Kuupik Kleist (IA), 2002-10-03:
Det her handler ikke om sygehuse.
Jeg vil først kvittere for den vilje til dialog, som statsministeren har udvist her i løbet af i dag eller i aften, og det, jeg egentlig kommer herop for, er to ting.
Den ene er det, at statsministeren på det bestemteste afviste det, han kaldte min antydning af skjulte dagsordener omkring dels Thulesagen og tilbagelevering af Dundas.
Jeg tror ikke, det kan undre hverken statsministeren eller andre, som har fulgt med i dansk og grønlandsk politik over de senere år, at der er en skepsis, en stor skepsis i Grønland, hver gang talen falder på sikkerhedspolitiske tiltag, aftaler omkring forsvarsaftaler, der vedrører Grønland.
Det er jo sager, som har udviklet en dyb mistillid i den grønlandske befolkning, der har været udsat for tvangsforflytning.
Der har været løgne og fortielser, der har været miljøproblemer, der har været atomvåben, og alt er foregået, uden at man har taget de grønlandske politikere med på råd, og uden at vi er blevet informeret om, hvad der egentlig er foregået.
De ting, vi ved i dag, ved vi jo kun, fordi der er nogle, der har gravet i tingene, har afsløret løgnene, har afsløret fortielserne, og derfor må statsministeren forstå, at hver gang talen falder på Thule, hver gang talen falder på sikkerhedspolitiske emner i Grønland, så vækkes der en dyb mistillid, og jeg tror, det tager mange år, før vi er ovre den mistillid.
Det er jo ikke for at genere nogen, at vi står her og siger de ting.
Det er et reelt problem, det er et problem, som har berørt virkelig mange mennesker i Grønland, både direkte og indirekte, så det, der er brug for i de her debatter, er åbenhed og ærlighed, og det er lige før, at vi er blevet så skeptiske omkring de her emner, at vi hver gang kræver mur- og nagelfaste forsikringer om, at der ikke er skjulte dagsordener, at der ikke ligger noget skjult, at der ikke er andre intentioner end dem, man udtaler, at der ikke er indgået andre aftaler end dem, vi får noget at vide om, og
at der ikke er ført forhandlinger, uden at vi ved det.
For det er jo det, vi er vant til, det er jo det, der er vores historie, og derfor må man forstå, at det er den baggrund, vi behandler de her sager på.
Det andet, jeg lige ville berøre, er spørgsmålet om den arktiske forskning.
Statsministeren svarede på mit indlæg om det ved at sige, at universiteterne selv prioriterer deres forskningsmidler, og det er også rigtigt.
Men i situationer, hvor universiteterne føler sig pressede både økonomisk og prioriteringsmæssigt, er det jo altid de små enheder, der ryger først. Den arktiske forskning er små enheder på universiteterne, og det er også derfor, at den ryger først.
Men egentlig var mit indlæg møntet på de statslige institutioner, som udfører sektorforskningsopgaver, og rent konkret drejer det sig om Danmarks Meteorologiske Institut, som de næste 4 år vil spare 18 mio. kr. på Grønlandsaktiviteterne; det er ca. halvdelen af deres budgetter.
Så drejer det sig også om det, der i dag hedder Danmarks og Grønlands Geologiske Undersøgelser, som også reducerer sine arktiske aktiviteter meget kraftigt.
Jeg har også sagt de her ting på baggrund af en lang række henvendelser, vi har fået fra folk, der beskæftiger sig med arktisk forskning.
Alle siger med én mund: Den arktiske forskning bliver udsultet, Danmark mister den knowhow, som er bygget op over en lang årrække.
Derfor blæser de alarm, og det er faktisk det ærinde, jeg har i dag.