Pia Gjellerup (S), 1998-11-06:
Generelt vil jeg takke for mange spændende indlæg.
Det er ikke alle, jeg er lige enig i.
Det har man også kunnet høre på den måde, hvorpå de har været rettet til regeringen og til mig og til regeringspartiernes ordførere.
Omvendt er der andre ting, jeg er meget enig i, og nogle ordførere synes jeg faktisk har peget på nogle ting, som er spændende at diskutere videre, og det vil jeg så forsøge at bidrage til her.
Jeg synes, der var et meget trist indlæg fra den konservative ordfører, som syntes, at de 16 sider, som den redegørelse, vi diskuterer i dag, består af, var banale og uforpligtende - det var sproget, det var indholdet, og så var svaret på den en landsmødetale.
Det synes jeg til gengæld var trist.
Men jeg vil vende det til noget positivt og sige, at når man mener, noget er banalt, er det jo faktisk sådan noget, man kan vende om, for
så er den konservative ordfører altså fuldstændig enig i, hvad der står.
Så synes jeg, at indledningen af debatten især med Venstres og De Konservatives ordføreres indlæg kom til at give et billede af dansk erhvervsliv, som hverken dansk erhvervsliv eller vi i Folketinget kan være tjent med.
Vi har set et erhvervsliv, som igennem de sidste 5-6 år har øget deres indtjening, både indtjeningsmuligheder og også en indtjeningsrealisering.
Vi har set et erhvervsliv, som har øget investeringerne.
Det har de haft mulighed for at gøre, og de har også gjort det.
Vi har set et erhvervsliv, som har haft mulighed for at engagere og beskæftige langt flere mennesker, og vi ser et erhvervsliv, der også har gjort brug af det.
Derfor ser vi en stærkt stigende privat beskæftigelse.
Vi ser også et erhvervsliv, som er præget af værdistigning.
Erhvervslivets virksomheder er simpelt hen blevet meget mere værd i de senere år. Alt sammen er det jo noget, der er værd at tage, jeg er lige ved at sige, den del af æren for, der må tilkomme Folketinget for de beslutninger, det har taget.
Det vil så i høj grad være rettet til den ene side af salen, og en gang imellem da også til de to ordførere, der er meget kede af resultatet.
Jeg synes også, der er grund til at rose dem, der har udnyttet mulighederne, det være sig virksomhederne og det være sig de mange danskere, der har kastet sig over mulighederne og beskæftiget sig med at udvikle dansk produktion.
Men det er også rigtigt, at det omgivende samfund, verden omkring os, betyder noget
Dér har vi ikke haft så gode muligheder.
Vi har et Tyskland, der har haft nogle meget store økonomiske vanskeligheder af gode grunde.
Genforeningen er meget, meget omkostningsfuld på mange, mange måder.
Tyskland er vores største handelspartner, og dér har vi ikke fået noget forærende fra, men vi har kunnet holde en lang række aktiviteter gående på trods af tyske økonomiske vanskeligheder.
Vores næststørste handelspartner, Sverige, har været ude i de største økonomiske problemer, som det svenske samfund har oplevet i nyere tid, og det vil vel stort set sige siden 1930'erne, så dér har vi heller ikke fået noget fra.
Alligevel er det faktisk lykkedes ved at se i øjnene, at det ikke kun er dér, hvor vi har været gode, vi skal blive ved med at satse, men at vi også skal kunne satse på nye markeder, og det har dansk erhvervsliv heldigvis også været i stand til.
Der har også været muligheder for det, og de muligheder er blevet udnyttet. Derfor er der steder, hvor vi sandelig kan se nogle positive udviklinger, men det er der så nogle, der synes, at man ikke skal bidrage med i denne debat.
Det synes jeg så til gengæld, at vi har været nogle stykker, der har været i stand til, og jeg vil i hvert fald også gerne understrege det.
Så ser vi en international uro, som jo altid er svær at vurdere den nøjere virkning af.
Vi ville gerne kunne se, hvad det, der sker i Fjernøsten, nøjagtig betyder.
hvilken betydning det har for dansk erhvervsliv og for Danmark.
Det kan vi ikke fuldstændig sige.
Vi kan heller ikke sige, hvad den russiske økonomis store problemer betyder for os.
Vi kan bare sige, at verdensmarkedet er stærkt uroligt.
Valutamarkederne er urolige, aktiemarkederne er urolige, og vi kan se nogle afsmitninger i Danmark. Vi kan se nogle udviklinger i den danske økonomi, som har været i en så kraftig vækst, at vi står i nogle situationer, hvor der er risici for flaskehalse.
Vi kan også se nogle stigende lønninger som tendens, og det sætter sig i, at vi har kunnet se et stærkt faldende overskud på betalingsbalancen, som nu også for i år veksles til et underskud.
Det har vi forholdt os til fra regeringens side.
Vi har jo ikke bare siddet og ventet på, at der stod et eller andet i avisen.
Nej, det har nærmest været sådan, at aviserne har ventet i nogle måneder, efter at vi har foretaget os noget, med at komme og sige, at vi skulle foretage os noget.
Vi har lavet en pinsepakke, som på én gang både er stærkt socialt afbalanceret og også i sit udspil havde en meget, meget fornem erhvervspolitisk del, som i øvrigt Venstre og De Konservative under ingen omstændigheder ville kendes ved.
Så har vi fulgt op med meget stramme kommuneaftaler, og vi lægger et finanslovforslag på bordet, som er til forhandling nu, og som også skal være med til at stabilisere den danske økonomi, en økonomi, som har brug for at blive stabiliseret, fordi det er gået så stærkt i Danmark, fordi det er gået så godt i Danmark, at der er behov for det, og fordi vi er mere sårbare i en situation, hvor der er uro i verden omkring os.
Derfor har vi lagt an, som vi har, med såvel pinsepakke, kommuneaftaler og finanslovforslag.
Kristeligt Folkepartis ordfører, hr. Flemming Kofod-Svendsen, spurgte til et af de billeder af erhvervslivet, som vi har prøvet at bidrage med i erhvervsredegørelsen, nemlig at vi er et meget rigt land.
Det er vi, fordi vi har så utrolig mange beskæftigede.
Vi er overhovedet det land, der beskæftiger den største del af befolkningen i den arbejdsdygtige alder.
Men vi kan se et resultat, som vi også kan regne os frem til, nemlig at timeproduktiviteten er mindre i Danmark, end den er i flere af de lande, som vi typisk gerne vil sammenligne os med.
Så spurgte hr. Flemming Kofod-Svendsen, og det synes jeg er både rigtigt og relevant og bestemt ikke banalt at spørge om: Hvad er årsagerne?
Jeg vil henvise til, at vi har forsøgt at gætte noget på det i den store erhvervsredegørelse, der kom den 1. oktober.
Her er der et kapitel, der beskæftiger sig en del med problemstillinger, som peger på noget af det, der kunne være svarene.
Det er rigtigt, at noget af det, der kan være svarene, er, at vi har den meget store beskæftigelse, som indebærer, at også mennesker, der ikke er ét hundrede procent effektive en fuld arbejdsdag eller en fuld arbejdsuge, også tæller med, og så tæller de selvfølgelig ikke med så stor en kraft som så mange andre.
Det indebærer faktisk også, at vi kan se for os, at med de initiativer om det rummelige arbejdsmarked, som vi er enige om gerne skulle kunne blive til noget, vil vi kunne se en udvikling, der formentlig vil presse timeproduktiviteten yderligere.
Det kan altså være et af svarene, men det er jo i så fald et positivt svar.
Vi kender ikke det præcise svar, men det vil vi, som vi har lagt op til i erhvervsredegørelsen, gerne være med til at arbejde videre med, så vi får nogle mere præcise svar.
Vi har budt på ét svar, som er nok så spændende for erhvervspolitikken, nemlig at Danmark har en mindre andel af det, man kalder højtlønsvirksomheder, højtlønserhverv, som blandt andet er nogle af de højteknologiske erhverv.
Vi vil gerne være med til at øge mulighederne, og vi har udviklet en lang række redskaber, som skal betyde, at erhvervslivet får nogle muligheder for netop at udvikle sig til at blive stadig mere teknologisk og i stigende grad blive et højtlønserhvervsområde.
Det gør vi ved at tage en lang række initiativer, som handler om kapitalfremskaffelse, som handler om, at man ikke alene som stor, velkonsolideret virksomhed kan hente ny finansiering på børsen, men at man også som virksomhed med nye spændende ideer er i stand til at få dem omsat til det, som vi skal leve af i fremtiden.
Kapitalfremskaffelse er en meget væsentlig del af erhvervspolitikken.
Adgangen til viden er også en væsentlig del, navnlig i et land, hvor vi har en erhvervsstruktur, som betyder, at vi stort set kun har det, der i europæisk målestok kaldes små og mellemstore virksomheder.
Her er det selvfølgelig nødvendigt, at vi prøver at få viden til at bevæge os så hurtigt og så langt ud som muligt.
Det vil sige, at sammen med kapitalformidling og vidensformidling ligger også spørgsmålet om kompetence i det følgeskab.
Det synes jeg er noget af det, som jeg vil kvittere for i forhold til SF's ordfører, hr. Ole Sohn, som netop pegede på nogle af disse områder, hvor SF gav nogle positive bud og pegede på, at her ville SF gerne søge indflydelse og være med i fortsættelse af, hvad SF hidtil har arbejdet med sammen med regeringen.
Venstre og De Konservative vil, side efter side, som fru Pernille Sams siger det, genindføre nogle af de forkvaklinger, vi er blevet af med i skattesystemet, forkvaklinger, som ikke var til gunst for erhvervslivet, men som var til gunst for nogle af virksomhedernes ejere, forkvaklede skatteordninger, som var med til at føre kapital ud af erhvervslivet.
Jeg vil sige, at regeringens politik er det modsatte.
Vi vil gerne have ført kapitel ind i erhvervslivet, ind i virksomhederne.
Vi ønsker ikke at medvirke til at tømme virksomhederne for kapital.
Derudover er det jo utroligt, hvad vi ser af ufinansierede løfter om skattelettelser på det ene, det andet og det tredje område.
Nu kan jeg forstå, at den designerede konservative formand også vil fortsætte med at tale om - men det er jo kun »tale om« fra den side - personskattelser.
Kig engang i De Konservatives hoforgan Mandag Morgen nogle numre tilbage, og se på, hvad det konservative finanslovudspil vil betyde af underskud, af underskud og af underskud.
Jeg kan også forstå, at man anser de offentlige finansers overskud for at være regeringens pengekasse, og så kan man måske forstå, at De Konservative mener sådan, men det mener jeg også er en fuldstændig absurd måde at anskue den offentlige sektor og den offentlige økonomi på.
I regeringen mener vi, det er afgørende at have en sund offentlig økonomi, og derfor ønsker vi ikke at bidrage til ufinansierede skattelettelser.
Så var der en række påstande om konkurrenceevnen.
Jeg skal ikke sige, hvor påstandene fra hr. Svend Erik Hovmands side kommer fra.
Jeg synes, der var nogle tal, som i hvert fald ikke har noget med Danmark at gøre, men hvad han sætter det i relation til, kan jeg jo ikke rigtig vide.
Vi har en konkurrenceevne, der ligger over gennemsnittet.
Den bevæger sig opad; det har den gjort i nogle år.
I år bevæger den sig nedad.
De to største faktorer er spørgsmålet om, at vi i øjeblikket har for høje lønstigninger, og at vi har en meget stærk krone.
Jeg vil gerne spørge, om Venstres og De Konservatives ordførere mener, at vi skal så tvivl om kronekursen.
Det vil jeg stærkt advare mod.
Det er faktisk et væsentligt element i, at konkurrenceevnen bevæger sig ganske meget opad og nedad.
Det må man anerkende, hvis man går ind for en stabil
kronekurs
Det gør vi i regeringen, og derfor må vi også tage med, at det fra tid til anden, men heldigvis ikke hele tiden, kan betyde et pres på vores konkurrenceevne.
Så vil jeg gerne kvittere for de bemærkninger, der er kommet fra SF's side om velfærdsbegrebet, som vi forsøger at gøre en del ud af i erhvervsredegørelsen.
Med hensyn til velfærd har vi, fordi det er lettere at måle, været tilbøjelige til at se på velstandssiden, på det økonomiske alene.
Vi er blevet stadig mere klar over, at det ikke nødvendigvis er godt kun at have en god økonomi, hvis vi har et dårligt miljø omkring os og vi oplever mennesker blive skubbet ud af samfundet.
Derfor har vi forsøgt - og vi skal begynde et sted - at se på, om vi på en eller anden måde kan gøre op, hvordan vi bevæger os på de andre områder, så vi får et samlet velfærdsbegreb, som vi også kan forsøge at måle på.
Det synes jeg er spændende, og jeg kan forstå, der også er nogle, der gerne vil være med til det, og det kvitterer jeg selvfølgelig for.
Så til erhvervslivets byrder.
Jeg vil først sige, at af CD's 10 bud tror jeg, de fleste lød meget positive.
Jeg tror ikke, der er så mange, der kan være uenige i dem.
Der var dog nogle til sidst, som jeg begyndte at stejle lidt over.
I regeringen har vi gjort det sådan, at vi har koncentreret os om tre bud med kontante indsatser på områderne.
Målet med lovgivningen skal nås på den letteste måde, og fordelene skal vurderes og være betydelig højere end ulemperne.
Det er noget, vi har lagt vægt på i denne regering i de sidste fem et halvt år.
Der har ikke tidligere været erhvervsøkonomiske og erhvervsadministrative vurderinger, og når hr. Svend Erik Hovmand optræder med de omkring 22 mia. kr., må man sige, at så havde der været god grund til at gøre noget ved det i de 10½ år, hvor hr. Svend Erik Hovmand sad og var et af de medlemmer, der understøttede den daværende borgerlige regering.
Da gjorde man ikke noget ved det, men nu er man blevet mere hellige end paven selv, fordi nu er der nogle, der gør noget ved det.
Højere kvalitet skal vi blive bedre til.
Vi skal blive bedre til at bruge testpaneler og fokuspaneler, sådan at vi - og det er dér, succeskriteriet ligger - kan få ændret fokuseringen på det element også i lovforslag, hvor vi ellers meget ofte alene forholder os til det rent politiske indhold.
Vi skal blive bedre til det.
Vi er begyndt på det, og jeg tror også, vi kan blive bedre til det.
Vi har som andet bud at gå i lag med at se på den lovgivning, der allerede eksisterer, som vi bl.a. har gjort det inden for Erhvervsministeriets område.
Det er jo dog den største del af lovgivningen.
Her skal vi gennemse, om der er regler, som vi ikke har brug for mere, regler, der kan blive bedre, og regler, der kan blive enklere at anvende, og så skal vi sætte ind.
Det er så en lille smule besværligt, at nogle i Folketinget mener, at vi absolut skal have færre lovforslag, for så bliver det jo lidt svært at lave en række af de love om, som vi har, men jeg håber dog, at vi kan blive enige om at se bort fra det dogme, når der kommer nogle forslag, der er nødvendige for at gøre tingene enklere.
Så skal vi blive bedre til at håndtere de regler, der er.
Vi ved jo, at der er en masse regler, som må være der, der er en masse ting, som man i et moderne samfund stiller op til fra et erhvervslivs side, fra virksomhedernes side, både for selv at kunne administrere og for at kunne levere nogle oplysninger til de offentlige myndigheder.
Her har vi faktisk givet os i kast med - og det er lidt et svar til hr. Egil Møller - at lave et udspil til elektronisk indberetning, sådan at man lettere kan indberette og der ikke skal indberettes de mange steder, men kun ét sted.
Vi har gjort det med at kvittere for, at det anses for at være positivt.
Vi prøver også at arbejde med et enkelt indbetalingssted, men det er projekter, og det tror jeg også, hr. Egil Møller vil give mig ret i, som det godt kan komme til at tage noget tid at få planlagt, for at det skal fungere.
Endelig har vi haft erhvervsservicespørgsmålet oppe.
Det er jeg ked af, for jeg tror faktisk virkelig, at der er noget at hente, men det kommer vi jo til at arbejde videre med. Jeg kan i øvrigt sige, at administrative vanskeligheder ikke er noget, vi har opfundet i Danmark.
Til muligvis ærgrelse for nogle, men dog alligevel til en vis ranken rygge for alle andre danskere vil jeg sige, at vi sådan set er ret gode til det her med at arbejde med at reducere byrder og ikke lave noget, der er uoverstigelig vanskeligt.
Vi er på mange, mange måder et land, som man kigger meget til for at lære af, lige så vel som vi selvfølgelig også gerne lærer af andre lande.
Det er erhvervsredegørelsen i øvrigt et eksempel på, for her beskriver vi, hvilke inspirationer man kan hente fra andre lande.
Men der er ikke så mange nye inspirationer at hente fra andre lande, fordi vi er ganske godt i front med at udvikle nogle redskaber til at kunne gøre det bedre.
Jeg vil afslutte med at sige
, at erhvervspolitikken jo heldigvis i hvert fald for regeringen og for flertallet af Folketinget har drejet sig om at være et spørgsmål om aktivitet, kapitalfremskaffelse, vidensfremskaffelse og kompetence, og ikke om at være et spørgsmål om støtteordninger, men det er der et par partier i Folketinget, Venstre og De Konservative, der ikke har opdaget endnu.
De vil gerne afskaffe støtteordninger, som vi ikke har.
Én af de få støtteordninger, som vi har, vil de til gengæld ikke afskaffe, lærer debatten mig.
Jeg synes, det ser besværligt ud for de to partier, men det kan vi tale videre om.