Poul Erik Dyrlund (S), 1997-12-12:
Da vi startede den her debat, var der jo ikke nogen af forslagsstillerne til stede i salen.
Det undrede mig lidt, men jeg blev så enig med mig selv om, at de formentlig stod i en eller anden krog og skammede sig.
Jeg må ærligt indrømme, at da jeg læste det her forslag første gang, kom jeg noget i vildrede, og det hænger selvfølgelig sammen med, at ved den type forslag plejer vi jo ellers at se Venstre og De Konservative gå hånd i hånd med den yderste højrefløj, men det er jo ikke tilfældet i denne her sag.
Og det må jeg da ærligt indrømme, at jeg har spekuleret meget over, hvad det her handler om.
Men jeg mener selv, at jeg har fundet svaret på det, nemlig at når Venstre og De Konservative i den her sag ikke har kunnet slå pjalterne sammen med den yderste højrefløj, så er det, fordi den yderste højrefløj ikke bryder sig så meget om organisationer og formentlig heller ikke om Dansk Arbejdsgiverforening.
Ja, jeg ved det ikke.
Jeg har i hvert fald stillet mig selv nogle spørgsmål i den her sag.
Er der tale om, at V og K med dette forslag forsøger at redde Dansk Arbejdsgiverforening ud af den knibe, som DA selv har sat sig i ved sin boykot af arbejdet i Arbejdsmiljørådet?
Og er det sådan, at dette her nu også skal være et genbrugsforslag indtil den dag, DA finder ud af at melde sig ind i Arbejdsmiljørådet igen og deltage i arbejdet?
Eller er der blot tale om, at V og K går DA's ærinde?
Eller er der tale om den sædvanlige ligegyldighed og uansvarlighed og kynisme, som V og K lægger for dagen, når der er arbejdsmiljø på dagsordenen?
Jeg er kommet til den ganske klare konklusion, at der er tale om en kombination af alle disse spørgsmål, og svaret må set med mine øjne ganske klart være: Ja, det er disse ærinder, V og K er ude i! Jeg synes, det er rystende.
Jeg synes også, det er skammeligt, at partier, som hver eneste dag påstår, at de er ansvarlige partier, kan finde på at fremsætte et sådant forslag.
Jeg skal ikke anfægte deres ret til det.
Et ansvarligt flertal i Folketinget vedtog i foråret en lang række gode, fornuftige ændringer af arbejdsmiljøloven.
Jeg skal for god ordens skyld indskyde, at V og K ikke var en del af dette ansvarlige flertal.
Arbejdsministeriet og arbejdsmarkedets parter - undtagen DA i Arbejdsmiljørådet - er nu i fuldt sving med at udmønte de beslutninger, som Folketinget har truffet.
Der er meget, der skal omsættes i praksis.
Arbejdet går godt og skrider hastigt fremad; det er de meldinger, jeg får.
Det er det arbejde, man nu vil vælte med den begrundelse, at der pålægges arbejdsgiverne nye store byrder.
Det siger man åbent uden at forholde sig til, hvilke byrder erhvervslivet pålægger samfundet, fordi arbejdsmiljøet er alt for dårligt.
Ikke under 25 mia. kr. lyder regningen på.
Jeg ved godt, at dette argument overhovedet ikke tæller hos V og K.
I de to partier er man fuldstændig ligeglade med, hvad det koster samfundet, når bare arbejdsgiverne kan få lov til at svine med arbejdsmiljøet.
Jeg synes simpelt hen, det er for pinligt.
Man kan ærgre sig over, at så få uden for Christiansborgs tykke mure opdager, hvad V og K går og laver herinde en gang imellem.
Der er dog én ting at glæde sig over: Vi skal snart ud i en valgkamp, og så får vi rig lejlighed til at fortælle folk, hvordan V og K spiller hasard med folks helbred og samfundets penge.
Det er vel overflødigt at sige det, men jeg gør det nu alligevel, for at ingen skal være i tvivl: Socialdemokratiet kan selvfølgelig ikke støtte sådan noget makværk som dette her.