Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-06-25:
Sjældent har så meget stået på spil for Danmarks fremtid som i dette folketingsår.
Sjældent er så mange internationale begivenheder faldet så godt ud for Danmark som i det forgangne folketingsår.
Sjældent er så mange store indenrigspolitiske begivenheder og politiske valg gennemført på så kort tid.
Dette folketingsår tror jeg vil blive husket som et overarbejdsår.
Det var ikke et mål i sig selv for regeringen, men det var nødvendigt for at sikre en fortsat stabil fremgangslinje for Danmark indadtil.
Der var tidspunkter, hvor de færreste af os kunne forvente topkarakterer for det kunstneriske indtryk her i Folketinget.
Det vedstår jeg såmænd også gerne.
Men vi kom igennem.
Vi gik ikke i stå; Danmark kunne komme videre på rette spor.
Jeg vil gerne kvittere for en meget stor arbejdsindsats
i det danske Folketing, for der er virkelig blevet arbejdet, og der er blevet skabt resultater.
Kursen er fastholdt for Danmarks udvikling og fremgangslinje hele vejen igennem.
Dansk politik har sandelig ikke ligget på den lade side.
Og befolkningen?
Ja, befolkningen har båret over med os, når vi med temmelig korte mellemrum har bedt danske vælgere om at tage stilling.
Jeg vil gerne sige, at det ikke er regeringens målsætning at fortsætte med at tage initiativ til valghandlinger med så korte mellemrum,
det kan jeg godt love.
Så må vi se, om Folketinget er enigt heri.
Folketingsvalget i marts skabte et nyt grundlag for Folketingets arbejdsvilkår i de kommende år.
Som vi ser det, gav vælgerne regeringen mandat til at fortsætte sit arbejde med at skabe et moderne velfærdssamfund i årene fremover, et moderne velfærdssamfund, der kan klare sig i den internationale verden.
I det nye regeringsgrundlag har vi bekræftet denne ambition: At holde Danmark på fremgangslinjens økonomisk smalle vej; det er en hovedopgave for regeringen.
Det har også sat sit tydelige præg på Folketingets arbejde gennem det seneste år.
Det er egentlig tankevækkende, at både da året startede, og nu, da folketingsåret står foran sin afslutning, kendetegnes begge dele af en justering af den økonomiske politik.
I oktober sidste år gennemførte regeringen en ekstra pensionsopsparing i samarbejde med V, K og CD.
Finansloven for 1998 kom på plads i et bredt samarbejde, bl.a. med deltagelse i forskellig udstrækning af SF, Venstre, CD og Det Konservative Folkeparti.
For en uge siden forhandlede regeringen den såkaldte pinsepakke på plads med deltagelse af SF og Enhedslisten efter flere - desværre forgæves - forsøg på at få et bredere forlig igennem med deltagelse af de borgerlige partier.
Jeg synes, det siger meget om den arbejdsplads, vi har
her i Folketinget
Det er klart, at en mindretalsregering skal samarbejde, og det er i øvrigt også bedst for Danmark.
Men en mindretalsregering må naturligvis også søge at få mest muligt igennem af den politik, regeringen nu engang står for.
Vi har et af de mest velfungerende samfund i verden, og vi har alle muligheder for at klare os, hvis vi griber tingene rigtigt an.
Gennem de seneste 5 år har vi styrket vort fundament for at sikre, at alle mennesker, som har behov for en hjælpende hånd, får det, og at alle, der har mulighed derfor, i de kommende år kan komme ind i samfundet igen og få nye chancer.
Men det kan hurtigt gå den forkerte vej.
Det kan hurtigt gå den forkerte vej igen, hvis vi ikke tør.
Hvis vi lader stå til, når der skal træffes beslutninger, som vi godt ved ikke er særlig populære, men erkender er nødvendige. Og lige nu, lige nu skal vi gøre en ekstra indsats for fællesskabet igen, for det går lige lovlig stærkt i den samlede økonomiske udvikling.
Det er i grunden lige så galt, som hvis det går for langsomt, eller det går helt i stå, sådan som situationen jo forelå, da regeringen kom til for 5 år siden.
Efter 5 års hårdt arbejde fra alle i Danmark er vi nu i fremgang igen, i beskæftigelsen, i økonomien, ja, vi har fået det bedre i Danmark.
Nu gælder det om at holde fast.
Nu gælder det om at holde os på sporet.
Den pinsepakke, som nu forhandles her i Tinget, handler om ansvarlighed, ansvar for at sikre, at dansk økonomi fortsat udvikler sig som en af de stærkeste og sundeste i Europa, omhu for at sikre fortsat solid vækst i beskæftigelsen og stabilt overskud på finanser og på betalingsbalancen.
Orden i økonomien er jo selvfølgelig ikke et mål i sig selv, det er middel til, at vi kan gøre alt det, vi gerne vil.
Vi ved jo alle sammen godt af bitter erfaring, hvem der bliver ramt, hvis økonomien ryger af sporet.
Det så vi under kartoffelkuren i 1986; det har vi set ved tidligere lejligheder.
Det må ikke ske igen.
Efter de første 5 års fremgang i Danmark har jeg et håb og et ønske om, at vi kan tage fat på det næste store træk i samfundsudviklingen, at vi efter pinsepakken for alvor kan gå i gang med at få kvaliteten op og gælden ned, for vi har brug
for begge dele.
Jeg ved godt, det fordrer, at hver en krone bliver vendt og drejet og brugt med ansvar og omhu.
Regeringen har en ambition om at opbygge det moderne velfærdssamfund, det moderne fællesskab, hvor der er plads til den enkelte, og hvor der er muligheder for os alle sammen, hvor omsorgen og respekten for hinanden er større.
At gennemføre næste træk: bedre vilkår til ældre og udstødte, det koster.
At give vore børn og deres forældre muligheder for at være mere sammen, det koster.
At gøre vore hospitaler, ældrepleje, de psykisk syges vilkår endnu bedre, det koster.
Det koster alt sammen.
Jeg ved godt, at ikke alle ældre får den service, de i virkeligheden har behov for.
Det piner os alle; det skal vi gøre bedre, selv om det tager tid.
Vi ved godt, at det koster.
Jeg ved også godt, at nogle siger: Hvorfor lige mig, hvorfor ikke naboen?
Svaret for regeringen er enkelt og ligetil: Vi skal løfte i flok, for vi har alle sammen et medansvar for vores samfunds fremtid.
Den pinsepakke, vi nu lægger sidste hånd på, er ikke bare et traditionelt økonomisk indgreb.
Den er mere end det.
Den er i virkeligheden en konsekvent fortsættelse i den retning på det skattepolitiske område, som regeringspartierne har arbejdet for og været en del af aftalen om, ja, siden 1986.
I 1986 tog vi fat på første trin i den skattepolitiske fornyelse.
Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre var en del af det samlede aftalekompleks, dengang sammen med de borgerlige, daværende regeringspartier.
I 1993 blev det til næste fase i den samme skattepolitiske udvikling.
Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre var en del af det flertal, som den daværende flertalsregering med de nuværende regeringspartier plus nogle andre byggede på. Nu her i 1998 lægger vi i virkeligheden tredje brik på en videreførelse af den skattepolitiske udvikling.
Igen er det de to nuværende regeringspartier, der deltager, men denne gang med andre politiske partier end i henholdsvis 1986 og 1993, og det skal SF og Enhedslisten ikke have utak for; det skal de have anerkendelse for.
Det er vigtigt, at der er partier her i Folketinget, der er med på at tage et ansvar.
Det er konsekvensen.
Det er den fastholdte kurs.
Alle, der har haft lejlighed til at sætte sig ind i regeringens oplæg »Danmark år 2005« fra maj 1997, kender det godt.
Retningen i regeringens overvejelser er hverken hemmelig eller ikkeoffentliggjort.
Den er velkendt.
Dermed er pinsepakken også en del af den samlede økonomiske strategi for Danmark.
Vi har med de nye kommuneaftaler sikret en nødvendig langsommere stigningstakt
for de offentlige udgifter, uden at det kommer i konflikt med de politiske mål om gradvise løft i service- og kvalitetsniveau.
Den linje vil vi fastholde ved de kommende forhandlinger i efteråret om finansloven for 1999.
Jeg skal ikke et sekund lægge skjul på, at der er tale om en økonomisk stramning for familierne i Danmark, men byrderne fordeles ordentligt, menneskeligt og tager hensyn til, at de bredeste skuldre skal bære de største byrder.
Det er vigtigt, at familierne i Danmark også ved med sig selv, at den ekstra indsats, vi alle sammen gør lige nu, tjener et fornuftigt formål til gavn for os alle sammen.
Jeg mener, betænk blot alternativet.
Alternativet til den afgifts- og skattejustering, vi foretager lige nu, er simpelt hen skræmmende. Hvis vi skulle have opnået den samme økonomiske justering med en traditionel finanspolitisk stramning, skulle vi ud i besparelsesrunder i størrelsesordenen 15 mia. kr. de næste par år.
Hvor meget er det egentlig?
Ja, det er vel i størrelsesordenen forsvarsbudgettet, for at give noget, man kunne sammenligne med.
Én ting kan jeg forsikre: så kunne vi godt vinke farvel til de nye forbedringer på de områder, der er så centrale for os - sygehusene, ældreplejen, familiernes vilkår, folkeskolen, uddannelserne.
Så enkelt er det i virkeligheden.
Regeringen kunne simpelt hen ikke fravige den kurs, pinsepakken er udtryk for.
Det ville have været dybt uansvarligt at give den økonomiske politik det drej ved at efterlade en uløst opgave eller ved oven i den planlagte stramning af udgiftspolitikken, vi nu har aftalt med kommunerne, at pålægge samfundet nye nedskæringer og skatteforhøjelser, som jeg kan forsikre for, at de fleste husejere ville have fundet langt, langt mere smertefulde.
Regeringen ønsker fortsat et godt samarbejde, som vi har haft det i de forløbne 5 år.
Det er jo også gået rimelig godt for erhvervslivet med stor indtjening, stor eksport, indtægter og fremgang, omfattende investeringer i nye arbejdspladser.
Lad os fortsætte den linje.
Det er vores ambition i regeringen at komme tilbage med forslag om en gradvis lempelse af selskabsskatten, efterhånden som et flertal vil sikre en forsvarlig - og det understreger jeg - en forsvarlig finansiering.
Politik er at gøre en forskel, ikke at administrere.
Da regeringen fremlagde sin åbningsredegørelse i oktober sidste år, stillede vi samtidig en række forslag om nye reformer.
De blev gennemført.
Vi lovede at forstærke indsatsen mod kriminaliteten - rockerkriminalitet, narkokriminalitet, voldskriminalitet.
Vi lovede også at forstærke den forebyggende indsats.
Vi lovede at forbedre politiets arbejdsvilkår.
Vi lovede at styrke indsatsen mod illegal indvandring og menneskesmugling i grænseområdet.
Vi videreførte arbejdet for oprettelse af en uafhængig domstolsstyrelse.
Alt det blev gennemført, oven i købet oftest med brede flertal i Folketinget.
Vi lovede en forstærket indsats for miljøet, en revision
Alt det er realiteter med opbakning fra et bredt flertal i Folketinget.
Regeringen lovede også at sikre patienterne en bedre retsstilling ved hospitalsbehandling.
Et bredt flertal står bag her i Folketinget ved tredjebehandlingen i morgen.
Regeringen har på kulturområdet fornyet indsatsen med oprettelsen af den nye udviklingsfond og en bedre fordeling af tipsmidlerne.
Det er gennemført med et bredt flertal.
Regeringen har til styrkelse af familiepolitikken i starten af folketingsåret sidste år lovet en forbedret barselorlov for mænd.
Det er gennemført med et bredt flertal.
Regeringen har gennemført en modernisering af arbejdsskadeforsikringen, så erhvervssygdomme og pludselige løfteskader kan finansieres på en bedre måde end før, så erhvervslivet, specielt de mindre og mellemstore virksomheder, ikke belastes.
Regeringen har arbejdet for en bedre fødevaresikkerhed og -kvalitet.
Regeringen lovede en lovgivning om bedre dyrevelfærd.
Hele dette arbejde er stille og roligt, men i højt tempo gennemført her i Folketinget.
Jeg synes, det er en god arbejdsstil, som bør fortsætte til efteråret.
Og må jeg så sige, at i det internationale arbejde skal vi lede længe efter et folketingsår, hvor så mange vigtige brikker i det udenrigspolitiske felt er faldet fint på plads for Danmark.
Tænk bare på NATO-udvidelsen.
På NATO's topmøde i Madrid i juli sidste år blev det besluttet at indbyde Polen, Tjekkiet og Ungarn til optagelsesforhandlinger.
Allerede i februar her i år tiltrådte Folketinget Danmarks ratifikation af denne udvidelse med et klart og stort flertal bag sig.
Nu er vi i gang med det praktiske arbejde, og jeg synes, vi fra dansk side kan sige til hinanden: Det lykkedes i Madrid.
Vi har fået sikret, at døren for nye medlemmer fortsat står åben, også for de baltiske lande.
Og tænk så blot på udvidelsen inden for EU.
om at gå i gang med at udvide EU med de nye ansøgerlande fra Central- og Østeuropa og med Cypern.
Det blev slået klart fast dengang, at alle - og jeg gentager alle - ansøgerlande, herunder de tre baltiske, skal optages på grundlag af de samme principper, kriterier og regler.
Der er ikke tale om en udvidelsesproces, der er skåret over.
Der er tale om en sammenhængende udvidelse, hvor vi starter med de fem, men hvor vi ikke glemmer de andre.
Den udvidelsesproces var ikke blevet det, den blev, uden en dansk indsats.
Det er det største fredsprojekt, vores generation har haft chancen for at sikre.
Men allerførst og allersidst skal vi huske, at folketingsåret omfattede den måske vigtigste udenrigspolitiske afgørelse, som blev truffet af et flertal af den danske befolkning.
Jeg tænker på folkeafstemningen om Amsterdamtraktaten.
Nu har vi fået et håndslag fra den danske befolkning om, at Danmark hører til i det europæiske samarbejde.
Vi har fået et håndslag på, at vi ikke skal isolere os, at vi ikke hører til på sidelinjen.
Men vi har også fået et håndslag på en måde, som signalerer, at Danmark er en del af Europa, ja, og at Europa er en del af Danmark, men også kun en del.
Det kan vi gøre, det kan vi leve op til med den nye Amsterdamtraktat.
På det seneste topmøde i Cardiff er der allerede taget forberedende skridt til at omsætte Amsterdamtraktatens gode muligheder for et bedre miljø, for et bedre beskæftigelsessamarbejde i praksis.
Politik er at gøre en forskel.
Den danske befolknings særkende er, at vi vil gøre en forskel i Danmark.
Vi vil også gøre en forskel udadtil.
Det er lykkedes i det år, der er gået.
Og så er der rigsfællesskabet, som i de allerseneste uger igen har vist sin grundlæggende bærekraft.
På trods af tårnhøje vanskeligheder er det lykkedes, og man kan godt, når man ser på forløbet gennem de senere år, især med hensyn til forholdet mellem Danmark og Færøerne, stille sig selv det spørgsmål: Hvad var det egentlig, der bar igennem til sidst?
Hvad er det egentlig, der holder os sammen?
Ja, som jeg sagde i går under en i øvrigt konstruktiv folketingsdebat, er det netop et fællesskab mellem Danmark, Færøerne og Grønland, og et fællesskab, som dybest set ikke har så meget at gøre med enkelte lovparagraffer, men med noget helt andet, som ingen paragraf kan erstatte.
Det er vores menneskelige, vores historiske og vores kulturelle bånd, det er selvværdet, og det er selvbestemmelsen i vores samfund, der bærer, og det er også den gensidige respekt for hinanden.
Det er et fællesskab, der bygger på solidaritet, kort sagt.
Vores rigsfællesskabs historie har også haft sine dramaer - det tør siges - og sine intense diskussioner.
I nyere tid tænker jeg først og fremmest på den nye historieskrivning om Thulebasen i Grønland og på den økonomiske krise, som det færøske samfund har været igennem.
Og jeg nævner bevidst disse to hovedeksempler, hvor det trods alt lykkedes os at komme igennem med løsninger, som begge parter kunne acceptere, selv om det var ekstremt følsomme områder for vore befolkninger.
Nu har vi skrevet et stykke vigtig historie i vores samarbejde mellem Danmark og Færøerne.
Med den ny aftale af 10. juni føler jeg at vi har lukket et kapitel i vores samarbejde, der har været smertefuldt og langvarigt, og åbnet et nyt.
Og jeg glæder mig over, at et bredt flertal i Folketinget i går gav udtryk for støtte til den linje, regeringen og det færøske Lagting er enige om, når det gælder et fortsat fremadrettet samarbejde omkring Færøernes ønske om udvidet selvstyre.
Debatten må starte og debatten må afklares hos det færøske folk og i det færøske Lagting og det færøske landsstyre.
I vort samarbejde med Grønland er det vigtigt, at vi også her i Danmark husker på, at Grønland er verdens største ø med en umådelig smuk, men også voldsom natur.
Det stiller helt ekstraordinære og for almindelige danskere ofte uforståelige krav til investeringer i det grønlandske
samfunds muligheder for at fungere, krav til kommunikation, og transport, sammenhæng mellem fjerntliggende byer og bygder.
Jeg er glad for, at regeringen og det grønlandske landsstyre nu har videreført sit samarbejde gennem nye aftaler om bloktilskud for perioden 1999 til år 2001. Vi har en god aftale i hus, som sikrer et fornuftigt grundlag.
I den nydannede regerings første 100 dage har vi konsekvent videreført vort arbejde for at sikre det sunde økonomiske grundlag for fremgangen i Danmark og for moderniseringen af vort velfærdssamfund.
Regeringens forestillinger om det moderne velfærdssamfund er meget grundlæggende: Den danske vej, den sociale og menneskelige tryghed, som vi bygger på, og som er fundamentet for i virkeligheden Europas højeste beskæftigelsesgrad for mænd og kvinder, den vej er helt afgørende i den brydningstid, vi lever i, europæisk, internationalt og nationalt.
Det er det, der driver os, det er det, der holder os fast, det er det, der optager os i regeringen.
At sikre det moderne velfærdssamfund, at sikre, at vi trods den brølende hårde internationale konkurrence ikke vil opleve en udvikling, hvor flere og flere falder af i svinget, men det modsatte, den opgave klarer man selvsagt ikke på en sæson.
Aldrig før har så mange været udsat for så omfattende forandringer på så kort tid.
Vi har nu fremlagt første del af en ny stor indsats for at forny vores arbejdsliv og arbejdsmarked i Danmark.
Jeg tænker på den familiepolitiske redegørelse: Der skal være plads til forskellighed, til alle, der kan; der skal være rum, og der skal være fleksibilitet til at imødekomme de forskellige behov, vi har gennem livets arbejdsdele.
Måske hænger det lidt sammen med, at mange har den forestilling, at lovgivningen kan gennemføres fra den ene dag til den anden, og at alle behov kan imødekommes her og nu.
Det gælder naturligvis ikke.
Og ærlighed i politik er også at sige lige ud, at det er en proces, vi nu har i gang.
Tænk blot på, at vi igennem de seneste fem år har fået skabt 140.000 nye pasningsmuligheder for børn.
Og en stille revolution på arbejdsmarkedet følger jo nu, som - det vil jeg gerne understrege - ikke kan løftes med lovparagraffer alene.
Den opgave, fornyelsen af arbejdsmarkedet, kan kun klares i et tæt samarbejde med alle andre, der har medansvar herfor: med lovgivningen herinde, ja, men også med arbejdsmarkedets parter gennem overenskomsterne, med virksomhedernes medarbejdere og ledelse, med kommunerne gennem deres åbningstider og sidst og først gennem de enkelte familiers egenprioritering mellem tid og ting.
Et sådant samvirke er simpelt hen en forudsætning for, at vi kan få et mere familievenligt arbejdsmarked over de kommende år.
Og vi ser det også fra regeringens side som en del af den fornyelse
Der er en anden del, som det også er vigtigt at få lagt et langtidsholdbart grundlag for, og det er de fremmede i vores samfund.
Det er ikke altid lige nemt at være fremmed i Danmark, og det er heller ikke godt, hvis man føler sig som fremmed i sit eget land.
Derfor skal vi finde balancen, den balance, som fastholder rettigheder og pligter for alle, som fastholder, at sproget - det danske - skal læres af alle, og som fastholder, at vi alle har rettigheder og har en plads i samfundet med ret til job og til uddannelse og egentlig også med ret til at gøre en indsats.
Med den nye udlændingelovgivning og den nye integrationslov har vi efter regeringens klare opfattelse fundet et grundlag for at løfte den opgave.
Under indenrigsministerens stædige og vedholdende ledelse af de politiske forhandlinger er vi nu kun et mulehår fra at få tilrettelagt et godt og sikkert grundlag for, at både kommunerne, vi herinde og ikke mindst befolkningen og de fremmede kan finde et trygt samarbejdsgrundlag i årene, der kommer.
Og jeg vil gerne understrege, at humanismen er fastholdt, men at konsekvenserne af egne handlinger samtidig er præciseret såvel med hensyn til bekæmpelsen af kriminalitet som i andre af samfundets krav til os alle sammen.
Jeg ved godt, at der er mange følelser i denne sag, og vi er meget bevidste om, at der er mange menneskelige hensyn, der skal tages i denne sag, men vi ved også med os selv, at det danske samfund ikke har godt af, at vi trækker pinen i langdrag.
for samfundet.
På næsten symbolsk vis slutter denne folketingssæson med en afrunding og i virkeligheden en start på et af de største bygningsværker i Danmarks historie: folkets bro, Storebæltsbroen - et fantastisk stort og smukt bygningsværk udført med idé og ingeniørindsats og først og fremmest udført af danske arbejdere, brobisser, smede og jord- og betonarbejdere, i tæt samarbejde med europæiske arbejdere.
Og danskerne har taget broen til sig.
Det viser igen, at vi har brug for solidaritet og noget at tro på, noget at se frem til.
Jeg kan godt lide at kalde Danmark for en nation af brobyggere, og nu bliver der bygget bro mellem vore forskellige landsdele og os alle sammen i Danmark.
Lad os også tage den bro som et symbol på alle de broer, vi er i gang med at bygge efter Murens fald, Sovjetstyrets fald og den kolde krigs ophør.
Og den bro er mere end det: Den er også en forbindelse mellem folk og en forbindelse til fred og en forbindelse til at sikre en udvikling, der indebærer færre flygtninge i Europa.
Og den bro er dybest set
også en påmindelse om det ansvar, vi har for hinanden i det moderne velfærdssamfund som enkeltmennesker og som folk.
I andre lande bygger man triumfbuer, indimellem med bistand af danske ingeniører og arkitekter, men mange af dem, man bygger, er i virkeligheden for smalle til, at alle kan komme igennem.
De broer, vi bygger, er brede nok og stærke nok til, at alle sammen kan komme over; og det er det, der gør, at politik i Danmark gør en forskel; det er det, der er den inderste idé i vores velfærdssamfund.
Jeg vil gerne slutte med at sige, at tiden ikke er til politiske skyttegravskrige - dertil er vi alt for kort inde i den ny valgperiode - tiden er til samarbejde.
Og jeg har lyttet med interesse til de signaler, der i de senere uger også er kommet fra borgerlig side, når vi skærer krudtrøgen væk, og jeg ser frem til, at vi i efteråret kan genoptage vores brede samarbejde.
Der er mange felter, vi skal bygge bro over, og det er regeringens ambition, når vi genoptager arbejdet til oktober.
Forhandling