runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lone Dybkjær (RV), 2006-11-30:
Da mit partis ordfører, hr. Simon Emil Ammitzbøll, ikke kan være her, skal jeg tage ordførerskabet på hans vegne og blot starte med at sige, at vi er positivt indstillet over for SF-forslaget.
Det her har jo ikke noget at gøre med, at børn og unge ikke skal mærke en konsekvens af nogle ting.
Spørgsmålet er, hvordan vi, når børn og unge har begået et eller andet, bedst hjælper dem videre.
Man kan så sige, at det ikke er en evig ting, at livet fortsætter og sådan noget.
Jamen livet får måske så ikke en reel begyndelse, for hvad gør du, hvis du står uden at have nogen muligheder for at yde en eller anden aktiv indsats i samfundslivet?
Så ender du jo meget nemt med at falde tilbage i dit gamle miljø.
Det er jo, tror jeg, to grundlæggende forskellige tilgangsvinkler til det her spørgsmål.
Det Radikale Venstre mener også, at der skal falde en straf, i det omfang der er begået kriminalitet.
Spørgsmålet er bare, om tingene står i et rimeligt forhold til hinanden.
Fru Anne Baastrup har allerede været inde på, at vi ikke kun dirigeres af nogle virksomheder, som har en totalt dansk selvbestemmelse.
Vi ser altså også en række udenlandske virksomheder, hvor reglerne er anderledes, og hvor bare det, at der kan være straffeattest overhovedet, kan skabe et problem.
Derfor synes jeg sådan set også, at regeringspartierne godt kunne gå ind og tage en mere dybtgående drøftelse af, om det er en rimelig udvikling.
Det kan ikke nytte noget, at vi lader, som om Danmark bare er en eller anden øde ø, som ikke også er influeret af udenlandske virksomheder og dermed nogle udenlandske regelsæt, som vi måske i virkeligheden ikke accepterer.
Og det er grunden til, at vi forholder os positivt til forslaget og gerne vil drøfte det videre under udvalgsarbejdet.
Jeg synes sådan set, at den diskussion, der har været mellem de tidligere ordførere fra regeringspartierne og Dansk Folkeparti, meget godt viser, at det er en meget rigid holdning til tingene: Bare den unge får sådan et slag, så skal vedkommende nok rette ind, og hvis ikke vedkommende får et eller andet slag, så kan vedkommende ikke mærke konsekvenserne af at have begået noget forkert.
Jeg bryder mig ikke om den holdning, for jeg tror ikke, at den er gavnlig for den unge, og jeg tror ikke, at den medvirker til, at den unge kan komme videre med sit liv.
Morten Messerschmidt (DF), 2006-11-30:
Nu har fru Baastrup jo siddet i Folketinget noget længere end jeg, så derfor slås man med en vis forundring over, at hun endnu ikke ved, at man faktisk kan følge debatten uden at være til stede, at man rent faktisk kan se den på tv-skærmene.
Det har jeg benyttet mig af i dag.
Det, jeg synes er centralt, er, om ikke fru Baastrup godt kan se, at det er problematisk, at man vil mindske mulighederne for at få de informationer, der ligger i straffeattesterne; at den egentlige virkning af en straffeattest jo ligger i, at den, der har begået forbrydelsen, rent faktisk risikerer, at der er nogen, som ser, hvad der står i straffeattesten.
Når man er med til at hemmeligholde og lave sådanne hemmelige registre, som jeg forstår at fru Anne Baastrup arbejder hen imod, fjerner man jo også den præventive virkning, der ligger i straffeattesten.
Er det ikke rigtigt?
Jo færre, der ser straffeattesten, jo mindre afholder de kriminelle sig vel fra at få noget skrevet på straffeattesten, for jo færre, der læser straffeattesten, jo mere ligegyldigt er det jo, hvad der står i den.
Tom Behnke (KF), 2006-11-30:
Jeg synes også, SF’s ordfører burde gøre sig bevidst, at alternativet er langt værre.
Alternativet er jo fuldstændig uoverskueligt, nemlig at det ikke har nogen som helst konsekvenser, at man begår kriminalitet.
Der er da nødt til at være en eller anden form for konsekvens, der hænger fast.
Når der så er enkelte, der ikke kan få deres drømmejob her og nu, må vi sige: Ja, det er en konsekvens af, at du har lavet kriminalitet, det skulle du have ladet være med.
Hans eksempel vil jo netop være afskrækkende for andre unge, der så afholder sig fra at lave kriminalitet, fordi de kan se, hvor galt det kan gå.
Men hvis børn og unge har den opfattelse, at der ikke sker noget ved at lave kriminalitet, hvad er det så for et signal, vi sender?
Det er det, jeg synes SF glemmer i den her diskussion.
Det er der ikke noget at gøre ved, sådan er det.
Søren Pind (V), 2006-12-01:
Sagen er jo sådan set enkel nok forstået på den måde, at lovgivningen omkring ægteskaber er, som fru Pernille Rosenkrantz-Theil fremstiller den.
Og det, vi drøfter her, er, om den lovgivning så også skal være sådan for registrerede partnerskaber.
Den diskussion har man ført heftigt i denne her sal, og hvis man efterspørger logik i enhver henseende i det spørgsmål, så tror jeg ikke, man har fulgt den her debat særlig meget.
Det handler ikke kun om logik, det handler også om følelser.
Det handler om, hvad man føler er rigtigt.
Det handler om, synes jeg, at sikre den pågældende mor i en bestemt periode.
Og det vil være grænser, som man løbende vil diskutere.
Vi har sagt i Venstre: Vi vil godt være med til at føre den her diskussion.
Jeg prøver ikke på nogen måde at sige, at det her er nogen nem sag, heller ikke for Venstre.
Det tror jeg også kommer tydeligt til udtryk i de spørgsmål, der sådan, om jeg så må sige, flyver over alt, fra Roms fald til sådan nogle meget enkle og klare juridiske problemstillinger.
Det, vi har drøftet i Venstres folketingsgruppe, er, at skønt mange af os selvfølgelig stemte imod den lovgivning, der kom, så må man acceptere den ny, gældende retstilstand, og så må man forholde sig til, at der er nogle mennesker, der har et naturligt krav på at blive behandlet som andre.
Hvad der så falder inden for rammerne af det, jeg lige drøftede med hr. Søren Krarup, at det lige skal behandles lige og det forskellige forskelligt, er det, der bliver det svære i den her sag.
Og derfor kan jeg ikke give fru Lissa Mathiasen et klart svar på det nu, ærlig talt, for det bliver en proces, og det bliver noget, vi kommer til at drøfte.
Det, jeg ....
Jeg kan jo ikke svare fru Pernille RosenkrantzTheil anderledes, end at jeg synes, at de retmæssige garantier, som er i lovgivningen, for nærværende er gode nok, som de er, og at der også er et hensyn at varetage i den retning, som jeg nævnte før.
Søren Krarup (DF), 2006-12-01:
Ja, nu ved jeg jo, at Venstres ordfører ikke blot, som han selv siger, er en stærk personlighed, men også et dannet menneske, han er også liberal; liberal kommer af det latinske adjektiv liber, der betyder fri.
Men frihed og lighed er jo ikke det samme, og jeg vil spørge Venstres ordfører, om han ikke synes, som det dannede menneske, han er, at det sproglige mordforsøg på dansk, som bl.a. ligger i selve overskriften på dette beslutningsforslag om ligestilling af forældrepar af samme køn, ikke egentlig burde føre til, at man meget klart som Venstres ordfører siger: Jeg vil bestræbe mig på at få mit parti til at ændre den lov, der blev lavet i foråret, sådan at vi på ny respekterer, at der netop er tale om forældre som mand og kone og ikke en rent abstrakt opstilling, som ikke har noget som helst at gøre med den virkelighed, vi alle sammen kender.
Søren Pind (V), 2006-12-01:
Jeg vil medgive hr. Søren Krarup så meget, at det piner mig, også som – oven i de meget venlige tillægsord – semantiker, at man bruger ord om noget, som er noget andet, hvad enten det er ægteskab, eller hvad pokker det er.
Jeg synes ikke, der er noget som helst forgjort i at sige, at der er forskel på, om en mand og en kvinde gifter sig, eller om en mand og en mand lever sammen i f.eks. registreret partnerskab.
For det er selvfølgelig ikke det samme.
I mig ligger der så ikke nogen moralsk kvababbelse over det, det må folk fuldstændig selv om, deraf liberalismen i det.
Men selvfølgelig piner det mig, når ordenes mening bliver ophævet, for skønt det ikke efter min opfattelse ligefrem betyder Roms fald, så skal man tage ord alvorligt, og man skal tage det, de betyder, alvorligt.
Søren Krarup (DF), 2006-12-01:
Svaret glæder mig.
Jeg synes, at hr. Søren Pind jo altså nu for så vidt vil bagatellisere problemet ved at sige, at det hører under friheden.
Men det er jo til syvende og sidst forskellen på sandhed og løgn.
Sproget er til syvende og sidst altid et spørgsmål om forskellen på sandhed og løgn.
Hr. Søren Pind kommer jo altså ind på begrebet lighed, og der er jeg sikker på, at hr. Søren Pind enig med mig i, at lighed gælder ubetinget i to forhold, dels i forhold til Gud – vi er lige for Gud – dels er vi, i hvert fald i et kristent samfund, lige for loven.
Ellers er vi yderst forskellige.
Derfor må man jo sige, at forskelsbehandling af forskellige ting ikke blot er en redelig handling, men det er til syvende og sidst et forsvar for sandheden, som en overskrift som den her på beslutningsforslaget er en krænkelse af.
Er hr. Søren Pind, som det dannede menneske, han er, ikke enig med mig i det?
Søren Pind (V), 2006-12-01:
Jeg er enig i, at det, der skal behandles lige, er det lige og ikke det forskellige.
Man behøver ikke at have kvababbelse over at behandle det forskellige forskelligt.
Sådan må det være.
Lissa Mathiasen (S), 2006-12-01:
Altså, jeg tror, det ligesom er nødvendigt at ridse op: 3-måneders-reglen er jo indført som et værn for den kvinde, som føder, og som i en særlig situation føler sig foranlediget til at skulle bortadoptere.
Derfor er den værnsregel indført, vel vidende at bortadoption, det at skulle afgive sit barn, er en svær beslutning.
6-måneders-reglen er indført for at beskytte en mand, give ham muligheden for at kunne rejse en faderskabssag.
Det er to beskyttelsesregler, der er sat ind i børneloven.
Men her er det jo ikke beskyttelse, der skal til, andet end beskyttelse af barnet.
Jeg lagde mærke til, at hr. Søren Pind sagde, at en anden Venstreordfører, fru Inger Støjberg, i talen her har sagt, at det er en naturlig konsekvens af L 151 at følge det op.
Hvad er det, man forestiller sig man vil følge op?
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2006-12-01:
Altså, det her med betænkningstid provokerer mig ret stærkt.
Vi taler om et par, som er gift med hinanden, og det, som Venstre så gerne vil have, er, at den kvinde, der har fået sit barn med det menneske, som hun har valgt at gifte sig med, skal have yderligere 3 måneder til at tænke sig om, hvorvidt det menneske, hun har giftet sig med, også er det menneske, hun gerne vil have børn med.
Hvis det nu var sådan, at vi talte om heteroseksuelle par, ville Venstre så ikke opfatte det som en hån?
Man har gennemgået 9 måneders graviditet sammen med et menneske, man er gift med,
skulle man så have 3 måneders betænkningstid til at tænke over, om det så også var det menneske, man gerne ville have et barn sammen med?
Det er jo det, man pålægger lesbiske i den her sammenhæng, og i forlængelse af det fratager man dem en række rettigheder, som andre mennesker har.
Lissa Mathiasen (S), 2006-12-01:
Men så vil jeg godt stille et spørgsmål, for i modsætning til det, ministeren sagde før, er der jo faktisk en forskel, alene den forskel, at man ved ikke at få anerkendt forældreskabet ved barnets fødsel så ikke har sine 2 ugers barselorlov.
Det betyder altså, at man ikke har muligheden for – både af hensyn til moren, men ikke mindst af hensyn til barnet – at kunne være sammen med barnet, yde den omsorg og den tryghed, som de der 14 dage rent faktisk betyder.
Jeg tror, at alle, der har prøvet at blive forældre, ved, hvad det betyder.
Vil man ikke godt medtænke det, når man nu hos Venstre skal ind i en forhåbentlig kreativ, positiv tænkning i et forsøg på at finde svarene?
Søren Pind (V), 2006-12-01:
Det er jo tydeligt tilkendegivet, at regeringen ikke og dermed heller ikke regeringspartierne kan stemme for beslutningsforslaget.
Det er sagt højt og tydeligt fra talerstolen.
Martin Henriksen (DF), 2006-12-01:
Fru Lissa Mathiasen sagde barnets tarv.
Altså, mener Socialdemokraterne ikke, at det som udgangspunkt er barnets tarv at have en far og en mor?
Det må vel være det, man som samfund alt andet lige må tilstræbe, fordi det selvfølgelig har været det naturlige udgangspunkt så at sige i tid og evighed – måske ikke evighed, men i hvert fald, hvad angår tid.
Sidste gang vi havde den her debat, talte Enhedslistens ordfører fra talerstolen bl.a. om at udvide forældrebegrebet endnu mere og så at sige give mulighed for, at man i et kollektiv kunne have forældremyndighed, og at der kunne være tre forældre eller fire forældre, for det kunne jo være tre gange eller dobbelt så godt for barnet.
Så kan jeg ikke lade være med at spørge Socialdemokraterne, hvordan de forholder sig til det, ikke mindst set i lyset af, at Det Radikale Venstre har nægtet at tage afstand fra Enhedslistens udlægning af, hvordan fremtiden skal se ud, når man taler om forældreformer?
Altså, hvor går Socialdemokraternes grænser, hvis der er nogen?
Lissa Mathiasen (S), 2006-12-01:
Nu tror jeg, Enhedslisten skal have lov til at svare for deres egne synspunkter.
Men jeg vil godt sige, når vi taler barnets tarv, at det jo er interessant, for her har vi altså at gøre med et barn, som er kommet til live i kraft af en kunstig befrugtning, også i kraft af L 151, der blev vedtaget, med retten til kunstig befrugtning også for enlige.
Det barn har ikke pr. automatik en far, der er ikke pr. automatik en mand, der kan gå ind som far.
Men når vi taler om lesbiske par, så er der to personer, som er parate til at gå ind og varetage barnets tarv.
Jeg har det nu sådan, og det er Socialdemokratiets holdning, at vi faktisk tror, at et barn har rigtig godt af fra starten at få lov til at føle begge forældrenes omsorg og mulighed for at kunne tage vare på barnet.
Det er at tale barnets tarv.
Martin Henriksen (DF), 2006-12-01:
Vi ved, at Enhedslisten sidste gang, vi havde den her debat, kom med nogle meget fantasifulde ideer til, hvordan man kan udvide forældrebegrebet endnu mere, end man har lagt op til og har gjort med det lovforslag, som fru Lissa Mathiasen inddrager.
Og vi ved, at Det Radikale Venstre heller ikke ved denne debat vil tage afstand fra Enhedslistens udlægning af, hvordan fremtiden kan se ud.
Jeg ved ikke, om Det Radikale Venstre også gør det til et ultimativt krav, eller om det bliver sådan et ønske, eller hvad det nu bliver, hvordan man vælger at formulere det, men hvor går Socialdemokratiets grænse for udvidelsen af forældrebegrebet?
Går det her ved kunstig befrugtning, eller hvor går det henne?
Er det Enhedslistens definition, er det Det Radikale Venstres definition, hvad er det?
Lissa Mathiasen (S), 2006-12-01:
Jeg synes, det er interessant, at hr. Martin Henriksen bliver ved med at spørge om det.
Jeg synes, det står meget klart: Socialdemokratiets holdning er, at vi ønsker en ligestilling, så vi sikrer heteroseksuelle og lesbiske par samme muligheder i forhold til det her spørgsmål, og jeg synes ikke, det kan siges meget mere klart, end jeg har gjort i dag.
Det er vores holdning til det her.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2006-12-01:
Jeg forstår simpelt hen ikke logikken i det, så jeg vil egentlig gerne bede ordføreren om at sætte lidt flere ord på.
Det kan godt være, ministeren tidligere har sagt det, men så vil jeg bede ordføreren om at gentage det.
Jeg synes, det ville være rart, hvis der kom lidt flere ord på, hvad logikken bag det her er.
Det har normalt været det, der har været argumentationen bag, og det synes jeg er en rigtig god idé.
Men lige præcis i de tilfælde, hvor vi taler om kunstig befrugtning, og efter at det er blevet tilladt – og det synes jeg er rigtig fint at Venstre gik ind og bakkede op om – så må man jo sige, at vi har at gøre med anonyme sæddonorer.
Vi ved, at det er folk, der ikke har ønske om at have noget med barnet at gøre.
Vi har at gøre med registrerede partnerskaber, hvor man må gå ud fra, at det at træffe beslutning om at få børn fuldstændig som i andre parforhold er noget, der foregår i fællesskab.
Så hvad er logikken bag, at man, hvis det er et heteroseksuelt par, anerkender, at når det gælder et ægteskab, er det ægtefællerne, der har truffet beslutning, men når det er et registreret partnerskab, så er det ikke sådan?
Hvad er logikken bag det?
Det kunne jeg godt tænke mig at få lidt flere ord om.
Søren Krarup (DF), 2006-12-01:
Jeg har såmænd lyst til at fortsætte lidt i det spor, der allerede er begyndt, idet fru Lissa Mathiasen sagde, at hun udtrykte Socialdemokratiets grundholdning.
Der kan jeg så ikke lade være med at sige til fru Lissa Mathiasen, at det mildest talt er et andet Socialdemokrati end det, der tidligere har eksisteret her i landet.
Jeg ved ikke, hvor meget fru Lissa Mathiasen kender til sit eget partis historie, men jeg kan fortælle hende, at bl.a. de tidligere socialdemokratiske statsministre, H.C. Hansen og Hans Hedtoft f.eks., havde et ganske andet syn på ægteskabet, de havde en ganske anden opfattelse af familien.
For dem var det så vist ikke en socialdemokratisk grundholdning, at man skulle sidestille eller ligestille lesbiske med far og mor.
Lissa Mathiasen (S), 2006-12-01:
Nu ved jeg ikke, om det er hr. Søren Krarup, der skal definere, hvad der er Socialdemokratiets grundholdning.
Det er da ganske korrekt og vel ikke helt unaturligt, at man på H.C. Hansens tid havde et andet syn på familien, end man har i dag.
Det var også en anden tid.
Jeg er nødt til at sige, at lov om registreret partnerskab i den grad blev vedtaget med vores stemmer, og vi var glade for, at den blev vedtaget i 1989.
Og det gælder generelt, at vi ønsker den ligestilling.
Dermed også være sagt, at vi ønsker det her, for her er der ingen logisk begrundelse for – hverken en beskyttelse af en kvinde, for det er ikke en bortadoption, eller i forhold til en biologisk far, der kan gøre faderskab gældende – at den familie, det lesbiske par ikke skal have lov til både at nyde det fantastiske, at de har fået lov til at blive forældre, at det barn ikke også samtidig skal have lov til at få den sikkerhed, som der ligger i at få lov til at blive adopteret fra fødslen.
Søren Pind (V), 2006-12-01:
Som sagt berørte ministeren jo den problemstilling.
Og den forskel synes regeringen er i orden, regeringen vedstår sig den og ønsker ikke at røre ved den.
Det er sagt ganske tydeligt fra denne her talerstol.
Den spidsfindighed eller klarhed kom jo sådan set allerede frem under ministerens besvarelse på hr. Simon Emil Ammitzbølls bemærkninger, så jeg har ikke yderligere at tilføje i forhold til det, ministeren har sagt.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2006-12-01:
Ja, tak til ministeren.
Jeg er sådan set lidt skuffet over ministerens tale – det er måske ikke så mærkeligt – for til de problemer, som vi omtaler i beslutningsforslaget, også om det med orloven, siger ministeren, at vi kan komme ind på det i en fremtidig revidering af loven.
Men er tilfældet ikke, at der allerede i dag er folk, der står med de konkrete problemer, og at der er børn, der ikke får lige så gode muligheder for forældreomsorg som andre, fordi man ikke har de her regler?
I stedet for at gå ind og diskutere forskellig teknik kunne jeg godt tænke mig, at ministeren forholdt sig til, at der er nogle problemer, og til, hvordan vi kan gå ind og løse dem så hurtigt som muligt, så vi ikke får flere mennesker, der kommer i klemme.
Men jeg anerkender, at der kunne være behov for en forbedring, når vi på et tidspunkt skal se på barselorlovsreglerne.
Det har jeg sagt at jeg er villig til at se på.
Jeg mener ikke, det er et stort eller voldsomt påtrængende problem, men det er da en forbedring, vi kan se på, når vi skal revidere de regler.
Nu drejer det her lovforslag sig jo så i øvrigt om reglerne i børneloven og dermed om nogle betydelig mere vidtgående forandringer end dem, der ville være tilfældet, hvis vi løste det konkrete problem ved en ændring i barselorlovsreglerne.
Søren Krarup (DF), 2006-12-01:
Fru Lissa Mathiasen siger, at Hedtoft og H.C. Hansens tid var en anden tid, og det er jo fuldstændig rigtigt, men det kunne jo godt være, at den sag her forholder sig til noget, der ikke har med tiden at gøre, men med det, der er ens til alle tider.
Kunne fru Lissa Mathiasen ikke få en fornemmelse af, at Socialdemokratiet forfald,
er jeg lige ved at sige, hænger sammen med, at man har været så interesseret i at følge med tiden, at man har prisgivet noget af det, som for folket har været helt afgørende, nemlig at der f.eks. er noget, der hedder en familie, og at det ikke blot er noget, der skal ligestilles med alle mulige andre forhold; kort sagt: at den socialdemokratiske grundholdning måske ville stå langt stærkere, hvis man var sig bevidst, at der er noget, der ikke er et spørgsmål om at følge med tiden, men tværtimod om at forholde sig til det, der gælder til alle tider?
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2006-12-01:
Det er klart, at dem, vi gerne vil hjælpe, er de lesbiske, der lever i et registreret partnerskab, og som får kunstig insemination, og vi vil gerne sikre, at de børn, der bliver født der, har fuldstændig de samme muligheder for omsorg og rettigheder som andre børn.
Det er jo det, det handler om.
Så siger ministeren: Ja, men det er måske ikke så stort et problem med lidt orlov osv.
Men jeg vil sige, at bare det, at vi har fremsat det her forslag, har gjort, at jeg i hvert fald har fået henvendelser fra folk, der siger: Nej, det var da dejligt.
Vil det sige, at vi kan nå at få de her ekstra ugers orlov f.eks.?
Så siger ministeren: Det kan vi se på, når vi engang skal revidere barselorloven.
Hvornår skal vi det?
Det er en betydelig mere principiel forandring, der sker, hvis man skulle følge forslagsstillerne.
Med hensyn til en revision af barselorlovsreglerne er vi i øjeblikket ved at se på, hvordan det er gået, siden vi liberaliserede reglerne om barselorlov, udvidede muligheden for barselorlov og indførte mere fleksibilitet for familierne, hvad denne her regering jo gjorde i starten af sin regeringstid, og når vi har kortlagt det, så vil vi se på, om der er grundlag for at foretage nogle forandringer.
Det vil vi så se på – i begyndelsen af det nye år, tror jeg, vi kan begynde at se på det – men jeg planlægger ikke ny lovgivning sådan lige med første.