runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Blach Hansen (S), 2001-01-16:
Først til hr. Thulesen Dahl, som var heroppe og kritiserede statsministeren for, at han ikke citerede hele beretning fra DJØF.
Det kan selvfølgelig være svært inden for de eksisterende taletidsregler.
Men så vidt jeg kan høre af det, hr. Thulesen Dahl spørger om, og af det, statsministeren svarede, sagde statsministeren jo netop - efter min erindring i hvert fald - at embedsmænd ikke bør involveres i spørgsmål, som ingen relation har til ministerens hverv som netop minister.
Det var jo det, hr. Kristian Thulesen Dahl spurgte om, og jeg kan sige, at det er vi helt enige i.
Enhedslisten spørger, om ikke Socialdemokratiet vil trække en grænse med henblik på, at der eventuelt engang kunne komme en borgerlig regering.
fagligt velkvalificerede bud på, hvordan forholdet er og bør være, og den betænkning, der kom i 1998, siger det samme.
Hr. Frank Dahlgaard spørger, hvorfor jeg ikke omtalte statsstøtten til folketingsgrupperne i min ordførertale.
Det gjorde jeg ikke, fordi jeg sådan set ikke opfattede det forhold som en del af det, der blev stillet spørgsmål om til statsministeren; jeg opfattede det nemlig sådan, at forespørgslen gik på forholdet mellem ministrene og ministrenes embedsmænd.
Men jeg skal da gerne sige det på den måde, at Socialdemokratiet som sagt ikke mener, at embedsmænd bør varetage rene partipolitiske opgaver, og det mener jeg heller ikke de har gjort.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-01-16:
Jeg må altså sige til fru Pernille Blach Hansen, at det virker noget tillempet, når statsministeren vil basere hele sin besvarelse i dag på omhyggeligt udvalgte citater og så lige præcis vælger at undlade at komme ind på det afsnit i DJØF-rapporten, der omhandler noget, hvor arbejdsgruppen synes, der er behov for, at man tager politisk stilling til et problem, altså lige præcis det afsnit, hvor man udtrykker betænkelighed over forholdene.
Det virker da noget tillempet, og det nærmer sig da det, som hr. Frank Dahlgaard sagde tidligere: at de største løgne måske opstår på den måde, at man undlader at fortælle det vigtigste, det mest afgørende i hele fortællingen. Jeg må spørge fru Pernille Blach Hansen: Mener hun og Socialdemokratiet, at der ikke er behov for at trække nogen former for grænser, uanset hvilken regering der sidder og måtte sidde efter et valg?
Det er noget, vi i Dansk Folkeparti er meget optaget af.
Professor i offentlig forvaltning, Jørgen Grønnegaard Christensen fra Aarhus Universitet,
sagde så sent som den 17. november sidste år til Børsen, at markedsføring og propaganda i stigende grad er blevet en del af det politiske liv, og skal der sættes en grænse, skal den sættes udefra af Folketinget.
Man kan ikke definere sig ud af problemet, sagde han, og er fru Pernille Blach Hansen så ikke enig i, at der måske er noget, der skal kigges på?
Keld Albrechtsen (EL), 2001-01-16:
Når jeg hører fru Pernille Blach Hansens svar, kommer jeg til at tænke på statsministerens bestandige spørgsmål: Kunne vi ikke gøre det lidt bedre?
Det var ikke noget stort bidrag til fremskridt i denne sag, den socialdemokratiske ordfører havde at tilbyde Folketinget, det var det unægtelig ikke.
Jeg synes, at når man nu også har talt om at bygge bro efter folkeafstemningen den 28. september, kunne man jo godt erkende en lille smule, at de beregninger, som f.eks. økonomiministeren satte embedsmændene til at lave for at skræmme befolkningen, måske ikke var helt rent trav.
Det kunne da godt være en tillidsskabende foranstaltning, at man f.eks. sagde: O.k.
det, vi brugte embedsmændene til ved den lejlighed, var måske ikke helt fint i kanten.
Men for at komme videre i sagen vil jeg godt hjælpe lidt på vej og fremsætte følgende:
Forslag til vedtagelse »Idet Folketinget konstaterer, at der er behov for udarbejdelsen af retningslinjer eller en adfærdskodeks om ministres anvendelse af embedsmænd til politiske formål, beslutter Folketinget efter reglerne i Folketingets forretningsorden § 7, stk. 7, at nedsætte et særligt udvalg til at beskæftige sig med denne sag og eventuelt afgive en beretning herom.«
Elisabeth Arnold (RV), 2001-01-16:
Som et supplement til det spørgsmål, der er rejst af hr. Frank Dahlgaard vedrørende partistøtten og dens stigning i de senere år, vil jeg gerne spørge fru Pernille Blach Hansen, om hun kan bekræfte, at det i hvert fald i forbindelse med de seneste par folkeafstemninger er blevet besluttet her i Folketinget, at der skulle bruges øremærkede midler fra finansloven til informationskampagner op til afstemningerne, og at disse midler blev allokeret direkte til ministerier som f.eks. Økonomiministeriet og Udenrigsministeriet. Jeg vil også gerne spørge fru Pernille Blach Hansen, om hun vil bekræfte, at det kunne være sådan, at man politisk har besluttet, at der skulle bruges midler i de pågældende ministerier til information, og om hun har nogle kommentarer til det.
Pernille Blach Hansen (S), 2001-01-16:
For at der ikke skal være nogen misforståelser, vil jeg gerne sige til hr. Kristian Thulesen Dahl, at i Socialdemokratiet opfatter vi hele den betænkning, der blev afgivet i 1998, og arbejdsgruppens indstillinger fra Nordskov Nielsen-udvalget som værende gældende ret - ikke kun nogle få citater, hvad enten man udvælger det ene eller det andet, men alt. Med hensyn til om der ingen grænser skal være, mener vi i hvert fald, der bør være to grænser, nemlig at bistanden fra embedsmændene skal angå det, som også Nordskov-udvalget kalder en sag, dvs. at den skal have tilknytning til de funktioner, ministeren varetager netop i kraft af at være minister.
Det mener vi heller ikke der har været nogen problemer med under den nuværende regering.
Enhedslisten spørger, om vi ikke vil erkende, at de beregninger, som Økonomiministeriets embedsmænd leverede op til euroafstemningen, var problematiske.
Her vil jeg gerne sige, som også statsministeren sagde, at hverken kampagnen op til euroafstemningen eller til andre folkeafstemninger var jo valgkamp.
Det drejer sig om lovforslag, som regeringen har fremsat, og som så bliver sendt til folkeafstemning, og vi mener faktisk, der er en klar forskel.
Det hænger så også sammen med fru Elisabeth Arnolds spørgsmål, og jeg kan helt bekræfte, at man også op til euroafstemningen fra politisk side besluttede at øremærke midler, også for at ministerierne kunne oplyse om euroen osv.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-01-16:
Fru Pernille Blach Hansen sagde, at embedsmænd ikke var blandet ind i partipolitisk virksomhed.
Jamen så er historien i Ekstra Bladet den 12. januar i år måske helt forkert.
Her står der, at den nye fødevaredirektør har sendt en e-mail, hvor han rykker for oplysninger om ernæring, fordi
statsministeren skal på tv om aftenen,
og der står i hans e-mail, at baggrunden for den er regeringens stadig faldende tilslutning i befolkningen.
Så er man altså ved at være langt ude.
Det er blevet slået hen, som om det var en spøg, og sådan noget.
Men er det kun en spøg, eller er det alvor, eller var det bare noget, der blev afsløret?
Jeg synes, den sag er for alvorlig til bare at slå det hen og sige, at alt er godt.
Og gældende ret kan vel ikke være to betænkninger, som siger både det ene og det andet og foreslår dit og foreslår dat, og som statsministeren kan citere nogle ting fra, og som jeg kan citere andre ting fra?
Det er da ikke gældende ret.
Der skal da være nogle præcise regler.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-01-16:
Når fru Elisabeth Arnold spørger fru Pernille Blach Hansen, om der ikke er givet bevillinger til f.eks. Udenrigsministeriet, som jo har en forpligtelse til at bruge nogle penge på oplysningskampagner, kunne fru Pernille Blach Hansen jo passende svare fru Elisabeth Arnold, at en af de aktiviteter, man har valgt at bruge skatteydernes penge på, er at lave en lille informationsterning, eller hvad det nu er.
Hvis det er sådan nogle ting, man tænker på, og som man virkelig vil trække frem som et godt bidrag til informationen, er det altså misbrug af skatteydernes penge i allerhøjeste grad.
Men det, der er tale om her i dag, er selvfølgelig langt alvorligere.
Det handler om, om der skal trækkes en grænse for, hvad man kan bruge embedsmændene til, og når fru Pernille Blach Hansen svarer mig, at hele DJØF's rapport fra 1993 er udtryk for retsstillingen i dag, må jeg da spørge fru Pernille Blach Hansen, om man har overladt det til DJØF at lave lovgivning.
Det kan vel ikke være den rapport, der er gældende ret?
Den er et bidrag til debatten om, hvordan man skal trække grænsen, den kan vi så forholde os til, og hvis vi er uenige i den, må vi da arbejde på at få ændret den gældende retspraksis.
Det må vel være det, der er den rette betegnelse for DJØF-rapporten, og ikke at den er gældende ret.
Statsministeren sagde i sin besvarelse af forespørgslen, at de citater, han havde valgt, var meget omhyggeligt udvalgt, og derfor vil jeg gerne spørge hr. Frank Dahlgaard, om han ikke er enig med mig i, at lige præcis derfor har statsministeren i virkeligheden leveret et rigtig dårligt udgangspunkt for debatten ved omhyggeligt at udvælge lige præcis de citater, der skulle tale til statsministerens forsvar, men undlade bl.a. de citater fra den følgende side i DJØF-rapporten fra 1993, som hr. Frank Dahlgaard selv måtte op på talerstolen og fremføre.
DJØF-rapporten er lige præcis inde på de problemstillinger, som nogle af os ønsker at rejse under debatten i dag, men dem ønsker man at gå let og elegant henover ved at glemme dem i rækken af de omhyggeligt udvalgte citater, som statsministeren ellers valgte at indlede debatten med.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-01-16:
Jeg vil godt spørge den socialdemokratiske ordfører, om det rent faktisk ikke er at trække den for langt ud, når man forsøger at gøre folkeafstemninger til noget principielt anderledes end folketingsvalg i denne sammenhæng.
Jeg kan se én afgørende forskel, og det er, at ved folkeafstemninger er et stort flertal i Folketinget interesseret i, at regeringen får mulighed for at bruge sine embedsmænd til et bestemt politisk formål.
Det er vel forskellen mellem en folkeafstemning og et folketingsvalg.
Men så siger jeg, at det er en principløs begrundelse.
Det er en fuldstændig principløs begrundelse, og den strider mod det fairness-princip, man skylder befolkningen, nemlig at når der er folkeafstemning, skal de to sider kunne mødes på lige fod og i åben dyst, uden at embedsapparatet bliver brugt på den ene side.
Frank Jensen (S), 2001-01-16:
Jeg gentager gerne, hvad jeg sagde tidligere under en besvarelse af et af de tidligere spørgsmål fra hr. Tom Behnke: Jeg er indstillet på at gå ud over de 30 dage i vurderingen af spørgsmålet, og hvis problemet er, at det kun er de 30 dage og kun domme under 30 dage, der kan dømmes som udeblivelsesdomme, så er jeg også indstillet på at gå op.
Jeg vil ikke lægge mig fast på, om det så skal være 3 måneder, men jeg er indstillet på at se fordomsfrit på et højere strafniveau.
Jo, vi har gjort os vores overvejelser.
De er jo af mere juridisk-teknisk karakter.
Jeg tror ikke, at man helt kan udelukke, at både forsvarsadvokaterne og dommerne har en pointe i, at anvendelsen af den nuværende bestemmelse kan give problemer.
Det er i det hele taget at få taget den i anvendelse, for det er jo sådan, som hr. Tom Behnke ved, at den tiltalte skal have en forsvarer.
Forsvareren skal være til stede, for at man kan anvende den nuværende bestemmelse, og her vil forsvareren jo ofte finde argumenter for den manglende tilstedeværelse af den sigtede, den tiltalte, og det i sig selv kan så gøre, at man viger tilbage.
Derfor får vi nu syn for sagen, når vi får det her.
Med hensyn til det holdningsmæssige, det principielle, deler jeg fuldt og helt det synspunkt, som hr. Tom Behnke har gjort gældende.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2001-01-16:
I en af tv-udsendelserne i går, nemlig TV-Avisen kl. 18.30, kom justitsministeren med nogle højst opsigtsvækkende betragtninger.
I forbindelse med et spørgsmål om, hvorvidt vi skulle have højere straffe for voldtægtsforbrydelser, svarede justitsministeren, at der kun er ét sted at sende regningen hen, og hvis det bare er sådan, at vi generelt hæver straffene for alle kriminalitetstyper, ja, så er det jo skatteborgerne, der skal betale, og man kunne forstå, at det mente justitsministeren ikke ville være udtryk for en ansvarlig politik fra regeringen. Nu ved vi jo, at regeringen tidligere har sørget for, at bilejere skal betale meget større bøder, og jeg vil derfor gerne spørge justitsministeren: Kan vi ikke sige, at nu har regeringen klart meldt ud, at regeringens kriminalpolitik er som følger: Bilejerne skal sørge for indtægter i kassen gennem bøder, og for at opnå besparelser på budgettet lukker vi de værste forbrydere ud?
Her er det jo pengene, der kommer før voldtægtsofrene.
Det er da helt uanstændigt.
Frank Jensen (S), 2001-01-16:
Ja, det vil jeg erklære mig fuldstændig enig i, hvis det var sådan, at det, fru Birthe Rønn Hornbech sagde, var en sandfærdig gengivelse af det, jeg sagde i Danmarks Radios tv-udsendelse i aftes kl. 18.30.
Det, jeg redegjorde for, var den grundige redegørelse, der er kommet fra Rigsadvokaten, som jeg bestilte i sommer efter en offentlig debat om strafniveauet for voldtægtssager.
Det er klart, at det er en ualmindelig modbydelig kriminalitet at begå den fornedrende handling mod et andet menneske at begå voldtægt, og derfor skal strafniveauet også afspejle den ualmindelig ubehagelige handling, den kriminalitet, der her er begået.
Det har været regeringens opfattelse.
Regeringen har ikke støttet en generel nedsættelse af strafniveauet for voldtægt.
Det, som Rigsadvokatens redegørelse siger, er, at det heller ikke har været tilfældet siden midten af 1980'erne; der er ikke sket et generelt fald i strafniveauet.
Det, jeg så sagde dertil i aftes i tv, var: Men selv om der ikke er sket et fald i strafniveauet generelt for voldtægt, er der nogle voldtægtssager, hvor strafniveauet ligger - også efter min opfattelse - for lavt.
Her har jeg aftalt med Rigsadvokaten, at man skal indkalde samtlige voldtægtssager til Rigsadvokaten, så Rigsadvokaten kan vurdere niveauet for straf i byretterne og vurdere grundlaget for, at anklagemyndigheden skal rejse ankesag med påstand om højere frihedsstraf.
Det er regeringens opfattelse.
Regeringens kriminalpolitik er, at der skal være konsekvens, der skal være hurtighed, og straffen skal afspejle den grovhed, der ligger i den kriminalitet, der er begået.
Det er regeringens retspolitik, det er regeringens kriminalpolitik.
Jeg forventer heller ikke, at fru Birthe Rønn Hornbech vil referere det i fremtiden, men det er nu én gang regeringens politik.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2001-01-16:
Justitsministeren behøver ikke stå her og læse op af rapporten fra Rigsadvokaten, den kan vi selv læse.
Jeg fik overhovedet ikke svar på det, jeg spurgte om.
Jeg har en båndudskrift fra TV-Avisen kl. 18.30 i går, hvor justitsministeren på en forespørgsel om, hvorvidt vi skal have højere straffe for voldtægt, siger, at der kun er ét sted at sende regningen hen, og hvis det er sådan, at vi bare generelt hæver straffene for alle kriminalitetstyper, er det altså - og nu laver jeg det mere sprogligt korrekt - skatteyderne, det går ud over.
Og senere i indslaget siger justitsministeren, at der er en økonomi, der skal hænge sammen.
Det kan jo kun betyde, at det er det økonomiske hensyn, der skal spille ind på kriminaliteten.
Hvorfor kommer ministeren ellers overhovedet med betragtninger om, at det er skatteyderne, der skal betale?
Jeg er sikker på, at skatteyderne godt vil betale for, at voldtægtsforbryderne bliver spærret inde.
Frank Jensen (S), 2001-01-16:
Det, jeg sagde i aftes efter en gennemgang af Rigsadvokatens redegørelse og den reaktion, som regeringen har på Rigsadvokatens redegørelse, og den aftale, jeg har indgået med Rigsadvokaten, var på et spørgsmål fra Ole Thisted fra Danmarks Radio om, hvad ministeren siger til en generel øgning af strafniveauet: Det er ikke regeringens opfattelse.
Det kan godt ske, at oppositionen, højrefløjen, har det standpunkt, at man bare generelt skal hæve straffene.
Jeg kunne høre på Venstres formand på Venstres landsmøde, at man krævede hårdere straffe generelt.
Men det er ikke regeringens opfattelse, og hvis man gik ud og gjorde det, mener vi ikke i regeringen, at det har den kriminalpolitiske virkning, at det virker forebyggende i forhold til retsfølelsen i befolkningen, ej heller i forhold til at kunne have den kriminalpræventive virkning, hvis man bare gør det generelt.
Og så er der i bund og grund jo også det, når man som jeg som justitsminister også må forholde sig til virkelighedens verden, at så er der altså også økonomi i det her, og så er der kun ét sted at sende regningen hen, hvis man blot går ud og siger, at alle straffe for alle typer af lovovertrædelser blot skal føre til højere frihedsstraf.
Det tror jeg at folk, der beskæftiger sig med finanspolitik, også i Venstre, kan give mig ret i.
Fru Birthe Rønn Hornbech ved bedre end nogen, at da vi skulle have et kriminalforsorgsforlig på plads, måtte jeg jo slås for ganske betydelige ekstra ressourcer til Kriminalforsorgen i Danmark.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2001-01-16:
Men det kunne jo også være, at det havde en præventiv effekt.
Det var jo også en mulighed. Men jeg forstår altså, at justitsministeren ikke ønsker at sætte strafferammerne for voldtægt op.
Det gør vi i Venstre, og det har ikke noget med Rigsadvokatens rapport at gøre, for den siger det, som de, der følger med i retspraksis, godt ved i forvejen.
Jeg vil godt høre, om justitsministeren er enig med Venstre i, at kvindens frihed vægtes højere i dag, og at den bør beskyttes mere, end den bliver i dag, og om ministeren er enig i, at massevoldtægt på alle måder er udtryk for disse unge mænds usympatiske og lede magtudøvelse over for kvindekønnet.
Kan justitsministeren være enig i det?
Og hvis han er enig i det, hvorfor vil han så ikke sætte strafferammerne op?
Frank Jensen (S), 2001-01-16:
Jeg deler den opfattelse med fru Birthe Rønn Hornbech.
Jeg tror ikke, at der er ét eneste medlem af dette Ting, der ikke er enig i, at en voldtægt, uanset om den er begået af én person eller den er begået af flere i forening - altså det, som i pressen går under begrebet massevoldtægt - er den mest modbydelige form for kriminalitet og krænkelse af et andet individ.
Og derfor er det også både regeringens og min opfattelse, at grovheden af den kriminalitet skal afspejles i straffens udmåling.
Det er, som jeg sagde det indledningsvis, klart regeringens standpunkt.
Så spurgte fru Birthe Rønn Hornbech: Hvorfor så ikke hæve strafferammerne generelt i voldtægtssager, altså i § 116 i straffeloven?
Jeg kan sige, at strafferammen i dag i § 116, altså for voldtægt, er 6 års fængsel, i grove voldtægtssager op til 10 års fængsel.
Det er her, jeg beder anklagemyndigheden om at sikre, at man også ved domstolene udnytter de strafferammer, der er i straffeloven, som er vedtaget af Folketinget.
Jeg er også påvirket af det, når jeg ikke bare som politiker, men i høj grad også som menneske ser konkrete sager, selv om det ikke er fuldbyrdet voldtægt, som så ender langt under det, der er normalniveauet.
Det er også derfor, jeg har aftalt med Rigsadvokaten, at de sager skal ind til Rigsadvokaten, sådan at man kan nedlægge påstand i anken om forøgelse af strafniveauet.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2001-01-16:
Jeg skal ikke belære justitsministeren, men det er straffelovens § 216.
Der blev sagt 116 et par gange.
Justitsministeren har tidligere oplyst, at den korrekte måde at få strafniveauet op på er at hæve strafferammerne, så det forstår jeg ikke at justitsministeren ikke vil.
Men jeg kan så oplyse, at Venstre om et par dage fremsætter et forslag.
Så kan vi få det til afstemning her i Folketingssalen, og så kan vi jo høre, hvad det egentlig er, regeringen vil gøre for at beskytte den kvindelige kønsfrihed
højere.
Frank Jensen (S), 2001-01-16:
Ej heller jeg skal belære fru Birthe Rønn Hornbech om paragrafferne i straffeloven.
Jeg vil bare henholde mig til, at voldtægtsparagraffen er § 116, og den er delt op i to stykker, og i det første stykke i § 116 er strafferammen 6 års fængsel, og i stk. 2 er den 10 års fængsel.
Men det skal vi selvfølgelig ikke holde forelæsning om.
Det er jo blot et opslag i straffeloven.
Jeg kan gentage det, jeg har sagt: Det er regeringens målsætning gennem den aftale, vi har lavet med rigsadvokat Henning Fode, at voldtægtssager, der er afgjort i byretten, skal bringes ind, sådan at Rigsadvokaten kan vurdere, om straffen nu er høj nok.
, også selv om der ikke er sket et fald i strafniveauet, hvor anken skal sikre, at strafniveauet kommer op.
Erling Christensen (S), 2001-01-16:
Jeg synes, det er interessant, at fru Birthe Rønn Hornbech begynder med at spørge, om ministeren skal betale for at få folk i fængsel, og senere i spørgsmålet siger, at borgerne gerne betaler for at få folk i fængsel, måske underforstået: gerne betaler mere i skat.
Det er da interessant, at det er et Venstremedlem, der udtaler dette.
Men jeg vil godt spørge justitsministeren: Hvad er belægningsprocenten i danske fængsler f.eks. sidste år?
Hvis den nu er i nærheden af 100 pct., og man efter fru Birthe Rønn Hornbechs forslag skal have flere mennesker sat i fængsel, hvordan løser man så det problem?
Frank Jensen (S), 2001-01-16:
Jeg kan oplyse hr. Erling Christensen om, at belægningsprocenten - efter det forlig vi har med Venstre og en række andre partier om kriminalforsorgen - skal op på 92 samtlige 365 dage om året, når vi ikke har skudår, og det betyder jo, at vi i perioder har en belægningsprocent, der er
langt over 100 i nogle af vore fængsler og arresthuse.
Så det er en maksimal kapacitetsudnyttelse, vi er oppe på.
Det fjerner selvfølgelig ikke det, at de, der domfældes ved domstolene og frihedsberøves, skal i fængsel.
Derfor skal det ikke være et kapacitetsspørgsmål.
Jeg er også glad for, at det i det forlig, vi har lavet om kriminalforsorgen, har været muligt at udvide en lille del i forhold til kapaciteten. Det må aldrig blive eller være - det er jeg til gengæld enig med fru Birthe Rønn Hornbech i - et økonomisk spørgsmål i forhold til kapaciteten.
Det, jeg bare er nødt til at sige, er, at hvis man generelt går ud og hæver straffene, så er der altså også et økonomisk problem, som man er nødt til at drage ind i det og fortælle skatteyderne om.
Det tror jeg heller ikke vi er uenige om.
Nu har vi haft lejlighed til at slå det op, og det er altså § 216, så jeg kan sige til fru Birthe Rønn Hornbech, at ingen af os har slået op helt korrekt fra starten af debatten.
Men det er § 216, stk. 1 og stk. 2, som er voldtægtsparagraffen. Til hr. Peter Skaarup kan jeg sige: Vi har altså strafferammer i § 216 på 6 års og 10 års fængsel.
Der er altså rigelig med plads i de strafferammer til, at vi kan få nogle hårdere straffe for voldtægtsforbrydelser.
Da vi havde en forespørgselsdebat, og da vi også havde en debat på baggrund af beslutningsforslaget fra Centrum-Demokraterne her i Folketinget for ganske nylig, tilkendegav alle partier, at det her ikke er et politisk-ideologisk slagsmål.
Alle partier ser ens på, at voldtægt er en modbydelig forbrydelse, og den modbydelighed skal også afspejles i straffens længde.
Så er det altså op til retsvæsenet, altså politi, anklagemyndighed og domstole at sikre det.
Derfor har jeg også aftalt det med Rigsadvokaten, som altså kommer og siger, at jeg ikke kan begrunde et initiativ på det her område på baggrund af praksis for udmåling af straf ved domstolene.
Derfor må det her gå sin gang.
Det må være retsvæsenet selv, der sikrer, at strafniveauet hæves der, hvor de er ude af trit også med den retsfølelse, jeg har, og som jeg er sikker på også befolkningen har.
Svend Aage Jensby (V), 2001-01-16:
Jeg skal ikke beskæftige mig med, hvilket nummer i straffeloven voldtægtsbestemmelsen har.
Men jeg har følgende spørgsmål til justitsministeren: Er ministeren enig med mig i, at en måde, hvorpå man fra politisk hold kan tilkendegive over for domstolene, at man ønsker en skærpet kurs, det være sig for voldtægt, indbrud i private hjem eller de tusindvis af brugstyverier, er ved at ændre strafferammerne i opadgående retning?
Det er altså et ganske enkelt, koncist spørgsmål: Er ministeren enig med mig i, at hvis der fra politisk hold ønskes en skærpelse, så er en ændring af strafferammerne en måde at gøre det på?