Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-12-11:
Jeg vil gerne starte med at takke Folketingets partier og jo i sagens natur i særlig grad Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti for at rejse denne forespørgsel om, hvilke initiativer regeringen vil tage i forhold til den løse, man kunne måske endda sige slappe danske alkoholkultur, særlig i forhold til børnene, særlig i forhold til de unge.
Jeg tror, at det med alkoholkultur fortjener et par ord med på vejen.
For vi kommer jo ikke uden om, at alkohol spiller en stor rolle i vores kultur.
Der serveres alkohol til dåben, til konfirmationen, til brylluppet, og når vi dør, drikkes der gravøl.
Alkohol er en integreret del af mange sociale begivenheder, fester, som f.eks. - helt højaktuelt - julefrokosterne.
Alkohol er blevet en naturlig del af vores kultur.
Samtidig lever vi også i en tid, hvor vi på én og samme tid, kan man sige, værner om en nordisk alkoholkultur, der vel skriver sig helt tilbage til vikingetiden, samtidig med at vi har adopteret en vinkultur fra Middelhavsområdet.
Så nu drikkes der ikke bare mjød til de store fester, nu drikkes der også vin til hverdag.
Derfor er der sådan set brug for at få hanket op i hele det her spørgsmål omkring kultur og holdninger.
For vi må se i øjnene, at nyder man ikke alkohol med måde, så kan alkohol være en trussel mod vores sundhed og en årsag til vold, kriminalitet og ulykker og ikke mindst til store sociale problemer.
Det er sådan i dag, at ca. en halv million danskere drikker mere end de anbefalede 21 genstande om ugen for mænd og 14 for kvinder.
Omkring 200.000 er decideret alkoholafhængige.
Alkohol koster mindst 2.500 danskere livet
om året, og det koster samfundet omkring 10 mia. kr. om året. Der er altså al mulig grund til at stille spørgsmål til dele af vores alkoholkultur, måske særlig i dag, hvor der kan være tendenser til, at vi oplever en opsplitning i voksnes og børns alkoholkultur.
Der er for mig at se stor forskel på at nyde en god flaske vin i venners lag og så i en meget ung alder at tylle den ene vodkanisse efter den anden i sig for at blive fuld hver weekend.
Det er en stor udfordring, og det er en kulturel udfordring, og det er jo ikke en, man bare ændrer ved at vedtage en lov.
Der er i virkeligheden en meget større opgave, det er et fælles projekt, der dybest set handler om at flytte holdningsmæssige grænser.
Regeringen og Folketinget har et ansvar for at sikre de rigtige rammer for at styrke en sund alkoholkultur.
Det kan vi gøre på flere måder.
Vi kan f.eks. regulere på børns adgang til alkohol i forskellige situationer.
Men her ved vi jo, at det mindst lige så meget handler om de signaler, vi sender om, hvad der er acceptabelt, som det handler om reglerne i sig selv.
Det er en vanskelig opgave.
Det kan vi lige så godt se i øjnene, men det er ikke en umulig opgave.
Det har vi håndfaste beviser på.
I løbet af de sidste årtier er der sket en væsentlig og meget positiv ændring i alkoholkulturen på arbejdsmarkedet.
Flere og flere arbejdspladser er blevet helt alkoholfri eller har fået klare og restriktive regler for omgang med alkohol i arbejdstiden.
En undersøgelse fra sidste år, 2002, viste, at ca. 72 pct. af danske arbejdspladser med mere end 10 ansatte havde en alkoholpolitik.
Det betyder ikke nødvendigvis, at alle disse arbejdspladser er alkoholfri, men det betyder, at der bevidst er taget stilling til, hvordan man håndterer spørgsmålet om alkohol på arbejdspladsen. Regeringen vil gerne bidrage til, at arbejdspladsen i endnu højere grad bruges som sundhedsfremmende arena bl.a. på alkoholområdet.
Derfor er der etableret en pulje på 2 mio.
kr. til sundhedsfremmende partnerskaber på arbejdspladsen. Netop denne udvikling på arbejdsmarkedet med stadig flere virksomheder, der tager et ansvar for at flytte holdninger, er et godt eksempel på, at man kan lave nogle fælles spilleregler i forhold til et uhensigtsmæssigt alkoholforbrug.
Desværre, må man så sige, har udbredelsen af alkoholpolitikker på arbejdsmarkedet ikke sat sig spor i det samlede alkoholforbrug i Danmark.
Det har stort set været uændret siden slutningen af 1960'erne, dvs. ca. 11½ l ren alkohol pr. voksen pr. år.
For der er nemlig sket den markante udvikling, at forbruget er flyttet fra arbejdstiden til fritiden, til hjemmene og til fritidsaktiviteterne.
Det er en udvikling, som bestemt ikke gør udfordringen med at ændre de dårlige dele af vores alkoholkultur mindre.
Der er derfor mere end nogen sinde behov for en fælles indsats, hvor det enkelte menneske står i centrum som forælder og som ansvarlig voksen, som leder inden for ungdomsverdenen, idrætslivet, spejderbevægelsen, eller hvad det nu måtte være, som arrangører af begivenheder f.eks. festivaler eller sportsarrangementer eller som markedsføringsdirektør i et pengeinstitut, som pludselig ser et perspektiv i at koble markedsføring af banken og unges alkoholfritidsaktiviteter sammen.
Vi skal sådan set have fat i hver enkelt af os, for alle har et bidrag at yde.
Det gælder som enkeltpersoner, at vi må tage et ansvar, og det gælder også de fællesskaber, vi indgår i, f.eks. kommunerne.
Jeg tænker her bl.a. på, at kommunerne har ansvaret for tildeling af spiritusbevillinger til restauratører, diskoteker m.v.
Jeg tænker på, at kommunerne kan fastlægge de overordnede rammer for anvendelsen af de kommunale faciliteter.
Jeg tænker på, at kommunerne kan tilskynde til alkoholpolitikker i deres ungdomsklubber, ungdomsskoler med videre.
Jeg tænker på, at kommunerne kan kvalificere det relevante frontpersonale til at handle, når de får fornemmelse af et omsorgssvigt over for et barn på grund af alkoholmisbrug hos forældrene.
At udviklingen i alkoholkulturen også er til at ændre for vores børn og de unge, er der heldigvis også tegn på.
Nye, dugfriske undersøgelser viser nemlig, at børn er begyndt at drikke senere, og at de drikker lidt mindre ad gangen.
Det viser, at det nytter at blive ved med at debattere emnet og at sætte fokus på det ansvar, der påhviler os alle.
Det har vi jo bl.a. gjort gennem de seneste års uge 40-kampagner, hvor der har været fokus ikke bare på voksnes forbrug og genstandsgrænserne - de 21 og 14 - men også de seneste par år på voksnes ansvar over for børn og unges brug af alkohol.
De unges alkoholvaner skabes jo i samspil mellem forældrenes opdragelse, forældrenes egne alkoholvaner, kammeraterne, skolen, foreningslivet, alkoholproducenterne, detailhandelen og mange andre.
Alle har et ansvar.
Men det er også lysende klart for mig, at ansvaret først og fremmest ligger hos forældrene, fordi de er tættest på deres børn, og derfor er de også de nærmeste til at påvirke.
Forældre kan påvirke deres børns forbrug ved at tale om alkoholens negative sider og ved at sætte grænser for, hvornår og i hvilke sammenhænge deres børn må drikke alkohol.
Samtidig må vi forældre også indse, at vores egne vaner smitter af på vores børn og unge.
Vi ved f.eks., at børn af forældre med et regelmæssigt alkoholforbrug har en tidligere alkoholdebut end andre børn.
Vi ved også, at forældrenes forbrug har betydning for, hvor meget børnene drikker.
Derfor er det vigtigt - og det kan man ikke lovgive om, men derfor er det ikke desto mindre vigtigt - at forældre ser med kritiske øjne på deres eget alkoholforbrug og er sig deres ansvar som rollemodeller bevidst.
Næst efter forældrene, næst efter familien, ja, så er skolen jo det miljø, hvor børnene færdes mest
Det giver skolen et særligt ansvar, fordi skolen ud over at undervise eleverne er med til at sætte regler og danne de normer, børnene lever efter også i fritiden.
I undervisningen får eleverne kendskab til de forskellige faktorer, der påvirker vores sundhed, herunder også, hvordan livsstil og levevilkår har indflydelse på sundheden.
Det er vigtigt, at eleverne diskuterer disse problemstillinger og bliver bedre til selv at sige til og navnlig sige fra i forhold til alkohol.
Det sker bl.a. ved, at eleverne lærer om alkohols virkninger, f.eks. begyndende misbrug og uønsket sex.
Det sker bl.a. inden for rammerne af biologiundervisningen og i det obligatoriske emne sundheds- og seksualundervisning samt familiekundskab.
Sundhedsstyrelsen har tidligere gennemført en kampagne: »Børn og unge drikker mere, end du tror«.
Kampagnen var rettet mod forældre til børn i 5. klasse, lærere og skolebestyrelser.
Den bestod dels af en opfordring til at formulere alkoholpolitik på den enkelte skole og dels til, at forældrene laver aftaler internt i børnenes klasser.
Kampagnen var en succes, og den sætter dermed også nogle pejlemærker for, hvordan vi skal håndtere udfordringen her.
På seks ud af ti skoler er der formuleret en alkoholpolitik.
På langt de fleste skoler betyder det, at eleverne ikke må drikke alkohol på skolens område på noget tidspunkt, uanset hvor gamle de er og hvilket klassetrin de går på.
Regeringen ser meget gerne, at endnu flere skoler går
aktivt ind i arbejdet med at formulere en alkoholpolitik.
Skolen er jo også et samlingssted for forældrene.
Det er jo omkring vores børns klasse, at vi kan mødes og lave de fælles aftaler om vores børns brug af alkohol f.eks. i forbindelse med private fester, som er et rygstød til den individuelle forældrerolle.
På næsten seks ud af ti skoler er der nu indført sådanne forældreaftaler på klasseniveau. Sundhedsstyrelsen vil gentage kampagnen i løbet af de næste par måneder.
Det giver os et klart signal om, at skolen er en konstruktiv medspiller på dette område, og det bør skolen fortsætte med at være.
Når eleverne forlader folkeskolen, er de i gennemsnit 16 år.
mellem børnekultur på den ene side og ungdoms- og voksenkultur på den anden side.
Børnekulturen skal være helt fri for rusmidler, hvad enten der er tale om øl, vin, spiritus eller cigaretter.
Og for ungdomskulturen skal målet være et lavere forbrug af rusmidler.
En sådan ændret aldersgrænse på 16 år lægger op til, at butiksbranchen kan vise, at den er sig sit ansvar bevidst.
Branchen har selv bedt om at få et legitimationskort til de unge, så den kan kontrollere de unges alder.
Nu giver vi mulighed for at få skabt et sådant kort, og dermed får branchen altså også mulighed for at hindre, at unge under 16 år køber alkohol.
Så også her er der lagt op til et sporskifte, og jeg har en stærk forventning om, at branchen vil være sig sit ansvar bevidst.
Hvis ikke det lige var, fordi formiddagens program trak lidt længe ud, så skulle jeg faktisk nu her kl. 17 have et møde med detailhandelen for at diskutere denne fælles udfordring, som jeg har en klar oplevelse af, at den organiserede del af detailhandelen er parat til at tage på sig.
Alkoholbranchen bruger hvert år millioner af kroner på at påvirke vores forbrug.
Retningslinjerne siger, at markedsføringen ikke må rette sig mod børn og unge.
Alligevel er der desværre mange og gentagne eksempler på grænsesøgende, grænseoverskridende adfærd fra brancherne med det, man kunne kalde unge og aggressive kampagner.
Det gælder især i forhold til de såkaldte alkoholsodavand, et produkt, som på ganske få år har fået meget stor udbredelse specielt blandt de unge piger.
Det er et område, som jeg vil følge nøje, og hvor jeg vil være parat til at stramme op på markedsføringsreglerne, hvis det bliver nødvendigt.
Også her er der derfor brug for at sende et meget klart og meget entydigt signal både til alkoholbranchen og til detailhandelen.
Vi vil have, at der skal være respekt omkring de regler, der i fællesskab er formuleret.
Også andre voksne har et ansvar for at påvirke alkoholkulturen og børns og unges alkoholvaner.
Jeg har nævnt folkeskolerne som et oplagt sted for at formulere alkoholpolitik.
Det gælder naturligvis også for ungdomsuddannelserne, hvor et øget fokus på skolens festkultur og indførelsen af en egentlig rusmiddelpolitik kan være med til at påvirke de unge.
I foråret igangsatte Sundhedsstyrelsen projektet »Festkultur og rusmiddelpolitik i gymnasieskolen«.
Resultaterne fra projektet skal danne grundlag for en opfordring til alle gymnasier om at gennemføre en rusmiddelpolitik.
Et sådant skærpet fokus på rusmidler er også nødvendigt på andre ungdomsuddannelser, i ungdomsklubber, idrætsforeninger og andre steder, hvor unge færdes.
Også ejere og ansatte i barer og på diskoteker og lignende har et ansvar for at mindske de unges forbrug og hindre udskænkning til de mindreårige.
Regeringen prioriterer opgøret med en for slap alkoholkultur højt, men der er ingen hurtige eller enkle løsninger.
Tværtimod er der brug for en langsigtet og vedholdende indsats.
Som en del af dette vil Indenrigs- og Sundhedsministeriet i løbet af foråret komme med et udspil
til den fremtidige indsats over for børns og unges tidlige alkoholdebut.
Jeg har i dag talt meget om ansvar, og det er da også regeringens grundholdning, at den enkelte i højere grad skal tage ansvar for sit eget og måske i den her sammenhæng i særlig grad sine nærmestes liv.
Men jeg håber også, at jeg har gjort klart, at der særlig i forhold til børn og unge er behov for en større fælles ansvarlighed.
Jeg mener og håber og tror på, at debatten her i dag kan være et sådant bidrag til at sætte grænser, ved at Folketinget i fællesskab sender et entydigt signal til omverdenen om, at her har vi altså et fælles stort samfundsproblem, som ikke kan løses via puljer eller lovgivning, men som alene kan løses, hvis vi formår i fællesskab at flytte nogle holdningsmæssige grænser.