runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lissa Mathiasen (S), 1999-02-11:
Jeg kunne forstå på hr. Frank Aaens svar, at man trods alt ved nærmere eftertanke har erkendt, at vi fra Socialdemokratiets side også før valgkampen klart har meldt ud.
Det gjorde vi under finanslovdebatten, men jeg tror også, at de fleste herinde og også mange uden for det her hus kan erindre den debat, der var i foråret 1998 omkring netop boligstøtten, og også den i forhold til valgkampen.
Så jeg vil sige: Stop den del af det.
Det glæder mig også at høre, at man fra Enhedslisten er enig i, at formuerne er kommet ind, enig i, at de højere indkomster skal have lidt mindre i støtte, og vel dybest set også enig i, at der må være en grænse for, hvilken støtte man skal have, hvis man har den helt lave husleje.
Men det, jeg godt vil have hr. Frank Aaen til at uddybe lidt nærmere, er: Der er ikke én eneste gang stillet ét spørgsmål i Boligudvalget under behandlingen af boligstøttelovgivningen. Det er ikke én eneste gang blevet påvist, at der har været fejl i de beregninger, der har været lagt frem for boligministeren.
Derfor synes jeg, det er urimeligt her i dag at sige, at en enlig pensionist med en ren folkepension, som ligger på 40.000-50.000 kr. om året i husleje, kommer til at miste noget.
Det er nemlig ikke korrekt.
Tilsvarende kommer et pensionistægtepar med en ren folkepension til at miste, siger hr. Frank Aaen.
Det er heller ikke korrekt.
Jeg vil godt have hr. Frank Aaen til at bekræfte det.
Det er urimeligt, at vi laver den skrækkampagne herindefra.
Det burde hr. Frank Aaen tænke på.
Klaus Hækkerup (S), 1999-02-11:
Det er hr. Frank Aaens bemærkninger om kommunernes økonomi, der kalder mig på talerstolen.
Hr. Frank Aaen gentager det, som mange har gentaget i debatten, at der er nogle uendelig stramme rammer for kommunernes økonomi.
Det er næsten sådan, at bare man gentager en usandhed længe nok, går den hen og bliver til en sandhed.
Alene fra 1998 til 1999 er kommunernes nettodriftsudgifter på serviceområdet vokset med 1,4 pct., hvoraf staten endda er kommet med hovedparten af pengene og har lagt dem i kommunernes kasser.
Så det postulat er forkert. Jeg vil så sige, at når man hører debatten, og når man læser den vedtagelse, som Enhedslisten har stillet forslag om, hvor de taler om, at regeringen har brudt en række løfter om bedre velfærd, synes jeg, at jeg allerede nu kan konstatere, at der punkt for punkt er blevet tilbagevist det, man kunne tænke sig der lå bag den betegnelse. Jeg er glad for, at hr. Frank Aaen også bekræftede, at også på sygehusområdet med hensyn til indtag af læger, hvor det virkelig skal batte for at hjælpe de syge, har regeringen fuldt og helt levet op til sine løfter.
Frank Aaen (EL), 1999-02-11:
Til hr. Klaus Hækkerup: Jeg vil anbefale hr. Klaus Hækkerup at spørge formanden for Kommunernes Landsforening, socialdemokraten ovre i Odense, om han mener, at den ramme, der er lagt for kommunernes udvikling økonomisk, sætter dem i stand til at opfylde de servicebehov, der er i kommunerne.
Han ved udmærket, at han selv har skrevet under på aftalen.
Det er noget af det dummeste, de danske kommuner nogen sinde har gjort.
Men i dag er han nået til den klare erkendelse, at med den ramme kan man ikke klare de serviceforpligtelser, man har ude i kommunerne.
Jeg vil i øvrigt også minde om den redegørelse, regeringen fremlagde lige før sommerferien, lavet af regnedrengene i de forskellige ministerier, som klart dokumenterer, at med den økonomiske ramme, der var, kunne man ikke holde det serviceniveau, som man har i dag.
Det er ikke noget, jeg siger, det er noget, regeringen selv har sagt.
Og det bringer mig til hr. Mortensen.
Det, vi har sagt, er, at præmisserne, som regnedrengene ovre i Finansministeriet bruger, vil vi ikke tage for gode varer.
De har f.eks. den præmis, der hedder, at hver gang man ansætter en arbejdsløs pædagogmedhjælper i en kommune til at passe børn, skader det konkurrenceevnen, og derfor må man ikke gøre det.
Den type af regnestykker vil jeg overhovedet ikke have med at gøre, og det står fast.
Og så til fru Lissa Mathiasen: Jeg har gennemgået hele min bunke af udklip.
Jeg er nemlig meget omhyggelig med at klippe ud, og jeg har læst alle de udtalelser, fru Lissa Mathiasen er kommet med det seneste år op til valget om besparelser på boligstøtten, og hver eneste gang står der: formuen og de rige pensionister.
Men det, man har gjort, er, at man har skåret generelt, så en arbejdsløs enlig mor med et barn mister boligstøtte, så 225.000 af landets pensionister mister boligstøtte.
Det er ikke at gå efter de rige og dem med formue.
Det er at gå efter at forringe boligstøtten generelt.
Lad mig så i øvrigt sige, at op til valget sagde statsministeren: Ingen huslejestigninger, så pensionisterne kan gå en tryg fremtid i møde.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-02-11:
Hr. Frank Aaen stillede mig et direkte spørgsmål, og det vil jeg naturligvis forsøge at svare på.
Og til det kan jeg blot sige, at vi har taget en lang stribe af initiativer, både nogle ting, vi har gennemført, og nogle ting, vi er i gang med: skattelettelser til de lavtlønnede, som vi bl.a. med god hjælp fra hr. Frank Aaen var med til at gennemføre, forøget indsats for skånejob, virksomhedsrettet revalidering, formidlingshuse, og så har vi sikret en efterløn, som folk stadig væk kan bruge, når de bliver 60 år. Det Radikale Venstre har sagt år efter år: Danmark kan ikke leve med, at den almindelige tilbagetrækningsalder fra arbejdsmarkedet kryber ned under de 60 år.
Vi ser meget gerne den aldersgrænse forhøjet, men vi vil ikke forhøje grænsen
for mulig tilbagetrækning for efterløn, og derfor er det mere attraktivt at blive på arbejdsmarkedet efter de 60 år.
Men vi har sikret efterlønnen for dem, der har brug for den, når de bliver 60 år, og det synes vi er et rigtig godt initiativ.
Og til sidst vil jeg sige, at vi også har permanentgjort den erhvervsfaglige grunduddannelse som en virkelig god indsats over for de allerallersvageste unge, dem
, der ikke får en ungdomsuddannelse.
Lone Møller (S), 1999-02-11:
Vi har i Danmark mange mennesker, som har behov for medicin,
også meget dyr medicin
Hr. Frank Aaen har talt meget om solidaritet i sit indlæg, og jeg vil derfor gerne spørge hr. Frank Aaen, om han mener, at det er usolidarisk, at vi nu har fået gennemført en ordning, hvor de mennesker, der har størst behov for medicin, også får den mindste udgift.
I dag eller indtil i hvert fald den 1. oktober er medicinordningen i dette land skruet sådan sammen, at det er mere eller mindre tilfældigt, om der er 50 pct. eller 75 pct. i tilskud.
Det har i hvert fald ikke noget med solidaritet at gøre.
Derfor har jeg meget svært ved at se, at vi skulle have generet Danmarks befolkning ved at gå ind og lave en ordning, hvor man fremover får gavn af, at hvis man har et stort forbrug, så får man en mindre udgift.
Det er det, jeg opfatter som solidaritet.
Christine Antorini (SF), 1999-02-11:
Jeg kunne forstå på forskningsministerens indlæg, at Stillingsstrukturudvalget vil kigge på de faste stillinger. Jeg vil gerne spørge forskningsministeren, om der er en vilje eller et ønske fra regeringens side til, at der skal oprettes flere faste stillinger.
For man kan jo selvfølgelig sige, at det vil være et alternativ til at lave en egentlig generationspulje.
Så vil jeg gerne spørge: Nu har som sagt spørgsmålet om de her 40 kvindeprofessorater være oppe, og forskningsministeren har udtalt sig positivt med hensyn til dem.
Som sagt vil vi i SF gerne se på muligheden for, at man laver mix af forskellige stillingskategorier, hvor der bliver anvendt en eller anden form for positiv særbehandling.
I Sverige har man opslået 30 professorater, hvor der kan anvendes positiv særbehandling, og der har man altså 2.200 professorer i dag, hvor vi i Danmark kun har 800.
Så hvad er overvejelserne om, hvorfor det lige præcis er her, satsningen ligger fra ministeriets side, og er man positiv over for et mix i stedet?
Søren Kolstrup (EL), 1999-02-11:
Ministeren nævnte, at der ofte kan gå et stykke tid, måske endda meget lang tid, imellem at man får afsluttet en forskeruddannelse, og at man bliver ansat.
Indebærer det synspunkt, at ministeren er villig til at overveje at konvertere diskussionen omkring de øremærkede professorstillinger til øremærkede stillinger blandt yngre kvinder, også hvor der er tale om uddannelsestunge stillinger?
Jette Gottlieb (EL), 1999-02-11:
Jeg vil godt stille et helt konkret spørgsmål.
Vi behøver ikke vente så længe med at se, om Venstre er i stand til at indfri de ting, som de nu lægger op til i en vedtagelse her.
Agter Venstre i eftermiddag, hvor vi behandler et beslutningsforslag fra CD og et lovforslag fra SF om hjemmehjælp, at støtte et af de forslag eller begge eventuelt med henblik på at sikre det - jeg forstod på det sidste indlæg i debatten - som borgerne har krav på af hjemmehjælp?
Lise Hækkerup (S), 1999-02-11:
Forespørgslen i dag er rejst for at skabe fokus på den kedelige tendens, vi har herhjemme, nemlig den kedelige tendens, at kvinder i forskning efterhånden er en mangelvare.
Den tidligere forskningsminister Jytte Hilden iværksatte gode initiativer for at imødekomme denne tendens.
Jeg ønsker med forespørgslen fortsat, at der skal være opmærksomhed omkring det.
Jeg er glad for, vil jeg sige, at alle partier i Folketinget har tilsluttet sig.
, ligesom jeg selvfølgelig også regner med, at forskningsministeren vil gøre det samme.
Jeg glæder mig til en god debat.
Besvarelse
Elisabeth Arnold (RV), 1999-02-11:
Fru Karen Rønde kom i sit ordførerindlæg ind på begrebet værdighed, og fru Karen Rønde antydede, at det var uværdigt, hvis man var kommet til en stilling eller en eller anden position ved hjælp af en eller anden form for positiv særbehandling.
Jeg vil gøre fru Karen Rønde opmærksom på, at kvinder i politik er udsat for en ret stor positiv særbehandling
, fordi alle ved, at kvindelige kandidater får langt flere personlige stemmer end mandlige kandidater.
Fru Karen Rønde, som blev valgt for knap et år siden ved folketingsvalget, skovlede personlige stemmer ind dér, hvor hun var opstillet, bl.a. fordi - ikke mindst fordi - hun var kvinde.
Synes fru Karen Rønde, det er mere uværdigt at være valgt til Folketinget som kvinde end som mand?
Karen Rønde (V), 1999-02-11:
Over for fru Elisabeth Arnold vil jeg gerne slå fast, at jeg mener absolut ikke, det at være kvinde er en kvalifikation i sig selv.
Christine Antorini (SF), 1999-02-11:
med mangelen på kvindelige forskere, og den eneste konkrete løsning, jeg kunne høre fra hr. Brian Mikkelsen, var, at der skulle satses på den højteknologiske forskning.
Nu er problemet, at det jo lige præcis er her, hvor der mangler kvinder.
Som forskningsministeren oplyste, er der kun 4 pct. kvindelige forskere inden for det tekniske område.
Samtidig understregede hr. Brian Mikkelsen, at man i hvert fald ikke ville lave positiv særbehandling, heller ikke inden for områder, hvor der åbenbart mangler kvinder.
Jeg vil gerne spørge, hvordan hr. Brian Mikkelsen mener, at man kan løse det, at der kun er 4 pct. kvindelige forskere på det tekniske område, ved at man decideret skal satse på den højteknologiske forskning, hvis man ønsker at gøre noget for kønsproblematikken.
Brian Mikkelsen (KF), 1999-02-11:
Jeg må sige til SF's ellers fornuftige ordfører, at den tankegang, der her bliver præsenteret, jo er en tankegang, som ligger 20 år tilbage.
Man kan jo ikke sætte kvoter ind for, hvor mange der skal ind.
Vi har problemet på DTU
eksempelvis
Der er en repræsentation på ca. 20 pct. kvinder, og uanset at man har skabt et utal af incitamenter for, at der skal komme flere kvinder ind til DTU, uanset at man har lagt specielle kvoter ind for kvinder på DTU, uanset at man har brugt uanede mængder af penge på at gøre det mere attraktivt, så kommer der ikke flere kvinder ind til DTU.
Det vil vi alle sammen meget gerne have.
Der er ikke et øje herinde, som ikke har interesse i, at der bliver flere kvinder på DTU.
Årsagen til, at jeg nævner, at man skal satse på det højteknologiske og på forskning generelt, er, at regeringen desværre har forsømt forskningsindsatsen, at vi ligger under niveauet i sammenlignelige lande, at vi ikke bruger penge nok og ikke prioriterer det højt nok. Hvis man satser på det højteknologiske, vil vi bringe Danmarks velfærd videre.
Det siger almindelig sund logik.
Christine Antorini (SF), 1999-02-11:
Jeg vil blot oplyse hr. Brian Mikkelsen om, at det ikke er en korrekt beskrivelse af forholdene på DTU.
Det, som DTU har gjort som noget nyt,
er netop at fokusere meget kraftigt på at lave nogle særlige initiativer for at lave nogle bedre miljøer for kvindelige studerende.
Bl.a. derfor har DTU som en af de få institutioner lavet en meget begrænset positiv særbehandling, hvor man har opslået to kvindelige adjunkturer netop for at kunne lave nogle miljøer, som er tiltrækkende for kvinder.
Hvis man ser samlet på DTU, er det faktisk lykkedes dem at fastholde, kan man sige, tilgangen til området i modsætning til nogle af de andre naturvidenskabelige og tekniske områder, selv om der stadig er alt for få kvinder.
Så man arbejder faktisk lige præcis med positiv særbehandling her for at lave nogle særlige miljøer for at tiltrække kvinder.
Brian Mikkelsen (KF), 1999-02-11:
Nu synes jeg, man må undskylde mig, for jeg synes, der var lidt forvirring i det, som ordføreren her siger.
På den ene side blev der sagt heroppefra, at på DTU har man netop ikke lavet deciderede kvoteordninger, for det vil ikke virke.
Det er jo det, som man ellers foreslår, og det er det, jeg forstår at regeringen og SF synes er en glimrende idé.
Og jeg kan forstå på SF's ordfører, at det har man altså konkluderet på DTU ikke er nogen god idé.
Men man har lavet specielle forskningsmiljøer, som vil være attraktive for kvinder.
Det synes vi også er en god idé.
På den måde har vi jo erkendt, at der er problemer.
Vi synes også, at det er glimrende, at man på den måde kan løse dem.
Uanset hvor meget der bliver sagt, har DTU og hele den periferi til DTU et kolossalt rekrutteringsproblem over for kvinder, og vi har gjort alverden, også fra Folketingets side, også med specielle puljer.
Mange millioner kroner er der postet ud til Lyngby, for at man kan opprioritere den indsats.
Alligevel er der altså kun en femtedel af de studerende derude, der er kvinder.
Klaus Kjær (DF), 1999-02-11:
Jeg vil godt spørge fru Christine Antorini, om hun mener, at mandlige forskere er dårlige forskere.
Hun siger jo, at det er en dårlig udnyttelse af ressourcerne, at så lille en andel
af forskerne er kvinder.
Christine Antorini (SF), 1999-02-11:
Nej, jeg mener netop, at alle mennesker har mange ressourcer, som de kan bidrage med alle steder i arbejdslivet og selvfølgelig også inden for forskningsverdenen.
Og dér er det bare synd og skam, at der er så få kvinder, for det betyder, at der er et uudnyttet potentiale, som alle kunne få gavn af, hvis der også var flere kvindelige forskere.
Det er ikke for at tale dårligt om mændene, tværtimod,
men det er synd og skam, at den ressource, der ligger hos de manglende kvinder inden for forskningsverdenen, ikke bliver brugt.
Klaus Kjær (DF), 1999-02-11:
Dansk Folkeparti vil meget gerne medvirke til initiativer, der kan fremme ligestillingen i det hele taget.
Debatten om ligestilling er imidlertid ikke et problem, som alene gør sig gældende inden for forskerverdenen.
Det må imidlertid aldrig blive således, at det er de kønspolitiske synspunkter, som bliver afgørende for fastsættelsen af kvaliteten og de internationale standarder og normer for forskning.
Det gælder også, når det drejer sig om kvindelige forskere eller om kvinder på arbejdsmarkedet i det hele taget.
På tilsvarende måde er vi i Dansk Folkeparti modstandere af, at man øremærker stillinger specielt til kvindelige forskere og ved besættelse af professorater, som det senest er sket med forskningsministerens forslag om øremærkning af 40 professorater til kvinder.
Når der er en skæv kønsfordeling og vel specielt inden for forskerverdenen, skyldes det nok snarere, at det er en afspejling af, hvordan samfundet tidligere var indrettet, og hvordan man ansatte folk for 20-30 år siden.
Det er jo specielt karakteristisk for forskere, at der ikke bliver meget tid til familieliv, og vilkårene for forskning er ofte sådan, at man ikke bare kan afbryde det arbejde, man er i gang med, for at tage hjem og passe hjem og børn.
En forskerstilling er jo typisk ikke et deltidsarbejde; tværtimod medfører det meget ofte arbejdsdage på 10-12 timer.
Den ændrede samfundsstruktur i de senere år har imidlertid vist en tendens til, at der bliver flere og flere kvindelige forskere.
Specielt er det karakteristisk, at den kvindelige andel ved besættelsen af professorater har været meget stærkt stigende procentvis.
Og det skyldes helt sikkert, at meget få kvinder i 1950'erne og 1960'erne valgte forskerkarrieren, og at der først fra begyndelsen af 1970'erne og op igennem 1980'erne skete ændringer i denne tendens.
Alene i årene 1991-1995 er den kvindelige andel
blandt professorer steget med 50 pct.
Konklusionen er, at Dansk Folkeparti ikke mener, at der lovgivningsmæssigt positivt skal forskelsbehandles med hensyn til køn, når det drejer sig om besættelse af stillinger, heller ikke inden for forskerverdenen.
Fru Lise Hækkerup medgiver da også, at det dybereliggende problem er, hvordan man får kvinderne til at søge stillingerne, og det kan man jo ikke rigtig lovgive om, endsige tvinge kvinderne til.
Den fremtidige indsats bør snarere gå i retning af, at man politisk støtter de unge familier generelt og kvinderne især, således at kvinder på lige fod med mændene kan udnytte deres kompetencer og interesser, også i forbindelse med en forskningsmæssig karriere.
Lise Hækkerup (S), 1999-02-11:
Man kan ikke tvinge dem til det, men man kan henstille, og man kan animere ledelserne på universiteterne til at slå stillingerne sådan op, at de også bliver attraktive for kvinderne.
Og man kan henstille til universiteternes ledelser at skabe miljøer, som bliver attraktive for kvinderne.
Det var det, der var min pointe.
Tom Behnke (FP), 1999-02-11:
Der er ingen tvivl om, som ministeren også har sagt det, at andelen af kvinder i forskerverdenen er lille og nok også for lille.
Forskellen er i hele måden at se ting på, måden at opfatte ting på, måden at forstå ting på.
Det er hensigtsmæssigt, det er formålstjenligt, og derfor vil det selvfølgelig også være hensigtsmæssigt, at andelen af kvinder i forskerverdenen bliver større.
Men så er der jo to muligheder for at løse problemet.
Sådan som jeg ser det, vil det være hensigtsmæssigt, at vi analyserer og kigger på, hvad er det for hindringer, der ligger.
For der må jo ligge nogle hindringer et eller andet sted, som gør, at ikke så mange kvinder søger ind i forskerverdenen.
Vi må også gøre et eller andet for at gøre det mere attraktivt for kvinder at blive forskere.
Og som ministeren også sagde det, er det, man skal se på, arbejdskulturen.
Man skal se på samspillet mellem arbejdsliv og familieliv.
Kan der ligge nogle hindringer dér?
Og hvis der gør det, så lad os få dem fjernet.
Ministeren lovede også, at der nu vil blive nedsat et udvalg af en række ministerier og AC, som skal kigge på det her, og det synes vi i Fremskridtspartiet er en god idé.
Vi ser frem til de anbefalinger, udvalget vil komme med.
Vi håber meget, at man vil kigge på årsagen til den skævvridning, der er, og at man vil komme med nogle løsningsforslag til, hvordan man kommer videre på baggrund af, hvad årsagen er.
For så længe man ikke kender den præcise årsag, vil det også være svært at komme med løsninger på problemet.
Når man ikke kender den præcise årsag, kan man nemt falde i den grøft, der hedder: Vi løser bare problemet ved positiv særbehandling af kvinderne.
Vi laver simpelt hen nogle kvoter, og så skal man efterkomme de kvoter, uanset hvordan kvalifikationerne i øvrigt står.
Men den nemme løsning er ikke hensigtsmæssig.
Det, der vil være hensigtsmæssigt, er, at man finder ud af, hvad årsagen er til denne forskel, og når vi kender årsagen, at vi så også finder ud af, hvordan vi får løst problemerne.
Jeg tror, at alene fordelingen af mænd og kvinder i Folketingets Forskningsudvalg har en positiv indflydelse på det her område.
Jeg tror også, at andelen af mænd og kvinder i Folketinget i det hele taget har en positiv betydning og indvirkning på, hvordan man kommer til at se på det her i fremtiden.
Så vi ser i Fremskridtspartiet med forhåbning frem mod, at andelen af kvinder i forskerverdenen vil blive større.
Christine Antorini (SF), 1999-02-11:
Jeg kan berolige hr. Tom Behnke med, at hvis man anvender positiv særbehandling i en eller anden form, og det behøver ikke at være kvoter, positiv særbehandling kan være på mange andre måder, så vil det under alle omstændigheder være sådan, at man skal bedømmes kvalificeret til den opgave, man skal varetage.
Det har aldrig været sådan inden for forskerverdenen, at man opslår stillinger, og uanset kvalifikationer skal de bare helliges det ene køn.
Der vil være en fuldstændig normal bedømmelsesprocedure, som der er i forhold til alle mulige andre stillinger, men er der to lige kvalificerede, så kunne man f.eks. sige, at der var en fortrinsret for kvinden inden for områder, hvor kvinder er underrepræsenteret.
For det er jo sådan, virkeligheden ser ud.
Så kvaliteten bliver altså ikke forringet, fordi man vælger at lave positiv særbehandling.
Margot Torp (S), 1999-02-11:
Det er til hr. Tom Behnke.
Hr. Tom Behnke siger, at nu må vi først analysere, hvad årsagerne er.
For mig lyder det, som om hr. Tom Behnke slet ikke er opmærksom på, at netop i Forskningsministeriet har den tidligere forskningsminister fru Jytte Hilden gennemført et meget stort og grundigt analysearbejde, som er mundet ud i en handlingsplan på det her område. Man er udmærket godt klar over, hvad det er, der skal til.
Det er bare et spørgsmål om at få tingene sat i værk, og der kan nogle af de ting, som er blevet nævnt her, jo fint bruges.
Tom Behnke (FP), 1999-02-11:
Hvis der allerede ligger bunker af rapporter og anbefalinger og analyser, så kunne man stille spørgsmålet: Hvorfor vælger forskningsministeren så at nedsætte endnu et udvalg, der skal se på det her?
Det var min klare overbevisning og mit indtryk af, hvad der foregik på området her, at ministerens initiativ var nødvendigt, og at ministerens initiativ var nødvendigt, for at vi kunne komme videre.
Men hvis fru Margot Torp har en anden opfattelse, så synes jeg, fru Margot Torp skal gå til sin partikollega, forskningsministeren.
Ole Vagn Christensen (S), 1999-02-11:
Hr. Frank Aaen var inde på stramninger og brugte sådan et begreb som, at i kriseperioden, hvor arbejdsløsheden var meget høj, var det nødvendigt at have en dagpengeperiode på 9 år, og så skulle man selvfølgelig også have en sådan, hvis ikke det skal kaldes stramninger, når man har god beskæftigelse, når der er jobåbninger.
Jeg vil lige over for hr. Frank Aaen gøre opmærksom på, at i det sidste halve år er der 300.000 lønmodtagere, der har skiftet job.
Så det er altså ikke sådan, at man er i den situation, at der ikke er muligheder.
Derfor synes jeg, at hr. Frank Aaen også skal have det med, når man skal vurdere, hvad mulighederne var for disse ledige tidligere i forhold til nu.
Så var hr. Frank Aaen også inde omkring de unge.
Jeg vil lige gøre opmærksom på, at den statistik, som jeg før benyttede mig af, faktisk siger, at der er sket en 50 pct.s forbedring for de unge 16-24-årige, hvis vi tager fra december sidste år til december i år.
Det er jo tal, der taler for sig selv.
Der er virkelig blevet muligheder for de unge, og det var der ikke dengang.
Da kunne man ikke engang give dem arbejde.
Man kunne ikke engang give dem uddannelse.
Man kunne kun give dem støttet arbejde ved, at det var det offentlige, der betalte for, at de fik nogle muligheder for at kunne få en tilknytning til arbejdsmarkedet.