runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Margrethe Vestager (RV), 2003-01-24:
Jeg synes, ministeren talte længe.
Jeg synes desværre ikke, jeg blev væsentlig klogere. Nogle af argumenterne synes jeg er meget problematiske.
Ministeren siger, at man bliver nødt til at forholde sig til, hvordan hele 10 mia. kr. forvaltes, underforstået: Hele 10 mia. kr. kan sådan nogle demokratisk valgte mennesker ikke tage ansvar for. Denne her kreds på 179 glade amatører forvalter jo et eller andet sted omkring 400-500 mia. kr. om året. Kan vi forvente en konsekvens?
Er det et konsistent Venstresynspunkt, at store midler ikke kan forvaltes af demokratisk valgte forsamlinger?
For det har meget vidtgående konsekvenser, i hvert fald for vores planer for de næste 4-5 år.
Det andet er, at ministeren siger, det er vigtigt, at eksterne er med til at træffe beslutninger.
Det er de faktisk i dag.
Der er eksterne medlemmer i konsistorierne rundtomkring.
Der er meget stor forskel på at være med til at træffe beslutninger og så være udslagsgivende i forhold til at træffe beslutninger.
Det tror jeg Socialdemokratiet kan tale med om efter den debat, vi har haft i dag.
Det andet er, at jeg håber, at vi kan være fuldstændig på det rene med, at vi ikke behøver at skabe myter, som vi så kan henføre til denne nye og glade verden, som universiteterne vil indtræde i.
Der er lavet en meritredegørelse for mindre end 2 år siden, som viser, at meritproblemerne, sådan som de omtales i handel og vandel, er vildt overdrevne.
Jeg vil være meget, meget skuffet over, hvis de nye bestyrelser nu skal have æren for, at der faktisk er sket betydelige ændringer på det.
Det samme gælder frafaldet.
Det samme gælder den normerede studietid.
Det er et vi alene vide-samfund, der skabes.
Det er noget andet end vidensamfundet.
Helge Sander (V), 2003-01-24:
Hr. Morten Homann taler om de fejltalelser, der har været i debatten, og censur var et enkelt eksempel.
Det nævnte jeg også, og jeg sagde i debatten også det, der har været nævnt i pressen.
Men en af de væsentligste ting, jeg synes der har været her i dag, har været det med forskningsfriheden.
For der synes jeg, at man i debatten har skabt et problem, som jeg ikke ser er der.
Derfor synes jeg, at det måske var den største fejltagelse, og derfor har jeg i flere omgange over for flere ordførere brugt lige akkurat det eksempel.
Så vender hr. Morten Homann tilbage til Mikkel Kroghs indlæg i Information.
Når jeg citerer det, er det selvfølgelig, fordi jeg kunne genkende mange af de ting i kronikken, som jeg har mødt, og jeg erkender da, at det var et indlæg, som ikke er dækkende for alle indlæg, der har været.
Der har også været indlæg, der har været imod.
Det erkender jeg, men jeg ved også, at der er mange, der ikke har skrevet, som også er dækket af de synspunkter, som Mikkel Krogh kom frem med.
Til det med konsekvensen må jeg sige, at evalueringen er en af konsekvenserne.
På rundturen til universiteterne er jeg blevet beriget med, at der har været evaluering i mange år, men jeg kunne ikke få nogen eksempler på, hvor det havde fået konsekvens.
Det kan det jo nu ifølge den tekst, vi sidder med i dag.
Med hensyn til modellen med de to, en demokratisk leder og en ansat leder,
Det er nu ikke nogen rar omtale af Folketinget, men lad gå, når fru Margrethe Vestager selv er en af dem. Men det er jo rigtigt, at de eksterne i dag er med i bestyrelserne på universiteterne.
Det er jo ikke noget med vi alene vide.
Jeg har i mit svar forsøgt ganske tydeligt at tilkendegive, at der er store muligheder for, at det enkelte universitet kan udfolde sig, som man nu måtte ønske det.
Så går jeg til hr. Jesper Langballe.
Jeg vil gerne sige, at uanset hvad hr. Jesper Langballe måtte kalde det, så er det således - det står i loven, det står i bemærkningerne -
universiteterne vil blive styret, så langt tid jeg er minister, hvis lovforslaget får det udseende, som det har i dag.
Jesper Langballe (DF), 2003-01-24:
Det er jo helt tydeligt, at ministeren enten ikke kan eller ikke vil forstå, hvad det er, vi siger om forskningsfrihed.
Jeg tror ikke, vi kommer videre med det.
Men så kan man da godt forsøge en gang til og sige: Der er ikke tale om, at vi siger, at forskningsfriheden her er indskrænket med så og så mange procent.
Der er tale om, at når man tvinger en ekstern bestyrelse ind over et universitet, som skal lægge en forskningsstrategi, så er det i sig selv principielt uforeneligt med begrebet forskningsfrihed.
Så vil jeg gerne sige til ministerens redegørelse fra før for, hvad det var, der skete i september, at der lidt er en misforståelse.
Jeg har ikke bebrejdet nogen, at man fører forhandlinger for lukkede døre.
Det er nu engang den måde, man fører forhandlinger på.
Så er der det dér med, om man skulle være startet helt forfra i september, hvilket ministeren spørger om.
Det er egentlig ikke det, det kommer an på, men sagen er, at man på forhånd er startet i den helt forkerte ende.
Jeg indrømmer gerne, at vi har været med til at lave forlig på den måde i udlændingelovgivningen, f.eks. med regeringen, hvor man først har et forlig, og så bliver der lavet en lov bagefter.
Men kan ministeren ikke godt forstå, når jeg siger, at det er spørgsmålet, om det er hensigtsmæssigt i så stor, kompleks og videnstung en sag, at de universitetsfolk og andre relevante sagkyndige, der skal udtale sig, ikke forholder sig til en lovtekst, men til en ministerbil, der er kommet forbi, og så sprang der en mand ud og sagde: Hvad har I lyst til, hvad vil I gerne have?
Og så siger de en hel masse om det, og derefter er der ingen, der kan huske det mere.
Lene Jensen (S), 2003-01-24:
Jeg vil spørge ministeren om den konstaterede modstand, der er nogle steder i de miljøer, som jo rent faktisk skal udmønte den her aftale, når den engang bliver vedtaget.
Sådan som jeg opfatter det, er noget af den modstand baseret på misforståelser, noget af den er baseret på forskellige fortolkninger af, hvad teksterne betyder, og hvad det er for nogle intentioner, der er, og noget af det er ren og skær uenighed.
Men jeg kunne godt tænke mig at høre ministeren, om ikke han er enig med mig i, at selve implementeringsfasen betyder utrolig meget for, at den her lov bliver så god, som vi gerne vil have den skal være i praksis?
Og har ministeren i den forbindelse tænkt sig at tage nogle initiativer, som handler om at sikre de rette vilkår for implementering, det være sig dialog eller andet, på en mere systematisk måde, så implementeringen kan komme til at foregå på en måde, der gør, at vi kan få alt det gode ud af den lov, som gerne skulle komme?
Morten Homann (SF), 2003-01-24:
I Sovjetunionens kommunistiske partis centralkomité var der et begreb, som man ikke kendte til.
Det var begrebet uenighed.
Hvis man en sjælden gang stødte på begrebet uenighed, som ikke eksisterede, så kaldte man det for fejltagelser, og fejltagelser havde som regel ganske drastiske konsekvenser for dem, der tog fejl.
Nu påstår jeg ikke, at det vil gå så galt, men jeg vil godt hæfte mig ved, at der er begået en fejltagelse her i dag, som er erkendt, og den diskussion er ude.
Men at tage de diskussioner op, som handler om uenighed, og sige, at det er spørgsmål om fejltagelser, synes jeg ikke er klædeligt for debatten.
Jeg synes, at spørgsmålet om forskningsfrihed har været debatteret indgående, og det er klart, at der ligger en uenighed omkring det.
Så kan man have holdningen, at det er fint, og at det er godt, og at den skal indskrænkes på den måde, men det er altså et spørgsmål om uenighed.
Det er ikke et spørgsmål om fejltagelser.
Så kan jeg konstatere, at ministeren hellere vil have et splittet universitet med forskere, som ikke har tillid til deres ledere, end et system, hvor man har demokratiske valg og indflydelse, og hvor de demokratisk valgte forvalter midlerne.
Helge Sander (V), 2003-01-24:
Til fru Pernille Rosenkrantz-Theil ville jeg gerne sige, at teksten jo står lysende klar.
Når jeg udtrykte mig på den måde, at det ikke var direkte sammenligneligt, er det selvfølgelig, fordi forholdene i den nuværende universitetsreform og den nye ikke er direkte sammenlignelige.
Derfor er det selvfølgelig rigtigt, at de studerende, som alle andre på universiteterne, jo ikke kommer til at vælge deres egen rektor, som det er tilfældet i dag.
Det er helt klart.
Men det er jo bl.a. en af de ændringer, som hele reformen går ud på.
Man kan sige, at det jo er hele det elementære og meget grundlæggende for i hvert fald en af de ting, som vi er uenige om.
Så den vej rundt er det selvfølgelig rigtigt.
Men det, jeg sagde i mit indlæg, var, at jeg mener, at de studerende samlet set ikke står dårligere, og det mener jeg ikke de gør set i lyset af den nye opbygning, som vi får på universiteterne.
Så skal jeg sige til fru Lene Jensen, at jeg lægger utrolig meget vægt på selve implementeringsfasen, og det har vi også fra ministeriets side brugt en del kræfter på.
Det er bl.a. kommet til udtryk ved, at det jo er et forløb, der kommer til at strække sig over mere end 2 år.
Så alene i lyset af det synes jeg, vi kan understrege, at vi tager det alvorligt.
Men derudover er det jo således, at når man indgår et forlig, er det jo meget naturligt, at det, der videre skal ske, sker i samarbejde med de partier, som har bakket op om forslaget, og derfor vil det selvfølgelig også i den her situation ske i samarbejde med Kristeligt Folkeparti og Socialdemokratiet. Så jeg kan kun sige: Forløbet er jeg meget klar til at være åben over for, og jeg er også meget klar til, at det selvfølgelig skal ske, som jeg mener der er en god tradition for her i huset, når man vedtager en lov som det forslag, vi har til behandling i dag.
Til sidst til hr. Morten Homann
: Når man er politisk uenig, så synes jeg, at det er helt, helt reelt.
Deri er vi ganske enige.
Men det er ikke sådan, jeg hører det omkring forskningsfriheden.
Men så er der nogle stykker, som i starten af debatten fremførte synspunktet, at den er blevet indskrænket, det er lige før, at den næsten var forsvundet, men i hvert fald stærkt indskrænket, og det blev sagt flere gange.
Derfor har jeg spurgt, ikke for at søge uenighed, men for eventuelt at søge forbedringer, og det er måske det, der bedst kan foregå under udvalgsarbejdet.
Men jeg vil bare igen efterlyse et svar:
Hvor står det, at forskningsfriheden bliver indskrænket?
Margrethe Vestager (RV), 2003-01-24:
Først vil jeg sige, nu når ministeren misforstod mig, at amatører i min optik er et meget positivt begreb.
En amatør er en, som med glæde og entusiasme beskæftiger sig med noget, som man ikke har professionel baggrund for nødvendigvis at gøre, og derfor trækker man på andre, der kan bistå én med at lave et beslutningsgrundlag. Det er bl.a. derfor, vi har en dygtig administration, og vi kan stille spørgsmål til ministerierne og så fremdeles, ligesom universiteternes ledelse i dag har dygtige administratorer, direktører osv., som netop er professionelle udi økonomiforvaltning.
Men det, som er vores gebet, er et andet; det, som er ledelsens gebet på et universitet, er noget andet end at være økonomiforvaltning.
Det er at være ledelse på universitetet.
I den forstand er amatør et meget positivt ord.
Det er også forskel på DTU og på DPU, væsentlig forskel, ligesom der er forskel på alle universiteter
, fordi de har større eller mindre afvigelser via § 12 i den nuværende lov.
En ting undrer mig lidt, nemlig at jeg kan forstå på diverse bemærkninger, som er faldet undervejs i debatten, at mennesker, som er kritiske over for dette lovforslag, antages ikke at have læst det.
Nu antager jeg, at ministeren har læst lovforslaget, og derfor ville det være meget hensigtsmæssigt for udvalgsbehandlingen, hvis vi kan få en pegning på, hvad ministeren mener i forhold til MVU-problemet, i forhold til kompetencen i akademisk råd, i forhold til åbenheden af bestyrelsesarbejdet, i forhold til brugen af ministerbeføjelser, i forhold til optaget, i forhold til niveauangivelser og i forhold til, hvordan vi skal håndtere netop baggrunden og forholdet mellem bemærkninger og lovtekst.
Helge Sander (V), 2003-01-24:
Til fru Margrethe Vestager vil jeg sige, at hvis vi taler om en sportsklub, så er jeg meget enig i udlægningen af amatør, hvilket er identisk med glæde og entusiasme.
Men hvis vi taler om en universitetsledelse, så må jeg sige, at jeg foretrækker den professionelle version. Det er også korrekt, at der er forskel på DTU, DPU og det, vi sidder med i dag.
Men det ændrer jo ikke ved, at vi har lagt en overordnet ramme, hvor vi så derunder har givet en masse frihedsgrader, hvad jeg også forsøgte at sige både første og anden gang, hvor jeg kommenterede de muligheder, der er for, at de 12 universiteter kan udvikle sig vidt forskelligt.
Og så vil jeg gerne sige: Jeg har ikke på noget tidspunkt klandret nogen som helst for, at de ikke har læst på lovforslaget til i dag, på intet tidspunkt.
Så kom fru Margrethe Vestager med en række forhold, som vi vil kunne se på under udvalgsbehandlingen.
Det er jeg meget parat til, og der er selvfølgelig også nogle, hvor vi taler om sammenlignelige tekster, så det er måske det mest hensigtsmæssige. Dog har jeg lyst til lige at give en kommentar til det med de ministerbeføjelser, der er.
Der var nogle tal, som var fremme i et par artikler, om, at nu gik man i loven fra 17-18 paragraffer til 45 og en masse bekendtgørelser osv. Der skal vi lige huske, at det her altså er 1 lov, som er hentet fra 7 andre love.
Det er korrekt, at der er kommet ca. 15 på økonomiområdet.
Men det er alene sket i forlængelse af den måde, det normalt sker på, når man giver de økonomiske frihedsgrader, som vi nu giver til univesiteterne.
Så det er der altså ikke noget mystisk i.
I hvert fald har det hele tiden været intentionen, også som teksten er udlagt her i L 125, at vi skal give universiteterne størst mulig frihed.
Til hr. Jesper Langballe må jeg sige: Det er muligt, at jeg ikke har forstået det, og så er der nok mange, der ikke har forstået hr. Jesper Langballes budskab.
Men grundlæggende er det vel således, at jeg har tillid til en bestyrelse med eksternt flertal, og det modsatte er tilfældet for hr. Jesper Langballe.
Det er jo sådan meget forenklet.
Jeg ved ikke, om det er for forenklet.
Men det er i hvert fald meget enkelt udtrykt.
Og så til hr. Morten Homann ...
Formanden rejser sig, og det betyder, at hr. Morten Homann udestår.
Men jeg har altså et vældigt godt svar, som jeg vender tilbage med.
Morten Homann (SF), 2003-01-24:
Nu er der mange ordførerindlæg i løbet af sådan en dag, og debatten har også været lang, så jeg vil sige ministeren undskyld, hvis den passus i mit ordførerindlæg, som beskrev problemet omkring forskningsfriheden, er sluppet forbi.
Jeg vil bare lige gentage, at jeg ser to problemer for forskningsfriheden i det nærværende lovforslag.
For det første, at man får en bestyrelse med et eksternt flertal, hvorigennem man kan få andre interesser sat igennem i universitetets ledelse end de forskningsmæssige.
Det kan være forskellige private eller for den sags skyld offentlige interesser.
Et andet problem er den indskrænkning, der sker i § 17, stk. 2, af forskningsfrihedsbegrebet, hvor man specificerer, at forskerens fritid så at sige kun må bruges på forskning inden for universitetets strategiske forskningsområder og dermed altså ikke uden for universitetets strategiske forskningsområder.
Det er efter min bedste overbevisning en indskrænkning.
Jeg vil gerne møde den jurist, der er uenig med mig i det.
Så savnede jeg i ministerens tidligere besvarelse
et svar på mit spørgsmål.
Hvis man vil bekæmpe dårlig ledelse - det kan vi jo godt være enige om at vi gerne vil bekæmpe, altså at vi gerne vil sørge for at bekæmpe det, når der opstår nogle af de ubehagelige situationer, som jeg også kan høre at Mikkel Krogh har været udsat for - er det så nogen garanti, at man kører universitetet som en privat virksomhed med alle de kæmpestore omkostninger, det har?
Eller skal man nærmere gå ind og se på, hvordan man kan styrke og kvalificere den ledelse, som man har?
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-01-24:
Det tyder på, at der er uenighed mellem forligspartierne, og det er vel i virkeligheden også det mest naturlige, når man nu ser på sammensætningen.
Men det er jo sådan, at Socialdemokratiet åbent siger, at de ansatte og de studerende mister direkte indflydelse i forbindelse med det her lovforslag.
Fru Lene Jensen har været oppe og bekræfte, at der, hvor man stemmer, får man mindre indflydelse, og der, hvor man får lov til at ytre sine holdninger, får man måske lidt mere.
Det er ikke helt det samme, ministeren siger.
Så vil jeg gerne i samme omgang bede ministeren bekræfte, at de studerende mister indflydelse på institutniveau, at de studerende mister indflydelse i forhold til, at de ikke længere kan vælge deres egen rektor, og at de mister indflydelse, fordi studienævnets område indskrænkes.
Margrethe Vestager (RV), 2003-01-24:
Når vi kan synes lidt bekymrede, men vore indlæg ikke anerkendes som værende saglige politiske argumenter i en politisk debat og i stedet henvises til at være følelsesytringer, er det måske, fordi vi har lidt svært ved at vurdere, hvad det er, den flinke mand fra Herning har begået.
Nu har vi hørt tre forligspartier.
Det første forligsparti, Venstre, var blidt affærdigende: Nja, det er jo ikke, osv. og det bliver slet ikke så slemt, og der er mange presseskabte myter.
som synes, det er dejligt, for nu vil vi gå ind i vidensamfundet, og det vil blive skønt.
Og så hører vi det sidste forligsparti - nåh nej, der kommer selvfølgelig et til - sige, at det her er lige præcis det, man har ønsket sig: at ansætte ledere fra bunden til toppen.
Men om det vil give nogen stor forandring eller ej, kan man ikke rigtig sige noget om, for det vil både ligne, og det vil ikke ligne, osv.
Det er det, der gør det lidt svært for os at finde ud af, hvad det er, man gerne vil.
I hvert fald kan jeg høre, at fra forligspartiernes side kan man ikke udtrykke tillid til høringssvar eller til de bemærkninger, universiteterne har givet om, hvordan de gerne vil ledes.
Til gengæld går tilliden den anden vej, man har nemlig tillid til, at universiteterne vil finde det, forligspartierne får vedtaget, klogt, og at de vil følge landets lovgivning.
Det synes jeg også er klogt, men det afspejler altså ikke dialog, og det afspejler slet ikke tillid.
Hanne Severinsen (V), 2003-01-24:
Det begriber jeg simpelt hen ikke.
Jeg synes hr. Morten Homann skulle prøve at spekulere lidt på, om ikke vi lige skulle give det en chance.
Jeg ved ikke, hvor det låg skulle være.
Margrethe Vestager (RV), 2003-01-24:
Jeg er vældig ked af, at jeg behøver at vralte herop igen.
Men når ministeren nu vil misforstå det, når ministeren siger, at det trods alt er 10 mia. kr., det handler om, så antyder han, at det, han gerne vil have, er gode økonomiforvaltere.
Det, vi gerne vil have, er gode ledere.
Vi synes, at det enkelte universitet skulle gøres ansvarligt for at finde ud af, på hvilken måde man får de bedste ledere: Om det er en bestyrelsesmodel, en demokratimodel, eller hvad det nu måtte være.
Og det er i den forstand, skillelinjen mellem professionelle og amatører kommer ind.
For det væsentligste for en universitetsledelse er ikke, at den er professionel udi økonomiforvaltningen.
Det er, at den kan drive et universitet med den forskning, den samfundsmæssige betydning, den uafhængighed og som den søjle i et frit samfund, et universitet er, og ikke, at man er ekspert udi at forvalte de 10 mia. kr. ud fra et økonomisk synspunkt, men ud fra et vidensmæssigt og et uafhængigheds- og et forskningsmæssigt synspunkt.
Morten Homann (SF), 2003-01-24:
Jeg vil sige, at hvis der er noget, der kan begejstre mig, er det universiteterne
, hvis der er noget, der kan begejstre mig, er det at være ude på universiteterne, hvor man eksperimenterer med alle mulige nye former for forskning, nye former for uddannelse og nye former for samarbejde for at udvikle universiteterne.
Det foregår i rivende fart i dag, de studerende er begejstrede for det, og medarbejdere er begejstrede for det.
Problemet er, at det forslag, som ligger her, vil sætte en stopper for mange af de ting.
Det vil skabe mistillid, det vil skabe manglende legitimitet til ledelsen, og det vil altså sætte en stopper for mange af de positive ting, som er undervejs i den danske forskningsverden.
Det er ikke et spørgsmål om bekymring.
Det er et spørgsmål om at bevæge sig ud i den verden, det drejer sig om; bevæge sig ud blandt de forskere, vi er afhængige af laver forskning.
Det drejer sig om, at de føler sig tilpas på universiteterne og også føler, at de har medansvar og medindflydelse.
Men det er netop det medansvar og den medindflydelse, som forsvinder med dette lovforslag, og det er dét, som gør, at en fjerdedel af forskerne har skrevet under og aktivt erklæret deres modstand mod lovforslag.
Pia Christmas-Møller (KF), 2003-01-24:
Jeg respekterer fuldt ud, når en politisk modstander, fru Margrethe Vestager, vurderer, at regnebrættet falder sådan ud, at det er i partiets tjeneste, at man står uden for et forlig.
Men Det Radikale Venstre var jo med ved forhandlingsbordet ganske længe, og derfor ved Det Radikale Venstre også, at der rent faktisk blev lyttet, og at det rent faktisk indgik i drøftelserne, overvejelserne og forhandlingerne, hvad der blev sagt ved de mange møder ude
Hvad fru Margrethe Vestager ikke kan vide, er, at vi også på baggrund af høringssvarene har gennemført en række forandringer.
Op til 20 forandringer er gennemført på baggrund af høringssvarene, så der er blevet lyttet.
Det er jo ikke at være politisk leder og tage
politisk ansvar, og jeg vil godt sige, at vi har ret til at have vore politiske holdninger og synspunkter, og den ret vil vi kæmpe for.
Fru Margrethe Vestager gik ud af forhandlingerne med disse ord: Der var mange gode takter i det her.
Det er ikke lige det, vi hører i dag.
Jeg forstod klart Det Radikale Venstres brudflade: man ville have en omvendt § 12, og det var så det.
Men alt det øvrige, vi har hørt fra Det Radikale Venstre i dag, hørte vi ikke meget til under forhandlingerne, så jeg synes, man skal passe en lille smule på.
Med hensyn til hvilke forandringer vi ser for os i forbindelse med de ændringer, der her lægges op til: Vi ser en styrket ledelse på de enkelte universiteter, som er i stand til at matche de udfordringer, der allerede er, men som også kommer i de kommende år i kraft af den internationale konkurrence.
Det er en styrkelse af universiteterne.
Med hensyn til legitimiteten og de bekymrede forskere kan man jo komme med en usand påstand så mange gange, at hvis den ikke bliver modsagt, bliver den til sidst en sand kendsgerning, der bare ikke hviler på det virkelige liv. På samme måde kan man sprede en misstemning så mange gange, at alle andre, der egentlig ikke var i dårligt humør, pludselig bliver i dårligt humør, for tænk hvis, tænk hvis, tænk hvis.
Lad os diskutere de reelle uenigheder.
Margrethe Vestager (RV), 2003-01-24:
Jeg skal nok lade være med at fremture i det der med debatformen, men jeg synes, det er lidt ynkeligt, at fordi nogle synes, lovforslaget ikke er udtryk for den højeste visdom, så er man enten bekymret eller ubegejstret eller hvad det nu måtte være fra følelsesrepertoiret, som fru Pia Christmas-Møller finder anledning til at trække frem.
Det kunne godt bare anerkendes som politisk uenighed.
Det er i hvert fald det indtryk, man får, når man ser ministeriets notat om høringssvar på forslag til ny universitetslov.
Jeg anerkender fuldt ud åbenheden, der ligger i, at vi har sådan et notat.
Men at sige, at det er fantastisk, vil jeg nok sige er en ret storladen vurdering.