Ebbe Kalnæs (CD), 1999-02-25:
Jeg vil også gerne sige tak til hr. Ole M. Nielsen for lejligheden til den drøftelse, vi har i dag.
Jeg vil også gerne prøve at gå ind på de præmisser, som hr. Ole M. Nielsen prøvede at ridse op, nemlig at det ikke skulle være et spørgsmål om land eller by, men det skulle
være et spørgsmål om regioner og regioners udvikling.
Men der vil jeg gerne understrege, at vi er altså en nation, og vi skal passe på, at vi ikke forlader tanken om, at enhver nation skal have kraftcentre; enhver nation skal have en hovedstad; enhver nation skal have noget, som også rækker ud over Danmark, og som appellerer ud over Danmark.
Vi kan nivellere os ned til at være sådan en nogenlunde jævn grød, hvor vi har fordelt alt i alle situationer i alle hjørner, og så er vi ikke som nation noget, der er særlig appellerende eller interessant.
Der skal være kraftcentre. Vi skal lade være med at tro, at vi kan sprede alt.
Vi skal lade være med at tro, at vi kan fordele samtlige undervisningsinstitutioner og have universiteter i hvert hjørne, for med det falder kvaliteten ganske meget.
Vi er nødt til at erkende, at der er koncentration på planen, hvis vi skal sørge for at have en nation, der fungerer, der kan stræbe, og som kan sørge for at skaffe de indtægter, der skal til for at kunne bevare et velfærdssamfund. Men når det er sagt, er det jo meget vigtigt, at vi også gør det solidarisk, at vi gør det solidarisk på den måde, at vi er klar over, at forskellighederne er der. Vi skal også være helt klar over, at den diskussion, vi meget har i øjeblikket om at placere sorteper, når vi taler økonomi: hos kommuner, amter, stat, er vel i og for sig noget af det værste, vi har.
Det drejer sig ikke engang om penge.
Den diskussion er uværdig.
Den er uværdig, fordi man skubber rundt med sorteper og forklarer, at det er de andre, der ikke magter opgaverne og ikke har forstået dem.
Det synes jeg ikke vi kan være bekendt.
Jeg synes, Folketinget ofte har en tendens til - som jeg somme tider siger - at Folketinget ikke ret gerne tager hjem på juleferie uden at have vedtaget en dagsorden om, at der er nogle ude i kommunerne, der har gjort det dårligt, og nu skal de lige have én, for ellers er det ikke blevet rigtig jul.
Det synes jeg er ærgerligt.
Derfor kommer jeg ind på spørgsmålet om, hvordan vi fordeler, og diskussionen i dagspressen i øjeblikket går side op og side ned på regioner, sammenlægninger, kommunesammenlægninger, og de kan ikke klare sig, osv.
Men diskussionen føres jo som en diskussion, der er gået i selvsving; man har ikke et reelt grundlag at diskutere på.
Jeg skal fortælle, at hvis fem små kommuner, som har hul i kassen, lægger sig sammen, så bliver det bare et lidt større hul.
Det, det drejer sig om, er jo, at befolkningssammensætningen med indtægter osv. er afgørende for, om en region kan klare sig, og derfor bliver vi nødt til at kigge på, hvordan vi fundamentalt fordeler, hvordan vi fundamentalt finansierer kommunerne, så der ikke opstår de tilfældigheder, som der er.
For at sætte ord på det: Hvis man skal hæve serviceniveauet bare en ganske lille smule i Ravnsborg på Lolland, skal man formentlig hæve skatten med 4 pct.
Hvis man skal hæve serviceniveauet tilsvarende i, vi kunne vælge Lejre, hvor der engang har siddet en formand for Kommunernes Landsforening, en kommune tæt på en hovedstad med et højt indkomstniveau, så skal man måske hæve skatten med 0,25 pct. for at nå det samme.
Det er ikke rimeligt, og derfor bør Folketinget have mod til, inden vi taler om sammenlægning, omlægning, at gå ind og kigge på: Hvordan finansierer vi kommunerne, hvordan virker det?
Så vil nogle sige: Jamen det må Kommunernes Landsforening osv. jo vide i forvejen. Jamen vi har 275 kommuner, og strukturen i Kommunernes Landsforening er sådan, at hvis syv kommuner uden for København løfter røret og ringer til hinanden, har de flertal. Jeg kan næppe forestille mig noget, der er mindre solidarisk end kommunerne indbyrdes, for den undersøgelse, den analyse, den vurdering bliver ikke lavet i Kommunernes Landsforening.
Det ved de godt, og nogle synes, det var rimeligt at gøre det, men de bliver aldrig enige om det.
Det kan være, det er begge dele, men skulle vi ikke have et grundlag at gøre det på i stedet for at lade diskussionen gå i selvsving, som vi gør nu? Jeg må vente til anden runde, for der er meget andet, der hører med her.
Jeg håber, at vi kan fastholde debatten på, hvordan vi indretter samfundet, så alle har mulighed for at være med, men ikke nødvendigvis med aktivitet, der er lige høj alle steder.