Lotte Bundsgaard (S), 2001-04-17:
Jeg vil gerne starte med at sige tak for en god debat.
Jeg synes, vi er nået meget vidt omkring, og jeg synes, at debatten her i dag viser, at vi både kan diskutere ligestilling, og at der også er mange ting, vi trods alt skal nå endnu, hvis vi skal opnå reel ligestilling i Danmark.
Først vil jeg til fru Margot Torp sige tak for de mange positive tilkendegivelser, både angående familieliv og arbejdsliv, vold, handel osv.
Jeg vil også sige mange tak til fru Margot Torp for den klare præcisering af, at den vej, vi ønsker på ligestillingsområdet, er mangfoldighedsvejen.
Vi ønsker ikke, at mennesker skal være ens, og vi ønsker ikke, at alle skal være af det samme køn; tværtimod ønsker vi at bruge forskelligheden positivt.
Vi skal være forskellige som yngre over for ældre, mænd over for kvinder, mennesker med dansk over for mennesker med anden etnisk baggrund.
Men vi skal have de samme muligheder i dette samfund, det er det, der forstås ved ligestilling.
Fru Eva Kjer Hansen spurgte, hvorfor der er så mange spørgsmål i denne redegørelse.
Det skyldes, at jeg grundlæggende tror, at hvis vi skal opnå en højere grad af ligestilling i Danmark, kræver det, at der er flere end blot os herinde bag de tykke mure, der debatterer ligestilling.
Derfor har vi forsøgt at lave redegørelsen således, at den lægger op til debat, og jeg kan sige - hvad fru Eva Kjer Hansen sikkert også bliver glad for at høre - at det gør den også.
Mange steder diskuterer man den, og det synes jeg
faktisk er en god måde at få skabt debat om ligestillingen på.
Vi kunne også have valgt at lave en kedelig redegørelse, som vi kunne have læst herinde helt for os selv, men vi har forsøgt en anden vej.
Så vil jeg sige til fru Eva Kjer Hansen, at jeg er meget enig i, at vi skal fortsætte debatten om, hvordan vi får familieliv og arbejdsliv til at hænge bedre sammen, og jeg er enig i, at arbejdsmarkedets parter har en stor rolle at spille her.
Hvis vi skal opnå en bedre balance mellem arbejdsliv og familieliv, kræver det mange aktører og bestemt også arbejdsmarkedets parters deltagelse, og derfor har jeg arrangeret en høring om sammenhængen mellem familieliv og arbejdsliv, hvor der både kommer repræsentanter fra arbejdsmarkedets parter, mænd, som har valgt at tage børnepasningsorlov og valgt at prøve at være det gode eksempel, og mange andre, så vi i fællesskab kan diskutere, hvordan vi opnår en bedre sammenhæng mellem arbejdslivet og familielivet.
plads til, at både mænd og kvinder kan passe familien og arbejdslivet samtidig
Så stillede fru Eva Kjer Hansen et spørgsmål om, hvordan vi når ud til de etniske minoriteter med denne ligestillingsdebat.
Jeg vil sige, at vi i regeringen ønsker åbenhed og tolerance over for de fremmede kulturer.
Vi afviser stereotype og platte forenklinger, der slår kønsmønstrene blandt de etniske minoriteter over én kam og fremstiller de etniske minoriteters kønssyn, som om det er ens for dem alle.
Etniske minoriteter er ikke ens, men repræsenterer en mangfoldighed af forskellige kulturer.
Men jeg vil også gerne understrege, som flere talere i dag har understreget, at det er et urokkeligt princip for regeringen, at demokratiske rettigheder skal gælde alle borgere i dette land.
Alle skal have mulighed for frit at vælge det liv, de gerne vil leve, uanset køn og uanset etnisk baggrund.
Det gælder valg af uddannelse, det gælder valg af erhverv, og som fru Yvonne Herløv Andersen sagde her fra denne talerstol, gælder det bestemt også valget af ægtefælle.
Vi vil ikke acceptere, at unge tvinges ind i ægteskaber.
Tvangsægteskaber er en krænkelse af den enkelte, er et angreb
på den enkeltes frihed.
Men mange unge mennesker med anden etnisk baggrund lever i en konflikt mellem to kulturer; de er tæt knyttet til deres familie, men gennem skolen og uddannelsen er de også stærkt påvirkede af den danske kultur og den danske virkelighed.
Dette kultursammenstød kan ofte være meget belastende for de unge, og det kan skabe ensomme og ulykkelige mennesker.
Det skal vi selvfølgelig gøre, hvad vi kan for at tage hånd om, og derfor har regeringen også denne problemstilling højt på sin liste.
Jeg har for nylig afholdt møde med indenrigsministeren, hvor vi blandt andet drøftede, hvad vi kan gøre for at hjælpe
de unge indvandrere med deres problemer, også i forbindelse med tvangsægteskaber.
Regeringen har ved indenrigsministeren støttet indvandrerorganisationerne, der arbejder med problemet med tvangsægteskaber, og har støttet pigeklubber og ungdomsklubber, der har oprettet rådgivninger for unge indvandrere.
For at fremme rådgivningen vil regeringen også yde tilskud til oprettelse af rådgivningscentre, også uden for de store byer - noget, som bl.a. hr. Søren Søndergaard efterlyste i sit indlæg.
Jeg mener, det er vigtigt, at vi løbende har fokus på det her emne, og derfor vil indenrigsministeren og jeg sammen tage rundt til rådgivningscentre og klubber rundtomkring i landet for at starte debatten og for at sætte fokus på hele denne problemstilling. Til fru Henriette Kjær vil jeg sige, at jeg er meget glad for tilkendegivelsen af, at De Konservative sammen med regeringen vil arbejde aktivt for at komme uligelønnen til livs.
Uanset hvor mange gange hr. Frank Dahlgaard bruger tiden i Folketinget til at påstå, at der ikke er uligeløn mellem kvinder og mænd, bliver uligelønnen ved med at være
Det er sådan, at vi i det danske samfund i dag har en uforklaret lønforskel mellem mænd og kvinder på 12 pct.
Denne lønforskel kan ikke forklares med uddannelse, med fravær, med anciennitet eller med familieforhold, men kun med forskelligt køn, og vi skal kæmpe for, at det forhold bliver ændret, så vi får ligeløn mellem kvinder og mænd.
Også mange tak til fru Henriette Kjær for den tapre kamp, hun kæmpede heroppefra for at forsvare daginstitutionerne i dette land.
Jeg er meget enig med fru Henriette Kjær i, at daginstitutionerne har gjort meget, ikke kun for ligestillingen, men bestemt også for at give vore børn en god opvækst.
Til fru Anni Svanholt vil jeg sige, at jeg er enig i bekymringerne over Ny Løn og de lønforskelle, den kan være med til at skabe.
Vi må diskutere, hvad vi kan gøre for at sikre, at Ny Løn ikke bliver brugt til at skabe yderligere lønforskelle mellem kvinder og mænd.
Fru Anni Svanholt var i sin tale også inde på problemstillingen om råd, nævn og udvalg.
Her er der faktisk en ret positiv historie, så derfor vil jeg gerne give
dette punkt en lidt længere kommentar med på vejen.
Vi har gennem mange år været opmærksomme på, at både kvinder og mænd skal have mulighed for at bidrage med viden og erfaring og tage arbejde i offentlige råd, nævn og udvalg.
Det er efter min mening og regeringens opfattelse meget vigtigt, at begge køn får mulighed for at få indflydelse på samfundets udvikling, og da mange af disse udvalg og råd arbejder med grundlaget for ny lovgivning og samfundsplanlægning, er det vigtigt, at både kvinder og mænd er repræsenteret. Der har været lovgivning om offentlige udvalg og råds kønsmæssige sammensætning siden 1985.
Indtil 1985 var der kun 12-13 pct. kvinder i rådene, men med ligestillingsloven er bestemmelserne om sammensætningen af udvalg blevet skærpet.
I udvalg bør der nu være en ligelig sammensætning af kvinder og mænd.
Allerede i 1986 var andelen af kvinder i nye udvalg steget til 37 pct.
Den har siden da holdt sig på 38-39 pct., men nu er vi faktisk nået til den højeste andel siden 1985, for i 2000 var kvindeandelen oppe på 44 pct. Jeg ved godt, at der er nogle procent endnu, til vi når op på fifty-fifty, men jeg synes dog, vi har lov til at rose dem, der har kæmpet for denne lovgivning - rose dem for, at vi faktisk nu har næsten lige repræsentation af kvinder og mænd i de råd og nævn, der bliver nedsat.
Så vil jeg sige tak til fru Yvonne Herløv Andersen for lykønskningerne og tak for de mange positive ord fra hr. Søren Søndergaard.
Både fru Yvonne Herløv Andersen og hr. Søren Søndergaard og også hr. Anders Samuelsen kom ind på, at vi skal passe på, at ligestilling ikke kun bliver for de velstillede kvinder - at ligestilling ikke kun bliver for eliten, at det ikke kun bliver for de kvinder, der kan råbe højest.
Det er jeg enig i, og derfor er jeg også ekstra opmærksom, når KAD peger på problemstillingerne i børnepasningsorloven for de lavestlønnede kvinder og deres orlovsproblemer.
Derfor sætter regeringen også stor fokus på arbejdsmiljøet for de kvinder, som har de job, hvor man virkelig bliver nedslidt.
Vi er også meget opmærksomme på vold mod kvinder, som fru Tove Videbæk var inde på.
Det er jo forstemmende, at et af de farligste steder, man i dag kan være som kvinde, er i sit eget hjem.
Det er et af de steder, hvor flest kvinder udsættes for vold.
Det kan vi ikke bare se passivt på, og det har vi heldigvis heller ikke gjort.
Gennem de sidste par år er der blevet gjort meget for at sikre, at kvinder, der udsættes for vold, får en hjælpende hånd, og at man også sætter ind fra samfundets side.
Politiet har gjort meget på det her område, og jeg glæder mig også til, at den tværministerielle arbejdsgruppe kommer frem med nye forslag til, hvad vi kan gøre for at sikre, at færre kvinder bliver udsat for vold.
Umiddelbart kan man spørge, hvad det nytter, at der er nogle mænd, der går ud og siger, at man ikke må slå på sin hustru.
Jeg tror faktisk, at det nytter meget, at det bliver gjort til noget, man ikke gør, og at det bliver gjort til noget, man tager afstand fra.
Så hvis vi skal volden mod kvinder til livs, kræver det både, at politiet fortsætter den flotte indsats, de er startet på, at vi herindefra diskuterer, om der er noget på lovgivningsområdet, der skal ændres, og at man hver især tager afstand fra volden.
Afslutningsvis vil jeg endnu en gang sige tak for en god debat, som jeg håber på vi kommer til at fortsætte ikke bare herinde i Folketinget, men bestemt også ude i samfundet, for skal vi opnå en reel ligestilling i Danmark, handler det nemlig om at føre lovgivningen up to date og bestemt også om, at debatten fortsætter både her, på arbejdsmarkedet og i samfundet generelt.
Så tak for en god debat.