runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Holger K. Nielsen (SF), 2000-08-24:
Det, jeg siger, er, at der er lande, der ikke ønsker det.
Det er Danmark, Sverige og Storbritannien, hvor befolkningerne ikke ønsker det.
Så er der lande, som ikke kan blive medlemmer.
Hele problemet i den her konstruktion er, at der er bygget så skrappe krav op, at man ikke kan samle hele Europa, fordi man enten ikke vil eller ikke kan blive medlem.
Så synes jeg faktisk, vi er ved at få en meget interessant diskussion om den her 3 pct.-grænse, hvor økonomiministeren jo faktisk åbnede for, at man på et tidspunkt kan diskutere den grænse, og hvor man helt rigtigt siger, at det kan da godt være, at den er sådan lidt tilfældigt fastlagt - det er fuldstændig korrekt - og hvis der bliver behov for det, så kunne man da godt diskutere at få ændret den til måske en 4 pct.-grænse, eller hvad ved jeg.
Det afviser Venstres ordfører fuldstændig, nærmest som en missionsmand, der overhovedet ikke vil give sig på nogen måde.
3 pct.-grænsen er nærmest hellig for Venstre.
Hvis man ikke vil acceptere 3 pct.-grænsen, så er man uansvarlig, og så kan man ikke være med i fastkurspolitikken, og hvad ved jeg.
Det er en interessant skillelinje, der er dér.
Til ministeren: Der skal da være enstemmighed, hvis man skal ændre den, og en af forskellene på hele situationen om 15-20 år, hvis man bliver bundet ind i det her, og hvis man ikke er med, er, at man bliver langt, lang mere afhængig af EU.
Det bliver EU, som i realiteten får en besluttende kompetence med hensyn til grænserne for den danske finanspolitik.
Hvis vi ikke er med, har vi selv større indflydelse på det, ikke total indflydelse, det har jeg aldrig sagt, det kunne jeg ikke drømme om at påstå, men vi vil have langt, langt mere indflydelse på sådanne grænser, hvis vi er udenfor.
Jeg gentager: I 1993 var vi ifølge prognoserne oppe på 4,4 pct. underskud ved den kickstart.
Det kan godt være, vi havde fået lov, at vi havde fået en dispensation, hvad ved jeg, men vi var på kollisionskurs med de objektive regler, der ligger i 3 pct.-grænsen.
Så til hr. Jens Rohde, som siger, at vi sidste år kunne have hævet efterspørgslen med 70 mia. kr.: Jamen det er slet ikke det, det handler om.
Det handler om: Hvad sker der i en lavkonjunktursituation?
Som jeg har sagt mange gange: Det er usagligt at argumentere for en beslutning af så langsigtet karakter med, hvad der skete sidste år og forrige år og for 5 år siden.
Vi skal tænke 15, 20, 25 år frem i tiden.
Og tror hr. Jens Rohde på, at alle lavkonjunkturer er væk i den danske økonomi fremover?
Så naiv kan han da vel ikke være.
Tror hr. Rohde, at fordi vi har haft en god konjunktur i et par år, så er al risiko for lavkonjunktur væk.
Nej, den risiko er der stadig væk.
Det er i lavkonjunktursituationer, denne her debat bliver interessant; dér vil vi ikke smide et finanspolitisk instrument væk, og det gør vi, hvis vi siger ja.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-08-24:
Jeg vil også til hr. Kristian Thulesen Dahl stille spørgsmålet: I hvilken situation er det, at Dansk Folkeparti ønsker at opgive fastkursaftalen med de andre lande?
Vi har stadig ikke fået svar fra de andre ud over de fantasifulde forslag.
Er det, når højrevinden bliver for kraftig, eller hvornår er det?
Så vil jeg gerne spørge hr. Kristian Thulesen Dahl: Fru Pia Kjærsgaard har i Søndagsavisen den 6. august sagt, at man vil bruge nejet til at skabe et Europa på et absolut minimum, altså kun handel og miljø.
Hvad betyder det, vil jeg spørge hr. Kristian Thulesen Dahl.
Er det en tilbagerulning til mindre end Amsterdam eller mindre end Maastricht, til det indre marked eller mindre end det?
Det tror jeg vi har behov
for et svar på.
Og så vil gerne som det sidste spørge: Det dér med kongehuset, hvad er det for noget?
Der er vist noget, vi ikke helt er blevet oplyst om her.
Kongehuset skulle forsvinde sammen med vores deltagelse i den fælles valuta.
Men det kan være, hr. Kristian Thulesen Dahl kan opklare dette lidt nærmere.
Flemming Hansen (KF), 2000-08-24:
Fra nej-partierne oplever jeg her en debat, der er præget af ideologi og af floskler, om end jeg erkender, at startbaner i Kastrup og termostater i Frankrig også har været nævnt.
Jeg håber ikke, det er upassende, hvis jeg prøver at se sagen fra den praktiske del af erhvervslivet, hvor jeg har den lykke også at befinde mig.
Det vil jeg gerne gøre med et eksempel: I skobranchen er det således, at når vi skal disponere til næste sæson, så foregår det meste af det på en meget stor skomesse i Düsseldorf, verdens største.
Nu oplever vi for første gang - og jeg retter henvendelsen til hr. Kristian Thulesen Dahl, idet han jo repræsenterer et borgerligt parti, siger han - den lykke, at alle varerne er pristfastsat i euro, og det betyder, at vi kan gå fra stand til stand og sammenligne prisen direkte, uanset om varerne kommer fra Portugal, Italien eller Spanien.
Det er let, og når vi skal betale, er det endnu nemmere: Så betaler vi i euro uden kursrisiko.
Jeg undrer mig nemlig over, at forbrugerne og erhvervslivet overhovedet ikke har været nævnt i debatten i dag.
Vi hører kun om ideologi og floskler fra nejpartiernes side.
Spiller det ingen rolle, heller ikke for Dansk Folkeparti, hvordan erhvervslivet ser på det her, hvordan forbrugerne ser på det?
Vi har ikke hørt om det indtil nu i hvert fald.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-08-24:
Sådan som jeg hørte hr. Thulesen Dahl, vil han også gerne tale de østeuropæiske landes sag og glæder sig over, at de kan blive medlemmer af EU.
Jens Rohde (V), 2000-08-24:
Jeg har jo stor respekt for hr. Kristian Thulesen Dahl og synes også, han er en flink fyr - undskyld, jeg siger det, men sådan er det - men jeg synes ærlig talt, at det er en smule anstrengende at høre på, at Dansk Folkeparti hele tiden maler med den brede pensel, der hedder, at siger man ja til f.eks. ØMU'en, så er man for et Europas Forenede Stater
, så er man for fuld integration på alle områder.
Det er jo ikke korrekt. Der er forskel på, om man integrerer i bredden eller man integrerer i dybden.
I Venstre har vi den holdning, at der er nogle kerneområder, hvor vi godt kan bruge noget mere integration -
det er pudsigt nok de områder, som der er forbehold på - fordi det er nogle af de allerallervigtigste områder, EU skulle koncentrere sig om, og så er der nogle områder, vi ikke ønsker at have med.
Men det, at man ønsker en dybere integration på nogle kerneområder, er jo ikke ensbetydende med, at man med det samme er for, eller i hvert fald at alle er for, at der skal laves et Europas Forenede Stater, som vi også, når man tager den diskussion, behøver en definition af, må jeg sige til hr. Kristian Thulesen Dahl.
Der er for mange ord, der bliver kastet op i luften, uden at vi nogen sinde får dem defineret, og derfor ryger debatten alt for hurtigt og alt for let af sporet.
Per Kaalund (S), 2000-08-24:
Hr. Kristian Thulesen Dahl siger i sin ordførertale på et tidspunkt, at efter et nej den 28. september er det status quo.
Tror hr. Thulesen Dahl ikke på, at et dansk nej den 28. september vil påvirke udenlandske investorer, der måtte påtænke f.eks. at gå ind på det danske aktiemarked, fusionere med virksomheder, og en lang række andre ting?
Med et ja ønsker vi at styrke den økonomiske udvikling og fremme den i samarbejde med de andre eurolande, og det tror vi på kan være godt.
Hvad menes der med status quo?
Hvor har hr. Kristian Thulesen Dahl den vurdering og den viden fra, at det er status quo efter den 28. september?
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-08-24:
Hr. Kristian Thulesen Dahl refererer til et af ændringsforslagene fra Dansk Folkeparti, som taler lidt om Grønland og Færøerne.
Færøerne - i hvert fald en del af det færøske samfund - siger, at de godt kunne tænke sig nationalt selvstyre fra Danmark.
Det interessante er at tage, hvad de siger i deres egen hvidbog om selvstyre og om valutasystemet.
Der står: »Det Økonomiske Udvalg mener, at den færøske økonomi påtager sig unødvendigt store transaktions- og risikoomkostninger ved at være knyttet til den danske krone
, da den er en lille valuta i international sammenhæng.
Da euroen omfatter en større del af Færøernes samhandelsområde end den danske krone, passer euroen bedre til de færøske økonomiske interesser.
Det Økonomiske Udvalg mener derfor, at det ville gavne den færøske økonomi, hvis det gældende valutasystem baseret på den danske krone blev ændret til et valutasystem, som blev baseret på euro.« Synes hr. Kristian Thulesen Dahl ikke, det er ret interessant, at et område, som i dag er en del af Danmark, som måske ønsker selvstyre, i virkeligheden faktisk føler, at en tilknytning til euro-området valutamæssigt vil være en udvidelse af dets muligheder ud over de her ting, som det har i dag?
Marianne Jelved (RV), 2000-08-24:
Jeg kan sige til hr. Holger K. Nielsen, at hr. Frank Dahlgaard har ikke ret.
Der er ikke én herinde i denne sal, der kan sige noget om, hvad den luxembourgske centralbankchef har sagt på styrelsesrådsmøderne. De små lande i EU er i flertal.
til de store.
Og man træffer afgørelser med én stemme til hver, og det er flertallet, der bestemmer
som i andre demokratiske forsamlinger
Det er rigtigt, som hr. Holger K. Nielsen siger, at der er forskellige behov i de forskellige lande.
Det er der også i dag.
Og hele ideen er jo, at der er én ting, der er lagt fast for alle, og det er det, vi snakker om.
Det er det, der bliver kaldt pengepolitikken, rentens bevægelser.
Og hele ideen og det, der er det geniale - og jeg vil bede SF om at overveje, om man ikke skulle prøve at gå ind på den tankegang - er, at hvert land har ansvaret for at løse de særlige behov, der er i det enkelte land.
er, at vi får et større råderum, en større handlefrihed, fordi vi ikke hele tiden skal koncentrere os om at sikre, at vores valuta er stabil i forhold til euroen eller i forhold til D-marken.
Det er jo det, der hele tiden er et must også i det danske Folketing, når vi laver finanslov og andre ting:
Risikerer vi kronens stabilitet, eller gør vi ikke?
Det er det, vi har for øje, og det har SF også.
Og det anerkender jeg.
Danmark kan jo ikke føre
en fuldstændig selvstændig og uafhængig økonomisk politik, uafhængig i forhold til, hvad der sker i resten af EU eller i forhold til, hvad der sker i euro-området.
Det lader sig ikke gøre i dag, og det lader sig heller ikke gøre om 10 eller 15 år.
Hvis der sker så store forandringer
og den økonomiske teori ændrer sig og alt det, som hr. Holger K. Nielsen siger, og som jeg er enig i kan ske, så er det vilkår, som vi er fælles om i Europa, og derfor vil vi jo selvfølgelig i fællesskab ændre de rammer, som vi arbejder under i fællesskab.
Det er det, der er pointen, og jeg er sikker på, at SF udmærket ved, hvad det betyder at sidde med i Finansudvalget, i Europaudvalget og alle andre steder og være med til at påvirke den politiske proces, den demokratiske beslutningsproces.
Og uanset hvad den svenske finansminister mener, så kan jeg betro Folketinget, at den danske regerings ambitioner er meget, meget høje, og at vi ønsker at bruge alle de fora, hvor det er muligt at præge udviklingen med danske synspunkter, danske værdier og de beslutninger, som det danske Folketing står bag.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-08-24:
Jeg vil bare bede hr. Kristian Thulesen Dahl om at bekræfte, at det spørgsmål, som hr. Per Kaalund stillede før, om et nej ikke ville betyde, at udenlandske investeringer så ikke ville komme til Danmark, foreligger der faktisk et svar på i det omfattende spørgsmåls- og svarmateriale, som Folketinget har tilvejebragt.
Spørgsmålet er stillet specielt vedrørende
Island, Norge og Schweiz, som jo er lande, der ikke bare er uden for euro-området, men er helt uden for EU, og det går på, om de har problemer med at tiltrække investeringer, om de har arbejdsløshed, og om de har lav vækst.
Svaret fra økonomiministeren er, at der ikke er nogen problemer for de lande, som står uden for euroen og ser ud til at forblive uden for euroen, med at tiltrække investeringer, at de har en meget lav arbejdsløshed, og at de er nogle af de rigeste lande i verden.
Det vil jeg gerne bede hr. Thulesen Dahl bekræfte.
Charlotte Antonsen (V), 2000-08-24:
Man får i stigende grad det indtryk, at Dansk Folkeparti efterhånden skyder på alt, hvad der rører sig i EU, og derfor er jeg meget interesseret i at høre, hvad Dansk Folkeparti ønsker med sit nej, for det er jo velkendt, at da vi i Folketinget i 1990 først drøftede ØMU'en, sagde Fremskridtspartiet med fru Pia Kjærsgaard som politisk leder ja til Den Økonomiske og Monetære Union
, men når man hører hr. Thulesen Dahl her, og når man ser hr. Thulesen Dahl i Europaudvalget, så er situationen i dag vel efterhånden den, at man siger nej til alting. Derfor vil gerne høre fra hr. Thulesen Dahl i dag: Er nejet til ØMU'en første skridt til en udmeldelse?
Det lyder sådan.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-08-24:
Økonomiministeren kom med, synes jeg, en udmærket indrømmelse, nemlig at hvad der er rigtig politik i dag er ikke nødvendigvis rigtig politik om 15-20 år.
Det burde ikke være særlig meget, men i den ØMU-debat, vi har i øjeblikket, er det en meget stor erkendelse.
Tak for det.
Så bliver der sagt: Jo, men hvis der skal en anden politik til, så gælder den jo også for de andre eurolande.
Jamen hvem siger dog det?
Det er jo netop det, som tilhængerne går helt, helt uden om, nemlig at der kan være forskellige behov i de forskellige lande.
Man kan sige, at det er et meget stort hus med mange forskellige værelser, der ligger forskellige steder, og som skal varmes op af kun én termostat, som ligger i Frankfurt.
Er det særlig godt i forhold til, at der er så mange forskellige ting, der skal tages højde for?
Og det, som er problemet, hvis vi siger ja, er jo netop det, der bliver sagt af ministeren: at så bliver vi bundet op på, at der bliver tale om fælles europæiske løsninger. Det er bestemt ikke sikkert, at de behov for en anden økonomisk politik, vi har her i Danmark, er de samme behov, som måtte være i Grækenland eller Spanien.
Så jeg er dybt uenig i denne opfattelse. Så om indflydelsen: Jeg mener, at den med, at vi helt er holdt udenfor, er meget overdrevet.
Den svenske finansminister, Bosse Ringholm, udtalte til Information, tror jeg det var, efter et møde, der var mellem de nordiske finansministre lige før sommerferien, at den her debat er meget overdrevet. Svenskerne får da alle de informationer, de skal have.
Så det der med, at man ikke kan få oplysninger, påstod Bosse Ringholm var vildt, vildt overdrevet.
Han følte ikke, det var noget problem, og derfor synes jeg, man skulle underbetone det argument lidt mere, end tilfældet faktisk er.
Det er i virkeligheden kernepunktet i den her debat.
Jasiden mener, vi vil få meget indflydelse, og at vi ikke vil miste selvstændighed.
Nejsiden mener, at vi ikke vil få særlig meget indflydelse, men at vi vil miste selvstændighed. Dér synes jeg, at jasiden i forbindelse med sin indflydelsesargumentation burde være lidt mere nuanceret i den beskrivelse, den har af de frygtelige ting, der vil ske, hvis vi siger nej.
Jeg har gentaget det mange gange, men jeg vil sige det endnu en gang: Vi siger ikke nej alene, andre lande er også med.
Der er et fast regelsæt i EU, der kører i øjeblikket.
Vi er med i EU-samarbejdet.
Vi har fuldt ud indflydelse på alle de forskellige politiske områder, og der er intet som helst, der tilsiger, at fordi vi bruger vores ret til at stå uden for ØMU'en, vil vi blive totalt isoleret i EU-samarbejdet. Til hr. Frank Dahlgaard: Jeg kan fuldt ud bekræfte hr. Frank Dahlgaards spørgsmål.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2000-08-24:
Jeg er sikker på, at det er, fordi hr. Holger K. Nielsen er klar over, at her er der et virkelig, virkelig svagt punkt i hans og nejsigernes argumentation.
Derfor må jeg nu gentage det, jeg sagde, og prøve en anden vej rundt.
Der er to muligheder i den her sag, og det må være nemt for hr. Holger K. Nielsen at svare: Enten ønsker hr. Holger K. Nielsen at frigøre kronen fra bindingen til euroen. Hvis det er tilfældet, er det sandelig interessant, om hr. Holger K. Nielsen vil komme herop og sige, at det, han ønsker, er at frigøre kronen fra euroen.
Det er den ene mulighed.
Men den anden mulighed er, at hr. Holger K. Nielsen mener det alvorligt, at han fortsat ønsker, at kronen skal være bundet til euroen, men i det tilfælde har hr. Holger K. Nielsen jo sagt ja til alle de økonomiske krav, der ligger i det at være med i euroen; han siger bare nej til at få
den politiske indflydelse, og det er da en meget dårlig varetagelse af danske interesser.
Må hr. Holger K. Nielsen ikke indrømme det?
Mimi Jakobsen (CD), 2000-08-24:
Når hr. Frank Dahlgaard taler om politisk indflydelse, så er det som at høre den blinde tale om farverne, for den har hr. Frank Dahlgaard da gudskelov ikke takket være sin status her i Folketingssalen.
Men jeg vil gerne sige, at der er mange ting, jeg kan huske: Min søn bliver 11 år om 2 dage, og det vil være mit højdepunkt i august måned.
Det, der indtil nu tegner til at blive det næststørste højdepunkt, er, at jeg 7 minutter i 3 den 24. august hørte en leder af et dansk parti sige, at det er fuldstændig ligegyldigt, om man er der eller ej.
Det kalder jeg en tilkendegivelse.
Vi har alle sammen fulgt debatten i SF i løbet af forsommeren og foråret om, hvor meget man nu skulle få møvet sig ind i ubehagelige beslutninger og finanslove eller ej.
Det skal jeg ikke blande mig i, men jeg vil dog gerne fremhæve, at hr. Holger K. Nielsen nu flere gange har sagt: Jamen vi er jo med i landbrugspolitikken, og vi er jo med i erhvervspolitikken.
Danmark er jo repræsenteret alle de her steder.
Jo, det er vi da, men hvorfor i alverden søge indflydelse i det politiske billede, f.eks. på en finanslov?
Det er jo ikke for at få gratis wienerbrød i Finansministeriet - enhver, der har været derovre, ved i øvrigt, at det slet ikke er gratis - næ, det er jo selvfølgelig, fordi man året igennem gerne vil have det renommé, at man er med til at tage ansvar og tegne tingene.
Og hvem har mon mest ansvar, hvem bliver mest inddraget, og hvem lytter man mest til?
Det gør man til dem, der er parat
til at tage det totale ansvar, og det gør man ikke til yderfløjspartier, hverken i Europa, i EU, her eller i en kommunalbestyrelse.
Mere mystisk er det jo heller ikke, vil jeg sige til hr. Holger K. Nielsen.
Det var et spørgsmål: Er det ikke også rigtigt?
Pernille Blach Hansen (S), 2000-08-24:
Hr. Holger K. Nielsen snakker om et EU for hele Europa.
Jeg er ked af at rokke ved SF's formands verdensbillede, men er det ikke et problem, at Østeuropa netop ikke deler SF's visioner?
Er det ikke et problem, at mens SF snakker om fleksibilitet og et Europa i flere rum, er der lande i Østeuropa, som direkte tager afstand fra det, og langt, langt de fleste er dybt skeptiske?
Hvordan kan SF hævde, at de vil Østeuropa det godt, når de mener det stik modsatte af Østeuropa selv?
Det er meget, meget svært at forstå, hvordan SF i realiteten kan gå ind for et klassedelt Europa med SF's historie.
Det vil jeg gerne have en forklaring på.
Jens Rohde (V), 2000-08-24:
Hr. Kristian Thulesen Dahl gør ligesom hr. Holger K. Nielsen, nemlig kredser meget om socialpolitikken.
Men helt ærligt, vil jeg sige til hr. Kristian Thulesen Dahl, som jeg hørte det, er Dansk Folkeparti jo for ERM II-aftalen.
Vi er altså bundet af fastkurspolitikken i forvejen; det kan vi vel blive enige om?
Ergo er der selvfølgelig nogle krav, som vi skal overholde, og det kan Dansk Folkeparti vel også godt støtte, i og med at man støtter ERM II-aftalen?
Men det er vel ikke ensbetydende med, at vi ikke kan få lov til at føre vores egen fordelingspolitik, så længe vi overholder de konvergenskrav?
Eller er det hr. Kristian Thulesen Dahls påstand, at fordelingspolitikken - hvordan vi fordeler de midler, vi har - vil blive et EU-anliggende, at det vil blive dikteret nede fra Bruxelles?
Det er i øvrigt også en mærkelig opfattelse, at alt bliver dikteret derfra; det kommer jo alt sammen fra regeringerne. Tror hr. Kristian Thulesen Dahl virkelig, at tyskerne f.eks. ville lade franskmændene lave deres socialpolitik?
Det kan de jo slet ikke ifølge den tyske forfatning, i og med at
langt den største del ligger ude i delstaterne.
Jeg vil gerne sige til hr. Kristian Thulesen Dahl, at der er tale om at fremmane nogle spøgelser med hensyn til socialpolitikken.
Jeg vil godt lige enten have bekræftet, at hr. Kristian Thulesen Dahl mener, at det bliver sådan, eller bede om at få en afkræftelse af det her i dag.
Bendt Bendtsen (KF), 2000-08-24:
Kan hr. Holger K. Nielsen bekræfte, at hvis vi får et nej, vil Luxembourg have større indflydelse på dansk penge- og valutapolitik i fremtiden, og at de faktisk har det i dag?
Holger K. Nielsen (SF), 2000-08-24:
Det er hele den her debat omkring solidariteten og sammenligningen med en fagforening.
Hvis man vil have indflydelse, skal man gå ind i klubben, ind i fagforeningen i stedet for at melde sig ud.
Men vi melder os jo ikke ud.
Det, som er hele pointen i vores ØMU-nej, er, at vi stadig væk er medlem af EU.
Vi er stadig væk medlem af EU.
Vi melder os ikke ud af noget som helst.
Spørgsmålet er, og det er det, folkeafstemningen drejer sig om: Skal vi melde os ind i den ekstra del, der har at gøre med ØMU'en?
Og det synes vi ikke vi skal.
Det bliver så hævdet af flere, bl.a. af regeringen, at det er usolidarisk, at det svarer til en kollega, der ikke er organiseret.
Jeg føler egentlig trang til at fortælle lidt om historien bag det her.
Historien bag det, vi snakker om i dag, er, at danskerne sagde nej i 1992.
I den situation kunne vi have fået det hele til at brænde sammen.
Det kunne vi have gjort.
Adskillige mener, at det burde vi have gjort.
Det ville jeg ikke være med til, for vi havde sagt til vælgerne, at det ikke var et nej til EU.
Men vi kunne have blokeret hele Maastricht-processen.
Det gjorde vi ikke.
Vi fik en aftale med de andre lande, en fair aftale, synes jeg, gående på, at vi får lov til at stå udenfor imod, at vi ikke blokerer, at de går videre.
Er der noget usolidarisk i at fastholde den fair aftale?
Jeg har svært ved at se det.
Det er udtryk for fairness fra begge sider, for en god aftale, der blev lavet i 1992-1993.
Og jeg forstår ikke, at alle de partier, der dengang var med til at lave den aftale, Socialdemokratiet, Det Radikale
Venstre, i den grad ser ned på den aftale, vi fik, kalder den usolidarisk, hævder, at det kan man ikke, når vi nu har en klar folkeretlig bindende aftale om, at det kan vi godt.
Jeg synes, at det er beskæmmende, også i forhold til, hvad man sagde til befolkningen op til folkeafstemningen i 1993.
Hr. Claus Larsen-Jensen spørger, om det er et princip at stemme nej.
Såmænd er det ikke det.
Vi sagde ja i 1993, vil jeg gerne sige til hr. Claus Larsen-Jensen.
Vi tog et ansvar efter nejet den 2. juni, og vi vil til enhver tid tage et ansvar igen.
Og det ved den socialdemokratiske ordfører ganske udmærket godt.
Så spørger hr. Claus Larsen-Jensen så omkring anden fase
og tredje fase
Han forsøger at skabe et billede af, at anden fase og tredje fase er det samme.
Han har gjort det adskillige gange, og jeg forstår ikke helt argumentationen.
For hvis det er den socialdemokratiske opfattelse, at der i virkeligheden ikke er forskel mellem anden og tredje fase af ØMU'en, har Socialdemokratiet jo også bedraget vælgerne i 1993.
Hvis undtagelserne ikke betyder noget, var det jo rent bedrageri, at man gik ud til en folkeafstemning i 1993.
Vi mener, at undtagelsen betyder noget, ud fra, at der selvfølgelig er forskel på, om man er med i anden fase eller tredje fase.
Det var vores argumentation i 1993 og i dag.
Det var socialdemokraternes argumentation i 1993.
Nu har de tilsyneladende skiftet mening af forskellige demagogiske årsager, og det synes jeg er dybt, dybt beskæmmende.