Henrik Svane (RV), 2000-02-10:
Når jeg ikke kunne dy mig for i indledningen af debatten til Dansk Folkepartis ordfører at tale lidt om, hvad der rent faktisk står i forespørgslen om ønsket om, at regeringen skal sige noget om, hvad den vil gøre over for den påvirkning fra andre religioner end kristendommen, der påføres vores land for øjeblikket, så synes jeg, det er en væsentlig pointe at trække frem, fordi jeg ikke kan undlade at lægge mærke til, hvad Dansk Folkeparti for øjeblikket også gør med kristendommen: bruger den i en slags politisk manifestation af, at i det, vi gør i vores parti, har vi Vorherre med på vores side. Den kristne religion eller kultur er ikke en naturreligion, men tværtimod en forkyndelse af noget så unaturligt som den svages ret og den fremmedes ligeværdighed. Derfor synes jeg også, at de påvirkninger, der kommer fra os udefra, skal vi opfatte i en eller anden form for ligeværdighed.
Så hvis vi tror på, at den kristne kultur er baseret på en opfattelse af, at den netop fastholder den svages ret og den fremmedes ligeværdighed, så ser jeg en undertone i det, som Dansk Folkeparti vil også med denne forespørgsel.
Det er nemlig vigtigt, at kirken fortsat fortæller, hvad kristendom er, og at vi i Folketinget gør, hvad vi kan for at sikre, at den danske folkekirke fortsat kan styrke sin forkyndelse og sin forkyndelsesfrihed, og selvfølgelig også at den har mulighed for at gøre det i den nutidige og folkelige sammenhæng, som vi er i.
Det har ikke med penge at gøre.
Dengang den danske folkekirke blev til folkekirke, tog staten i samme ombæring jo en stor del af kirkens egenkapital, så det er ikke spørgsmål om kroner og øre.
Men jeg lægger i den grundlovsparagraf, at vi i Folketinget i al den lovgivning, vi beskæftiger os med, skal sikre, at den ikke skal underkende og underløbe det, som er den danske folkekirkes basis at operere på, netop den frie forkyndelsesfrihed.
Vi ser jo forskellige tiltag i disse år, som jeg synes det er værd at lægge mærke til, f.eks. at dåbsbelæringen på 3.-4. klassetrin er en stor succes i mange sogne.
Det er også med til at styrke forståelsen af, hvad kristendom er. Det er også vigtigt med det forenklingsarbejde, som er sat i gang i Kirkeministeriet, at det virkelig fører frem til forenklinger, virkelige forenklinger, som kan frigøre kræfter og energi i menighedsrådene og i menighedernes arbejde for at styrke det, der netop er den egentlige indsats: forkyndelse og forkyndelse. Vi må håbe på, at det ikke betyder, at den forenkling omvendt betyder større magt eller koncentration i Kirkeministeriet eller hos ministeren - hvilket jeg er helt klar over ikke er ministerens ønske med at lave dette forenklingsudvalg - fordi det netop er vigtigt, for at menighedsarbejdet skal trives, at det er den energi, vi som levende kirke, som medlemmer af kirken, kan lægge ind i det, der er vores ansvar for, at folkekirken kan bestå i så vide rammer som overhovedet muligt, at vi forenkler det daglige arbejde med de kirkelige forhold, så det ikke ender i administration og fortolkninger af cirkulærer og andet godt.
Og så kan jeg ikke dy mig for til sidst lige at sige lidt til Dansk Folkeparti, for vi lever jo i et land, som Benny Andersen kalder det forjættede land, som flyder med øl og bacon, det rigeste land, jeg overhovedet kan forestille mig at leve i, og jeg er glad for at være dansker og bo i det.
Vi har rigdom, vi flyder i rigdom og forbrug, men vi mangler måske i for stort omfang viljen til at fordele rigdommen og til at vise omsorg for andre end os selv og de nærmeste.
Næstekærlighedsbudet synes jeg ikke altid vi overholder, og det betyder, at vi måske kommer til at holde med dem, der er os nærmest, og det har ikke noget med næstekærlighed at gøre.
Vi ser også ofte fra Dansk Folkepartis side ønsket om at finde syndebukke; det ligger også implicit i dele af teksten i dag.
Det vil vi fra radikal side slet ikke være med til at diskutere, for dette land går ind for religionsfrihed, og det fortsætter vi med at kæmpe for, og derfor har også islamiske folk ret til at være her og forkynde deres tro i lige så høj grad, som vi forkynder vores næstekærlighed.