Peter Duetoft (CD), 1998-01-27:
Der er ikke nogen grund til at skjule, at det her er en skidt sag, men jeg synes nu, jeg har lyst til her i debatten at minde om, at det jo altid er let at klare hele historien, når den er overstået.
Bagklogskab er det altid godt at have, man bliver altid klogere af det, og man kan jo altid styre verden.
Jeg føler, at meget i den argumentation, der har været både i debatten i dag og ikke mindst i Politisk-Økonomisk Udvalg forleden dag, er gået på, hvad man ville have gjort, hvis man vidste alt det, som man nu ved i dag, og det er altså ikke særlig konstruktivt.
Det er klart, at der har været en lang række kommunikationssvigt, men det er vel også klart, at der ikke har været nogen ulovlige beslutninger.
Der har været ting i systemet, der kiksede.
Det er vel også meget rart at huske sin børnelærdom.
Jeg kan huske, at man engang sagde: Hvis du er i tvivl om det, du siger, så prøv at sige det modsatte og hør, hvordan det lyder, og hvis det nu lyder rigtig slemt, så hold fast ved det, du mente fra starten.
Prøv engang det på et par af de situationer, der har været meget debatteret i de sidste uger.
Vi ved eksempelvis, at Nationalbankens melding om, at man ikke kunne lide aktiebyttet, ikke nåede frem.
Man har skudt sig hen til, at det nok var sådan i Færøgruppen, at repræsentanten dér fra Nationalbanken enten ikke havde sagt det klart nok, eller at de, der skulle høre det pågældende budskab, ikke havde hørt godt nok efter.
Det er da en nonsensdiskussion at begynde at gå ind i, at man tror, at man kan finde en afklaring på det, eller på statsministerens berømmelige morgenmøde i Oslo.
Hvorfor ser man fuldstændig væk fra, at der faktisk dengang var andre væsentlige politiske emner i forholdet
mellem Færøerne og Danmark end lige nøjagtig banksagen?
Det er let at se i dag, at statsministeren burde have snakket bank, og han burde ikke have snakket andet.
Men det er altså igen med historiens bagklogskab, at vi er i den situation.
Eller hvad med finansministerens knortekæp, da han begyndte at banke den grønlandske regering på plads?
Jamen her virker barndomslærdommen effektivt.
Tænk nu, hvis finansministeren ikke havde gjort det og det var gået galt.
Så kender jeg godt debatten her i Folketingssalen, om ikke i dag så for et år siden eller for to år siden.
Så havde det været en uansvarlig finansminister, en dansk regering, der blæste på ulykkerne i rigsfællesskabet, og hvad ved jeg.
Det gør han jo en gang imellem, og det hører vi så alle sammen på, og det er også i orden.
Så siger vi lidt hårdt tilbage, og så bliver vi gode venner igen.
Men så sker der altså det, at han faktisk vælger at stå fast på nogle ting, og så er det også galt.
Det, jeg mener med det, er, at man glemmer at se, at der var et tidspres, der var et voldsomt økonomisk pres, og der var altså en situation, hvor Færøerne var ved at gå op i limningen.
Her er det meget let at sige en tirsdag aften i Folketinget fem år efter, at det skulle have været meget anderledes.
Flere har sagt i dag, at Færøerne selv har skabt de økonomiske problemer, der danner baggrund for alt det her, og det er selvfølgelig også rigtigt.
Det skal man vel ikke stå hernede og være overdommer på.
Det er vel noget, som de færøske vælgere skal klare med de færøske politikere, men det var altså situationen.
Men for mig er der også et andet spørgsmål i forbindelse
med forholdene på Færøerne, der undrer.
Kritikken mod statsministeren lyder, at statsministeren ikke i Oslo fortalte den færøske regering, at der var noget galt med bankerne.
Ærligt og redeligt, skulle de ikke vide det selv?
Hvordan kan man fremstille det, som om færingerne ikke vidste, hvordan økonomien var på Færøerne, og hvordan kan man fremstille det, som om man på Færøerne ikke vidste, at der var økonomiske problemer i de færøske banker?
Det måtte de da vide; om end ikke andet havde de da bestyrelsesmedlemmer, der var færinger, og som måtte vide, hvad der foregik.
Så kommer man og siger: Jamen det var ikke lige det, de skulle have at vide.
De skulle have at vide, at brevet fra Den Danske Bank var kommet.
Og jeg er lige ved at sige
: Hvad så?
det, der var grundlaget for beslutningen, det, der skulle med i overvejelserne, var naturligvis, at de færøske banker stod dårligt økonomisk, og det gjorde de, hvad enten det brev var der, eller det ikke var der, og derfor måtte de da vide det, når de gik ind i disse beslutninger.
Jeg holder meget af Færøerne.
Jeg holder måske endnu mere af dem om to måneder, når Finansudvalget har været deroppe, hvis ikke vi bliver smidt hjem igen efter det, jeg nu står og siger her.
Men selv om jeg holder af Færøerne, må jeg altså sige, at jeg synes, det er for dårligt, hvis man hele tiden tror, at de ikke skal have et ansvar for, hvad der sker i deres eget land, og en viden om, hvad der foregår i deres eget land. Alt i alt er det altså forkert at kaste sig ud i bagklogskab eller rende rundt og sige, at man kunne også have prioriteret anderledes, og man kunne alt muligt andet.
Det er CD's opfattelse i denne sag, at vi må konstatere, at der har været en lang række kommunikationssvigt, vi må konstatere, at situationen på Færøerne var kaotisk, og vi må konstatere, at regeringen traf nogle beslutninger på et mangelfuldt grundlag.
Den gjorde det ikke bevidst, men i dag kan vi igen med bagklogskaben se, at den gjorde det, og lad os så se at komme videre. Jeg må sige, at vi kunne gøre mange gode ting.
Hvorfor lader man ikke et par uvildige eksperter kigge rapporten igennem og konstatere, hvor kommunikationssvigtene har været, en kommunikationsekspert og en administrationsekspert, der kigger det igennem og ud fra den nuværende rapport siger, at det er dér, det kiksede, det er dér, det kiksede, og det er dér, det har kikset? Når vi så har det materiale, er vi i stand til at træffe beslutninger om, hvordan vi skal søge at hindre det for fremtiden, og give nogle bud på, hvordan systemet kan skrues sammen, og så endelig, naturligvis, tage forhandlingen med Færøerne, hvad enten det skal være om en ændret profil i gældsafviklingen, eller det skal være et nedslag i gælden.
Vi er nu nok mest tilhængere af det første.
Lad os gøre det, for så bliver denne debat nemlig pludselig konstruktiv, så bliver det ikke bare det her æh, bæh, du gjorde også den fejl, og du spiste ikke morgenmad med den rigtige, eller du skulle hellere have spist frokost, eller hvad det nu var, vi også har hørt bud på igennem nogle debatter.
Det pindehuggeri, der har været i løbet af de sidste uger og også i dag, selv om jeg må indrømme, at debatten i dag har været mindre slem, end jeg havde frygtet, er jo ikke noget, der er et folketingsanliggende.
Jeg mindes min tid som domsmand i Østre Landsret.
Jeg synes faktisk, at en del af debatten i dag mere virker som et retsmøde med vidneafhøringer dernede, end det virker som en politisk debat i det danske parlament.
Der er ingen herinde, der skal tro, at det her er en folkelig sag.
Der er ingen, der skal tro, at det eftermæle, som den debat, der har været de sidste 14 dage, giver, er en stor jubel og en kæmpe tillidserklæring til danske politikere.
Jeg tror, at det, der er sket i debatten i de sidste uger, har været med til at skade vores omdømme, og jeg tror også på, at det har været med til at skade rigsfællesskabet.
Vi er enige i, at der skal moderniseres i rigsfællesskabet, men vi har nogle ting, der skal rettes op, og vi har i alt fald også nogle ting i relation til Færøerne, der skal rettes ind. Men det gør man altså i en konstruktiv atmosfære og ikke i en æh, bæh, buh, du er også dum-atmosfære, og det føler vi lidt er det, der er sket i denne sag.
Det er så svært, fordi der er så mange ting, der griber ind i hinanden, uden at det giver et klart ansvar for noget som helst at blive ved med at diskutere, hvem der skulle have gjort anderledes hvornår.
Lad os nu prøve at koncentrere os om at sørge for, at det ikke kan ske igen, og lad os så komme videre med noget, der er endnu vigtigere, nemlig at styre Danmark.