Bruno Jerup (EL), 1997-10-28:
Enhedslisten har stillet en forespørgsel til arbejdsministeren og undervisningsministeren, som lyder: »Hvad kan regeringen oplyse om udsigten til at løse flaskehalsproblemer inden for det offentlige arbejdsmarked set i lyset af den nuværende mangelsituation, de uddannedes erhvervsmæssige mobilitet, den fremtidige efterspørgsel samt adgangsbegrænsningen/rekrutteringsproblemerne inden for social-, sundheds- og undervisningsområdet?
Der er udbredt flaskehalse på det offentlige arbejdsmarked.
De regionale arbejdsmarkedsråds meldinger er entydige.
Mens flaskehalse på det private arbejdsmarked ofte kun er potentielle eller kun handler om ganske specialiserede faggrupper, som der i øvrigt ofte tages konkret fat på, er flaskehalsene, når det drejer sig om den offentlige service, langt mere massive.
Mens en privat flaskehals kan handle om konkret mangel på rendegraveførere eller reservedelsekspedienter, handler det på det offentlige arbejdsmarked om store, brede fagområder, f.eks. folkeskolelærere, jordemødre og sygeplejersker.
Kort sagt er det faktisk kun inden for det offentlige arbejdsmarked, at der findes reelle flaskehalse.
Her er der brug for en længerevarende samfundsmæssig indsats
for at fjerne problemerne.
Men denne indsats er udeblevet.
Mens tegn på flaskehalse på det private arbejdsmarked bliver taget meget alvorligt af arbejdsmarkedsrådene og AF, bliver der kun sjældent sat effektivt ind, når det gælder alvorlig mangel på arbejdskraft på det offentlige område.
Det virker nærmest, som om systemet, dvs. også regeringen, sætter sig hen i et hjørne og venter på, at mangelen går over af sig selv.
På nogle felter kunne arbejdskraftmangel let afhjælpes, hvis regeringen lempede på den snærende adgangsbegrænsning, der forhindrer velkvalificerede unge i at starte på uddannelser inden for det sociale område, det pædagogiske område eller sundhedsområdet.
På andre felter, først og fremmest når det gælder sygeplejersker, er der brug for både at udvide kapaciteten og tiltrække flere unge.
Det er med det udgangspunkt, at vi ser frem til at høre ministrenes politiske overvejelser på vegne af regeringen.
Besvarelse
Og med det udgangspunkt, at alle ved med nogenlunde nøjagtighed, hvornår år 2000 indtræder, kan det næppe siges at være et af de allersværeste spørgsmål at planlægge efter - hverken for en virksomhed eller for staten.
Der er måske en tendens til at gøre løsningen af dette spørgsmål til sådan et altoverskyggende problem, men der er vel ikke andet at sige, end at virksomhederne må lukke, hvis de ikke kan finde ud af klokken.
Spørgsmålet er, om år 2000-problemet er et stort politisk problem eller det primært er et fagligt, administrativt problem.
Jeg mener det sidste.
Mangelen på arbejdskraft er kun tilsyneladende, for der er faktisk en del arbejdsløse medlemmer, f.eks. af Prosa, som arbejdsgiverne ikke vil tage, fordi de ikke gider bruge ressourcer på at træne dem op inden for de konkrete områder, hvor de kunne påtage sig det.
Der er faktisk 5 pct. arbejdsløshed inden for Prosa, og det ville kun tage måske en måned eller et par måneder at give nogle af de medlemmer en tilstrækkelig optræning til, at de kunne gå i gang med nogle af de her opgaver.
I nogen udstrækning er år 2000-problemet en noget poppet og oppustet sag, og regeringens år 2000-forum er efter min opfattelse en meget bred sag, der ydermere er malet med en bred pensel: Ingen skal føle sig forbigået, for alle skal være med.
Det er at gøre for meget ud af et teknisk problem, og det er, som om det er en stor samfundspolitisk diskussion, hvorvidt man kan få maskinerne til at opføre sig ordentligt år 2000.
Man får et udvalg, hvor det er sådan, at alle mulige grupper skal føle sig repræsenteret, fordi det er vigtigt for dem at sidde og mele deres egne interesser, deres egen kage og bekrige hinanden og se, om de kan skaffe nogle penge.
Jeg kunne også forstå af de milliarder af kroner, der tidligere blev omtalt, at man sikkert sagtens kunne forestille sig, at der på et eller andet tidspunkt ville være nogle, der ville foreslå en regning, som skulle betales.
Vi synes sådan set, at det er at gøre en alt, alt for stor sag ud af den planlægning, som selvfølgelig ligger i staten i den udstrækning, staten har nogle opgaver, og som selvfølgelig ligger i virksomhederne i den udstrækning, virksomhederne har nogle opgaver.
Men det vil jeg undlade at gøre; der er jo ingen grund
til, at vi spilder tiden mere end højst nødvendigt.