Anne Baastrup (SF), 2003-02-28:
Jeg synes alt andet lige, det har været en meget god debat.
Her til slut vil jeg godt lige præcisere også over for hr. Jann Sjursen, at det ikke har været intentionen, at der skulle være en særlovgivning.
Det er min opfattelse og fortolkning af udlændingelovens § 9 c, at det rent faktisk kan lade sig gøre, at man giver en større gruppe mulighed for midlertidigt ophold i den her situation.
Det har man gjort tidligere, som jeg har nævnt på et tidligere tidspunkt i debatten.
Men jeg respekterer naturligvis hr. Jann Sjursens opfattelse af det, og jeg skal da også sige, at vi i SF nu overvejer, om vi ikke kan være medforslagsstillere til Det Radikale Venstres forslag, for det kan også være den mere principielle og langsigtede løsning at lave et særligt kapitel i udlændingelovgivningen.
Men vi står altså også samtidig i en situation, hvor det internationale verdenssamfund i meget, meget høj grad er i gang med at lave krig.
Der er adskillige hundrede tusinde soldater, der opholder sig i det irakiske nærområde, og der er daglig alvorlige trusler mod Irak og mod Saddam Hussein.
Derfor synes vi, at det er en meget alvorlig situation, vi står i.
Alle partier undtagen Dansk Folkeparti har her fra talerstolen meddelt, at man ikke vil have, at de afviste irakiske asylsøgere sendes hjem med tvang.
Ministerens forklaring har været sådan lidt frem og tilbage, altså at grunden til, at man ikke kan sende dem hjem med tvang, er, at det simpelt hen ikke kan lade sig gøre.
Men jeg tror, at mange af de afviste irakiske asylansøgere rent faktisk vil have megen glæde af at få den her oplysning, at så længe der er krig og krigstrussel, vil de ikke blive sendt hjem.
Det tror jeg vil være en meget stor støtte for dem.
Det, vi så selvfølgelig mangler, er at tage stilling til, hvordan det egentlig kan være, at vi i Danmark behandler folk på den her måde, at de skal sidde og vente i asyllejrene.
Ved vedtagelse af beslutningsforslaget lægges der ikke ind i selve teksten, at de så skal ud af asyllejrene.
Men det er vores ønske, at man i langt højere grad går i gang med at sige: Når vi ikke kan sende folk hjem, er det så rigtigt, at vi for det første skal bruge en hel del penge på at have dem i asyllejrene?
Og vi ved for det andet også, at de fysisk og psykisk bliver ødelagt af at bo i de her lejre.
Burde vi ikke prøve at tænke nyt, prøve at få
disse mennesker til at udnytte deres ressourcer, prøve at få disse mennesker til at blive opbygget fysisk og psykisk, således at de, når der bliver mulighed for, at de kan modtages i hjemlandet, ikke er fuldstændig ødelagte? Men jeg skal gøre det kort.
Jeg håber, at ministeren vil tage imod min opfordring om at sende et brev til de afviste irakiske asylsøgere, hvor han klart tilkendegiver, at han ikke agter at sende dem hjem med tvang, så længe der er krig og krigstrussel.
Det kan man: Når »Sælen« og andre typer krigsmaskineri er væk fra Irak, tror jeg, krigstruslen er hørt op.
Men fru Else Theill Sørensen tillægger i virkeligheden ministeren flere ord, som han ikke sagde.
Ministeren vil nemlig ikke sende et brev til de afviste asylansøgere om, at de ikke vil blive hjemsendt med tvang, så længe der er krig eller krigstrussel.
Ministeren vil godt sende den tale, han holdt, ud til dem, men den er jo dobbelttydig.
For det første: Man plejer ikke at sende dem tilbage med tvang, og det kan ikke rigtig lade sig gøre at sende dem tilbage med tvang til Sydirak.
Men han vil jo ikke meddele, at han ikke vil gøre det, og det er lige præcis dér, problemet ligger.
Det er lige præcis derfor, at de afviste irakiske asylansøgere har et problem.
De ved ikke, hvornår ministeren siger: O.k., nu sender vi jer hjem med tvang.
Der er lige en lillebitte rute her.