Anders Samuelsen (RV), 2001-04-03:
Spørgsmålet er egentlig, hvordan vi får et overblik over, hvilke behandlingsformer, hvilke tilbud som er til rådighed i dag, og om vi overhovedet kan få et sådant overblik.
Historikken har socialministeren været inde på, bl.a. hvad vi har gjort via satspuljemidler, hvad vi har gjort i forhold til at nedsætte en narkofølgegruppe, samt den rapport, som er udkommet i 1998, som også konkluderer, at vi bruger penge i overensstemmelse med de retningslinjer, som vi har vedtaget.
Der er en række forhold, som i øvrigt skal tages i betragtning, når man skal forsøge at etablere et tilbud til en behandling af en narkoman.
Der er de psykosociale problemstillinger.
Det er vigtigt, når man sætter ind, at man støtter op på mange fronter i forbindelse med behandlingen, altså at man ikke kun fokuserer på narkomanen, men også på det miljø, som omgiver ham eller hende.
Det gælder for dem, som kan støtte og være med til at sikre, at behandlingen og tilbudet bliver en succes.
Det er også væsentligt, at man sikrer, at der er fleksibilitet i forhold til konstant at kunne tilpasse tilbudet til den situation, som man jo står i, med den konkrete person, og det er væsentligt, at man planlægger hele indsatsen meget nøje og i tæt samarbejde med de instanser, som kan involveres i området.
Hvad så med effekten af de tiltag, som vi har gjort indtil nu?
Ja, vi kan konkludere, at det ser ud, som om at jo højere grad af professionalisme, der er til stede på området, og jo højere grad af erfaring, der er til stede, og i jo højere grad, man er i stand til at arbejde sammen tværfagligt, jo bedre ser situationen ud til at være.
Så må jeg sige, at så kan man heller ikke konkludere ret meget mere.
Det er et ikke særlig belyst område, som vi debatterer her i dag.
Målsætningen er sådan i bredeste form at forsøge at udvikle livsmulighederne for den gruppe, som vi taler om.
Selvfølgelig er målet i den sidste ende at sikre, at man bliver gjort stoffri, men hvis man i det hele taget kan få forbedret livsmulighederne, er det selvfølgelig en målsætning
i sig selv.
Spørgsmålet er, for nu at vende tilbage til starten, om det overhovedet kan lade sig gøre at få skabt et overblik over området.
Det er et uoverskueligt område, fordi der hver eneste gang er tale om individuelle og forskellige personer, som vi sætter ind over for, som vi forsøger at gøre noget for, men hvor man næsten ikke kan sammenligne den ene sag med den anden.
Nu opfordrer vi så i dag regeringen til at sætte ind og forsøge at opsamle og viderebringe de erfaringer, som findes, at indsamle oplysninger om, hvordan udviklingen er på det personalemæssige og økonomiske område, og forsøge at sikre, at dialogen med amter og kommuner bliver gjort endnu bedre, samt at der bliver skabt et overblik over, hvilke offentligt finansierede behandlingsforsøg og -projekter, som amter og kommuner og private organisationer har arbejdet med inden for de sidste 3 år.
Ligeledes beder vi om, at der bliver sat fokus på de unge stofmisbrugere.
Det er et godt skridt.
Og så må vi håbe, at vi så virkelig også med det her får et yderligere overblik over området.
Alt, hvad vi kan få, som skaffer yderligere lys på området, er selvfølgelig et skridt i den rigtige retning.
Men vi skal nok også være os bevidste om, at man nok ikke kan få det samlede overblik, og man nok heller aldrig nogen sinde kan - det tror jeg heller ikke at der er nogen der har antydet i dag - komme i en situation, hvor man kan sige, at denne løsning og denne behandlingsform er den, der virker på alle.
Vi ved fra de erfaringer, som vi dog har, at sådan er situationen ikke.
Men forhåbentlig kan man bruge de erfaringer, de ting, som man får samlet ind, til at blive inspireret på kryds og på tværs ude i de grupper, ude blandt de personer, som faktisk står for det arbejde, som forhåbentlig skal krones med succes i langt højere grad, end det har gjort hidtil.