runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Inge Refshauge (DF), 1999-11-11:
Vi vil alle det bedste for børnene i institutionerne.
Vi vil gerne, at de i dagligdagen har et godt klima at være i, her hvor de tilbringer så meget af deres tid.
Det er så op til kommunerne at sørge for dette i tæt samarbejde med institutionernes bestyrelser samt forældrekredsene.
I Dansk Folkeparti har vi da også en klar fornemmelse af, at der bliver arbejdet seriøst på dette.
Institutionernes bestyrelser, hvor forældre og personale er repræsenteret, ved allerbedst, hvad der er godt for den enkelte institution i lokalområdet.
Vi skal dog ikke se bort fra, at enkelte steder er alt ikke bare rosenrødt.
Men også i børnehaver er der visse steder problemer med plads og støj.
Jeg ved, at i en sønderjysk børnehave har man fået opstillet støjmålere i form af nogle ører, der lyser rødt, grønt og gult for børnene, når de råber eller er stille.
Jeg tror på, at det er sundhedsskadeligt, at der er så megen støj i børnehaverne, men vi mener stadig væk, at det er kommunerne, der løbende skal kontrollere og få orden på det.
Vi kender vel alle kommuner, hvor man over en kortere eller længere tid overbelægger børneinstitutionerne, fordi man lige står og mangler nogle enkelte pladser.
Her må forældrebestyrelser tage affære, for det er jo en kommunal og en lokal opgave.
Dog mener vi i Dansk Folkeparti, at der i den nye servicelov, som trådte i kraft sidste år, er formålsparagraffer, hvor kommunerne sammen med forældrebestyrelsen skal lave målsætninger for kvaliteten i dagpasningen af børn.
Jeg kan så måske nok være lidt enig med Enhedslisten i, at det ikke altid er gået, som det burde gå.
Hvad angår embedslægernes opgaver omkring institutionerne, er det jo allerede sådan, at embedslægen kan udstede både forbud og påbud over for såvel kommunale som selvejende institutioner. Vi tror ikke rigtig på,
at fordi vi her i Folketinget afsætter 300 mio. kr. som et statstilskud til forbedring i daginstitutioner, fritidshjem og skolefritidsordninger, så bliver tingene ændret ret meget.
Jeg tror, at det bedste er det, de kommunale myndigheder i samspil med forældrebestyrelser og personale i institutionerne finder frem til; det er det bedste for alle parter.
Alle er interesseret i, at vores børn har det godt i disse pasningsordninger.
Hvad angår miljøtiltag i institutionerne mener vi i Dansk Folkeparti, at kommunerne sammen med de samarbejdspartnere, de har, gør hvad de kan for at forbedre tingene løbende.
At det så ikke altid går så hurtigt, som vi kunne ønske, er nok noget, der har med økonomien at gøre.
Dansk Folkeparti mener, at Enhedslistens forslag er godt, men vi kan alligevel ikke rigtig støtte det.
Kim Andersen (V), 1999-11-11:
Jeg skal på Venstres vegne sige et par ord om lovforslag nr.
L 52, som vedrører ændring af proceslisten og afgift af rumvarme
Jeg skal allerførst slå fast, at det lovforslag, vi her behandler, jo er en udløber af den grønne afgiftspakke fra 1995, og den stemte Venstre nej til.
Vi har ikke lod og del i dette lovkompleks, og det har vi ikke, fordi vi allerede dengang mente, det var noget miskmask og noget vanskeligt lovstof at administrere, og at det alt andet lige betød konkurrenceevneforringelser for en lang række af vore basale erhverv.
Sådan er det stadig.
Det er stadig vores grundholdning til problematikken og også til de lovforslag her, som vi er mere end skeptiske over for.
Når det så er sagt, så er L 52 jo udtryk for, at regeringen erkender, at man har problemer; der er ting, der skal justeres i forhold til nogle væsentlige erhverv og af hensyn til beskæftigelsen.
Det er bedre at erkende den slags ting sent end aldrig, og det anerkender vi.
Vi vil i udvalget stille en række spørgsmål til substansen i L 52.
Vi vil koncentrere os lidt om, hvorfor man har lagt snitfladerne inden for de forskellige brancher i relation til refusionssatserne, som man har, men det vil vi senere vende tilbage til. Jeg vil allerede nu bebude, at vi efterlyser, hvorfor man ikke på proceslisten har medtaget turisterhvervet i forbindelse med virksomheder, som kunne få refunderet afgift på rumopvarmning, så det må ministeren godt allerede nu forberede sig på at svare på.
Vi er kritiske over for problemstillingen, men vi vil naturligvis se på sagen i udvalget.
Jann Sjursen (KRF), 1999-11-11:
Jeg er glad for, at den konservative ordfører, i lighed med hvad jeg tidligere gav udtryk for i debatten, også kan se problemer i regeringens fremsatte lovforslag, idet man jo åbner op for, at der kan gives tilladelse til provokeret abort på levedygtige fostre, hvis der f.eks. er tale om genetiske fejl - i gåseøjne - ved det pågældende foster.
Nu er det ikke fru Gitte Seeberg, der er ordfører på området, så jeg ved ikke, om jeg kan stille spørgsmål.
Men om ikke andet, så kan jeg i hvert fald opfordre De Konservative til i forbindelse med udvalgsarbejdet sammen med Kristeligt Folkeparti at arbejde for et ændringsforslag, der sikrer, at der ikke vil være den her uklarhed i lovgivningen, hvor man i virkeligheden udhuler det levedygtighedskriterium, som man så knæsætter i loven.
For det var vi jo i hvert fald enige om før sommerferien, da vi diskuterede Kristeligt Folkepartis lovforslag, og jeg må indrømme, at jeg synes, at selv om det kan være udmærket med diverse redegørelser fra ministre, tal og så videre - dem får vi jo en del af hen ad vejen - så sikrer det jo ikke, at Folketinget så går ind og tager stilling, hvilket jeg mener vi bør gøre.
Jann Sjursen (KRF), 1999-11-11:
Uanset hvordan man ser på det - Kristeligt Folkeparti og Det Radikale Venstre har jo ikke den samme grundlæggende holdning til hele abortspørgsmålet som sådan - er jeg enig i, at det ville være en meget ulykkelig situation, hvis Folketinget på det her område, som det er tilfældet i forbindelse med diskussionen om brug af fosterdiagnostik, når det gælder kunstig befrugtning, skulle gå hen og lave en positiv-/negativliste, for det mener jeg simpelt hen er komplet umuligt.
Dér er jeg enig med fru Elisabeth Arnold.
Men det er dog ikke anderledes på det her område, end at man i Norge og Sverige - som ministeren jo også henviser til i sit lovforslag, idet han siger, at vi hermed bringer os på højde med det, der sker i de andre nordiske lande - har et levedygtighedskriterium, som så i den konkrete situation bliver anvendt ud fra lægefagligt skøn, men hvor der ikke er nogen dispensationsadgang, for så vidt angår sent provokeret abort på genetisk indikation.
Det kan altså godt lade sig gøre i praksis.
Men når det gælder spørgsmålet om, hvorvidt der skal åbnes for den mulighed eller ej, må jeg altså forstå den radikale ordfører derhen, at Det Radikale Venstre synes, den mulighed fortsat skal være der.
Det hænger selvfølgelig også meget godt sammen med den holdning, at der i praksis ikke skal ske de store ændringer, som man kunne forstå af Det Radikale Venstres ordførers indlæg, og det beklager jeg sådan set.
Jeg vil da godt understrege, at vi anerkender, at der ligger et andet forslag på bordet i dag end det, vi behandlede i sidste folketingssamling.
Det er jo ikke Kristeligt Folkepartis forslag, vi tager stilling til i dag, men regeringens forslag, som jeg må formode at Socialdemokratiet trods alt står bag, selv om det måske ikke lige har groet i den socialdemokratiske baghave. Og derfor bliver det jo centralt, når nu regeringen gerne vil være med til at knæsætte et levedygtighedskriterium, så også at diskutere de undtagelser, og de store undtagelser, som jeg rent faktisk mener at regeringens forslag gør i forhold til levedygtighedskriteriet.
Og dér, hvor det jo lige præcis sætter ind og giver mulighed for, at der stadig væk skal være tilladelse til sene provokerede aborter også på levedygtige fostre, er jo bl.a. på genetisk indikation, eller hvad man vil kalde det, racehygiejnisk indikation, hvis man tager hele repertoiret med.
Og der synes jeg, at det alligevel er meget, at den socialdemokratiske ordfører vil gøre spørgsmålet om, hvorvidt man skal kunne frasortere et foster med Downs syndrom, alene til en lægefaglig vurdering.
Der må jeg indrømme, at jeg synes, det er meget overraskende, at spørgsmålet om, hvorvidt et levedygtigt foster med Downs syndrom, hvoraf mange jo altså lever, havde jeg nær sagt, i bedste velgående i vores samfund i dag, til syvende og sidst skal have lov til at leve, når det er kommet ud over den levedygtighedsgrænse, alene skal være en lægefaglig vurdering.
Men der må jeg jo så bare konstatere, at det er den socialdemokratiske ordførers holdning.
Det forstår jeg simpelt hen ikke.
Tove Videbæk (KRF), 1999-11-11:
Men ét sted skal vi starte, og jeg synes, Enhedslistens forslag på mange måder er et godt skridt i den rigtige retning.
Der eksisterer i dag et absurd misforhold mellem voksnes bekymring om eget arbejdsmiljø og den manglende konsekvens i forhold til at beskytte børn og unge.
Som voksne har vi ofte travlt med at rage ergonomiske møbler, skærmfiltre og besøg af fysioterapeuter til os på vores arbejdspladser, men ser samtidig stort på, at vores børn får hovedpine, rindende øjne og allergi i deres respektive institutioner.
Det er en uacceptabel behandling af fremtidens råstof.
Jeg synes, vi som voksne skal være meget mere bevidste om, hvilke værdier vi formidler til vores børn.
Det nytter nemlig ikke at sige ét og så gøre noget andet.
Når børnene bliver stuvet sammen på små stuer, er det så som så med troværdigheden i de voksnes snak om at skabe rum til alle, og rum til forskellighed.
Hvorfor forvente, at vores børn under de omstændigheder vil lære at reagere med medfølelse, omsorg, lytte med respekt eller tro på, at samfundet passer de svage?
Det er jo ikke det, de oplever i deres institutionsliv.
For flere af dem er det i det hele taget ikke det, de oplever i deres hverdagsliv.
De oplever ofte at være en klods om benet på de voksne.
For nogens vedkommende kan de være parkeret i 8-10 timer på en institution, og stort set i hverdagene kun være sammen med deres forældre, efter trætheden har meldt sig.
I den sammenhæng vil jeg gentage, at Kristeligt Folkeparti ønsker større fleksibilitet i dagpasningstilbudene, og det skyldes ikke bare rent ideologisk forsvar, men i høj grad overvejelser om, at institutionerne vil blive aflastet derved, så der bliver mere plads til dem, der er der.
Hvis man indførte større fleksibilitet i pasningstilbud, ville man i højere grad kunne se familier, der passede egne børn på deltid, trekvarttid eller fuldtid.
Det ville konkret skabe mere plads til børn i de institutioner, der i dag er fyldt til bristepunktet.
Jeg mener derfor, at den politiske indsats vedrørende børnenes miljø skal foregå på to niveauer: De børn, der opholder sig i en institution skal sikres sunde omgivelser, samtidig med at fleksibiliteten i børnepasningen skal øges.
Jeg har fuld sympati for intentionerne i Enhedslistens forslag og bakker op om de fleste punkter fra større overskuelighed over reglerne for sundhed og sikkerhed over opstilling af krav til et uvildigt tilsyn og større inddragelse af forældrebestyrelse.
Og jeg vil ligesom CD's ordfører sige: Lad os sammen få lavet en miljølov for børn og unge.
Det har de faktisk krav på.
Vi skylder dem det.
Så Kristeligt Folkeparti ville faktisk gerne her og nu iværksætte punkt 1, 2, 3 og 5 med det samme, men punkt 4 må altså komme på et senere tidspunkt.
Birthe Rønn Hornbech (V), 1999-11-11:
Når man ser forslaget her, må man jo sige, at med en folketingsgruppe på 42 medlemmer, der tænker over etiske spørgsmål, så er der en lang række opfattelser.
Sådan må det jo være, hvis man tager etiske spørgsmål alvorligt, og vi havde jo for mindre end et år siden en god, etisk debat om denne sag her i Folketinget.
Jeg skal ikke gentage alle de etiske dilemmaer, der er i denne sag, blot igen konstatere: Det er altså, hvad menneskeheden er nået til, at vi kan holde liv i meget små fostre.
Nogle gør man alt for at holde i live, fordi forældrene ønsker det, men det har altså så også den konsekvens med den teknologi, at der så er andre, der bliver slået ihjel.
Jeg misunder ikke ministeren, der er blevet sat til at skulle lave et lovforslag.
Det er jo næsten en fuldkommen håbløs opgave.
Men det, jeg godt kunne tænke mig at rejse til debat her i Folketingssalen, er, hvad det er, vi gør, når vi i lovforslaget indføjer begrebet »levedygtig«.
Ja, jeg spørger bare.
Men sådan er der nogle, der ser på det, og jeg synes nok, det er en diskussion værd.
For mit eget vedkommende har jeg i hvert fald lyst til at få udstillet, om der i realiteten er nogle forskelle på ordningerne i Sverige og i Norge og så det danske forslag, og om det her overhovedet rykker noget i forhold til praksis, som den er i dag.
Det er nogle af de ting, vi vil bede om at få undersøgt i udvalget.
Og vi vil så, når vi når til tredjebehandling, stemme efter de etiske opfattelser, hver enkelt måtte have.
Anne Baastrup (SF), 1999-11-11:
Jeg vil tage tråden op fra fru Gitte Seeberg.
Det er netop formålet at undgå, at mennesker dræbes eller kvæstes ved spirituskørsel. En af de måder, man kan undgå det på, er rent faktisk, at folk, der én gang er blevet taget for spirituskørsel, ikke recidiverer, at de ikke gentager deres kriminalitet, nemlig at køre spirituspåvirket.
De erfaringer, vi har haft hidtil med straf af 30-60 dages hæfte, har jo ikke hjulpet på det.
SF ser det her lovforslag som et klart fremskridt.
Vi kan nu få folk, der synes, det er sjovt at drikke, til at forstå, at når man har drukket, så skal man ikke efterfølgende sætte sig ind i en bil.
Det kan man.
Man kan få dem til at forstå det, fordi de skal indgå i en form for samfundstjeneste.
De skal indgå i et samarbejde med mennesker, som finder, at det at lade kørsel og spiritus blive en sammenhæng ikke er acceptabelt. Samtidig har vi jo også muligheden ved vedtagelse af det her lovforslag at stille som betingelse, at man skal deltage i en eller anden form for alkoholbehandling.
Og det er det, der flytter.
Det er det, der forhindrer, at folk recidiverer.
Har man et alkoholproblem, skal det fanges op første gang og ikke blot ved, at man sætter sig ind i en sommerferie i Horserød og venter i 30 dage og så kommer ud igen.
Det flytter ikke noget.
Vi bliver nødt til at angribe den her type kriminalitet, som er forfærdelig modbydelig, på en sådan måde, at vi rent faktisk slipper for fremtidige kriminelle på dette område.
Men naturligvis skal man også altid overveje, når man går i gang med andre typer af straf: Er det nu også sådan i almindeligt omdømme en tilstrækkelig straf, således at folk ikke forledes til at tage loven i egen hånd.
Der mener vi i SF, at den afgrænsning, man har anvendt, nemlig at når det drejer sig om personskade, så er det ikke de her bestemmelser, som finder anvendelse, den afgrænsning finder vi er rimelig.
Samlet støtter SF lovforslaget.
Carsten Aagaard (DF), 1999-11-11:
Dansk Folkeparti støtter og er positive over for lovforslaget fra justitsministeren om, at spritbilister straffes med udvidet brug af samfundstjeneste.
Lovforslagets formål er navnlig at indføre mulighed for at idømme samfundstjeneste i stedet for kortere ubetinget frihedsstraf - fra 10 til 60 dage - for spiritus- eller promillekørsel.
Det falder helt i tråd med Dansk Folkepartis indstilling, at spritbilister med et dokumenteret behandlingskrævende alkoholmisbrug, som efter gældende praksis ville blive idømt en ubetinget frihedsstraf for spirituskørsel på op til 60 dage, i stedet skal idømmes en betinget dom med vilkår, som er struktureret, kontrolleret alkoholistbehandling af mindst 1 års varighed og betaling af en tillægsbøde svarende til halvdelen af den sædvanlige bøde
for spirituskørsel
Når man indfører samfundstjeneste, så mener vi i Dansk Folkeparti, at man også må påse, at det er relevant samfundstjeneste.
Det kan ikke være meningen, at folk skal i arbejde og lave noget irrelevant, og det må betyde for spritbilister også, at retspolitikken ikke lempes.
Dansk Folkeparti mener heller ikke, at spritbilister, der har forvoldt personskade, skal have samfundstjeneste.
De skal i fængsel hurtigst muligt, for disse lovovertrædelser kan sammenlignes med vold.
I den videre behandling af lovforslaget ønsker
Dansk Folkeparti at få præciseret, hvorledes og hvem der skal dokumentere, at der skal foretages en behandling for alkoholmisbrug.
Det fremgår ikke klart og tydeligt af
lovforslaget
Så vil vi også meget gerne have en debat om narkotika-
og medicinmisbrug, som ikke er omhandlet af lovforslaget, men som vi mener også er et stigende problem, som også kan påvirke bilkørsel og kan sammenlignes med spritkørsel
Men det er et forslag til videre drøftelse. Hvis vi indfører samfundstjeneste, hvor spritbilisterne hurtigt kommer til at udstå straffen, vil det forhåbentlig virke præventivt, så antallet af spritbilister falder.
Dansk Folkeparti er positivt over for lovforslaget, og vi vil selvfølgelig arbejde positivt i udvalget.
Søren Søndergaard (EL), 1999-11-11:
Enhedslisten støtter brug af samfundstjeneste, og vi støtter også øget brug af samfundstjeneste.
Det gør vi af to grunde.
For det første, fordi de kriminalpræventive effekter efter vores opfattelse og efter de undersøgelser, der er lavet, er lige så gode, som når man sætter folk i fængsel.
Det vil sige, det er i høj grad af hensyn til ofrene, at vi støtter samfundstjeneste.
Og for det andet spiller det jo også ind, at det er billigere for samfundet, som så kan bruge pengene til noget bedre, f.eks. forbedre de sociale forhold, så der bliver mindre grundlag for, at folk bliver kriminelle og kommer i uføre.
Vi støtter også, at der etableres vilkår i forbindelse med spritkørsel, gående ud på en struktureret kontrolleret alkoholistbehandling af mindst 1 års varighed.
Vi synes, det er et godt forslag.
Alligevel kan vi ikke lade være med at stille spørgsmålet, hvorfor der i den grad i det her forslag lægges vægt på spørgsmålet om spritkørsel, f.eks. i modsætning til spørgsmålet om narkokriminalitet.
Hænger det sammen med, hvem det er, der kører spritkørsel?
Hænger det sammen med, at spritkørsel er mere udbredt i de højere luftlag oppe nord for København, hvorimod narkokriminaliten mere er bunden af samfundspyramiden i det indre København?
Har de overvejelser spillet ind?
Vi kan ikke lade være med at synes, det er underligt, at samfundstjenesten i den grad understreges, når det er spritkriminalitet, vi snakker om.
Vi synes også, at det spørgsmål, der blev stillet fra Venstres ordfører, er relevant.
Skal de fængselspladser f.eks. bruges til, at endnu flere asylsøgere kan blive proppet i fængsel - asylsøgere, som altså vel at mærke ikke har gjort noget ulovligt, men som bare rent rutinemæssigt bliver fængslet, når de ankommer?
Vi synes, at der er behov for at få de her ting klarlagt, selv om vi støtter ideerne bag forslaget.
Til sidst vil jeg bare understrege, at vi har den opfattelse, at spritkørsel er en alvorlig forbrydelse, fordi det meget ofte fører til ulykker ikke bare for den pågældende selv, men også for andre, og derfor synes vi, at det skal være klart, at samfundstjeneste i forbindelse med spritkørsel kun skal være ved førstegangstilfælde.
Dér synes jeg, at forslaget sådan set går for vidt.
Vi synes ikke, det skal være muligt, hvis man gang på gang kører spritkørsel, så at blive ved med at få samfundstjeneste.
Vi synes, at samfundstjenesten skal være et tilbud, hvor man får mulighed for at rette sig ind, og hvis man så insisterer på at fortsætte spritkørsel, som er et camoufleret mordforsøg, så bliver vi nødt til at insistere på, at der skal være en dom, som omfatter fængsel, ligesom der er domme på andre områder, hvor folk forsøger at slå andre mennesker ihjel.
Jann Sjursen (KRF), 1999-11-11:
Kristeligt Folkeparti synes, det er et godt lovforslag, regeringen her har fremsat til behandling i Folketinget i dag.
Vi har haft gode erfaringer med brug af samfundstjeneste, noget som Retsudvalgets medlemmer også selv har kunnet orientere sig om i forbindelse med et besøg i byen, havde jeg nær sagt, før sommerferien, hvor vi besøgte forskellige steder og institutioner, hvor man netop gjorde brug af samfundstjenere.
Så vi er positivt stemt over for at udvide anvendelsesområdet en kende, sådan som lovforslaget her også lægger op til, og vel at mærke også på et område
hvor de fleste vil føle, at det er et område, som er gangbart til brug af sanktionsformen samfundstjeneste.
For Kristeligt Folkeparti er spørgsmålet om at udvide anvendelsesområdet ikke så meget et spørgsmål om at skaffe mere plads i fængslerne, for at tage den del af debatten med her også.
Det er mere et spørgsmål om, at vi hermed udvider brugen af en sanktionsform, som vi efterhånden har gjort os nogle positive erfaringer med, også i forhold til recidiv, altså hvor mange, der på den her måde bliver straffet og så vender tilbage igen.
Her ser vi nogle absolut positive virkninger af brug af samfundstjeneste.
I diskussionen om, hvorvidt samfundstjeneste på det her anvendelsesområde, altså i forhold til spritbilister, vil have en præventiv virkning eller ej, er det vores opfattelse, at den præventive virkning vil være lige så stor som de sanktioner, der er gældende i dag over for spritbilister - i hvert fald ikke mindre.
Så kan man altid diskutere afgrænsningen af brug af samfundstjeneste, hvor lovforslaget jo lægger op til, at det skal anvendes over for spritbilister, så længe der ikke er sket personskade i forbindelse med spritkørsel.
Der er jeg ligesom andre ordførere lidt skeptisk over for afgrænsningen her.
Ved spritkørsel under skærpede omstændigheder, også selv om der ikke har været personskade, vil jeg godt sætte spørgsmålstegn ved, om det skal kunne betyde, at man kan blive idømt samfundstjeneste.
Vi er villige til under udvalgsbehandlingen at diskutere det forslag, som jeg tror den konservative ordfører var inde på, om at lave en, havde jeg nær sagt, promillegrænse for, hvornår samfundstjeneste skal kunne idømmes i forhold til, at der er lavet overtrædelse med spritkørsel under skærpede omstændigheder.
Ved gentagelsestilfælde, altså hvis man i forbindelse med, at man er idømt samfundstjeneste én gang og udnytter det tilbud, som det jo i virkeligheden også er, for at få mulighed for at begynde på en frisk, så synes jeg nok, at det er et spørgsmål, om man så skal kunne idømmes samfundstjeneste én gang til eller endnu en gang, hvis man fortsat kører spritkørsel. Et meget vigtigt element for Kristeligt Folkeparti at se i lovforslaget
er, at spritbilister med et dokumenteret behandlingskrævende alkoholmisbrug nu kan idømmes en betinget dom med vilkår om en struktureret, kontrolleret alkoholistbehandling af mindst et års varighed og med betaling af tillægsbøde.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-11-11:
Forslaget her lægger op til både en forøget anvendelse af samfundstjeneste ved bestemte typer af kriminalitet og desuden ved betingede domme for spirituskørsel, hvor især behandlingsaspektet kan komme tættere ind. Fra radikal side er vi meget optaget af anvendelse af samfundstjeneste som en sanktionsform, der ikke indebærer fængsel.
Vi mener, at det kan være meget nyttigt at få en form for kontrakt med den kriminelle, den, der har begået lovovertrædelsen, om at der skal altså leveres et stykke arbejde i samfundets interesse, og det er en indskrænkning i bevægelsesfriheden og en indskrænkning i den personlige frihed i det hele taget, og det mener vi kan have mange nyttige effekter. Men det, der er det vigtigste for os i det her lovforslag, er naturligvis, at man kan indgå en kontrakt mellem den kriminelle, den, der kører spirituskørsel, og samfundet om, at der skal indgås et behandlingsforløb, hvor vedkommende kan få en periode af mindst 1 års varighed med en struktureret kontrolleret alkoholistbehandling.
Det er i virkeligheden det forebyggende og det langsigtede ved det her forslag, at man kan få fat i nogle af dem, som har et behandlingskrævende alkoholforbrug, og som derfor løber stor risiko for at gentage den spirituskørsel, de er blevet anholdt for i denne her forbindelse. Vi er naturligvis interesserede i, at der kommer en hurtig vedtagelse af det her og et bredt flertal, og vi går derfor ind i udvalgsarbejdet med al mulig god vilje.