Frank Jensen (S), 1998-04-02:
Som flere ordførere har været inde på, er dette lovforslag fremsat i lyset af den lovændring, der fandt ved behandlingen af et lovforslag i 1993.
Det var en lov, der trådte i kraft i 1994, hvori der var en pligtig lovrevision.
Det lever lovforslaget op til.
Lovforslagets indhold knytter an til at skærpe sikkerheden i kasinoerne, og jeg har sådan set ikke hørt nogen ordfører her i dag være uenig i, at vi i Danmark nødvendigvis må leve op til de internationale forpligtelser, vi har til at bekæmpe hvidvaskning af penge, der er tilvejebragt ved kriminalitet. Og det forslag, som ligger her, har til hensigt at bidrage til at opfylde den internationale forpligtelse, vi har, idet vi jo ved, at en del af de penge, der kan tilvejebringes ved kriminalitet, bliver omsat i spillekasinoerne for på den måde at få dem hvidvasket, og det skal vi selvfølgelig dæmme op for, og det er kasinoerne sådan set også indstillede på.
Det er allerede gældende, at de skal opbevare oplysningerne i 2 måneder, og her foreslås det nu, at de skal opbevare dem i 5 år.
Vi giver så til gengæld kasinoerne mulighed for at hjælpe hinanden med henblik på at forhindre falskspillere i at gennemføre deres forehavende ved at bevæge sig fra det ene kasino til det andet.
Nu har ordførerne for en række partier tilkendegivet, at man gerne ser kasinoerne bragt ind i en større sammenhæng i forhold til spillemarkedet som helhed.
Men i de snart 11 år, jeg har siddet i Folketinget, har jeg draget den erfaring, at rykker man på én brik på spillemarkedet, sætter man en dominoeffekt i gang.
Så jeg har valgt at fremsætte det her lovforslag som et rent forslag, der alene går på de sikkerhedsmæssige forhold i kasinoerne.
Men hvis partierne ikke vil det, men ønsker at udskyde også de sikkerhedsmæssige forhold til det tidspunkt, så for min skyld gerne.
Som justitsminister mener jeg bare, at vi har et ansvar for at sørge for at tilvejebringe den maksimale sikkerhed.
Men under alle omstændigheder er det fra en række partiers side tilkendegivet, at man gerne vil afvente dette initiativ, og det vil jeg da gerne imødekomme, eventuelt på den måde, at Folketingets Retsudvalg kan afgive en beretning, hvori man skriver, at man ønsker, at en revision udskydes til den kommende folketingssamling.
Og hvis udvalget ønsker dét, er det en beretning, som regeringen nødvendigvis vil tage til efterretning.
Jeg vil gerne sige tak til ordførerne for den tredje modtagelse for af dette lovforslag, der jo er blevet ændret undervejs ved de behandlinger, som har været foretaget
- ikke mindst efter den første førstebehandling i 1997, som førte frem til, at der blev afgivet en beretning fra Folketingets Retsudvalg efter afholdelse af ikke mindre end to høringer, én i Folketinget og en mere lukket høring, hvor Retsudvalget havde lejlighed til både at spørge dem, der har forstand på juraen, og dem, der har forstand på behandlingsformer for psykiatriske patienter.
Her var mulighed for at få indsigt i, hvordan vi på bedst tænkelig vis kunne nå frem til et lovforslag, der på den ene side havde til formål at sikre retssikkerheden for psykiatriske patienter og på den anden side kunne fremme behandlingen af de psykiatriske lidelser, så de sindslidende får de bedst tænkelige forhold, både under behandlingen i et lukket sygehussystem og ved udskrivningen.
Jeg er glad for, at alle ordførere har tilkendegivet, at alle gode gange er tre, for så må vi være ved at være fremme ved målstregen og kan afgive den endelige betænkning fra Folketingets Retsudvalg, så lovforslaget kan blive tredjebehandlet i denne folketingssamling.
Alle ordførere har også tilkendegivet, at det er et meget vigtigt område - der med al ønskelig tydelighed har fået en større placering på den politiske dagsorden, både her
i Folketinget og i samfundet generelt
- med hensyn til, hvordan vi behandler de svageste i vores samfund, herunder dem, der har en psykisk lidelse.
Her er det godt, at Folketingets partier på den ene side er optaget af retssikkerhed, men også i meget stigende omfang er optaget af behandlingsforholdene og selvfølgelig ikke mindst i tilknytning hertil de samlede ressourcer, samfundet stiller til rådighed.
Dette har ført til, at statsministeren i forbindelse med dannelsen af den nuværende regering har tilkendegivet, at bestemmelserne om frihedsberøvelse og anden tvang i psykiatrien efter dette lovforslags behandling skal overføres ressortmæssigt fra Justitsministeriet til Sundhedsministeriet.
Det hænger sammen med, at de sundhedsmæssige områder i stigende omfang er i fokus, men det betyder ikke, at vi ikke i fremtiden - og det vil også være Sundhedsministeriets indstilling - skal være optaget af de retssikkerhedsmæssige forhold for de psykiatriske patienter.
Det er tredje gang, forslaget er til behandling, og ved de tidligere behandlinger har vi haft lejlighed til at berøre de mere principielle forandringer i lovgivningen.
Derfor skal jeg ved denne behandling alene knytte kommentarer til de tilkendegivelser, der er kommet fra nogle af ordførerne. Fru Lissa Mathiasen var inde på spørgsmålet om at sikre, at de tilkendegivelser, patienten kommer med om virkningen af behandlingen i samtaler med lægen, også bliver taget alvorligt af den pågældende læge.
Jeg mener også, fru Pernille Frahm var inde på det samme spørgsmål i sin oplæsning af fru Anne Baastrups ordførertale.
Vi har behandlet spørgsmålet om lægernes pligt til at tage tilkendegivelser fra patienten alvorligt og i videst muligt omfang følge dem i de efterfølgende behandlinger meget indgående.
Som jeg har forstået det, er det i fuld overensstemmelse med lægeloven - en direkte pligt - at lægen skal tage tilkendegivelser fra patienten ind i sine overvejelser, tage dem alvorligt og nedfælde dem i journalen, så det giver lægen mulighed for at vende tilbage til dem ved en eventuel senere genindlæggelse eller en senere behandling.
Men det er jo ikke sådan, at hvis lægen mener, det vil være uforsvarligt at gennemføre den behandling, patienten selv ønsker, skal lægen som en absolut størrelse følge tilkendegivelsen.
Sådan bør det ikke være, sådan er det heller ikke, og det har heller ingen af ordførerne givet udtryk for.
Lægerne skal selvfølgelig leve op til det ansvar, de har, og det er dem, der skal træffe den endelige afgørelse.
Men det er klart, og det følger også af lovforslagets bemærkninger, at tilkendegivelser fra patienten skal tages alvorligt, både ved indlæggelsen, under behandlingen og også, som fru Lissa Mathiasen var inde på, i forbindelse med udskrivningen.
Hvis patienten her gerne vil tilkendegive noget i forbindelse med samtale med lægen, skal lægen føre det ind i journalen, så man i forbindelse med en eventuel genindlæggelse kan vende tilbage til den tilkendegivelse.
Flere af ordførerne har været inde på, at den aftale, den tidligere regering indgik med Amtsrådsforeningen i april
er et vigtigt skridt i den rigtige retning.
Nu er man ude i amterne i fuld gang med at leve op til aftalen ved at etablere flere enestuer, og vi forventer fra regeringens side, at der inden for aftaleperioden vil blive etableret 800 nye enestuer i det psykiatriske sygehusvæsen.
Det er et vigtigt skridt i den rigtige retning, men det er til gengæld også rigtigt, som flere ordførere har sagt, at dermed stopper
det ikke.
Det er en proces, som skal fortsætte.
Jeg forstod på fru Pernille Frahm, at SF vil komme med ændringsforslag til lovforslaget.
Nu bliver der på baggrund af aftalen etableret 800 nye enestuer, og der skal indgås en ny aftale med Amtsrådsforeningen, så vi ikke får en periode fra udløbet af denne aftale, til der indgås en ny aftale.
Den nye aftale skal køre i forlængelse af den nuværende, det er regeringens målsætning.
Jeg tror i øvrigt godt, fru Pernille Frahm kender konsekvensen, hvis Folketinget putter en paragraf ind, der lovhjemler den sag.
Så vil Amtsrådsforeningen, om jeg så må sige, hoppe af krogen.
Man vil sige, at det er noget, Folketinget har stoppet ned i halsen på amterne, og så er finansieringen alene et statsligt anliggende.
Jeg går ikke ud fra, at SF's finanspolitiske ordfører havde regnet med, at det alene skulle være et statsfinansielt anliggende, og regeringen har altså valgt at lade det være et fælles anliggende for at få aftalen udmøntet med den statslige pulje
på 400 mio. kr.
den videnskabelige undersøgelse også - at der er denne sammenhæng.
Derfor er regeringen også optaget af at sikre bedre fysiske rammer for at få reduceret anvendelsen af tvang.
Jeg er som sagt glad for de tilkendegivelser, der er kommet, og de få ønsker, der er kommet om yderligere svar på nogle spørgsmål, skal der helt naturligt være plads til at komme frem med - ikke mindst fra de partier, der er kommet tilbage i Folketinget, og som ikke tidligere har haft lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter.
Ikke mindst hr. Jann Sjursens tilkendegivelser vil vi selvfølgelig tage med og besvare i det udvalgsarbejde, der skal komme, men jeg forstod også på Kristeligt Folkepartis ordfører, at man ville bestræbe sig på at kunne færdigbehandle forslaget i denne folketingssamling, som det også er regeringens målsætning.