runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Holger K. Nielsen (SF), 2000-04-11:
Statsministeren hævdede, at jeg opholdt mig meget ved devalueringen som en mulighed.
Det gjorde jeg overhovedet ikke.
Det var ikke essensen i noget som helst af det, jeg sagde.
Jeg sagde, at fordi man ikke havde brugt en skruenøgle i 15-20 år, så er det jo ikke i sig selv argumentet for at smide den væk.
Det var det, jeg sagde.
Jeg synes, at man argumenterer totalt ahistorisk, når man siger, at fordi vi ikke har brugt det instrument i så og så mange år, så kan vi for al evighed smide det ud ad vinduet.
Det ønsker jeg ikke.
Jeg har ikke sagt, at SF går ind for høj inflation,
overhovedet ikke.
Vi har støttet regeringens økonomiske politik de sidste år, som jo netop går ud på, at vi skal begrænse inflationen, og at vi skal have orden på de offentlige finanser, og at vi skal have en perspektivrig beskæftigelsespolitik.
Det ligger ikke i vores politik.
Og så omkring den europæiske model over for den amerikanske model: Det lyder jo flot.
Vi får en europæisk velfærdsmodel over for den amerikanske usolidariske model.
Men statsministeren glemmer, at den europæiske model jo ikke er sammenhængende.
Der er forskellige europæiske modeller, og det er hele pointen i den her diskussion.
Europa er ikke et hele.
Europa er ikke noget entydigt.
Der er forskellige modeller.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-11:
Nu siger statsministeren, at det ikke bliver den amerikanske model, men det afgørende er jo, at det heller ikke bliver den nordiske velfærdsmodel.
Det afgørende er jo, at det signal, som statsministeren også har underskrevet i Lissabon, er et signal om social harmonisering på et lavere niveau end det, man kender i de nordiske velfærdsstater, i hvert fald i Sverige og Danmark.
Det er jo derfor, at svenskerne på regeringskonferencen kæmper for at få nogle sociale regler på et højt niveau, men som ingen andre lande vil støtte.
Det er jo derfor, at vi bliver ved med at spørge, men ikke får svar under denne her debat.
Kan man virkelig forestille sig, at der indføres flertalsafgørelser om social- og arbejdsmarkedspolitikken i den kommende unionstraktat, som bliver vedtaget i Nice til december, uden at den danske befolkning bliver hørt ved en folkeafstemning?
Nu ved jeg snart ikke, hvor mange gange, jeg har stillet det spørgsmål, men jeg er efterhånden dybt foruroliget, vil jeg sige, for der kommer ikke noget svar.
Men nu håber jeg så, statsministeren vil gå op og svare på det spørgsmål: Vil befolkningen blive hørt i den forbindelse?
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-11:
Jamen jeg er helt enig i det, som hr. Kim Behnke siger, og som ordfører for mig selv skal jeg så føje til, at jeg jo har en fortid i arbejdslivet som journalist igennem mange år.
Derfor ved jeg, hvad den mest almindelige form for løgn er, og det er at fortie relevante kendsgerninger.
I den forstand er den rapport, vi har drøftet her i dag, ganske løgnagtig.
Jeg har fremsat et forslag til vedtagelse, der helt konkret på en række sider i rapporten peger på steder, hvor der er tale om en ensidig og fordrejet fremstilling, og på andre sider, hvor det er tydeligt, at her har embedsmændene krævet at få nogle ting ind, så det ikke blev alt for ensidigt.
Det er i hvert fald min fornemmelse.
Jeg kan give et eksempel på det: I rapporten på side 127, som er en del af et kapitel om investeringerne, og hvordan de vil flygte ud af landet, hvis ikke vi afskaffer kronen og får den der euro, står der til sidst: »Det skal dog understreges, at euroen ikke vil ændre radikalt på virksomhedernes analyse af, hvor der skal investeres.«
Nå ja, det vil sige, at det ikke spiller nogen særlig rolle.
Sådan er der rundtomkring - og det er antydet i mit forslag til vedtagelse - en række steder, hvor tingene bliver skudt ned, også spørgsmålet om, hvorvidt en valutaunion vil føre til en forbundsstat.
Dér siger man på side 223 i rapporten, at det er der skrevet meget om, og at der blandt eksperterne er delte meninger - og det er jo det, der er.
På side 214 omtales Finlands opbygning af bufferfonde, fordi Finland mener - og Finland er et euroland - at der er et problem med konkurrenceevnen, når man ikke længere kan devaluere og ændre på kursen.
Det havde Finland jo muligheden for her i begyndelsen af 1990'erne.
Tænk, hvis man ikke havde haft den mulighed.
Man fik et stød udefra, som drev arbejdsløsheden op fra 4 pct. til 20 pct. på 1 år.
Hvis ikke man havde kunnet nedskrive finmarken voldsomt, så var arbejdsløsheden formentlig steget til over 50 pct.
Finnerne ved, hvad det vil sige at have mulighed for at devaluere, og derfor har de lavet disse bufferfonde, som ikke er et finanspolitisk instrument, men en intern devaluering
; det står der faktisk på side 214 i rapporten, og tak for det!
På side 228 og side 229 i rapporten vurderes ØMU'ens holdbarhed, og det synes jeg er interessant at læse.
Det er jo en helt anden læsning, man får, men der antydes dog, at det slet ikke er sikkert, at den er så holdbar.
Det beskrives meget nøjere i vismændenes rapport fra foråret 1997, som jo er en helt anden sang end den, vi har her, og også de svenske vismænd, der i 1996 kom med deres Calmfors-rapport, har en anden indgang til det.
Jeg skal til slut sige, at det sikre selvfølgelig må være, at man holder fast i kronen og derfor stemmer nej til euroen.
Hvis den skulle vise sig at blive en tordnende succes, kan vi altid senere komme ind; hvis vi først er inde, kan vi ikke komme ud.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-11:
Jeg må sige til fru Lene Espersen, at taletidsreglerne desværre ikke tillader, at jeg svarer på alle de spørgsmål, jeg får, men nu skal jeg svare på det sidste:
Selvfølgelig er det meningen, at nationalbankdirektørerne og direktionen i Centralbanken i Frankfurt skal blande sig i de enkelte landes finans-, social- og skattepolitik.
Hvis der vedtages finanslove eller overenskomster - jeg tror, det var hr. Holger K. Nielsen, der på et tidspunkt nævnte overenskomstforhandlingerne i Tyskland - fremgår det af Traktaten, at hvis det ikke passer ind i eurorammen, skal Centralbanken gribe ind og true med en renteforhøjelse, som jo presser beskæftigelsen ned og dermed straffer landene.
Det er hele den grundlæggende konstruktion, at denne Centralbank skal udøve en politisk styring.
Det er essensen i Traktaten, og det beklager jeg.
Men så må fru Lene Espersen jo i gang med at studere Traktaten igen.
Så stillede fru Charlotte Antonsen også spørgsmål om dagpenge og understøttelse.
Jeg har heller aldrig tidligere sagt, at EU-samarbejdet ville medføre direkte indgreb i understøttelse og dagpenge, og jeg ønsker ikke at føre skræmmekampagne.
Men når man på topmødet i Lissabon direkte skriver, at nu skal man øge beskæftigelsesincitamenterne i skatte- og understøttelsessystemerne, altså dagpenge og bistand, er det altså ikke mig, der har opfundet det.
Det er statsministrene inklusive den danske statsminister, som har siddet i Lissabon og vedtaget, at nu skal dagpenge- og bistandssatserne i de enkelte lande sættes ned, og det har man tænkt sig at bakke op med konkrete traktatbestemmelser i Nice i december.
Det betyder direkte, at man kan træffe flertalsafgørelser, tilsidesætte det enkelte lands veto, gennemføre disse ting fra centralt hold og blande sig i de enkelte landes social- og arbejdsmarkedspolitik.
Jeg beklager, men det er altså dagsordenen.
Jeg har aldrig tidligere ønsket at skabe en forestilling om, at det var de ting, der var på dagsordenen, men i dag er jeg nødt til at sige det, for det er jo desværre tilfældet.
Marianne Jelved (RV), 2000-04-11:
Det er rigtigt, at den franske regering, som hr. Keld Albrechtsen citerede, har brugt begrebet en euroregering.
Det skete jo på et tidspunkt, hvor også jeg deltog i debatten, og for at forklare, hvad det betød, vil jeg bruge det billede, som den franske finansminister selv brugte, hvor han sagde: Man lukker heller ikke fremmede ind i ægteparrets soveværelse.
Eurolandene skulle have lov til at snakke om deres ting, uden at udelandene var med, og det blev til Euro 11, men det er ikke en regering i den forstand.
Men når hr. Keld Albrechtsen siger, at den franske regering i dag er udsat for et pres fra centralstyret, underforstået Den Europæiske Centralbank, må jeg afvise det kategorisk.
På det netop overståede uformelle Ecofin-møde var der under frokosten en debat om den franske regerings nye finanspolitik, som den havde forsvaret i 3 dage, efter at den havde haft sit program til behandling og drøftelse i Ecofin.
ECB deltager slet ikke i den diskussion og har intet med den sag at gøre.
Lene Espersen (KF), 2000-04-11:
Jeg tror, hr. Keld Albrechtsen har været på talerstolen fire gange eller sådan noget for at svare på spørgsmål, men jeg føler faktisk fortsat ikke, at hr. Keld Albrechtsen har svaret på mit spørgsmål. Men jeg synes næsten, det mest forstemmende er - og jeg vil endda sige, at jeg giver hr. Keld Albrechtsen nogen margin - at 90 procent af hr. Keld Albrechtsens tid er gået med at snakke om noget, der ikke har en pind med denne forespørgsel at gøre og intet har med den fælles valuta at gøre.
Hr. Keld Albrechtsen har talt om regeringskonferencer og alle mulige udkast, men det har intet at gøre med det, vi skal stemme om den 28. september, og jeg synes faktisk, det er lidt ærgerligt for debatten, at man ikke i det mindste prøver at holde sig til det tema, vi skal diskutere.
Og derfor spørger jeg for sidste gang hr. Keld
Albrechtsen: Er det sådan, at det er Enhedslistens opfattelse, at det, at man deltager fuldt ud i den monetære union og den fælles valuta, betyder, at ens nationalbankchef pludselig kan sidde og bestemme arbejdsmarkeds- og socialpolitik?
Det ville være en af de mest uhyrlige påstande, jeg nogen sinde har hørt nogen komme med, og jeg synes ikke helt, jeg har fået det afkræftende svar, som jeg forventer fra hr. Keld Albrechtsen.
Naturligvis skal cheferne ikke gøre det; det er et spørgsmål om at overholde konvergenskriterierne.
Charlotte Antonsen (V), 2000-04-11:
Jeg synes da, det er interessant, at hr. Keld Albrechtsen indleder en diskussion om folkepension, når jeg spørger hr. Keld Albrechtsen om bistandshjælp og arbejdsmarkedspolitik.
Jeg vil gerne gentage mit spørgsmål
Mener hr. Keld Albrechtsen også, at den danske model eksisterer?
Og med hensyn til efterlønnen vil jeg gerne spørge hr. Keld Albrechtsen: Er det, vi nu har gjort med efterlønnen, ikke, at vi har sikret den frie bevægelighed, så man som efterlønsmodtager kan bosætte sig i et andet land, men ikke på nogen måde har pillet ved selve efterlønnen?
Kan hr. Keld Albrechtsen bekræfte det, og vil hr. Keld Albrechtsen i den forbindelse ikke godt bekræfte, at det har EU overhovedet ikke nogen kompetence til?
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-11:
Jeg kan sige til fru Charlotte Antonsen, at jeg har altid tidligere - også i forbindelse med folkeafstemninger om EU-spørgsmål - taget afstand fra den argumentation, hvor nogle har forsøgt at sige, at det kunne blive et problem for f.eks. folkepensionen.
Her har jeg altid sagt: Nej, det skal vi ikke sige, for det er ikke rigtigt.
Efter at have set Europa-Kommissionens forslag til flertalsafgørelser kan jeg desværre ikke sige det mere.
Vores sociale system som helhed er i fare for at blive underlagt denne europæiske sociale model.
Det er desværre situationen i dag, og derfor er jeg nødt til at sige det nu.
Så vil jeg sige til økonomiministeren: Tak for besvarelsen!
Det er rigtigt, så vidt jeg erindrer, at den franske regering på et tidspunkt gik så vidt som til at sige, at på grund af de regler om euroen, man fik skruet sammen i Maastrichttraktaten, og som man altså har endnu, burde man i virkeligheden have en euroregering, altså et politisk organ, der kunne styre tingene, fordi det ikke er acceptabelt, at det er disse bankdirektører - bl.a. Bodil Nyboe Andersen, hvis det bliver et ja fra dansk side - der skal sidde og træffe vidtgående politiske beslutninger uden parlamentarisk kontrol.
Den franske regering har selv rejst det som et problem,
netop fordi den franske regering har en mere solidarisk politik end mange af de andre regeringer i EU.
Men den har altså måttet erkende, at den er underlagt dette centralstyre i Frankfurt, som i dag tvinger den franske regering ind i den budgetklemme, som økonomiministeren jo godt kender.
Charlotte Antonsen (V), 2000-04-11:
Jeg vil igen bede hr. Keld Albrechtsen bekræfte, at nejsigerne har truet med nedsættelse af de danske dagpenge og truet med nedsættelse af den danske bistandshjælp ved folkeafstemningen i 1972, ved folkeafstemningen i 1986, ved folkeafstemningen i 1992, ved folkeafstemningen i 1993 og endelig ved folkeafstemningen om Amsterdamtraktaten i 1998.
Og så vil jeg også gerne bede hr. Keld Albrechtsen bekræfte, at den danske model eksisterer i bedste velgående, og at vi stadig væk har en model, der markant adskiller sig fra de andre EU-landes.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-04-11:
Jeg fik ikke svar på det spørgsmål, jeg stillede hr. Keld
Albrechtsen: Vil Enhedslisten ikke helst ud af EU?
Og hvad er modellen for det Europa, Enhedslisten drømmer om?
Har det mindsket standarderne og rettighederne i det pågældende land?
Men for vores vedkommende, hvor vi har en anden tradition, holder vi selvfølgelig fast i de regler, der gælder, og hvis der er nogen som helst trussel mod det danske velfærdssamfund, den danske arbejdsmarkedsmodel, står vi fuldstændig klokkeklart fast.
Men man skal da have forklaringen med for at kunne forstå de ting. Og så vil jeg gerne sige til hr. Keld Albrechtsen, at det er fuldstændig galt at påstå, at målsætningerne fra Lissabontopmødet skulle gå i retning af, at nu skal EU blande sig i dagpengesatser osv.
Det, det handler om, er, at man siger til landene: Prøv nu at sørge for at indrette jer selv på en sådan måde, at I ikke skader jeres egne muligheder for at skabe fuld beskæftigelse i jeres eget land!
Det er det, det går ud på.
Marianne Jelved (RV), 2000-04-11:
Nu er det næsten lige som at være til cafémøde med hr.
Albrechtsen, hvilket jeg sætter stor pris på, vil jeg gerne skynde mig at sige.
Må jeg citere Jaques Delors.
Dengang han var formand for Kommissionen, var han meget aktiv omkring de sociale dimensioner på alle mulige niveauer og måder og vinkler i Europa.
Jaques Delors er socialist, erklæret socialist.
Hans datter følger efter ham, hun sidder som minister i dag i den franske regering, som er en socialistisk regering.
Jaques Delors har sagt adskillige gange i meget store internationale forsamlinger, når han vurderer Europas udvikling, at han er fuldstændig overbevist om, at Danmark bliver trendsætter i Europa, og det er, fordi der er utrolig mange lande, deres befolkninger, deres politikere, deres ministre, som gerne vil have systemer, der ligner det danske.
Vi har besøg af dem.
Sidste sommer besøgte den tyske finansminister Hans Eichel den danske finansminister og undertegnede for at høre mere om, hvordan vi havde indrettet vores arbejdsmarkedspolitik, hvordan vi indrettede vores socialpolitik, hvordan det var lykkedes os inden for rammerne af det økonomiske koordinerede samarbejde i EU, som Danmark er fuldgyldigt medlem af, at løse den opgave, sådan at han også kunne lære af det.
Nu har vi haft et topmøde i Lissabon, hvor jeg har haft
den store fornøjelse at sidde med ved siden af statsministeren og udenrigsministeren, og den store lykke for Europa er, at vi nu stopper diskussionen om, hvorvidt den ideelle model er den amerikanske working poor eller den europæiske, kontinentaleuropæiske velfærdsmodel med store offentlige sektorer, sociale sikkerhedsnet, ret og pligt.
Det citat, som vi nu har hørt flere gange heroppefra om arbejdskraftens beskatning osv., er et citat, hr. Keld Albrechtsen er faldet over utrolig mange gange.
Det er en del af de økonomiske retningslinjer, som hvert år også drøftes i flere omgange i Europaudvalget.
Det er altså en politik, som hvert land skal prøve at udforme løsninger på inden for deres egne systemer, ligesom Danmark og den danske regering har gjort.
Ved hjælp af Enhedslistens udmærkede samarbejde har vi efterkommet en lang række af de ting - ikke fordi det står i de økonomiske retningslinjer i EU, men fordi vi her i landet har ment, at det er en knaldgod idé at gøre det mere økonomisk fordelagtigt for de lave indkomster at komme i arbejde, bare for at tage et eksempel.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-11:
Til fru Elisabeth Arnold vil jeg bare sige, at det er rigtigt, at der er to lande, Finland og Sverige, der arbejder for, at man skal have flertalsafgørelser i EU på social- og arbejdsmarkedsområdet på et højt niveau.
Det er der bare desværre ikke andre lande, der arbejder for.
Derfor står Finland og Sverige - det kan ministrene bekræfte - isoleret med det synspunkt.
Så er der to lande, der slet ikke vil have det på nuværende tidspunkt, det er Danmark og England, fordi regeringen udmærket godt ved, hvor det bærer hen med den sociale harmonisering, som der ligger forslag om.
Og så snakker hr. Claus Larsen-Jensen om indholdet i den europæiske sociale model.
Dér kan jeg så bare henvise til, hvad man vedtog i Lissabon.
Det er stjerneklart.
Og hvad betyder det på almindeligt dansk?
Det betyder nedsættelse af dagpenge og bistand.
Det skrev den danske regering under på på topmødet i Lissabon under overskriften: Den europæiske sociale model, at nu skal vi til at kigge på dagpenge og bistandssystemet.
Det er allerede inden, man har vedtaget den traktat i Nice, og så skælder man ud over, at Enhedslisten tillader sig at tage det problem ind i debatten, noget, som er i fuld gang med at tromle hen over hovedet på os.
Og så skal vi have skældud, fordi vi tillader os at nævne det i debatten.
Og så konstaterer jeg bare, at når jeg spørger, om det er korrekt, at regeringen ikke har tænkt sig at spørge befolkningen ved en folkeafstemning om den næste unionstraktat, så bliver der totalt stille i salen. Det spørgsmål skal åbenbart ikke kommenteres.
Det må jeg jo desværre tage som en bekræftelse på, at man har tænkt sig at køre den næste unionstraktat igennem uden at spørge
befolkningen.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-04-11:
Det er muligt, jeg har fortalt historien før, men hr. Keld Albrechtsens udfald mod begrebet den europæiske velfærdsmodel får mig alligevel til at hale den op af lageret endnu en gang: Jeg har en kollega i Frankrig, som er meget glad for den skandinaviske, den nordiske velfærdsmodel.
Hun er politiker ligesom jeg, medlem af det franske deputeretkammer.
Hun siger til mig: I har i de nordiske lande et fantastisk godt velfærdssystem.
Det er vi glade for at I har, for I er en model for os.
Sådan vil vi også gerne have det.
Så I kan vise os vejen, som vi skal gå.
Lene Espersen (KF), 2000-04-11:
Jeg håber, hr. Keld Albrechtsen vil bekræfte fra talerstolen, at det, som vælgerne skal stemme om den 28. september, er, om vi skal være med i den fælles mønt eller ej.
Vi skal ikke stemme om et topmøde på et senere tidspunkt, hvad enten det er topmøder i det ene eller det andet eller det tredje eller det fjerde land.
Og jeg synes, det er lidt væsentligt - for hr. Keld Albrechtsen gav mig jo et ikkesvar - at vi får bekræftet, hvad det præcis er, vi skal stemme om.
På hr. Keld Albrechtsens svar lød det jo vitterligt, som om det var regeringskonferencen, der var til afstemning den 28. september.
Og så vil jeg gentage mit spørgsmål - for jeg tror da, Bodil Nyboe Andersen gerne vil have sig frabedt at skulle til at drive arbejdsmarkeds- og socialpolitik - om det er det, hr. Keld Albrechtsen påstår, at hvis vi siger ja den 28. september, så bliver det nationalbankcheferne, der driver arbejdsmarkeds- og socialpolitik fremover.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-04-11:
Jeg tror, det kan være nødvendigt at sige lidt omkring det med den europæiske sociale model.
Vi har sagt det én gang før, men jeg gentager det alligevel.
Det er kontrasten til den amerikanske model, der ikke tager sociale hensyn og menneskelige hensyn.
Vi er i gang med at skabe en model baseret på de traditioner, hele Europa har, i nord, i syd, i øst og vest i Europa.
Det er det, det går ud på.
Der er fire centrale velfærdsmodeller i Europa, der adskiller sig på forskellig vis, men som har en række fællestræk.
Og det er ikke et spørgsmål om at opgive den skattefinansierede solidariske model til fordel for en forsikringsmodel.
Det er slet ikke det, der er på dagsordenen.
Og hvis man spurgte mig og Socialdemokratiet, om vi var tilhængere af en centraldirigeret model,
ville vi også sige nej.
Lad være at bilde folk det dér ind.
Så vil jeg gerne spørge hr. Keld Albrechtsen: Kan hr. Keld Albrechtsen ikke se, at der er et tomrum, hvis ikke der er spilleregler?
At der er et demokratisk tomrum som et modsvar til spekulanter, den rå kapitalmagt og alt det, som ideologisk set ud fra hr. Keld Albrechtsens udgangspunkt burde være noget, der burde gives et svar til.
Hvad er svaret fra Enhedslisten på det felt?
Marianne Jelved (RV), 2000-04-11:
Hr. Keld Albrechtsen nævner igen efterlønnen som skræmmeeksempel på, hvordan det sociale system i Danmark vil blive udraderet eller ændret kraftigt.
Til hr. Keld Albrechtsen: Den danske efterløn består.
Den har ændret visse regelsæt, som skaber en større frihed for danske lønmodtagere, og som skaber en større retfærdighed i Europa, nemlig således at folk, der arbejder i Danmark og optjener rettighed til efterløn inden for de danske regler på lige fod med danskere, også har ret til at at modtage efterløn.
Det må Enhedslisten altså rent ideologisk være tilhængere af, ellers hører al logik op.
Ellers må jeg have skoling i, hvad Enhedslisten overhovedet mener med solidaritet og arbejdstagerrettigheder.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-11:
Til både fru Charlotte Antonsen og fru Lene Espersen kan jeg jo f.eks. give efterlønnen som eksempel.
Der foreligger et klart EU-diktat allerede på nuværende tidspunkt i forhold til en dansk lovgivning på efterlønsområdet, og mere vil følge.
Og man kan jo studere de traktatforslag, der ligger på bordet til regeringskonferencen i Nice med flertalsafgørelser på social- og arbejdsmarkedsområdet.
Man behøver jo altså ikke at være nogen stor profet for at forudse, hvad der vil blive vedtaget i den traktat, nemlig bestemmelser, der vil gribe ind f.eks. i det danske overenskomstsystem.
Og derfor er det, jeg siger, at det her handler meget konkret om, om vi skal have det, man på topmødet i Lissabon kaldte den europæiske sociale model - ja, det var statsministrenes udtryk, det var det ord, de vedtog: den europæiske sociale model - eller vi skal have en nordisk velfærdsmodel, hvor vi betaler i fællesskab over skatterne til solidariske ydelser for dem, der har behov, og dem, der ikke har råd til at forsikre sig selv.
Det er jo den fundamentale diskussion, vi har nu, om det skal være forsikringsmodellen, den som nu hedder den europæiske sociale model, eller det skal være den solidariske model, hvor vi i fællesskab over skatterne betaler for at kunne have et socialt sikkerhedsnet. Men jeg ønsker ikke, at vi skal indordne os under et centralt styret EU-projekt, hvor vi underminerer den danske og nordiske solidariske model med alle de mangler, som den så stadig væk har.
Den skal forbedres osv., men det kan vi godt glemme alt om, hvis man stemmer ja til den euro.
Charlotte Antonsen (V), 2000-04-11:
Hr. Keld Albrechtsen beskylder jasiden for at føre skrækkampagne.
Hvad mener hr. Keld Albrechtsen selv bliver konsekvenserne af et nej?
Mener hr. Keld Albrechtsen overhovedet ikke, at der sker noget med renten, hvis vi får et dansk nej?
Mener hr. Keld Albrechtsen ikke, der skete noget med den danske rente efter nej'et i 1992 til Maastrichttraktaten?
Hr. Keld Albrechtsen taler om, at EU er i færd med ved hjælp af flertalsafgørelser at undergrave dansk social- og arbejdsmarkedspolitik.
Vil hr. Keld Albrechtsen bekræfte, at det synspunkt og den argumentation har været benyttet af modstanderne ved de sidste fem folkeafstemninger - nærmere bestemt startende i 1972, hvor man første gang diskuterede EU?
Siden da har nejsigerne hver evig eneste gang påstået, at dette var enden for dansk socialpolitik, dette var slutningen på dansk arbejdsmarkedspolitik.
Og mener hr. Keld Albrechtsen ikke, at der i dag er tale om dansk arbejdsmarkedspolitik, dansk socialpolitik, der adskiller sig fra de andre landes?