Bertel Haarder (V), 2003-02-07:
Jeg vil gerne takke for den meget brede tilslutning til lovforslaget.
På den ene side ved vi, at asylsystemet som alt andet menneskeskabt kan fejle.
Det ved vi.
Jeg tror, der er langt, langt flere, som får asyl, som ikke skulle have haft det, end der er, som ikke får asyl, som skulle have haft det.
Men det er menneskeværk.
Det skal jeg være den første til at erkende.
Der er vidt forskellige motiver, vidt forskellige situationer.
Det gør nu også 15 EU-lande - snart 25 EU-lande - og vi har et så godt system, som man kan have, med hensyn til, hvem der fortjener asyl, og hvem der ikke gør.
De skal hjem, enten rejse frivilligt hjem eller hjemsendes.
Og jeg vil godt takke for, at næsten alle har sagt det så klart her fra talerstolen.
Derom kan der ikke være nogen tvivl.
Ellers kan vi lige så godt nedlægge hele asylsystemet.
Nu er vi så i den situation, at antallet af personer i udsendelsesposition, som ikke vil rejse hjem, er voksende.
Det hænger sammen med situationen i forskellige lande.
Jeg indgik en tilbagetagelsesaftale med den serbiske minister allerede for mere end et halvt år siden.
Den blev først ratificeret i det serbiske parlament for godt en måned siden, og den er endnu ikke blevet ført ud i livet.
Det venter jeg meget utålmodigt på.
Vi har også en aftale med Armenien.
Jeg har haft møde med den afghanske minister, som i princippet accepterer, at de, der får afslag, skal tilbage til Afghanistan.
Jeg har som formand for EU's Ministerråd for indenrigs- og justitsministre været med til at vedtage dels et generelt repatrieringsprogram og dels et specielt repatrieringsprogram for Afghanistan.
Det starter til april, når sneen er kommet af jorden, og på det tidspunkt vil Danmark selvfølgelig deltage i de fælles hjemsendelser, 1.500 om måneden, men derudover vil vi selvfølgelig forsøge i slipstrømmen af disse EU-hjemsendelser at gøre vores egen indsats.
Vi vil selvfølgelig gøre alt, hvad vi kan for i samarbejde med UNHCR og den internationale migrantorganisation at være så behjælpelige som muligt, sådan at de mennesker, der sendes tilbage, får så smertefri en hjemkomst som muligt, og der tænker jeg især på bolig.
Men kunne man hjælpe de pågældende med en lille startkapital til et job eller en virksomhed, ville det jo være godt. Det er derudaf, tanken er opstået om at give dem et lille beløb på lommen som en kvittering, en hjælp.
Det beløb kan ikke være voldsomt højt, for så kan det blive en trækfaktor.
Det må heller ikke være alt for lavt.
Vi har sat tallet 3.000 kr. og 1.500 pr. barn.
Det er ikke noget dårligt beløb, og det skal sammenholdes med, at hidtil har vi sendt folk hjem uden en klink.
Det er det, dette lovforslag handler om, en kombination af konsekvens, sanktion - og belønning, hvis man gør det, som er det eneste rimelige, når man har fået sin sag behandlet gennem indtil flere instanser, at man så følger afgørelsen og er villig til at benytte den mulighed for at komme hjem, som det danske samfund præsenterer en for.
Jeg har da selv overvejet spørgsmålet om, hvorvidt madpakkeordningen skal gælde for børnefamilier, og løsningen er altså: Ikke for børnefamilier med børn under skolealderen, men nok for børnefamilier, hvis børnene er over skolealderen.
Det skal ses på baggrund af, at disse familier jo vil få et ganske stort beløb, hvis de siger ja til frivillig hjemsendelse.
Det skal ses på baggrund af, at de faktisk får tilbudt en hjemrejse, en rute, en flybillet, som selvfølgelig også betales af den danske stat.
Det er dem selv, der nægter det, og derfor er det altså vanskeligt at sige til alle, der har børn, at for dem er der ingen konsekvens.
Vi har valgt at sætte grænsen ved de 7 år.
Men også denne afgrænsning er jo menneskeværk.
Den er måske for mild i visse tilfælde og for skrap i andre tilfælde.
Det skal jeg ikke bestride.
Med hensyn til fingeraftryk kan jeg oplyse, at politiet ikke har problemer med at få retskendelse om udlevering af fingeraftryk.
Derfor er det et unødigt omsvøb, som også kan bruges til at trække tiden i langdrag, og det er derfor, vi foreslår, at man kan videregive fingeraftryk uden retskendelse.
Så vil jeg til sidst sige om humanitær opholdstilladelse, at man får god vejledning i, hvordan man kan søge humanitær opholdstilladelse.
Og der er jo lægehjælp på asylcentrene.
Asylansøgere, som er alvorligt syge, har jo adgang til en læge, og naturligvis er det sådan, at man også på et senere tidspunkt end 15 dage efter afslaget kan søge humanitær opholdstilladelse, hvis der f.eks. er en ny grund til det.
Så det er ikke sådan, at man én gang for alle har afskåret sig fra, at der kan tages menneskelige hensyn, selv om vi nu beder om, at behandlingen af anmodningen om humanitær opholdstilladelse finder sted parallelt med behandlingen i Flygtningenævnet.