Pernille Sams (KF), 2000-01-11:
Der er mange elementer i de nærværende lovforslag, og nogle er ganske uproblematiske, andre er langt mere principielle og ikke helt ukomplicerede, og jeg vil forholde mig til dem enkeltvis.
En del af problemstillingerne er jo gengangere i de tre forslag.
Det er jo selvfølgelig også derfor, de behandles
sammen
Men de tekniske ting omkring de øvrige forslag, ændringerne i realkreditloven og fondsmæglerselskaberne, har vi ingen problemer med.
Først til spørgsmålet om Finanstilsynets rolle og den styrkelse af tilsynet, der lægges op til i disse lovforslag:
Ud fra en umiddelbar betragtning synes det måske nok naturligt og sikkert at udvide Finanstilsynets rolle.
Det er det politisk lette budskab, kan man sige, at formidle i medierne, og det er det politisk sikre at dække sig ind under, når der opstår en krise et eller andet sted i den finansielle sektor.
Jeg vil imidlertid advare imod tanken om at udvide Finanstilsynets magt og ansvar i al almindelighed, og det vil jeg gøre af flere årsager, bl.a. følgende tre, og nu er jeg ked af, hvis ministeren ikke lytter efter, for jeg synes faktisk, det er ret vigtige forslag, jeg kommer med her.
Men argumenterne for vores afstandtagen - nu er ministeren der igen, kan jeg se - er følgende tre: For det første giver det en falsk tryghed.
For det andet åbner det for en vis ansvarsfralæggelse i virksomhederne i hele den finansielle sektor, og for det tredje pålægger det Finanstilsynet en fuldstændig umulig opgave i praksis.
Bl.a. har de selv det fulde ansvar for at lede og drive virksomhederne og ansvaret for at behandle deres kunder og disses betroede midler på fuldt forsvarlig vis.
Man skal ikke kunne have følelsen af eller kunne sige, at når tilsynet ikke har haft indvendinger, så er en given disposition nok i orden, ligesom politikerne ikke, hver gang der er en krise, skal kunne skyde på Finanstilsynet og antyde, at det nok er det, der har svigtet.
Det er ikke Finanstilsynet, der skal lede vore pengeinstitutter.
Det er ikke Finanstilsynet, der skal have ansvaret for, at institutternes aktiviteter holder sig såvel inden for lovens rammer som inden for forsvarlig og klog ledelse af virksomhederne.
Hele dette ansvar skal ligge i det enkelte pengeinstitut, og det skal hver enkelt ledelse, direktion og bestyrelse være ansvarlig for. Alt andet vil give anledning til ansvarsforflygtigelse.
Derfor siger vi konservative ja til, at Finanstilsynet udøver sine nuværende tilsyns- og kontrolopgaver, som efter den sidste lovrevision på dette felt er ganske vidtgående allerede i dag, i nogle tilfælde vil jeg endda sige unødigt vidtgående, men o.k. for det.
Vi tilslutter os også, at holdingselskaber skal underlægges tilsvarende tilsyn som de finansielle datterselskaber, men vi går ikke ind for at udvide Finanstilsynets virkefelter.
De er rigeligt store i forvejen, og man skal ikke bilde sig ind, at det er sundt for nogen, at Finanstilsynet får en ren vorherrestatus.
Det er der ingen der kan leve op til i praksis, og det giver for mange muligheder for at forvente tilgivelse efterfølgende, fordi man har overladt ansvaret til Vor Herre.
For så vidt angår spørgsmålet om videregivelse af kundeoplysninger til moderselskabet, er der jo mange følelser i denne debat, og Folketingets nuværende debat her i dag har jo allerede også handlet meget om det.
Det har jo udløbere
til den generelle debat om samkøring af registre, som jeg også kan forstå af lovforslaget at man vil tage hensyn til, når den sag afklares. Generelt set kan der næsten ikke undgå at være potentielle interessekonflikter mellem en virksomheds og en kundes interesser, og det er den konflikt, man rammer direkte ned i med det her lovforslag.
Og dér vil jeg gerne sige utvetydigt, at vi holder med kunderne, både privatkunderne og de mange virksomheder, der er kunder i pengeinstitutterne. Lovforslaget kan ikke beskyldes for at være klart i afgrænsningen af, hvad det egentlig er for oplysninger, der må videregives, og hvad de præcis må bruges til.
Derfor er der mere end almindelig god grund til at få dette helt nøje præciseret.
Forbrugerrådet har f.eks. påpeget, at begrebet markedsføring i det her lovforslag er tillagt en helt anden betydning, end ordet normalt indeholder, f.eks. når det anvendes i markedsføringsloven.
Og såfremt det er korrekt, vil alene dette skisma jo være meget væsentligt at få afklaret, således at der i hvert fald ikke er tvivl om, hvad det er, der egentlig foreslås i lovforslaget.
Umiddelbart ser det ud til, at forslagets formuleringer
er for slappe til reelt at kunne sikre kunderne den valgfrihed og de adskillelser mellem koncernforbundne virksomheder, som ellers indirekte loves i bemærkningerne.
Og i det her spørgsmål mener vi, at regeringen bør spille med helt åbne kort.
Kunderne skal beskyttes effektivt, og den blanding, der her lægges op til, hvor man lover kunderne, at oplysningen i princippet er beskyttet, men hvor det så viser sig ikke at holde alligevel, er ganske utilfredsstillende.
Og vi mener egentlig heller ikke, at forslaget om kundernes samtykke er betryggende.
Vi mener absolut heller ikke, at et selskab i en finansiel koncern skal kunne bruge et andet af selskabernes oplysninger til direkte markedsføring og dermed salg af sine produkter, f.eks. over for mennesker, der er kunder andre steder i koncernen.
Så der er en lang række forbehold fra os over for hele det her spørgsmål, og jeg kan jo også lytte mig til, ligesom andre jo kan, at vi er enige om at have en lang række forbehold her.
Vi mener i hvert fald ikke, at lovforslaget har fundet den rigtige balance her. For så vidt angår Finansieringsinstituttet for Industri og Håndværks muligheder for at udbyde produkter, som er sammenlignelige med pengeinstitutternes, som nu udvides, er vi enige i, at det er helt i orden at udvide disse muligheder.
Spørgsmålet er i virkeligheden for os, om det er hensigtsmæssigt med den mellemvej, der her er foreslået.
Vi savner egentlig begrundelsen for, hvorfor skridtet ikke tages fuldt ud, således at FIH's grundlag kan blive det samme som andres.
Det bliver nu så tæt på, at det er svært at se, hvorfor der fortsat skal opretholdes et skel og et alternativt regelsæt specielt for dette institut.
Det sidste punkt, jeg vil komme ind på, er så spørgsmålet om, hvorvidt pengeinstitutter nu i fællesskab med en anden finansiel virksomhed skal kunne drive en helt anden form for virksomhed.
Der er mange aspekter i denne debat, og dér må jeg nok sige, at vi konservative er fuldstændig enige i Nationalbankens overordnede holdning, når Nationalbanken siger, at kreditinstitutter primært skal levere fremmedkapital.
Sådan opfatter vi også deres rolle.
Kreditinstitutters opgave og deres styrke er ikke at drive andre former for erhvervsvirksomhed.
Det er ikke det, de har erfaringer med, og ikke det, de er gode til.
Samtidig kan der meget nemt tænkes at kunne forekomme højst ubehagelige problemstillinger, hvis interesserne kan blandes for meget sammen.
Hvem kan f.eks. ikke forestille sig en sag, hvor et pengeinstitut, som har lånt mange penge ud til en virksomhed på et svagt tidspunkt i virksomhedens liv, tvinger denne virksomhed over på egne hænder og efterfølgende kører den videre i eget regi.
Det ville jo i så fald blive en mulig måde at opbygge enorme koncerner på, fordi sektoren i realiteten har den økonomiske magt over talrige virksomheder, og det ville skabe utilstedelige muligheder for at udnytte økonomiske afhængigheder.
Samtidig er det vel også et faktum, at der intet er, der tyder på, at pengeinstitutter er bedre til at drive virksomhed end andre.
Så jeg tror ikke på, at vore virksomheder hverken ville blive bedre ledet eller ville begå sig bedre i den internationale konkurrence ved, at den bestemmende indflydelse i flere produktionsvirksomheder blev overtaget af den finansielle sektor, snarere tværtimod.
Vi konservative kan ikke se, hvad der vindes ved det, men vi kan til gengæld se, at der vil kunne opstå nogle højst uheldige inhabilitetsproblemer, hvis en finansiel virksomhed ønsker at overtage en virksomhed, den har et engagement i.
Dér er det rigeligt, at den finansielle sektor kan eje virksomheder midlertidigt og have bestemmende indflydelse i virksomheder midlertidigt. Så alt i alt en begrænset positivitet fra os over for hele dette regelkompleks.
Vi håber til gengæld, at økonomiministeren er parat til at lytte til nogle af vores indvendinger, for det overordnede mål, nemlig at moderselskaber også skal omfattes af tilsynet, er vi enige i.
Der er bare kommet alt for meget andet med i lovforslagene, og derfor er vi kun begrænset positive, hvis man skal udtrykke det meget pænt, og på nogle af områderne er vi direkte negative.