Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-02-24:
Jeg vil gerne starte med at sige tak for debatten.
Man kan vel i et vist omfang sige, at det har været en genopførelse af debatten fra valgkampen, og man kan jo ikke undgå at blive imponeret over den ildhu og det engagement, ja, næsten slagsmål, der stadig kan præge debatten om emner, som på det nærmeste har været endevendt i de 3 ugers kampagne op til folketingsvalget.
Det var jo 3 uger med en debat om stort og småt, og nu er debatten så fortsat her i dag, som om intet er hændt: kritik af regeringens udlændingepolitik, kritik af skattepolitikken, kritik af ulandspolitikken, kritik af miljøpolitikken, skolepolitikken, beskæftigelsespolitikken.
Vi har ligesom hørt det hele før.
Men nu har vælgerne talt, og jeg tror ærlig talt, at vælgerne forventer, at vi nu samarbejder.
Men vel, det har vel været sådan en efterklang af 3 ugers valgkamp, vi har hørt i dag, men mon ikke det nu kunne betale sig at kigge lidt fremad?
Lad mig starte med et par kommentarer til de bemærkninger, der kom fra vore kolleger fra Færøerne og Grønland.
Jeg tror, at det var hr. Høgni Hoydal, som savnede, at den tråd, den linje, der gik igennem regeringsprogrammet, også havde fundet vej til spørgsmålet om modernisering af rigsfællesskabet.
Jeg vil nu gerne sige, at allerede fra det første øjeblik, hvor jeg overtog posten som statsminister, forsøgte jeg faktisk at sætte nogle nye mål for udviklingen af rigsfællesskabet.
Det fører for mig til den meget klare politiske konklusion, at det er det færøske folk, der selv bestemmer Færøernes fremtid, og at det er det grønlandske folk, der selv bestemmer Grønlands fremtid.
Det er mit og regeringens klare udgangspunkt.
Men jeg har samtidig det udgangspunkt, at i en moderne verden tror jeg faktisk, at det er en stor fordel at være fælles om nogle ting, at hjælpe hinanden, at samarbejde.
Det er faktisk det, vi ser i verden omkring os.
Der går udviklingen i retning af, at man slår kræfterne sammen for i fællesskab at løse ting, som det enkelte land føler at det ikke selv kan klare.
Det fører frem til, at mit udgangspunkt så også er, at jeg meget gerne vil fortsætte et rigsfællesskab i solidaritet, i fællesskab og i samarbejde mellem tre ligeværdige partnere.
Så jeg har sådan set begge udgangspunkter.
Det er Færøerne selv, og det er Grønland selv, der bestemmer egen fremtid.
Men fra vores side er der lagt op til, at hvis man ønsker det fra færøsk side, og hvis man ønsker det fra Grønlands side, vil vi gerne vedstå os fællesskabet.
Den danske regering forhandler med de ansvarlige politiske ledelser på Færøerne og i Grønland, og det betyder, at vi i øjeblikket forhandler med Færøernes landsstyre om en overtagelseslov, og det er, som hr. Anfinn Kallsberg var inde på, i virkeligheden en proces, der betyder, at den videre selvstyreproces er et færøsk anliggende.
I forhold til Grønland er vi så blevet enige med landsstyret om at nedsætte en danskgrønlandsk selvstyrekommission.
Det er altså den proces, der er sat i gang, og som hviler på fælles beslutninger fra grønlandsk og færøsk side.
Selvfølgelig vil jeg understrege det samme, som jeg egentlig tror at også hr. Anfinn Kallsberg, hr. Høgni Hoydal og hr. LarsEmil Johansen gjorde, at øget selvstyre selvfølgelig må ledsages af, at man også selv er i stand til at påtage sig et større økonomisk ansvar.
Alt andet er jo teori.
Det tror jeg er understreget meget stærkt fra færøsk side både fra hr. Anfinn Kallsbergs side og hr. Høgni Hoydals side.
Jeg vil gerne sige, at når hr. Lars-Emil Johansen bruger det udtryk, at grundloven og rigsfællesskabet spærrer for Grønlands og Færøernes frihed, er der ikke noget, der er mere forkert.
Jeg vil gerne gøre fuldstændig klart, at det er Grønland selv og det er Færøerne selv, der bestemmer egen fremtid.
Vi har ikke noget ønske om at holde på nogen, der ikke ønsker at være sammen med os.
Men vi er selvfølgelig bare nødt til at sige, at hvis man ønsker mere selvstyre, må man selvfølgelig også være i stand til at påtage sig mere økonomisk ansvar.
Så enkelt er det.
Så det er skyggeboksning, når hr. Høgni Hoydal og hr. Lars-Emil Johansen fremstiller det, som om det er her, at der er en modstand.
Det er der ikke.
Man løber simpelt hen en åben dør ind.
Det er på Færøerne, og det er i Grønland, at man selv må finde ud af, hvor langt man vil gå.
Så jeg synes, at hr. Høgni Hoydal og hr. Lars-Emil Johansen mere skal tage slagsmålet derhjemme end her i Folketingssalen, for det er ikke her, der er nogen modstand.
Så synes jeg i øvrigt, at midt imellem alle de knubbede ord, der har lydt i dag, som sådan har været en efterklang fra valgkampen, fremtræder der her ved debattens slutning én stor og meget positiv ting, som kan samle – uden at jeg har hørt alle tilkendegive det, så vil jeg næsten tro det – i hvert fald i ånden hele Folketinget, nemlig spørgsmålet om en kræfthandlingsplan.
Fru Pia Kjærsgaard var inde på formuleringerne i regeringsgrundlaget om den kommende kræfthandlingsplan, og Dansk Folkeparti har jo fremsat et forslag til vedtagelse om kræfthandlingsplanen.
Al den opmærksomhed er vi utrolig glade for fra regeringens side, for vi er fuldstændig enige i at prioritere kræftbehandlingen yderligere i de kommende år.
Det er jo også det, der fremgår af finanslovaftalen for 2005 og af formuleringerne i regeringsgrundlaget.
Der er allerede sket en væsentlig forbedring af kræftbehandlingen.
Der behandles flere personer, og antallet af strålebehandlinger er forøget markant.
Men regeringen er enig i, at der er behov for en væsentlig styrket indsats.
Regeringen og Dansk Folkeparti afsatte i forårspakken ekstra midler til kræftforskning, og i finanslovaftalen for 2005 blev det fulgt op med 420 mio. kr. til investeringer og bedre kapacitetsudnyttelse på kræftområdet.
Derfor er det også med stor glæde, at jeg kan meddele, at regeringen kan støtte det forslag til vedtagelse, som Dansk Folkeparti har fremsat, for det er nøjagtig den måde, som vi gerne vil gribe det an på, hvor vi allerede nu i vores økonomiske planlægning og i den politiske prioritering vil forberede, at der skal afsættes økonomiske ressourcer til at følge op på kræfthandlingsplanen, som vi jo i forvejen har indgået aftale om.
Jeg ved selvfølgelig ikke, hvor mange af Folketingets medlemmer, der kan stemme for vedtagelsen, men jeg vil egentlig udtrykke et håb om, at alle kan stemme for den, fordi det, der står her er så rigtigt.
Bliver det tilfældet, må man jo sige, at det er en fantastisk flot og positiv start på en ny valgperiode, at måske et helt Folketing – jeg tager måske forskud på glæderne, men jeg tror alligevel, at det gælder for et meget bredt flertal – kan stå bag en vedtagelse om at afsætte ressourcer til en væsentlig styrkelse og forbedring af indsatsen med kræftbehandling i Danmark.
Det synes jeg ærlig talt lover godt.
Derfor vil jeg heller ikke spolere den gode stemning ved at gå i detaljer med kommentarer til en række af de ting, der i øvrigt er sagt under debatten, for jeg synes, at det risikerer at forlænge debatten ud over, hvad der er bæredygtigt, og meget af det har vi i øvrigt hørt før i valgkampen.
Og ærlig talt synes jeg ikke, at der kan føjes så forfærdelig meget nyt til.
Jeg synes altså, at når nu vælgerne har talt og afgjort, hvem det er, der skal have ansvaret for regeringsførelsen i den valgperiode, vi nu har taget hul på, og vi har lagt op til, at vi vil invitere alle Folketingets partier til et samarbejde, skulle vi så ikke i stedet for at fortsætte skænderierne fra valgkampen, forenes om at løfte den store opgave, det er at ruste Danmark stærkere til at klare den stadig skrappere konkurrence fra de billigere lande østpå?
Vi har sat nogle ambitiøse mål op, som jeg egentlig har lyttet mig til at der er bred enighed om i dag, nemlig at gøre Danmark til et førende vidensamfund, at gøre Danmark til et førende iværksættersamfund, at skabe uddannelser i verdensklasse, at udvikle Danmark til at være verdens mest konkurrencedygtige økonomi.
Det tror jeg egentlig at der er bred enighed om.
Så har der lydt en masse knubbede ord om midlerne, og dem kan der så muligvis være uenighed om, men der vil jeg da gerne sige, at vi fra regeringens side er åbne og lydhøre.
Er der nogen, der har gode ideer, er vi meget, meget parate til at inddrage dem i de videre overvejelser om, hvordan vi får rustet Danmark bedre til at klare en skærpet international konkurrence.
For det er den overhovedet vigtigste opgave, at vi bliver bedre i Danmark til at skabe nye job til erstatning for dem, der bliver nedlagt eller flytter ud.
Derfor er der brug for en massiv investering i fremtiden, og det synes jeg ærlig talt er en stor opgave af national betydning, som vi i fællesskab burde påtage os at løfte.
Så vel, vi har i dag haft lidt efterklang af valgkamp, men jeg vil appellere til, at vi nu løfter debatten op og ser fremad og i fællesskab prøver at finde de midler, der skal til for at opfylde disse ambitiøse mål, som jeg egentlig tror at der kan være bred enighed om.