runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jacob Buksti (S), 2002-01-29:
Jeg skal bare tilkendegive, at jeg opfatter ministeren sådan, at vi har en aftale, og at det accepterer ministeren.
Vi forhandler, og vi kommer gerne.
Regeringen vedstår sig det i givet fald, og det er ikke sådan, at man - som vi har set finansministeren været ude med og delvis også statsministeren - hvis man i øvrigt har et flertal til anden side på et tidspunkt, og man ikke kan nå til enighed, så bare bruger det.
For så er det jo alt sammen ingenting værd.
Bendt Bendtsen (KF), 2002-01-29:
Jeg vil gerne sige på hele regeringens vegne, at vi holder indgåede aftaler.
Sådan må det nu engang være.
Så kan det være, at der i forbindelse med en tekst er en divergens med hensyn til, hvordan vi opfatter tingene.
Jeg ved jo, at der på energiområdet er masser af aftalestof, hvor vi skal have nogle forhandlinger på det her område også.
Sådan må det nu engang være.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2002-01-29:
Da ministeren i sidste uge meddelte i pressen, at regeringen agter at standse den planlagte udbygning - de tre havmølleparker - begrundede ministeren det med ordene: Vi er dybt bekymrede over de samfundsmæssige omkostninger og vores konkurrenceevne, hvis vi fortsætter udbygningen af den vedvarende energi.
Jeg har to spørgsmål til ministeren i den anledning.
De samfundsmæssig omkostninger er én bekymring.
Er det udtryk for, at ministeren er uenig i de undersøgelser, der har været lavet bl.a. af Amternes og Kommunernes Forskningsinstitut for 5-6 år siden og af Europa-Kommissionen, der viser, at vindkraft absolut er konkurrencedygtig med andre energikilder, hvis man netop inddrager de samfundsmæssige omkostninger?
Det er det ene.
Det andet går på konkurrenceevnen.
Jeg har forstået på ministeren, at det her svarer til 3 øre pr. kWh
, når havmølleparkerne er bygget.
Bendt Bendtsen (KF), 2002-01-29:
Til det første spørgsmål kan jeg sige: Det var forudsætningen
bag elreformaftalen, at vi havde vedvarende energi svarende til 20 pct. i år 2003.
Vi ved nu, at vi rammer 27 pct. vedvarende energi i år 2003.
De 7 pct. - fra 20 pct. til 27 pct. - er regnet ud til ca. 900 mio. kr.
Vi har nu sagt, at det ikke kan fortsætte under hensyntagen til dansk konkurrenceevne, under hensyntagen til vores forbrugere.
Vi ved, at vi har en meget, meget dygtig vindmølleindustri, der har en flot eksport, og det skal den selvfølgelig fortsætte med.
Vi ved også, at vi på området bliver dygtigere og dygtigere til at producere energi, og det vil sige, at prisen for at producere 1 kWh på en vindmølle bliver lavere og lavere. Vi har behov for, at vi nærmer os markedspriser.
Vi kan ikke blive ved med blot at sige, at vi vil lade elpriserne stige.
Det er også udsprunget af en interesse for, at det ikke kun er 40 pct. af de bedst begavede her i kongeriget, der skal have et job, for vi skal have job til alle.
Det betyder meget for den borgerlige regering, at vi skaber et samfund, hvor der er plads til alle.
Derfor er det nødvendigt at sige, at udbygningen af den vedvarende energi har nået et niveau, hvor man skal se at få mere markedsmæssige vilkår ind i det her.
Så jeg tror på sigt, at en kommerciel produktion af vindkraft kan klares, i stedet for at vi tror, at alt løses ved støttebeløb.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2002-01-29:
Nu kan jeg slet ikke forstå, hvordan ministeren kan tale om støttebeløb i den her forbindelse.
Det er jo helt klart en del af elaftalen, der er indgået med et bredt flertal i Folketinget, at der skal være et vedvarende energimarked, og at den offentlige støtte netop er lagt an på, at forbrugerne selv betaler det her.
Men jeg vil da gerne have ministeren til at svare på - i forlængelse af sin sidste oplysning, som nok skulle have lydt på 36 øre og ikke 26 øre - hvad det er for en konkurrenceevne, der forringes, og hvilke danske industrier, der er inde i en vækst, dette gælder for.
Industrier, som bliver hæmmet af en merpris på el, der i værste fald er på 3 øre pr. kWh, over for den opbremsning, der foregår af teknologien i en vindsektor, som i øjeblikket har en eksport på 20 mia. kr.
Bendt Bendtsen (KF), 2002-01-29:
Regeringen har den helt klare holdning, at vi i vores erhvervspolitik vil forbedre erhvervslivets rammevilkår frem for at bruge direkte støtte.
Det kan spørgeren også se af det finanslovforslag, der ligger, og som bliver fremlagt i disse minutter i Spejlsalen.
Jeg er nødt til at sige, at det er en belastning for mange virksomheder, hvis blot kWh-prisen stiger 1 eller 2 øre.
Vi har faktisk mange virksomheder, der er presset af de stigende energipriser.
Ser vi i forhold til udlandet, må vi konstatere, at stigningerne på el i Danmark generelt har været højere, end de har været i andre lande.
Det betyder, at vores konkurrenceevne bliver mindre.
Det betyder tab og udflytning af danske arbejdspladser, det har vi set, og vi har fået meldingerne.
Derfor vælger regeringen, at vi nok skal overholde indgåede aftaler, derom ingen tvivl, men vi ønsker altså en ny retning for dansk energipolitik, så der også bliver plads til de mennesker, der går i blå kedeldragt herhjemme i Danmark.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2002-01-29:
Nu er det jo ikke nok at snakke om blå kedeldragter og være populær på den måde.
Jeg synes, at ministeren må oplyse: Hvilke dele af dansk industri er det, der har fået svækket konkurrenceevnen gennem de påståede stærkt stigende danske energipriser gennem de senere år, og hvilke dele af dansk eksporterhverv har høstet ved, at vi rent faktisk har foretaget en systematisk udbygning af den vedvarende energi?
Hvis ministeren ikke kan svare på det nu, vil jeg gerne have, ministeren giver tilsagn om, at han hurtigst muligt vil sørge for, at der kommer en skriftlig redegørelse til Energiudvalget om det.
Bendt Bendtsen (KF), 2002-01-29:
Nu hjælper det nogle gange at sætte lidt eksempler på tal, man kaster rundt med.
En virksomhed, som jeg besøgte i foråret, Fibertex i Aalborg, producerer til eksport.
90 procent af de ansatte deroppe er ufaglærte, og der er en årlig eksport på mange hundrede millioner kroner.
De har et overskud i deres fabrik
på 60 mio. kr. om året, og det synes jeg er ganske flot.
Det er uholdbart på sigt, og derfor er jeg nødt til at sige, at forskellen mellem energipriser i Danmark og f.eks. for store virksomheder i Tyskland har gjort, at vi i vores udvikling i energipriserne har haft en større stigning til skade for dansk konkurrenceevne.
Det interesserer åbenbart ikke spørgeren.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2002-01-29:
Jeg synes, det vil være relevant, når ministeren bruger et enkelt eksempel fra en virksomhed, også for det første at oplyse: Hvor stort et kWh-forbrug har den pågældende virksomhed rent faktisk?
Og for det andet: Kan den pågældende virksomhed gennem en investering få den tilbagebetaling på sin investering, som de fleste kan over et par år, hvis den foretog energibesparende foranstaltninger?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-01-29:
Det er jo tydeligt nok, at den her diskussion piner hr. Jens
Peter Vernersen, som ikke kan forlige sig med, at nu skal skatterne altså holdes i ro. Men sådan er det. Og det er jo ikke rigtigt, når hr. Jens Peter Vernersen siger, at den tidligere regering ikke satte skatten i vejret.
Faktisk satte den tidligere regering skatter og afgifter i vejret 115 gange siden 1993.
Det er praktisk talt én gang pr. måned i den tid, den tidligere regering sad.
Jens Peter Vernersen (S), 2002-01-29:
Det er jo ikke det, det drejer sig om, og det er heller ikke sådan, at det er mit største ønske at sætte skatten op.
Nej, det, det drejer sig om, er, at finansministeren helt præcis siger, at det skattestop, som Venstre nu har indført, koster 1,4 mia. kr. Og jeg synes, det er skammeligt, at vi har en statsminister, der her i Folketinget giver urigtige oplysninger, som der blev givet tirsdag den 8. januar.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-01-29:
Ja, et skattestop koster penge, hvis en skat fortsat ville stige.
Så er det selvfølgelig rigtigt, at hvis man
forudsætter, at man ville have fået 1 mia. kr. eller 2 mia. kr. eller 3 mia. kr. mere i kassen, hvis skatten havde fået lov at stige, så er det selvfølgelig klart, at så koster det penge at holde den i ro.
Men det koster jo ikke penge i sig selv at holde en skat i ro.
Det siger jo sig selv.
Rent logisk kan det ikke koste penge at holde en skat i ro.
Det kan kun koste penge at holde en skat i ro, hvis man havde en plan om at sætte den op, men da vi alle sammen ved, at hr. Jens Peter Vernersens største ønske er at sætte skatter og afgifter i vejret, så bedrøver det selvfølgelig hr. Jens Peter Vernersen at have et skattestop.
Så i hr. Jens Peter Vernersens verden koster et skattestop altid penge.
Men det er forskellen på at være socialdemokrat og ikke at være det.
Jens Peter Vernersen (S), 2002-01-29:
Nej, sådan er det ikke.
Det er jo statsministerens egen finansminister, der skriver i sit svar, at det koster 1,4 mia. kr. at have et skattestop.
Der er ikke noget med at sige, hvad socialdemokrater mener.
Jeg synes, statsministeren skulle forholde sig til, hvad finansministeren skriver, nemlig at det koster 1,4 mia. kr.
Det er statsministerens egen finansminister.
Mette Frederiksen (S), 2002-01-29:
Vi har i dag en række uddannelser, der ulig flertallet ikke hører ind under Undervisningsministeriet, men under Kulturministeriet, uddannelser, som er ganske nødvendige, hvis dansk kulturliv skal eksistere og udvikle sig i en verden, hvor det oftere og oftere er kvantitet frem for kvalitet, der tæller.
Som samfund har vi behov for god kultur, og derfor har vi også behov for gode kunstneriske uddannelser.
Det er jo i virkeligheden en underfundig dag at tale om bedre betingelser for nogle af vores uddannelser, når det samtidig er dagen, hvor regeringen har svunget sparekniven over både ungdomsuddannelser og voksenuddannelser
, men en borgerlig regerings selvtilstrækkelighed skal selvfølgelig ikke hindre os andre i både at tænke progressivt og langsigtet. Derfor: Vi har behov for en samlet indsats for at styrke de kunstneriske uddannelser, både af hensyn til kvaliteten for vores studerende og selvfølgelig også af hensyn til den internationale konkurrence.
Det kan allerbedst foregå i rammen af en flerårsaftale, således at de enkelte uddannelsesinstitutioner får den ro, der er nødvendig, hvis der skal sikres sammenhæng mellem kort og lang sigt.
Sagt med andre ord ønsker vi sådan set bare at sidestille behovene for eksempelvis de videregående uddannelser, som allerede er omgivet af en flerårsaftale, med behovene for de kunstneriske uddannelser.
Og i sammenhæng med netop de videregående uddannelser foreslår vi sådan set også at gøre de kunstneriske uddannelser mere sammenlignelige, så det bliver lettere at kombinere uddannelserne på tværs.
Lad mig herudover nævne nogle af de punkter, der også bør indgå i en flerårig aftale som foreslået med dette beslutningsforslag: Vi skal satse på kvalitet både i undervisning og forskning, vi bliver nødt til at styrke mulighederne for videreuddannelse, vi bliver nødt til at styrke samarbejdet med erhvervslivet, og vi bliver nødt til at styrke uddannelsernes internationale orientering.
Vi ønsker herudover også en særlig indsats for at tiltrække elever med anden etnisk herkomst, og vi ønsker en fortsat geografisk spredning af vores kunstneriske uddannelser.
Jeg skal afslutningsvis sige, at det selvfølgelig er dejligt at høre, at ministeren bakker op om den grundlæggende idé i det fremsatte beslutningsforslag, og med de argumenter, der både fremføres i forslaget og fra talerstolen her, burde der sådan set ikke være nogen argumenter tilbage, som gør, at ministeren ikke kan bakke op om det, der ligger nu.
Henrik Sass Larsen (S), 2002-01-29:
Jeg ville høre, om statsministeren kunne kommentere både på baggrund af den udsendelse, der var i går i Danmarks Radio om brug af politiske embedsfolk, og i forhold til tidligere udtalelser.
Vi har her en perlerække af udtalelser fra Venstres daværende leder, hr. Anders Fogh Rasmussen, som på et tidspunkt bl.a. siger til BT, det var i 1998, at det kun er en svag statsminister, som kan have behov for at have ansat så mange politiske rådgivere.
Han siger bl.a. også, at Statsministeriet på det her tidspunkt minder mere og mere om solkongens hof.
Solkongen havde nogle til at hjælpe sig med at tage tøjet på, snøre skoene og endda nogle til at hjælpe sig med at spise.
Hvis en minister bliver helt omgivet af rådgivere, mister han til sidst evnen til at tænke selv.
Hvordan synes statsministeren, at hans udtalelser fra den tid hænger sammen med virkeligheden nu?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-01-29:
Jeg kan oplyse hr. Henrik Sass Larsen om, at det også i dag er min opfattelse, at det er fantastisk præcise og rammende udtalelser, og de er også dækkende for min holdning i dag.
Af nøjagtig samme grund har den nye regering selv udarbejdet den interne retningslinje, at hver minister højst må ansætte én såkaldt særlig rådgiver, og denne særlige rådgiver ansættes efter nøjagtig de retningslinjer, der ligger i betænkningen fra 1998, og det vil bl.a. sige, at den pågældende særlige rådgiver forlader ministeriet sammen med ministeren, når og hvis det bliver aktuelt.
Henrik Sass Larsen (S), 2002-01-29:
Men det er jo udmærket, at man kan skifte lidt holdning.
Men Venstres daværende leder har jo også sagt på et tidspunkt, at ministre skal kunne tænke selv, og at der ikke er brug for at ansætte politiske kommissærer for partiapparaterne, som politisk rådgiver ministerierne.
Og efter at udvalgsbetænkningen er fremkommet i 1998, siger Venstres på daværende tidspunkt nye formand til Weekendavisen, at han afviser brugen af særlige rådgivere.
»Jeg har altid være imod det, og det er jeg fortsat«, siger han.
Er det så ikke lidt dobbeltmoralsk bagefter alligevel at begynde at ansætte folk, en eller to eller flere?
Jeg kan forstå, at den her regering har flere ansatte, end den forrige regering havde. Er det ikke sådan, at man faktisk i sin tid bare brugte det til at genere indenrigspolitisk, og det, man nu gør, rent faktisk er at praktisere dobbeltmoral i særlig stor målestok?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-01-29:
Som hr. Henrik Sass Larsen gengiver mine gamle udtalelser, må jeg sige, at jeg bliver mere og mere begejstret for dem og slået af, hvilken forudseenhed der prægede de udtalelser, som bl.a. blev fremsat helt tilbage i 1998.
Og jeg kan bekræfte, at det også i dag er min opfattelse, at ét af kriterierne for at blive minister er, at man kan tænke selv, og det skal man aldeles ikke have rådgivere til.
Det må ministeren selv kunne gøre.
Disse såkaldt særlige rådgivere, som denne regering har ansat, er én pr. minister, som er ansat med den særlige funktion at varetage kontakten til pressen.
Disse særlige rådgivere skal ikke hjælpe ministeren med at tænke, men med at få ministerens tanker frem til offentligheden.
Henrik Sass Larsen (S), 2002-01-29:
Jo, men man kan jo ikke slippe uden om udtalelserne om, at man i sin tid gik meget hårdt til den forrige regering, beskyldte den for magtmisbrug.
Man sagde, at det var en fuldstændig uskik, der var kommet ind i forvaltningen, og alt mulig andet.
Nu prøver man så med en forklaring om, at det kun er én pr. minister og det er noget andet.
Jeg kan også henvise til noget andet, som den daværende leder af Venstre sagde, og der er blevet sagt mange ting i denne her sag, nemlig at det er meget udansk, og at det ikke bør være det offentlige, der betaler for politiske embedsmænd.
Det er da vanskeligt at smyge sig uden om den udtalelse, når f.eks. statsministeren ansætter en af sine gamle embedsmænd i Statsministeriet.
Så siges der også i det her interview - hvis man nu er så begejstret for, hvad man tidligere har sagt - at man bestemt ikke vil udelukke, at partiet Venstre kan gøre brug af at betale eksperter i fremtiden.
Så ville jeg jo høre, om partiet Venstre ikke kunne finansiere den slags udskejelser, hvis man nu vil stå fast på sine oprindelige standpunkter.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-01-29:
Først og fremmest vil jeg fastslå, at jeg aldeles ikke har skiftet holdning. Min holdning er i dag nøjagtig den samme, som den er blevet gengivet i mine gamle udtalelser fra 1998.
Der var nemlig tale om, at der i en periode under den tidligere regering fandt et klart misbrug sted, ved at der var en uklar sammenblanding af, hvornår der var tale om, skal vi sige, almindelig ansættelse i statens tjeneste, og hvornår der var tale om ansættelse af partipolitiske rådgivere.
Netop derfor blev der efter pres fra Folketinget nedsat et udvalg, en kommission, som afleverede en betænkning netop i 1998, en betænkning, som præsenterede en række udmærkede retningslinjer for, hvorledes ministre kan ansætte særlige rådgivere.
Denne regering følger til punkt og prikke og ethundrede procent de retningslinjer, der er indeholdt i den pågældende betænkning, som vi var meget tilfredse med.
Desuden har regeringen pålagt sig selv den begrænsning, at hver minister højst må ansætte én med særligt henblik på at varetage kontakten til pressen og dermed offentligheden.
Først vil jeg sige tak til hr. Aage Frandsen for den klare udtalelse om, at det, regeringen gør, er helt i overensstemmelse med retningslinjerne i den gamle betænkning.
Det kan bekræftes, sådan er det.
Jeg vil også gerne sige, at jeg jo hele vejen i den sag faktisk har ligget meget på linje med de synspunkter, som bl.a. SF har.
Vi var også i sin tid
fælles om at kræve disse retningslinjer udarbejdet. Jeg er ikke enig med hr. Aage Frandsen i, at der er tale om et mellemled, der skydes ind mellem ministrene og medierne.
Tværtimod er der tale om, at ministrene ved at have en særlig pressemedarbejder letter kommunikationen med medierne, giver en bedre betjening af medierne og dermed af offentligheden.
Så siger hr. Aage Frandsen, at der er tale om embedsmænd, der er udpeget efter partipolitiske kriterier, sådan måtte jeg i hvert fald forstå det, men det kan jeg klart afvise.
De pågældende medarbejdere er først og fremmest udpeget efter, at de professionelt skal kunne varetage deres job.
Jeg kender ikke de pågældendes partitilhørsforhold, og vi har ikke spurgt om det.
Vi har først og fremmest gået efter, at de professionelt skal kunne håndtere deres job.
Jacob Buksti (S), 2002-01-29:
Der er sådan lidt i forlængelse af det, hr. Aage Frandsen spørger til.
Der er sådan set ikke nogen af os, der har hævdet, at statsministeren og regeringen har gjort noget, de ikke må, i denne her sag.
Det, vi spørger til, er en række udtalelser af statsministeren, som alvorligt må sætte spørgsmålstegn ved, om statsministeren nu også mener det samme i dag, som han gjorde i sin tid.
Men jeg kan forstå på statsministeren, at VK-ministrene er besjælet af en højere grad af selvstændig tankevirksomhed, end den tidligere regerings ministre var, så det er sådan, at de ikke bliver fanget af disse rådgivere, som de har, for de er i stand til at bevare den særlige, selvstændige tankevirksomhed. Så er det bare, jeg vil spørge statsministeren, om det ikke gør indtryk på statsministeren, at op til flere aviser, selvstændigt, skriver om, at det her er en regering med filter.
Det er sådan, at Jyllands-Posten skriver de ledere, som de gør, fordi de har afgivet hele deres politiske redaktion.
Er det sådan, at statsministeren vil garantere, at pressen og medierne også i fremtiden kan få direkte adgang til ministeren, eller skal de igennem et filter?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-01-29:
Pressen har nøjagtig samme adgang til denne regerings
ministre, som pressen har haft adgang til tidligere regeringers ministre.
Det, man bare skal tage højde for i vore dage, er, at der er en mængde af medier, hvilket simpelt hen gør, at for at kunne betjene medierne tilfredsstillende er en minister i vore dage nødt til at have en pressemedarbejder.
Det erkendte jo også den tidligere regering.
Jeg sagde i sin tid, at der ikke måtte ske misbrug af reglerne, og derfor var vi nogle, som pressede på for at få et sæt klare retningslinjer.
Disse klare retningslinjer kom i betænkningen fra 1998, og det er disse retningslinjer, den nuværende regering betjener sig af.
Så mine synspunkter dengang var de samme, som de er i dag.
Jeg har ikke skiftet holdning.
Bendt Bendtsen (KF), 2002-01-29:
Jeg skal gerne frembringe tallene fra den pågældende virksomhed, så man kan dokumentere, hvad den virksomhed har været udsat for.
Desværre kan jeg oplyse, at den bygger nye produktionslinjer i udlandet frem for at udvikle sig herhjemme.
Det er det, vi er lidt bekymrede for.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-01-29:
Jeg kan sige til fru Margrete Auken, at jeg har ingen som helst anledning til at revurdere systemet.
Tværtimod er det min klare opfattelse, at der totalt set kommer en bedre betjening af pressen og dermed offentligheden ud af, at ministeren har en til at hjælpe sig med det. Ministre er altså i løbet af en arbejdsdag så hårdt hængt op af møder og andre gøremål, at hvis man skal kunne overkomme at betjene pressen rigtig godt, er det godt at have en medarbejder til at hjælpe sig, hvilket også den tidligere regering erkendte.
Diskussionen har ikke stået om, hvorvidt det var nødvendigt, men efter hvilke retningslinjer det skulle ske.
Vi var meget, meget tilfredse med, at der blev udarbejdet et sæt klare retningslinjer i 1998, og disse retningslinjer har denne regering fulgt til punkt og prikke. Hermed sluttede spørgsmålet.
Jørn Jespersen (SF), 2002-01-29:
I en tidligere spørgetid her i Folketinget, nemlig den 12. december sidste år, sagde statsministeren i forbindelse med en diskussion omkring ulandsbistanden, at når vi i Danmark yder en årlig ulandsbistand, som løber op i rundt regnet 16.000-18.000 kr. pr. dansk familie, så er der en speciel forpligtelse til at sikre, at pengene bliver brugt rigtigt, osv.
Da jeg er temmelig overbevist om, at statsministeren selvfølgelig bestræber sig på at oplyse korrekte tal for Folketinget, og da det var et forberedt spørgsmål og derfor ikke en tilfældig bemærkning, så vil jeg gerne bede statsministeren om at redegøre for, hvordan han er kommet frem til et beløb på 16.000-18.000 kr. pr. dansk familie i ulandsbistand.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-01-29:
De 16.000-18.000 kr. er ikke den rene ulandsbistand; det er den danske internationale bistand.
Og hvis hr. Jørn Jespersen dividerer de milliarder med antallet af, sådan rundt regnet, familier i Danmark, så kommer han sådan til 16.000-18.000 kr. pr. familie.
Jørn Jespersen (SF), 2002-01-29:
Men det var ikke det, statsministeren talte om.
Jeg vil gerne citere: »... når Danmark yder en årlig ulandsbistand ...« - en årlig ulandsbistand, det var, hvad statsministeren talte om - »... så bliver det til et beløb på 16.000-18.000 kr. pr. dansk familie.« Derfor vil jeg gerne bede om endnu en gang, at statsministeren redegør for, hvordan det beløb kan komme, og bare sige, at jeg har divideret, og jeg kommer frem til, at hvis man tager den samlede udviklingsbistand, og så har jeg oven i købet været venlig mod statsministeren og taget hele den del, der ligger under Mifresta-rammen med, så giver det pr. husstand i Danmark 6.520 kr., altså et beløb på cirka en tredjedel af det, statsministeren nævnte.
Derfor er det jo relevant at spørge, hvor tallene kommer fra.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-01-29:
Det er hverken et forsøg på at vildlede, eller fordi jeg ikke er inde i stoffet; tallene er meget klare.
Men hvis hr. Jørn Jespersen gerne vil have dem, så synes jeg, de egner sig til, at jeg sender dem til hr. Jørn Jespersen skriftligt, i stedet for at diskutere matematik i Folketingssalen.
For det afhænger jo meget af, hvordan hr. Jørn Jespersen gør tallene op, og hvordan han regner antallet af familier ud.
Nu kan jeg forstå, at hr. Jørn Jespersen taler om antallet af husstande.
Det er jo noget andet.