Lotte Henriksen (S), 1997-10-30:
De hvide elefanter dukker en gang imellem op på avissiderne, historier om fejlslagne ulandsprojekter, hvor læserne orienteres om et hospital, der står helt tomt i Gaza, eller et affaldsforbrændingsanlæg i Indien, der ikke engang kører på halv kraft.
Ingen af os kan have nogen interesse i, at ulandsbistanden kun bedømmes på de hvide elefanter.
Dansk ulandsbistand er faktisk funderet på en række mål og prioriteringer, som et flertal i Folketinget har været med til at fastsætte, og som gennem årene er fulgt op med projektforslag og risikovurderinger samt løbende evalueringer.
Fattigdomsbekæmpelse er det overordnede mål for ulandsbistanden, og der er udviklet en strategi for, at bistanden når frem til de fattigste.
For det første har Folketingets Udenrigsudvalg været med til at pege på de 20 programsamarbejdslande, som Danmark samarbejder med, hvor 18 af landene hører til de mindst udviklede.
For det andet er fattigdomsorienteringen konkretiseret i strategier for hvert enkelt samarbejdsland.
Fattigdom søges bekæmpet ad tre veje: Gennem fremme af økonomisk vækst, hvor fordelingspolitikken er et element i den økonomiske politik - det er måske det, Paldam kalder for socialisme - gennem udbygning af de sociale sektorer, herunder fremme af sundhed og uddannelse, og gennem fremme af folkelig deltagelse i udviklingen, opbygningen af et retssamfund og god forvaltningsmæssig praksis.
Samtidig udgør forbedring af kvinders stilling, sikring af miljøet og styrkelse af demokrati og menneskerettigheder tre tværgående hensyn, der skal tages. Ud fra dette udformes strategier, der udarbejdes projekter, og siden evalueres det hele, således at en målopfyldelse kan vurderes både i Udenrigsudvalget og, hvis det ønskes, via samråd.
Finansudvalget, som jo er med til at bevilge projekterne, kommer evalueringsrapporterne også til.
Men det er vist desværre ikke målet med ulandsbistanden, der har Fremskridtspartiets interesse; man ønsker kun at se
de hvide elefanter.
I Socialdemokratiet har vi øjnene åbne og ser, at verden omkring os er præget af fattigdom; vi ser social nød og elendighed i enorm målestok og en stadig befolkningstilvækst; vi ser en verden omkring os, der er truet af miljøødelæggelser, krige og konflikter.
Vi ved, at vi må samarbejde internationalt, at vi må tage et ansvar. Vi vil vise solidaritet med folk i verden omkring os, og derfor er vi villige til at yde af vores rigdom for at bekæmpe deres fattigdom.
Derfor vil vi bruge 1 pct. af bruttonationalindkomsten til ulandsbistand.
Vi vil gerne i Folketinget drøfte ulandspolitikkens prioriteringer og strategier, og det sker jo også løbende, men vi mener ikke, at den Rockwoolfinansierede Paldambog skal ligge til grund for den type af drøftelser.
Vi mener faktisk, at der er bredere ting og andre ting, der skal debatteres.
Til sidst vil jeg nu alligevel sige, at der også indimellem er grund til at glæde sig.
Det er heldigvis ikke kun hvide elefanter, der skrives om i aviserne, som nu i tirsdags, hvor jeg glædede mig over B.T.'s interview med Finn Nørbygaard.
Han siger, at det håndværk, børnene lærer, kan de altid bruge og tjene deres penge ved, skabe en god tilværelse.
Det er god ulandspolitik, siger Finn Nørbygaard.
Eller et andet citat, hvor B.T. spørger: »Går det meste ikke op i administration?«
Finn Nørbygaard svarer: »Helt klart nej.
Medarbejderne ved, hvad de har med at gøre, og arbejder uhyre effektivt, samtidig med at de involverer en masse lokale folk, der også har hjertet med i indsatsen.«
Det er jo dejligt, at der også er andre end bare os, der kan sige det.