Lene Espersen (KF), 2002-11-26:
Beslutningsforslaget fra SF opfordrer regeringen til inden udgangen af året at ændre fri proces-ordningen, således at indtægtsgrænserne for fri proces kommer til at omfatte 60 pct. af befolkningen, at der lægges mindre vægt på ansøgernes udsigt til at vinde sagen og mere vægt på, om der er en rimelig grund til at føre proces, og at der oprettes en uvildig ankeinstans, som kan behandle klager over afslag på ansøgning om fri proces til retssager mod det offentlige.
Forslaget berører altså nogle af de helt centrale spørgsmål i fri proces-ordningen, både hvor indtægtsgrænserne skal gå, hvilken indholdsmæssig betingelse, der skal stilles, og også hvem der skal behandle sagerne.
Disse spørgsmål indgår alle i de overvejelser, som Retsplejerådet i øjeblikket foretager.
til domstolene.
Det vil altså sige, at ud over reglerne om sagsomkostninger og retsafgifter så drejer det sig navnlig om reglerne vedrørende fri proces, om retshjælp og om retshjælpsforsikring.
En samlet betænkning om alle disse forhold forventes inden udgangen af næste år, og regeringen kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget.
Jeg vil dog gerne knytte nogle foreløbige bemærkninger til de enkelte punkter i beslutningsforslaget.
Den første del af forslaget vedrører spørgsmålet om, hvor indtægtsgrænsen skal gå, og her foreslås der jo 60 pct. Det anføres i den forbindelse, at man mener, at kun 30 pct. af befolkningen er dækket af de gældende regler.
De bygger på overordnede skøn og tager bl.a. ikke højde for den forhøjelse af indtægtsgrænsen, der sker, når man har hjemmeboende børn under 18 år.
De tager heller ikke højde
for, at man i mange sager om forældremyndighed og ægteskab ikke tager hensyn til partnerens indtægt.
Endelig er det usikkert, hvordan husstandsindtægten er beregnet.
Samlet set vil jeg dog gerne medgive forslagsstillerne, at der til trods for en forhøjelse af beløbsgrænserne på i alt ca. 42 pct. over perioden er sket et fald i dækningsgraden, siden de nuværende regler blev indført i 1988.
Det skal også ses i sammenhæng med, at statens samlede udgifter til fri proces i bare de seneste 5 år er steget med 23 pct., fra ca. 191 mio. kr. i 1997 til 235 mio. kr. i 2001.
Det vil altså sige, at selv om der er sket et fald i dækningsgraden, er de samlede udgifter til fri proces steget.
Dette forhold vil regeringen tage i betragtning, når vi ved udgangen af næste år skal vurdere de forslag, som Retsplejerådet kommer med.
Som nævnt vil vi her få en meget værdifuld mulighed for ikke bare at vurdere fri proces-ordningen isoleret, men også se på reglerne i sammenhæng med de regler, der gælder for sagsomkostninger, retshjælpsforsikring, retshjælp og retsafgifter.
Alt dette er jo forhold, der har betydning for borgernes økonomiske muligheder for at føre retssager.
Det andet punkt i forslaget vedrører den indholdsmæssige betingelse for, at der kan meddeles fri proces.
I retsplejeloven er det anført, at der skal være rimelig grund til at føre proces.
Denne formulering, der i det store og hele stammer helt tilbage fra 1827, er meget fleksibel, og der har gennem tiderne været udtrykt mange forskellige holdninger til, hvordan bestemmelsen bør administreres.
Det er denne praksis, som fortsat følges i dag, men også her er der tale om væsentlige spørgsmål, som indgår i Retsplejerådets igangværende overvejelser.
Det samme gælder den tredje del af forslaget, der vedrører oprettelsen af en uvildig ankeinstans for afslag på fri proces i sager mod det offentlige.
Jeg vil derfor gerne opfordre alle partier til at afvente Retsplejerådets betænkning, før vi overvejer nye lovinitiativer på dette område.
Herved sikres det, at vi får en helhedsvurdering, der ikke kun omfatter fri proces, men også retshjælp og retsforsikring samt de øvrige økonomiske forhold, der er forbundet med at føre retssag.
Jeg ser frem til en grundig debat om disse forhold, når Retsplejerådets betænkning foreligger ved udgangen af næste år.