runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Margrete Auken (SF), 2002-04-04:
Så ville jeg ønske, at hr. Svend Heiselberg havde læst noget af det, for det var da ham, der forleden dag afslørede, at han troede, at det handlede om den gamle metro.
Han var ikke klar over, at det er en ny metro, vi står med nu.
Han vidste det ikke!
Bare sådan lige for at sige, at det jo godt kunne være, at der var nogle af dem, der havde godt af det.
Men jeg kan godt forstå, hvorfor man kan have svært ved at forstå det, for jeg har indtryk af, at alle de timer, der er brugt i Trafikministeriet på at svare på mine spørgsmål, må være brugt til at tilsløre, hvad det er, der foregår, og det kan jo godt en gang imellem være svært.
Nu vil jeg sige, at det ikke er lykkedes at få det tilsløret.
Så ved jeg derudover udmærket godt, at man ovre i Ørestadsselskabet ingen folk har, der har forstand på tingene, så alle mine spørgsmål sendes videre til COWI.
Det er jo blevet en hel virksomhed for COWI at sidde bagved og svare på spørgsmål, og det er klart, det er dyrere, men det er jo sådan en fiks måde at klare tingene på, at man har folk til, jeg ved ikke hvor mange tusinde kroner i timen, til at svare på spørgsmål, svar, som man burde kunne trække ud af ringordneren, hvis man havde et sobert foretagende.
Så hr. Svend Heiselberg må undskylde mig, at jeg bruger min demokratiske ret til at prøve at få det her opklaret
, skønt han gør sit yderste, og så fremragende sit yderste, for at få det tilsløret, at han ikke engang selv opdager, hvad det drejer sig om.
Svend Heiselberg (V), 2002-04-04:
Det er et helt urimeligt angreb, fru Margrete Auken retter imod det forslag her.
Hvad drejer sagen sig egentlig om?
Ja, at man i aktstykket af 4. december henvender sig til Finansudvalget og beder om at få lov til at bruge op til 10 mio. kr. til et udredningsarbejde for etablering af en Cityring som metroløsning.
Jeg tror, det fortæller en lille smule om, hvor svært det er at lave trafikpolitik i København, særlig når SF skal medvirke hertil.
Og jeg tror også, at det fortæller lidt om, hvad det er for et bureaukrati, vi stabler på benene, hvorfor sagerne har så lang en sagsbehandlingstid, som tilfældet er, og hvorfor det er så dyrt.
Til det aktstykke, som blev oversendt til Trafikudvalget, blev der først stillet 23 spørgsmål i Finansudvalget, 51 spørgsmål til B 44, det samme i Trafikudvalget, 11 § 20-spørgsmål og rejst en forespørgselsdebat.
Vi kan vel sige, at sagen er rimelig godt behandlet og også belyst.
Det har alene i Trafikministeriet taget én mand 16 uger at svare på spørgsmål, hovedsagelig fra fru Margrete Auken, og eksternt har det også taget ca. 16 uger.
Det vil sige, at der er gået mere end et halvt år for én person sammenlagt at svare på spørgsmål i det væsentlige stillet af fru Margrete Auken.
Det er fuldstændig uanstændigt, blot fordi man kommer og spørger, om man kan få lov til at bruge op til 10 mio. kr. til at undersøge mulighederne for at kunne lave sådan en Cityring, og fordi at SF og Enhedslisten er imod.
Det er vel nok det, der er forklaringen på det.
Når der er mange københavnere, der spørger, hvorfor de ikke kan få nogle bedre trafikforhold i København, så kan jeg sige, at det alene skyldes SF og Enhedslisten.
Anita Knakkergaard (DF), 2002-04-04:
Da vores ordfører på området, fru Birthe Skaarup, ikke kan være til stede, har jeg påtaget mig opgaven at læse fru Skaarups ordførertale op.
Det drejer sig om beslutningsforslag nr. B 81.
Som omtalt i bemærkningerne til forslaget stemte bl.a. Dansk Folkeparti for det ændringsforslag, der var stillet af Kristeligt Folkeparti, da vi behandlede lovforslag nr. L 183 i sidste folketingssamling, men selve lovforslaget blev dengang forkastet og dermed også ændringsforslaget.
For at slå det fast er det, Kristeligt Folkeparti nu foreslår, at insemination med donorsæd kun må tilbydes kvinder, hvis behandlingen foretages af en læge eller på en læges ansvar.
Her ønsker Dansk Folkeparti, at en sundhedsfaglig person har mulighed for at foretage insemination, men det skal ske efter Sundhedsstyrelsens bestemmelser, altså således som det er intentionen i lovens § 3 om kunstig befrugtning, hvor det kun er kvinder, som er gift eller lever sammen med en mand i et ægteskabslignende forhold, der skal kunne tilbydes kunstig befrugtning.
Ligeledes ønsker vi, at alderskravet i § 6 håndhæves, således at kvinder over 45 år ikke får tilbudt kunstig befrugtning.
Det er et yderst følsomt lovforslag, men vi er positive over for, at der sker sundhedsfaglig kontrol.
Der bør ikke være et gråt marked.
Såfremt dette beslutningsforslag vedtages, vil vi afvente, hvad regeringen vil fremkomme med af forslag.
Det er et stort skridt at sætte et barn i verden, vel nok en af de største beslutninger, som skal tages.
Jeg kan ikke lade være med at nævne, at når man ønsker at adoptere et barn, er der også skrappe regler og mange formularer, der skal udfyldes, omkostninger etc. Derfor mener Dansk Folkeparti, at vi bør have et sæt regler og krav, når man foretager insemination.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-04-04:
Jeg skal bare meddele, at jeg har fået min gruppes tilslutning, som jeg antydede, jeg ville prøve at få, til ved andenbehandlingen at ændre vores indstilling.
Vi har indstillet at stemme for i betænkningen, men vi har ændret vores afstemning, så vi stemmer imod forslaget.
Margrete Auken (SF), 2002-04-04:
For det første vil jeg sige, at jeg kom til at udtrykke mig forkert før; det er selvfølgelig ikke et talent, det er et handicap, men jeg prøver hele tiden at camouflere det, så ministeren må have mig undskyldt, at jeg prøver at dæmpe det lidt.
Nu er det så ikke ud fra handicappede, jeg spørger, men vil simpelt hen kvittere, fordi jeg er glad for ministerens tilsagn. Jeg mener faktisk, vi har manglet det, fordi der har været genstridighed med hensyn til at få nogle af de ting opklaret ordentligt.
Hvad ved vi om det her?
Det vil jeg godt sige tak for, også tak fordi jeg synes,
ministeren her i sidste omgang også fik sagt, hvor vigtig den sondring er.
Jeg vil lige bede om, at vi måske kunne få føjet til, at sundhedsperspektivet - altså hvad man bliver syg og rask af - også får en gennemlysning, så vi ved, hvad vi snakker om, når vi taler om, hvad der er farligt, altså rent fysisk sundhedsfarligt, og hvad der ikke er det.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-04-04:
Jeg skal gøre det ganske kort, idet hele ideen med barnets tarv vel også må omfatte de børn, man har derhjemme, og det vil være en tilgodeseelse af deres tarv at nå hjem inden sengetid, så jeg skal ikke bidrage til at forlænge debatten.
Jeg skal blot kvittere over for fru Margrete Auken ved at sige, at i modsætning til fru Margrete Auken, som jo her fra talerstolen delagtiggjorde os andre i, hvilke talenter fru Margrete Auken har, må jeg skuffe og sige, at mine talenter rækker ikke til at have en paratviden omkring konsekvenserne af den svenske lovgivning.
Til gengæld vil jeg gerne give det positive tilsagn
, at jeg hurtigst muligt vil drage omsorg for, at vi systematisk opsamler de svenske erfaringer og i øvrigt også, hvad der måtte være af andre erfaringer fra andre lande, og tilstiler dem Folketingets Sundhedsudvalg. Det tror jeg vil være nyttigt, for jeg deler sådan set også den grundlæggende sondring, som fru Margrete Auken lagde op til, og som jeg også selv forsøgte at bære frem i mit eget første indlæg, nemlig at der er forskel på den situation, hvor vi taler om at hjælpe barnløse til at få børn ved statens aktive mellemkomst, og den situation, hvor folk så at sige selv løser deres problem.
Jeg tror, at meget i den debat, vi har haft her i dag, vil blive beriget ved at tage det andet og nye udgangspunkt, som regeringen nu agter at gøre.
Jeg synes, at den lille ordveksling, der var her til sidst mellem fru Tove Videbæk, fru Lone Møller, fru Margrete Auken og fru Line Barfod, faktisk illustrerer, at der er en betydelig kompleksitet i de spørgsmål.
Lone Møller (S), 2002-04-04:
Nu er det jo sådan, må jeg sige til fru Tove Videbæk
, at vi netop ikke stiller foranstaltninger til rådighed i dette land til at behandle lesbiske, netop fordi, som fru Tove Videbæk siger, vi skal undgå at stille foranstaltninger til rådighed.
Det gør vi heller ikke.
Men det er jo ikke det offentlige, der stiller foranstaltninger til rådighed.
Derfor kan vi fint leve op til FN's børnekonvention.
Tove Videbæk (KRF), 2002-04-04:
Fru Lone Møller siger, at man i Socialdemokratiet vil respektere alle konventioner, også FN's børnekonvention, men i FN's børnekonvention står der jo netop, at det er barnets tarv at have både en far og en mor, og at staten eller samfundet har en særlig forpligtelse til at tilgodese barnets tarv, når det gennem lovgivning stiller foranstaltninger til rådighed, som berører barnet osv., osv. Der står også, at enlige kvinder og kvinder i lesbiske parforhold således næppe under henvisning til ikkediskriminationsprincippet vil kunne påberåbe sig en ret til at blive behandlet med kunstig befrugtning.
Det sidste var nu en kommentar fra Det Danske Center for Menneskerettigheder.
I FN's børnekonvention står der tydeligt og klart, at et land, et samfund, en befolkning, som har underskrevet børnekonventionen, som har sagt, at man vil overholde konventionen, skal sikre, skal arbejde for barnets tarv, altså at et barn så vidt muligt har en far og en mor som start.
Else Theill Sørensen (KF), 2002-04-04:
Hvad er den der lægelige behandling, som vi afskærer nogle fra, behandling for?
Lene Garsdal (SF), 2002-04-04:
I SF er vi meget enige i intentionerne i forslaget.
Det er helt urimelig dyrt at adoptere et udenlandsk barn, og det er en, men formentlig også kun en af grundene til, at der er en stigning i antallet af de kunstige befrugtninger, såvel i det offentlige som i privat regi.
Vi vil gerne medvirke til at tilskynde til adoption.
var der en god diskussion af det, og den har jeg med stor interesse læst.
Der var enighed et langt stykke ad vejen om, at udgifterne i forbindelse med adoption er blevet så store, at der er stor social ulighed i mulighederne for, at barnløse kan adoptere.
Derudover var der diskussionen om kunstig befrugtning, og om barnløshed er en sygdom, som i givet fald skal behandles gratis på de offentlige sygehuse.
Så er der beslutningsforslag nr. B 31, som ministeren nævnte.
Det er et forslag, som SF har fremsat, og det peger jo netop på en ny model for offentligt tilskud i forbindelse med adoption af de udenlandske børn.
Den model lever op til intentionerne i det forslag her, nemlig ved at udjævne forskellen.
Grunden til, at SF fremsatte det forslag, var jo, at adoptionsgebyrerne til de adoptionsformidlende organisationer er af en sådan størrelse, at det lægger hindringer i vejen for den internationale adoption.
Efter den af SF foreslåede model skal tilskuddet gå direkte til den formidlende organisation, som myndighederne så årligt skal forhandle med og fastsætte et tilskud for hvert enkelt barn, der kommer til Danmark.
I SF's forslag er tanken, at statens tilskud skal dække alle udgifter til formidlingsarbejde, men der vil stadig være væsentlige udgifter for adoptanterne, som skal betale det adoptionsforberedende kursus, rejse, tabt arbejdsfortjeneste og hvad der ellers er af udgifter.
Så er det jo glædeligt at høre, at socialministeren har nedsat et udvalg, der skal se på området, så tankerne fra SF's forslag kan inddrages i den endelige behandling af adoptionsforslag.
Forslaget her tager ikke stilling til, hvordan forskellen skal udjævnes, men for SF er det væsentligt, at der ikke skal være et væsentligt økonomisk incitament eller argument for at vælge den ene løsning frem for den anden, når man ønsker et barn.
Men det er en meget vanskelig problemstilling, både for det barnløse par og i relation til lovgivningen.
Betragtes barnløshed som en sygdom, de offentlige sygehuse skal betale, kan der ikke tages brugerbetaling for kunstig befrugtning med de nuværende regler, og det er under alle omstændigheder en belastning for et par at skulle gennemføre et antal behandlinger for barnløshed.
Den første behandling eller to er måske gratis.
Siden betales måske for flere forsøg hos en privat, og måske lykkes det ikke engang i den sidste ende.
Til sidst vælger parret måske adoption, hvis de fortsat har økonomisk mulighed herfor og ikke i mellemtiden er blevet forhindret i det på grund af de kriterier, der skal opfyldes, for at man kan blive adoptant.
Det er en vanskelig problemstilling, og som nævnt støtter SF intentionerne i forslaget og vil meget gerne medvirke positivt til at løse det problem.
Else Theill Sørensen (KF), 2002-04-04:
Der er meget stor forskel på de udgifter, et par, der adopterer et barn, har, og de udgifter, et par, der får kunstig befrugtning, har, også så stor, at det kan være den væsentlige faktor for de mennesker, der står i valgsituationen.
Det synes vi også i Det Konservative Folkeparti er uheldigt, og derfor synes vi, det er godt at få belyst de problemstillinger, der er på området, og som er rejst med dette beslutningsforslag.
Man kan så sige, som også de foregående talere har sagt, at beslutningsforslaget hænger
sammen med beslutningsforslag nr. B 31, som SF har fremsat, om forhøjelse af adoptionstilskuddet
Forslagsstillerne til dette her beslutningsforslag har jo også tilkendegivet, at det ikke er væsentligt for dem, om det er adoptionstilskuddet, der forhøjes, eller om der indføres brugerbetaling for kunstig befrugtning.
Det væsentlige er, at udgiftsforskellen udlignes.
Som ministeren netop har oplyst, har socialministeren i forbindelse med B 31 nedsat en arbejdsgruppe, som skal afgive
en redegørelse om prisdannelse på adoptionsområdet.
Derfor synes vi i Det Konservative Folkeparti, at det vil være passende at afvente denne redegørelse, før vi tager endelig stilling til nr. B 76, og så i øvrigt også afvente udfaldet af det øvrige arbejde, som sundhedsministeren netop har fortalt os er sat i gang.
Men jeg vil godt sige, at uanset hvad vi gør for at udligne og udjævne forskellen, vil der fortsat være nogen forskel på de to ting, i hvert fald hvis man skal tro tallene fra bemærkningerne til beslutningsforslaget.
Ifølge de bemærkninger er nemlig den dyreste behandling på fertilitetsklinikkerne 22.600 kr. og den billigste adoptionspris 61.000 kr., så selv når man trækker adoptionstilskuddet fra,
vil adoption stadig være markant dyrere, selv hvis der var fuld brugerbetaling for kunstig befrugtning.
Jeg vil slutte med at gentage, hvad jeg vist har antydet, at Det Konservative Folkeparti ikke kan støtte forslaget, som det ligger her; men vi håber på, at vi i løbet af udvalgsarbejdet ikke mindst ved hjælp af de nedsatte arbejdsgrupper vil få en god belysning af problemstillingen.
Lone Møller (S), 2002-04-04:
Jeg skal beklage, at jeg i min ordførertale glemte at sige, at jeg på vegne af Det Radikale Venstre, som ikke kunne være til stede i salen, skal meddele, at Det Radikale Venstre ikke kan støtte forslaget.
Anita Knakkergaard (DF), 2002-04-04:
Da fru Birthe Skaarup desværre er forhindret i at være her, har jeg lovet at holde hendes ordførertale.
Det drejer sig om beslutningsforslag nr. B 76, og forslaget lægger op til, at der skal ske en udjævning mellem udgifter til kunstig befrugtning og til adoption.
Det er Dansk Folkeparti positiv over for.
Det er noget uretfærdigt, at fordi man vil adoptere et barn, kan det komme til at koste
over 100.000 kr., mens det er gratis at få foretaget en insemination
Det bør ikke være de økonomiske forhold, der afgør, om adoption skal vælges frem for kunstig befrugtning.
Valget mellem adoption og kunstig befrugtning skal gøres mere reelt.
Så kan man jo altid diskutere, om den teknisk kunstige befrugtning eller fertilitetsbehandling er den rigtige vej for barnløse par, for det er bestemt heller ikke problemfrit med kunstig befrugtning.
Det kan i mange tilfælde være psykisk belastende for kvinden eller parret.
Behandling for barnløshed kan tage op til flere år, og såfremt den ender negativt, ja, så kan parret måske være forhindret i adoption bl.a. på grund af alder.
Nu har vi jo behandlet et lignende forslag her i Folketinget før, men jeg kan forstå, at socialministeren og sundhedsministeren er i færd med at se på de forskellige lægelige forhold og vil komme med en udredning, bl.a. vurdere en prisdannelse på området, og det mener vi bør afventes.
Dansk Folkeparti lægger vægt på barnets tarv og de sociale forhold, og jeg håber, at man i arbejdsgruppen også vil tage problemet op med hensyn til, om aidsramte og narkomaner skal have tilbudt kunstig befrugtning, og ligeledes problemet med, at nogle amter tilbyder to behandlinger for barnløshed, hvilket skaber økonomiske problemer for andre amter.
Det er noget, der helt givet bør granskes nøjere i.
Lone Møller (S), 2002-04-04:
Da vores ordfører, fru Grete Schødts, ikke kan være til stede til dette forslag, skal jeg på hendes vegne fremkomme med følgende: Kristeligt Folkepartis forslag er jo en delvis genfremsættelse.
For godt et år siden drøftede vi samme indhold og hensigt med et forslag til folketingsbeslutning om udjævning af forskellen mellem pars udgifter til kunstig befrugtning og til adoption.
Der er ingen tvivl om, at det her er et problem, som jeg tror at samtlige partier i Folketinget har sympati for at vi skal finde en eller anden form for en løsning på.
Jeg skal dog med det samme sige, at Socialdemokratiet ikke i indeværende periode har ændret holdning til spørgsmålet om at indføre brugerbetaling i forbindelse med kunstig befrugtning eller i det hele taget brugerbetaling i sundhedsvæsenet.
Hvis en læge vurderer, at en patient skal gennemgå en behandling, så er vi af den opfattelse, at brugerbetaling, egenbetaling, aldrig må være adgangen til vore sygehuse eller til lægelig behandling.
Det er for mennesker, f.eks. par, der ikke kan få børn ad den mest naturlige vej, et stort problem, hvis deres højeste ønske er at få et barn.
Med lægevidenskabens hjælp kan det lade sig gøre gennem kunstig befrugtning.
Mange par har i dag valgt at gøre brug af det, og det skal efter vores mening ikke gøres afhængigt af, om andre par gennem en adoption ønsker at blive forældre.
Da vi behandlede spørgsmålet sidst, havde vi drøftelsen om prisdannelsen, prisforskellen, og der var det sådan, at der i Socialministeriets regi, som også ministeren jo påpegede, blev nedsat et udvalg, som netop skal kigge på det problem.
Så vidt jeg er orienteret, er arbejdet påbegyndt, og det ventes afsluttet inden sommerferien, som det jo også fremgår af beslutningsforslaget.
Derfor skal Socialdemokratiet positivt tilkendegive, at vi vil kigge meget på det udvalgsarbejde, på, hvordan vi kan løse det her problem.
Men hvis det bliver i forbindelse med indførelse af brugerbetaling, bliver det ikke med Socialdemokratiets stemmer.
Men som forslaget foreligger på nuværende tidspunkt, kan vi ikke støtte det.
Ester Larsen (V), 2002-04-04:
Adoption er en god løsning for mennesker, der ikke selv kan få børn.
Derfor finder Venstre det relevant, at staten yder tilskud til adoption af udenlandske børn.
Forslaget, vi har til behandling her, om at udjævne forskellen mellem pars udgifter til kunstig befrugtning og til adoption, er både sympatisk og logisk.
Som det fremgår af forslaget, og som ministeren allerede har fremhævet, er der ligesom to løsningsmodeller.
Udjævning kan ske ved, at offentlige tilskud til adoption af udenlandske børn øges, eller ved, at der opkræves brugerbetaling ved barnløshedsbehandling i offentligt regi; men en total udjævning er nok ikke mulig.
Det er jo en problemstilling, vi har beskæftiget os med tidligere her i Tinget, og der er almindelig enighed om, at der er behov for en nærmere analyse af prisdannelsen på adoption af udenlandske børn.
Indenrigs- og sundhedsministeren har netop oplyst, at socialministeren har nedsat en teknisk arbejdsgruppe med henblik på en sådan undersøgelse som opfølgning af beslutningsforslag nr. B 31. I Venstre er vi indstillet på at afvente en redegørelse fra denne arbejdsgruppe, og vi ser med megen sympati på, at der er indgået en aftale mellem de to ministre om at se på forskellige ikkelægelige forhold på områderne adoption og kunstig befrugtning.
Mange træk i den aktuelle udvikling tyder på, at der er behov for i forstærket grad at se på barnets tarv.
Line Barfod (EL), 2002-04-04:
Barnløshed er desværre et stigende problem, og vi så fra Enhedslistens side gerne, at man fokuserede langt mere på årsagerne til den stigende barnløshed og gjorde mere for at forebygge, at folk bliver barnløse, herunder så på skadelige stoffer i miljøet, arbejdsmiljøforhold osv.
Men det ser desværre ikke ud til, at det er det, der kommer til at ske i den nærmeste fremtid med de nedskæringer, der har været på det forebyggende arbejde.
Vi så også gerne, at man gjorde mere for skaffe bedre økonomiske og sociale vilkår for unge børnefamilier, herunder særlig studerende med børn, så man dermed kunne få bedre mulighed for, at folk vælger at få børn i en yngre alder, og før der kommer problemer med barnløshed, da nogle former for barnløshed, så vidt det kan ses, indtræder, jo ældre især kvinden bliver.
Men det ser desværre heller ikke ud til, at der er bedre økonomiske forhold for børnefamilierne på vej foreløbig.
Så kommer: Hvad gør man, når barnløsheden er indtrådt?
Og her er vi meget usikre på sigtet med forslaget fra Kristeligt Folkeparti.
Mere frit valg mellem adoption og kunstig befrugtning kan teoretisk opnås ved enten at lave en brugerbetaling for kunstig befrugtning, der modsvarer udgifterne til adoption, eller ved at forhøje ydelsen til adoption, så det bliver billigere at adoptere.
Enhedslisten er enig i, at det ikke skal være økonomien, der afgør, om man vælger adoption eller kunstig befrugtning, og derfor støtter vi også SF's forslag om forhøjelse af tilskuddet til adoption.
Det skal ikke kun være de rige, der har muligheden for at vælge mellem adoption eller kunstig befrugtning.
Udgangspunktet for os er som sagt, at det skal blive billigere at adoptere.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-04-04:
Det havde jeg heller ikke nogen forventning om.
Jeg havde ikke nogen forventning om, at ministeren havde sat sig ind i, hvordan situationen ser ud i de tværfaglige a-kasser, hverken når det gælder ledighedsspørgsmålet eller de andre spørgsmål, som er knyttet til a-kassen.
Det kunne man jo godt have forventet at ministeren havde gjort, således at ministeren også var i stand til at kunne argumentere derudfra.
Men det får vi så nærmere mulighed for at kunne drøfte under udvalgsbehandlingen, kan jeg forstå.
Jeg har nu forstået, at ministeren mener, at han også har ansvaret for konkurrenceevnen i Danmark, og jeg håber så, at vi kommer til at drøfte lidt nærmere, om det her forringer konkurrenceevnen eller det styrker konkurrenceevnen.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-04-04:
Til hr. Ole Vagn Christensen: Nej, det vil jeg ikke bekræfte.
Må jeg så i øvrigt sige, at det er jo en fælles lov for de her a-kasser, vi taler om.
Det lyder, som om vi taler om, at der skal gælde vidt forskellige love, men der gælder altså ét regelsæt for a-kasserne.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-04-04:
Beskæftigelsesministeren skal have tak for mantraet, som vi nu hørte en gang til.
Men man kan ikke sige, at det kun er økonomi- og erhvervsministeren, der har hensynet til konkurrenceevnen.
Det har beskæftigelsesministeren også, og det bærer det her ikke præg af.
Den frihed, man lægger op, er jo, som vi også har påpeget her, en frihed til at gemme sig.
Vi ønsker ikke, at nogen skal gemme sig i det danske arbejdsmarkedssystem.
Vi ønsker faktisk, at der skal gøres brug af de kræfter, der er.
Ministeren må give mig ret i, at dette forslag giver muligheden for, at man kan oprette a-kasser, som kommer langt væk fra det arbejdsmarked, hvor vedkommende sådan set skal beskæftiges.
Og så kan det godt være, at ministeren er tilfreds med, at der går 2 år, inden de sådan set skal aktiveres eller i gang.
Derfor er jeg nødt til at stille ministeren det helt konkrete spørgsmål, om ministeren herfra kan bekræfte, at der er længere vej fra en tværfaglig a-kasse og til arbejdspladsen, end der er i de fagspecifikke a-kasser.