runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-09:
Enhedslisten er tilhænger af forslaget om at sende sagen til fornyet udvalgsbehandling.
Skulle det ikke blive tilfældet, vil vi gerne anmode formanden om at få særskilt afstemning om ændringsforslagene nr. 32 og nr. 34.
Men hensyn til den situation, der er opstået, efter at ændringsforslagene er fremkommet, står vi nu dér, hvor man faktisk vil indføre en domstolslignende instans uden de retssikkerhedsgarantier, som man må kræve af en sådan instans.
Og som også hr. Villy Søvndal for lidt siden var inde på, er det forslag, der nu ligger på bordet, noget, som må give anledning til meget store retssikkerhedsmæssige betænkeligheder, især med det ændringsforslag, som giver nævnet mulighed for at ophæve lejekontrakter og beslutte, at folk skal smides ud af deres lejligheder.
Det er også svært at se, at det skulle være specielt hensigtsmæssigt at give nævnet den beføjelse, for alt andet lige vil det medføre, at i de meget alvorlige tilfælde, hvor det er nødvendigt at køre en sag om udsættelse af en beboer for boligretten, vil dette element kun virke forsinkende.
Og det, som er det største retssikkerhedsmæssige problem i dette her, er jo, at den gruppe af meget svagt stillede beboere, som ikke selv er i stand til at føre en retssag, ikke vil få advokatbistand og dermed ikke vil få indanket sagen for boligretten, inden der er gået 4 uger, og derved altså retssikkerhedsmæssigt efterlades uden beskyttelse, hvis dette her vedtages og disse regler træder i kraft.
Det kan vi ganske enkelt ikke acceptere, og hvis lovforslaget slutter med at have den form, som et flertal i Boligudvalget for nærværende har støttet, vil Enhedslisten altså være nødt til at stemme imod det ud fra hensynet til retssikkerheden.
Vi er i øvrigt enige i det forslag, som hr. Villy Søvndal stillede om en forbedret beskyttelse af lejerne i forbindelse med varsling af huslejeforhøjelser.
Det vil vi også meget gerne se at få med ind.
Bjørn Westh (S), 1997-12-09:
Det skal gå efter den arbejdsplan, der er forelagt for Trafikudvalget, og der er ingen intentioner om, at det skal forsinkes på grund af dette her.
Villy Søvndal (SF), 1997-12-09:
Forslaget drejer sig om en ny finansiering af det støttede boligbyggeri, og det indeholder nogle positive ting, nemlig for det første en ophævelse af rammebeløbet og for det andet
en fortsat finansiering af beboerrådgivningen
Det er noget af det, vi har været med til at hjælpe igennem ved finanslovaftalen.
Det, der er det udestående problem, er omfanget af det støttede byggeri.
Vi havde diskussionen for nylig i forbindelse med boligministerens byggepolitiske redegørelse.
Sagt meget kort er problemet, at vi nu fra et niveau i midten af 1980'erne, hvor vi byggede 16.000-17.000 boliger om året, er nede på 10.000-11.000 almene boliger om året.
Konsekvensen af det meget lave byggeniveau er, at vi oplever stigende bolignød for udsatte grupper.
Det er så ikke det, vi diskuterer i dag, men en ny finansieringsmodel, men det er nok så interessant, hvilke konsekvenser den finansieringsmodel har for omfanget af det støttede byggeri.
I lovforslagets bemærkninger siger man, at konsekvensen af den nye finansiering vil være et svagt fald i 1998 i omfanget af det støttede byggeri.
Det samme fremgår i øvrigt af et af svarene, som boligministeren har givet. Jeg vil godt sige det her meget, meget tydeligt: Det er helt, helt, helt uacceptabelt, at vi i en situation, hvor omfanget af det støttede byggeri er 1/3 lavere end i det sorteste år under Schlüter, vedtager en finansieringsform, der betyder, at vi yderligere afdæmper det støttede byggeri i en situation, hvor der mangler boliger. Derfor vil jeg godt sige til boligministeren og måske også til den socialdemokratiske ordfører, at jeg ser to veje ud af miséren.
Den ene vej er, at man tilkendegiver vilje til at diskutere det, der nu er omdrejningspunktet, nemlig de 14 pct.s grundkapital, der skal finansieres.
Er man villig til at diskutere det, så er det klart, at vi, hvis vi flytter ganske lidt på procenten, formentlig vil være i stand til at sikre omfanget af byggeriet.
Er man villig til det?
Den anden variant er, at når man overgår til denne her finansiering, vil det betyde et meget større træk her og nu på kommunernes likviditet.
Vil regeringen være med til at overveje en lånefinansiering af grundkapitalindskuddet?
Det er vores forudsætning, vil jeg godt sige fra SF's side, for at gå med til den her lovgivning - som vi i øvrigt gerne medvirker i, fordi der er en række positive elementer.
Men vores forudsætning er, at vi får forhindret, at denne lovgivning vil betyde en sænkning af det støttede byggeri.
Det kan vi ganske enkelt ikke medvirke til i den situation, vi står i p.t.
Sonja Mikkelsen (S), 1997-12-09:
Jeg ved godt, at der har været lidt praktiske problemer med at få de her ting drøftet nærmere i Boligudvalget, men det er da klart, at hvis der er nogen udestående spørgsmål, som vi skal have afklaret på det her område, så mener jeg, at vi må gøre det mellem anden og tredje behandling, sådan at vi også kan få SF til at stemme for det her lovforslag, som jo er den principielt største regelforandring, det her Folketing har lavet i mange år inden for hele byggeriet, og som indebærer, at vi nu fjerner rammebeløbet og får mulighed for at få lavet totaløkonomiske beregninger.
Jeg tror faktisk også - og sådan hører jeg også hr. Villy Søvndal - at SF faktisk gerne vil stemme for lovforslaget, men at man er meget bekymret for byggeriets fremtidige omfang, og jeg vil foreslå, at vi mellem anden og tredje behandling kigger på, hvordan vi kan sikre, at byggeriets omfang er tilstrækkeligt i forhold til den efterspørgsel, som er inden for denne sektor.
Lad os prøve at se lidt nærmere på det mellem anden og tredje behandling.
Den konkrete løsning på problemet kan jeg ikke anvise på stående fod.
Villy Søvndal (SF), 1997-12-09:
Vi er også meget åbne over for forskellige modeller, som fru Sonja Mikkelsen gav udtryk for.
Det afgørende er, at vi ikke kommer i en situation, hvor vi yderligere bidrager til at sænke det støttede byggeris omfang.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-09:
Så den del af loven er vi tilfredse med, og vi er glade for, at den kunne udskilles. Med hensyn til den anden del af lovforslaget, som vedrører rammebeløb og kommunal finansiering, er der efter min opfattelse stadig væk meget store problemer i lovforslaget.
Dels er der jo altså det problem med afskaffelsen af rammebeløbet, at det kan give huslejekonsekvenser, som ikke er acceptable for de dårligst stillede, og dels er der det problem, som hr. Villy Søvndal gjorde opmærksom på.
Derfor må jeg nok sige, at som lovforslaget ser ud i øjeblikket, vil det ikke være muligt for Enhedslisten at medvirke til en vedtagelse.
Vi vil naturligvis se positivt på det, hvis der kan ske nye forhandlinger, men en sikring af byggeriets omfang, som hr. Villy Søvndal var inde på, er afgjort en minimumsbetingelse også for Enhedslistens vedkommende.
Sonja Mikkelsen (S), 1997-12-09:
Hvad angår beboerrådgiverne, som hr. Keld Albrechtsen kommenterede, så er vi også i Socialdemokratiet meget tilfredse med, at vi ikke bare kan fortsætte, men også styrke ordningen i forhold til det, der oprindelig var lagt frem.
Og så er det selvfølgelig beklageligt, at vi ikke kan få et meget bredt flertal på det område her i salen, men vi vil gerne kvittere for, at både Enhedslisten og SF er med på det her sammen med Centrum-Demokraterne. Det andet spørgsmål ligger lidt i forlængelse af det, som også hr. Villy Søvndal berørte, og som jeg håber, at vi kan få klarhed over i forbindelse med en behandling i udvalget mellem anden og tredje behandling. Hr. Keld Albrechtsens bekymring går primært på huslejeniveauet i forbindelse med afskaffelsen af rammebeløbet.
Det er en bekymring, som jeg ikke mener man bør have, fordi vi nu går over til en totaløkonomisk betragtning, som jo lige præcis er forudsætningen for, at vi kan få økologisk byggeri i det her land også inden for den almene sektor.
Det har været vanskeligt at få økonomi til det felt, men det kan man få nu, fordi man nu kan holde investeringen sammen med driftsomkostningen, og dermed kan den totale husleje holdes på et niveau, som også er acceptabelt, samtidig med at man giver beboerne i den almene sektor mulighed for at leve så bæredygtigt, som det nu er muligt i et samfund som vores.
Ole Løvig Simonsen (S), 1997-12-09:
Det er jo meget forståeligt, at der kommer en del debat om lovforslaget her ved anden behandling.
Det skyldes jo ikke mindst, at der har været sygdom i Boligudvalget.
Det giver så selvfølgelig lidt ekstra kolorit
på tilværelsen.
Den ene er, at den aftale, vi har med Kommunernes Landsforening, gør det klart, at grundkapitalen forøges fra 7 pct. til 14 pct., og det er jo en aftale, vi ikke har lagt skjul på, så det er ikke nogen farbar vej.
Til gengæld har vi jo også i bemærkninger til lovforslaget sagt, at vi vil følge det her meget opmærksomt, for jeg vil da ikke afvise, at der er kommuner, der har så svag en økonomi, at de skal have mulighed for at lånefinansiere - ikke mindst når vi tager de ting, vi også har arbejdet med i regeringen med hensyn til førstegangsplacering af flygtninge, i betragtning.
Så det vender vi tilbage til, og det kan så eventuelt ske mellem anden og tredje behandling. Så var hr. Keld Albrechtsen inde på nogle synspunkter om, at der kunne ske en stigning i huslejerne for de svagest stillede.
Det kan jeg altså ikke rigtig forstå.
Det må være efter en særlig regnestok, for fakta er, at vi forøger kommunernes andel fra 7 til 14 pct., men vi gør også opmærksom på, at det ikke går ud over huslejen, og vi betaler jo stadigvæk ydelsen.
Så der er da nogle ting dér, som jeg synes, at man skylder en forklaring på.
Og ellers må man jo stille yderligere spørgsmål, hvis man gerne vil have det opklaret.
Vi har klart tilkendegivet i de beregninger, vi har lavet, hvad det her betyder, hvis det er 10, 12 eller 14 pct. Vi har også tilkendegivet, hvornår kommunerne får fordel af det, og hvornår staten får fordel af det ud over den periode, vi ser på.
Lad mig så sige til sidst om det, der er skrevet om beboerrådgivning, at det er da meget tilfredsstillende, at vi har fået mulighed for også at få yderligere beboerrådgivning de steder, hvor det er nødvendigt.
Jeg har hele tiden lagt vægt på, at i denne omgang - altså efter de første 4 år - er det min opfattelse, at beboerrådgivning skal anvendes dér, hvor der er mest brug for den.
Og vi ved jo godt, hvor det er, vi kender det jo godt fra vores dagligdag.
vejs ende, slet ikke.
Vi har meget langt igen, men jeg er sikker på, at med den ekstra fordeling, vi har fået, vil vi også kunne klare langt de fleste af tingene, og jeg er meget tilfreds med, at Landsbyggefonden også går ind og betaler deres del, for ganske vist er det jo lejernes penge, men det er så sandelig også lejerne, der får gavn af det.
Alt i alt må jeg sige, at jeg er tilfreds med, at vi kan få lovgivningen igennem, og hvis der er udestående spørgsmål, så må vi jo se på det mellem anden og tredje behandling.
John Vinther (KF), 1997-12-09:
Det fremgår af betænkningen, at et mindretal, Venstre og Det Konservative Folkeparti, indstiller lovforslaget til vedtagelse med de stillede ændringsforslag, dog med undtagelse af ændringsforslag nr. 34.
Nu kan man imidlertidig også læse af betænkningen, at der ikke er et flertalt for det af K og V stillede ændringsforslag, og under den forudsætning, at vores eget ændringsforslag ikke stemmes igennem, så agter K og V at stemme for ændringsforslag nr. 34, al den stund det i forhold til det, der står i lovforslaget, dog er en opstramning.
Sonja Mikkelsen (S), 1997-12-09:
Jeg mener, hr. Villy Søvndal har uret med hensyn til beboernes retssikkerhed.
Det er fuldstændig uændret sådan, at en lejer ikke kan smides ud i den almennyttige boligsektor, uden at han har krav på at få sagen prøvet i fogedretten.
Den eneste ændring, der sker, er, at man kan få sagen testet i beboerklagenævnet.
Er beboerklagenævnet af den opfattelse, at der er gyldig grund til at opsige vedkommende, fordi vedkommende er til voldsom gene for sine naboer, ja, så kan beboerklagenævnet meddele, at det finder, at lejeren skal smides ud. Hvis lejeren er uenig, kan han blive boende, og hvis boligorganisationen vil have lejeren ud, så er der kun én vej, og det er boligretten, hvor der selvfølgelig sker den prøvelse af sagen, som vi også kender i dag, med den retssikkerhed, der ligger i det. Så der er uændret den samme retssikkerhed for beboerne også i fremtiden, selv om vi vedtager lovforslaget med det ændringsforslag, nr. 34, som ligger fra boligministeren.
Med det siger jeg også, at vi naturligvis ikke kan anbefale det ændringsforslag, der ligger i nr. 32 fra V og K, for det har lige præcis den manglende retsbeskyttelse, som også vi er enige i at man skal have som lejer.
Der er altså en helt principiel forskel på det forslag, som V og K har stillet, og det, som boligministeren har stillet med bl.a. vores tilslutning.
Det ville jeg ikke have noget imod; det kunne måske være med til at klare sagen op.
Med hensyn til sikkerhed for varsling af huslejeforhøjelser skal man være opmærksom på, at der jo er
en fundamental forskel på, om vi taler om den almene sektor med det beboerdemokrati, der er dér, eller om vi taler om de private udlejningsboliger, hvor man jo ikke har indflydelse på huslejens størrelse, men hvor den eneste chance for at få indflydelse er at søge hjælp hos huslejenævnet.
man jo i virkeligheden kun i de regulerede kommuner.
Men når det drejer sig om varsling af huslejerne, så ligger det jo i de budgetter, der er vedtaget ifølge beboerdemokratiet, og derfor er der ikke nogen mening i, at man skal have de samme varslingskrav, som man har i den private sektor, hvor det er en privat udlejer alene, der vedtager med sig selv, hvad det er for en husleje, der skal varsles.
Der er nogle helt andre problemer, nogle helt andre usikkerheder for den enkelte lejer i forbindelse med privat udlejning, som ikke eksisterer i den almene sektor på baggrund af beboerdemokratiet.
Men lad os prøve at se på det i udvalget - men jeg mener ikke, man bør have de bekymringer i den her sammenhæng.
Arne Melchior (CD), 1997-12-09:
Når ministeren siger, at disse problemer også vil blive behandlet i Hummelmoseudvalget, så forholder det sig selvfølgelig sådan, det er klart.
Men der står altså ikke eksplicit noget om det i kommissoriet, og derfor må vi nok insistere på, at forslaget vedtages i den foreliggende form.
Den anden korte bemærkning til ministeren er den, at ministeren ganske rigtigt siger, at når der foreligger en projekteringslov, så ved man ikke nøjagtigt, hvilke strækninger, hvilke områder, hvilke gårde eller huse der kommer til at blive inddraget.
Nej, det er da rigtigt, men så meget desto værre.
Det er klart, at hvis man vidste nøjagtigt, hvilke der bliver inddraget, altså når projekteringen er færdig, så er der nogle, der er meget bekymrede for, om det nu sker eller ej sker, og har krav på at få en maksimal sikkerhed, men den omstændighed, at det kan være mange flere, gør det kun værre med denne usikkerhed og denne ventetid.
Det går jeg ud fra ministeren
er enig i.
Birthe Rønn Hornbech (V), 1997-12-09:
Fordi man laver en ulykke én gang - jeg tænker på indførelsen
af den faste promillegrænse i 1976, tror jeg det var - behøver man jo ikke gentage den i anden og tredje potens, for det er jo det, der er tale om her.
Som domstolene med rette har protesteret imod og kritiseret, har man fra lovgivers side foretaget nogle omberegninger og lagt tingene fast på denne måde, og man har overhovedet ikke sagt i det gamle lovforslag, at det var i strid med retsplejelovens
grundlæggende princip.
Det er altså ikke rigtigt, hvad ministeren siger.
Så vil jeg sige, at med hensyn til disse udåndingsapparater er det jo sådan, at ministeren på mit spørgsmål her i sommer måtte svare, at man kan aligevel ikke tvinge folk til det, og de vil alligevel altid have krav på at få taget en blodprøve, for man kan ikke tvinge folk til at foretage udånding, men man kan derimod altid gennemtvinge en blodprøve.
Det hele vil altså ikke være noget værd
, hvis bilisterne alligevel ikke vil puste.
Margrete Auken (SF), 1997-12-09:
I anledning af fru Birthe Rønn Hornbechs indblik kunne det være interessant at få at vide, hvem det egentlig er, der har været på spil i denne sag. Jeg mener ikke, at betænkelighederne er så store, eller at de er det i Norge og Sverige, hvor man kan bruge den metode, og det, som jeg egentlig godt kunne tænke mig at finde ud af, er, hvilken interesse lægerne har haft i den her sag.
Det kunne da være meget skægt.
Det kan godt være, at det var dem, der synes, at her røg der en ordentlig luns fra dem.
Det kunne da være meget sjovt, om vi fik opklaret, om det var lægerne, der sad og sagde sagde: Hov, hov, I skal ikke komme her og tage en god forretning fra os, for vi skal have lov til at tage blodprøver.
Jeg er med på, at vi en gang imellem bliver tromlet af lobbyisterne, og jeg er også med på, at vi lader, som om vi ikke har opdaget det, men når det ligefrem i den grad bliver en stor principiel sag om bevisbyrde og sådan noget, kunne jeg egentlig godt tænke mig at vide, hvilken rolle lægestanden har spillet i den her sammenhæng, og jeg siger ikke, at ministeren kan svare på det.
Lone Møller (S), 1997-12-09:
Herved sikres det, at arbejdsformidlingen får alle de relevante oplysninger om den ledige kontanthjælpsmodtagers forudsætninger og baggrund.
Det er der klart en fordel ved.
Det er den ene del af lovforslaget.
Den anden del er, at kommunen også får en pligt til at foretage en vurdering af, om en kontanthjælpsmodtager, der anvises arbejde, uden at det fører til ansættelse, opfylder betingelserne for at modtage hjælp ved at udnytte sine arbejdsmuligheder.
Der vil også ske en stramning, så kommunen har mulighed for at iværksætte nogle sanktioner, hvis kontanthjælpsmodtageren ikke ønsker at modtage tilbud.
Det, som jeg synes er det bedste i dette lovforslag, er, at der nu også bliver lavet en rådighedsstatistik, så vi fremover har en mulighed for at se, hvordan det egentlig talt ser ud både for kontanthjælpsmodtagere og for dagpengeberettigede modtagere.
Det har vi ikke før haft et overblik over.
Men det korte af det lange med lovforslaget er, at Socialdemokratiet ønsker, at alle, som har mulighed for at have et arbejde, skal have det, og derfor strammer vi nu op, sådan at vi kan vurdere, om de tilbud, vi giver, er de rigtige. Socialdemokratiet kan støtte lovforslaget.
Flemming Oppfeldt (V), 1997-12-09:
Lovforslaget er en direkte følge af den forståelse om finansloven, der er indgået mellem regeringen, Venstre og De Konservative.
Selve lovforslaget følger loyalt det mellem VK og regeringen aftalte, hvorefter »problemfri ledige« bliver tilknyttet arbejdsformidlingen.
Det eneste problem ved lovforslaget er de økonomiske konsekvenser som følge af aktiveringstillægget.
Regeringen mener, at aktivering altid er noget meget, meget, meget dyrt, men ser ikke på den dynamiske effekt i form af en ændret motivering hos de ledige.
Venstre forudsætter, at regelsættet som følge af dette lovforslag får en sådan karakter, at de kommuner, som i dag hurtigt og smidigt straks aktiverer deres borgere, ikke bliver hæmmet i disse bestræbelser.
Sigtet med lovforslaget er jo at sætte ind over for de få kommuner, som er for passive.
Sluttelig vil jeg sige, at denne løsning er en løsning, vi kan bruge her og nu.
Vi synes, det er en god løsning, men det er jo ikke den langsigtede løsning, hvor vi skal have et forenklet og mere decentralt formidlingssystem, som baserer sig på et system, hvor man både kender de ledige og virksomhederne.
Karen Højte Jensen (KF), 1997-12-09:
Som allerede nævnt er dette lovforslag en udmøntning af de drøftelser og den forståelse, der har været mellem regeringen, Det Konservative Folkeparti og Venstre.
Det, der er meget væsentligt, er, at kontanthjælpsmodtagere, som alene har ledighed som problem, hurtigst muligt kommer ud på en arbejdsplads, og det vil dette lovforslag kunne være med til at få dem til.
Det, lovslaget drejer sig om, er jo, at kontanthjælpsmodtagere skal tilmeldes arbejdsformidlingen. Der sker en stramning af rådighedsvurderingen og en stramning af sanktionerne, og så mener jeg også, det er fantastisk nyttigt, at man får en rådighedsstatistik.
I dag mangler der overblik over, hvor mange kontanthjælpsmodtagere der ikke står til rådighed, og det er selvfølgelig fuldstændig uholdbart, for hvis man ikke har de rigtige redskaber, har man heller ingen mulighed for at agere.
Vi støtter lovforslaget.
Villy Søvndal (SF), 1997-12-09:
Lovforslaget er en del af aftalen mellem regeringen, Venstre og De Konservative, og det får selvfølgelig ikke os til pr. automatik at gå imod det.
Det gør vi først, når vi kigger nærmere på indholdet.
Den ene bestemmelse går på, at man skal registreres to steder, både i arbejdsformidlingssystemet og i det kommunale system.
Jeg håber, at de, der normalt holder store taler om dobbeltadministration i den offentlige sektor, undlader at holde den tale her, for når man beder folk om at optræde i to statistikker, bliver konsekvensen klart mere administration.
Men jeg forventer, at den type taler fra højrefløjen bliver vi helt fri for i denne sammenhæng.
Det andet, man kan være lidt optaget af, er, hvilke stramninger der egentlig er i det her.
Jeg har prøvet at nærlæse det.
Hvis man læser den forståelse, der er indgået mellem Venstre, De Konservative og regeringen, er det understreget, at det bare er en repetition af gældende regler.
Der står, at efter den ny bistandslov, der træder i kraft den 1. juli 1998, er der følgende sanktionsmuligheder, og de er så opregnede.
Til sidst er der så peget på, at kommunerne således har flere muligheder for sanktioner ved tvivl om vedkommendes vilje til at udnytte sine arbejdsmuligheder.
Så langt aftalen.
Hvis man så læser ikke lovparagrafferne, men bemærkningerne til lovforslaget, står der i første spalte, femte afsnit: »Den foreslåede stramning af rådighedsvurderingen skal ses i sammenhæng...«
Jeg har derfor behov for at få opklaret både af den socialdemokratiske ordfører og af Venstre og De Konservative, om det er en opstramning, eller det ikke er det.
Er det bare en repetition af de regler, der blev aftalt i forbindelse med den nye aktiveringslov, eller er der tale om reelle stramninger?
Jeg skal sige på SF's vegne, at vi har det principielle synpunkt, at vi er optaget af, at det, der i sin tid også under Socialdemokraterne hed ret og pligt, er to ting, der
Her må man sige, at pligterne har man ikke glemt, men rettighederne er fuldstændig fraværende.
Den unge aktiverede har ingen ret til med opsættende virkning at anke et tilbud, der ikke er et rimeligt tilbud.
Det var en af de ting, vi forhandlede om, da vi forhandlede aktiveringsloven, så jeg skal ikke gøre meget ud af det her. Den unge aktiverede har heller ingen mulighed for at få de normale arbejdsmarkedsrettigheder, der flyder af et job: retten til at organisere sig, retten til at modtage dagpenge i tilfælde af ledighed.
Den unge aktiverede har ingen ret til at forhandle løn og arbejdsforhold, som alle andre mennesker i det her samfund har.
Det vil sige, at vi er godt på vej til at lave en sektor for de måske egnede, der er hegnet ind og tømt for enhver rettighed, alle andre her i samfundet har.
Er det helt rimeligt?
Er det helt rimeligt at gå videre ad den vej, der hedder, at vi her laver en gruppe af de dårligst stillede unge, der absolut ingen rettigheder har? Det synes vi ikke i SF, og på trods af at vi er tilhængere af, at unge skal lave noget, mener vi, det skal være på ordentlige vilkår, og derfor stemmer vi imod dette lovforslag.
Lone Møller (S), 1997-12-09:
Jeg tror, hr. Villy Søvndal roder lidt rundt i begreberne.
Der sker såmænd ikke, som han også selv har konstateret, en stramning af selve sanktionsmulighederne, men det, jeg opfatter som en stramning, er, at hvis en ledig ikke tager et passende arbejde, skal man kunne rådighedsvurdere den pågældende.
Som det er i dag, har en ledig mulighed for at gå et vist stykke tid, inden der bliver iværksat aktivering.
Jeg har læst lovforslaget sådan, at kommunen nu bliver forpligtet til at foretage en rådighedsvurdering af den pågældende.