Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-03-12:
Derfor vil jeg egentlig godt her indledningsvis lige forfølge tråden om det mere principielle, også for at klargøre nogle ting i forhold til den debat, der har fundet sted her om regeringens og min holdning til spørgsmålet om menneskerettigheder.
Man kunne jo starte med at stille det spørgsmål: Er der eller eksisterer der et sæt af universelle, umistelige og ukrænkelige menneskerettigheder?
Svaret giver sig selv: Nej, enhver kan forvisse sig om, at sådan er det ikke.
Det ser man jo bl.a. af, at der alt for mange steder i verden sker en undertrykkelse af mennesker og helt klart jo en overtrædelse af det, mange af os vil opfatte som menneskerettigheder.
Så når man stiller spørgsmålet: Er der?, så er svaret: Nej, det kan man se i verden, at der ikke er. Så kunne man stille det næste spørgsmål: Bør der gælde
Og der er min klare opfattelse ubetinget ja, idet jeg opfatter sådanne rettigheder som, skal vi kalde det en beskyttelseszone omkring det enkelte menneske, en beskyttelse mod overgreb og undertrykkelse.
Det vil altså sige, at jeg opfatter det som frihedsrettigheder, retten til liv, frihed og ejendom, frihed til at ytre sig, forsamle sig, frihed til at udøve sin religion og de klassiske frihedsrettigheder.
Er de så universelle?
Ja, de burde være det
efter min politiske opfattelse, men igen kan man se, at nej, sådan opfattes det ikke.
Det er jo netop et stridspunkt i verden i dag, at der er samfund og kulturer, som ikke accepterer eksistensen af universelle, umistelige og ukrænkelige menneskerettigheder, ja, der er samfund og kulturer, der opfatter det som en vestlig opfindelse, som man ikke vil indordne sig under.
Når jeg lægger vægt på at trække de her ting frem sådan mere principielt, er det, fordi her synes jeg, der er et spændende område for forskning.
Er der så enighed om indholdet af begrebet menneskerettigheder?
Nej, det er der jo heller ikke.
Selv blandt dem, der bekender sig til, at der eksisterer et begreb, der hedder menneskerettigheder, er det jo en diskussion: Hvad er menneskerettigheder?
Man kan lægge vægt på frihedsrettigheder, sådan som jeg har defineret dem her, men der findes jo også, skal vi kalde det subjektive rettigheder, hvor man siger, at menneskerettigheder er retten til arbejde, retten til bolig, retten til uddannelse.
Frihedsrettighederne er karakteriseret ved, at dem kan man opfylde uden indgreb, dem kan man opfylde bare ved at lade være med at begå overgreb, mens der til de subjektive rettigheders opfyldelse kræves indgreb eller handling, aktiv handling.
Man kan spørge sig selv: Hvordan sanktionerer man så, hvis retten til arbejde, retten til bolig, retten til uddannelse ikke opfyldes?
Også her er der et spændende felt for forskning.
Derfor er konklusionen, at der i allerhøjeste grad er behov for analyse af disse ting, for forskning i disse ting, og sammenlægningen af de fem institutioner, som regeringen lægger op til, går netop ud på at skabe et bedre forskningsmiljø.
Det var jo derfor, jeg i min indledning sagde, at et af resultaterne af det her vil blive en styrket forskningsindsats, bl.a. når det gælder menneskerettigheder.
Jeg tror, det står lysende klart både efter det, jeg har sagt, og efter det udkast til lovforslag, der nu er i høring, at selvfølgelig vil menneskerettighedsenheden være fri og uafhængig og opfylde Paris-principperne.
Det har så fået nogle til at sige: Ja ja, men det er jo regeringen, der har ændret holdning undervejs.
Det blev sagt allerede dengang og nu gentaget i dag.
Så sagde hr. Jeppe Kofod og andre: Jamen vi havde jo ikke set noget lovforslag fra regeringen
Man kunne jo f.eks. have reageret ved at sige: Det holder vi så regeringen fast på.
Vi er glade for denne garanti.
Det vil vi holde regeringen fast på, og nu vil vi så afvente, at regeringen kommer med sit lovforslag - i stedet for at skræppe op på et ufuldstændigt grundlag, som vi har hørt og set det.
Det blev sagt allerede den 25. januar.
Lad mig så understrege, at for regeringen handler det her overhovedet ikke om personer.
Det vil jeg gerne sætte en tyk streg under.
Direktøren for Det Danske Center for Menneskerettigheder må mene, akkurat hvad han vil.
Jeg har forstået, at det gør hr. Kristian Thulesen Dahl og det gør hr. Søren Søndergaard også.
Begge har erklæret, at de på punkter har været uenige med Det Danske Center for Menneskerettigheder.
Det må være sådan i et demokrati og i et frit folkestyre, at der kan man have lov at mene, hvad man vil.
Det her handler for regeringen overhovedet ikke om personer.
Jeg vil gerne understrege, at det alene bliver bestyrelsens afgørelse, hvem der bliver direktør i dette menneskerettighedscenter.
Det er ikke noget, regeringen vil blande sig i; det er ikke noget, regeringen ønsker at blande sig i.
Så skal jeg endelig oplyse, at Udenrigsministeriet har haft det udkast til lovforslag, der nu er udarbejdet, til udtalelse hos en række internationale institutioner.
Der har været rettet henvendelse til FN's Menneskerettighedshøjkommissariat, til Europarådets generalsekretær og OSCE's Kontor for Demokratiske Institutioner og Menneskerettigheder.
De tre organisationer har i tidligere stadier fulgt sagen om sammenlægningen af de udenrigspolitiske forskningsinstitutioner med Det Danske Center for Menneskerettigheder og givet udtryk for ønsket om at sikre menneskerettighedsarbejdets fortsatte uafhængighed.
Det, jeg kan oplyse, er, at for alle tre henvendelser gælder, at udkastet til lovforslag ikke har givet de pågældende organisationer anledning til at sætte spørgsmålstegn ved det kommende institut for menneskerettigheders uafhængighed.
den fundne løsning også efter hans opfattelse fuldt ud er i overensstemmelse med Paris-principperne
Og det var vel så det.
Ikke desto mindre vil jeg gerne takke Det Radikale Venstre for at have rejst forespørgslen, for det har været en kærkommen lejlighed til at få sat nogle misforståelser på plads.