Henrik Dam Kristensen (S), 2000-01-27:
Det har jo været en spændende formiddag indtil nu.
Samtlige partiers ordførere har været på talerstolen minimum to gange.
Tværtimod føler jeg mig indimellem nærmest overhalet højre om med hensyn til at skulle være mere skrap og konsekvent på det her område.
Men trods alt synes jeg også, vi i formiddag har fundet en eller anden balance.
Nu er det slut.
Nu skal der slækkes.
Men vi står selvfølgelig også med en sag, som - må jeg indrømme - har været meget dygtigt lobbyeret.
Godt halvdelen af alle indberettede udbrud af fødevarebårne sygdomme har forbindelse til restauranter, cafeer eller pølseboder - halvdelen!
Det oplyser fødevarekontrollen, som i en årlig opgørelse beretter om forkert håndtering af fødevarer.
Det er ikke særlig rar læsning.
Jeg skal ikke gå i detaljer, men blot konstatere, at selv de mest banale fejl ved håndtering af fødevarer kan føre til ganske alvorlige sygdomstilfælde hos mennesker, og det ser vi mange eksempler på.
Det er ikke sådan, at det er farligt at gå ud og spise, men tilberedning og salg af fødevarer indbefatter en reel sundhedsmæssig risiko, som restauranter, cafeer og grillkiosker er nødt til at tage alvorligt.
De må leve op til deres ansvar.
Det drejer sig om sikre fødevarer til forbrugerne.
De frivillige foreninger må også bære deres del af ansvaret.
Ikke fordi de er frivillige, men fordi frivillige foreninger i vidt omfang driver en grill eller et cafeteria, som tilbereder og sælger fødevarer til et offentligt publikum.
Der er altså tale om en forening, hvor fødevaresikkerheden er underlagt fødevarelovgivningen.
Og det gælder, uanset at foreningen er drevet af frivillig ulønnet arbejdskraft, og at overskuddet går til almennyttige formål.
Jeg ønsker bare at holde fast i, at foreningerne selv har valgt at åbne en grill eller et cafeteria.
Foreningen har selv valgt at gå ind i fødevarebranchen, og som sagt, det er helt fint og fortsæt med det.
Men der er regler og spilleregler, der skal overholdes.
Det er et valg, som indebærer pligt til at leve op til fødevarelovgivningen.
Det vil med andre ord sige, at køkkenet selvfølgelig også her skal være indrettet korrekt.
Råvarerne skal være i orden.
Det gælder for kommercielle virksomheder såvel som for frivillige foreningers virksomhed.
Jeg kan godt have en vis forståelse for, at frivillige kan have svært ved at acceptere, at salg af røde pølser og smørrebrød kan føre til, at foreningen så skal ind i fødevarelovgivningen.
Det tjener jo et godt formål.
Men uanset formål og frivillighed, så fastholder jeg, at det er sådan, at de bakterier, som vi som mennesker bliver syge af, har en imponerende evne til at formere sig også under de mest vanskelige forhold.
Og de er særdeles modstandsdygtige, når man vil af med dem.
Og endelig er disse bakterier fuldstændig ligeglade med, om det er en lønnet eller en ulønnet kok, der håndterer fødevarerne. En effektiv indsats for at sikre fødevarer kræver med andre ord et godt kendskab til, hvordan bakterier opfører sig i fødevarerne.
Kun på den måde kan man håndtere de sundhedsmæssige risici, der er.
Der er altså en ganske fornuftig grund til, at vi i fødevarelovgivningen stiller krav om, at personer, der tilvirker fødevarer med henblik på salg, skal på kursus.
Det gælder kravet til ansatte i kommercielle virksomheder, og det gælder frivillige medhjælpere.
Som sagt: Bakterier kender ingen grænser.
Jeg må også erindre om, at baggrunden for indførelsen af hygiejnekurserne tilbage i januar 1997 var en stor, offentlig opmærksomhed på dårlig hygiejne i restauranter og grillbarer.
Derfor blev hygiejnekurserne indført som en del af det.
Det var der ingen, der var modstander af dengang.
Tværtimod.
Det er rigtigt, at folks almene viden om fødevarer og hygiejne generelt er ganske god, men der er også tegn på, at fødevarer ikke altid i dag bliver behandlet med samme omhu som tidligere.
Der er derfor grund til at understrege, at der altså er en afgørende forskel på at stå derhjemme i sit eget køkken og så oppe i hallen og skulle holde styr på både frikadeller og kartoffelsalat til et helt fodboldhold.
En virksomhed har simpelt hen flere og større hygiejnefælder end et privat køkken, og hvis man dumper i, så går det ikke kun ud over den nærmeste familie.
Kurserne giver deltagerne det nødvendige løft.
Som bekendt kan det løft enten klares på et 8 timers basiskursus eller på et grundigt 3-dages-kursus.
Foreningers varesortiment og dermed også den sundhedsmæssige risiko bestemmer længden.
3-dages-kurser gælder for de foreninger, som har et bredere varesortiment end kød og grøntsager, hvor der indgår optøning, varmebehandling og nedkøling af fødevarer og dermed også en høj sundhedsrisiko.
Hvis foreningens sortiment derimod har en lav sundhedsmæssig risiko, så kan man nøjes med de korte basiskurser. Kurser på 8 timer blev indført sidste år, fordi jeg også er blevet klar over i forhold til den debat, der har været, at det var i overkanten med et 3-dages-kursus, hvis man blot solgte de mere nemme ting som pomfritter, ostemad, osv. Jeg synes faktisk, det er fornuftigt, at vi er gået ind med niveaudele, og dermed har vi også lyttet til den diskussion, der har været i de frivillige foreninger. Kravet skal ses i sammenhæng med, at alle fødevarevirksomheder, også foreningernes grillkiosker,
fremover skal udføre egenkontrol.
Virksomhederne er blevet pålagt systematisk at få styr på råvareproduktion, færdigvarer, rengøring, personlig hygiejne, osv.
Som forslagsstilleren så rigtigt er inde på, så vil egenkontrollen sammen med den offentlige kontrol være med til at sikre en forsvarlig fødevarehygiejne.
Og det er jo netop derfor, at vi med den nye fødevarelov i hånden indfører kravet om egenkontrol i alle fødevarevirksomheder.
Men en væsentlig forudsætning for, at der er en effektiv egenkontrol, er imidlertid, at alle ansatte har et vist kendskab til de såkaldte kritiske punkter i en virksomhed, ellers giver hele øvelsen med egenkontrol i den enkelte grill ikke nogen mening. Jamen, siger kritikerne, folk har jo da stadig væk deres sunde fornuft. Enig.
Og den sunde fornuft skal foreningerne selvfølgelig også udnytte.
Men selv om egenkontrollen i en grillkiosk kan begrænses til nogle få handlinger, så taler vi her om principper for virksomhedsdrift og ikke om den hjemlige køkkenstandard.
Lejlighedsarrangementer som den årlige spejderlejr eller sportsstævne kræver selvfølgelig ikke, at de frivillige gennemgår et kursus i fødevarehygiejne.
Det ville være urimeligt og upraktisk.
Der, hvor vi må kræve, at også frivillige foreninger er med, er, hvor de frivillige foreninger selv har valgt at være i direkte konkurrence med grillbaren nede på hjørnet.
Forslagsstilleren vurderer også, at et kursus i fødevarehygiejne vil have omfattende økonomiske konsekvenser for foreningerne.
Det er korrekt, at kravet om kursus i fødevarehygiejne alt andet lige selvfølgelig også vil være med til at give foreningerne ekstraudgifter og besvær.
Jeg betragter imidlertid disse udgifter som en nødvendig forudsætning for at kunne drive sin virksomhed.
Besvær og omkostninger er i princippet helt på linje med det besvær og de udgifter, som er forbundet med indkøb af inventar og råvarer.
Når det er sagt, så vil jeg gerne understrege, at jeg hele tiden har lagt stor vægt på, at foreninger skal have mulighed for at begrænse udgifterne til kurserne.
Kurser kan med andre ord afholdes, så det passer foreningerne bedst.
Og jeg vil gerne opfordre de frivillige organisationer og også idrætten til at udnytte de muligheder, som uddannelsesordningen rent faktisk giver.
Det er jo oplagt.
Organisationerne har i forvejen en lang tradition og også erfaring med at klare alle former for kurser.
Kursusordningen giver også mulighed for, at foreningerne kan afholde kurserne i eget lokale, med egen underviser, når blot de faglige krav er overholdt.
Den lokale slagter eller bager eller en anden med en relevant faglig baggrund kan lede disse basiskurser.
De landsdækkende organisationer kan få kursusmateriale godkendt i Fødevaredirektoratet.
De lokale foreninger kan herefter kopiere og frit anvende kursusmaterialet.
Jeg kan oplyse, at Fødevaredirektoratet har skabelonerne til kursusmaterialet og selvfølgelig meget gerne vejleder.
Udnytter foreningerne disse muligheder, vil et kursus i fødevarehygiejne kunne afholdes for et par hundrede kroner.
Jeg vil kraftigt opfordre foreningerne til at overveje at bruge denne mulighed.
Jeg tænker ikke blot på økonomien, men også på den pædagogiske effekt ved, at man i fællesskab gennemgår de kritiske punkter i cafeteriets kursus.
Hvis den lokale slagter eller bager ikke ønsker at lede kurset, så udbyder AMU-centrene også lærerkraft. Forslagsstilleren anslår, at de samlede udgifter ved at gennemføre kursus i fødevarehygiejne vil udgøre 70 mio. kr. for idrætten alene.
Det er mange penge.
Det er mange penge, og jeg beklager, vil jeg sige til forslagsstilleren, men der er altså skudt over målet her.
Tallet, de 70 mio. kr., baserer sig på en opgørelse fra idrætsorganisationerne over alle typer af udsalgssteder i tilknytning til idrætsanlæg.
Idrættens opgørelse tager dermed ikke hensyn til, at langt størstedelen af kioskerne i tilknytning til idrætsanlæg alene sælger slik og sodavand og derfor ikke er omfattet af kravet.
Optegnelsen bør derimod begrænses til alene at omfatte relevante forretninger.
Fødevareregionerne har derfor undersøgt antallet af grillkiosker og cafeterier i tilknytning til idrætsanlæg.
En yderligere svaghed ved idrættens opgørelse er, at der ikke tages højde for det forhold, at medhjælpere med relevant uddannelse eller med praktisk erfaring for arbejde med fødevarer ikke skal på kursus i fødevarehygiejne.
Opgørelsen tager heller ikke hensyn til den mulighed, at foreninger selv kan afholde kurserne med egen undervisning og kursusmateriale, som jeg omtalte før.
Men selvfølgelig, skal man se sort, så lad os se sort.
Jeg kan også lave en beregning og så sige: Det kan måske komme op i omegnen af 20 mio. kr.
Men så kræver det, at samtlige frivillige skal på 3-dages-kursus, altså det dyreste, at ingen af de frivillige har en relevant faglig uddannelse, at ingen frivillige har erfaring med arbejdet, at ingen frivillige er i målgruppen for AMU, og at ingen foreninger afholder egne kurser.
Det er den værst tænkelige situation, og den er vel urealistisk.
Det er åbenbart, at den enkelte forenings faktiske udgifter ville være væsentlig lavere end det, forslagsstilleren fremstiller dem som eller ønsker at fremstille dem som.
Salget fra foreningers grill, kiosker og cafeteria sker jo ikke kun til medlemmerne, men ofte også til et publikum udefra.
Det er fint, at foreningerne åbner sig og bliver et samlingssted for flere end blot medlemmerne.
Det betyder imidlertid, at foreningerne ligger i en direkte konkurrence med kommercielle grillkiosker og cafeterier i lokalområdet.
Og hvorfor skal den almennyttige grill i idrætshallen have bedre forhold end den private grill henne på hjørnet?
Det er vel også et berettiget formål at tjene penge til sin egen familie.
Fødevarelovgivningen er ikke noget specielt.
Både egentlige foreninger og frivillige foreninger skal opfylde skrappe krav f.eks. i forhold til elinstallation, brandsikring eller buskørsel, eller hvad det nu måtte være.
Det er naturligt på disse områder.
Det burde det sådan set også være på fødevareområdet.
Konsekvenserne vil være, at Fødevareministeriet ikke kan fastholde kursuskravene over for lønnet personale.
Det ville imidlertid være i strid med den reelle sundhedsmæssige risiko.
Jeg forstår på valgannoncer, at valgkampen er i gang.
I hvert fald er der ét parti, som har blæst valgkampen i gang, og det er så også, tror jeg, et udslag af det, vi ser her i dag.
Jeg tror også, at jeg har fået bedre forståelse for, hvad valgfrihed sådan betyder i Venstres terminologi.
Det er åbenbart valgfrihed hele vejen rundt.
Ikke kun på de steder, hvor man har annonceret med det, men hele vejen rundt.
Og så er det, jeg gerne vil advare.
Til sidst vil jeg spørge Venstre, som har stillet
dette beslutningsforslag
Det går jeg indtil videre ud fra, at Venstre ikke ønsker.
Derfor må min konklusion være, at hvis der skal være fornuft i det her, og hvis Venstre fik flertal for sit beslutningsforslag, så betyder det også, at så må vi frafalde kravet om hygiejnekurser for de kommercielle, for pizzariaerne, for grillbarerne, osv.
Jeg synes, at vi undervejs i debatten her må kunne få et klart svar fra Venstre på, om det er det, man ønsker.