Freddy Dam (V), 2002-02-21:
L 74 drejer sig om renter ved forsinket betaling.
Lovforslaget er en implementering af et EF-direktiv om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner.
Direktivet skal regulere spørgsmålet om morarenter ved forsinket betaling, men også kreditors ret til at kræve kompensation fra skyldneren for omkostninger forårsaget af den forsinkede betaling.
Medlemsstaterne kan frit fastsætte eller opretholde regler, der giver kreditor endnu bedre beskyttelse end den, der ligger i direktivet.
Direktivet finder alene anvendelse i visse handelsforhold, f.eks. betalinger imellem erhvervsdrivende eller mellem erhvervsdrivende og ordregivende offentlig myndighed m.v., når betalingen har karakter af vederlag for varer eller tjenesteydelser.
Lovforslaget lægger op til at udvide brugen, således at den ikke kun finder anvendelse i handelsforhold omfattet af direktivet, men i alle handelsforhold og også i forbrugerforhold.
Bestemmelserne falder i to dele.
For det første ændringer i rentelovens regler om morarente ved forsinket betaling af pengekrav.
Morarenten fastsættes til en årlig rente, der svarer til Nationalbankens officielle udlånsrente
med et tillæg af 7 pct. I dag udgør renten diskontoen plus 5 pct.
Der er efter lovforslaget tale om en forhøjelse på ca. 2,5 pct. i forhold til nu, og ændringen skal gennemføres i handelsforhold omfattet af direktivet.
For at undgå differentierede morarentesatser ved forsinket betaling foreslås ændringen gennemført generelt på rentelovens område, det vil sige også i forbrugerforhold.
Det foreslås at afskaffe pligten til at afgive et særligt rentepåkrav.
En betalingsanmodning, f.eks. i form af en faktura, skal fremtidig være nok til at udløse morarenter
ved forsinket betaling.
Det foreslås endvidere, at der ikke længere skal være mulighed for i forbrugerforhold ved handelsbrug eller anden sædvane at fravige rentelovens bestemmelser til skade for forbrugeren.
Ændringen vil betyde, at rentelovens § 5 om morarentesatsen ikke vil kunne fraviges til skade for forbrugeren ved aftale eller ved sædvane.
Ændringen er ikke påkrævet efter direktivet og går for så vidt videre end direktivet, men det er en god idé.
For det andet indeholder lovforslaget nye regler om fordringshaverens inddrivelsesomkostninger.
Disse regler har følgende indhold:
I dag er spørgsmålet om en fordringshavers ret til at kræve udenretlige inddrivelsesomkostninger dækket af skyldneren ikke lovreguleret, og spørgsmålet beror således på, om der i øvrigt er den fornødne hjemmel hertil, f.eks. i parternes aftale eller de almindelige erstatningsregler. Efter lovforslaget skal den foreslåede regel gælde generelt for fordringer på formuerettens område, og det vil navnlig sige i alle handels- og forbrugerforhold.
Der vil herved blive skabt en ensartet retlig ramme, der ikke helt overlader spørgsmålet til parternes aftale i det enkelte tilfælde.
For så vidt angår særlige rykker- og inkassogebyrer, foreslås det at bevare de nugældende bestemmelser om loft for gebyrerne i forbrugerforhold.
Bestemmelserne foreslås dog udvidet til at gælde på hele rentelovens område, men uden for forbrugerforhold skal de kunne fraviges ved aftale eller sædvane.
Fravigelsen kan dog alene ske med den begrænsning, at fordringshaveren altid skal kunne kræve, at skyldneren betaler rimelige og relevante omkostninger til udsendelse af rykkerskrivelser m.v. Som det fremgår, er der tale om et meget teknisk lovforslag, og der er tale om en direktivimplementering, hvorefter forbrugeren i øvrigt opnår en vis forøget beskyttelse, og i det hele kan Venstre støtte dette forslag.