Brian Mikkelsen (KF), 1999-03-16:
Som Venstres ordfører var inde på, så flugter denne debat jo noget den foregående debat.
Derfor vil jeg på Det Konservative Folkepartis vegne tale om vores principper for tildeling af midler, og hvorfor vi egentlig vil gå ind i sådan en diskussion.
Det betyder også, at man skal være opmærksom på, at der skal være en vis ydmyghed, og der skal være en vis varsomhed, når man bruger statens midler til investering i kunst for udøvende skabende kunstnere.
Vi synes ikke, det er forkert, at man kommer med nogle krav.
Vi synes, det er for jomfrueligt at tro på, at man ikke fra politisk side kan sige, hvad man vil med kulturpolitikken.
Her er proportionerne jo selvfølgelig også væsentlige - nu diskuterer vi jo og har på foranledning af historierne i Ekstra Bladet og Dansk Folkepartis og Enhedslistens forespørgsel specielt diskuteret billedkunstnerne - og eksempelvis havde Statens Kunstfond sidste år et budget på 69,6 mio. kr. - 69,6 mio. kr. - som skal tilfredsstille hele det store område, som de nu engang skal servicerer, men vi har lige indgået en aftale på filmens område, som hvert år giver filmen mere end dobbelt så meget.
Så på den måde er det jo altså vigtigt at have proportionerne med. Vi vil, når man nu diskuterer de her ting, fremme et alsidigt og mangfoldigt kulturliv.
Og her er det vigtigt, at man accepterer, at der er nogle råd, nogle udvalg, som sidder og er med til at dirigere de her penge; at man ikke forventer, at politikerne skal gå ind og bestemme, hvad pengene helt specielt skal bruges til; at man er opmærksom på, når der gives alle de her penge ud, at man så også værner om vores kulturarv og de kulturbærende institutioner; at der samtidig åbnes op for, at der bevilges penge til fornyelse og eksperimenter; at man får styrket de skabende og udøvende kunstnere; at der bliver etableret nogle valgmuligheder for borgerne, når man går ind på de her områder - altså at der er noget valgfrihed - og så ikke mindst, at man sikrer kulturlivet størst mulig politisk uafhængighed.
Hvor meget skal man gå ind i en diskussion om, hvad man helt eksplicit skal bruge pengene til?
Her er den konservative holdning, at det ikke er sort-hvidt.
Det er et spørgsmål om både-og.
Det vil sige, at man godt kan forlange, at det politiske system så at sige kigger systemet over skulderen, så man er helt sikker på, at pengene bliver brugt på en fornuftig måde, men at man også accepterer og tilkendegiver, at der er nogle udvalg, råd og kommissioner, som fordeler de her penge.
Og her er det selvfølgelig vigtigt, at vi hele tiden kigger på, hvordan man kan forbedre vilkårene for f.eks. de skabende kunstnere. Vi er medforslagsstiller til det forslag, som jeg kom til at åbne op for allerede under den foregående debat
, så derfor kan vi selvfølgelig også støtte det under denne her debat.
Vi synes for øvrigt, at alle fire pinde er fornuftige pinde, som jeg er sikker på vil være med til at åbne op for en debat, og det er jo nok så vigtigt.
Vi er da interesseret i, at man får diskuteret de her ting, at museerne, institutionerne får fortalt, hvad de vil, hvilken en indkøbspolitik de har, og hvad de køber, så man kan diskutere det, så man får delagtiggjort det og får en levende debat med helt almindelige mennesker, hr. og fru Hansen, som hr. Poul Nødgaard taler så meget om.
Og så er jeg sikker på, at når man får den debat, vil der også være et massivt flertal for, at der selvfølgelig investeres i fremtiden, at der investeres i et fornuftigt kulturliv.
Vi kan altså støtte det forslag til vedtagelse, som hr. Søren Hansen har fremsat, og glæder os meget til den debat, der kommer her næste tirsdag, for det er utrolig vigtigt, at også politikerne signalerer, hvad de vil på det her område.