runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Hans Christian Schmidt (V), 2001-04-04:
Jo, men hvis det er det, ministeren hentyder til, så vil jeg bare spørge, om ministeren kan bekræfte, at UNESCO efter at have optaget et område på listen kan kræve nye restriktioner
, hvis et område ikke lever op til kravene.
Altså at UNESCO efter at have optaget et område på listen kan kræve nye restriktioner, hvis et område ikke lever op til kravene.
Kan ministeren bekræfte eller afkræfte det?
Jo, men jeg tror, at ministeren må forstå, at det er ærgerligt, at ministeren her siger, at man har talt noget om de krav, som UNESCO ville stille.
Så spørger jeg ministeren, om ministeren kan bekræfte eller afkræfte, at UNESCO efter at have optaget et område på listen kan kræve nye restriktioner, hvis et område ikke lever op til kravene. Så siger ministeren: Det kan jeg ikke svare på.
Så er det jo svært at forstå, hvorfor man så kan sige, at det er blevet fremført forkert, og derfor må spørgsmålet til ministeren i dag være: Fortryder ministeren, at ministeren har været ude at sige de her ting?
Svend Auken (S), 2001-04-04:
Nej, jeg fortryder, at der er blevet skabt frygt på et urigtigt grundlag.
Jeg vil gerne citere én gang til fra det, de tre lande har aftalt, og det, som står i materialet, som er gået ud.
De tre lande, altså Holland, Tyskland og Danmark, forudsætter, at den eksisterende nationale regulering beskyttes i fuldt omfang, dækker de krav, der stilles i FN's verdensarvskonvention, og at nominering derfor ikke i sig selv vil medføre behov for eller krav om nye reguleringer eller restriktioner. Jeg synes, det er lidt ærgerligt.
Her får man en kæmpe anerkendelse for et stort arbejde, der er lavet nede i det område, og så må området ikke få den store anerkendelse, fordi der er skabt frygt på et forkert grundlag.
Og det er den frygt, jeg synes hr. Hans Christian Schmidt i stedet for at blive ved med at tillægge mig synspunkter, jeg har aldrig har haft, skulle have en fælles interesse med mig i at få fjernet.
Det ville jo også klæde en Venstremand, da det er en VK-regering, der startede det her, at man så vedgik arv og gæld i den her sag i stedet for at drive polemik.
Lad os nu prøve at få tingene på plads, lad os fuldføre den lokale dialog.
Ligesom hvis man kommer fra kirken og siger, at man ikke vil have Roskilde Domkirke på verdensarvlisten, jamen så vil vi jo også meddele UNESCO, at den skal fjernes fra verdensarvlisten.
Det er jo en hæder.
Det er jo ikke et angreb på området.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Hans Christian Schmidt (V), 2001-04-04:
Vil ministeren oplyse, om han er enig med formanden for LO-Vest, Niels J. Schmidt, og formanden for specialarbejderforbundet i Skærbæk, Bruno Jeppesen, når de i et læserbrev i JydskeVestkysten den 22. marts 2001 skriver, at »ornitologer, naturfredere og Skov- og Naturstyrelsen har frataget lokalbefolkningen en bæredygtig og rimelig benyttelse og udnyttelse af Vadehavets naturressourcer«, og vil ministeren samtidig oplyse, om ministeren agter at sikre sig, at han har lokalbefolkningens opbakning, før der bliver taget en endelig beslutning om at gøre Vadehavet til en del af Verdens Naturarv under FN-organisationen UNESCO?«
Nu har jeg så forstået på ministeren på det spørgsmål, vi
lige har haft, at ministeren ikke har sagt noget, og jeg oplever det faktisk sådan, at ministeren har fortrudt det, i hvert fald kan vi ikke få at vide, hvad det er.
Så vil jeg bare håbe, at ministerens svar, som nu kommer, i højere grad tager udgangspunkt i lokalbefolkningen.
Det er det, spørgsmålet drejer sig om.
Jeg vil så bede om, at ministeren ikke behøver at fortælle alt om, hvem der har rejst forslaget osv., for det væsentlige er her, at det er lokalbefolkningen, man skal lytte til, og det er lokalbefolkningen, man skal i dialog med.
Det er jo netop det, der har givet ministeren problemer.
Svend Auken (S), 2001-04-04:
Der, hvor min fremgangsmåde i denne her sag har adskilt sig fra den borgerlige regerings, er, at jeg har taget amterne med.
De har været med to gange, hvor vi har diskuteret det her spørgsmål.
Da man traf den oprindelige beslutning under den borgerlige regering, var de slet ikke med.
Og det, jeg bare er ked af i denne demokratiske proces, er, at der er kommet forkerte synspunkter frem. Hvis jeg skal svare på spørgsmålet, så vil jeg sige: Nej, jeg er ikke enig i den udlægning, som Niels J. Schmidt og Bruno Jeppesen giver udtryk for i den pågældende artikel den 22. marts.
Og det er der mange andre der heller ikke er.
Læg f.eks. mærke til udtalelsen dagen før i samme avis fra formanden for LO i Esbjerg, Ernst Aaskov, hvor han siger: »Vi er tilhængere af Vadehavet som en del af Verdens Naturarv, men det må ikke ske på bekostning af Esbjerg Havns udviklingsmuligheder.
Det tror vi heller ikke sker, miljø og udvikling kan godt gå hånd i hånd.«
I øvrigt vil jeg endnu en gang anfægte, at man sammenblander almindelig modstand mod naturbeskyttelse og naturregulering med verdensarvsagen.
De to diskussioner skal holdes adskilt.
Det er og bliver at gøre den gode sag om verdensarven en bjørnetjeneste at blive ved at fremstille det, som om der kommer restriktioner fra UNESCO's side. Jeg har understreget, og det har jeg også gjort flere gange her i dag, at der ikke bliver truffet beslutning hen over hovedet på nogen.
Derfor er vi med udgangspunkt i en grundig international ekspertvurdering fra sidste efterår nu i gang med en omfattende høringsproces i alle tre lande forud for ministerkonferencen i oktober, som i øvrigt finder sted i Esbjerg, ligesom det oprindelig var i Esbjerg, man traf beslutningen.
Vi har lagt afgørende vægt på, at denne høringsproces er stærkt lokalt forankret, og det er der en masse elementer om, som jeg kan uddybe.
Så jeg har svært ved at se, at der kan træffes nogen beslutning hen over hovedet på lokalbefolkningen med en så omfattende dialog.
I hele det her forløb har vi lagt vægt på at lytte til, hvad folk sagde, og det kan jo indebære, at hvis der er noget, der ikke er rigtigt, at man så er nødt til at rykke ud og korrigere det, sådan at folk får et retvisende billede.
Helge Mortensen (S), 2001-04-04:
Ja, det er netop her, jeg har et spørgsmål til ministeren.
Jeg vil spørge ministeren, om han har øje for, at der rent faktisk også er organisationer, der har udtalt sig positivt om en optagelse på verdensarvlisten.
Jeg vil også gerne spørge ministeren, om han har øje for, at der blandt de kommuner, som har udtalt sig, er et markant stort mindretal, som er kommet i mindretal ofte på én stemme i udtalelsen fra byrådet, sådan at den kun repræsenterer et snævert flertal af de udtalelser, der er kommet frem, men at der bagved sidder et meget stort politisk mindretal, der er for verdensarvlisten.
Svend Auken (S), 2001-04-04:
Der er én ting, der ikke kan ske: Man kan ikke forestille sig, at vi mødes i Esbjerg, og så siger vi, at nu vil vi give Esbjerg og hele Vadehavsområdet dernede den største udmærkelse, der overhovedet findes, til nogle, der ikke vil have den.
Det kommer ikke til at foreligge.
Jeg har brugt det billede, at majestæten giver ikke Elefantordenen til nogen, som siger nej tak.
Siger de to amtsråd, selv om de oprindelig selv har været med til at træffe beslutningen, selv om de selv har siddet med ved bordet, selv om det er deres egne partier, der har taget initiativet til det, nej tak, så bliver det ikke kørt ned over hovedet på dem.
Hvis man så ender med at sige nej tak, kan jeg love hr. Hans Christian Schmidt, at der ikke sker nogen optagelse på Verdens Naturarv-listen, når der er et flertal i de to amter, der siger nej til dette.
Det kan jeg love.
Jeg kan i øvrigt bekræfte hr. Helge Mortensens opfattelse af, at diskussionen er langt mere nuanceret lokalt
end det, man får indtryk af i offentligheden, og vi har netop brug for i debatten af få alle nuancerne med. Det var det samme med Skjern Å i sin tid.
Der blev det også fremstillet, som om hele befolkningen var imod Skjern Å-projektet, men da det kom til stykket, var der mange, der var glade for Skjern Å-projektet, og sådan tror jeg jo altså også det vil komme til at gå med den her sag.
Jeg vil i hvert fald gøre alt, hvad jeg kan, for at styrke dialogen og vise respekt for de mange synspunkter, også de mange nuancerede holdninger, der kommer til udtryk.
Hans Christian Schmidt (V), 2001-04-04:
Jeg synes bestemt, det er en interessant udvikling, sagen tager nu, og jeg er glad for, at ministeren ikke gik med på det spørgsmål, som jeg hørte hr. Helge Mortensen kom med, om vi nu skulle til at lave grupper og finde ud af, om det var med én stemme eller med to stemmers vægt.
Jeg tror, man skal respektere lokalbefolkningen.
Når man har sagt, at man har en holdning til tingene, så er den måde, man skal gøre det på, at respektere det, uanset om det er til den ene side eller til den anden side.
Det bliver en studiegruppe, som ingen forståelse har.
Jeg vil så godt spørge ministeren her: Er det så, at det skal forstås sådan, at det gælder, hvis de to amter siger nej, og det skal vel også forstås sådan, at det gælder, hvis bare et af amterne siger nej?
Altså jeg spørger kun ministeren, for jeg har jo sådan en øvelse i, at man skal være ret præcis, når man taler om tingene.
Jeg er glad for de svar, ministeren kommer med, men forstår jeg ministeren rigtigt, når jeg konkluderer, at hvis et af amterne er imod, vil det være sådan, at så vil ministeren ikke gennemføre det?
Som det står skrevet i JydskeVestkysten: I modsat fald bliver det ikke til noget.
Jeg vil ikke trække en ansøgning ned over hovedet på lokalbefolkningen.
Svend Auken (S), 2001-04-04:
Hvis man bliver optaget på verdensarvlisten, så svarer det til, man får elefantordenen; så svarer det til, at man har noget særlig fremragende.
Det er den største udmærkelse, man næsten kan forestille sig.
Forslaget om at optage Vadehavet på verdensarvlisten stammer ikke engang fra mig; det stammer fra min forgænger, hr. Per Stig Møller, som i Schlüterregeringens tid arbejdede det her frem.
Vi har så arbejdet med den her sag på viderekøb.
Det eneste nye, vi har gjort, er, at vi har sagt, at det skal ikke bare regeringerne afgøre, det skal vi have amterne og lokalbefolkningen med til.
Og jeg kan ikke bekræfte det, hr. Hans Christian Schmidt siger i dag, tværtimod har jeg understreget, at vi vil foreslå, at der direkte i ansøgningen præciseres det, som de tre lande er enige om: at den omstændighed, at man bliver optaget på verdensarvlisten, den hæder, der er knyttet til det, ikke i sig selv kan give anledning til nye krav.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2001-04-04:
Til det sidste: Det er jo sådan, at som minister har man faktisk et ansvar for, at landets love bliver overholdt, og derfor kan man ikke bare, fordi man nu synes, det er hensigtsmæssigt, tillade, at ens eget lands lovgivning og bekendtgørelser bliver brudt.
Til hr. Jens Rohde: Det, vi talte om i ministeriet på daværende tidspunkt, da den udtalelse faldt, var simpelt hen at opgive bekendtgørelsen og sige: Jamen det her er en så umulig situation, at Danmark opgiver at implementere direktivet nu.
Vi ser, hvad House of Lords kommer frem til,
og derefter beder vi dem om endnu en gang at fremsætte en ny bekendtgørelse og få den godkendt af EU-Kommissionen. Men det ville jo være en noget bagvendt vej at gå, fordi et flertal i Folketinget har været enig i den bekendtgørelse, og den er godkendt i EU-Kommissionen.
Derfor ville det være noget tåbeligt, hvis vi bare uden videre smed håndklædet i ringen og sagde: Den bekendtgørelse kan vi ikke bruge til noget som helst.
Hr. Jens Rohde ryster på hovedet, men jeg vil gerne gøre opmærksom på, at det er vi fælles om.
Selvfølgelig er det ærgerligt, når det er en upopulær sag, men vi har faktisk været enige om, at det var klogt at forsøge at få de sportsbegivenheder sendt på landsdækkende tv-stationer, så alle kunne se dem. Hermed sluttede spørgsmålet.
Hans Christian Schmidt (V), 2001-04-04:
Jeg er selvfølgelig ked af, at ministeren igen her ved det andet spørgsmål nævner, at der kommet forkerte oplysninger.
Det havde jo været tilfredsstillende, hvis vi havde fået dem under besvarelsen af det første spørgsmål.
Når der så igen bliver nævnt noget med forkerte oplysninger, får vi ikke at vide, hvad det er for forkerte oplysninger.
Det er jo ærgerligt sådan noget. Men jeg vil godt direkte forholde mig til det, som ministeren har svaret her, og så vil jeg spørge ministeren: Hvordan vil ministeren sikre lokalbefolkningens opbakning? Hvordan forstår ministeren, at der er en opbakning fra lokalbefolkningen?
Jeg forstår, at ministeren jo nok ved, hvad der er dialog, men man skal jo også vide, hvad det indeholder, og der vil jeg godt have ministeren til at uddybe, hvordan han opfatter lokalbefolkningen, for når jeg hører ministeren sige det nu, så siger han: Jamen det kan godt være, at der vil være nogle ting, der skal laves om. Jamen så er det da vigtigt at få ministeren til at forklare, når der er 30 organisationer og kommuner, der har uudtalt sig imod de her planer, hvordan ministeren vil definere, at man har lokalbefolkningens opbakning, for hvor ligger den henne?
Er det, at de her 30 organisationer går med, eller størstedelen af dem, eller hvordan forestiller ministeren sig, at man bagefter kan sige, at det er lokalbefolkningen, der gerne vil med?
Det er jo her, problemet ligger.
En minister og nogle folketingspolitikere vil gerne give en befolkning noget, de kalder en verdensnaturarv, der er kun det lille problem, at befolkningen i hvert fald ikke på nuværende tidspunkt vil tage imod det.
Og det må ministeren forstå, og derfor bliver det meget vigtigt nu, at ministeren fortæller: Hvad forstås der ved lokalbefolkningens opbakning?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-04-04:
For en uge siden her i spørgetiden var justitsministeren voldsomt uenig med mig i, at Justitsministeriet ikke besvarede de spørgsmål fra folketingsmedlemmerne, som skal besvares, til tiden.
Ministeren mente, det var fuldstændig uacceptabelt at blive udsat for den kritik, og at det var vigtigt, at vi sagde her i Folketingssalen, hvis vi mente, der var tale om overskridelser.
Til det vil jeg sige, at med hensyn til det, vi har at gøre med i det spørgsmål, jeg nu har stillet til besvarelse i dag, altså spørgsmål nr. S 2308, er situationen den samme som den, vi havde for en uge siden, bare endnu grellere. Justitsministeriet har ikke svaret på spørgsmålet, og efterfølgende bliver jeg så nødt til at bede ministeren om at svare på spørgsmålet her i Folketingets mundtlige spørgetid.
Det er upraktisk, at jeg skal bede ministeren om at ulejlige sig her i spørgetiden for at svare på et spørgsmål, jeg har afleveret til skriftlig besvarelse for længe siden, og derfor vil jeg gerne have, at ministeren i tilknytning til sit svar på spørgsmålet også afgiver en bemærkning om, hvorfor vi skal opleve dette her gang på gang fra Justitsministeriets side.
Det er oplyst, at 38 pct. af al kontanthjælp udbetales til folk af fremmed herkomst.
Sidste år kom der 22.601 asylansøgere og familiesammenførte til Danmark, og den takt kan vi sandsynligvis forudse vil fortsætte også i år og i de kommende år, i hvert fald med den nuværende regering ved roret.
Hvis ikke der sker nogle gevaldige stramninger, vil det fortsætte.
Hvordan kan ministeren så tale om, at de mængder af folk, der kommer ind i det danske samfund i de her år, kommer ud i arbejde, når vi ved, at de kommer fra lande med mennesker, der har en meget, meget dårlig uddannelse, hvis de overhovedet har nogen?
Det er jo slet ikke dem, ministeren taler om.
Men det er dem, ministeren forudsætter kommer i arbejde, før man så skulle åbne for en indvandring.
Det er derfor, at det her, ministeren er ude med, ikke hænger sammen.
Så er mit spørgsmål: Hvis endda forudsætningen blev opfyldt, og de kom i arbejde, og vi så mere generelt skulle importere mere arbejdskraft, mere generelt end efter de regler, som også fru Pia Kjærsgaard har henvist til her i spørgetiden i dag, hvem er det så, ministeren vil efterspørge?
Så må det jo være de højtuddannede fra tredjeverdenslandene, altså lige præcis de højtuddannede fra de lande, der måske har det sværest, og som, når vi snakker ulandsbistand osv., jo skal have enorme milliardbeløb overført, fordi vi er et rigt land, og de er fattige lande, og nu skal vi komme dem i møde.
Tingene hænger ganske enkelt ikke sammen.
Peter Skaarup (DF), 2001-04-04:
Jeg synes ikke helt, vi får svar på de spørgsmål, der bliver stillet.
Så er det, jeg spørger ministeren
: Når statsministeren i går sagde, at den integrationsindsats er væsentlig forbedret, og at det kan vi nu se resultater af - den rapport, som Europarådet kom med, er forældet - hvor er så sammenhængen mellem det, som statsministeren siger, og det, som finansministeren siger?
Jeg vil godt spørge finansministeren: Er det ikke regeringens opfattelse, at det først og fremmest er vores opgave her i det danske Folketing og i regeringen at sikre, at danske statsborgere, dem, der i øjeblikket står i arbejdsløshedskøerne, dem, der i øjeblikket er parkeret på et sidespor til førtidspension, efterløn og andre ting, får forbedrede muligheder, så de kan komme ud på arbejdsmarkedet, i stedet for at man skal gå ud i den store verden og måske tømme nogle af ulandene for deres gode arbejdskraftressourcer, så de får det værre derude?
Lissa Mathiasen (S), 2001-04-04:
Man kan godt sidde og blive lidt forvirret af at høre på denne her debat.
Men jeg vil godt spørge, om finansministeren kan bekræfte, at i modsætning til den holdning, som Dansk Folkeparti står for, så har ministeren med det interview, der er givet, også de svar, der er givet her i dag, ønsket at gå ind og give en tryghedsgaranti til det erhvervsliv, til den del af samfundet, som har udtrykt bekymring i forhold til, hvis vi pludselig kom i en mangelsituation, en bekymring i forhold til: Hvad gør vi så for fortsat at sikre et velfærdssamfund?
Skal det ikke forstås sådan, at det, ministeren har været ude med her, er ønsket om at give den tryghedsgaranti til erhvervslivet, til en fortsat beståen af vores velfærdssamfund, altså at man fra regeringens side og fra finansministerens side vil være positivt medvirkende, hvis man kom i sådan en mangelsituation?
Skal det forstås sådan?
Pia Gjellerup (S), 2001-04-04:
Det kan jo være nyttigt at få, jeg er lige ved at sige gentaget sine egne svar, for der er nogle her i salen, der ikke ønsker at høre dem.
Jeg vil bare gentage, jeg er lige ved at sige på given foranledning, det må vist være det rigtige udtryk, at jeg i min indledende besvarelse sagde, at hvis vi når til den situation, at vi har fuld beskæftigelse, også for indvandrere, der er i Danmark, og vi stadig har brug for arbejdskraft, så mener jeg, det er meningsløst på forhånd at afvise løsninger.
Det, der jo så bliver spurgt til, er: Kunne den ordning, vi har i dag, være en løsning?
Kunne man forestille sig den som løsningen?
Den har jo sådan set ikke noget begrænset volumen.
Kan vi ikke bare fortsætte med den?
Jo, det kan godt være.
Den har jo også vist sig at være ganske målrettet og kunne gøres ganske smidig i forhold til arbejdskraft.
Og der må jeg korrigere, for det er ikke kun i forhold til højtuddannet arbejdskraft.
Det er dét, der er aktuelt i øjeblikket.
Men den kan selvfølgelig bruges i forhold til det erhvervsliv, der peger på, at de har en konkret mangelsituation.
Jeg synes, det er konstruktivt.
Jeg synes, at det også peger ind i det fremtidige.
Jeg synes bare ikke, at man skal sige, at det, vi kender af administrativ håndterlig løsning i 2001, også er den, vi ville drømme om at se i et eller andet volumen måske i 2010 eller 2020.
Jeg har talt for, at man i hvert fald går til emnet konstruktivt for at sikre den balance, der er ønskelig i et samfund, så vi sørger for, at der er arbejdskraft til, at vi kan få den produktion, vi ønsker at kunne have.
Adgangen til arbejdskraften, også den specialiserede, kvalificerede, skal være mulig.
Jeg er i øvrigt lidt forbløffet over, at der er nogle, der synes, at det sådan er stærkt problematisk.
Jeg har ikke nogen grund til at fortryde nogen som helst af de sætninger, jeg er citeret for i Politiken.
Jeg synes, det må være bekymrende for et parti, som gerne vil give udtryk for, og det vil jeg understrege, at man er i stand til at berige det danske samfund.
Jeg vil sige, at Dansk Folkeparti i hvert fald ikke bidrager til det ved at hindre arbejdskraften i at være i Danmark og kvalificere sig i Danmark i et omfang, vi har brug for.
Pia Kjærsgaard (DF), 2001-04-04:
Nu blev ministeren jo hjulpet lidt på vej af en støttepædagog
fra ministerens parti
Skal jeg forstå det på den måde, at ministeren sådan vil give en tryghedsgaranti for de næste 20, 30, 40 år?
Er det dét, ministeren i virkeligheden har villet?
Og er ministeren så omvendt ikke enig i, at der rent faktisk også i dag er højt uddannede danskere, der er uden arbejde?
Det, jeg bare synes er så meningsløst i det interview, er, at ministeren i stedet for at give en tryghedsgaranti, som ministeren siger, så giver en fantastisk stor utryghed i forhold til den danske befolkning, for sidste år kom der
næsten 23.000 nye fremmede til landet.
Og så snakker ministeren om, at nu skal vi bare sådan lige med et snuptag have denne her integration til at lykkes.
Det forventer ministeren det gør.
Vi andre kan godt have nogle andre fornemmelser omkring regeringens integrationspolitik.
Men så vil man åbne igen.
Hvad med at tøve en kende og sige: Nu skal vi altså have det her på plads, inden vi kommer med sådan nogle udtalelser.
Det her emne er så debatteret i den danske befolkning, og ministeren lægger op til utryghed i stedet for, som ministeren kalder det, en tryghedsgaranti.
Jeg vil spørge ministeren: For hvem?
Pia Gjellerup (S), 2001-04-04:
Jeg kan jo konstatere, at vi aldrig nogen sinde kan tillade, at andre end det spørgende parti og proselytter stiller spørgsmål, uden at det bliver støttepædagoger.
Så kan man oversætte det til, at fru Pia Kjærsgaard har to støttepædagoger.
Det er jo lidt pinligt for Folketinget, synes jeg.
Spørgere kan være medlemmer af Folketinget fra et hvilket som helst parti uden at skulle blive plagieret eller få påsat dårlige etiketter.
Jeg vil gentage det, der er det afgørende for regeringen, og det vil jeg gøre med et citat fra min oprindelige besvarelse.
Den har meget, meget svært ved at trænge ind.
Det er jo ikke usædvanligt her i spørgetiden.
Det lyder: Det er vigtigt for regeringen, at danske virksomheder ikke holdes tilbage af mangel på kvalificeret arbejdskraft, men det er samtidig regeringens opfattelse, at vi så vidt muligt skal anvende og opkvalificere den arbejdskraft, vi har i Danmark.
Aktuelt har vi en ventil.
Det er den ordning, der har været omtalt i spørgsmålet, og som jeg uddybende har redegjort for.
Den er i øvrigt i stor vækst.
Det er den ventil, som sikrer os, at vi kan få tingene til at hænge sammen.
Så synes jeg ikke, der er nogen, der bør afvise at diskutere: Hvordan kan vi få de her krav til at hænge sammen, også i en fremtid, hvor vi lykkeligvis bevæger os langt hen imod fuld beskæftigelse?
Det synes jeg sådan set er en positiv situation og bestemt ikke utryghedsskabende, tværtimod.