runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jeppe Kofod (S), 1999-01-21:
Jeg må sige til hr. Søren Kolstrup, at som det også helt klart fremgår af lovforslaget, står der jo selvfølgelig, at man har et retskrav på at blive optaget til gymnasiet,
medmindre den pågældende lærer eller vejleder finder det fuldstændig urealistisk.
Som jeg også nævnte før, mener jeg, at det er fornuftigt, at man har den nødbremse, fordi ellers kan man gøre nogle elever en bjørnetjeneste.
Men jeg mener også, at denne mulighed faktisk kun vil blive brugt i meget, meget, meget begrænset omfang, fordi mange elever, forældre og lærere udmærket er klar over, hvad den unge skal fortsætte med efter folkeskolen.
Sådan er det jo i dag, så jeg er altså ikke enig i, at der er et problem her.
Anders Mølgaard (V), 1999-01-21:
Hvis søgning til en uddannelse er den centrale succesparameter, er det indiskutabelt, at gymnasiet har oplevet en tordnende succes i de sidste årtier.
Som bekendt frekventerer over halvdelen af hver ungdomsårgang en af de fire gymnasiale uddannelser.
For Venstre er det en selvstændig kvalitet, at vi i Danmark tilbyder de unge reelt forskellige gymnasiale retninger med hver deres profil og kultur.
For Venstre er enhedsgymnasiet et skrækscenario, som vi vil bekæmpe.
Men i kølvandet på denne voldsomme tilgang specielt til det almene gymnasium
stilles der nu skarpt på kvaliteten af en studentereksamen.
I de sidste 3-4 år har dette tema været i næsten konstant søgelys.
Gang på gang har vi oplevet gymnasieelever, gymnasielærere, som har advaret om kvalitetsfald, og at nogle af de unge gymnasieelever ville have været bedre tjent med at have valgt en mindre boglig ungdomsuddannelse.
Der er også god grund til at notere sig, at en række gymnasier faktisk har set sig nødsaget til at tilbyde decideret specialundervisning allerede ved starten af 1. g for at afhjælpe huller i selv den mest basale faglige ballast.
I dette lys virker det mildest talt bemærkelsesværdigt, at vi her i dag skal behandle et lovforslag om afskaffelse af egnethedserklæring.
Det er en ret barok reaktion og konklusion på relativt entydige signaler fra gymnasieverdenen.
Med dette lovforslag vil regeringen faktisk åbne ladeporten på vid gab til gymnasiet.
Vi frygter i Venstre, at dette signal fra regeringen vil skabe falske forventninger hos mange unge, og det vil betyde måske større frafald og måske også fortsat kvalitetsfald i gymnasiet.
Også de personlige og samfundsmæssige omkostninger ved en sådan udvikling kan blive yderst uheldig. På denne baggrund vil vi i Venstre afvise lovforslaget.
Aage Frandsen (SF), 1999-01-21:
Ligesom en karakter med et tal, et sekstal eller et nital,
ikke siger alverden, så siger begrebet egnet, måske egnet eller slet ikke egnet heller ikke alverden.
Det bliver den pågældende, der får et tal eller en karakteristik i form af ordene egnet eller ikke egnet, ikke ret meget klogere af.
Derfor er det dér med en grundig vejledning
naturligvis langt bedre, for på samme måde som ved en skriftlig evaluering kan man sige: Det dér kan du, det dér kan du knap så godt, det dér kan du arbejde med, det dér er noget, som du specielt skal sætte ind på, dér har du din styrkeside, det kan du arbejde videre med, du kan blive vældig god til det og det. Sådan kan man skrive i en evaluering, og det kan man også indbygge i vejledningen.
Vi forestiller os, at vejledningen skal ske i samtaler lærer og elev imellem, og at man så bliver enige om, hvordan det er.
På den måde bliver eleven jo klar over, om eleven både efter egen opfattelse og også efter vejlederens opfattelse er egnet eller kun måske egnet.
Jeg tror såmænd ikke, at denne ændring vil betyde alverden, men derfor synes jeg alligevel, det er fornuftigt at lave ændringen, for det er mere fornuftigt at have en beskrivelse, en evaluering, en vejledning, hvor man siger noget om, hvad vedkommende skal.
Derfor er det også fornuftigt, at man bruger noget tid på vejledning i folkeskolen, og at man bruger mere tid.
Det gør man selvfølgelig specielt i 9. klasse, hvor eleven skal vælge, eller i 10. klasse, hvis eleven ikke har valgt før.
Man kan også gøre det lidt i 8. klasse, men vi er betænkelige ved, at der ligesom er ansats til, at man skal vejlede meget tidligt, men det kan man selvfølgelig gøre på mange forskellige måder.
Man kan jo vejlede meget lidt, og man kan snakke om tingene, uden at det er nogen belastning, men for os er det vigtigt, at børn i 6. og 7. klasse altså primært er børn, som udvikler sig, og de skal ikke tænke på, at der kommer en hel masse ting, når de skal afslutte 9. og 10. klasse.
Så vi er altså for dette lovforslag, og vi er også for det alternativ til begrebet egnethed, der foreligger.
Vi vil altså godt advare imod, at man går for langt ind i vejledende situationer i 6. klasse og måske endda ligefrem før, men grundige vejledningssamtaler i 9., til dels i 8. og jeg vil sige i 10. klasse er vigtige.
Birthe Skaarup (DF), 1999-01-21:
Dansk Folkeparti har altid været af den opfattelse, at vi for at undgå spild af både menneskelige og økonomiske ressourcer skulle sørge for, at vejledningen på ungdomsuddannelsesområdet blev udbygget og styrket, således at de unge fik bedre kendskab til indholdet af og kravene til deres ønskeuddannelse.
Når de unge er færdige med deres grundskole, er det vigtigt, at de får valgt sig ind på det rette uddannelsesforløb - så langt kan vi nok alle sammen være enige - og det opnår man efter vor opfattelse ikke kun med en egnethedserklæring, man må også i højere grad gøre en effektiv og en målrettet vejledningsindsats som støtte for den enkelte elev. Jeg vil godt påpege her, at Dansk Folkepartis mening om egnethedserklæring er lidt ambivalent, idet vi synes, at det helt rigtige ville være en optagelsesprøve til gymnasiet for den enkelte elev. Efter vor opfattelse skal der være uddannelser for både de bogligt stærke og for de mere praktisk indstillede unge i vores uddannelsessystem.
Man kan være nervøs for, at man ved afskaffelse af egnethedserklæringer skaber en fri adgang til gymnasiet, selv om det heldigvis præciseres i bemærkningerne til lovforslaget, at det ikke er det, der menes. Vi ved udmærket, at der med forslaget stadig væk er mulighed for at indstille eleven til en optagelsesprøve, hvis man finder, at elevens valg er urealistisk, og at man er i en situation, hvor man tydeligt kan se, at hverken eleven eller forældrene har taget den personlige uddannelsesplan, som forslaget lægger op til, med den tilhørende vejledning tilstrækkelig alvorlig.
Vi synes sådan set også, det er udmærket med den der vejledning, men også, at det er kommet med i lovforslagt, at forældrene bliver draget ind i det.
Vi ville faktisk gerne i Dansk Folkeparti betragte det her lovforslag som en opstramning af den enkelte elevs valg ved den her målrettede vejledning.
Som sagt er vi af den formening, at vi har store betænkeligheder ved det her forslag.
Som jeg har sagt før, ville optagelsesprøver være det mest optimale for os, men at der er en opstramning med hensyn til vejledning vil jeg gerne endnu en gang sige, at vi er positivt indstillet over for.
Vi synes dog, at man godt kunne have ventet med at fremsætte selve forslaget, indtil den nye vejledningsmodel var beskrevet mere detaljeret.
Susanne Clemensen (CD), 1999-01-21:
Socialdemokratiets ordfører startede med at sige, at med den styrkede vejledningsindsats vil det sjældent komme til den situation, hvor nogen uden at have evnerne alligevel bliver optaget på gymnasiet.
Det fremgår jo også af bemærkningerne til lovforslaget, at afskaffelsen af egnethedserklæringen ikke betyder, at der bliver helt fri adgang til gymnasiet, fordi der vil være nogle særlige tilfælde, hvor man kan indstille, at en elev alligevel ikke skal i gymnasiet.
Derfor må jeg indrømme, at den fleksibilitet, der bliver lagt op til her i lovforslaget, har vi jo faktisk allerede i det nuværende system med egnethedserklæringen, for
selv om man bliver erklæret »måske egnet« eller »ikkeegnet«, er det sådan mange steder, at eleverne kommer til en optagelsesprøve, en samtale osv., og det er faktisk ret få, der bliver afvist i den sidste ende.
Vi er enige i, at det er godt med en styrket vejledningsindsats i folkeskolen, og det har vi jo selv været med til at diskutere nu her på baggrund af, at vi overvejer at ændre 10. klasse og at lave om på vejledningsindsatsen i den forbindelse.
Men jeg synes, at man tager skridtet for hurtigt, når man siger, at loven skal træde i kraft med hensyn til optagelse på gymnasiale uddannelser 1. januar år 2001, når de ændringer om den styrkede vejledningsindsats, som vi planlægger igangsat, først får virkning, så vidt jeg kan huske, fra den 1. august 2000.
Jeg synes simpelt hen, man alt for hurtigt vil afskaffe egnethedserklæringen.
Jeg vil ikke afvise, at vi på et tidspunkt kommer derhen, hvor man kan sige, at vi ligesom har fået bevis for, at en styrket vejledningsindsats betyder, at vi ikke har behov for egnethedserklæringerne, og at det så på et senere tidspunkt bliver muligt at afskaffe egnethedserklæringen.
Det siger jeg også, fordi jeg alligevel har en vis skepsis over for denne her styrkede vejledningsindsats.
Vi synes jo alle sammen, det er godt, den skal styrkes osv., men der var jo en undersøgelse her for nylig af erhvervsvejlederne i folkeskolen, der viste, at der er meget stor forskel på, hvor meget tid kommunerne afsætter til erhvervsvejledningen, og alene det indikerer måske, at der vil være nogle skoler og nogle kommuner, der ikke er så langt fremme i vejledningsindsatsen.
Søren Kolstrup (EL), 1999-01-21:
Men netop fordi hr. Jeppe Kofod har en sådan betragtning, håber jeg også, at hr. Jeppe Kofod kan forklare, hvorfor der ikke længere tales om afskaffelse af egnethedsvurderingen, men om afskaffelse af egnethedserklæringen.
Hvorfor?
Hvad er det egentlig udtryk for, at den præcisering finder sted?
Hvad er det, der gemmer sig bag ved dér, og hvorfor?
Det andet moment er: Hvordan vil hr. Jeppe Kofod undgå, at disse handlingsplaner, uddannelsesplaner, som laves for den enkelte, ikke resulterer i en skudsmålsbog, som jeg går ud fra, at hr. Jeppe Kofod ikke ønsker, men som f.eks. i hvert fald en af parterne, gymnasieskolen, har givet udtryk for, at de frygtede
Jeg håber, vi kan få en diskussion om disse to forhold.
Søren Kolstrup (EL), 1999-01-21:
Jeg forstår godt fru Elisabeth Arnolds bemærkning.
Det er jo rigtigt nok.
Vi befinder os ikke før højkonjunkturtiden i 1958, og det var den, fru Elisabeth Arnold talte om.
Dertil kommer en principiel, måske politisk forskel, som jeg egentlig ikke troede vi havde, og det er, at hvis vi vil, at unge har et retskrav på en ungdomsuddannelse, og vi vil sikre, at den unge får lejlighed til at udvikle alle facetter af sig selv, også dem, han ikke har lært derhjemme, er det så ikke netop korrekt, at det er farligt at indbygge et fremtidsperspektiv for tidligt?
Er det så ikke også ud fra ungdomspsykologien korrekt, at en ung skal ret til at udfolde sig frit?
Elisabeth Arnold (RV), 1999-01-21:
Uanset højkonjunktur eller lavkonjunktur, vil jeg sige til hr. Søren Kolstrup, er biologien immervæk nogenlunde konstant over tiden.
Tom Behnke (FP), 1999-01-21:
Af hensyn til historieskrivningen skal jeg sige, at min korte bemærkning måske var noget firkantet formuleret.
Den gik mere på det principielle i optagelsesprøver.
Lad mig så sige, at forskellen på, hvordan det er i dag, og hvordan det skal være efter forslaget her, kunne man jo stille noget firkantet op og så sige, at man jo egentlig går fra en positiv accept til en negativ accept.
Hvor det i dag forudsættes, at man har fået et blåt stempel for at komme videre, vil det fremover være således, i hvert fald efter forslaget, at alle kan gå videre, medmindre grundskolen siger, at der lige skal være en optagelsesprøve, hvor man får testet færdighederne, inden man får lov til at komme videre i gymnasiet.
Så groft sagt sagt kan man altså sige, at man går fra en positiv accept til en negativ accept.
Forslaget her handler jo om meget, meget mere.
Der bliver jo indført et retskrav på, at man kan komme i gymnasiet, og i Fremskridtspartiet mener vi ikke, at det er nogen god idé, at der sådan er en automatisk adgang til at komme videre i gymnasiet.
Hvad har formålet så været?
Så er det dog bedre i tide at få at vide, at det ikke er nogen god idé, og så prøve noget andet.
Skulle det så vise sig i løbet af et par år, at man får tilegnet sig de færdigheder, der gør, at man kan gå i gymnasiet, er der jo ikke noget til hinder for, at man siden hen kan gøre det.
Derudover er der så hele spørgsmålet om kvaliteten i den gymnasiale uddannelse, for alt andet lige vil det jo være således, at de mindre egnede, som sidder i klasserne, vil kræve større opmærksomhed fra lærerens side, og dermed vil niveauet i klassen alt andet lige også afspejle det.
Jeg er enig med de ordførere, der har sagt, at vi skal ikke gøre det sådan, at vi med al magt lokker så mange som muligt til at gå i gymnasiet, bare fordi det i sig selv skulle være godt, for det er det jo ikke nødvendigvis.
Vi er alle forskellige.
Der er nogle, der er egnede til det, og nogle, der ikke er egnede til det.
Der er nogle, der er bedre egnede til en boglig uddannelse, og der er nogle, der er bedre egnede til en håndværksmæssig uddannelse.
Sådan er det, og sådan skal det også være. Det ville dog være noget af et trist samfund, hvis vi alle sammen var egnede til at gå i gymnasiet og vi alle sammen gik i gymnasiet og vi alle sammen fik en akademisk uddannelse.
Hvor ville samfundet så havne henne?
Heldigvis er vi forskellige, og den forskellighed skal man selvfølgelig også holde fast i.
Men for at konkludere på alt dette er det min vurdering, at forslaget vil medføre en ganske spændende debat i udvalget, for jeg kan jo se, at flertallet kan afhænge af ganske få mandater.
Der er ingen tvivl om, at vi også i Fremskridtspartiet vil være med til meget nøje at vurdere forslaget, men jeg kan nok allerede nu løfte sløret for, at vores indstilling på forhånd er relativt negativ over for de konsekvenser, som forslaget kan få.
Tove Videbæk (KRF), 1999-01-21:
Kristeligt Folkeparti er enig med ministeren i, at alle unge så vidt muligt skal begynde en ungdomsuddannelse efter grundskolen, og i den forbindelse ser vi positivt på forslaget, der lægger op til en bedre og mere systematiseret vejledning i folkeskolen af den enkelte elev til erstatning af egnethedserklæringen.
Vi forudsætter, at ministeren udstikker klare retningslinjer for denne vejledning.
Vi er dog tøvende over for afskaffelse af egnethedserklæringen.
Før jul havde jeg et møde med GLO, altså Gymnasieelevernes Landsorganisation, som er høringsberettigede, men desværre ikke har sendt høringssvar.
De unge ledere af GLO udtalte frygt for, at denne egnethedserklæring forsvandt.
De frygtede, at der ville komme flere i gymnasiet, som ikke ville være i stand til at få det optimale udbytte af undervisningen, og de sagde, at 20 pct. af eleverne i gymnasierne må benævnes som tunge.
De trækker niveauet nedad, og de burde have været i gang med en anden ungdomsuddannelse.
I Politiken i dag står der netop, at 21 pct. af den samlede studenterårgang fra 1984 aldrig har fået en videregående uddannelse.
Måske er der en sammenhæng mellem disse tal.
Det er for Kristeligt Folkeparti vigtigt at sikre, at såvel de bogligt stærke som de mere praktisk indstillede unge mennesker får mulighed for at få såvel deres evner som deres behov imødekommet i ungdomsuddannelsen; men det må ikke sænke de gymnasiale krav og niveauet dér.
Vi vil overveje vores stilling til forslaget under udvalgsarbejdet.
Margrethe Vestager (RV), 1999-01-21:
Jeg er utrolig glad for den venlige modtagelse, som forslaget har fået, for jeg synes, det sender et rigtigt signal til de unge, som føler sig fremmede over for uddannelsessystemet, og som føler, at der måske ikke rigtig har været plads til dem.
Egu'en er jo et tilbud til dem, som skal gives særlige muligheder for at gennemføre en uddannelse, og jeg synes, at den evaluering, der er gennemført, viser, at der er en målgruppe netop for den her uddannelse.
At det måske ikke i mængde er en stor succes, synes jeg ikke skal overskygge det faktum, at det i indhold er en stor succes.
Jeg synes også, at man skal holde egu'en ude fra Den Fri Ungdomsuddannelse, som har andre målgrupper, og som er under evaluering i øjeblikket.
Den Fri Ungdomsuddannelse er jo ligesom egu'en kendetegnet ved at være meget fleksibel og tilrettelagt efter de individuelle forhold, sådan at man kan sikre, at stadig flere får en ungdomsuddannelse.
Jeg synes også, at drøftelsen i dag er udtryk for, at mange ønsker at sikre, at vores uddannelsessystem er et uddannelsessystem for alle og ikke kun for de fleste.
Dér tror jeg, det er vigtigt, at vi ser i øjnene, at der skal tages særlige hensyn, og at rummelighed og sammenhæng er nogle af de helt afgørende parametre for, at vi kan nå vores mål.
Jeg tror ikke, at det er det absolutte niveau for de ydelser, man modtager under uddannelse, som er afgørende for, om man gennemfører denne uddannelse eller ej, desværre, kan man sige, for så kunne vi jo få langt flere til at gennemføre ved at sætte ydelserne op.
Det er i lige så høj grad uddannelsens indhold, måden, den tilrettelægges på, ens egne forudsætninger og den baggrund man kommer fra, som er afgørende.
Det er det, vi kan se i noget af den forskning, som kommer til udtryk i initiativet »Uddannelse til alle«. Sidst vil vi naturligvis meget gerne under udvalgsarbejdet være med til at udrede reglerne for de studerende, om elevernes sundhed og sikkerhed under deres uddannelse, men jeg tror ikke, at det er her, man grundlæggende skal give sig i kast med det felt.
Det er jo sådan, at de studerende er dækket af mange af de samme regler, som i øvrigt gælder for lønarbejdere.
Det vil jeg tro, at vi kan få en bredere drøftelse af, men jeg tror, det er for snævert at se det i relation til forslaget om egu'en.
Brian Mikkelsen (KF), 1999-01-21:
I udgangspunktet, altså at der her gives de unge, som ikke bor i de store uddannelsesbyer, mulighed for også at bo i de mindre bysamfund og i landdistrikterne, er det selvfølgelig et positivt lovforslag, også fordi det gør loven lidt mere fleksibel.
Vi var imod loven i 1996, fordi vi mente, at det var en forkert prioritering af de ressourcer, der blev til rådighed
for det her projekt
For det første syntes vi egentlig, at man hellere burde bruge pengene på at styrke uddannelsernes indhold, altså sørge for at hæve kvaliteten og gøre det mere attraktivt at tage en uddannelse.
For det andet syntes vi, det ville være mere relevant at give et fradrag, og det argumenterede vi ligesom Venstre meget for både i 1995 og i 1996, fordi det ville ramme bedre og mere relevant.
Det her er meget diffust, og de kriterier, der er, virker noget uoverskuelige for mange af de studerende.
Vi har dog valgt at sige, at vi stemmer blankt, for vi synes
Vi vil hellere have et decideret fradrag for de studerende.
Det vil gøre det mere enkelt og overskueligt.
Men vi erkender da, at det er en forbedring i forhold til det lovgrundlag, der er i dag.
Christine Antorini (SF), 1999-01-21:
Men ordningen har ikke været udformet helt smidigt nok, da rabatkort kun kan udstedes til lige præcis 1 måned.
Derfor har SF via Uddannelsesudvalget rejst det spørgsmål, om det kunne lade sig gøre at lave en mere fleksibel ordning, og det har været drøftet mellem forligsparterne, og den fremlagte model, som vi tager stilling til i dag, kan SF godt støtte.
Den betyder, at rabatten bliver beregnet på dagsbasis fremover.
Jeg er en anelse forundret over Venstres argumentation: at det skulle være særlig ondt at støtte den kollektive trafik, fordi det er vigtigere, at de studerende også belønnes, hvis de kører i bil til og fra et landdistrikt og et uddannelsessted.
Ud over at jeg principielt synes, det er udmærket at få udbygget den kollektive trafik, vil jeg gætte på, at de studerende nok er dem, der i mindst omfang har mulighed for at køre i bil frem og tilbage til deres studiested, for jeg vil tro, at de ikke har råd til det.
Og der er jo faktisk også en klar tendens til at flytte ind til byområderne, hvor der er kollektive transportforbindelser. Jeg synes nu, der er en anden gruppe unge, man burde tage og kigge på.
Det har altså ikke lige noget med det her lovforslag at gøre, men der er jo andre grupper af unge, der har langt til deres uddannelsessted, typisk unge inden for erhvervsuddannelserne, som virkeligheden også burde kunne få en type befordringsrabat, når de skal til og fra deres uddannelsessted.
Men det kan jo være det næste skridt, vi tager.
Birthe Skaarup (DF), 1999-01-21:
Lovforslaget om befordringsrabat til studerende var til behandling her i Folketinget den 18. december 1996, og da kunne vi ikke støtte forslaget.
Således ville man være ude over alle de eksisterende problemer.
Alle i Danmark fra en vis alder skal jo alligevel aflevere en selvangivelse til vores finansminister. Så alt andet lige synes vi, det her er en bureaukratisk lov, og derfor er det jo også anført, at de foreslåede ændringer ikke har særlig store administrative konsekvenser for det offentlige, men efter vores mening kunne det faktisk heller ikke blive værre.
Man lægger i forslaget op til mere fleksibilitet omkring de studerendes rabat, og man siger, at det vil betyde, at de studerende nu i højere grad kan tilrettelægge rabatperioden i overensstemmelse med deres faktiske behov, og det kan der sådan set godt være noget om, men det ville være nemmere at tilrettelægge, hvis det var lavet som et fradrag på selvangivelsen.
Og dermed ville alle betænkeligheder være ude af verden, for vi mener, at studerende også er lønmodtagere,
og derfor ville et fradrag som sagt være meget bedre.
Hvis det, som er på bordet i dag, hvis den ændring, der er lagt frem i dag, virkelig gjorde det mere ubureaukratisk, så havde vi stået med en fremstrakt hånd, men det gør det faktisk ikke.
Det er stadig væk bureaukratisk, og det vil for øvrigt også medføre en udgift på 0,5 mio. kr., og derfor må Dansk Folkeparti sige, at vi ikke umiddelbart kan støtte det her lovforslag.
Vi vil godt være med til at hjælpe de studerende, ligesom alle andre partier her i Tinget sikkert vil, men vi ønsker at hjælpe dem med en fradragsordning, som i hvert fald vil blive fri for store administrative omkostninger i forbindelse med ordningen.
Det tror vi stadig væk er løsningen, og det tror vi stadig væk vil være mest til gavn for de studerende.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-01-21:
I Danmark har vi efterhånden opbygget et decentralt uddannelsessystem, hvor videregående uddannelser er placeret ikke blot i de fire større byer, men også mange steder i områderne uden for de store byer.
Og det er på mange måder
en god idé, for det betyder, at der er byer, der får det friske pust, som det giver at få unge mennesker i byen, og det betyder, at der er gode uddannelsestilbud overalt i landet.
Det betyder også, at de tider er forbi, hvor studenter boede lige ved siden af universitetet og højst skulle kaste sig op på cyklen for at komme frem til deres studieplads.
I dag er det faktisk sådan, at det er ganske almindeligt, at en ung studerende i København får plads på Handelshøjskolens Slagelseafdeling, og så skal han altså tage toget frem og tilbage hver dag, eller også skal han flytte.
Derfor er det rimeligt, at man på en eller anden måde giver en kompensation til de studerende, der har meget langt til deres studiested. Af skattetekniske grunde kan man ikke indføre et normalt befordringsfradrag for studerende, for befordringsfradraget er betinget af, at man har en erhvervsindkomst, og fradraget skal tages fra de udgifter, der er nødvendige for erhvervelse af indkomsten.
Derfor kan fradragsordningen ikke anvendes, og vi synes derfor fra radikal side, at det trods alt er bedre at give en kompensation på denne måde, via abonnementsordningen, end at give den gennem et fradrag.
Så er der rene linjer, og så er det i overensstemmelse med de normale principper, vi har i skattelovgivningen.
Det Radikale Venstre opfatter dette forslag som en ren og skær smidiggørelse af en ordning, som vi i øvrigt finder rimelig, og derfor støtter vi naturligvis lovforslaget.