Elisabeth Geday (RV), 2005-03-30:
Jeg synes, ministeren bliver ved med at understrege målene med lovforslaget, som vi sådan set er enige med ham i.
Som jeg også understregede i min ordførertale, er det godt at samle beskæftigelsesindsatsen uanset ydelseskarakteren, det er godt at adskille spørgsmålet om ydelser fra jobindsatsen, og det er godt at styrke den kommunale indsats over for netop de målgrupper.
Det er vi jo enige om.
Men jeg kunne godt tænke mig, hvis ministeren kunne bekræfte over for mig, at der altså også findes andre måder at nå målene og løse problemstillingerne på end lige præcis den struktur, som ministeren har lagt i lovforslaget.
Det er lige præcis den diskussion, vi gerne vil have med ministeren, altså om man skal vælge at samle det hele i rene B-centre som her eller, som Det Radikale Venstre tidligere har foreslået, lave en model med obligatorisk a-kasse-medlemskab.
Jeg vil bare gerne have, at ministeren bekræfter, at der er andre måder at nå de gode mål på end lige præcis den, ministeren har lagt op til i lovforslaget.
Det, jeg har lagt vægt på, er at finde én indgang, ét jobcenter, og her synes jeg, det er naturligt, når vi nu får en kommunalreform med store, økonomisk bæredygtige enheder – vi går fra 274 til under 100 kommuner – at lave et jobcenter i hver kommune for at bevare borgernærheden.
Men jeg vil gerne understrege, at det jo ikke er et kommunaliseret jobcenter, vi laver.
Som jeg redegjorde for, laver vi en sammenflytning af medarbejdere fra AF og de jobkonsulenter, der er i kommunen, i samme hus, så det er et helt nyt system, vi laver.
Men jeg skal da være den første til at indrømme, at det kan laves på mange andre måder.
Man kan flytte alle kontanthjælpsmodtagere, revalidender og andre kommunale grupper over i det statslige system, og man kan også, som vi lagde ud med, lave et enstrenget system i kommunerne.
Men nu er vi altså endt med at foreslå et system, hvor vi bevarer det kommunale og det statslige som to adskilte enheder, selv om de flytter sammen i samme hus.
De forsøg, der er blevet talt om i dag, og som vi har kørt rundtomkring, viser entydigt, at det giver en ny synergi, at de kommunale medarbejdere kommer sammen med de statslige medarbejdere, og at det er typen af de problemer, der skal løses, der er afgørende for, hvilke medarbejdere der skal gøre det.
Det er ikke et spørgsmål om, hvorvidt man er forsikret i en a-kasse eller ikke er forsikret i en a-kasse.
Jeg skal være den første til at indrømme, at det kan laves på mange forskellige måder.
Det kan laves enstrenget i staten eller enstrenget i kommunen, men vi har altså valgt et system med kommunalt forankrede jobcentre, hvor det statslige og det kommunale system flytter sammen, fordi vi kan se af de forsøg, der er gjort, at der er god synergi i det.
Man skal jo bruge sine korte bemærkninger med varsomhed, men jeg vil godt gribe fat i et andet område, nemlig spørgsmålet om parternes rolle.
Ministeren har i dag fået en kritisk rapport fra statsrevisorerne, som handler om forvaltningen af løntilskudsordningerne.
Jeg har bemærket, at ministeren i den sammenhæng har bedt AF-systemet om, at man fremover, hver gang en person skal i en virksomhed med løntilskud, skal have en underskrift fra den lokale tillidsmand, fra ledelsen på virksomheden og fra selve AFsystemet, før der overhovedet kan bevilges en løntilskudsordning – i parentes bemærket en ordning, som ministeren jo er meget glad for.
Jeg undrer mig over, hvordan ministeren kan forestille sig, at det vil fungere smidigt fremover, når arbejdsmarkedets parter, specielt arbejdstagersiden, har tilkendegivet, at de fremover primært vil se sig selv som interesseorganisationer og ikke som ansvarlige parter i indsatsen for at skaffe flere i beskæftigelse.
Hvilke tanker har ministeren gjort sig om konsekvenserne af, at parterne, både arbejdsgiversiden og lønmodtagersiden, vender tommelfingeren nedad for lovforslaget?
Jeg ser det som min opgave at sørge for, at vi får et system, der gælder for hele arbejdsmarkedet, og vi har oven i købet tilrettelagt det sådan, at arbejdsmarkedets parter med deres viden, deres ekspertise og deres muligheder for at forudse behov og problemer, nu får indflydelse på alle lediges forhold.
Jeg kan ikke se, at det kan være en meget stor gene for arbejdsmarkedets parter.
Det er da en kæmpechance, at de nu får mulighed for at præge indsatsen for alle ledige.
Specielt set i lyset af, at vi diskuterer, hvordan vi kan opfylde 2010målsætningen og sørge for, at der er tilstrækkelig mange mennesker til rådighed for arbejdsmarkedet, og i betragtning af, hvad parterne har ment om både den kommunale og den ikkekommunale indsats, kan jeg faktisk ikke forstå arbejdsmarkedets parters indstilling.
Det kan da ikke være rigtigt, at man kun interesserer sig for en lille gruppe, og så kan de andre få lov til at passe sig selv.