Frank Jensen (S), 1998-11-05:
Jeg synes på mange måder, at debatten i dag har været opløftende i den forstand, at jeg ser for mig store muligheder for, at vi i de nærmeste uger kan få nogle meget intense forhandlinger om kriminalforsorgen.
Hvis det også i de nærmeste dage viser sig, at Det Konservative Folkeparti og Venstre ved forhandlingsbordet hos finansministeren vil lægge afgørende vægt på, at der i de forhandlinger, der skal være om finansloven for 1999, indgås en aftale, der også omfatter kriminalforsorgen, der rækker over en flerårig periode, så lover det godt.
Jeg vil gøre mit til også at sikre, at vi fra regeringens side så er i stand til at kunne gå i forhandlinger, og for min skyld også gerne med de partier, der ikke i dag så klart har tilkendegivet, at de ønsker, at der skal være en finanslovaftale for 1999, hvor de også indgår.
Men skulle det vise sig, at SF og Enhedslisten også her har en interesse, så tror jeg også, at det er muligt at forene kræfterne og finde et grundlag for en flerårsaftale, der rækker parlamentarisk bredere.
Der er nogle grundlæggende ting, vi er enige om: at det
ikke er et mål i sig selv at sætte flere mennesker bag tremmer; det er ikke et mål i sig selv at udvide fængselsmassen.
Det har både fru Birthe Rønn Hornbech og også repræsentanter fra Enhedslisten sagt her ved forhandlingen i dag.
Det er jeg enig i.
Og det er jo noget, som har været et fælles mål, uanset hvilken regering der har haft ansvaret i det her land: at vi ikke bare ville øge belægget, fængselsmassen i Danmark.
Vi har nogenlunde konstant i de sidste 25 år ligget på 3.700 fængselspladser med et belæg på 3.500 pladser.
Det er der altså enighed om her i Folketinget også skal fortsætte i fremtiden.
Så er der nogen, der har diskuteret frem og tilbage: Skal vi have flugtsikre fængsler, eller skal vi ikke have flugtsikre fængsler?
Jeg tror ikke, at det i sig selv er et selvstændigt mål at have fængsler, som man kan flygte fra.
Altså sådan umiddelbart efter, at man er sat ind, er det ikke et selvstændigt mål, at man straks efter kan flygte.
Man kan sige, at det, der ligger i straffuldbyrdelsen, er på én og samme tid, at man skal kunne tilbageholde folk, og at man har folk spærret inde.
Det er et mål.
Men under indespærring må der være en behandling af de grundlæggende problemer, som en række af fangerne har.
Hvis man ikke her får sat en behandling i gang, så er der en stor sandsynlighed for, at de vender tilbage til fornyet kriminalitet, og dermed får vi også nye ofre.
Det er jo også et mål for os at begrænse antallet af ofre for kriminalitet, så vidt det overhovedet er muligt, og her er behandling vejen frem.
Det, der er regeringens prioritering, er på én og samme tid at sørge for, at vi tager de samfundsmæssige beslutninger, som er nødvendige, men som kan være store, når det drejer sig om at skifte noget gammelt byggeri ud og erstatte det med noget nyt, men også ser på det indholdsmæssige, nemlig det behandlingsmæssige, og det, der skal være det resocialiserende element i fængslerne.
Når det drejer sig om beslutning om nye fængsler, så er jeg enig med mange ordførere.
Det må være muligt at kunne træffe også mere langsigtede beslutninger, der rækker
flere år frem, for det er rigtigt, som flere ordførere har påpeget, også ordføreren for forslagsstillerne, at det tager tid, fra en beslutning er truffet, til der står nye fængsler.
Hvad skal det så være for en type fængsler?
Jeg vil godt give mit bud på det.
Sådan som jeg ser på det med det ansvar, jeg nu har haft i de seneste 2 år som øverste ansvarlige for kriminalforsorgen, så er vores behov at få nogle mere fleksible fængsler end dem, vi har.
Et stort problem ved de gamle store anstalter, Horsens, Nyborg, Vridsløse, de københavnske fængsler osv., er, at vi ikke har den fleksibilitet i den bygningsmasse, der gør, at vi kan lave en opdeling, så her er der behandlingsafsnit, her er der afsnit for stærke, negative fanger, her er der andre typer afsnit, som vi har brug for.
Det kan være på den måde, som vi i øjeblikket har det i Møgelkjær, hvor vi har lavet et åbent fængsel om til at være både et åbent fængsel og også et fængsel, hvor vi har en halvåben afdeling.
Med baggrund også i de analyser, som om kort tid vil blive offentliggjort, og som forhåbentlig vil indgå med meget stor styrke i de forhandlinger, vi skal have, ser jeg for mig, at der er behov for en større grad af fleksibilitet.
Så er der det med effektiviteten i afsoningen.
Der er flere ordførere, der har påpeget en hårdere linje i forhold til konsekvenser af misbrug af de muligheder, der ligger i kriminalforsorgen for udgang, prøveløsladelse osv. Jeg tror, at når det kommer til stykket, så kan vi finde hinanden her, men det kan være lidt sværere, for her er det ofte, at det bliver det meget principielle, det ideologiske, som præger vores debat.
Men helt åbenlyst er det jo, at hvis vi ikke har mulighederne undervejs i afsoningen for at selvdisciplinere de indsatte med mulighed for at tage aktivt del i arbejde, i uddannelse, man går i behandling osv. under afsoningen, så er der en mulighed for, at man undervejs kan få udgangstilladelse, og at man også kan prøveløslades.
Det er et vigtigt element i selvdisciplineringsaktiviteten i fængslerne.
Og det er vigtigt, når man så skal udsluse folk igen, at man ikke har revet de netværk fuldstændig væk, for så er der en større sandsynlighed for fornyet recidivitet.
Så når vi kommer ind til kernen af målene, det, som kriminalforsorgen arbejder med, så tror jeg, at vi kan finde hinanden.
Men det er ikke ensbetydende med, når der bliver misbrug, at man så ikke skal reagere konsekvent.
Jeg har jo selv reageret over for det forhold, at en fange under udgang misbrugte det og tog til Finland og jo lavede det helt uforståelige, men også utilgivelige, at slå to politifolk ihjel.
Her har vi strammet op i forhold til, at hvor politimesteren ikke kan indstille en udgangstilladelse, får man en procedure, der gør, at man ikke bare behandler den på et lavt niveau i kriminalforsorgen, men at man vender tilbage
til den fængselsinspektør, som har indstillet det, beder fængselsinspektøren om at vurdere, om fængselsinspektøren vil holde fast i den indstilling, på trods af at politimesteren ikke kan imødekomme indstillingen
Hvis fængselsinspektøren på trods af det fortsat vil holde fast i beslutningen, må denne så træffes på højeste niveau i direktoratet. Jeg mener også med hensyn til de disciplinære straffe, der er forbundet med brud på det her, at man bliver nødt til at anerkende, at dem, det rammer, nemlig de indsatte, der er misbrugere, fratages de muligheder, der er under afsoning, og det opfattes som en meget, meget alvorlig straf.
Det, at man ved at gå fra et åbent fængsel og til at komme til at afsone resten af sin tid i et lukket fængsel, er jo noget, der har en meget, meget indgribende karakter.
Alle, der har besøgt et åbent fængsel, ved, at det jo er ganske enkelt at forlade et åbent fængsel.
Men grunden til, at størstedelen af de indsatte heldigvis bliver, er jo, at de ved, at der er disciplinære straffe forbundet med at forlade fængslet.
De, der forlader de lukkede fængsler, er jo heldigvis et lille antal.
Men det er et problem; det medgiver jeg.
Jeg kan oplyse, som jeg også har gjort i et skriftligt svar til Folketinget i går, at i indeværende år frem til den 30. september 1998 har vi haft seks undvigelser over muren, og det er fra de lukkede fængsler, og vi har fra de 39 arresthuse, vi har, i samme periode haft 34 undvigelser, altså 6 over muren for de lukkede og 34 fra arresthusene.
Det er et for stort antal; og det er baggrunden.
Det har direktoratet også selv reageret på, og man har sat et arbejde i gang, der skal udrede, om der er fysiske forhold, man kan forbedre, sådan at man kan undgå de her undvigelser. Så der er en større opmærksomhed også på det sikkerhedsmæssige i kriminalforsorgen i dag, på det fysiske i at forhindre folk i at kunne rømme fra fængslet. Når det drejer sig om behandling, så har mange påpeget narkomanproblemet.
Ud af det belæg, vi har på 3.500 indsatte, er 36 pct. af dem narkomaner, og når man ser på hele belægget, når man ser på de lukkede fængsler, så er antallet af narkomaner oppe på 50 pct. Og det er vores svøbe.
Det er samfundets svøbe.
Det er til gengæld også kriminalforsorgens svøbe. Og her er vejen frem de mange initiativer, som jeg er glad for at ordførerne har anerkendt i dag at vi har taget. Vi har jo også gjort det langt hen ad vejen i fællesskab.
Og det vil vi forhåbentlig også kunne gøre i forbindelse med en aftale for de kommende år.
Jeg kan sige, at i øjeblikket har vi det problem for Kongens Ø, at vi har venteliste for at kunne komme ind i behandlingsprogrammet på Kongens Ø, og det er baggrunden for, at jeg mener, at vi skal lave yderligere en afdeling, som Kongens Ø skal være involveret i i 1999.
Altså, for mit eget vedkommende er jeg fuld af fortrøstning efter de tilkendegivelser, der er kommet fra en række ordførere i dag. Hvis vi nedtoner den ideologiske fane lidt, så tror jeg, at vi kan nå hinanden også i at lave praktiske løsninger for kriminalforsorgen i de kommende år.