Jeppe Kofod (S), 2003-11-07:
Må jeg først takke udenrigsministeren for en, synes jeg, ganske udmærket besvarelse på forespørgslen.
Jeg vil specielt takke for, at regeringen har givet tilsagn om at øge støtten bl.a. til UNWRA for de aktiviteter, man har til hjælp af de palæstinensiske flygtninge.
Den er jo blevet skåret ned, desværre, da regeringen kom til.
Den fortsatte konflikt i Mellemøsten er i sandhed
Der skal etableres en fredsaftale, der sikrer palæstinenserne deres egen stat byggende på FN-resolutionerne nr. 242 og nr. 338,
det vil sige de gamle grænser fra før 1967.
Det er også klart, at israelerne skal kunne leve sikkert og inden for internationalt anerkendte grænser.
Det bør i den sammenhæng bemærkes, som også udenrigsministeren var lidt inde på i talen, at det som led i det arabiske fredsinitiativ sidste år faktisk er sådan, at samtlige arabiske lande har sagt, at man mod en opgivelse af besættelsen vil anerkende Israel og Israels territoriale position nu.
Det synes jeg er meget vigtigt, for det er jo første gang, og det er en historisk indrømmelse, som mange af de arabiske lande har givet.
Så derfor hænger hele freden i Mellemøsten jo også sammen med en opgivelse af besættelsen.
Det uden sammenligning mest konkrete og positive udspil til en retfærdig fredsaftale mellem palæstinenserne og israelerne er det, som jeg har nævnt, den såkaldte Genèveaftale eller overenskomst.
Der er jo en uformel videreførsel af de kuldsejlede fredsforhandlinger fra Baraks tid med mange af de samme prominente israelske og palæstinensiske personligheder.
Her er løsningen på alle de vanskelige spørgsmål som Jerusalems deling, flygtninges ret til tilbagevending, helligdommene, afgrænsning af en palæstinensisk stat, bosættelserne osv.
Og som jeg nævnte, så har FN's generalsekretær i går givet fuld støtte til denne her aftale. Socialdemokratiet mener, at det er et stærkt opløftende initiativ, der fortjener stærk støtte, ikke mindst fra Danmark, der jo har en aktivistisk tradition for også at støtte fredsbestræbelserne, som civilsamfundet står for.
Det er et projekt, der uomtvisteligt blokerer for en varig og retfærdig fredsløsning, og som i øvrigt er i direkte strid med køreplanen for fred for ikke at nævne folkeretten.
Der er ingen tvivl om, at der er stærke kræfter og ekstremistiske kræfter på begge sider af konflikten, der benytter enhver lejlighed til at spolere fredsforsøgene.
Det ser vi med de tragiske selvmordsbomber i busser og cafeer, det ser vi med den israelske regerings kollektive afstraffelse i form af bombardementer og destruktive ødelæggelser og likvideringer, der direkte er i strid med folkeretten, og som desværre skaber vrede og frustration.
Problemet er, at de moderate kræfter er trængt, og man kan jo i den sammenhæng, hvis man skal være kritisk, spørge sig selv, om de overhovedet i tilstrækkelig grad er til stede i Sharonregeringen. Uanset at man selvfølgelig har en ret til at forsvare sig mod terrorisme - det mener vi man har - er Sharonregeringens politik om at bombe sig til sikkerhed ikke blot udtryk for en overdreven og brutal magtanvendelse, men en reel blokering for opbakning til en fredsløsning, fordi det klokkeklart undergraver det palæstinensiske selvstyre og dets muligheder, og endnu værre fordi det styrker de religiøse, ekstremistiske kræfter i Hamas og Islamisk Jihad.
Senest har vi også oplevet Sharon tage afstand fra Genèveinitiativet, og det bekræfter kun indtrykket af, at han mangler vilje til at indgå en retfærdig fredsaftale.
Derfor er det vigtigt, at EU og USA og resten af Mellemøstkvartetten spiller en afgørende rolle over for parterne, ikke mindst Israels regering.
Socialdemokratiet mener, at der er klare behov for at styrke den overvågningsmekanisme i køreplanen for fred
, hvis den overhovedet skal være et realistisk bud på en fredsproces, der skal føre frem til en oprettelse af en palæstinensisk stat i 2005.
Her har den danske regering igennem EU en meget vigtig rolle at spille for at styrke denne her overvågningsmekanisme.
En retfærdig fred i Mellemøsten er afgørende for at bekæmpe terrorisme og i øvrigt den bedste garanti for Israels eksistens.
Fortsat konflikt vil ud over fortsatte menneskelige overgreb og tragedier i værste fald undergrave Israels muligheder for at leve i fred med sine naboer.
En retfærdig fred mellem Israel, palæstinenserne og nabolandene er måske et af de bedste midler til at bekæmpe årsagerne til terrorismen og give landene i Mellemøsten et vigtigt og meget nødvendigt skub mod reformer og demokrati.