Kim Behnke (FRI), 2000-10-24:
Men som det er i dag, er der jo den meget betydelige forskel, at virksomheden hundrede procent kan afskrive på de møbler, en eller anden kendt designer, dansk eller udenlandsk, har lagt navn til.
Oven i købet er det jo sådan, at hvis virksomheden får ny direktør, og den nye direktør ikke kan lide de designmøbler, der står i direktionslokalet, ja, så kan virksomheden sælge møblerne, og der er ikke nogen beskatning af den indkomst, virksomheden får, hvis man sælger brugt inventar som f.eks. møbler.
I det hele taget er det vores opfattelse, at som tiden går, vil grænsen mellem, hvad der er design og kunsthåndværk, og hvad der er egentlige kunstværker, være så udflydende, at det vil være umuligt for de arme skattemedarbejdere, der skal sidde og foretage ligningen, at tage stilling til, om nu værket skal være omfattet af denne her kunstregel, eller om værket skal være omfattet af normale og almindelige afskrivningsregler.
Oven i købet er det sådan, at de ting, som designere lægger navn til, hvis ellers navnet er tilstrækkelig anerkendt, kan være mangfoldige gange dyrere og altså ligge langt, langt over denne ene procent af et beløb, der ligger over 1 mio. kr. En virksomhed kan faktisk bruge
flere millioner på at købe lige præcis disse smart designede møbler og andet inventar.
Der er altså ikke nogen begrænsninger.
Og specielt når man ser det i det lys, at ministeren altså vil have en skatteindtægt ved salg, har vi svært ved at forstå, hvorfor der kun må blive anvendt 1 pct. af det beløb, der ligger over 1 mio. kr. på indkøb, for når ministeren sikrer sig en skatteindtægt ved salg, ja, så kunne man lige så godt lade virksomheden købe al den kunst og billedkunst, som virksomheden måtte ønske på den pågældende virksomhed.
Hvorfor skal de virksomheder, der eksisterer i dag, og som er veletablerede virksomheder, som måske oven i købet har et bedre kapitalgrundlag, penge på kistebunden til at gå ud og investere i billedkunst for, være afskåret fra det?
Hvorfor skal de tvinges til at bygge en ny fabrik, før de må lave en aftale med en billedkunstner om at få sat et smukt maleri op for enden af produktionshallen, frem for at medarbejderne skal kigge på en grå hal?
Og hvis man igen tager udgangspunkt i den grå hal - ikke den, der ligger på Christiania, men den, som er en produktionshal i det her tilfælde - så er det en håndværksudgift, hvis man beder en lokal maler om at male et smukt billede, 100 pct. afskrivning.
Hvis man derimod beder en billedkunstner om at lave et smukt billede til produktionshallen, ja, så må man kun købe for 1 pct. af det, der ligger over 1 mio. kr., og afskrive med 5 pct. osv., osv. Det er efter vores mening unødvendigt, at der er de forskelle, og det er unødvendigt, at det er skattemedarbejdere, der skal sidde og træffe subjektive valg. Det kan give resultat i en masse unødige skattesager, som ingen af os er interesseret i.
Så vi håber, at vi på det punkt kan få ministeren gjort fremkommelig under udvalgsarbejdet.
Nu kan vi se, at det her forslag medfører et skønnet provenutab på 3 mio. kr.
Vi foreslår, at de 3 mio. kr. med det samme hentes på kulturministerens budget, for der er jo ingen grund til, at kulturministeren udbetaler statstilskud til de kunstnere, som nu kan leve af at sælge deres varer.
Så har vi sørget for, at der igen er provenuneutralitet, og det vil regeringen jo gerne have, og i det her tilfælde kan vi altså bidrage med et meget konstruktivt forslag til, hvordan der opnås provenuneutralitet.