Per Stig Møller (KF), 2003-03-26:
Ja, hr. Keld Albrechtsen kan se på fingrene her: Mandag, tirsdag, onsdag, der var en dag imellem.
Men jeg kan da godt sidde og snakke med hr. Keld Albrechtsen hver dag, men der er altså en dag imellem. Med hensyn til flygtninge kan jeg sige, at det også er højt prioriteret.
Man har forberedt samarbejde
med UNHCR.
Denne gang har man præcis forberedt, at man skal have ordentlige opsamlingsfaciliteter for flygtningene.
De er forberedt, men der er ikke ret mange flygtninge, men det er da kun godt, hvis de i øvrigt ad frivillighedens vej ikke er blevet flygtninge, men det er jo et spørgsmål, om det er ad frivillighedens vej.
Men det er præcis i samarbejde med FN, det er forberedt.
Jeg vil godt takke hr. Jørn Jespersen for forespørgslen.
Det er et meget væsentligt emne, hr. Jørn Jespersen rejser.
Det er meget rimeligt, at vi får en seriøs og grundig debat om det.
Det er et af de væsentligste spørgsmål, der skal løses, hvis vi herved skal gøre, hvad vi kan for at sikre en fredelig udvikling mellem Nord og Syd, som også ligger mig, og det ved hr. Jørn Jespersen, utrolig meget på sinde.
Politisk udgør Verdenshandelsorganisationen, WTO, en vigtig brik i skabelsen af et internationalt samfund baseret på regler og aftaler.
WTO er måske nok i international målestok en relativt lille og ung organisation, men det område, som WTO beskæftiger sig med, den internationale handel, er af overordentlig stor betydning.
Ikke mindst WTO's tvistbilæggelsessystem er unikt i internationalt samarbejde.
Økonomisk vækst er i verdenshandelen afgørende for fortsat vækst og forudsigelighed i den globale økonomi og for fortsat velfærdsfremgang.
Der er derfor god brug for det ekstra skub, som en vellykket WTO-runde kan give.
Særlig processen med udviklingslandenes integration i verdensøkonomien har brug for dette skub, for væksten skal jo ikke være skæv, men den skal tværtimod, som hr. Jørn Jespersen jo også ønsker, løfte den fattigere verden op, for at vi kan få ulighederne mellem rige og fattige lande formindsket og få påvirket globaliseringen i den retning, som vi ønsker.
Min opfattelse er jo, at når man har en global alliance mod terror, så bliver dens langsigtede succes afhængig af, at vi også får en global alliance mod fattigdom.
Yderligere liberalisering af verdenshandelen vil være til fordel også for danske virksomheder og forbrugere.
Det vil gavne dansk eksport og beskæftigelse, og det vil bidrage til økonomisk vækst også herhjemme.
Og så til forhandlingssituationen, som hr. Jørn Jespersen spurgte til
En årsag er forhandlingernes store betydning for alle.
Hver især har de enkelte lande områder, som er politisk følsomme.
Der er jo 146 medlemmer af WTO, og de skal alle være enige, det er spillereglerne.
Enighed mellem 146 lande er ikke let at opnå, slet ikke når forhandlingerne oven i købet er baseret på det princip, at intet er aftalt, før alt er aftalt.
Som hr. Jørn Jespersen var inde på, er der kommet en lang række andre emner ind, og der er kommet teknisk komplicerede områder til. Det betyder, at resultaterne opnået indtil nu kan synes små, og det må de i sagens natur være på grund af forhandlingsfaconen.
Vi må selvfølgelig også være realistiske i forventningerne til runden, men vi må også være ambitiøse i forventningerne til runden.
I virkeligheden skulle runden være startet i 1999 efter WTO-ministerkonferencen i Seattle.
Det gør den jo ekstra vigtig.
Verden har ikke råd til endnu en gang at udsætte fremskridt i WTO.
Ministerkonferencen i Cancún bør derfor sende et klart signal om, at forhandlingerne er på rette spor.
Her deltager Danmark sammen med de andre EU-lande og Kommissionen i forberedelsen af EU's udspil på de forskellige områder.
EU tæller jo nemlig i WTO med én stemme, hvor Kommissionen fører ordet for alle i EU.
EU og dermed Danmark har aktivt arbejdet for at bidrage til den positive udvikling i forhandlingerne.
Derudover har EU på flere områder søgt at påtage sig rollen som brobygger mellem USA og udviklingslandene, sådan som vi også har ønsket det, for derigennem at nå de nødvendige fremskridt.
Det gælder jo ikke mindst i forhandlingerne for at sikre adgangen til det livsvigtige medicinområde inden for rammerne
af TRIPS-aftalen.
En væsentlig del af grundlaget for forhandlingerne er det tilsagn, som kommissær Lamy på EU's vegne fremkom med i begyndelsen af januar om, at EU ikke vil anfægte, at noget WTO-medlem eksporterer medicin til udviklingslande i nød, selv om produktet er produceret uden samtykke fra den medicinalproducent, der har patentrettigheder til det pågældende produkt.
Desværre er det endnu ikke lykkedes at komme til en aftale mellem alle parter, men EU har kæmpet og kæmper fortsat hårdt for at skabe et kompromis.
Det afgørende spørgsmål er afgrænsning af, hvilke sygdomme og produkter der skal omfattes af en ordning.
Nogle industrilande ønsker en meget snæver afgrænsning, mens andre udviklingslande ønsker så godt som al medicin omfattet. EU har valgt en mellemløsning, som omfatter ca. 20 sygdomme, som er af særlig betydning og særlig livstruende for den tredje verdens befolkning.
Vi har foreslået en mulighed for at konsultere WHO om yderligere tilføjelser, så det altså er Verdenssundhedsorganisationen, der skal sige, at her bør også være en undtagelse.
Fra dansk side støtter vi aktivt bestræbelserne på at bygge denne bro mellem fløjene.
Generelt vil jeg sige, at det er vigtigt, at USA og EU finder sammen i forhold til at skabe fremdrift i runden.
Det gælder ikke bare i spørgsmål om adgang til medicin.
Såvel EU som USA må udvise ansvar.
Samtidig er det klart, at WTO's afgørelser skal efterleves.
Det er forudsætningen for en velfungerende mekanisme for bilæggelse af tvister.
De bærer præg af hensyntagen til udviklingslandene.
Der sigtes mod at skabe grundlag for løsninger, hvor det ikke er udviklingslandene, der pålægges de største byrder.
For industriprodukter har EU foreslået toldnedsættelserne over en bred bank.
Meget lave toldsatser foreslås afskaffet, og told generelt foreslås reduceret, således at høje satser reduceres mere end lave satser.
Udviklingslandene har særlig interesse i arbejdskraftintensive varer som tekstiler.
På landbrugsområdet foreslår EU en kraftig nedbringelse
af eksporttilskud og konkurrenceforvridende intern støtte.
EU peger også på nødvendigheden af at styrke miljø, dyrevelfærd og fødevaresikkerhed.
Det var det, vi var inde på i spørgsmålene før.
EU understreger især hensynet til udviklingslandene og tager udgangspunkt i »Everything but Arms«-initiativet, der sikrer fri markedsadgang for alle produkter fra mindst udviklede lande undtagen våben og ammunition, idet dog adgangen for bananer, ris og sukker indfases over en årrække og efter vores opfattelse også over for lang en årrække.
Fra dansk side kunne vi godt have ønsket, at EU havde bevæget sig endnu mere på landbrugsområdet.
Selv om EU importerer flere landbrugsprodukter fra udviklingslandene end de andre rige lande, havde vi gerne set større indrømmelser
på eksportsubsidier og direkte prisstøtte.
Samtidig havde vi også gerne set yderligere markedsadgang.
EU's høje toldsatser for visse landbrugsvarer gavner hverken udviklingslandene eller EU's forbrugere.
WTO's aftaler om tjenesteydelser dækker en bred vifte af sektorer og måder at levere tjenesteydelser på.
Men på trods af dette er niveauet for liberaliseringer på området faktisk relativt beskedent.
Det skyldes, at aftalen adskiller sig fra WTO's øvrige aftaler ved, at et medlem kun er forpligtet til at yde andre lande adgang til dets marked i præcis det omfang og inden for præcis de sektorer, som medlemmet selv fastlægger i aftalen.
Landenes forpligtelser bygges på denne måde gradvist op nedefra.
I juli 2002 begyndte udvekslingen af krav, dvs. de ønsker, som landene har om adgang til hinandens markeder for tjenesteydelser.
I løbet af foråret følger udvekslingen af tilbud, det vil sige den markedsadgang, som landene modsvarende er parate til at give.
Når medlemmerne har fremlagt både krav og tilbud, indledes de egentlige forhandlinger, der vil løbe, til den samlede pakke er på plads.
EU er fortsat i færd med at formulere sit tilbud, hvor der især vil blive taget hensyn til udviklingslandenes krav om bedre markedsadgang.
Det står dog samtidig klart, at der er krav, som EU og de enkelte EU-lande ikke kan imødekomme.
Der vil generelt ikke blive tilbudt noget, der kan opfattes som underminerende offentlige tjenesteydelser som sundhed og uddannelse.
Med Doharunden, Doha Development Agenda, er der tale om en egentlig udviklingsrunde.
Ministererklæringen fra Dohakonferencen afspejler udviklingslandenes behov for yderligere markedsadgang, for handelsrelateret bistand samt for at fremme deres integration i det multilaterale handelssystem.
Handel og udvikling er blevet det vigtigste tværgående tema for den nye runde.
Betydningen af, at udviklingslandenes interesser tilgodeses, er således stor.
Som nævnt viste EU vejen med »Everything but Arms«-initiativet.
Det må beklages, at dette kun i begrænset omfang er blevet fulgt op af andre industrilande og de mere udviklede udviklingslande.
Når man taler om udviklingslande, skal man nemlig ikke glemme, at også handel udviklingslandene imellem er underlagt restriktioner.
Markedsadgang alene er ikke tilstrækkelig.
Udviklingslandene skal have hjælp til at udnytte denne adgang.
Derfor vedtog regeringen i oktober 2002 en strategi
for en samordnet dansk indsats for handel og udvikling.
På dansk opfordring fremlagde Europa-Kommissionen i efteråret en meddelelse om Fællesskabets politik for handel
og udvikling, der i vidt omfang ligger på linje med den danske strategi.
På det grundlag enedes Rådet under det danske formandskab i november 2002 om at opfordre Kommissionen til at arbejde videre med at integrere Fællesskabets handels- og udviklingspolitik.
EU har med aktiv dansk støtte ihærdigt søgt at skabe enighed om at forbedre WTO-reglerne om særlig og differentieret behandling af udviklingslandene og om implementeringsspørgsmålet.
Det er desværre ikke lykkedes.
Bestræbelserne bliver fortsat frem mod WTO's ministerkonference i Cancún.
Ved ministerkonferencen i Doha lykkedes det at få miljø placeret på WTO's dagsorden.
Forhandlinger om forholdet mellem WTO-regler og internationale miljøaftaler samt om fjernelse af hindringer for handel med miljøvenlige produkter er indledt.
Om andre emner som f.eks. miljømærkning skal det i Cancún besluttes, om de skal gøres til en del af dagsordenen.
Fra dansk side står vi fortsat bag EU's offensive linje på dette punkt.
Det er vigtigt at fastholde WTO som en drivende kraft for bæredygtig udvikling.
For arbejdstagerrettigheder blev resultatet i Doha, at ministerkonferencen noterede sig arbejdet i ILO om globaliseringens sociale dimension.
Fra EU's side har man understreget den fortsætte vægt, som man tillægger spørgsmålet.
Hensynet til udviklingslandene betyder imidlertid, at det aktuelt er svært at opnå resultater på disse såkaldte bløde områder.
Udviklingslandene er ganske enkelt
ikke interesseret i at forhandle disse emner.
De er bange for, at hensyntagen til miljø og arbejdstagerrettigheder kun er skjult protektionisme, der skal begrænse den markedsadgang, som de så hårdt har brug for.
De frygter så at sige, at man fratager dem deres komparative fordele og derfor i virkeligheden forhindrer dem i at kunne udnytte de åbne markeder.
Forhandlingerne i WTO drejer sig også om at skabe muligheder for dansk eksport og danske investeringer.
Det er et aspekt, som regeringen er meget opmærksom på.
Danmark lever af at sælge varer og tjenesteydelser, så hvis vi importerer uden at eksportere, er vores velfærdssamfunds dage jo talte.
Derfor skal vi naturligvis i forbindelse med forhandlingerne i WTO gøre en indsats for danske virksomheder.
Det drejer sig om at skabe nye muligheder ved at åbne markeder, lette vilkårene for handel og fortsat styrke et regelbaseret system, der gælder for alle WTO-medlemmer.
Mere generelt handler det om danske virksomheders internationalisering; et transparent og regelbaseret system er en hjælp.
Faste rammebetingelser er et gode for de i international sammenhæng relativt små danske virksomheder, og faste rammebetingelser skabes i WTO.
Hvis ikke det lykkes at skabe fremskridt i forhandlingerne, er der fare for, at det multilaterale system mister betydning og erstattes af regionale og bilaterale aftaler.
Heldigvis er der også positive tegn i forhandlingerne.
Generelt er de præget af stor åbenhed, og udviklingslandene sætter i langt højere grad end tidligere deres præg.
Det er glædeligt, og det øger chancerne for et afbalanceret resultat.
Et positivt resultat vil også være af betydning for WTO som led i skabelsen af en international retsorden.
Det er vigtigt fortsat at udvirke globale regler, der gælder for alle, høj som lav, og dermed skaber ensartede internationale rammer for alle.
Stabilitet, ordnede forhold for verdenshandelen er i såvel dansk som i udviklingslandenes interesse.
Fra dansk side arbejdes der fortsat for øget parlamentarisk inddragelse i WTO, herunder skabelsen af en parlamentarisk forsamling i WTO.
Spørgsmålet blev fremhævet under en nylig afholdt parlamentarisk konference om WTO i Genève.
Det er på nuværende tidspunkt fortsat sådan, at der er et halvt år til ministerkonferencen i Cancún.
Det er derfor ikke let her i dag præcis at forudsige det videre forløb om f.eks. de uløste spørgsmål som adgang til medicin og særlig og differentieret behandling af udviklingslandene.
Løsninger på disse to områder vil være væsentlige for mulighederne for at nå et positivt resultat i Cancún.
Mere generelt er det vigtigt, at det internationale samfund viser ansvar og beslutsomhed, så der fra Cancún kan sendes et positivt signal om fremdrift i forhandlingerne.