Rikke Hvilshøj (V), 2005-05-12:
Det har været en lang og grundig debat, vi har haft her i dag om integrationen i Danmark.
Jeg er selvfølgelig som integrationsminister godt tilfreds med, at der er den interesse for integrationsspørgsmål.
Som sagt fremlagde regeringen i går sit udspil til en integrationsplan.
Det er et udspil, vi lægger frem til forhandling med Folketingets partier, og jeg synes også at kunne høre – og det er jeg da glad for at kunne notere mig – at der sådan set synes at være stor interesse og en bred vilje blandt Folketingets partier til at gå ind i drøftelser med regeringen om det her udspil.
Det vil jeg gerne kvittere for, og jeg håber på, at vi i den kommende tid kan få nogle konstruktive drøftelser om en aftale om integrationen fremover.
Jeg vil gerne kommentere nogle få ting i debatten.
Jeg synes ikke, at der er blevet vendt så mange forskellige ting, men jeg vil gerne kommentere nogle få af dem.
Der har været meget fokus på mål, specielt har flere socialdemokrater været meget optagede af at få inddraget, at vi nu sætter nogle tal og procenter på.
Det er helt fint, vi kan godt sætte nogle flere mål på.
Det er nu ikke, fordi der ikke er mål i det udspil, der er fra regeringen.
Jeg kan her nævne nogle af dem.
Der er et mål om, at der, når vi når 2010, er 25.000 flere indvandrere i arbejde.
Vi har et mål om, at alle unge skal have en uddannelse – det gælder også alle unge med anden etnisk baggrund – og at 4 procent af de ansatte i staten skal være indvandrere.
Det er blot nogle af de mål, regeringen har sat op.
Men jeg vil så også sige, at det altså er vigtigere for regeringen, også udtrykt i det udspil, som regeringen er kommet med, at det er noget med handling i, at det er noget, der kan rykke.
At sætte mål op rykker ikke i sig selv.
Det, der gør en forskel, er, at vi gennemfører en række beslutninger, som kan gøre en forskel og skabe nogle resultater, så vi kan nå nogle mål.
Jeg diskuterer gerne mål med de øvrige partier, bare vi kan være enige om, at handling i hvert fald er noget, regeringen ikke vil forlade, altså at det vigtigste her er handling.
Jeg mener også, at store dele af oppositionen ikke forholder sig til virkeligheden og realiteterne, når de kritiserer regeringens udspil om brug af ægtefælletillæg.
Det er meget fint, at man kan sige, at det vil parkere nogle i en endnu mere passiv forsørgelse.
Virkeligheden i dag er bare, at vi har en gruppe af kontanthjælpsmodtagere – ægtepar, hvor begge er kontanthjælpsmodtagere – som i dag for alvor er parkeret og ingen incitamenter har til at tage et arbejde.
Det er et problem, vi vil tage hånd om.
Vi vil sikre, at der for et kontanthjælpsægtepar er et incitament til at tage et arbejde, at det kan betale sig at arbejde.
Det er et princip, som regeringen synes er helt fornuftigt; ja, det er faktisk ren, sund fornuft.
Det er baggrunden for forslaget her.
Hr. Steen Gade siger så, at der mangler signal om, at vi vil integrere.
Det er jeg også meget uenig i.
Jeg synes sådan set, at udspillet her ikke udtrykker andet, end at vi vil integrere.
Jeg mærker så også en bred enighed om, at det kræver flere parter at integrere, men at regeringen kommer med det her udspil, som har en række handlingspunkter om, hvad vi vil gøre for at skabe nogle bedre rammer og bedre redskaber til at sikre en bedre integration, synes jeg nu er et meget stærkt signal om, at vi vil integrere.
Vi har med det her udspil været hele paletten rundt.
Vi er rundt om de parter, som skal spille en aktiv rolle i integrationen, og jeg vil godt starte med den enkelte udlænding selv.
Det er selvfølgelig meget vigtigt, at vedkommende har ønsket om det og viljen til det.
Vi har fat om uddannelsesinstitutionerne, som spiller en meget vigtig rolle, og i det hele taget den offentlige sektor: staten, som jeg nævnte tidligere, og kommunerne.
Kommunernes rolle er meget vigtig, da de sidder med specielt aktiveringen og med de redskaber, der skal hjælpe folk i beskæftigelse og i uddannelse.
Vi har også taget fat om arbejdsmarkedets parter og det frivillige arbejde.
Det er helt bevidst for at sende et signal om, at der er mange, der skal spille en aktiv rolle for at sikre en god integration.
Til sidst kan jeg ikke lade være med at sige – selv om det sådan set bare er et lille hjørne af emnet – at jeg synes, at det er mageløst at høre hr. Jørgen Arbo-Bæhr sige, at udspillet her presser indvandrere til at være løntrykkere.
Det billede, hr. Jørgen Arbo-Bæhr tegner her, er faktisk et meget godt udtryk for, hvad specielt den yderste venstrefløj – og så håber jeg, det kan holde sig til den – mener.
Man vil hellere have, at der er nogle, der er på passiv forsørgelse, end at de får en chance for at få en fod indenfor på arbejdsmarkedet.
De må måske starte på nogle andre ordninger, men det er den bedste måde at ende i en ordinær beskæftigelse på.
Det viser alle erfaringer.
Hvis man går ud og spørger dem, der har fået lov til at komme ind på arbejdsmarkedet ad den vej, så priser de sig lykkelige, i stedet for at skulle være passivt forsørget og udelukket fra arbejdsmarkedet i endnu længere tid, hvis ikke nærmest i al evighed.
Men det er forskellen på den yderste venstrefløj og regeringen.
Vi skal ikke stille barrierer op for at få en fod indenfor på arbejdsmarkedet.
Vi skal nedbryde barrierer for at komme ind på arbejdsmarkedet.