Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-02-06:
Tak for det, og tak for den lystige debat og først og fremmest jo tak til de ordførere, der har tilkendegivet, at de bakker op omkring forslaget.
Det står mig ikke i talende stund fuldstændig lysende klart, hvor bred den kreds er, men det står mig dog meget klart, at der er et flertal i Folketinget omfattende de to regeringspartier og Dansk Folkeparti; det rækker jo, og det er jeg tilfreds med.
For så vidt angår de øvrige partier, måtte jeg notere mig, at Det Radikale Venstre slet ikke ville ind i en diskussion omkring det her.
Hos SF, Enhedslisten, Socialdemokratiet og Kristeligt Folkeparti
var der sådan varianter af begejstring.
mellem de to tidligere regeringsbærende partier om, hvad det egentlig er for et sygehusvæsen, man nu efterlader efter i 9 år at have haft chancen for at skabe balance i sundhedssektoren
Fru Jette Bautrup taler om afdelingerne derude, der nu har slidt og slæbt uden at få penge for det, og som nu stort set ikke har nogen chance for at komme i betragtning i forhold til den ekstra 1,5 mia. kr., og hr. Naser Khader taler om, at der er helt urealistiske produktivitetsstigningsforventninger.
Jeg må bare lige påpege, at de forventninger, denne regering har til produktiviteten på landets sygehuse, er præcis de forventninger, som man kan læse ud af den aftale, som den tidligere regering sidste år indgik med Amtsrådsforeningen og HS.
Og her oplever man så altså kort tid efter et regeringsskifte en ordfører gå på talerstolen og sige, at det er totalt urealistisk at have en forventning om, at de offentligt drevne sygehuse leverer det, der er aftalt.
Det står forvirrende tilbage ihukommende det, hr. Jørgen Winther også refererede til, nemlig første behandling af finansloven i fredags, hvor den socialdemokratiske ordfører jo meget præcist fik påpeget, at her var der tale om penge, som ikke kunne anvendes fornuftigt - det er min tolkning af det, og det kan der findes støtte for også med henvisning til Folketingets forhandlinger - fordi disse penge ville skævvride sundhedssektoren, og det ville betyde, at det var de forkerte patienter, der blev behandlet.
Så det står mig ikke i talende stund lysende klart, om de tidligere regeringspartier mener, vi har et sundhedsvæsen, som er velfungerende, og som det ikke rigtig kan betale sig at finansiere mere i, fordi det rækker med det, der er aftalt sidste sommer, nu skal man bare se effekten af det, eller om de tidligere regeringspartier deler mit syn, nemlig at vi har et godt sundhedsvæsen, som bare ikke er godt nok, som har en række afgørende brister, vi skal sætte ind over for, og at en af dem netop er, at der ikke er balance mellem behov og kapacitet, at vi ikke holder, hvad vi lover, at vi for så vidt har et uærligt serviceniveau, som viser sig ved, at vi har ventelister.
Men det rækker som sagt også med et flertal, et flertal, der vil være med til at give dansk sundhedsvæsen en saltvandsindsprøjtning for at få skabt bedre balance og bedre harmoni.
Til spørgsmålet omkring engangsbevilling/ikkeengangsbevilling vil jeg sige, at vi i denne regering vil koncentrere os om at gøre de syge mennesker raske én gang, og når de så er raske, vil vi ikke behandle dem yderligere.
Det betyder selvfølgelig også, at det pukkelproblem, som ventelisterne i høj grad er udtryk for, altså kun skal fjernes én gang.
Så har der været de her ideologiske kvababbelser over den private sektor.
Jeg vil gerne understrege det, der også var fru Birthe Skaarups pointe, nemlig at de private sygehuse jo her er indtænkt som yderligere et incitament i forhold til det offentlige sundhedsvæsen, som overløbsventilen, som den mulighed, patienten får, hvis det offentlige sygehusvæsen ikke er i stand til at levere behandling til tiden.
Det er altså ikke udgangspunktet; det er undtagelsen.
Jeg må sige, at jeg er noget skuffet over den pessimisme på vegne af det offentlige sundhedsvæsen, som jeg hører skiftende ordførere her give udtryk for.
Jeg oplever en virkelyst og en optimisme blandt i tusindvis af dygtigt offentligt ansat sundhedspersonale, som gerne vil i gang, som har kreative ideer til, hvordan man ved at indrette arbejdstiden anderledes, hvordan man ved at flytte opgaverne mellem forskellige faggrupper, hvordan man ved at skabe nogle bevillingssystemer, hvor der er en større sammenhæng mellem det, man præsterer, og det, man får til rådighed, så at sige kan få bilen til at køre lidt længere på literen - et fantastisk engagement.
Det er også det, jeg kan læse i Ugeskrift for Læger, når Jesper Poulsen, formand for Lægeforeningen, skriver leder, og det er det, jeg kan høre og lytte mig frem til, når Erik Jylling, formand for Foreningen af Yngre Læger, deltager i den offentlige debat.
Det er en optimisme og en tiltro til, at givet det, at vi skaber nogle mere incitamentsorienterede spilleregler, kan det offentlige sundhedsvæsen godt præstere noget mere.
Og så skal man sidde her i salen en sen onsdag og lytte til, hvordan repræsentanter for partier, der har haft ansvaret for at drive det her samfund igennem 9 år, nedslående taler om, at hvis vi giver patienterne den her mulighed, vil personalet flygte til den private sektor, og at der er mangel på læger, endskønt den sidste nye OECD-beregning jo viser, at vi ligger flot for.
Det er jeg egentlig lidt overrasket over.
Når jeg siger det, er det, fordi jeg er meget enig med fru Line Barfod, som jo sådan set peger på, at det her ikke kun handler om penge - det er der også andre ordførere, der har været inde på - men at det handler om strukturer.
Fru Line Barfod pegede på projekter fra bl.a. Sønderjyllands Amt, hvor personalet har en større grad af egenindflydelse på arbejdstilrettelæggelsen.
Jeg kunne pege på andre tilsvarende tiltag: Hørsholm Sygehus m.fl. steder, hvor man har tænkt nyt og anderledes og netop forsøgt at skabe en sammenhæng mellem: Hvad er det for ressourcer, der er til rådighed, og hvad er det, der bliver præsteret, og hvor man har ønsket at give personalet både ansvar og indflydelse på, hvordan rammerne skal organiseres.
Det er jeg meget, meget enig i.
Hvis man skaber en mere entydig sammenhæng bevillingsmæssigt, så lægger man også kimen til en optimisme og til en fremtidstro, en tro på, at ting kan lykkes.
Derfor er jeg også glad for, at fru Line Barfod i modsætning til Det Radikale Venstres ordfører, SF's ordfører, Socialdemokratiets finansordfører, måske ikke Socialdemokratiets sundhedsordfører her i dag - det kan jeg ikke helt finde ud af - sådan måtte jeg forstå det faktisk, endnu ikke havde taget stilling til det her forslag, men gerne vil give det en positiv tanke med på vejen.
Der var et spørgsmål, som skulle afklares, for at fru Line Barfod kunne tage stilling til forslaget - der er sikkert flere - og det var spørgsmålet omkring patienters patientrettigheder.
Det skal i hvert fald ikke være det, der stiller sig hindrende i vejen for, at Enhedslisten kan bakke op omkring denne saltvandsindsprøjtning til det offentlige danske sundhedsvæsen, for det er ganske klart intentionen, og det er også søgt udtrykt i loven, at patienter, der får tilbudt behandling på private sygehuse i ind- eller udland efter den 1. juli 2002, fordi det offentlige - jeg håber ikke, det vil ske i særlig mange tilfælde - ikke har været i stand til at levere behandling, naturligvis skal være dækket af en patientforsikring, der har den samme rækkevidde som den forsikringsdækning, der ville være, hvis man lod sig behandle på et offentligt sygehus her i landet.
Tak for debatten.
Jeg har også noteret mig, at der var en række af ordførerne, der tilkendegav, at der ville være en række spørgsmål, og dem er jeg selvfølgelig mere end beredt til at svare på i det videre udvalgsarbejde, som jeg ser meget frem til, og som jeg i øvrigt også håber kan afvikles med et sådant momentum, at vi hurtigst muligt kan få skabt denne meraktivitet.
Jeg vil også lige sige som en kommentar til dem, der efterlyser høringssvar: De skal da nok komme, men altså helt ærligt, det er regeringens ambition at sætte mennesket først, mennesket før systemet, og det er regeringens ambition, at der skal ske noget hurtigt på den her front - selvfølgelig skal vi ikke af den grund jappe den politiske sagsbehandling igennem - men det er i hvert fald baggrunden for, at jeg har ønsket at fremsætte forslaget, samtidig med at vi har indhentet høringssvar.
Sådan ser jeg i hvert fald på livet.