runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Troels Lund Poulsen (V), 2003-01-21:
Jeg har to spørgsmål til hr. Jeppe Kofod
: Er det ikke korrekt, at det efter loven om Center for Internationale Studier er sådan, at det er instituttets bestyrelse, der alene har det faglige ansvar for instituttets arbejde? Derudover vil jeg også gerne sige til hr. Jeppe Kofod, at der stadig væk mangler svar på det spørgsmål, vi har stillet om dobbeltbeslutningen: Hvorfor har Socialdemokratiet forladt den beslutning, man vedtog i 1979?
Søren Gade (V), 2003-01-21:
Nu må jeg sige, at det socialdemokratiske hykleri kender ingen grænser.
Vi skal høre, at den socialdemokratiske ordfører, hr. Jeppe Kofod, siger, at fodnotepolitikken i 1980'erne var udtryk for stærk bekymring for atomoprustning i Europa.
Jeg vil bare sige til hr. Jeppe Kofod, at det er åbenbart kun de allieredes og NATO's oprustning, der bekymrede Socialdemokraterne i 1980'erne, idet Anker Jørgensen den 6. februar 1983 til Jyllands-Posten svarede på et spørgsmål, om ikke det var bekymrende, at der var 345 SS-20 sovjetmissiler i Europa, men ingen NATO-missiler, at nej, det bekymrede ikke daværende oppositionsleder, hr. Anker Jørgensen.
Da fru Sonja Mikkelsen den 14. august 1983 blev spurgt om det samme, var fru Sonja Mikkelsen heller ikke specielt utryg ved de russiske SS-20 missiler i Europa. Så det var altså kun de allieredes oprustning og raketter, som bekymrede Socialdemokraterne på daværende tidspunkt, og det håber jeg også bliver inddraget i den kommende rapport.
Holger K. Nielsen (SF), 2003-01-21:
Ja, der kommer et spørgsmål.
Angreb med atomvåben mod den nordvestlige del af Vesttyskland som luftlandsættende på den danske og norske kyst var, hvad den polske folkehærs hemmelige planer gik ud på i tilfælde af tredje verdenskrig.
« Så vil jeg godt spørge hr. Jeppe Kofod: Er der ikke en fundamental forskel på, om der, om jeg så må sige, er tale om offensive planer om et overraskelsesangreb eller om militærstrategiske planer i tilfælde af, at de bliver angrebet af os? Det var jo, og det er igen et spørgsmål til hr. Jeppe Kofod, netop det, som var baggrunden for fredsbevægelsen, nemlig en erkendelse af, at oprustningen på begge sider kunne skabe den dynamik, den bombe i bogstaveligste forstand, som sprang, og at det derfor var vigtigt med nedrustning. Jeg vil godt høre hr. Jeppe Kofod: Var det ikke det, som i høj grad var baggrunden for, at man fra venstrefløjens og Socialdemokratiets side gik ind for afrustning?
Det blev slået stort op i pressen her i søndags.
Jyllands-Posten havde en kæmpe artikel om det, som om det var en kæmpe nyhed.
Det er det jo altså faktisk ikke.
Men det er rigtigt, at der er en polsk militærhistoriker, der har beskæftiget sig med det her for nylig.
Jeg står med den her.
Jeg vil godt læse de første linjer i den artikel op:
Jeppe Kofod (S), 2003-01-21:
Først til hr. Jesper Langballe om det forslag, der er fremsat til vedtagelse: Der er én interessant forskel, som man i hvert fald umiddelbart noterer, mellem det, andre partier har foreslået, og så det, som Dansk Folkeparti er med til, nemlig den manglende klageadgang.
Det vil sige, at i realiteten bliver det jo ikke sådan, at enhver forsker kan komme til.
Man kan jo ikke klage over, hvis man f.eks. ikke får adgang til arkiver.
Der står »størst muligt omfang af åbenhed« osv., men klageadgang er der ikke.
Det er bekymrende, at det vil Dansk Folkeparti ikke være med til.
Så må jeg sige til både hr. Kristian Jensen og hr. Jens Hald Madsen, at vi ser jo alle sammen frem til resultatet af en forhåbentlig objektiv, saglig og redelig undersøgelse af den kolde krigs tid.
Det kan godt være, der er nogle, måske fra Venstres side, der har en interesse i at begynde at tillægge alle mulige socialdemokrater forskellige motiver, men hvis man studerer historien lidt, så tror jeg, der er mange, der har været enige i, og det nævnte jeg også indledningsvis, og der var også nogle, der kvitterede for det efterfølgende, at er der nogen, der har bekæmpet stalinismen og kommunismen igennem tiden, så er det altså socialdemokrater, og er der nogen, der er gået ind for afrustning i verden, så er det også Socialdemokratiet.
Modsat Venstre har vi haft en holdning om, at man godt kunne gøre de to ting, at de to ting var forenelige og ikke uforenelige.
Jeg synes, at vi bl.a. af resultaterne af denne her undersøgelse må se, hvad det fører frem til, og så kan vi tage debatten efterfølgende.
Jeg synes egentlig, det bliver en debat på et underligt niveau, for jeg kunne godt stå her og fortælle, ligesom hr. Lars Løkke Rasmussens engagement i Afghanistan med Talebanregimet med kalasjnikov osv. er nævnt tidligere, men altså hvad skal det føre til?
Jeg synes, det er en lidt underlig måde at begynde at hive debattens niveau ned på.
Det, der er afgørende i denne her debat, som handler om de indre danske konflikter under den kolde krig, er: Hvor langt vil regeringen og Venstre gå for at sikre åbenhed og objektivitet i den forskning og afdækning, der sker af perioden?
Det mangler vi stadig væk svar på.
Jens Hald Madsen (V), 2003-01-21:
For det andet: Jo, der har været et valg om sikkerhedspolitikken i 1988, hvor man kunne se en hr. Svend Auken, som i den grad så med forfærdelse på oprustningen fra USA's side, men i stor naivitet glemte, at der var en fjende, som i den grad opbyggede et arsenal og i den grad havde planer om atomvåben mod Danmark, en naivitet ud over alle grænser.
Naiviteten blev ført videre, da hr. Mogens Lykketoft i 1989 og i 1990'erne forsvarede Sovjetunionen.
Det kan dokumenteres i en kronik, hvor han siger, at Sovjetunionen
ikke skal bryde sammen, fordi det kunne være en trussel mod den øvrige verden.
Vi har også beviser på, at hr. Mogens Lykketoft kom ud med, at de baltiske lande ikke skulle have deres egen selvstændighed, eller en Lasse Budtz, som begyndte at være begejstret for Brezjnev.
Hvor meget mere skal ordføreren for Socialdemokratiet have?
Den naivitet, der har været omkring atomfri zoner, som Socialdemokratiet demonstrerede i tidernes morgen, hvor det nu er dokumenteret, hvem den reelle fjende var, er mere end naivitet.
Det er også grænsende til et dobbeltspil, som jeg håber den undersøgelse kan bekræfte.
Kristian Jensen (V), 2003-01-21:
Men hr. Jeppe Kofod skal trods alt have den ros, at der nu bliver taget lidt afstand fra hele Socialdemokratiets forfejlede fodnotepolitik, men jeg kunne godt tænke mig at vide: Hvor dybt stikker den afstandtagen?
Stikker den også dybt nok til at tage afstand fra den nuværende partiformands horrible udtalelser om Nicaragua, de horrible udtalelser om et sambasocialistisk Cuba, hvor folk er blevet undertrykt, mens folketingsmedlem, den nuværende partiformand hr. Mogens Lykketoft, kom hjem og lykkelig udbredte sig om de her socialistiske lyksaligheder?
Stikker den nye linje så dybt, at man også er klar til at tage afstand fra de fejltagelser?
Troels Lund Poulsen (V), 2003-01-21:
Jeg vil starte med at sige til hr. Keld Albrechtsen i forbindelse med hr. Keld Albrechtsens spørgsmål om, hvorvidt jeg personlig anklager hr. Keld Albrechtsen for noget: Jeg anklager ikke dig personlig for noget.
Jeg anklager Enhedslisten for at føre en politik, hvor Enhedslisten sammen med et flertal - undskyld, det var VS - på det tidspunkt var meget aktiv i at føre en meget lidt konstruktiv politik for Danmark, som på daværende tidspunkt var NATO-medlem, og dér ønskede et flertal i Folketinget ikke at respektere de NATO-beslutninger, der blev truffet. I forhold til hr. Keld Albrechtsens spørgsmål om Reagan og Thatcher vil jeg sige til hr. Keld Albrechtsen, at Reagan og Thatcher var aktivt medvirkende til, at Sovjetunionen blev opløst.
Jeg er helt overbevist om, at Reagan og Thatcher gjorde en brav indsats for netop at sætte fokus på, at ondskabens imperium og Østblokken blev udsat for det pres, der gjorde, at Østblokken til sidst knækkede sammen og på den måde ikke havde mulighed for at overleve.
Til hr. Jeppe Kofod, der stillede et spørgsmål om Talebanregimet: Jeg er ikke vidende om, at der er Venstremedlemmer, der har været aktive i Taleban.
Jeg ved godt, hr. Jeppe Kofod, hvad du spørger ind til, nemlig at Venstres næstformand har været i Afghanistan, men jeg vil gerne understrege, at Venstre altid har og altid vil stå vagt om menneskerettighederne, altid vil tage stærk afstand fra de styreformer, hvor man knægter menneskerettighederne.
Derfor synes jeg også, det er vigtigt at sige til dig i den her anledning, at det var derfor, jeg i min indledning gjorde så meget ud af det smertelige faktum, det var, at Socialdemokratiet i forbindelse med den kolde krig skiftede politik.
Det er det, vi skal diskutere i dag, og det er det, som jeg har sat fokus på.
Jens Hald Madsen (V), 2003-01-21:
Jeg bliver nødt til at sige: Jeg synes, det er for tyndt.
Den socialdemokratiske ordfører spørger om dokumentation, så kommer man med dokumentation, og så er det lige pludselig ligegyldigt.
Det er fuldstændig ligegyldigt, hvad den nyvalgte partiformand har skrevet i 1989 og 1990 om, at Sovjetunionen skulle bevares, om at de baltiske lande ikke skulle have deres selvstændighed.
Det tankevækkende er: Tænk,
hvis det nu skulle have været Socialdemokratiets udenrigs- og sikkerhedspolitik på daværende tidspunkt, der skulle have afgjort skæbnen rundtomkring os.
Heldigvis var der andre, som vidste, at der var en fjende, og de brugte ikke deres tid på at ydmyge de allierede, som faktisk gjorde alt for at forsvare os.
Tænk, hvilken energi man har brugt i Socialdemokratiet på gang på gang at ydmyge USA, som forsøgte at forsvare Danmark, i stedet for at kigge på, hvad Sovjetunionen og Østblokken havde.
Jeg synes, det er utroligt.
Med hensyn til angrebsplaner stod der i angrebsplanen, at den tredje dag ville man udslette Danmark med atomvåben, og så er jeg sådan set ligeglad med, hvem der startede angrebet.
Det bekræfter kun én ting, nemlig at der var en virkelig fjende, som man ikke burde glemme.
Jeppe Kofod (S), 2003-01-21:
Først er det jo meget interessant at se, at Venstres ordfører ikke tager afstand fra, hvad tidligere Venstremedlemmer og nuværende ministre har deltaget i af aktiviteter sammen med Talebanregimet i Afghanistan.
Jeg synes, det er interessant, at man vil forsvare det, det er tankevækkende.
Så vil jeg bare erindre om lidt historisk viden.
Det, som skete i starten af 1980'erne, var jo, at en periode i 1970'erne, der var præget af optimisme og tro på, at man kunne overkomme den kolde krig på en fredelig måde og ikke ved et våbenkapløb, blev afbrudt af et nyt våbenkapløb i starten af 1980'erne - det var det, der var virkeligheden dengang - som mange var bekymrede over.
Det var det, som mange reagerede imod, fordi en periode, hvor man nu håbede på, at den kolde krig snart var overstået, pludselig blev afløst af det her våbenkapløb.
Og igen forstår jeg slet ikke, at Venstre siger her, jamen altså hvis der var et flertal i Folketinget, ikke bare i Socialdemokratiet, men i hele Folketinget, Det Radikale Venstre, Socialdemokratiet og så partierne videre, hvorfor tog man så ikke konsekvensen af det flertal, der var imod, og udskrev valg.
Det er en mærkelig ting, som vi ikke har fået svar på i dag, og det synes jeg egentlig stadig væk at Venstre skylder Folketinget et svar på i stedet for gang på gang alene at fremhæve sig selv som dem, der vandt den kolde krig.
Det synes jeg i virkeligheden er et forsimplet verdensbillede, som ikke bidrager til nogen nuanceret debat.
Jesper Langballe (DF), 2003-01-21:
Til fru Elisabeth Arnold, lige sagt med det samme, for at det ikke skal være usagt: Jeg gider simpelt hen ikke at deltage i den tekniske arkivlovsdebat, som fru Elisabeth Arnold fører på banen og fremturer med for at dreje sagen væk fra det, som den her debat tematisk handler om. Men jeg vil godt sige til hr. Villy Søvndal med hensyn til den dér karakteristiske venstrefløjsarrogance med, at den historiske viden er lidt tynd: Ja, jeg skal love for, at det er en meget velanbragt bemærkning fra hr. Villy Søvndal, som ved mindre end intet om alt mellem himmel og jord. Jeg vil godt opfriske hr. Villy Søvndals historiske hukommelse, hvis det kan lade sig gøre.
Ja, det er rigtigt, at SF plejede omgang med Østeuropa og med de mest finurlige folk i Østeuropa, især Ceausescu.
Ceausescu, hvis politiske støtter var hædersgæster på SF's landsmøde, og som hr. Gert Petersen besøgte i Bukarest, hvor jeg hørt rumænske flygtninge - kan jeg godt kalde dem, folk som boede i Rumænien på det tidspunkt, men som ikke kunne blive boende på grund af forfølgelse - fortælle, hvilket hæsligt indtryk det gjorde på befolkningen dernede at se Gert Petersen og Ceausescu arm i arm, en af de mest afskyelige diktatorer, som Østeuropa overhovedet har haft.
Jeg synes, hr. Villy Søvndal skulle begynde at opfriske sin tynde historiske hukommelse lidt.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-01-21:
Det ændringsforslag til arkivloven, som Dansk Folkeparti først stemte for og senere trak støtten tilbage til, og som derfor ikke er kommet til at præge den nye arkivlov, handlede jo netop om det, hele den frie forskning handler om, nemlig at man skal have adgang til materialet.
Ændringsforslaget handlede om, at hvis man ikke kunne få adgang til materialet, kunne man klage.
Der skulle være et klagenævn, sådan at den uvelsete forsker, som ønskede at komme til at forske, men som ikke kunne få adgang, fordi magthaverne ikke vil have, at vedkommende skulle have adgang, havde en mulighed for at klage til et uafhængigt nævn.
Det har i høj grad noget med den frie forskning at gøre.
Det forhindrede Dansk Folkeparti.
De havde muligheden for at gøre det med deres mange stemmer, deres store indflydelse, men de brugte ikke den indflydelse.
Derfor er det her et selvmål af aller-, allerhøjeste karakter.
Villy Søvndal (SF), 2003-01-21:
Ja, men jeg synes sådan set i modsætning til, hvad nogle andre har sagt, at det her er en god debat.
En debat kan jo bruges til to ting, nemlig til at bringe klarhed - og det synes jeg i høj grad at den gør.
Den kan også bruges til, synes jeg, at vise, hvem der ikke har fulgt med i historietimerne.
Jeg tror, at Dansk Folkeparti har en del til gode.
Må jeg ikke godt sige: Jeg har sjældent overværet en debat, der i forhold til viden har været så tynd, men til gengæld så tynget af fordomme, som tilfældet er.
Bare en enkelt ting, nemlig SF's historie, som jeg tror jeg kan lidt bedre end hr. Langballe.
Det må dog være tankevækkende for den højrefløj, der får meget kunstigt åndedræt i Weekendavisen og i Berlingske Tidende i øjeblikket, at stille f.eks. det meget fundamentale spørgsmål: Hvem var det, der havde de tætte forbindelser til oppositionsbevægelserne i Østeuropa under de daværende styrer?
Var det Venstre, var det De Konservative, var det Fremskridtspartiet?
Næh, det var SF.
Det var SF, der havde de helt tætte forbindelser til Listy-folkene, som de hed, de oppositionelle folk i Tjekkoslovakiet.
Det var os, der leverede et trykkeri til Solidaritet i Polen.
Hvorfor var det dét, hvis nu hr. Jesper Langballes åndsformørkede virkelighedsgengivelse skulle være rigtig?
Derfor har vi brug for fri forskning.
Det er derfor, det er så underligt, at Dansk Folkeparti ikke vil være med.
Eller måske er det i virkeligheden meget forståeligt.
Jesper Langballe (DF), 2003-01-21:
Man kan godt blive lidt udmattet af en debat, hvor man hele tiden skal tilbage og begynde ved Adam og Eva.
Det er jo lidt vanskeligt, når hr. Keld Albrechtsen er så fuldstændig uvidende om de principielle spørgsmål, han kaster på bordet.
Som om der var noget nyt i, at jeg og hr. Søren Krarup er kritiske over for menneskerettighedsfilosofien, som blev til i forbindelse med den franske revolutions blodbad som legitimitet af dette blodbad, og som vitterlig var en filosofi, der optrådte i opposition til kristendommen; det er der da ikke noget som helst nyt i.
Men det, der er karakteristisk og egentlig siger noget sagligt væsentligt i den her diskussion, er, at når det så bliver bragt ind i debatten om Sovjetunionen, får hr. Keld Albrechtsen det pludselig til, at så må Sovjetunionen jo være menneskerettighedernes forsvarer.
Ja, jeg skal love for, at de var det.
Stalin havde en udenrigsminister, Vysjinskij, som formentlig er den største massemorder, historien har set.
Nogle af de mest gribende taler, man nogen sinde har hørt om menneskerettigheder, holdt han i FN, i øvrigt vendt mod Sydafrika, men de kunne jo have været vendt mod hvad som helst.
Denne massemorder kunne tale om menneskerettigheder, så vandet piskede ud af FN-delegaternes øjne.
Det er egentlig meget, meget karakteristisk, og jeg tror, at hr. Keld Albrechtsen har fat i noget fuldstændig væsentligt, når han laver den sammenkobling af menneskerettighederne og Sovjetunionen. Så vil jeg lige sige til sidst, at jeg tror, hr. Søren Søndergaard mener det godt.
Men altså, hvad er det her for noget?
Jeg hører det sådan, at det, der efterlyses, er vistnok, at vi skal have en undersøgelse af: Hvor mange blev dræbt i koncentrationslejre i USA?
Hvor mange døde af selvskabte hungerkatastrofer i USA?
Hvor mange blev sendt i straffelejre og sultede ihjel i USA?
Hvad er det for noget pjat?
Keld Albrechtsen (EL), 2003-01-21:
Det er en underlig debat, hr. Jesper Langballe har fået arrangeret her i dag, hvor man lægger ud med, at temaet skal være alle de forbrydelser, som venstrefløjen har været medansvarlig for gennem alle tider.
Så troede vi andre jo, at nu handlede det om en debat om menneskerettigheder, men uha nej, bedyrer hr. Jesper Langballe nu, uha, det havde intet med menneskerettigheder at gøre; jeg tror, at hr. Jesper Langballe under debatten fandt ud af, at det var nok ikke dér, han stod stærkest.
Jeg vil da godt citere, hvad hr. Jesper Langballe har sagt i Weekendavisen den 11. oktober 2002, for det kan godt være med til at give forståelsen af baggrunden for denne debat.
Her sagde han: Menneskerettighedsfilosofien er blevet til i kamp med kristendommen - blevet til i kamp med kristendommen!
Nu ved alle jo, at hr. Jesper Langballe er en Kristi stridsmand om nogen anden, så det vil altså sige, at han er faktisk imod menneskerettighederne.
Og så begynder man jo at forstå lidt mere, hvad det egentlig er for en bevæggrund, der ligger bag ved det her, hele det her besynderlige felttog.
Det er jo ikke alene et angreb på venstrefløjen, det er et almindeligt angreb på menneskerettighederne, og derfor har hr. Jesper Langballe jo slet ikke lyst til at diskutere menneskerettighederne. Jeg havde da i min naivitet forestillet mig, at det var dét, debatten nødvendigvis måtte handle om: Hvem havde begået hvad, hvem havde støttet hvad?
Nu kan jeg se, at hr. Søren Krarup ryster på hovedet; det var altså heller ikke dét, han ønskede at diskutere.
Man har en anden dagsorden, og den dagsorden hedder, at man vil angribe menneskerettighederne og alle de mennesker, der har kæmpet for menneskerettighederne.
Så enkelt er det.
Det er da den konklusion, man desværre må nå til på baggrund af den kampagne, som de to herrer har forsøgt sig med her i dag på ynkelig vis.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-01-21:
Det var jo en meget beroligende melding fra statsministeren angående arkivadgang, og det er netop arkivadgangen, jeg gerne vil tilbage til at diskutere.
Hr. Jesper Langballe har tidligere sagt, at han var meget ked af, at arkiverne ikke var mere åbne, men han har jo ikke villet svare på, hvorfor Dansk Folkeparti stemte imod et forslag fra hele oppositionen til venstre i salen om at øge åbenheden i arkiverne.
Jeg vil gerne spørge, om hr. Jesper Langballe kan bekræfte følgende handlingsforløb: Dansk Folkeparti stemte for det ændringsforslag, der var stillet af hele venstrefløjen plus Det Radikale Venstre og Kristeligt Folkeparti, om øget åbenhed og om klageadgang, hvis man blev nægtet adgang til arkiverne.
Derefter blev der bag kulisserne indkaldt til en kammeratlig samtale mellem Dansk Folkeparti og regeringen, hvorefter beslutningen om at stemme for dette ændringsforslag blev omgjort ved tredjebehandlingen, således at Dansk Folkeparti herefter fremstår som regeringens villige redskab til blot at følge regeringens beslutning.
Jeg vil meget gerne høre, hvad hr. Jesper Langballe siger til det forløb.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-01-21:
Der foregår en meget livlig og i øvrigt også særdeles interessant principiel debat i øjeblikket om forholdene i Danmark og om debatten i Danmark under den kolde krig.
Det er ikke det, jeg vil gå ind og kommentere lige nu, det vender
jeg tilbage til på et senere tidspunkt.
Nu har regeringen taget et initiativ, der er i forlængelse af det, regeringspartierne sagde inden valget, nemlig at udvide DUPI-undersøgelsen.
Efter regeringens opfattelse rækker det, men hvis der er andre, som gerne vil gå i gang med en undersøgelse, så synes jeg, det er fint.
Det er godt, hvis der er nogle, der vil kigge dem over skulderen, som allerede er gået i gang.
I så henseende er det jo vigtigt, for at en sådan alternativ undersøgelse kan være tilfredsstillende, at der er lige vilkår med hensyn til arkivadgang. Jeg vil gerne om det sige, at regeringen på ingen måde ønsker, at adgangen til arkivmaterialet vedrørende den kolde krig bliver monopoliseret, tværtimod.
Som jeg sagde før, ser regeringen gerne, at også andre forskere fordyber sig i emnet, og vi lægger vægt på, at der ikke sker en forskelsbehandling med hensyn til adgangen til arkivmaterialet.
Derfor vil jeg gerne tilkendegive, at regeringen vil sikre størst mulig åbenhed med hensyn til adgangen til statens arkivmateriale om den kolde krig, således at andre forskere behandles på lige fod med forskerne under Institut for Internationale Studier i forbindelse med anmodninger om arkivadgang og aktindsigt.
Søren Søndergaard (EL), 2003-01-21:
Nu skal jeg prøve at forklare hr. Langballe, hvordan jeg ser på det:
Hvis man skal forstå, hvordan folk opførte sig i Danmark under den kolde krig, kan man altså ikke vælge at lave en undersøgelse af én side af spektret.
Det er ligesom at ville vurdere, hvad en bold gør, når den ryger op ad en mur, og så lave undersøgelsen uden at tage muren med ind i betragtningen.
Det kan ikke lade sig gøre.
Man bliver nødt til at have et helhedsbillede, for ellers forstår man ikke, hvorfor bolden kommer tilbage.
Når det nu skal undersøges, og jeg er enig i, at det skal undersøges, hvorfor der var folk, der sagde så ualmindelig meget sludder om f.eks. Sovjetunionen og diktaturerne i Østeuropa, så bliver man nødt til at lave en samlet undersøgelse af, hvilken tid det indgik i.
Og man bliver også nødt til at tage højde for, at det f.eks. præcis samtidig fra det parti, som Dansk Folkeparti udspringer af, da man havde debatter i Folketinget - vi kan tage en tilfældig, 24. november 1976 - blev sagt af Jørgen Junior: Sydafrika er et brohoved i Afrika, der er nødvendigt for på længere sigt at bevare den frie verden, for på længere sigt at bevare det Vesteuropa, hvor man kan tale og skrive frit.
Det var forsvar for apartheidregimet, og det bliver man nødt til at inddrage for at få en samlet forståelse.
Derfor er vores pointe: Lad os få en samlet undersøgelse af det hele, en undersøgelse af, hvad der blev sagt, hvad der blev gjort fra alle sider.
Når vi har den samlede undersøgelse, lad os så tage den politiske diskussion om, hvad den politiske konklusion er.
Men det kræver, at vi får et tilsagn fra hr. Langballe om, at man vil være med til den undersøgelse.