, selv om man bare er menig minister, at få ordet, så jeg synes, de to regeringsmedlemmer, der sidder her, skulle sige et par alvorlige ord om, hvad der er sket her i Folketinget i dag.
Selv om det er de mindre partier, der har fremsat forslaget, er det jo ikke sikkert, at alt det, de store partier siger, er den endegyldige sandhed.
Det ville være glimrende, hvis man kunne få en tilbagemelding, som kunne gøre de partier, der har fremsat forslaget, glade og tilfredse, og jeg tror også, det ville være noget, der betød meget for dem, der skal modtage hædersgaven.
Jeg vil også gentage, hvad der tidligere er sagt: Det virker lidt uforståeligt, at man ikke regulerer sådanne beløb i takt med alt det andet, man regulerer.
Det svarer nogenlunde til, at man låste folkepensionen eller ministerpensioner, som også blev nævnt, og andre ting fast på det nuværende beløb resten af folks levetid.
Det kunne man ikke drømme om at gøre, så jeg er sikker på, at hvis de to ministre har kuglepennen i hånden, fatter de den og forelægger sagen for regeringen.
Arne Melchior (CD), 1997-11-06:
Tak til hr. Poul Nødgaard for hans interesse for mit helbred!
Og jeg kan hilse fra mit blodtryk og sige, at det for et halvt år siden er blevet målt til at være som en 45-årigs; så hr. Nødgaard behøver ikke at nære nogen bekymringer for dét.
Og hvis ikke man skulle kunne tale med store bogstaver og tage sit temperament i brug i sådan en sag, så ved jeg egentlig ikke hvornår, og så skal man jo spille med sordin altid, og det er altså bare ikke mig.
Og jeg beder regeringen og andre afvisere lægge mærke til sammensætningen af de partier, der står bag dette forslag og støtter det, for den er sensationel, og det burde sige noget om, at her er en helt speciel sag.
Så var der en af ordførerne, der sagde, at ære og hæder ikke kan gøres op i kroner og øre - hvorefter man altså vælger at optræde som en fedtsyl, og det kan da ikke være rigtigt, for selvfølgelig kan det ikke gøres op i kroner nok, men derfor kan man da i det mindste give det samme betydning og samme værdi, som da ideen blev født og loven vedtaget.
Og jeg savner et svar fra socialministeren på det spørgsmål - socialministeren, som hele sit liv igennem, hvad hun end har beskæftiget sig med og gjort nytte ved, har fået reguleret modydelsen efter prisniveauet, mindst.
Og så er der jo de personlige tillæg, som hun selvfølgelig har gjort sig fortjent til; det er jeg ikke spor i tvivl om.
Men jeg savner altså et svar, og kan vi ikke få det i dag, vil jeg anbefale ministeren at gå hjem og arbejde med sig selv, så hun finder et svar til andenbehandlingen.
Og hvis regeringen ikke kan bevæges, må jeg sige til V og K: Så vær dog med til at bringe regeringen i mindretal!
Jeg vil tage ethvert væddemål på, at den ikke vil lade sig isolere på den sag, men kommer til at stemme for den, så der bliver lutter grønne lamper i denne sal, og det ville være skønt.
Så en af siderne må altså besinde sig, og så skal den anden side nok følge med.
Karen Jespersen (V), 1997-11-06:
Hr. Arne Melchior spurgte, hvad grunden er til, at en hædersgave ikke skal pristalsreguleres sådan som de lønninger, jeg selv får, og som dem, hr. Arne Melchior får.
Grunden til det er selvfølgelig, at de mennesker, vi taler om her, på den ene eller anden måde har en indkomst.
Nu er de jo alle sammen over pensionsalderen, og derfor får de pension, men de har måske tidligere, før de nåede pensionsalderen, fået andre offentlige ydelser, førtidspension eller en anden form for offentlig hjælp, eller også har de fået en løn, og alt det bliver selvfølgelig reguleret.
Den indkomst, de har, bliver altså pristalsreguleret, men det er klart - og det er jo det, der flere gange er blevet sagt - at der dels er en forskel i opfattelsen med hensyn til, hvordan man betragter en hædersgave, og dels en diskussion om, hvorvidt anerkendelsen af disse menneskers arbejde skal udmøntes i kroner og øre, og hvor stort det beløb lige præcis skal være anno 1997.
Men at tale om, at den skal reguleres på lige fod med lønninger, mener jeg simpelt hen er at sammenligne to helt forskellige størrelser.
Arne Melchior (CD), 1997-11-06:
Jeg kan kun forstå ministeren sådan, at lønninger og pensioner altså skal reguleres, men hæderen devalueres.
Jeg siger velbekomme!
Men det kan ikke være det sidste ord i denne sag.
Og med hensyn til, hvilket beløb der er det rigtige, har forslagsstillerne jo ikke fundet på et eller andet tilfældigt beløb, et fantasibeløb.
Vi har bare sagt, at det skal have
samme købsværdi, som da loven i sin tid blev vedtaget, og det er jo altså, som der står i forslagets bemærkninger, udregnet til 10 pct. af en faglært arbejders løn. Jeg vil endda hævde, at de 12.000 kr., som vi foreslår i dag, er mindre end 10 pct. af en faglært arbejders løn, men altså noget, der ligner den værdi, som det havde dengang.
Det er da ikke så svært at forstå, og det er jo ikke bare noget tilfældigt, vi slynger ud; det har en soleklar begrundelse, og jeg tror bestemt, at alle 20 ministre, eller hvor mange ministre vi nu har, udmærket kan forstå det.
Og jeg håber stadig på regeringen.
Bjørn Elmquist (RV), 1997-11-06:
På Det Radikale Venstres vegne kan jeg henholde mig til det, vi sagde, da vi sidst havde dette forslag til behandling, og i øvrigt også til det, socialministeren sagde for lidt siden.
Det dækker os faktisk ind.
Arne Melchior (CD), 1997-11-06:
CD kan tilslutte sig den afvisning, som indenrigsministeren gav forslaget, og de begrundelser, han gav.
Og jeg kan også fuldt tilslutte mig hr. Søren Søndergaards grundige og velgennemtænkte ordførertale.
Ordet velgennemtænkt kan man så sandelig ikke anvende på det her forslag.
Det er sjusk, det er tarveligt, det er menneskeforagtende.
Jeg har så lovet ikke at tage ordet ved en eventuel anden og tredje behandling.
Men vores afvisning har to sider, dels ligger der en hån over for medmennesker af anden oprindelse - men det er jo ikke nogen overraskelse fra forslagsstillernes side - som vi altså fuldstændigt vender os imod med afsky og foragt, og dels har det også lidt at gøre med vor holdning til begrebet folkeafstemning i almindelighed.
Det lyder
åh så demokratisk med folkeafstemninger
Derfor tror vi ikke på selve folkeafstemningsinstituttet.
Det viser sig da også, at Schweiz er det eneste europæiske land, der jævnlig gør brug
af denne institution
Der deltager mellem 15 og 35 pct. af borgerne.
Så kan man sætte spørgsmålstegn ved, hvor demokratisk det nu er.
Det er f.eks. derfor, at Schweiz ikke er medlem af FN.
Og hele den gennemgående schweiziske holdning til mange ting er reaktionær, fordi de er afhængige af nogle folkeafstemninger, hvor man altså skal ud og lefle for de ringeste instinkter hos hinanden.
Så vi afviser med drøn.
Jeg ser, der står noget i bemærkningerne om, at forslagsstillerne er villige til at diskutere en række ting i udvalget.
Jeg tillader mig at spå, at det bliver der ikke meget anledning til.
Bodil Thrane (V), 1997-11-06:
Det beslutningsforslag fra Enhedslisten, som vi skal tage stilling til i dag, er for os at se ikke særlig tillidvækkende for det kommunale selvstyre.
Selv om der på et par enkelte punkter er positive elementer, skinner det alligevel tydeligt igennem, at Enhedslisten ikke har megen tiltro til den måde, de danske kommuner styres på.
Det har vi i Venstre, og derfor kan vi ikke støtte forslaget, men alligevel: Det første punkt drejer sig om at anvende offentlighedsloven i selskaber, hvor kommuner er involveret.
Forslaget kan vi godt have en vis sympati for, for det er jo borgernes skattekroner, der anvendes i selskaberne.
Derfor kunne man måske overveje på en eller anden måde at lade offentlighedsloven gælde her.
Men allerede ved det andet punkt kan vi ikke følge med længere.
Enhedslisten vil have indført en demokratisk formålsparagraf, der skal sikre almindelige mennesker bedre muligheder for indflydelse.
Vi mener, som styrelsesloven er i dag, at det valg, der hvert fjerde år træffes af og blandt borgerne, også kaldet almindelige mennesker, rummer så mange elementer af uddelegering, brugergrupper, rammebevillinger, kompetenceplaner osv., at det ikke blot vil være unødvendigt, men i visse tilfælde direkte skadeligt, hvis ansvaret for det samlede kommunale styre og budget fjernes fra de folkevalgte politikere.
Det tredje punkt: Venstre kan heller ikke støtte tanken om nyvalg til en kommunalbestyrelse, som det også er sagt fra talerstolen i dag.
Det er udmærket, at man kan klage og få en sag behandlet, men det vil ikke være særlig befordrende, hvis tilsynsrådet kan komme og blande sig i alting.
Forslaget om, at kommunalbestyrelserne har pligt til at offentliggøre modtagelse af gaver, er virkelig et bureaukrati, der vil noget.
Hovedparten af Danmarks kommunalbestyrelsesmedlemmer har en lille beskeden post, og de få, der har mere, kender sikkert deres egne forpligtelser.
Overskrides grænsen, skal hammeren naturligvis falde, og vigtigst af alt ved vi, at vælgernes dom falder hvert fjerde år, når eller hvis grænsen overskrides. Punkt fems direkte opfordring til de offentligt ansatte om at blande sig i den offentlige debat, kan vi heller ikke støtte.
Der er jo i stor udstrækning ytringsfrihed for de offentligt ansatte, men tavshedspligt og loyalitet bør fortsat være stærke elementer i de offentligt ansattes arbejdssituation. Punkt seks: Vi er også direkte imod at lovfæste medhjælp til kommunalbestyrelser.
Jo mere vi lader tingene sagsbehandle, jo mindre folkestyre bliver der tilbage, og jeg synes, det strider lidt imod forslagets punkt to, hvor man gerne vil give almindelige mennesker mere magt.
Alt det, der er omtalt i punkt syv, bør overlades til den enkelte kommunalbestyrelse.
Det er jo dog sådan, at protokoller osv. skal forelægges, så enhver kan se, hvad der er vedtaget, og heri kan man også se oppositionens budgetforslag.
Det sidste punkt - otte - synes jeg måske godt man kunne dyrke lidt for at finde en bedre mulighed for disse andre lister, men det er ikke nok til at få Venstre til at stemme for forslaget.
Så jeg vil gerne på Venstres vegne afvise Enhedslistens beslutningsforslag.