Morten Helveg Petersen (RV), 2002-03-20:
Regeringen rammer med nærmest kirurgisk præcision stort set alle radikale mærkesager med denne finanslov.
Det Radikale Venstre er uenig i regeringens prioriteringer.
Vi lægger vægt på det internationale arbejde, hvor Danmark går i spidsen med hensyn til ulandsbistand.
Derfor kan det heller ikke overraske, at det ikke var muligt at lave et forlig med Det Radikale Venstre, når regeringen har en dagsorden fra det forrige århundrede.
Forhandlingsforløbet var rent spil for galleriet.
Vi takker for kaffen og chokoladerne i Finansministeriet, men forliget var allerede indgået med Dansk Folkeparti, inden kaffen var skænket.
Det har regeringen ret til og mulighed for, og det skal der overhovedet ikke lyde knubbede ord for.
Men indholdet af aftalen er perspektivløst.
Finansloven sætter på nogle områder tiden i stå, og på andre skruer den tiden tilbage.
Regeringens adfærd i forløbet har mindet mig om historien om manden, der slår hovedet mod en mur med fuldt overlæg.
Hvorfor gør du dog det, spørger den forbipasserende, og svaret er: Jo, fordi det er så dejligt, når jeg holder op igen.
På tilsvarende vis med finansloven: Regeringen siger, at vi bør glæde os over, at nogle af besparelserne på uddannelsesområdet er taget af bordet, og at farcen omkring Det Danske Center for Menneskerettigheder betyder, at vi er nogenlunde tilbage ved udgangspunktet, hvis man altså ser bort fra en uværdig sjakren med institutioner, hvor Dansk Folkeparti søger at diktere, hvilke personer der ikke bør udnævnes.
På skatteområdet bliver der opsendt prøveballoner om, at Venstres skattestop snart udløber, og det vil vel snart blive udlagt som en stor sejr at forlade en politik, der fra starten var forkert.
Det Radikale Venstre vil gerne hjælpe regeringen med at lade være med at slå hovedet mod muren, og derfor støtter vi, at Det Danske Center for Menneskerettigheder fortsat er uafhængigt.
Vi støtter også de delvise genopretninger af bevillingerne til uddannelse, men vi kritiserer skarpt, at f.eks. voksenuddannelserne rammes hårdt.
Vi støtter tanker om at ændre skattesystemet.
Venstres skatteordfører er i Jyllands-Posten citeret for at sige
, at Venstre vil sænke skatten på mellemindkomsterne, og det er faktisk, hvad Det Radikale Venstre har foreslået med sine ændringsforslag.
Vi har vist, at det kan lade sig gøre, hvis
man vil prioritere.
Under førstebehandlingen af finansloven var noget af det mest positive, vi kunne sige, at regeringen ville overholde målsætningerne om dansk økonomi frem til år 2010
, men efterfølgende er vi blevet noget skeptiske.
Vi er kommet i tvivl om, hvorvidt regeringen nu også vitterlig er i stand til at overholde målsætningerne, og dagen i dag er en god anledning til at få klare svar fra finansministeren.
Vi har fremlagt vores eget forslag, og som nævnt vil vi med vores ændringsforslag til finansloven sænke skatten på mellemindkomst, men det vil regeringen ikke.
Hvis regeringen er ved at fravige den linje, er der grund til at råbe op, og derfor vil jeg stille dette spørgsmål til finansministeren: Hvordan vil regeringen finansiere lavere skatter i 2004?
Og hvis regeringen vil bruge sparede renteudgifter til at sænke skatterne, hvordan vil man så afdrage på gælden? Jeg står her med tabel 610 på side 117 i den økonomiske redegørelse for januar måned, og den viser, at den offentlige gæld nu er større, end den var i den tidligere regerings finansredegørelse.
Hvis man så samtidig begynder at bruge penge, der er sparet på renteudgifter, til at finansiere skattelettelser, begynder man da at fravige kursen.
Regeringen må vælge: Vil man overholde målsætningen, eller vil man ikke?
Vil man afdrage gælden hurtigt, eller vil man sænke skatterne?
Vi glæder os til at høre finansministerens svar på det spørgsmål.
Regeringen er fanget i sin egen retorik vedrørende skattestop.
Det Radikale Venstre finder, at skattestoppet er et forkert instrument.
Det fastfryser skattesystemet i dets nuværende struktur i et øjebliksbillede, og det blokerer for nytænkning.
Af samme grund har både Valutafonden og de økonomiske vismænd kritiseret skattestoppet som instrument, eller vi skulle måske rettere sige kritiseret Venstres politik, for Venstre er vist det eneste parti, der kan se visdommen i skattestoppet.
Vi afviser det, og i stedet vil vi sænke skatten på arbejde fuldt finansieret, men det var regeringen ikke interesseret i i forbindelse med forhandlingerne.
FN's generalsekretær udtalte for nylig, at der var behov for en fordobling af ulandsbistanden, men med finansloven i bagagen rejser den danske regering til Mexico med et signal om, at de, der tidligere gik forrest, ikke gider længere.
Danmark har aldrig været rigere; vi har rekordoverskud på handels- og betalingsbalancer, og vi har som samfund store overskud på vort samkvem med omverdenen, men alligevel vælger regeringen og Dansk Folkeparti at skære i ulandsbistanden.
Det Radikale Venstre prioriterer ulandsbistanden højt, det skal der ikke være tvivl om, og vi prioriterer den også i vore ændringsforslag.
Men der blæser nye vinde.
For en måned siden havde vi en debat om ulandsbistand i Folketinget, og her lykkedes det Dansk Folkeparti at få regeringen til at slette en formulering i en vedtagelse om, at Danmark skal være i det absolutte førerfelt, hvad angår ulandsbistand.
For at citere hr. Søren Krarup, der udlagde Dansk Folkepartis syn på ulandsbistanden og begrebet anstændighed således: »Begrebet anstændighed hænger sammen med, at du har en næste, og »næste« betyder faktisk den nærmeste.
Det vil sige, at du er moralsk, etisk og menneskeligt forpligtet over for den, der her og nu er dig nærmest«.
Og videre: »Et dansk Folketing, en dansk regering er forpligtet over for den danske befolkning og ikke over for menneskeheden«.
Det er den politik og det menneskesyn, regeringen vælger at basere ulandsbistanden på, og det er det flertal, regeringen bruger.
Det er regeringen i sin gode ret til, men vælgerne skal vide, hvad de har med at gøre, og det skal stå klinkende klart for enhver, at Det Radikale Venstre vil gå en anden vej.
Hvis der er to modpoler i dansk politik i dag, er det Dansk Folkeparti og Det Radikale Venstre, og regeringen har valgt Dansk Folkeparti.
Finanslovaftalen tilbage fra 1999 siger klart, at den såkaldte Miljø-, Freds- og Stabilitetsramme Mifresta skal udgøre 0,5 pct. af bruttonationalindkomsten i 2005, og det agter vi at holde regeringen fast på.
Regeringen vælger at overføre midler til støtte til Central- og Østeuropa til en reserve, og her kan midlerne så stå og blomstre, indtil regeringen kommer med et forslag til, hvordan denne reserve udmøntes.
Vi finder det forkert at skære i øststøtten og i Demokratifonden, fordi det netop er nu, landene har brug for hjælp i forbindelse med optagelsen i EU, og fordi øststøtten har hjulpet med at reducere miljøproblemer, som også berører os.
Eksempelvis er udledningen af svovl i Polen reduceret med, hvad der svarer til den samlede danske udledning.
Dansk miljøstøtte har reduceret udledningen af kvælstof med, hvad der svarer til ca. 4 millioner menneskers forbrug.
Dansk miljøstøtte har gennem mange år bidraget afgørende til et renere miljø i vores nærområde, og det er netop nu, der er mest behov for det.
Dertil kommer den erhvervsmæssige vinkel
i sagen.
Under førstebehandlingen af finansloven kritiserede vi regeringens erhvervspakke, fordi de udelukkende beskæftiger sig med nationale forhold.
Øststøtten er derimod et eksempel på, hvordan bistand kan spille sammen med erhvervslivet, og det er der efter vores mening langt mere perspektiv i end i mange andre ting.
Forleden var der en artikel i Jyllands-Posten, der dokumenterede den store gevinst, øststøtten har medført, ikke
bare for miljøet, men også for det danske erhvervsliv
For hver krone, Danmark har givet i støtte til såkaldt geotermiske projekter, har dansk erhvervsliv fået ordrer for mindst 2,75 kr.
Investeringer i geotermisk energi på i alt 70 mio. kr. har medført samlede investeringer på i alt 1,25 mia. kr. i en række østeuropæiske lande, og en stor del af ordrerne er gået til danske virksomheder.
Verdensbanken, EU og lokale finansieringskilder går ind og investerer, når vi er med til at gøde jorden.
Vi finder det faktisk hjerteløst at skære så hårdt i de områder, Venstres tidligere leder og forhenværende udenrigsminister Uffe Ellemann-Jensen arbejdede så hårdt for.
Forskellen på Venstre før og nu er alt, alt for stor på det internationale område, og finansloven er indadvendt.
Det Radikale Venstre afviser regeringens forslag om at tilføre yderligere 1,5 mia. kr. til sundhedssektoren ud over de ca. 2 mia. kr., som tilføres via amtsaftalerne.
Vi finder sammenkædningen med dansk ulandsbistand forkert, for det kan ikke være rigtigt, at verdens fattigste skal finansiere valgløfter i en dansk valgkamp.
Nu hører vi, at sundhedsministeren vil importere sygeplejersker fra Baltikum,
og det illustrerer, at problemerne i sundhedssektoren ikke bare kan løses ved at tilføre flere midler.
Ændring af organisation, arbejdsgange, overenskomster og stive strukturer er bare nogle af de redskaber, man nødvendigvis skal have fat i.
Regeringen har gjort meget ud af, at den har prioriteret, men problemet er, at prioriteringerne er forkerte.
Venstres ordfører sagde ved førstebehandlingen: »Jeg føler glæde ved hvert et ord, der står i den finanslov.«
Nu blev hr. Kristian Jensens glæde heldigvis kortvarig, for der kom handelsskoler og et indslag i TV 2 i vejen.
Den berømte svipser, hvor regeringen først foreslog besparelser på uddannelserne til i alt 1 mia. kr. for derefter at hive nogle af besparelserne af bordet igen, var bemærkelsesværdig.
Det Radikale Venstre vil have mere uddannelse og forskning, ikke mindre.
For at begå sig i videnssamfundet kræves investering i vores vigtigste råstof, viden, og Det Radikale Venstre vil investere i uddannelse.
Den fri ungdomsuddannelse, folkeoplysningen og folkehøjskolerne rammes stadig af besparelser, og det er urimelige besparelser på vigtige områder.
Den fri ungdomsuddannelse afskaffes, daghøjskolernes uddannelsesmuligheder nedlægges, og skolerne overgår til kommunerne og lægges ind under folkeoplysningsloven.
På den led vender forslagene den tunge ende nedad, og derfor finder vi det også utroværdigt, når regeringen annoncerer, at den i særlig grad vil værne om de svage, som det siges i regeringsgrundlaget og andre steder.
Regeringen fjerner den flotte tradition, at en kreds af borgere kan samles frit om et emne eller om et fag og finde en lærer og dermed oprette et hold.
Nu skal kommunalbestyrelserne godkende, hvilke fag og emner de vil give de tilbageværende små tilskud til.
Kommunalbestyrelserne skal være egentlige smagsdommere.
Det er trist, at den frihedstradition og de valgmuligheder, der er en væsentlig del af grundlaget for vores folkestyre, skal ødelægges.
Mange grupper af handicappede har deres eneste mulighed for læring og oplysning gennem aftenskolerne, mange ældre har deres netværk på holdene i aftenskolerne, og mange unge, der ikke kan finde ind i uddannelsessystemet, kommer i gang gennem den fri ungdomsuddannelse.
Danske traditioner for folkeoplysning betaler for en fiks idé, nemlig regeringens skattestop.
I formiddags anklagede Venstres ordfører Det Radikale Venstre for at være systembevarende.
Det virkede, som om det skete ud fra parolen, at når man selv har et problem, taler
man blot højere.
Vi opfatter Venstre som de systembevarende.
Det Radikale Venstre er partiet, der tør, hvor andre tier, så Venstres kritik er absurd, specielt i dag hvor vi diskuterer finansloven.
Der er for mange eksempler i denne finanslov på, at regeringen skuer tilbage i stedet for at se fremad. Hvordan skal Danmark blive konkurrencedygtigt, når der spares på uddannelserne?
Hvordan med miljøet?
I kulturlivet fjerner regeringen støtten til den eksperimenterende kunst, og om nogle af de tunge og vigtige emner i fremtiden er regeringen tavs.
Blot for at tage nogle eksempler: På
boligområdet vil Det Radikale Venstre gerne være med til at sikre mere gennemskuelige markedsvilkår, for det er et stort og besværligt område, der kræver vilje til reform og forandring; Det Radikale Venstre vil gerne af med EU-forbeholdene, og Det Radikale Venstre spiller ud med konkrete forslag til sænkning af mellemskatten.
Men regeringen er tavs, medmindre der skulle være en ordfører, der fraviger den centralt fastsatte partilinje. Venstre sagde »tid til forandring« i valgkampen, men hvad angår visioner og handling er der ikke meget, der peger fremad.
Det Radikale Venstre er et internationalt og ansvarligt parti med mod til forandring, og vi finder, at finansloven er udtryk for det stik modsatte.