runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tove Videbæk (KRF), 2003-02-06:
I kommuneaftalen for 2003 står der, at regeringen og KL er enige om, at regeringen skal søge tilslutning til og indføre mulighed for, at kommunerne kan tilbyde madordning osv., og der står, at det er en forudsætning, at madordningen omfatter alle børn i den enkelte børnehave.
Denne forudsætning er vi helt enige i i Kristeligt Folkeparti.
Da mine egne to børn var små og gik i børnehave, var det en selvfølge, at de fik mad i børnehaven, som de gik i, og det var bestemt en god ting.
Men hvis der ønskes indført madordninger på andre måder i nogle kommuner, vil det blive frivilligt for den enkelte forældrebestyrelse, hvordan de vil gøre, og hvem der vil være med.
I denne alternative situation med frivillige madordninger vil vi fra Kristeligt Folkeparti i hvert fald gerne sikre os, at deltagelsen i madordningen er til at betale for alle, og at udgiften til maden ikke må overstige de reelle omkostninger.
Måske vil der i loven eller bemærkningerne kunne indføres nogle sætninger, som præciserer den side af sagen, så vi er helt sikre.
Og det er klart, at det kan eller vil være både mere indbydende og sundere for børnene at sidde i fællesskabet rundt om et bord og spise frisklavet og friskskåret sund og varieret mad.
Det er klart, at der kan være forskellige problemer med allergi osv. over for bestemte fødevarer, men det kan ikke være så svært at få løst det problem.
Det kunne der måske også skrives noget om ind i bemærkningerne.
Men hvis vi spurgte sundhedsplejersken Sigrid Riise, som vi af og til hører i radioen, tror jeg nok, at hun ville mene, at der ikke skulle laves specielle ordninger for kræsne børn. Når det er sagt, så mener vi i Kristeligt Folkeparti, at det naturligvis er forældrenes ansvar, at børnene får sund mad, og vi er generelt ikke positive over for tilkøbsydelser, idet vi mener, at vi dermed tømmer hjemmene for funktioner, og vi mener, at det er sundt og godt og lærerigt for børnene at lave mad og andre nødvendige praktiske ting i hjemmet sammen med deres forældre. Så der er som nævnt nogle problemer, som vi ser i forslaget, og vi vil også gøre os nogle overvejelser under udvalgsarbejdet, som vi i øvrigt vil gå positivt ind i.
Sandy Brinck (S), 2003-02-06:
Jeg synes, det er fair og rigtigt at have nogle holdninger, som ministeren siger.
Jeg er bare lidt bange for, at ministeren har dannet sine holdninger på et lidt for unuanceret billede af virkeligheden.
Ministeren gjorde også lidt grin med, at jeg havde sagt i min ordførertale, at der faktisk er børn, som ikke får mad med.
Jeg tror, at ministeren skulle tage rundt nogle steder eller snakke med de personaleorganisationer, som rent faktisk beskæftiger sig med området, og som siger, at de rent faktisk tit må sidde og dele deres madpakke med nogle, som ikke har mad med.
Og de ser rent faktisk tit en madpakke, som udelukkende består af mælkesnitter.
Det ligger lige for at gå ind at løse nogle af de sociale problemer, der er i dag og så oven i købet kunne give et godt tilbud til alle.
Den mulighed synes jeg ministeren taler sig længere og længere væk fra, og det beklager jeg dybt.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-02-06:
Som hr. Villy Søvndal sagde tidligere, er der nogle mindre forslag, som i høj grad illustrerer forskellen på højre og venstre her i salen, og det her forslag afslører også, synes
jeg, regeringens sande væsen.
Regeringen har jo talt meget om den sociale arv, og at man gerne vil bryde den negative sociale arv.
Her synes jeg i virkeligheden, at man klart viser, hvad man ønsker.
Der skal komme en klar opdeling i samfundet, så børn af forældre med lav indkomst helt fra de er bittesmå lærer, at de er nederst, og at de ikke skal have del i kagen, bogstavelig talt.
Det kan jo godt lyde, som om man blæser det meget op, og man taler med meget store bogstaver, men set med den 3-åriges eller den 4-åriges øjne er det her et kæmpe-, kæmpe,- kæmpestort problem i hverdagen, netop fordi måltidet er det samlingspunkt, der er i en børnehave.
Og netop fordi samlingspunktet er måltidet, vil det selvfølgelig ramme børnene hårdt at skulle sidde med hver deres mad.
De børn, hvis forældre har penge, kan jo sidde med ved bordet, de kan mæske sig, medens de børn, hvis forældre ikke har råd, skal sidde med deres egne madpakker og være uden for det fællesskab, der er omkring det fælles måltid.
Så når socialministeren i bemærkningerne til forslaget skriver, at der skal opbygges et fællesskab i dagtilbuddene om måltiderne, jamen så bliver det fuldstændigt skåret ud i pap, at man fra barnsben skal lære, at der er nogle, der er med i fællesskabet, og der er nogle, der står uden for fællesskabet.
Det synes vi er synd.
Formentlig vil det ikke gå så galt, for langt de fleste mennesker kunne ikke få over deres hjerte at behandle børn på den måde.
Så forældre og pædagoger vil formodentlig finde en løsning - det må man da håbe på, og det tror jeg også på - så man sikrer, at alle børn får mad.
Så må der skæres på åbningstider eller andet for at finde pengene til, at alle kan være med i ordningerne.
Men det understreger jo også bare, at regeringen har et stort arbejde foran sig, når den ønsker at fjerne solidariteten og fællesskabet i den danske befolkning, og heldigvis for det.
Socialministeren begrunder sit forslag med, at små børn skal kunne få god og sund mad.
Det kan godt undre, for noget af det første, regeringen og Dansk Folkeparti foretog sig efter valget, var at nedlægge den ordning, som Enhedslisten havde fået gennemført om forsøg med mad i børnehaver og skoler.
Hvis nu det var, fordi regeringen havde lyttet til kritikken og var blevet klogere, skulle den ikke høre ét ondt ord fra os.
Villy Søvndal (SF), 2003-02-06:
Nu er jeg selv så privilegeret i denne debat, at jeg har haft fornøjelsen af at have haft tre børn i daginstitution, og jeg må sige, at den ideologiske linje, som fru Eva Kjer Hansen forfølger, kan jeg slet ikke forstå.
Ingen af mine børn eller de børn og deres forældre, jeg i øvrigt mødte i de daginstitutioner, mine børn har gået i, har opfattet, at det var et voldsomt indgreb mod deres personlige selvstændighed, at de fik mad, og at der var
nogle, der proppede maden ned i halsen på dem
Tværtimod var de meget begejstrede.
Det er jo det, vi diskuterer, og derfor synes jeg, det er underligt, at Venstre er nødt til at prøve at flytte debatten hen til et forvrænget sted, der intet har med virkeligheden at gøre.
Jeg kan godt forstå, at det må være ærgerligt for både Venstre og De Konservative at måtte konstatere, at i dag er der et flertal, der har en anden opfattelse.
Men det er jo ikke min skyld, så der er ingen grund til at blive så vred på mig over det.
Det er, fordi der er nogle mennesker, der har
en lidt større social forståelse end den, Venstre og De Konservatives ordførere har givet udtryk for i dag, og i stedet for at blive vred over det synes jeg, man skulle lade sig inspirere af det til at høre, at der faktisk er nogle mennesker, også i dette Folketing, der har en større forståelse for den situation, nogle børnefamilier er anbragt i, end ordførerne fra Venstre og De Konservative.
Jeg tror, den konservative ordfører har overset den detalje, at lavindkomstfamilierne jo har fripladser i vore daginstitutioner.
Det betyder, at de ikke betaler, og fra SF's side har vi i flere omgange - både i forbindelse med satspuljen og i forbindelse med finansloven - været med til at hæve grænsen for, hvornår man får friplads, og på den måde sikre, at lavindkomstfamilierne ikke ender det ubehagelige sted, hvor fru Charlotte Dyremose siger, at de kan ende.
Derfor er det klart, at den bedste måde at lave det her på er at sikre, at ordningen indgår i de almindelige fripladsgrænseordninger.
Dermed sikrer vi nemlig, at lavindkomstfamiliernes børn får mad, og at de ikke skal betale for den, og det er der ekstremt megen socialpolitik i.
Det er nemlig en god idé, at vi sikrer, at børnene i både daginstitutioner og skoler får noget rigtig god mad, inden de skal i gang med deres dag.
Kim Sejr (RV), 2003-02-06:
Det Radikale Venstre er store tilhængere af, at man i daginstitutionerne skaber et fællesskab omkring måltiderne, og det er ikke alene det at indtage måltiderne, det handler om.
Det er også hele det arbejde, ja, den leg, der er forbundet med at forberede og lave maden.
Det er jo faktisk en læreproces, samtidig med at det er en proces, hvor børnene i samarbejde med hinanden og de voksne er med til at skabe noget, nemlig et måltid.
Jeg er enig i, at madordninger vil have nogle fordele.
Man er sikker på, at alle børn får et godt og sundt måltid, for i forbindelse med en madordning skal det naturligvis sikres, at kosten er ernæringsrigtig, og samtidig vil det aflaste forældrene, desværre oftest mødrene, i den hektiske tid om morgenen.
Nu nævnte jeg netop fællesskabet, og det er det fællesskab, jeg måske kunne have en bekymring for kommer i fare med lovforslaget, sådan som det foreligger.
Sådan som jeg ser det, vil der være en risiko for, at man kommer til at se to typer børn, nemlig madpakkebørn og buffetbørn.
Nu er der ikke noget i vejen med madpakker som sådan, for mange af de madpakker, børnehavebørn får med i dag, er de rene festmåltider.
Men det værste ville være, hvis man kom til at opleve, at en del af børnene blev beskæftiget med madlavning og havde et fællesskab her, mens resten måtte tage madpakkerne frem og nøjes med det.
På en eller anden måde strider det i hvert fald mod min opfattelse af et fællesskab.
Efter min mening skal alle børn være med i en
skulle være, altså hvilken betaling det vil være rimeligt at opkræve for en sådan ordning.
Så er der blevet spurgt: Jamen hvad nu, hvis der er børn, der er muslimer eller multiallergikere eller kræsne - hvis der er en dreng, der ikke vil spise andet end røde pølser?
Jamen jeg synes netop, det taler for, at madordningen skal være for alle børn, for så tvinger det jo forældrebestyrelsen og institutionen til at sørge for, at der bliver taget hensyn til, at børn er forskellige.
Så laver man en madordning, hvor man er sikker på, at den muslimske dreng får den mad, han skal have, og man sørger for, at der ligger nogle røde pølser ude i køleskabet til den kræsne dreng.
Det er netop det, en sådan ordning ville garantere.
Derfor er vores holdning, at vi ikke kan støtte forslaget på nærværende grundlag, medmindre det skal gælde for alle børn.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-02-06:
Jamen vi får jo ikke helt svar af hr. Villy Søvndal på, hvordan ordningen så skal være.
Nu har jeg altså svært ved at forestille mig, at pædagogerne tvangsfodrer børnene, for de fleste pædagoger er jo pæne mennesker.
Men det handler lige så meget om, at man så kommer til at betale til en ordning, som man måske ikke ønsker at benytte sig af.
Hvis hr. Villy Søvndal vil lave en sådan fællesordning, kunne en lavtlønnet familie blive tvunget til at betale mere for daginstitutionspladsen, fordi der er en madordning, som de i øvrigt ikke benytter sig af, fordi deres barn er multiallergiker, eller det er et muslimsk barn, der ikke spiser svinekød, eller barnet er kræsent eller har nogle andre særlige behov, hvad de så end måtte være.
Er det den ordning, hr. Villy Søvndal ønsker?
Jeg er sikker på, at man nok skal forsøge at løse alle de ting.
Men jeg er nødt til at gøre opmærksom på, at hvis det så f.eks. betyder, at der ligger røde pølser derude til lille Hans, så spiser lille Hans alligevel noget andet end de andre, og så kan lille Hans også lige så godt have sine røde pølser med hjemmefra, hvis nu det er det, han så frygtelig gerne vil have. Så er det meget nemt at se på et enkelt konkret eksempel, og det kan blive meget, meget teknisk det her.
Det er derfor, jeg synes, vi skal lade det være op til de forældrebestyrelser, der ved, hvilke problemer de står med.
Vi kan jo stå med muslimske børn, vi kan stå med vegetarer, og vi kan så i øvrigt stå med allergikere.
Nu er jeg selv allergiker, og jeg har en veninde, der er vegetar, og hr. Kim Sejr skulle opleve, hvordan det er, når vi går på restaurant sammen.
Hvis der så også er muslimer og i øvrigt en del kræsne børn, for der er en del kræsne børn i den alder,
kan det godt blive ret kompliceret.
Nogle vil kunne løse det, og det vil jeg glæde mig over, men er det da ikke o.k., at hvis man hellere vil lade være at løse det, så er det også en mulighed?
Kim Sejr (RV), 2003-02-06:
Jeg må medgive fru Charlotte Dyremose, at det uden tvivl vil være noget af en udfordring i en daginstitution, hvis man både har multiallergikere og vegetarer eller veganere og muslimer og kræsne børn. Men jeg synes stadig væk, at den bedste udfordring for institutionen vil være at tage hensyn til de forskellige ønsker, der kunne være i den forbindelse. Se, det ville være det rigtige fællesskab. For mig er det, det handler om, fællesskabet, at børnene er med.
Fordi en dreng spiser røde pølser, kan han jo godt være med til at snitte hvidkål og være med til at forberede et måltid for hele institutionen.
Så for mig er det fællesskabet, der er centrum.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-02-06:
Jamen jeg er meget enig med hr. Kim Sejr, det er da klart en fordel, at fællesskabet kommer i centrum.
Det her var sådan set også kun for at illustrere, hvor kompliceret det kunne blive, hvis man har nogle meget stive regler, og man ikke har nogen mulighed for at gå rundt om dem.
Jeg brugte eksemplet før med Mælkebøtten, der er 110-120 børn i Mælkebøtten, og de er alle sammen tilsluttet madordningen.
Jeg forestiller mig, at blandt 110-120 børn er der nok nogle med forskellige slags behov, og der er det altså lykkedes at finde en ordning for alle.
Det er jo fantastisk, og det er jo dejligt, og det kan åbenbart lade sig gøre, og det er sådan, det sker, må jeg sige til hr. Kim
Sejr, når man åbner op for denne mulighed. Men der kan jo være nogle særlige situationer, der gør, at der er nogle behov, som man enten ikke kan, eller flere ikke ønsker at løse via den her madordning, men skal det forhindre de andre i at lave madordningen?
Kim Sejr (RV), 2003-02-06:
Jeg kan ikke forestille mig, at der skulle være nogle særlige behov af kostmæssig karakter, som et veluddannet og velmotiveret personale i daginstitutionerne ikke kunne løse.
Eva Kjer Hansen (V), 2003-02-06:
Jeg synes faktisk, det er dejligt, at hr. Villy Søvndal nu bliver så klar i sine meldinger, for nu kan jeg jo forstå, at SF's politik er, at det her skal være indbefattet i den almindelige pasningsordning.
Det vil sige, at man vil indføre det som en generel ordning, hvor der også bliver en forøget forældrebetaling, og det bliver noget, som alle bliver pålagt over én kam.
Det er den model, jeg hører SF præsentere, og det er vel også derfor, hr. Villy Søvndal ikke vil svare mig på de spørgsmål, jeg har stillet om de situationer, hvor børn af den ene eller anden grund, men ikke af økonomiske grunde, ikke ønsker at være omfattet af en madordning.
Jeg taler ikke om, at børn skal tvinges til at spise noget bestemt.
Jeg taler om den problemstilling, der er fremme under debatten her i dag: om man skal tvinge folk ind i en madordning eller det skal være et frivilligt tilbud.
Jeg ved ikke, om vi kan komme det nærmere, men jeg vil lade min fortolkning af svaret stå
lysende klar: det er en anden dagsorden, SF har, og derfor kommer de forskellige vinkler fra hr. Villy Søvndals side.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2003-02-07:
Jeg vil sige, at her i dag, hvor jeg har lidt halsbetændelse og muligvis også lidt feber, kan jeg faktisk ikke umiddelbart komme i tanke om andre områder, hvor vi også ser denne positive særbehandling.
Men ikke desto mindre støtter vi stadig, at den findes på de områder, hvor den findes i dag, og vi mener stadig, at i nogle tilfælde - ikke i alle, men i nogle tilfælde - kan man godt forskelsbehandle for at skabe ligestilling.
Angående lovforslaget er det korrekt, at vi har bedt om, at direktivet blev gennemført i dansk lov, og derfor vil vi også stemme for forslaget i den sidste ende, fordi vi mener, at det er et positivt pust til den lovgivning, vi har i dag.
Denne lovgivning vil følge op og gøre meget mere klart, hvad etnisk ligebehandling er.
Men EU-direktivet, som det ligger, handler jo om national og etnisk ligebehandling, det handler rent faktisk ikke om religion og tro.
Læser man den betænkning, der er afgivet, er der uenighed om, hvorvidt religion og tro skal med.
Men det er ikke sådan, at EU-direktivet stiller krav om, at religion og tro skal med i implementeringen i dansk lovgivning, og det er derfor, jeg siger, at vi vil se på det.
Vi vil tage en snak med de høringsparter, der har fremført der synspunkt, og så vil vi tage stilling til, om der skal stilles et ændringsforslag.
Men i første omgang siger jeg her i dag, at vi vil gerne have lovforslaget gennemført, fordi vi principielt mener, det går i den rigtige retning.
Om der så skal ekstra ting ind i det, vil vi tage stilling til på et senere tidspunkt, og SF er meget velkommen til eventuelt også at komme med det som et beslutningsforslag.
Kamal Qureshi (SF), 2003-02-07:
SF har jo tidligere fremsat et lignende forslag, også på det tidspunkt, Socialdemokratiet selv sad i regering, og hvor der ikke var opbakning til det.
Nu har fru Sophie Hæstorp Andersen forholdt sig til tro, men jeg talte faktisk også begge gange om seksuel orientering, og jeg vil meget gerne spørge fru Sophie Hæstorp Andersen: Hvis man nu bliver forskelsbehandlet, fordi man er homoseksuel, hvad skal man så? Hvor er det, man skal gå hen?
Er det stadig sådan, at Socialdemokratiet mener, at så må man bruge domstolene, altså den nuværende situation, sådan som vi har den i dag.
Der er ingen sikring af de homoseksuelles rettigheder i dette forslag, og der er ingen sikring af nogen af de andre minoriteter, som bliver forskelsbehandlet i samfundet.
Vi kan stille et beslutningsforslag sammen med Socialdemokraterne, men det har jo bare ikke nogen mening, når vi ved, at der er et flertal bag forslaget, fordi det er regeringens forslag, og derfor kan det gennemføres.
Det har ingen mening, at vi fremsætter et forslag, vel vidende at det ikke vil blive gennemført, for det bliver bare nogle positive tilkendegivelser, som ikke har nogen som helst konsekvenser for de mindretal, det går ud over.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2003-02-07:
Jeg vil lige starte med at gøre det helt klart, at Socialdemokratiet arbejder imod enhver form for diskrimination, hvad enten den er seksuelt begrundet eller begrundet i køn, eller om den er begrundet i etnicitet eller andre ting.
Men det, vi behandler her i dag, er et lovforslag, der skal implementere et EU-direktiv om etnisk ligebehandling, og derfor er der ikke noget med i forslaget om seksuel orientering eller homoseksuelles rettigheder.
Det er sådan set også ganske forståeligt, for i dag er det jo sådan, at homoseksuelles rettigheder og beskyttelse mod seksuel diskrimination er noget, der følger af grundloven, og det er noget, man kan gå til domstolene med. Vi vil da gerne være med til at se på, om der måske i fremtiden skal kigges på endnu bedre beskyttelse, men det handler lovforslaget her bare ikke om.
Det er en implementering af et EU-direktiv om etnisk ligebehandling og ikke et spørgsmål om homoseksuelles rettigheder i denne omgang.
Else Theill Sørensen (KF), 2003-02-07:
Dette lovforslag handler, som det allerede har været nævnt, for en stor dels vedkommende om implementering af dele af et EU-direktiv om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse.
Når jeg siger dele af direktivet, er det jo, fordi den del, der vedrører arbejdsmarkedet, kommer i et særskilt lovforslag, som dækker dette område.
Der har været nedsat et udvalg, som i en diger betænkning har taget stilling til, hvordan denne implementering kunne gennemføres.
Konklusionen blev, at det mest hensigtsmæssigt kunne gøres i form af en helt ny lov, altså ikke ved at ændre eksisterende love.
Jeg vil godt sige, at den sådan set ikke er ny, forstået på den måde at der allerede er bestemmelser i dansk lovgivning, der forbyder forskelsbehandling.
Men nu bliver det altså sådan, at forskelsbehandling på grund af race eller etnisk oprindelse indskrives i en særlig lov.
Lovforslaget dækker alle områder af samfundslivet
Der er tale om et forslag, som forbyder, at man direkte eller indirekte forskelsbehandler på grund af race eller etnisk oprindelse, og forslaget indfører det, der hedder delt bevisbyrde, som der jo har været ført mange ordvekslinger om.
Det bliver sådan, at hvis en person, der anser sig for krænket, påviser faktiske omstændigheder, der giver anledning til at formode, at der udøves direkte eller indirekte forskelsbehandling, påhviler det modparten at bevise, at principperne om ligebehandling ikke er blevet tilsidesat.
Med hensyn til klager er vi i Det Konservative Folkeparti helt tilfredse med, at der ikke oprettes et særligt klageorgan, som et mindretal i udvalget ønskede, men at klagemuligheden lægges i Institut for Menneskerettigheder, som altså kan behandle klager over overtrædelse af forbuddet mod forskelsbehandling. Det Konservative Folkeparti kan støtte lovforslaget.
Kamal Qureshi (SF), 2003-02-07:
Hvis man nu siger, at man køber et produkt, uanset hvad prisen er, så er der jo ikke særlig stor lyst til for dem, som nu udbyder det, at forhandle videre, så jeg vil meget gerne spørge fru Elsebeth Gerner Nielsen: Når nu fru Elsebeth Gerner Nielsen siger, at hun gerne ville have haft seksuel orientering med, og synes, at det er en alvorlig forskelsbehandling, vil det så også have en konsekvens i forhold til stemmeafgivelsen fra Det Radikale Venstre?
For vi er i den situation, at det her lovforslag er der et flertal for og kan der skabes et flertal for sammen med oppositionen.
Men i det øjeblik det her lovforslag bliver gennemført, kan fru Elsebeth Gerner Nielsen og jeg og Socialdemokraterne fremsætte nok så mange forslag om, at vi gerne vil have en bedre beskyttelse af de homoseksuelles rettigheder, men vi ved, hvad der vil ske i det her Folketing, det vil ikke blive vedtaget.
Så jeg vil gerne spørge specifikt: Er man villig til så at sige at sætte stemmer bag sine holdninger om, at forskelsbehandling på grund af seksuel orientering skal med, og undlade at stemme for dette forslag, hvis ikke det kommer med?