Svend Erik Hovmand (V), 2001-10-23:
Må jeg allerførst sige tak for redegørelsen og måske lidt usædvanligt indlede med at rose ministeren.
Jeg vil ikke sige, det er usædvanligt, at ministeren får ros, men det er det måske, at hun får det fra den her side.
Men jeg synes, der er grund til at rose samarbejdsministeren for at have en fast og sikker og stabil vilje i spørgsmålet om det nordiske samarbejde.
Der bliver ikke rystet meget på hånden.
Går det den rigtige vej, så ved vi, hvor vi har ministeren, og det vil jeg gerne sige tak for. Jeg vil gerne benytte en speciel oplevelse til at understrege den taknemlighed.
Jeg havde igennem en årrække rejst spørgsmålet om samarbejde over Øresund over for regeringen og specielt over for den daværende erhvervsminister, som var samarbejdsminister på Øresundsområdet, den nuværende finansminister, og sagt, at jeg syntes, det hastede med at få koordineret de grænseoverskridende problemer, som en ny Øresundsbro ville medføre.
Der skete ikke rigtig noget.
Jo, vi fik nogle digre rapporter, flotte bøger og mange redegørelser, men ingen handling.
Men da vi, samarbejdsministrene, nærområdeudvalget og jeg selv også, henvendte os til den danske samarbejdsminister, der på det tidspunkt var formand for de nordiske samarbejdsministre, nemlig fru Marianne Jelved, skete der noget.
Der skete det, at samarbejdsministeren straks sendte et brev til sine nordiske kolleger plus et brev til de relevante danske ministre for at høre: Hvor langt er I kommet, hvad har I gjort, hvad agter I at gøre, og hvornår sker der noget?
Vi pressede på fra præsidiets side, og det endte jo med, at der blev nedsat et hurtigtarbejdende udvalg med en meget kompetent person i formandssædet, Ole Norrback, finsk minister på en lang række områder og nu ambassadør i Norge, som inden for et år skulle være færdig med en tættekamsundersøgelse af de grænseoverskridende problemer, som vi havde påpeget.
Han giver nu en midtvejsrapport på sessionen her i huset i næste uge.
Tak for det.
Tak, fordi der er sket noget.
Jeg håber så også, at det resulterer i konkrete resultater.
Jeg siger ikke, al lovgivning skal være ens.
F.eks. har Folketinget jo vedtaget, at vi skal have en lukkelov i Danmark, mens den svenske Riksdag har vedtaget det modsatte; de vil ikke have en lukkelov.
O.k., det må man selvfølgelig respektere.
Men der er en lang, lang række af grænseoverskridende problemer, som vi absolut ikke bør acceptere, og som efter min opfattelse burde have været løst for mange år siden.
Dette projekt med en fast forbindelse over Øresund har været 8 år undervejs, og derfor påhviler der jo regeringerne i Sverige og Danmark et tungt ansvar for ikke for længst at have løst mange af disse problemer. Derfor synes jeg, at regeringen ligesom den svenske regering har været alt for længe om at se på disse problemer, deres karakter og deres alvor.
Men regeringen har i hvert fald en enkelt undtagelse, nemlig ministeren for nordisk samarbejde, og tak for det.
Dernæst vil jeg sige, at det danske formandskab jo tog en række initiativer: velfærdskonferencen, spørgsmålet om konkurrenceevne i Norden, og jeg vil især hæfte mig ved det sidste.
Hvad viste den?
Den viste, at de nordiske virksomheder ønsker og har behov for i stigende omfang at anlægge et nordisk perspektiv for at fremme de nordiske landes konkurrenceevne.
Vi har jo set det: bryggerier, mejerier, Danisco, IT osv.
På en lang række områder ser vi et stigende samarbejde.
Jeg vil gerne sige to ting om det.
For det første, at der også her er grænsehindringer.
Og så kommer jeg til det tema, som jeg gerne vil bruge resten af min taletid på, nemlig en ny nordisk struktur.
Jeg har altid haft den opfattelse, at hvis vi overhovedet skal have et Nordisk Råd, så skal det være, fordi
der er brug for det, og jeg har ment, at der var tre områder, hvor det var væsentligt at påpege, at vi manglede en udvikling i nordisk sammenhæng.
Punkt 1: Det er vigtigt, at vi får styr på vores egne problemer, de grænseoverskridende problemer, internt i Norden.
Det problem skal løses, og vi skal holde ministrene og regeringerne i kort snor i løsningen af disse spørgsmål.
Punkt 2: Vi skal have et mere intensivt samarbejde med vores naboer i Norden, altså Nordens naboer.
En nation vælger jo aldrig sine naboer selv, men en nation kan jo afgøre, i hvilket omfang den vil samarbejde med sine naboer, og det er der behov for.
Internationaliseringen kræver et meget tættere samarbejde.
Det gælder Rusland, den nordlige dimension, det gælder de baltiske lande, det gælder de arktiske områder, det gælder Vestnorden.
Det er utrolig vigtigt, at vi er opmærksomme på den dimension. Endelig er det tredje vigtige punkt for Nordisk Råds fremtid en ny struktur - en ny struktur, som matcher behovet for den internationale udvikling.
Jeg er glad for det samarbejde, der har været mellem ministerrådet og parlamentarikerne omkring udviklingen af en ny struktur.
Samarbejdsministrene har peget på en række strategiske satsningsområder, som matcher godt til det, som vi parlamentarikere foreslår om en udvalgsstruktur, der ikke længere er geografisk, men emnebestemt.
Jeg mener, at det er kolossalt vigtigt, at vi her er opmærksomme på den ny tids krav.
Den ny tids krav er jo selvfølgelig, at vi i langt højere grad arbejder på tværs af grænserne.
Terrorisme, den internationale mafia, hvidvaskning af penge er alt sammen grænseoverskridende kriminalitetsspørgsmål.
Menneskehandel - det påstås, at hvert eneste år sælges omkring 120.000 kvinder af mafiaen fra Østeuropa til Vesteuropa.
Det er ikke et spørgsmål om at vedtage en lov i det danske Folketing, det er et spørgsmål om at samarbejde, ikke bare med de nordiske lande, men f.eks. også med de østeuropæiske lande om en løsning af sådan nogle spørgsmål.
Miljøspørgsmål - én enkelt flod fra Rusland forurener mere i Østersøen end hele Danmark.
Jamen det er da kolossalt vigtigt, at vi samarbejder omkring løsningen af de problemer, uddannelsesspørgsmål, energispørgsmål, The Baltic Electricity Ring osv. Derfor lægger den nye struktur jo op til, at Nordisk Råd nu bliver forankret i emneudvalgenes arbejde i de enkelte parlamenter, sådan at ordførerne i de enkelte parlamenter, repræsentanter for både de nordiske parlamenter, for de baltiske lande og for EU, kan inviteres til en konference og drøfte disse problemer, sådan at vi i fællesskab kan lægge nogle planer, der kan matche den internationale terrorisme, den internationale mafiabevægelse, som vi desværre også møder alt for ofte i vores land: chauffører, der bliver overfaldet på vej med fragt til Rusland, rastepladsoverfald i Danmark, menneskehandel osv. osv. Vi kan ikke acceptere den udvikling, og hvis vi skal have en løsning af problemerne, så er svaret et meget tættere samarbejde mellem parlamenterne i de nordiske lande og over Østersøen til de baltiske, russiske, polske og EU's interessesfærer. Jeg synes, det er kolossalt vigtigt, at den nye struktur lægger op til en perspektivrig struktur, som matcher den internationale udvikling, uafhængigt af hvilke alliancer de enkelte lande tilhører.
Om man er medlem af EU eller ikke medlem af EU, medlem af NATO eller ikke medlem af NATO, så er her lavet en model, som sikrer et samarbejde over grænserne.