runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 2003-01-16:
Jeg synes, det spørgsmål, som hr. Frank Jensen rejser, er meget væsentligt.
Hvis det er rigtigt, er man jo ved at være rimelig langt ude.
Men det er jo også sådan, ved vi jo, i Danmark, at spindoktorerne får sådan en koordinerende rolle, som hr. Frank Jensen var inde på.
Til hr. Aage Frandsen: Jeg tror altså, at hvis man
afskaffer den ordning med, at embedsmanden skal forlade sin stilling sammen med regeringen, så vil embedsmanden være nødsaget til at arbejde ud fra, at han eller hun også skal kunne fortsætte under en ny regering.
Og det vil automatisk øge sagligheden, for så skal man jo også kunne forklare, hvad man har gået og lavet, når der pludselig er en anden minister.
Derfor spurgte jeg også på et tidspunkt hr. Frank
Jensen
- men jeg er ikke sikker på, at svaret var helt krystalklart - om ikke hele den problematik med at indføre et system, hvor embedsmænd går sammen med regeringen, burde indgå i udvalgsarbejdet som en selvstændig undersøgelse, om vi overhovedet skal have det system.
Så kan jeg godt leve med, at vi ikke træffer den endelige beslutning i dag, men jeg synes, det skulle indgå som en væsentlig del af udvalgets arbejde, for det er jo sådan set et af de grundlæggende problemer i diskussionen.
Aage Frandsen (SF), 2003-01-16:
Det, som hr. Keld Albrechtsen foreslår, er jo, at man ikke ansætter særlige rådgivere, men derfor kan man sådan set godt have en spindoktor.
Og hvis det er spindoktorerne, man er sur over, så er det ikke sikkert, at man med hr. Keld Albrechtsens forslag sikrer sig det, men så dæmper man det formentlig, for udviklingen af spindoktorer er nok stærkere, når det er en særlig rådgiver, der er ansat. Med hensyn til hvad vi kan få ud af det med vores forslag er det jo selvfølgelig sådan, at vi ikke kan svare
helt præcist på, hvilken virkning det har, men det er i hvert fald en understregning af, at nu skal regeringen tage det meget alvorligt med, at reglerne skal overholdes.
Det er en understregning af, at det ikke er sket hidtil, og nu skal det signal sendes.
Det er første del og sidste del.
Men det afgørende er jo så, at vi får et udvalg, der ser på det.
Marianne Jelved (RV), 2003-01-16:
Jeg er enig med hr. Frank Jensen i, at redegørelsen fra den 4. oktober 2001 beskriver gældende ret.
Og jeg er stadig væk enig i, at man især skal være opmærksom, når man er ved en folkeafstemnings sidste fase.
Til hr. Thulesen Dahl
: Jeg synes også, det er interessant at diskutere pjecer, og hvad en regering kan gøre.
Jeg vil meget gerne tage den diskussion om folkeafstemninger.
Jeg synes bare, at den er lidt ude på et sidespor i forhold til den egentlige diskussion her i dag, men jeg er parat til at tage den.
Jeg synes også, at det er interessant at se på, hvor grænsen så går ved onsdagsspørgsmål.
Det er ikke for at lægge op til videre debat.
Må jeg sige til hr. Jens Rohde, at jeg tror, det er frugtbart, at kulturerne mødes.
Jeg synes, det er en god idé, at ministerier ansætter også journalister, der kommer fra en anden kultur.
Jeg understreger bare, at det ikke i sig selv nødvendiggør at have en stillingsbetegnelse og nogle særlige vilkår for dem, vi kalder særlige rådgivere.
Det er det, der skal være min pointe.
Må jeg til sidst sige til hr. Langballe: Jeg er faktisk enig i det, hr. Langballe sagde.
Jesper Langballe (DF), 2003-01-16:
Nu synes jeg, at fru Marianne Jelved skal passe lidt på.
Der er bred enighed om her i Folketingssalen, at vi ikke vil have det amerikanske system, hvor embedsmænd følger ministrene med ud. Hvis vi vil blive ved med at bevare det danske og det mest værdifulde hos os selv, så kræver det en meget fin taktfornemmelse hos ministrene, for når embedsmændene misbruges, er det jo ministrene, der misbruger dem.
Der vil jeg sige, at vores system meget hurtigt kunne gå hen og eksplodere og ende som det amerikanske, hvis ministrene mangler den takt og fornemmelse for god regeringsskik, som man må sige at fru Marianne Jelved ikke bare langt overskred, men simpelt hen kørte hen over med en bulldozer med den pjece med Lise Nørgaard. Jeg har virkelig den opfattelse, at ingen regler - der skal være regler, og jeg ser frem til, at de kommer - kan erstatte den indre, etiske fornemmelse for god regeringsskik hos ministrene selv.
Jens Rohde (V), 2003-01-16:
Det var jeg faktisk glad for, for de fleste journalister, jeg kender, er i hvert fald ærlige og redelige mennesker, som prøver at udføre deres arbejde efter bedste evne under de givne vilkår.
Det er de rådgivere, som er ansat under regeringen, rent faktisk også.
Det er fuldstændig rigtigt, når fru Marianne Jelved taler om, at det selvfølgelig ikke kan undgås, at man på den måde får et kultursammenstød - det er måske det forkerte ord, men to kulturer, der mødes.
Nu har fru Marianne Jelved jo sagt, at det ikke burde være nødvendigt, at man ansatte de her særlige rådgivere.
Men kunne det ikke også ses som en berigelse for også centraladministrationen, at den får en anden kultur ind, og at man får de kulturer til at mødes og prøve at spille sammen?
Det kunne jo godt være, at det i sidste ende - og det mener jeg faktisk - netop kan være med til at gavne informationen til og serviceringen af såvel pressen som offentligheden.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2003-01-16:
Det var lige præcis derfor, jeg forsøgte at bringe debatten med fru Marianne Jelved hen til spørgsmålet om, hvad vi nu gør.
Spørgsmålet er jo: Hvad gør vi nu?
Hvad gør vi fremover?
Og jeg vil spørge fru Marianne Jelved: Vil det ikke også rent politisk være en fordel i forhold til hele folkeafstemningsinstituttet - altså i forhold til kulturen med at bede befolkningen tage stilling, det med at sikre, at befolkningen ikke med rette føler, at der her er sådan en ekstra magt, der sættes ind, betalt af os alle sammen, af alle skatteyderne - frisk, klart og tydeligt at fortælle, at nu vil vi ikke længere have det system, hvor embedsmænd går ind og laver sådan noget arbejde? Når der skal være folkeafstemning, hvor vi netop ikke er i en situation, hvor det handler om almindelige lovforslag og en regerings økonomiske og sociale politik og sundhedspolitik, men handler om, at man beder befolkningen tage stilling til noget, vil det så ikke være en fordel, at hele apparatet træder et lille skridt tilbage?
Her argumenterer vi selvfølgelig som politikere ud fra hvert vort ståsted.
Men vi bruger ikke et embedsapparat, der skal være partimæssigt neutralt, til at fremme vores egne partimæssige synspunkter i den sammenhæng.
Frank Jensen (S), 2003-01-16:
Men vi er selvfølgelig i et felt, hvor tingene også i kommunikativ forstand udvikler sig for det politiske system.
Det, der altså er vigtigt, er - må jeg sige til hr. Langballe - at her står gældende ret.
Hvis man er uenig i den, skal man tage et politisk initiativ for at få den lavet om.
Det er jo ikke sådan, at da vi - og det vil jeg så bede fru Marianne Jelved om at bekræfte - godkendte denne her redegørelse i regeringen inden dens fremsættelse, sad vi og omdisponerede og lavede nye fortolkninger.
Den er jo konciperet af de kronjurister, vi har til at beskrive, hvad der er gældende ret.
Marianne Jelved (RV), 2003-01-16:
Til hr. Jens Rohde: Jeg sagde i mit indlæg, at journalister på et dagblad jo ikke nødvendigvis er ansat for at sige sandheden, men for at få andre til at sige sandheden.
Der er meget stor forskel på at være journalist på et dagblad og på at være embedsmand i et ministerium, og det var dét, jeg forsøgte at beskrive i et billede.
Men det kan være, det billede var dumt, det kan man ikke afvise, hvis det giver anledning til misforståelser. Man kommer ind i en anden kultur, når man kommer fra et dagblad til et ministerium, og det er det kulturskifte, der kræver, at man gør særlig meget ud af det, også som minister.
Men statsministeren har selvfølgelig det overordnede ansvar for, at det indskærpes, hvad det er for en kultur og adfærd, der skal være til stede.
Det var mit eneste budskab.
Til hr. Aage Frandsen: Jeg håber ikke, at hr. Aage Frandsen mente det så stærkt, som det lød, når hr. Aage Frandsen sagde, at han var tryg ved R 2
- nå, godt, hr. Aage Frandsen er tryg.
Det er jeg også, vil jeg gerne bekræfte.
Til hr. Langballe vil jeg sige: Hvis Dansk Folkeparti er medlem af en regering, og hvis hele regeringen er imod en ændring i EU f.eks., så går jeg ud fra, at hr. Langballe også vil argumentere for det nej, og så går jeg ud fra, at ministerierne også skal hjælpe regeringen med at argumentere for et nej.
Sådan er det.
Hvis det er regeringens politik, må regeringen forvente, at embedsmændene hjælper regeringen med at gennemføre dens politik.
Sådan står der i redegørelsen, som vi talte om lige før, og det er jeg helt tryg ved.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-01-16:
Jeg vil medgive statsministeren, at det sådan set virker meget sandsynligt, at det var statsministeren selv, der havde sagt det der med, at nu skulle vi andre have tæsk, for jeg har da sjældent set statsministeren i så aggressiv en position som under denne debat, så det er næppe noget, en spindoktor har opfundet.
Det tager jeg gerne til efterretning.
Men så kan man til gengæld sige, at hvis en spindoktor kommer med den slags udtalelser over for pressen på ministrenes vegne, så er han jo for længst gået over i rollen som talsmand, og det sagde statsministeren på et tidligere tidspunkt at vi ikke skulle have.
Så også det rejser altså nogle principielle diskussioner.
Men jeg lagde mærke til, at statsministeren understregede, at de partier, der stemmer for forslaget til vedtagelse, ville blive indbudt for at drøfte kommissoriet.
Vi vil gerne fra Enhedslistens side have indflydelse på det, selv om vi er, det må jeg ærligt tilstå, dybt skeptiske over for, om det lykkes.
Og jeg kan heller ikke give statsministeren garanti for, at vi til syvende og sidst vil tage medansvar for kommissoriet. Men vi vil nok stemme for i dag, for vi vil da gøre forsøget.
Og så vil vi møde frem, ikke for at give statsministeren tæsk, det vil jeg love, men for at prøve at opnå nogle konkrete resultater.
Jesper Langballe (DF), 2003-01-16:
Jeg synes personlig, det er en stor fordel, at det er foreslået i det vedtagelsesforslag, der er fremsat, at man kaster et blik ud over hele embedsmandsapparatet, for jeg mener, at det, vi nu drøfter, måske i grunden er det allerallervæsentligste: at man ikke får lov til at misbruge embedsværket ved en folkeafstemning.
Det er en fuldstændig misforståelse, når fru Marianne Jelved tror, vi har sagt, at fru Marianne Jelved ikke må agitere for sin egen politik ved en folkeafstemning.
Selvfølgelig må hun det, selv om man godt kunne ønske sig en bedre folkeafstemningskultur med lidt mindre kampagnehysteri.
Selvfølgelig må hun og alle andre det.
Men at sætte embedsværket til at lave en poppet pjece, som man passende kunne have sat nogle medlemmer af Radikal Ungdom til at lave, er ikke acceptabelt, og jeg vil spørge: Den dag, Dansk Folkeparti kommer i regering - man har jo lov til at dagdrømme - kunne man så forestille sig, at de samme embedsmænd skulle sættes til at lave en nejpjece?
Den ville formentlig ikke blive med fru Lise Nørgaard, men måske med nogle andre, men hvad med embedsmændene?
Aage Frandsen (SF), 2003-01-16:
Vi syntes, det var fornuftigt, at denne redegørelse kom, fordi den netop understregede, at i forbindelse med en folkeafstemning går man fra normale forhold, hvor det er en ganske normal lov, Folketinget skal vedtage, til et andet forhold.
Det sker på et tidspunkt i diskussionsfasen op til folkeafstemningen, og nu citerer jeg fra redegørelsen: »En folkeafstemningskampagne kan dermed få visse af de træk, der er forbundet med en almindelig kampagne op til et folketingsvalg.«
Og et andet citat: »Det bliver således mere markant, at ministrene har funktioner som både minister og partipolitiker.« Og et tredje citat: »Samtidig skal det fremhæves, at de begrænsninger, der gælder for embedsværkets bistand til regeringen i forbindelse med folkeafstemninger, er forskellige fra de begrænsninger, der gælder i forbindelse med folketingsvalg.«
Selvfølgelig er udtrykket »gråzone« ikke godt, for det lyder, som om det er noget, vi ikke kan finde ud af.
Men vi ligger et sted mellem to forhold, og jeg tror altså, at dette udvalg kan bidrage ved at hjælpe os med at formulere det lidt mere præcist.
Men ellers er jeg tryg ved det, der står.
Jens Rohde (V), 2003-01-16:
Nu sagde hr. Keld Albrechtsen, at jeg ikke rigtig sagde noget
om det, men nu er det også mig, der i denne her omgang stiller hr. Keld Albrechtsen spørgsmål.
Jeg går ud fra, at vi sådan set kan blive enige om, at uanset hvilket ansættelsesforhold man nu laver, vil det jo altid være sådan, at enhver regering forsøger at fremme sit synspunkt, og det er vel også helt legitimt.
Derfor kan det jo netop være en fordel, at man i forhold til den kontakt, der primært er til pressen, har en fuldstændig klarhed over, hvem det egentlig er, der varetager denne her funktion i forhold til pressen.
Så er der ikke nogen, der er i tvivl om det.
Jeg er nødt til at fastholde, at det stadig væk var det, jeg mener var hele diskussionsemnet i løbet af 1990'erne, det var alle de uklarheder; ikke for at skyde nogen tidligere regering noget specifikt i skoene, men det var, at der var mange uklarheder, og derfor kom der den her betænkning i l998 - netop fordi man har synliggjort fuldstændig, hvad det er, for en regering vil selvfølgelig altid forsøge at fremme sine synspunkter.
Frank Jensen (S), 2003-01-16:
Det er jo klart, at hele embedsværket, alle embedsmænd, der er ansat under regeringen, har til opgave at bidrage til, at regeringen kan fremme sin politik.
Det er embedsværkets opgave - også dem, der ikke er ansat på særlige vilkår.
Nu er det altså en lille gruppe, der er ansat på de her særlige vilkår.
Man skal som minister forvente at få en loyal opbakning fra embedsapparatet til at få fremmet regeringens politik.
Sådan er det.
Så det er slet ikke det, vi diskuterer, vil jeg sige til hr. Jens Rohde.
Nej, det, vi diskuterer, er, at de her særlige rådgivere ikke kan beskytte sig i forhold til ministeren. De er, som fru Marianne Jelved sagde, dybt afhængige af ministeren og kan ikke gå til departementschefen eller andre i ministeriet og påberåbe sig en fælles beskyttelse mod det, ministeren nu gerne vil ud i.
Der er det så, at debatten - ikke mindst i forbindelse med finansministerens spindoktor - har givet anledning til at rejse spørgsmålet: Blev spindoktoren her skubbet foran finansministeren for at gå planken ud?
Gik den, så gik den; og gik den ikke, kunne finansministeren altid skille sig af med sin spindoktor med en påstand om, at finansministeren havde en anden bopæl end den, han angiveligt har.
Kernen i det her spørgsmål, som professor Jens Peter Christensen rejser, er, om det er den her afhængighed, der gør, at vi pludselig får en helt anden type embedsmænd med en anden måde at arbejde på.
Det er noget, jeg tror alle har en interesse i at vi får analyseret godt og grundigt og også får lavet regler for, hvis det kan gøres.
Aage Frandsen (SF), 2003-01-16:
Jeg tror ikke, at vi skal bede et udvalg om at se på, om man skal have det eller ikke skal have det.
Derimod tror jeg, at det under alle omstændigheder af sig selv vil være sådan, at sådan et udvalg også vil se på, om den måde, det er blevet skruet sammen på, og som blev nedfældet i 1998-betænkningen, er den rigtige.
Der vil jeg også godt henvise til det, som hr. Frank Jensen henviste til, nemlig at Jens Peter Christensen, som selv var med til at lave 1998-betænkningen, problematiserer det ved at skrive: Den særlige rådgiver vil i modsætning til den faste embedsmand i ét og alt dele skæbnefællesskab med ministeren.
Og det giver nogle komplikationer i forhold til, at så bliver loyaliteten ekstremt stor i forhold til den minister, han har skæbnefællesskab med.
Det synes jeg er en interessant problemstilling, men det tror jeg under alle omstændigheder at et sådant udvalg også vil se på, for det er ikke noget med, at den endelige ordning er fundet én gang for alle, fordi der sker en ny udvikling.
Derfor er det en spændende diskussion under alle omstændigheder.
Jeg har også med interesse studeret interviewet i Information, og der er jeg meget opmærksom på, hvad det er, vi skal lave her i Folketingets regi i forhold til at få styr på de særlige rådgivere, og så hvad det i øvrigt er, hvis vedkommende også vil have styr på Venstre, og Venstrefolkene finder sig i det.
Men det må jeg overlade til andre.
Jeg vil lige sige, at der er en oplysning om, at på forunderlig vis var det forslag til vedtagelse, som nogle partier ville fremsætte i Folketinget og sådan noget, lige pludselig på spindoktorens skærm.
Og det er jo sådan set lidt synd, for hvis man bare havde ringet over til mig, ligesom justitsministeren gjorde, så kunne man bare have fået det sendt direkte.
Nu kom det altså på forunderlig vis.
Jeg tror godt, jeg ved, hvordan det på forunderlig vis kom, for jeg er også åben over for nogle.
Når vi har en debat i Folketinget omkring vedtagelser, så sender jeg dem gerne videre.
Men det, som jeg godt lige vil have statsministeren til at bekræfte, er, at jeg selvfølgelig gerne anerkender, at statsministeren lægger meget vægt på åbenhed, men det er i forhold til pressen og for ikke at forfordele.
Men det, der er afgørende, er, at embedsmændene er underkastet særlige embedsmandsregler.
Så kan statsministeren og jeg havde nogle personlige måder at arbejde på, som også giver udtryk for den samme åbenhed, men embedsmændene skal være omfattet af særlige embedsmandsregler, også en spindoktor.
Marianne Jelved (RV), 2003-01-16:
Det er selvfølgelig lidt ærgerligt, at statsministeren i sit svar til mig igen går tilbage til tiden før 1998, for nu vil jeg gerne se frem, men jeg vil også gerne diskutere tiden før 1998 med statsministeren ved en anden lejlighed end her.
Jeg er helt hundrede procent enig med statsministeren i holdningen til, at der skal være åbenhed, klarhed, afgrænsning osv.
Jeg synes, det er fint, og jeg synes også, at der er en pointe i, at statsministeren har sagt maksimum 1 pr. minister.
Det anerkender jeg, fint.
Det vil jeg meget gerne støtte.
Men alligevel er jeg sådan en lille smule utilfreds med svaret til mig, for betyder statsministerens svar til mig, at der er grundlag for at være mistænksom eller anklage et ministerium eller en minister for, at der er uklarhed, hvis en minister ønsker ikke at benytte sig af retten til at have en særlig rådgiver?
Altså jeg mener faktisk helt ærligt, også med de års erfaringer, jeg har, men o.k., at en eller to ministersekretærer faktisk godt ville være i stand til at løse den opgave at betjene pressen og ministeren, for nu at sige det på den måde, for jeg ville ønske, at det var et valg, en minister traf, at anskaffe sig en særlig rådgiver, og at man stadig væk kunne have statsministerens anerkendelse, hvis man valgte ikke at have en særlig rådgiver.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-01-16:
Først vil jeg sige til hr. Keld Albrechtsen, at jeg går ud fra efter sædvanlig praksis, at kommissoriet for udvalgsarbejdet skal drøftes med de partier, der stemmer for vedtagelsen, og jeg er personligt meget åben. Jeg vil bare sige, at hr. Frank Jensens seneste indlæg jo kun er en bekræftelse på, hvad jeg har sagt tidligere om hr. Frank Jensens linje i debatten i dag.
Det er i spørgsmålet om, hvorvidt særlige rådgivere kan udføre arbejde for ministerens parti, fordi jeg ønsker, at der skal være fuldstændig rene linjer om det.
Jeg kan godt sige, hvad min egen holdning til det er.
Det er også den, der har båret det arrangement, der konkret er lavet mellem min særlige rådgiver i Statsministeriet og partiet Venstre.
Derfor må det være sådan, at hvis den særlige rådgiver udfører et arbejde for partiet, så må partiet selvfølgelig også betale for det.
Det kan jo ikke være rimeligt, at det er staten, der betaler for det.
Så skal man aflønne det, og så må man jo finde ud af at aflønne på den ene eller på den anden måde.
Det kan man da ikke.
Men jeg vil jo helst, at der ikke er diskussion om den slags.
Der skal helst være tillid i Folketinget til det, og derfor rejser jeg selv det her som et punkt, der bør drøftes af det sagkyndige udvalg, hvorledes man håndterer det, for det er rart at få den slags ting udryddet som problem.
Så skal jeg blot sige til hr. Holger K. Nielsen, at det kun er dem, der ikke har kendskab til min måde at arbejde på, der tror, at det er nogle andre, der beslutter, hvad politikken skal være.
Så hvis min særlige rådgiver har viderebragt et budskab - det kender jeg ikke noget til - om, at spørgeren skal have tæsk, så kan jeg sige til hr. Holger K. Nielsen, at det kom direkte fra min mund, for det sagde jeg, og det var min opfattelse, og det fik de!
Holger K. Nielsen (SF), 2003-01-16:
Statsministerens beskrivelse før af hans kritiske holdning til spindoktorer var jo rørende.
Jeg synes virkelig, jeg vil opfordre alle til at læse det interview, der er i Information i dag med Michael Christiansen, der er spindoktor i Statsministeriet.
Der bliver simpelt hen givet en beskrivelse
af mandens arbejdsdag, og det er sandelig mange andre opgaver end dem, som blev beskrevet før af statsministeren.
Tiden tillader ikke så meget, men lad mig nævne to eksempler.
For det første fremgår det, at der er en Venstremand, der lige vil drøfte en flygtningesag med spindoktoren.
Falder det ikke lidt uden for en spindoktors arbejdsopgave, at et medlem af Venstres folketingsgruppe ringer til Statsministeriets pressechef for at få gode råd omkring flygtningepolitikken?
Jeg ved det ikke.
Jeg spørger bare.
Jeg synes da, det er lidt underligt, det må jeg da sige.
En anden sag er, at Lomborg blev drøftet under spørgetiden i onsdags.
Og det er jo rigtigt nok, at der ikke er nogen informationsbeføjelser, men det er alligevel sådan, at Michael Christiansen forklarer en embedsmand om regeringens holdning til det her.
Jeg mener, det ligger da også sådan lidt uden for almindelig embedsmandsarbejde, at man kan gå ind i den form for om ikke instruktion, så da i hvert fald, kan man sige, kraftige tilkendegivelser over for embedsmændene.
Så jeg vil opfordre meget til, at man læser det her interview for at få det virkelige billede af, hvilken magt de der spindoktorer har fået også i Statsministeriet.
Frank Jensen (S), 2003-01-16:
Statsministeren har det jo med at give karakterer for præstationer her i salen, og det behov, statsministeren har for det, skal jeg ikke tage fra ham.
KL. 13.55 Jeg vil bare sige, at når statsministeren refererer til os som et parti, der gerne vil tilbage til regeringsmagten, så er det da rigtigt, men det, vi først og fremmest er interesseret i, er sådan set at sikre os, at den udvikling, vi har i vores land, frem til det måtte ske igen, foregår på en ordentlig måde.
Socialdemokraterne har siddet så længe på regeringsmagten, at de betragter regeringsapparatet som deres personlige ejendom.
De kan ikke længere se, hvor grænserne går mellem stat og parti.
Statsapparatet og partiapparatet flyder mere og mere sammen.«
Jeg må sige, at jeg nu ikke tror, nogen af os kan overgå statsministeren i polemik, heller ikke kort tid før, hr. Anders Fogh Rasmussen blev statsminister i Danmark.
Så vil jeg spørge: Når statsministeren er så optaget af det der med, at der ikke må være en sammenblanding mellem statsapparatet og partiapparatet, hvordan kan det så være, at statsministerens spindoktor har en bil stillet til rådighed af partiapparatet?
Hvordan kan det være, at der er flydende grænser mellem Venstre og Statsministeriets spindoktor?
Kan vi ikke snart få en forklaring på det?