Lissa Mathiasen (S), 2006-02-23:
Selvfølgelig kan vi støtte det her forslag, alt andet ville jo være underligt, eftersom vi er medforslagsstillere.
Men lad mig starte med at slå helt klart fast, at det for os er helt afgørende, at udgangspunktet for en adoption, uanset hvilken form vi taler om, er, at det altid skal være til fordel for barnet.
Derfor lægger vi meget vægt på, at forudsætningen for en adoption skal være, at man vil give barnet den fornødne omsorg, sikre barnet en god opvækst, kærlige og trygge rammer, kan tackle den følelsesmæssige usikkerhed, som det er at være adopteret – det kan det godt være, det er helt naturligt – og som vi jo så ofte har diskuteret er nødvendig at tage særligt hensyn til, samt at man kan udfylde forældrerollen og give barnet et godt og stabilt hjem.
Det er de fundamentale ting, som for os er forudsætningen for at kunne blive godkendt som adoptant.
Det er det, der ligger til grund.
Det er det, vi alle sammen sådan set er enige om, og det synes jeg også er væsentligt at holde fast i.
Så ligger der derudover også en række mere generelle godkendelseskrav, som skal være opfyldt, for at man kan få lov til at blive adoptant.
Det er vi meget enige i at vi skal fastholde.
Der skal være ensartede regelsæt; det er det, der skal ligge til grund for alle.
Det, som forslaget her lægger op til, er så at sige blot at acceptere, at registrerede par får mulighed for at blive prøvet med hensyn til egnethed efter nøjagtig det samme regelsæt for at kunne få lov til at adoptere.
Derfor er det et lille skridt, for det er det samme regelsæt, det er nøjagtig de samme kriterier, der skal opfyldes.
Vi betragter det som værende et lillebitte skridt, og vi støtter det fra Socialdemokratiets side på betingelse af – det vil jeg godt understrege – at der er nøjagtig de samme krav til godkendelse, og på betingelse af, at der foreligger bilaterale aftaler med afgiverlandene og – selvfølgelig – adoptionsmyndighederne i Danmark.
Det, vi ønsker her – og det er så faktisk til gengæld meget væsentligt for os at se – er at skabe lighed for loven, så det er egnethedsvurderingen, der er afgørende for, om man kan bruges som adoptivforældre, og at udgangspunktet hele vejen igennem, uanset hvem man er, og hvor mange man er, er barnets tarv.
Vi ved, at man i Storbritannien og Sverige har taget det her skridt, Holland er også godt på vej.
Nu hørte jeg ministeren nævne Sverige, men det kunne også være interessant at høre, hvordan det egentlig går i Storbritannien.
Sverige har jo forud for deres beslutning rent faktisk, som også vi har været inde på, foretaget en række konkrete undersøgelser via det svenske justitsministerium.
Jeg skal være den første til at ærgre mig over, at vi ikke har tilsvarende undersøgelser, og at vi heller ikke kan få ministeren til at lave dem.
Vi ville finde det godt, om vi undervejs var blevet enige om at få lavet slige undersøgelser.
Men så længe vi ikke har det, må det vel også være naturligt at sige, at vi er ret sammenlignelige med Sverige, og de undersøgelser, der ligger der, og som er årsagen til, at man har sat det i værk i Sverige, har netop vist, at der ikke var betænkeligheder ved at gøre det.
Det, jeg synes vi skal passe på, er, at vi ikke, som debatten også her haft et skær af, skaber myter og fordomme.
Og så kan jeg alligevel ikke lade være med at sige – for det er altid så rart at kunne slutte af med noget, der er lidt mere positivt: Op igennem 1980’erne var det helt givet og klart og indiskutabelt, at hvis enlige fik lov til at adoptere, stoppede man fra afgiverlandenes side med at ville afgive børn til Danmark.
Derfor fik vi ingen lovgivning, der gav enlige den ret.
Pludselig en dag kom en konservativ minister og havde godkendt, at enlige kunne få lov, så jeg har en overvejelse om, om vi måske i en samling skulle lade være med at rejse det her spørgsmål og så lige så stille håbe på, at det ville vise sig, at der nok var en konservativ minister, som ville tage et lige så godt skridt, som den daværende Erik NinnHansen tog tilbage i 1980’erne.
Man har da lov at håbe i hvert fald.
Det sidste er et dejligt hypotetisk spørgsmål at få stillet, for jeg har jo altså heller ikke nogen fornemmelse af, hvor mange der ville søge.
Men det, der måske er nok så interessant, er, at jeg slet ikke har nogen fornemmelse af, hvor mange der ville blive fundet egnet, og det er det helt centrale i det her.
I forbindelse med egnethedsvurderingen i forbindelse med godkendelsen til at få lov til at blive adoptant, er man igennem alle de forskellige faser, som vi pr. automatik ved er afgørende for, om man kan tackle situationen godt med børn, der kommer her til landet.
Det være sig i tidlige faser efter adoptionen, og det være sig i senere faser.
I den forbindelse er det her selvfølgelig også et spørgsmål, der bliver inddraget.
Men hvor mange der bliver godkendt eller ville blive godkendt i en given situation, svarer egentlig til at spørge, inden de enlige fik lov, hvor mange af de enlige der ville få lov til det eller ville søge, efter at de havde fået lov.
Det vidste vi heller ikke.
Med hensyn til det andet mener jeg stadig væk, at det er unfair over for den rapport, den undersøgelse, der ligger fra Sverige, at stille de spørgsmål, der bliver stillet her ...