Kim Behnke (FP), 1997-11-13:
Når Fremskridtspartiet har valgt at genfremsætte forslaget, er det altså ikke for at trætte Folketinget unødigt eller belaste hr. Arne Melchior med et ekstra ordførerskab i Folketingssalen, men netop fordi det jo ofte er sådan, at når denne sag kommer til debat ude omkring, har partierne en ganske anden holdning til disse punkter.
Der bliver skrevet artikler og læserbreve, og der bliver holdt fine foredrag ude i forsamlingshusene, og når man så bliver konfronteret med vælgernes undren over de meget specielle vilkår for aflønning af ministre, der gælder her i Folketinget, ja, så har man uanset partifarve travlt med at trække i land og fortælle, at det bør man sandelig gøre noget ved.
Og formålet med denne behandling af forslaget er at afsløre, at det ikke er andet end tom valgsnak, at det kun er noget, man siger i forsamlingshusene.
For lige så snart man er her i Folketingssalen, handler det om, at man her i Folketinget jo også skal sørge for ikke at udstille sig selv som nogle, der ikke laver noget, ved, at man skal have en elendig løn, og hvad der ellers bliver sagt.
Derfor hænger tingene altså ikke sammen.
Og hr. Melchior konkluderede jo selv, at forhandlingen ikke har været spildt, al den stund der - med finansministeren som indledning - blev sagt, at der er vilje til at se på tingene.
Så kan det godt være, at det ikke er Fremskridtspartiets
forslag, der bliver konklusionen på det, men der er i det mindste vilje til at se på tingene, og så kan jeg kun gøre hr. Arne Melchiors ord til mine, nemlig: Så kom dog i gang!
Men så længe man bliver ved med kun at sige det ved festlige lejligheder, er vi altså nødt til at prikke til den dårlige samvittighed ved at sætte tingene på Folketingets dagsorden, og det er en rolle, som vi gerne påtager os i Fremskridtspartiet.
For lige så vel som H.C. Andersens eventyr om kejserens nye klæder kun er noget værd, fordi der i slutningen er en lille dreng, der siger, at kejseren ikke har noget tøj på, er Folketingets arbejde også kun noget værd, så længe Fremskridtspartiet her i Folketingssalen kan prikke til de andre partiers dårlige samvittighed.
Men så over til de bemærkninger, der ellers har været:
Det glæder mig, at fru Pia Gjellerup har den opfattelse, at der er brug for en mere moderne måde at aflønne ministre på, for det er lige præcis det, der er udgangspunktet.
For det forholder sig jo på den meget usædvanlige måde, at hvis man er minister og samtidig folketingsmedlem, så oppebærer man gage for begge dele, og det er fair nok, for man udfører jo både et arbejde som minister og et arbejde som folketingsmedlem, men hvis man overdrager sit folketingsmandat til suppleanten, så får man alligevel folketingsvederlag, selv om man reelt ikke længere udfører et stykke folketingsarbejde, idet man jo har overdraget det til en anden.
Det er den nyeste ændring, der er sket inden for de senere år, og det er en ændring, som vi under ingen omstændigheder kan forstå det fornuftige ræsonnement i.
Men det anliggende afgøres ét eneste sted, nemlig i en samtale mellem finansministeren og statsministeren, for det er statsministeren, der ansætter og afskediger ministrene, og det er finansministeren, der aflønner dem, og derfor kan det klares ved deres to skriveborde.
Dér kan man finde ud af, hvem der skal have hvad i ministergage.
Endelig er det jo også meget nemmere end at ændre valgloven, sådan som hr. Frank Aaen gerne vil, hvilket Fremskridtspartiet i øvrigt vil støtte.
Men det er en meget tung proces at åbne hele valgloven bare for at ændre den lille bestemmelse, og det kan altså klares rent administrativt ved finansministerens og statsministerens skriveborde.
Venstre var inde på, at der er tale om en hetz mod ministrene.
Nej, det er der ikke, og hvis der endelig var, ligger det jo i ministergerningen, at man skal stille sig til rådighed for Folketingets medlemmer og tage imod de argumenter, der måtte være.
Men vi nedvurderer bestemt ikke nogens arbejde, men vi synes, det er urimeligt, at der findes
den ganske særlige regel, at man kan få løn uden at lave et stykke arbejde for den løn, man får, og at man kan få udbetalt en pension, uden at man har nået pensionsalderen.
Det glæder mig til gengæld, at Det Konservative Folkeparti gerne vil se på ordningen, og det glæder mig selvfølgelig endnu mere, at hr. Jes Lunde fra SF er enig i flere af delene i det og gerne vil være med til at se på, om der kan gennemføres nogle ændringer.
Men hr. Estrup var også inde på, at det her forslag vil betyde forringelser, og dér må jeg igen sige: Nej, ikke hvis forslaget vedtages, for justeringen er nævnt i forslagets bemærkninger, som hr. Estrup ellers har nærlæst meget grundigt.
Der står decideret i forslagets bemærkninger, at vi forventer, at finansministeren efterfølgende som et internt regeringsanliggende afgør, hvilke ministre der skal have hvilken gage, så det ikke er et folketingsanliggende at sørge for at supplere ministrenes vederlag, indtil de får en passende gage.
Det må være noget, man afgør internt i regeringen.
Jeg kan jo ikke takke for, at et flertal støtter forslaget, men det havde jeg heller ikke forventet.
Men vi har endnu en gang lagt en sten ind i skoen, så den kan ligge dér og gnave lidt, og så er det finansministerens lod at afgøre, hvornår stenen skal pilles ud af skoen eller skoen skiftes ud, og indtil da vil vi med jævne mellemrum lægge en lille sten ind i skoen igen.