runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-11-27:
Ja, det sidste lød nu snarere som en trussel.
Jeg vil blot sige til hr. Keld Albrechtsen, at regeringen baserer sig på sikkerhedsrådsresolution 1441, som ikke tager stilling til teknikken i det videre forløb.
Men 1441 siger meget klart, at hvis videre aktion bliver nødvendig, skal sagen tilbage til Sikkerhedsrådet.
Og det er det samme, den danske regering siger, at eventuel videre aktion skal være forankret i FN's Sikkerhedsråd.
Så vi holder os fuldstændig til resolution 1441.
Lad mig så sige til hr. Holger K. Nielsen, at jeg prøver ikke på nogen som helst måde at give ordene ny tolkning eller betydning.
Hr. Holger K. Nielsens og min meningsudveksling dækker jo over, at vi ser dybt forskelligt på verden.
Men det er ikke nyt, sådan var det også i 1980'erne, og det er bedst til at illustrere, hvad det er, vi står over for her.
I 1980'erne havde vi diskussionen om den såkaldte dobbeltbeslutning, som gik ud på, at NATO sagde til Warzawapagten: Nu bygger vi et stærkere arsenal af våben op i NATO, hvis ikke I i Warzawapagten sørger for at nedruste.
Det var hr. Holger K. Nielsen også imod dengang, og hr. Holger K. Nielsen var med til at tvinge den daværende regering til at tage afstand fra det og føre fodnotepolitik.
Men strategien virkede.
Ved denne trussel, ved denne trussel om oprustning i NATO fik man nedrustningen, fordi
det kunne Warzawapagten ikke klare og brød derfor sammen, og den kolde krig blev afsluttet.
Det er somme tider sådan, vil jeg gerne sige til hr. Holger K. Nielsen, at man skal true med krigen for at få freden.
Det er alt sammen for at undgå krig, og det er nøjagtig det samme med Saddam Hussein.
for én ting, og det er, at det internationale samfund står ubrydeligt sammen og fortæller, at det har en konsekvens, hvis han ikke retter sig efter FN's Sikkerhedsråds resolutioner.
Men det er da ikke, fordi der er nogen, der ønsker krigen.
Det er da ikke krigsforberedelser.
Det er forberedelser til at sikre, at det her får en fredelig udgang, for vi ønsker selvfølgelig alle, at det her skal have en fredelig løsning. Hermed sluttede spørgsmålet.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-11-27:
Tak for svaret.
Men jeg må jo indrømme, at statsministeren veg udenom, for det, jeg spurgte om, var, om statsministeren kan give den efter min opfattelse helt indlysende, simple garanti, at Danmark selvfølgelig ikke vil støtte eller medvirke i en krig, medmindre der ligger et klart og entydigt FN-mandat, som omhandler den konkrete situation.
Når jeg stiller spørgsmålet, er det selvfølgelig, fordi vi alle sammen godt ved, at USA har den opfattelse, at USA mener, de kan tolke allerede eksisterende FN-resolutioner, sikkerhedsrådsresolutioner, og så bruge dem som grundlag for deres egen tolkning og sige, at så kan man godt gå i krig, uden konkret at have en ny sikkerhedsrådsbeslutning om spørgsmålet.
Det var bare det, jeg gerne ville have statsministeren til at præcisere, at den form for tolkning af FN-beslutninger, hvor USA selv overtager tolkningen af, hvad FN har ment, kan den danske regering ikke støtte.
Hvis statsministeren ikke kan svare klart på det i dag, så er det jo, fordi der er noget helt galt i forbindelse med det her spørgsmål.
Så kan jeg give statsministeren det løfte, at så vil jeg vende tilbage skriftligt.
Holger K. Nielsen (SF), 2002-11-27:
Jeg tror, det var forfatteren George Orwell, der i sin tid brugte udtrykket »newspeak« om en måde at håndtere sproget på, hvor man pludselig ændrede betydningen af de enkelte ord i ens egen interesse.
Det har vi i mange tilfælde set fra regeringens side, siden den kom til for 1 år siden.
Nu ser vi det også her: Pludselig bliver krig til fred.
Det drejer sig ikke om krig, når man opbygger den største militære oprustning omkring Irak siden 1991, når man er i gang med de mest vidtgående militære forberedelser, så er det fred. Jeg synes, statsministeren skulle overveje lidt, hvordan han bruger ordene, og gøre sig nogle forestillinger om, om han i længden kan komme igennem med, at det her bare er fred.
Det er jo en krig, USA forbereder sig på.
Så kan jeg forstå, at regeringen ikke aner, hvad det her tilsagn medfører.
Det synes jeg da er dårligt.
Man har givet tilsagn om reelt at skulle deltage i den amerikanske krigsførelse med danske bidrag, men man er ikke i stand til i Folketinget her i dag at sige, har tilsyneladende ikke overvejet det overhovedet, hvad det får af konsekvenser for de soldater, der måske skal af sted, dem, man skal sende af sted, og hvordan det her skal håndteres.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-11-27:
Igen må jeg sige til hr. Holger K. Nielsen, at det er et helt forkert valg af ord i forhold til, hvad der er den faktiske situation.
Der er ikke truffet nogen beslutning om krig eller krigsførelse.
Og jeg går ud fra, at hr. Holger K. Nielsen er enig i, at det er det, vi skal stile efter.
Det er den danske regerings ønske, at det kan ske på fredelig måde.
Men chancen for, at det sker fredeligt, er størst, hvis det internationale samfund viser over for Saddam Hussein, at det er alvorligt ment, og at det har konsekvenser, hvis han ikke retter sig efter det.
Det tror jeg er den største chance for, at han så retter sig efter det, så vi undgår krig.
Så det er helt forkert at fremstille det, som om der er krigsforberedelser.
Der er forberedelser til at sikre, at det her kan få en fredelig udgang.
Der er derfor ikke truffet beslutning om, hvad Danmark i en given situation kan eller vil bidrage med.
Det kræver en selvstændig beslutning og afhænger jo fuldstændig af situationen og grundlaget.
Må jeg så sige til hr. Keld Albrechtsen, at jeg ikke i dag vil tage stilling til, hvordan det folkeretlige grundlag rent teknisk skal se ud, og jeg vil derfor blot gentage, at det, der er regeringens klare opfattelse, er, at vi skal fastholde FN-sporet, og at videre aktion, hvis det måtte blive nødvendigt, skal være forankret i FN's Sikkerhedsråd.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-11-27:
Jeg går ud fra, at statsministeren er enig i, at hvis der kommer en krig, bliver det en krig, der vil få meget, meget vidtrækkende konsekvenser, sandsynligvis destabilisere situationen i Mellemøsten med alt, hvad det kan indebære, også med hensyn til økonomisk krise, oliekrise osv.
Derfor synes jeg, at statsministeren bør forholde sig til i rimelig god tid, at en eventuel beslutning kommer til at foregå på et meget omhyggeligt gennemarbejdet grundlag.
Derfor vil jeg godt bede statsministeren uddybe, hvad han mener med, at en beslutning skal forankres i FN.
Betyder det, at hvis danske styrker skal deltage, skal der foreligge et klart og utvetydigt FN-mandat gående på den præcise situation? Er det det, det betyder?
Holger K. Nielsen (SF), 2002-11-27:
Jamen det sidste vil jeg fuldstændig afvise.
USA er i gang med voldsomme krigsforberedelser - jeg har nævnt dem tidligere i dag - med opbygning af den største militære opbygning og infrastruktur siden Golfkrigen omkring Irak.
Man kan ikke åbne en amerikansk avis en dag, uden at det lyser ud af linjerne, at man forbereder en krig.
I den situation beder USA om hjælp hos en række lande, deriblandt Danmark.
Det, jeg spørger om, er: Hvilke forestillinger har den danske regering, som har sagt ja til den amerikanske anmodning, om, hvad disse bidrag skal bruges til?
Det er vel rimeligt, at borgerne i det her land, forældrene, mødrene til de soldater, der måske skal sendes af sted til en krig i Irak, får at vide klart fra den danske statsminister, hvad han egentlig har tænkt sig med det tilsagn, han har givet den amerikanske regering, om at bidrage til den amerikanske krigsførelse.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-11-27:
Jeg vil gerne endnu en gang understrege, at Danmark sammen med det internationale samfund nu satser på, at der gennem FN-våbeninspektørernes arbejde og det multilaterale spor opnås en fredelig udgang på denne sag.
Og det er i høj grad op til Saddam Hussein selv. På mødet i Det Udenrigspolitiske Nævn den 20. november var der bred opbakning til regeringens linje om at tilkendegive over for USA, at Danmark er positiv over for at overveje at deltage i forberedelserne af en eventuel militær aktion mod Irak for at opretholde et maksimalt pres på Irak. Det er lige præcis, hvad jeg også har svaret under det foregående spørgsmål.
Derfor må jeg også sige, at det jo igen viser polemikken i de spørgsmål, der stilles til mig fra hr. Holger K. Nielsen, når hr. Holger K. Nielsen bruger sætningen »at danske soldater skal medvirke i en krig«.
Vi håber at undgå den.
For det andet er der ikke truffet beslutning om, hvorvidt Danmark skal medvirke.
For det tredje er der ikke truffet beslutning om, hvis vi skal medvirke, hvad det så er med, om det er med soldater eller det er med noget andet.
Så alt det, hr. Holger K. Nielsen lægger til grund for sit spørgsmål,
er lodret forkert.
Det er polemikken i spørgsmålet.
Pernille Blach Hansen (S), 2002-11-27:
Dette er jo et helt særligt spørgsmål.
Normalt er det sådan, at når der er indgået et forlig, står politikere på nakken af hinanden for at tage æren for dets enkeltelementer.
Denne gang er det helt anderledes.
I finanslovforhandlingerne kom det pludselig ind, at Institut for Miljøvurdering, også kaldet Lomborg-instituttet, skulle tilføres 20 mio. kr. over en fireårig periode.
Men ingen ville tage æren.
Og stor var min forbløffelse, da man i dagspressen i den forløbne uge har kunnet læse, at det er et ønske, som kom direkte fra Statsministeriet og statsministeren selv, måtte man forstå.
Derfor har jeg bedt statsministeren om at komme i salen og redegøre for, hvem det er, vi skal give æren for, at dette institut nu har fået en så stor ekstrabevilling.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-11-27:
Jeg kan bekræfte over for hr. Jesper Langballe, at det er jeg fuldt opmærksom på.
Det understreger jo kun, at der da bør gælde ytringsfrihed.
både om sager og personer, som man nu har lyst til.
Men jeg vil afvise påstanden om, at den amerikanske regering skulle have gjort forsøg på at underminere Hans Blix og dermed hans position som leder af våbeninspektørernes arbejde.
Men jeg vil bare understrege, at den danske regering ikke har nogen anledning til at nære tvivl om Hans Blix' evner som leder af våbeninspektørerne.
Frem for alt synes jeg altså, at i et frit og åbent demokrati skal der være ret til, at hver enkelt har lov at have meninger både om sager og personer.
Som fru Pernille Blach Hansen ved, lægger regeringen megen vægt på, at vi får mest muligt miljø for pengene, og det er derfor, vi har etableret et uafhængigt Institut for Miljøvurdering, som skal medvirke til, at miljømålene bliver nået på den økonomisk mest effektive måde.
Under finanslovforhandlingerne med Dansk Folkeparti foreslog regeringen at forhøje instituttets bevilling fra 10 til 15 mio. kr. i de næste 4 år.
Så når fru Pernille Blach Hansen spørger om, hvem der skal have æren, ja, så er det regeringen, som har foreslået en sådan forhøjelse af bevillingen.
Villy Søvndal (SF), 2002-11-27:
Men det sagde Blix altså.
Det er det, han giver udtryk for i den artikel, jeg refererede fra Ritzau, som i øvrigt er et referat af en artikel, der er i det engelske dagblad The Guardian.
Hvem er det så, der gør det?
Det er jo igen forsvarsminister Rumsfeld, det er Dick Cheney, vicepræsidenten, og så er det Richard Perle, der er adviser i Pentagon.
Det er den kreds i den amerikanske administration, som ikke ønsker, at den her våbeninspektion nogen sinde kommer til at fungere, fordi de allerede har sagt, at de gerne vil have den konflikt.
Og hvis man har vedtaget med sig selv, at man vil den konflikt, er ethvert forsøg på våbeninspektion jo bare en udsættelse af det, man gerne vil.
Jeg forstår ikke, at statsministeren heller ikke på det her spørgsmål ikke er i stand til at forholde sig til noget så kontant som, om statsministeren synes, det er rimeligt at give en gammel, ærværdig diplomat den behandling for at undergrave det svære arbejde, han skal ud at gøre.
Man kunne forvente, at netop en dansk statsminister ville bakke op og sige: Vi tror på Blix, og vi vil tilbagevise ethvert forsøg på at sætte spørgsmålstegn ved mandens autoritet.
Men det vil statsministeren åbenbart ikke, sådan hører jeg svaret.
Han vil hellere støtte de allermest yderliggående høge i den amerikanske administration.
Det er nu fantastisk, at statsministeren, selv når tallene er så tydelige, nægter at bøje sig for tallene.
Jeg mindes en Venstremand, der engang sagde: »Hvis de' æ fakta, så benægter a' fakta«.
Jeg tror, det er det ærinde, statsministeren er ude i nu.
Det er jo ikke mine tal, det er Politikens optællinger, vi taler om, fra i fredags.
Vil statsministeren godt bekræfte, at Politikens optællinger viser, at der kom 100 mio. kr. mere til ældreområdet, ikke 500 mio. kr.?
Der er det her svigt.
Der kan så være mange og lange forklaringer på, hvorfor statsministerens plan ikke lykkedes.
Jeg konstaterer bare, at de ældre, der havde en berettiget forventning om, at statsministeren var i stand til at opfylde et løfte om at løfte ældreområdet med 0,5 mia. kr., er blevet snydt, hvis de troede på statsministeren.
Ældreområdet er nemlig ikke løftet med 0,5 mia. kr. Vil statsministeren ikke bare godt bekræfte, at det er rigtigt?
Ældreområdet har ikke været udsat for et løft på 0,5 mia.
Det er dog nemt.
Når beviserne er så tydelige, så er det da klogere at tilstå i stedet for at blive ved med at snakke udenom.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-11-27:
Nu er det jo ikke første gang, hr. Villy Søvndal kløjes i det, når det gælder tal.
Jeg ved ikke, hvor mange gange jeg her i Folketingssalen har skullet stå model til, at hr. Villy Søvndal påstod, at vi havde snydt de svageste i vores samfund.
Og debatten kørte, og hr. Villy Søvndal brugte stærke udtryk her i Folketingssalen.
Hvad er så kendsgerningen nu, hvor man gør tallene op og budgetterne op?
Det er, at der er, som regeringen har sagt, afsat flere penge til de svageste grupper i vores samfund.
Nu er hr. Villy Søvndal så også holdt op med at føre det frem mere, for hr. Villy Søvndal har opdaget, at der var han på en forkert galej.
Nu tager hr. Villy Søvndal så fat på et andet område med en påstand om, at nu er det pludselig de gamle, der er blevet snydt, og det er lige så usandt som det, hr. Villy Søvndal har rejst rundt med indtil nu, om de svage.
Der er afsat 0,5 mia. kr. ekstra, og derfor afviser jeg fuldstændig, at vi skulle have svigtet noget valgløfte.
Villy Søvndal (SF), 2002-11-27:
Løftet var jo ikke, at regeringen ville afsætte det på finansloven.
Løftet fra statsministeren var - jeg citerer: »Ældreområdet skal have et løft på 0,5 mia. kr.«
Det er det, statsministeren er citeret for formentlig hundrede gange i tv, radio, spots osv., og som formentlig er en stor del af baggrunden for, at man har det billede af statsministeren, at han er en venlig mand over for de ældre.
Der var ikke noget med, at det skulle afsættes på finansloven; det var et løft, statsministeren talte om.
Det løfte er ikke indfriet; det løfte er brudt, og jeg synes, det er en alvorlig sag, når politikere i al almindelighed bryder løfter.
Jeg synes i særdeleshed, det er en alvorlig sag, når man som statsministeren lægger så stor vægt på at overholde løfter, at man kan konstatere, at de gamle blev snydt i forhold til løftet om mere hjælp.
Der kom ikke mere hjælp ud af det.
Statsministeren havde lovet 0,5 mia. kr. Den kom aldrig.
Vil statsministeren godt bekræfte, at der ikke har været et løft på ældreområdet på 0,5 mia. kr.?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-11-27:
Jeg kan fuldstændig afvise hr. Villy Søvndals påstand om, at regeringen skulle have brudt løftet om at afsætte 0,5 mia. kr. til et løft af ældreplejen.
Kendsgerningen er, at den halve milliard blev afsat på finansloven for 2002, og i øvrigt er den også afsat på finanslovforslaget for 2003.
I regeringens aftale med Kommunernes Landsforening om kommunernes økonomi for 2003 blev det aftalt, hvorledes pengene skal overføres til kommunerne i 2002 og 2003.
Så regeringen har fuldstændig, til punkt og prikke, levet op til sit valgløfte også på dette punkt.
Villy Søvndal (SF), 2002-11-27:
Det drejer sig om, at statsministeren jo altid har lagt meget vægt på, at løfter er til for at blive holdt.
Jeg er meget enig med statsministeren i det grundsynspunkt, at politikere skal holde deres løfter. Det er en god skik.
Et af de mest centrale løfter, regeringen afgav - jeg tror, statsministeren kan genkende det, for han har gentaget det utrolig mange gange i medierne - var, at ældreområdet skulle have et løft på 0,5 mia. kr.
Hvad er virkeligheden så?
Den er gengivet i Politiken i fredags, nemlig at de gamle er blevet snydt i forhold til statsministerens løfte.
De har ikke fået et løft på 0,5 mia.
De har fået et løft på en femtedel af det, statsministeren lovede dem, nemlig 100 mio. kr.
Altså: Statsministeren har svigtet i forbindelse med et af de helt centrale løfter, der blev givet op til valget.
Det er selvfølgelig en alvorlig sag specielt for en statsminister, der lægger så stor vægt på at holde løfterne.
Derfor spørgsmålet: Hvad vil statsministeren nu gøre?
»Hvad agter statsministeren at foretage sig, efter at det kan konstateres, at regeringen har brudt et af Venstres centrale valgløfter, nemlig at ældreområdet skulle have et løft på 0,5 mia. kr.?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-11-27:
Selvfølgelig er det regeringens opfattelse, at de regler, der gælder, skal overholdes, og jeg inddrager også gerne i min vurdering, om der virkelig skulle være tale om et meget udbredt problem.
Det er stadig væk min opfattelse, at der ikke er tale om noget særlig udbredt problem, og derfor giver det passerede ikke anledning til overvejelser om at ændre i regelsættet.
Men jeg gentager, at selvfølgelig skal landets love og regler overholdes, det skal de for alle, også for ministre, naturligvis.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Holger K. Nielsen (SF), 2002-11-27:
Jamen spørgsmålet gik jo på, om reglerne ikke skal ændres?
Det er det, som lå bag spørgsmålene fra både hr. Ole Stavad og hr. Thomas Adelskov, og det eksempel, der blev nævnt af hr. Thomas Adelskov, illustrerede meget godt de forskelle, der eksisterer mellem eksempelvis bistandsmodtagere og finansministre.
Det kunne da give anledning til, at disse regler blev strammet op, og det var det, spørgsmålet gik på.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-11-27:
Nej, jeg vil overhovedet ikke bekræfte det, for hr. Villy Søvndals påstand er rygende forkert.
Hvad er kendsgerningen?
Kendsgerningen er, at det fremgår af de kommunale budgetter for 2003, at der i forhold til budgetterne for 2002 sammenlagt er en realvækst på socialområdet på ca. 200 mio. kr. ud over - ud over det aftalte serviceløft på ældreområdet på 500 mio. kr. Det er en kendsgerning.
Dette er de faktiske tal.
Og så kan det ikke nytte noget, at hr. Villy Søvndal rejser rundt med sine falske og hule påstande.
Det er lige så forkert nu, som det var, da hr. Villy Søvndal rejste rundt med sine falske påstande om, at det gik ud over de svageste grupper.
Der kan være to grunde til hr. Thomas Adelskovs seneste spørgsmål.
Jeg ved ikke, hvad der er værst, men i hvert tilfælde er det en forkert baggrund for spørgsmålet.
Mig bekendt har finansministeren ikke modtaget hektarstøtte i strid med reglerne.
Og finansministeren er, når det gælder bopælspligt, og når det gælder reglerne om ophold i sommerhuse, blevet behandlet akkurat ligesom alle andre borgere i det her land.
Det er stadig væk min klare opfattelse, at der ikke er tale om noget særlig udbredt problem.
Kristen Touborg (SF), 2002-11-27:
Jeg vil følge lidt op på hr. Ole Stavads spørgsmål, for jeg er ikke enig med statsministeren i, at det hører til de sjældne undtagelser, at man bryder bopælspligten, og at man altid flytter tilbage lige på stedet, når man får et påbud om det.
Jeg vil sige nærmest tværtimod, der verserer faktisk en del sager ved jordbrugskommissionerne i den retning.
Derfor kunne det måske være en rigtig god idé at sige: Hvis ikke du opfylder reglerne i landbrugsloven, så kan der trækkes i hektarstøtten.
Det er den vej rundt, tror jeg, hr. Ole Stavad tænker.
Vil statsministeren overveje det, hvis der nu er flere af den slags sager kørende, end statsministeren sådan går og tror?
Jeg er enig med statsministeren i, at spørgsmålet om hektarstøtten og finansministerens tilbagebetaling af den er en privat afgørelse, som loven er udformet nu.
Men det hindrer jo ikke, at statsministeren kunne besvare spørgsmålet: Er der ifølge statsministerens opfattelse rimelig logik i, med de beslutninger, finansministeren har truffet, at finansministeren så efterfølgende også tilbagebetaler år 2000-hektarstøtten?
Ole Stavad (S), 2002-11-27:
Jeg vil godt spørge statsministeren: Når nu vi har et regelsæt, som jeg tror de fleste lægger meget vægt på, hvad enten vi tager bopælspligten, som jo har sin helt egen historie, eller vi tager vores sommerhusregel, som der er et meget bredt flertal for at beskytte i Folketinget, har den sag og afdækningen af den sag, der har været med finansministeren, så ikke fået statsministeren og regeringen til at overveje, om det, at der ikke er nogen som helst sanktionsmuligheder i forhold til selv meget grove overtrædelser, ikke giver anledning til at se på lovgivningen? Mener statsministeren egentlig ikke, at det er et problem i forhold til så vigtige love med så grove overtrædelser, at der ikke er en mere konkret sanktionsmulighed end bare, at man kan sige undskyld og så sker der ikke andet?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-11-27:
Spørgsmålet om hektarstøtte er finansministerens eget personlige anliggende.
Thomas Adelskov (S), 2002-11-27:
Grunden til, at finansministeren ikke har overtrådt nogen regler, er sådan set, at han ikke blev opdaget.
For hvis finansministeren var blevet opdaget, så havde han fået et påbud om at bebo sin ejendom.
Og i det øjeblik han havde fået et påbud om at bebo sin ejendom, så havde situationen været den, at han så ikke havde kunnet få udbetalt hektarstøtte, hvis ikke han overholdt det påbud.
Og da finansministeren jo har forklaret Folketinget, at han allerede ved købet af Graudebjerggård var klar over, at der var bopælspligt, så må finansministeren jo også have været klar over, at han ikke overholdt reglerne.
Så jeg spørger statsministeren igen: Synes statsministeren, at det er klædeligt, at finansministeren over for pressen har afvist at betale hektarstøtte tilbage for den periode, hvor han ikke har overholdt sin bopælspligt på landejendommen oppe ved Rørvig?
Jesper Langballe (DF), 2002-11-27:
Jeg kan ikke lade være med lidt upassende at begynde med at udtrykke, hvor imponeret jeg er over statsministerens tålmodighed.
Det er allerede blevet udmærket fastslået, at amerikanske politikere og diplomater naturligvis har ytringsfrihed, også med hensyn til personkarakteristikker, ligesom vi andre har.
Jeg vil gerne spørge statsministeren, om statsministeren er opmærksom på, at det jo ikke kun er amerikanerne, der har haft kritiske bemærkninger over for Hans Blix.
Jeg kan citere fra Berlingske Tidende midt i oktober, hvor ikke bare en landsmand til Hans Blix, men en partifælle fra Folkpartiet, den tidligere borgerlige minister, Per Ahlmark, karakteriserer Hans Blix som naiv, uvidende om tekniske detaljer, politisk svag og nem at narre.
Han kan ikke komme i tanker om ret mange europæiske embedsmænd, der er mindre egnede til et opgør med Saddam Hussein.
Er statsministeren opmærksom på, at der er andre end amerikanerne, der har haft ikke særlig fordelagtige tanker om Hans Blix?