Lene Hansen (S), 2005-05-13:
Det kan godt være, at det er lidt ualmindeligt, at en ordfører ikke vil bruge hele taletiden, men det er et væsentligt beslutningsforslag, vi har at gøre med her.
Ministeren var inde på sit store engagement og sin interesse for at få danskerne til at ændre adfærd, sådan at vi kan højne folkesundheden.
Jeg vil så bare stilfærdigt spørge: Hvad er der så egentlig sket på området, siden ministeren tiltrådte?
Vi fremsætter her et beslutningsforslag, som vi håber vil være med til at fremme folkesundheden.
Baggrunden for, at vi fremsætter det i dag, er et meget alvorligt problem, vi har i Danmark, men også i den vestlige verden i øvrigt: Børn og unge spiser alt for forkert og alt for fedt.
Derfor har vi et stigende problem med fedme og overvægt blandt skolebørn herhjemme, blandt børn og unge i øvrigt og i den vestlige verden i særdeleshed.
Vi ved, at problemet forstærkes på den måde, at overvægtige teenagere forbliver overvægtige som voksne, og derfor er det utrolig vigtigt, at børn tidligt får opbygget sunde og faste kostvaner og en glæde ved at bevæge sig.
På den måde kan vi forhindre alvorlige sygdomme i at opstå senere i livet.
Indsatsen for at få udbredt kendskabet til sunde kostvaner forstyrres imidlertid i høj grad af en tiltagende mængde af reklamer for usunde føde- og drikkevarer, som direkte henvender sig til børn under 16 år.
Beslutningsforslaget, vi her fremsætter, skal ses som en håndsrækning til alle forældre, som vil lære deres børn at spise sundt.
Skeptikere vil selvfølgelig påstå, at børn ikke er modtagelige for reklamers påvirkning.
Hvert år bruger industrien op til 130 mio. kr. alene på reklamer, der skal få børnene til at spise slik, så naturligvis virker de.
Ellers ville professionelle erhvervsfolk ikke smide så mange penge ud på det.
I mange reklamer forsøger man også at sælge den usunde mad som noget sundt.
Eksemplet med mælkesnitten, der ligger lige ved siden af mælken, er kendt, ligesom alle børn ved, at de får energi som en tiger ved at spise cornflakes.
Børn ser i dag mange flere reklamer i fjernsynet end for bare 4 år siden, og reklamer målrettet børn vises nu på hele sendefladen og ikke kun i tiden omkring børneprogrammerne.
Så kan det da gerne være, som fru Inge-Lene Ebdrup nævnte det, at antallet er faldende, men når man så koncentrerer indsatsen en søndag formiddag fra kl. 6 til kl. 12, hvor man ved, at det fortrinsvis er børn, der sidder foran fjernsynet, tror jeg nok, at effekten måske endda er større, end hvad den har været for bare få år siden.
I andre lande har man, som vi har hørt det, indført begrænsede restriktioner.
Norge og Sverige har indført forbud mod tv-reklamer rettet mod børn, og det ville de vel ikke gøre, hvis ikke det her blev opfattet som et alvorligt problem.
Jeg skal bare slutte med at sige, at jeg egentlig opfatter beslutningsforslaget som en forlængelse af regeringens sundhedspolitiske udspil »Sund hele livet«, hvor der netop lægges vægt på en øget fokusering på forebyggelse af overvægt, herunder en målrettet indsats over for børn og unge.
Man kan jo altid vente på, at de andre gør noget.
Med hensyn til Det Konservative Folkepartis modvilje mod at regulere kan man så spørge: Er der sket noget indtil nu, hvor vi har hyldet frivillighedens princip?
Det er der ikke.
Problemerne er blevet meget værre, og det er derfor, vi i dag står og kæmper for at få vedtaget et forbud mod markedsføringen af usunde fødevarer.