Peter Skaarup (DF), 2004-03-31:
Og jeg vil nok sige, at når man følger Enhedslistens og SF's debatform her i Folketinget, ja så lykkes det jo ikke helt, det, som man gør i USA, men det er anstrengende, synes jeg.
Jeg kan også godt forstå, hvis der er andre i Folketinget og i befolkningen, der synes, det er anstrengende, at vi i Folketinget har den ene lange debat efter den anden faktisk med det samme indhold, de samme spørgsmål, de samme teser, de samme modspørgsmål, og man kan blive ved.
Jeg kan godt forstå Enhedslisten og SF, vi kan i Dansk Folkeparti godt forstå, at partier ønsker at markere, hvad deres holdning er, hvad man vil, og hvad man ikke vil.
Og det er gået ind efterhånden, tror jeg, at Enhedslisten og SF, ja også Socialdemokraterne og Det Radikale Venstre var imod, at man gjorde det, man gjorde over for Saddam Husseins styre.
Det er gået ind.
Alle har forstået, at det var man ikke glad for.
Jeg tror også, at alle har forstået, at regeringen og Dansk Folkeparti på det tidspunkt ønskede, at nu kunne den ikke gå længere, nu ville man ikke længere acceptere, at Saddam Hussein og kompagni trak verdenssamfundet rundt i manegen.
Derfor gjorde man det, man gjorde.
Nu er man af med Saddam Hussein, og nu har vi en bedre situation, som hr. Søren Søndergaard i øvrigt også erkendte tidligere i debatten, for den irakiske befolkning.
Men det behøver jo ikke at betyde, at vi skal blive ved med at markere de samme budskaber, de samme holdninger her i Folketinget gang på gang.
Jeg synes, det er anstrengende, når vi i sidste uge kunne opleve en høring, hvor der blev gået i dybden med mange ting.
Vi kunne opleve mundtlige spørgsmål
til statsministeren, hvor der blev svaret på mange ting.
Så skal vi også her i dag og sikkert også i fremtiden
have lange debatter fra Enhedslisten og SF, hvor vi går i detaljer med fortiden, med det, der er passé, og det, der er sket.
Man kan være uenig i det, der er sket, men skulle vi ikke prøve at se fremad?
Det er sådan set vores budskab her i dag: Skulle vi ikke prøve at se fremad? Skulle vi dog ikke se på, hvad det er, den irakiske befolkning vil have gavn af nu?
Hvordan er det, vi klarer den meget alvorlige situation, som irakerne har været i og fører den over til noget bedre?
Hvordan sikrer man den omstilling, der gør, at institutioner, uddannelsessteder, skoler, virksomheder, almindelige fornødenheder kommer på plads?
Det gør de jo, men således at hele den irakiske befolkning får del i det.
Hvordan sikrer vi, at de flygtninge, der er fordrevet fra deres område og er kommet til Vesten, kan komme tilbage
dertil, hvor de oprindelig kom fra?
Skulle vi dog ikke prøve at kigge på det for en gangs skyld i stedet for at se på fortiden?
Nu synes vi i Dansk Folkeparti, at tiden er inde til, at vi begynder at kigge fremad og ikke skuer tilbage. Jeg må sige, at det er noget ynkeligt at se også Socialdemokraternes ordfører i dag hæfte sig ved, at der ikke var et hundrede procents opbakning i Sikkerhedsrådet, og der var nogle lande, der ikke ville være med osv. osv.
Jamen det har vi jo hørt før.
Det har vi jo hørt før,
det var der ikke.
Det var der heller ikke i 1998, da man havde situationen
omkring Irak, som vi har været inde på under debatten.
Det var der heller ikke i forbindelse med Kosovo.
Det var også en ret indlysende sag, vil mange sige, at der dengang skulle ske noget over for Milosevic; det var der også uenighed om, men det er jo passé, og nu må vi se fremad.
Det er det, der er vores hovedbudskab.
Grundlæggende var der en uenighed i FN's Sikkerhedsråd på det tidspunkt, hvor tingene foregik, men der var en resolution, som kunne bruges til det, man gerne ville, nemlig at komme af med Saddam Hussein og sikre, at Saddam Hussein ikke følte, at han bare kunne fortsætte, som om ingenting var hændt.
Det er egentlig det, der gjorde, at også Dansk Folkeparti på det pågældende tidspunkt sagde, at så bliver vi nødt til at stoppe den legen kispus, så bliver vi nødt til at foretage en ændring.
Mere vil jeg egentlig ikke sige om det, for jeg mener, at den tid er overstået.
Den sag er overstået.
Det er passé, at man foretog den indsats, nu gælder det om at se fremad, nu gælder det om, at man med fredsbevarende styrker, med sikkerhedsstyrker, politiindsats, der kan sørge for ro og orden, kan gøre, at fremtiden bliver bedre for den irakiske befolkning.
Det er det, debatten efter vores opfattelse bør handle om.
Så skal vi også sikre, at personer, der måtte være blevet forfulgt i Irak, kan vende tilbage, og det er da en af vores hovedopgaver også i Danmark at se på den situation, vi har haft med mange, mange flygtninge, der er kommet til Danmark.
De skal selvfølgelig have mulighed for at komme tilbage.
Der er det glædeligt, at mange gerne vil vende tilbage.
Det, vi så skal arbejde på, er, at det reelt gøres muligt, og at myndighederne arbejder effektivt for, at den repatriering kan foregå.
Så kære Enhedslisten og SF og Socialdemokraterne og Det Radikale Venstre: Stop filibustertaktikken, og kom til arbejdet.