Martin Glerup (S), 1998-10-27:
Jeg vil gerne starte med at sige, at jeg mener, at verdens klimaproblemer er for alvorlige til at blive diskuteret på Lomborgniveau, og jeg mener, at det er en skam, hvis det er sådan, at hr. Frank Dalgaard vil lege Folketingets Lomborg.
Når det er sagt, så mener jeg, at vi på klimaområdet har et dårligt og et godt budskab.
Det dårlige er, at de 3 mest belastende drivhusgasser er stigende i atmosfæren og stadig stiger med det, der svarer til 1 pct. CO2 om året.
Det gode budskab er, at vi kan gøre noget ved det, og derfor drejer det sig nu om, at vi i Danmark og i de øvrige rige industrilande tager os sammen og i fælles flok gør en målrettet indsats.
Nu er det jo ikke sådan, som hr. Steen Gade siger, at der ikke er nogen gode energiplaner.
Her er nogle bindende mål, bindende indførelse af vedvarende energi med en stigning på 1 pct. om året, udfasning af fossile brændstoffer osv.
Så dér er vi godt på vej og behøver ikke at gå ind og lave det til en del af finansloven.
Hvis vi ser på det internationalt, så mener jeg, at der er gode pejlemærker for et nødvendigt fælles løft i både Rio- og Kyotoaftalerne.
Jeg mener også, at de mange ord, der er sagt, ikke har været sagt forgæves, for de har stille og umærkeligt rykket det internationale samfunds opinion hen imod en mere ansvarlig og målrettet indsats.
Det er rigtigt, som miljø- og energiministeren sagde, at vi som led i Energiudvalgets besøg i USA i sidste måned havde nogle drøftelser med ledende energifolk i Washington.
Vi fremhævede jo, at USA med 5 pct. af verdens befolkning, men med 25 pct. af CO2-udslippet, burde se at overvinde de hurdler og se at få givet Kyotoprotokollen det blå stempel i Kongressen.
Det er rigtigt, at vi er milevidt foran USA, men det gode ved den amerikanske holdning er, at der også dér er forståelse for to ting, nemlig at der skal ske en kraftig reduktion af drivhusgasserne, og at de rige, industrialiserede lande med det store CO2-udslip pr. indbygger skal gå i spidsen med reduktionen.
Hvilke midler, der så skal tages i brug for at nå det fælles mål, er der jo så delte meninger om, men det er kun få, der benægter, at atmosfærens stigende indhold af drivhusgasserne er en trussel mod klimabalancen og dermed mod vores fælles fremtid.
Det er særdeles vigtigt, at vi er opmærksomme på de signaler, og at Kyotoprotokollens bindende forpligtelser bliver styrket, når vi skal forhandle i Buenos Aires.
Hvordan konkretiserer vi brugen af det, der også har været diskuteret her i dag, nemlig fleksible mekanismer?
Hvordan finder vi nogle fælles spilleregler?
Hvordan undgår vi svindel og humbug og varm luft og tropisk luft, og hvad der nu ellers siges?
Hvordan får vi den handlingsplan skruet sammen, som internationalt set er så afgørende for, at vi kan klare de problemer, som vi står over for?
Socialdemokratiet finder, at Danmark har et godt udgangspunkt, og at vi kan bidrage med noget positivt, fordi vi viser i praksis, at vi kan og vil feje for egen dør, sideløbende med at vi gennem en progressiv energipolitik også fortsat vil være det hestehoved foran, som gør, at vi er i stand til at hjælpe andre, samtidig med at vi sælger avanceret vindkraft og energiteknologi til hele verden. Selv om klimaforbedringerne sker med små skridt, er vi på rette vej, og derfor er der grund til at trække det glade budskab frem igen: Der er ingen grund til frygte et klimasammenbrud, en dommedag på klimaområdet, hvis vi i fællesskab tager udfordringen op og virkelig tager os sammen og gør noget i praksis, og det mener jeg at denne dagsorden er et godt udgangspunkt for.