Jens Rohde (V), 1998-04-16:
Først vil jeg godt på Venstres vegne tillade mig at ønske kulturministeren tillykke og held og lykke med det nye hverv.
Vi ser frem til et konstruktivt samarbejde, også selv om det nok ikke lige bliver om dette lovforslag, L 49.
Som meget aktiv amatørskuespiller og kulturel initiativtager i Viborg
hører jeg til dem, der har haft glæde af midlerne fra den hidtidige Kulturfond, og jeg skal ikke lægge skjul på, at det har været en personlig glæde at deltage i de ting og så tilmed med støtte fra Kulturfonden.
Men, men, men, mine meritter i den verden har også givet mig et ganske godt kendskab til i hvert fald et par af de projekter, som er kommet igennem nåleøjet i Kulturfondens bestyrelse.
I den forbindelse må jeg sige, at jeg kun kan give kulturministeren ret, når der i den skriftlige fremsættelse af lovforslaget står skrevet, at fondens virksomhed i stigende grad har været karakteriseret ved at mangle kulturpolitisk retning og perspektiv.
Med baggrund i netop den kendsgerning er jeg glad for på mit partis vegne at kunne sige, at Venstre stemmer imod kulturministerens forslag.
Ikke fordi jeg personlig ikke har brudt mig om de projekter, jeg har deltaget i - så skulle man jo være et skarn - men fordi hensynet til kulturen og de midler, som staten skal bruge til kultur, bør vægte langt tungere i overvejelserne.
Og det er meget svært at forestille sig, at lovforslaget skulle hjælpe synderlig i den retning.
Man kan således med rette diskutere, om der overhovedet er et behov for en sådan fond, eller om fonden ikke snarere har til formål at skabe et behov, som ikke er der, men som til gengæld kan sikre institutionens overlevelse.
I Venstre er vi ikke bange for at anerkende, når noget, som vi selv har stået bag, ikke er blevet en succes.
Men at bevare og endda udvikle en fond, der har spillet fallit eller i hvert fald udspillet sin rolle, ved at øge dens åremål og udvide bestyrelsen samt dens kompetence til nu også at skulle fungere som udfarende, er fuldstændig ulogisk og hører til i den omvendte verden, og det kan vi som ansvarlige politikere ikke tillade os.
Hvis en institution spiller fallit eller har udspillet sin rolle, bør vi lukke den.
Bare fordi den er offentlig, behøver det ikke at være en naturlov, at den skal eksistere og da slet ikke udvides.
For at imødegå eventuelle misforståelser vil jeg dog godt slå fast: I Venstre ser vi det ikke som et mål i sig selv at spare på kulturpengene, men vi ser altså heller ikke, at noget skulle godtgøre, at institutioner bliver et mål i sig selv.
I Venstre er vil tilhængere af, at kulturen får gode kår.
Vi er tilhængere af, at den får gode rammer at udvikle sig inden for, men vi skal være meget omhyggelige, når vi vurderer, hvad vi giver ud, og hvordan vi fordeler de kulturelle midler; det er trods alt skatteborgernes penge, det drejer sig om. Med baggrund i den netop offentliggjorte handlingsplan for Det Danske Filminstitut, der indeholder flere glimrende elementer, kunne man jo passende kanalisere en del af midlerne fra Kulturfonden over i en øget støtte til dansk filmproduktion.
Det er mit indtryk, at der er bred enighed om at begunstige den del af det danske kulturliv, og det støtter vi varmt i Venstre.
Men pengene skal tages et sted fra, og den hidtidige Kulturfond vil være en pæn begyndelse.
Vi må først og fremmest sætte kvalitet frem for kvantitet i den overordnede politik.
De begrænsede kulturmidler, der er, skal anvendes på skabende og også gerne eksperimenterende kunst af national interesse, der ikke kan bære sig selv økonomisk, men som kan medvirke til at fremme vores kulturarv.
Dansk filmproduktion er en vigtig del af den kulturarv.
Vi mener derimod ikke, at kulturministerens kosmetiske ændringer af Kulturfonden er vejen til at styrke kulturarven, tværtimod.
Det har vi givet udtryk for før, og det holder vi fast i.
I Venstre er vi af den opfattelse, at alle støtteordninger til kulturen bør underkastes et samlet eftersyn, og ud fra det må vi regulere eller skabe de rammer, der kan forfølge de kulturpolitiske mål.
Det er i det hele taget en proces, der må ske løbende, så vi ikke fastlåses i en utidssvarende politik og et unødigt bureaukrati i en hastigt foranderlig verden.
Udviklingsfonden, som den er skitseret her, ligner mere et mål i sig selv.
Den indeholder flere centralistiske aspekter, der i sig selv udgør en risiko for, at kulturen bliver politisk dikteret af ministeriet.
Det er kulturen, vi skal styrke, ikke institutioner, ministerielle beføjelser eller projekter for projekternes skyld.
Ingen af delene kan nogen sinde gå forud for de fælles kulturpolitiske mål.
Tak på forhånd.