Eva Kjer Hansen (V), 2005-06-16:
Det har været interessant at lytte til debatten her om L 38 og L 39, som er de lovforslag, der skal udmønte kommunalreformen på det sociale område.
Men jeg må erkende efter de mange timers debat, at jeg er meget skuffet over oppositionens tilgang til de fremsatte lovforslag og til processen omkring kommunalreformen som helhed.
Under hele den lange diskussion om kommunalreformen, er det blevet mere og mere tydeligt, at S og R ikke har været i stand til at formulere nogen visioner eller nogen holdbare alternativer til regeringens forslag.
M053S47324871subh.fm Page 4829
Tuesday, November 8, 2005 4:36 PM
S og R undlader oven i købet, og det er måske så i frustration over ikke selv at kunne fremføre et sammenhængende udviklingsperspektiv, at forholde sig til lovforslagenes grundlæggende ambition om at gøre forholdene bedre for borgerne i en ny og styrket struktur på det sociale område.
Et eller andet sted går jeg jo ud fra, at oppositionen også ønsker udvikling og fremtidssikring af det sociale område, men forudsætningen er åbenbart, at udviklingen ikke må indebære en forandring af det bestående, og vi ved jo, at hvis der skal foregå en fremtidssikring, ja, så bliver vi også nødt til at forandre, og det kræver mod, og det kræver visioner.
Jeg synes jo, at oppositionens hiven og trækken i hjørner og detaljer under debatten i dag bare afslører, at der mangler en sammenhæng, og at der ikke er et fast overblik over, hvad det egentlig er, man vil.
Ansvaret skal fortsat fordeles mellem kommuner og regioner, VISO skal yde al mulig social rådgivning, den statslige refusionsordning skal dække størstedelen af kommunernes sociale udgifter osv. osv.
Hvis man prøver på at lave en mosaik af de brudstykker, som oppositionen har bidraget med, ja, så får man et billede og en struktur, der vel til forveksling ligner det, vi har i dag, og det må jo være sådan en eller anden filosofi om, at vi ved, hvad vi har, og det må være godt nok også i morgen.
Jeg synes ærlig talt, at det er en meget uambitiøs reaktion på de meget ambitiøse lovforslag, der er fremsat fra regeringens side efter aftale med Dansk Folkeparti.
Jeg synes jo, det handler om fremtiden for rigtig mange mennesker, som er afhængige af hjælp fra det offentlige, og der er det vigtigt, at vi ikke bare lader stå til og ikke vil ruste os til de udfordringer, der venter os.
Jeg synes, at Socialdemokratiet og De Radikale har haft ualmindelig svært ved at forklare, hvad det er, der er grunden til, at de vil stemme imod, og det er vel også det, der er baggrunden for, at der slet ikke er blevet stillet nogen ændringsforslag fra partiernes side til det, der ligger, men at man tværtimod har stemt for mine ændringsforslag til de to lovforslag.
Der står i betænkningsbidraget, at Socialdemokratiet og De Radikale mener, at dele af forslaget er: »præget af tilfældigheder og manglende viden om behov og udfordringer på det specialiserede sociale område.«
Sagen er jo, at partierne udmærket ved gennem de mange drøftelser, vi har haft undervejs, at det ikke er rigtigt.
Vi har tværtimod nøje drøftet de enkelte punkter igennem.
Partierne ved også godt, at regeringen har haft inddraget de relevante parter, at der er sket en grundig afdækning af, hvordan forholdene egentlig er i dag, og at der målrettet er samlet op på de mangler og tilfældigheder, som kan gøre sig gældende i det nuværende system.
Sagen er jo, at vi ved, hvad vi har, og vi ved, at med de elementer, der er i de her to lovforslag, bliver det bedre fremover.
Jeg synes, det er ærgerligt, at partierne ikke vil bidrage til at give den sociale indsats det løft, som regeringen og Dansk Folkeparti lægger op til.
Der har under debatten været kritik af nogle enkelte punkter, og dem skal jeg vende tilbage til, men jeg vil understrege, at jeg synes, at hvad der skulle være Socialdemokratiets og De Radikales alternativ til de fremsatte lovforslag, ja, det blafrer mildt sagt i vinden.
Men lad mig nu komme ind på nogle af de enkeltpunkter, som har været berørt i forbindelse med debatten i dag.
Der har været megen snak om hele økonomisiden og den foreslåede refusionsordning.
Det er jo naturligvis sådan, at de enkelte kommuner skal sikres en tilstrækkelig finansiering til at løse deres opgaver, og derfor gennemføres der jo som led i kommunalreformen en udligningsreform, som skal udjævne ændringerne i byrdefordelingen mest muligt.
Vi er jo fra regeringens side enige i, at det er et særlig sårbart område, og det er jo præcis derfor, vi har bedt finansieringsudvalget om at tage særlig højde for de særlig udgiftstunge enkeltsager på det sociale område ved at komme med konkrete forslag til en refusionsordning.
Det er jo helt unikt for det sociale område.
For at konkretisere, hvad der ligger i en sådan ordning, har vi i lovforslaget medtaget det bedste bud, man kan komme med inden finansieringsudvalgets undersøgelser og overvejelser.
Selvfølgelig er det under forudsætning af, at den endelige fastsættelse af refusionsordningen først sker i tilknytning til fastlæggelse af ændringer i tilskuds- og udligningssystemet.
Jeg mener jo, at det konkrete forslag, der er lagt frem, giver den bedste balance mellem individuelt ansvar og M053S47324871subh.fm Page 4830 Tuesday, November 8, 2005 4:36 PM udgiftsudlignende solidaritet, og at der er valgt en administrativt rimelig løsning.
Derfor er jeg helt uforstående over for, at oppositionspartierne på nuværende tidspunkt vil ændre i den refusionsordning og åbenbart mener, at man på nuværende tidspunkt har et grundlag for at fastlægge den endelige beløbsstørrelse.
Det synes jeg simpelt hen er uansvarligt.
Jeg synes, det er afgørende, at vi kender resultatet af udligningsordningen, før vi lægger os fast på, hvad det endelige beløb skal være, og det fremgår jo meget tydeligt af lovforslaget, at det beløb vil blive taget op til revision, når vi kender resultatet af udligningsordningen.
Så det argument for at stemme imod holder i hvert fald ikke.
Så vil jeg i øvrigt gerne minde om, at kommunernes egen repræsentant, Kommunernes Landsforening, i deres høringssvar til L 38 skriver: »KL kan tiltræde, at der indføres en refusionsordning, der kan sikre den enkelte kommune mod meget store udgifter i de dyreste enkeltsager.
KL kan tilslutte sig den konkrete udformning af refusionsordningen, men lægger vægt på, at den konkrete udformning af ordningen efterfølgende bliver vurderet og om fornødent justeret i lyset af de ændringer i tilskuds- og udligningssystemet, som skal finde sted senere.«
Det er jo lige præcis det, vi har lagt op til.
Så vil jeg gerne gøre et par bemærkninger til diskussionen om det faglige niveau.
Jeg synes jo, det er utroligt at skulle høre på, at det faglige niveau falder, sådan som oppositionen gør gældende, hvis en institution bliver flyttet fra det nuværende amt og f.eks. over til en kommune, eller man mener måske, at der slet ikke er et ordentligt fagligt niveau i de mange selvejende institutioner eller i de private tilbud, der er på området.
Jeg synes, det er utroligt at skulle lægge øre til, at bare fordi der sker en decentralisering, mener oppositionspartierne, at så sker der også en sænkning af det faglige niveau.
To myndigheder skal ikke længere slås om hvert deres syn på eller tradition for udvikling.
Der bliver én ansvarlig myndighed, der bliver én målestok, nemlig borgernes behov.
Med VISO, med tilbudsportalen skaber vi et samlet og sammenhængende overblik over tilbud, viden og specialrådgivning.
Dermed får kommunerne et nyt og et stærkt fundament for deres udviklingsansvar.
Udviklingen vil ikke kunne ske på grundlag af tilfældig eller begrænset adgang til viden, der måske eller måske ikke er til stede i amtet.
Endelig kommer der jo med rammeaftalen, som også mange har kvitteret for, et stærkt planlægningsredskab for de tilbud, som kommunerne bruger i regionen.
Sagen er jo, at i rammeaftalen skal man nøje beskrive udviklingsmålene for tilbuddene, og taksterne skal afspejle disse udviklingstiltag.
Så der er en klar forpligtelse for kommunerne, og der er en klar synliggørelse for borgerne.
Så kan jeg forstå, at især Socialdemokratiet og De Radikale og også de øvrige oppositionspartier mener, at der er grænser for, hvad man kan decentralisere, og at det så både har betydning for det faglige niveau og også for specialiseringsgraden.
Der synes jeg, at oppositionen helt og aldeles glemmer, at kommunerne bliver større og stærkere, og at de netop får alle de nye redskaber, som jeg lige har været omkring.
Det bliver fremstillet, som om den specialiserede viden på og omkring institutionerne med ét slag vil forsvinde efter kommunalreformen, og åbenbart bare fordi det bliver en anden, der står bag driften.
Det er jo ikke rigtigt.
Institutionerne med deres viden og ikke mindst det personale, der er i dem, bliver bevaret intakt.
Der kommer bare en anden drift bag, eksempelvis kommunen, som jo vil have en stor interesse i at bevare og videreudvikle den pågældende institution, i og med at de har ansvaret for at finde det rigtige tilbud, finde ud af, hvad det er, borgeren har brug for.
Så synes jeg også, at der har været en klar misforståelse i dag med hensyn til den opdeling, der foregår af institutionerne.
Jeg tror, det var fru Anne Baastrup, der var inde på, at det er en besynderlig opdeling, vi har lavet, som jo går på typen af tilbud og ikke på specialiseringsgraden.
Jeg vil gerne understrege, at fra regeringens side havde vi lagt op til en større decentralisering, men når vi har lavet den her opdeling på børneområdet, så er det jo ikke mindst af hensyn til de bemærkninger, der er faldet fra Socialdemokratiet og De Radikale under tidligere forhandlinger.
Den opdeling, der nu er, går på typen af tilbud, og det fremgår klart af lovforslaget, hvordan snittet er lagt.
Jeg vil gerne understrege, at det ikke handler om netop specialisering, men om, at kommunerM053S47324871subh.fm Page 4831
Tuesday, November 8, 2005 4:36 PM
ne jo fortsat vil være interesseret i at have meget specialiserede tilbud også på de områder, hvor de har ansvaret for de forskellige institutioner.
Sagen er, at i dag er der en række forskellige institutioner, der bliver drevet af kommuner både på mere specialiserede handicapområder og også med meget høj specialiseringsgrad inden for den type tilbud, der nu er tale om.
Så vil jeg endelig gøre en bemærkning om rammeaftalen: Når især De Radikale bliver ved med at hænge sig i datoen den 15. februar, så er der jo tale om, at man fra De Radikales og andre partiers side i virkeligheden vil annullere muligheden for, at kommuner allerede i 2006 tilkendegiver, at de vil overtage et tilbud fra den 1. januar 2007.
Man vil simpelt hen udsætte decentraliseringsprocessen med 1 år.
Det vil jeg ikke, og det er korrekt, at under de drøftelser, vi har haft, har jeg klart slået fast, at vi ikke er indstillet på yderligere at skubbe decentraliseringen.
Vi har, som jeg har været inde på, været indstillet på at gå videre med decentralisering, men har jo så netop imødekommet både De Radikale og Socialdemokratiet, og derfor er vi ikke indstillet på nu yderligere at strække os, da vi allerede har strakt os meget langt.
Jeg synes jo, at uanset hvornår en kommune overtager et tilbud, så gælder de almindelige spilleregler.
Det vil sige, at man overtager tilbuddet med de rettigheder, de pligter, det personale og de beboere, der er knyttet til tilbuddet.
Sagen er jo, at det fortsat vil indgå i rammeaftalen, så uanset hvornår man overtager det, ja, så ved man, at det skal fastlægges og beskrives under rammeaftalen, hvordan det pågældende tilbud fortsætter, og der skal være enighed mellem kommunerne om det. Jeg vil også understrege, at rammeaftalen er et dynamisk værktøj.
Den binder ikke udviklingen, men skal løbende tilpasses til, hvad der er af behov fra kommunal side, i forhold til hvad der skal stilles til rådighed inden for rammerne af rammeaftalen.
Jeg tror, at det nogenlunde er de emner, der er behov for at jeg kommenterer på nu, for jeg er ikke i tvivl om, at der nok skal komme en byge af spørgsmål for at holde mig fast på, hvad der yderligere måtte være af ting, jeg bør kommentere på.
Jeg har jo igennem de 357 spørgsmål og de debatter, vi har haft undervejs, været omkring mange af de kritikpunkter og også forsøgt på at tage visionen og fremtidssikringen ud af reformen og ført den tilbage til det bestående; det har vi forholdt os til mange gange.
Jeg må bare sige, at jeg ikke begriber, at man fra oppositionens side går så kraftigt i forsvar for det eksisterende og slet ikke vil komme med noget bud på, hvordan man på en hensigtsmæssig måde kunne udvikle den sociale indsats i dag.
Jeg skal måske lige med hensyn til de 357 spørgsmål og svar nævne, at fru Anne Baastrup tidligere på dagen takkede hr. Hans Andersen for at have opklaret, at der var tale om en fejl i forbindelse med et svar på et spørgsmål om udvikling i institutioner med over 100 beboere.
Der kan jeg oplyse, at den fejl blev rettet allerede i svaret på spørgsmål 214, som blev oversendt til Socialudvalget den 19. maj.
Så fru Anne Baastrup har altså haft alle muligheder for at se, at vi har rettet op på den fejl.
Jeg kan i øvrigt godt leve med, at der er en enkelt kikser i besvarelsen af 357 spørgsmål under udvalgsbehandlingen.
Vi har ikke kunnet snakke os til enighed, og som sagt finder jeg det ubegribeligt, at især Socialdemokratiet og De Radikale ikke vil være med.
Jeg synes i allerhøjeste grad, at vi nu får sikret en god, en bedre social indsats, og at det er udtryk for fremtidssikring, når vi samler ansvaret hos én myndighed, skaber en bredtfavnende videns- og specialrådgivningsorganisation, skaber en tilbudsportal med tilgængelig viden om de forskellige sociale tilbud, indfører en refusionsordning for de meget dyre enkeltsager, sikrer, at kommuner og region skal lave en rammeaftale, der bliver et væsentligt planlægningsredskab, et meget synligt udviklingsværktøj, og nu lovfæster handicapråd i alle kommuner, som er dialogforum for den lokale indsats.
Det er ærgerligt, at oppositionen ikke vil være med og bidrage til at løfte den sociale indsats ind i fremtiden.
Jeg må konstatere, at regeringens og oppositionens ambitionsniveau for udvikling og fremtidssikring ligger milevidt fra hinanden.