Margrethe Vestager (RV), 2006-02-08:
Som ordfører for forslagsstillerne vil jeg godt begynde med at takke for debatten, som jeg synes har været klar på en række områder.
Først og fremmest må det vel siges at være en lidt mærkelig situation for undervisningsministeren, at Enhedslisten er mere liberal end regeringen.
Det er trods alt ikke så tit, det sker eller er sket, hverken nu eller i historisk tid.
At det er sådan, kan ikke være nogen overraskelse.
Regeringen skrev det i redegørelsen »Modernisering af prøver, eksamener og karakterer« fra januar 2004: »Det er velkendt, at prøver og eksamen øver indflydelse på undervisningens tilrettelæggelse og gennemførelse.
Det er således meget klart i det materiale, som regeringen har stillet til rådighed, at der er en anerkendelse af, at måden, man afholder eksamen på, virker tilbage på undervisningsformen.
Hvis man skal henvise til nogle af de tidligere diskussioner, vi har haft i dag, så kunne det i særlig grad også være relevant for udviklingen af undervisningsformer, som sørgede for, at køn og undervisning i køn blev en del af dem.
Det har der været tilfredshed med.
Der har ikke været nogen klager over, at det ikke var muligt at give den enkelte elev en individuel bedømmelse.
Når vi ikke har diskuteret det, så er det måske meget tankevækkende og karakteriserende for uddannelsesdebatten, sådan som den føres i øjeblikket, nemlig at den er tilbageskuende og tilbagerettet imod at forsøge at retablere noget, der var engang.
Det er måske også det, der er karakteristisk i dag, at hvor vi tidligere diskuterede et forslag, hvor der var flertal uden om regeringen, så var der ikke grænser for, hvor mange udredninger og arbejdsgrupper, der skulle bruges for at finde ud af, hvad man skulle gøre, før man kunne træde til handling.
Her har regeringen sit flertal på plads, og derfor skal man handle i stedet for at tænke og i stedet for at analysere.
Det er dog tankevækkende, hvis det er regeringens metode, at hvis bare den har sit flertal på plads, så er der ikke nogen grund til at tænke sig om.
Hvad er det så for et signal, regeringen sender med sit forbud?
Jo, regeringen siger, at der skal gives individuelle karakterer – men sådan var det jo i forvejen – at den enkelte også i en gruppeeksamen skal præstere noget, som der kan gives en individuel karakter for.
Pointen er jo netop den dobbelte: at man giver forskellige muligheder for at vise, hvad den enkelte kan både i en individuel eksamensform og i en gruppeeksamensform, men også at eksamensformen virker tilbage på undervisningsformen.
At eksamen virker tilbage på undervisningsformen, og at forskellige eksamensformer giver forskellige muligheder for at vise, hvad man kan, synes at være ret klart dokumenteret i forskellige typer undersøgelser.
I dag har vi så forsøgt at finde ud af, hvad det er, man lægger til grund for regeringens politik.
Dansk Folkeparti tror, det er bedst, at man går til eksamen alene.
Venstre mener, at det er bedst, at man går til eksamen alene, og De Konservative har simpelt hen tilsyneladende ikke tillid til, hvad der foregår.
De Konservative var måske nok de mest, hvad skal man sige, lorne ved det, vi overhovedet har diskuteret.
Den konservative ordfører sagde således, at man sådan set heller ikke har noget imod gruppearbejde.
Det er dog den mindst begejstrede tilslutning til gruppearbejde, jeg endnu har hørt.
Faktisk er det jo sådan, at både undervisningsministeren og videnskabsministeren i den her proces har vist sig som varme tilhængere af gruppearbejde og gerne vil gøre noget for at fremme dets udbredelse.
Vi må forstå, at den lille indrømmelse, det er, at man trods alt kan gå til eksamen med udgangspunkt i gruppearbejde uden at angive, hvem der har skrevet de forskellige dele, er et forsøg på at sørge for, at gruppearbejdet stadig væk kan finde sted.
Hvad er der så på spil, hvad er problemet med, at det her beslutningsforslag ikke vedtages?
For det første er der det på spil, at vi mister et væsentligt bidrag til at udvikle undervisningsformerne, sådan at de kan imødekomme flere forskellige elever og studerende og flere forskellige kompetencer, som vi har brug for i vores samfund.
For det andet er det, der på spil,
også mulighederne for, at den enkelte elev og studerende kan vise, hvad han eller hun kan ikke kun i den individuelle eksamensform, men også i gruppeeksamensformen.
Vi har fået den samme sædvanlige snævre tilgang til det pædagogiske, at det handler om den enkeltes præstationer i den enkelte sammenhæng.
Dermed synes jeg også, og det synes jeg er ærgerligt, at der er vist en mistillid til de eksamener, der har været afholdt, men også til de mennesker, som har været dybt optaget af at udvikle de eksamensformer sådan, at det blev stadig bedre.
Jeg synes, det er overraskende, at der ikke er noget udviklingsperspektiv i vores eksamener og eksamensformer, specielt når man tager i betragtning, hvor stor vægt regeringspartierne lægger på eksamensbeviser og eksamensafholdelser.
Når det er så vigtigt, og når der tillægges eksamensbeviset så stor sandhed, skulle man tro, at der også var en optagethed af at udvikle eksamen sådan, at vi kom stadig tættere på, at den enkelte elev og studerende faktisk kunne vise, hvad han kunne.
Jeg sætter pris på, at vi har haft debatten, men jeg synes, det er ærgerligt, at vi ikke har kunnet kommet længere, hvad angår at få en egentlig diskussion af, hvordan man giver de bedste muligheder, og på hvilket grundlag vi kan træffe den her type beslutning.
Jeg synes, det er ærgerligt, at når regeringen har sit flertal, så føler den sig fritaget for at argumentere for sit synspunkt.
Afstemning