runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Skaarup (DF), 2000-11-01:
Jamen jeg forstår simpelt hen ikke, hvorfor udenrigsministeren ikke vil svare på spørgsmålet.
Det skulle altså være relativt nemt at svare på, om amerikanerne må det her eller ej inden for aftalen af 1951, og om der findes beskrivelser af de her ting.
Mig bekendt er situationen den, at amerikanerne godt kan benytte sig af muligheden.
Det var meget diskuteret i den Thule-rapport, som DUPI lavede, og hvori man vurderede, at det var en klar mulighed.
Men jeg kunne godt tænke mig at få ministerens svar på det, og hvis ikke ministeren kan svare her i dag, at ministeren i hvert fald vil love at komme tilbage og fortælle Folketinget, om der er en vurdering, en juridisk vurdering i Udenrigsministeriet, som kan fortælle os, om amerikanerne har den mulighed, eller de ikke har.
Niels Helveg Petersen (RV), 2000-11-01:
For sidste gang: Jeg finder, at det er en absolut interesseløs diskussion.
Det afgørende er, at der på dette punkt er enighed
mellem USA og Danmark og Grønland om, hvorledes dette skal forstås.
Peter Skaarup (DF), 2000-11-01:
Grunden til, at Dansk Folkeparti har rejst den her debat, er jo, at Folketinget engang sidste år i juni måned 1999 vedtog B 148, hvorefter Danmark stillede soldater til rådighed for aktionen i Kosovo under navnet KFOR-styrken.
Danmark har i øjeblikket 720 soldater dernede, og danske soldater kommer i forskellige situationer frem til vigtige handlinger, som forhåbentlig fortsat kan skille de stridende parter ad, og det er selvfølgelig af stor betydning, at Danmark er med, hvis det kan lade sig gøre at få en varig fred i stand nede i Kosovo.
Men det er jo ikke sådan, at der ikke er kritiske bemærkninger i forbindelse med den her aktion, når vi f.eks. ser på det, som de soldater, der senest kom retur fra Kosovo, kom frem med.
Man sagde fra de soldaters side, at det var en håbløs opgave.
I Politiken den 6. august her i år mente man faktisk fra mange soldaters side, at det ikke kunne lade sig gøre at nå frem til de mål, som FN har sat sig, og som også den danske regering har sat sig. Derfor mener jeg, at det vil være relevant, at vi her i Folketinget får en diskussion og en debat om, hvor vi egentlig står med hensyn til det danske engagement dernede.
Det kan ikke lade sig gøre, sagde man.
Der er også diskussioner i forhold til Den Internationale Brigade.
Det er svært at skaffe folk, siger man, bl.a. på grund af mange internationale aktioner.
Der er mange mennesker, der ikke er interesserede i at være væk fra familie og venner igennem seks måneder, og det er måske en 5, 6, 7 gange, som nogle af de her soldater nu har været af sted til internationale aktioner.
Derfor mener jeg også, det vil være interessant at høre regeringens opfattelse af, om man fortsat mener at kunne håndtere den situation, at der er svære forhold, når det gælder rekrutteringen af danske soldater til den slags opgaver.
Materiellet har også været diskuteret.
Man hører ofte bemærkningen, når man taler med soldater, der har være dernede, at materiellet ikke er i orden.
Der er fejl, og der er reparationer, hvor det tager lang tid at få det rigtige materiel frem efter reparationerne.
Jeg mener også, at vi under denne her debat naturligt må spørge regeringen om regeringens opfattelse i forhold til forsvarsforbeholdet. Siden Danmark vedtog at sende
danske soldater af sted til området, er der jo sket det, at man er gået over til at have en EU-kommando i forhold til de soldater, der er dernede.
Derfor forventer jeg, at regeringen under denne her debat også kan fortælle os, hvordan man mener fremover at kunne håndtere den slags operationer ikke bare inden for EU-regi, men også, hvor Danmark er indblandet, uden at det er inden for EU-regi.
Besvarelse
Ebbe Kalnæs (CD), 2000-11-01:
Der var meget af det, hr. Peter Skaarup var inde på, som jeg har lyst til at kommentere.
Det skal jeg nok vente med til min ordførertale.
Men der var et enkelt punkt, som jeg synes var væsentligt.
Det var noget af det seneste her, hvor Dansk Folkepartis repræsentant trækker Norges rolle og regering frem i den her sammenhæng.
Der er én ting, som vi i Danmark måske har gjort mere end Norge og for den sags skyld også Sverige, nemlig været vedholdende og fastholdende, hvor Norge nok i højere grad har haft mediebevågenhed og fundet, at dér, hvor fokus var, skulle man være.
Jeg er stolt over, at Danmark har fastholdt sit engagement også i Bosnien i stedet for at smutte derfra hen til det sted, hvor der nu var bevågenhed.
Jeg vil gerne spørge hr. Peter Skaarup, om ikke han synes, det er vigtigt, når vi laver de her indsatser, at vi har modet og viljen til at fastholde den udvikling, der trods alt går i den rigtige retning.
Peter Skaarup (DF), 2000-11-01:
Jamen jeg er da helt enig med hr. Ebbe Kalnæs fra CD i, at den vedholdenhed skal Danmark have, og den mener jeg også, vi i og for sig har i mange af de konflikter, som Danmark er engageret i og bliver involveret i. Men det skal jo ikke få os til samtidig at sige: Nå, men så gider vi ikke det andet.
Og hvis vi ruller tilbage og ser på, hvad Norge har gjort, så er det da i hvert fald ikke så voldsomt mange år siden, at Norge - faktisk ikke bare for et syns skyld, men i reel handling - var hjemsted for de her samtaler i forhold til Mellemøsten, hvor det lykkedes at opnå en fredsaftale, som nu godt nok er fortid, hvor der er nye problemstillinger i Mellemøsten, men det lykkedes trods alt med norsk base at opnå sådanne fredsaftaler.
Og der kunne man godt ønske sig, at Danmark som det forholdsvis neutrale land, vi er, som det forholdsvis tolerante land, vi er, der via udviklingsbistand og på forskellig vis engageres rundtomkring i verden, i højere grad også tog teten og sagde: O.k., her kan vi gøre en forskel.
Tjetjenien kan jeg også nævne som et eksempel, hvor Danmark uden krudt og kugler kunne være hjemsted for nogle forhandlinger, der måske kunne føre til noget godt.
Peter Skaarup (DF), 2000-11-01:
Jeg synes, det går igen i Socialdemokratiets indlæg her, at man ligesom siger: Jamen vi er med, og vi skal være med overalt, om det så er i Kosovo, om det så er i Eritrea eller Etiopien eller Vestsahara, som regeringen jo også fremsatte forslag om, hvor styrken aldrig er kommet af sted.
Vi skal være med over det hele.
Men skal vi ikke også en gang imellem prioritere og sige: Her kan vi være med, og her kan vi altså ikke være med.
Her er vi langt væk fra det område, hvor vi selv er fra.
Burde vi ikke en gang imellem sige det?
Det skal være mit spørgsmål til fru Lotte Bundsgaard.
Og så vil jeg spørge: Bør man ikke også, når man ser på den slags aktioner som den her i Kosovo, som vi taler om i dag, have det, som amerikanerne nogle gange kalder en »exit strategy«, altså en strategi for, hvornår dette her skal have en ende?
For Danmark kan vel ikke blive ved at have næsten 1.000 soldater installeret et sted i verden 50 år frem eller 100 år frem.
Så derfor skal mit spørgsmål til fru Lotte Bundsgaard være: Hvor ser Socialdemokratiet en grænse for, hvor lang tid Danmark skal være aktiv med næsten 1.000 soldater i Kosovo?
Lotte Bundsgaard (S), 2000-11-01:
Hr. Peter Skaarup ved jo lige så godt som jeg, at vi netop har prioriteret, og at vi netop har skåret ned både på SFOR og KFOR.
Selv om det måske nogle gange gør lidt ondt i hjertet, har vi gjort det for netop at være ansvarlige og lave den prioritering, som hr. Peter Skaarup efterlyser.
Så spørger hr. Peter Skaarup: Hvor lang tid kan vi blive ved?
Hvor lang tid kan vi være i området?
Jeg må bede om bare en lille smule tålmodighed fra Dansk Folkepartis side.
Dansk Folkeparti havde vel ikke troet, at man allerede i løbet af 1 år eller 2 eller 3 kunne skabe et samfund, hvor der var fuldstændig fredelig sameksistens, hvor man ikke havde brug for, at der var nogen til at hjælpe med at sikre freden, med til at hjælpe med at genopbygge landet?
Jeg synes, at vi skal have tålmodighed.
Jeg synes, at vi har været kort tid i Kosovo, og vi skal nok være der nogle år endnu, og vi kan se på den udvikling, der er, bl.a. med lokalvalgene, hvor man netop har stemt moderate politikere ind, at vi godt kan tage den med ro.
Vi skal nok komme ud igen.
Peter Skaarup (DF), 2000-11-01:
Jeg synes da, at det er helt fint, at Socialdemokratiet har en holdning - og det kommer da heller ikke bag på nogen - om, at vi skal være i Kosovo, og at vi fortsat skal være det.
Det synes jeg er helt fint.
Den holdning kan man have, og det vil også være forkert lige i øjeblikket at trække sig ud af området, det er jeg fuldstændig enig i.
Men det, jeg efterlyser fra Socialdemokratiets side, er: Har man ikke gjort sig klart, hvor lang tid det her skal tage?
Har man ikke en grænse for, hvor lang tid der må gå, før det område selv må klare sig?
Altså en målsætning for hvornår det kan ske?
Det er jo det typiske for internationale aktioner, som i hvert fald amerikanerne udfører, og de har stor erfaring i det.
De siger, at man skal have en »exit strategy«, så vi på et tidspunkt har en plan for, at nu skal det være slut, og nu må det område klare sig selv. Det efterlyser jeg.
Jeg synes ikke, at jeg får svar på det, selv om jeg spurgte om det.
Har Socialdemokratiet ikke en grænse for, hvor lang tid vi skal være aktive i et område som Kosovo?
Lotte Bundsgaard (S), 2000-11-01:
Vi mener ikke, at det ville være rigtigt at sige, at vi skal være der i 2 år, eller at vi skal være der i 3 år, eller at vi skal være der i 1½ år.
Vi mener derimod, at vi skal sige, at vi skal hjælpe til med at sikre et Kosovo, hvor man igen kan leve dør om dør uden at slås med hinanden. Derfor vil vi ikke sige, at vi skal være der 2 år eller 3 år.
Vi vil sige, at vi skal bidrage med vores styrker i den tid, det nu tager, og det er det, der er vores holdning; ikke at sige at vi trækker os ud efter 3 år.
Så vil jeg sige, at det undrer mig lidt, at Dansk Folkeparti lige pludselig er så begejstret for, at vi har styrker i Kosovo.
Det er jo ikke de udmeldinger, der er kommet fra Dansk Folkepartis ordfører, ofte i dagspressen.
Dér har det nærmest været det modsatte.
Peter Skaarup (DF), 2000-11-01:
Jeg vil lige minde fru Lotte Bundsgaard om, at Dansk Folkeparti faktisk har været positiv over for installationen af KFOR-styrken ud fra den forudsætning, at der var tale om en fredsbevarende styrke, hvorimod flere af de andre tiltag i krigen jo var, at det ikke var fredsbevarende formål.
Ja, man kaldte det humanitære operationer, men det var altså noget med at bombe folk til plukfisk.
Men der er det så, at jeg efterlyser noget.
Når der nu kommer massevis af soldater hjem til Danmark efter at have været af sted i 6 måneder, og de fortæller, at det ikke kan lade sig gøre at løse denne her opgave, vi er sat til, at det ikke kan lade sig gøre at skabe det multietniske Kosovo, så er det, at jeg spørger Socialdemokratiet: Har man i Socialdemokratiet overhovedet ikke gjort sig nogen tanker om, at Danmark sender soldater af sted, som ikke kan se formålet med de operationer, vi vedtager, og at det kan få nogle konsekvenser for de styrker, vi sender af sted?
Har man ikke på den baggrund også et budskab til de soldater, hvor man siger: Jamen det kan godt være, at I ikke skal hjem om 1 eller 2 eller 3 år, men vi har i hvert fald en plan for, at sådan skal det nogenlunde være?
Det synes jeg ikke, at man hører fra Socialdemokratiet, og det er ikke særlig sammenhængende.
Ebbe Kalnæs (CD), 2000-11-01:
Jeg vil gerne spørge fru Lotte Bundsgaard: Gav oplevelsen af at være i Kosovo med Forsvarsudvalget, hvor vi jo talte med masser af danske soldater - og det er jo ikke ret længe siden - det samme indtryk, som hr. Peter Skaarup giver udtryk for med et par navne og så den her: Masser af soldater, der mener, at det ingen mening har?
Var det dét indtryk, fru Lotte Bundsgaard fik?
Eller er det snarere det, som hr. Peter Skaarup selv nævnte i sin indledning - det med, at der er nogle, der holder sig inden for Christiansborgs tykke mure og tager udgangspunkt dér?
For hr. Peter Skaarup gav sig jo ikke tid, som Dansk Folkeparti jo ofte ikke gør, til at komme ud og røre ved tingene, komme ud og opleve, hvad der rent faktisk sker.
Så det dér med de tykke mure er måske i virkeligheden begrænsningen på hr. Peter Skaarups opfattelse af, hvad der opleves af soldater på stedet om at gøre en forskel.
Niels Helveg Petersen (RV), 2000-11-01:
Jeg synes ikke, denne diskussion skal gøres til en teoretisk diskussion.
Det er fra amerikansk side klart tilkendegivet over for grønlandske og danske myndigheder i august i år ved mødet i Grønland, at man i forhold til Thule-radaren ikke tager skridt, der vil stride imod danske og grønlandske ønsker.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-11-01:
Jeg kan oplyse, at i sidste medieaftale var Venstre med, og jeg har aldrig, så vidt jeg husker, hørt Venstre sige, at dette her var en måde at kompensere TV 2 for et eller andet på.
Der har været en samlet vurdering af, at det var klogt at indefryse etableringslånet for TV 2.
Der er ikke tale om, at vi eftergiver lånet.
Der er tale om, at lånet indefryses.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-11-01:
»Er ministeren overrasket over finansmarkedets reaktion på det danske nej til euroen ved folkeafstemningen den 28. september?« Skriftlig
begrundelse
I så fald måtte man nemlig påregne højere rente og muligvis også en valutakrise omkring kronen.
Reaktionen på nejet har imidlertid været stigende aktiekurser, faldende rente og rentespænd, en styrket kronekurs og en voldsom indstrømning af kapital fra udlandet til Danmark.
Valutabeholdningen er i oktober vokset med et tocifret milliardbeløb.
Vi har næsten taget lidt hul på det, for spørgsmålet er jo: Er ministeren og regeringen ikke overrasket over finansmarkedets og dansk økonomis reaktion på euronejet?
Reaktionen har jo været stigende kurser på aktier og obligationer, faldende rente, en flot og stærk kronekurs og et erhvervsliv, der er fuld af optimisme
Har det ikke vakt forundring eller overraskelse i regeringen og hos ministeren?
Marianne Jelved (RV), 2000-11-01:
Nej, jeg finder ikke finansmarkedernes reaktion overraskende, og det er jo rigtigt, at vi har været inde på det i tidligere spørgsmål og svar.
Vi ved, at det, finansmarkederne reagerer på, er det overraskende.
Og der var jo usikkerhed helt frem til den 28. september om resultatet, men der var faktisk mange, der skønnede, at det ville blive et nej.
Det indretter finansmarkedet sig efter.
Når der ikke kommer en overraskelse, så får man mindre reaktioner på finansmarkedet, og det tror jeg også, jeg har stået her og beskrevet tidligere, også før den 28. september.
Så hæfter jeg mig ved, at hr. Frank Dahlgaard kalder dansk økonomi for en strålende succes, for ikke at sige en fantastisk succes, og siger, at kronen er stærk og er en fantastisk succes.
Det noterer jeg mig med stor glæde.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-11-01:
Det her er en meget alvorlig situation, for ministeren siger jo her - det kan ikke misforstås: Nej, jeg og den øvrige regering er ikke overrasket over det, der er sket efter euronejet.
Hvordan i alverden kan regeringen så indkalde til pressemøde søndagen før afstemningen kl. 13.30 herovre i Vandrehallen for for den samlede presse at kundgøre - alle eurojapartierne og kronemodstanderpartierne - at dansk økonomi og i det hele taget situationen for det danske samfund er dybt alvorlig, hvis det bliver et nej?
Hvordan kan man det, hvis man ikke er spor overrasket over, at dansk økonomi kører videre i fin stil, når man kan læse så sent som i dag i dagbladet Børsen: »Optimistisk tro på dansk økonomi«, når man kan læse, at aktiekurserne i Danmark har klaret sig langt bedre - også den sidste måned - end økonomien i alle andre lande?
Er det ikke rigtigt, og vil ministeren ikke erkende det og tage konsekvensen af det?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-01:
Ja, jeg synes altså også, at regeringen spiller på en meget, meget kort hukommelse - eller et håb om en meget kort hukommelse - hos vælgerne.
Hvis regeringen nu vil give indtryk af, at man da hele tiden har været klar over, at det ville gå fint og uden problemer med et dansk nej,
så er det utroligt, hvad vi måtte høre på i dagene op til folkeafstemningen, ikke alene fra økonomiministeren, for der var jo altså flere aktører på banen; de fleste ministre har jo været på banen med skræmmebilleder i forhold til et dansk nej, som jeg nu kan forstå man godt i regeringen var klar ikke blev tilfældet. Men lad mig så hive fat på ét element, som ministeren her i dag stadig vedkender sig fra før afstemningen den 28. september, nemlig, at hun forventer, at rentespændet mellem Danmark og Euroland vil blive på mindst en halv procent, permanent mindst en halv procent.
Jeg vil bare spørge økonomiministeren: Er der på nuværende tidspunkt noget, der tyder på, at det er rigtigt?
Kan ministeren ikke igen bekræfte, at rentespændet mellem Danmark og Tyskland i dag er på 0,32 og har haft en faldende tendens siden afstemningen den 28. september?
Marianne Jelved (RV), 2000-11-01:
Det, der gør den politiske debat meget vanskelig, er, at tingene bliver vendt og drejet og brugt underligt.
Det bedste, jeg kan sige til hr. Thulesen Dahl, er: Prøv lige at kigge i det meget store bind, som Økonomiministeriet og Finansministeriet skrev, analyser efter analyser; det hedder »Danmark og euroen«.
Der er jo beskrevet, hvad det er, regeringen har haft af opfattelser.
Det kan jo gås efter.
Og så vil jeg godt appellere til, at man ikke skaber den forestilling, at alt - for det tror jeg ikke er meningen hos de to spørgere - kan gøres op en måned efter folkeafstemningen.
Jeg finder, som regeringen finder det, og som vi fandt før den 28. september, at det er meget alvorligt for Danmark ikke at være med i euroen.
Vi har sat os uden for indflydelse på nogle meget vigtige områder, men vi hægter os på de andre ved vores fastkurspolitik for at drage nytte af det slid og besvær, de andre har.
Det er det, jeg synes, er et problem: at vi, Danmark, ikke tager et medansvar for at skabe nogle bedre vilkår for hele Europa, inklusive os selv, også på længere sigt.
Og så til hr. Frank Dahlgaard omkring pressemødet søndagen før afstemningen: De fem japartier mente og mener, som jeg har hørt de andre, at det var meget vigtigt, at vi fik et ja, at det var vigtigt for Europa, at det var vigtigt for Danmark.
Det mener vi fortsat, og igen vil jeg henvise til alle de svar, der er givet, og de analyser, der er lavet i centraladministrationen.
Og jeg håber da, at vi kan blive ved at have det sådan, at vi ikke har en halv pct, men lad os se, hvordan det går.
Regeringen vil gøre sig meget umage med, at vi klarer os så godt som muligt.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-11-01:
Jeg synes ikke, ministeren kommer med noget tilfredsstillende svar.
På den ene side siger man: Der er ikke noget i den reaktion, der har været på nejet, som overrasker os - og det har været kursstigning, en god økonomi og en god optimisme i erhvervslivet, i befolkningen og alle vegne - det overrasker os ikke spor.
Hvordan kan japartierne, kronemodstanderpartierne, inklusive regeringen, så sidde fem dage før afstemningen mod bedre vidende og fortælle befolkningen, at det her er alvorligt, at det bliver smallere tider?
Man gik også på det økonomiske.
For hvis det bliver smallere tider, og hvis det er en ringere situation nu, tager finansmarkederne selvfølgelig forskud på det, og hvis det i en fjernere fremtid ser dårligere ud, vil man jo allerede nu se faldende kurser, for så er fremtidsudsigterne for det danske samfund dårlige.
Men finansmarkedet har ikke opdaget det.
Udlandet har ikke opdaget det.
Pengene strømmer til Danmark, så man sænker og sænker renten herhjemme for at bremse det.
Valutabeholdningen vokser.
Det hænger ikke sammen, økonomiminister.
Erkend det.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-01:
Jeg synes jo, at ministeren gør, hvad ministeren kan, for at afføde en lang, lang debat her i Folketinget, som i virkeligheden slet ikke var nødvendig, hvis ministeren bare stille og roligt ville erkende, at de beregninger og de profetier, som regeringen kom med inden den 28. september, simpelt hen har vist sig at være forkerte, og sige, at det er regeringen ked af.
Så ville den jo ikke være længere.
Så ville vi andre jo heller ikke blive ved med at forfølge ministeren med spørgsmål om det.
Nu er ministeren så f.eks. inde på spørgsmålet om rentespændet.
Er det ikke korrekt, at i de tommetykke bilag, ministeren henviste til, havde regeringen udtænkt en teori om, at vi ville få et ekstra rentespænd på en halv pct., 0,5 pct., hvis vi sagde nej?
Det har så vist sig, at det ikke blev tilfældet, måske endda snarere tværtimod: Vi får lidt mindre rentespænd som følge af nejet, fordi kronen jo er stærk, som vi også fra nejsiden gjorde opmærksom på inden den 28. september.
Men vil ministeren ikke erkende, at den beregning med de 0,5 pct. altså var et vildskud, som ikke burde have været lavet?
Marianne Jelved (RV), 2000-11-01:
Til hr. Frank Dahlgaard
: Som jeg sagde for kort tid siden, tidligere i dag, forudså jeg, at et nej kunne føre til mindre udsving på valutamarkedet, at vi kunne forudse en kortvarig renteforhøjelse.
Jeg forudså også, at hvis vi var i stand til at overbevise markedet om, at vi fortsat førte fastkurspolitik, som vi har gjort i 18 år, så ville det meget, meget hurtigt gå i sig selv igen. På sigt mener jeg, at det vil føre til en forskel på mindst en halv procent i renten.
På sigt kan man ikke det afgøre på så kort tid; det er på længere sigt.
Det kan vi vende tilbage til.
Nationalbanken og regeringen og partierne i Folketinget har tilsammen bidraget til en bred opfattelse på det internationale marked om, at Danmark fører uændret fastkurspolitik.
Der har kun været én politiker, der har sat spørgsmålstegn ved det, og det er hr. Frank Dahlgaard, som har opfordret til revaluering, hvilket også er et brud på fastkurspolitikken.
Til hr. Kristian Thulesen Dahl: Jeg tror ikke, at der er sagt, at investorerne ville vende sig væk fra Danmark.
Det, vi har sagt kunne være en risiko, er, at vi på sigt, når vi får et indre marked, et tydeligt indre marked, et indre euromarked, kan være i en situation, hvor investeringer i nye arbejdspladser kan gå til euromarkedet i stedet for til Danmark.
Det er en risiko.
Vi har ikke set noget
endnu, men den risiko er også noget, vi kan se på længere sigt. Til sidst til hr. Kristian Thulesen Dahl: Vi har ikke truet med et tab på 20 mia. kr., vi har forudset, at et ja ville give en forbedring på 20 mia. kr.
Den formulering har hr. Keld Albrechtsen meget fikst vendt om og sagt, at regeringen har truet med, at det koster 20 mia. kr.
Det er forkert.
Regeringen har sagt, at vi kunne få en fordel i størrelsesordenen 20 mia. kr. på 10 år.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-01:
Jeg føler, at ministeren er fanget lidt i sin egen retorik, og nu prøver ministeren så at komme ud af den valgkampsretorik, vi hørte i forbindelse med en lang række forhold, og siger så, at det f.eks. alene er mig, der siger, at det var skræmmebilleder og lignende.
Det var slet ikke det, der var tale om med de dystre ting, der blev manet frem
for den danske befolkning, nogle få dage før vi skulle stemme den 28. september. Men der er ét punkt, hvor ministeren ikke forlader sin valgkampsretorik, og det er vedrørende rentespørgsmålet.
Er det ikke et spørgsmål om, at der bare skal gå noget tid?
Er det ikke for ministeren bare et spørgsmål om, at der skal gå nogle flere måneder, før ministeren også på det punkt må medgive, at det ikke gik så galt, som man troede?
Og er det ikke et spørgsmål om tid, før regeringen går tilbage til det, Finansministeriet jo selv for nogle år siden tilkendegav, nemlig at man havde den vurdering, at rentespændet ville blive helt fjernet i løbet af en årrække med en sund og stabil udvikling herhjemme i forhold til en stor del af den europæiske virkelighed?
Er det ikke det, der bliver tilfældet?
Kan ministeren ikke allerede nu forudse, at det sandsynligvis er sådan, det bliver?