runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Helveg Petersen (RV), 1999-11-12:
I Det Radikale Venstre er vi stærke fortalere for tiltag, der kan være med til at forbedre miljøet, og de forslag, vi behandler i dag, vil efter vores opfattelse levere et positivt bidrag til det samlede danske miljøregnskab.
Og det vil sandelig også levere et positivt bidrag til den danske statskasse, i og med at der kommer et stort provenu ud af forslaget, og det har jeg ikke så stor modvillighed imod som andre ordførere før mig.
Forslaget om at lempe registreringsafgiften for særlig brændstoføkonomiske biler er efter vores opfattelse en forudsætning for at skabe et marked med tilstrækkeligt volumen for denne type biler.
Dertil kommer, at det selvfølgelig er godt at støtte biler, der kører særlig langt pr. liter, af miljømæssige hensyn.
Tilpasning af fradragene for sikkerhedsudstyr har vi heller ikke noget umiddelbart at indvende imod.
Eftersom det i dag er lovpligtigt udstyr, er der ingen grund til at have særlig lempelige regler på området.
Det virker også samfundsøkonomisk fornuftigt at stramme reglerne for registreringsafgiften, når biler skal repareres for beløb større end 75 pct. af værdien før skaden.
Hvad angår forslaget om en forhøjelse af den beregningsmæssige avanceprocent, har vi heller ikke nogen indvendinger imod at sætte den op.
Det har faktisk også været et ønske fra branchen selv, eftersom avancen i udlandet ofte er højere end i Danmark, og den faktiske forhandleravance er for nogle bilmodeller allerede højere end de 7½ pct., der gælder i dag.
Så samlet set er der miljømæssigt positive gevinster og i sandhed også samfundsøkonomisk positive gevinster, i og med at det her genererer et provenu.
Og da Det Radikale Venstre, om nogen, er tilhænger af at føre en stram økonomisk politik, og da det også kræver et provenu til statskassen, kan vi fuldt ud bakke lovforslagene op.
Kim Andersen (V), 1999-11-12:
Det indlæg, som den socialdemokratiske ordfører indledningsvis holdt heroppefra, er med til at gøre den slags spørgsmål ømtålelige og med til at gøre, at vi har svært ved at få en nuanceret og saglig diskussion om miljø og sundhed, og det skyldes ikke mindst et indlæg som det, fru Pernille Blach Hansen holdt.
Der står i bemærkningerne til lovforslaget, at der er en risiko for, at ftalater kan være kræftfremkaldende på dyr.
Det fik ordføreren for Socialdemokratiet til, at det er kræftfremkaldende på mennesker.
I sit svar siger ordføreren så, at man ikke kan udelukke, at der kan være en kræftrisiko.
Det er en besynderlig og usaglig form for argumentation, som gør, at en nuanceret og saglig diskussion og senere beslutningstagen på sådan et område som det her vanskeliggøres urimeligt.
Vi havde i går en diskussion om nogle skattelovsforslag, hvor miljø- og energiministeren kom ind på, at de grønne afgifter havde været konkurrenceforbedrende for danske virksomheder.
Det er, som om der er noget i argumentationen, der ikke hænger sammen, men vi glæder os til at høre svaret.
Aage Frandsen (SF), 1999-11-12:
Vi har i SF i diskussioner om, hvordan man kunne fremme medarbejderstyrede virksomheder, været inde på, at i forbindelse med virksomhedsoverdragelse kunne der være en økonomisk tilskyndelse til det.
Men det forudsætter jo så, hvis man skal se på det her forslag, at det er medarbejderne, der overtager og ikke én medarbejder. I selve beslutningsforslaget står der: Omfatte nære medarbejdere.
Men i bemærkningerne står der jo: Én medarbejder.
Det vil sige, at det er en tilskyndelse til, at det er én medarbejder, der overtager virksomheden og ikke det, som vi prioriterer i den her forbindelse eller kunne overveje i denne her forbindelse, at det var medarbejderne, ikke nødvendigvis alle medarbejdere, men en forholdsvis stor del af medarbejderne ud fra en tanke om, at vi synes, det var fornuftigt, hvis medarbejderne som en helhed i højere grad blev ejere af deres egen virksomhed.
Så det er et andet forslag, vi har brug for, end det, som er skrevet her.
Så vil jeg også i forbindelse med selve forslaget spørge: Når der står her, at det skal omfatte nære medarbejdere, som har været beskæftiget i virksomheden, så er ordet »nære« vel indholdsløst i den her forbindelse. Det er vel den sætning, der følger efter, nemlig at de har været beskæftiget i virksomheden i 5 år, og at de har ydet en væsentlig arbejdsindsats.
Altså ordet »nære« er sådan set overflødigt, er det ikke korrekt? Så vil jeg spørge: Ud over det næste forslag, som CD har stillet, er der så andre dele af successionsbestemmelserne, som man vil kigge på?
Er der noget, der går den anden vej, eller er det kun de to forslag, som CD forestiller sig?
Og i den forbindelse: Hvordan forestiller man sig, at det provenutab, som der selvfølgelig bliver tale om her, skal finansieres?
Det er jo noget, som vi er nødt til at se på ikke mindst i en tid, hvor vi diskuterer finanslov.
Så kigger
man på den slags ting ved samme lejlighed.
Vi har altså et ønske om, at det var medarbejderne, der skulle have større mulighed, og det kunne fremmes ad den her vej.
Er det, fordi man gerne vil give en lille åbning, men i virkeligheden i stedet for det, man foreslår, hellere vil have det generelt ændret, men at man altså bare vælger en lille åbning?
Men altså, det er et andet forslag, vi har brug for
, nemlig ønsket om at fremme, at vi får medarbejderne til at eje de virksomheder, de er på, og så kunne man bruge det her som et middel til det, men det er altså ikke én medarbejder.
Pernille Blach Hansen (S), 1999-11-12:
Med hensyn til ftalater sagde jeg i min første tale, at de * k kan være kræftfremkaldende.
Jeg nævnte faktisk ikke ordet mennesker.
Men fakta er jo, at der i flere undersøgelser er påvist en kræftfremkaldende effekt på mus og rotter.
Forskerne er blot ikke enige om, hvorvidt dette direkte kan overføres til mennesker eller ej.
Her mener Venstre så, at vi skal sidde med hænderne i skødet og endnu en gang vente på, at man om 10 år finder ud af, at der er en stor effekt, og så er det for sent, for så har en masse mennesker måske udviklet kræft.
Jeg vil hellere vende det om og sige: Hvorfor tage chancen?
Det her skal da komme menneskene og miljøet til gode.
Det synes jeg er sørgeligt at Venstre endnu en gang blokerer for på det her punkt.
Giv mig ét godt eksempel på, at Venstre har stemt for en god afgift til gavn for miljøet!
Hvor lang tid siden er det ikke, at Venstre faktisk viste reel handling og ikke bare kom med fine ord?
Og jeg synes nok, at det, at man netop har taget døre ud, har taget vinduer ud, har taget rør ud, viser, at det her ikke er en fiskal afgift, som bare skal skaffe penge til statskassen, for havde dét været meningen, havde man da beholdt afgiften på de ting, for det er jo dér, der er kroner
at hente
, at dét er endnu et eksempel på, at vi går efter miljøeffekten, for dér siger vi: Vi lægger afgift på dér, hvor vi tror på, at det kan få den effekt at få folk til at ændre holdning og ændre adfærd.
Det kan det altså ikke, hvis vi kun lægger 50 kr. på en undervognsbehandling, når man køber en ny bil.
Desuden er det med undervognsbehandling jo noget meget internationalt, og her vil vi da klart presse på både i EU og internationalt.
Det samme gælder for T-shirts, men vi tror bare ikke på, at det, at man lægger 50 øre i afgift på en T-shirt, gør, at folk vælger en anden T-shirt, som der ikke er de skadelige stoffer i.
Så vi går efter den rent miljømæssige virkning, og jeg synes, det er sørgeligt, at Venstre ikke vil være med.
Klaus Kjær (DF), 1999-11-12:
Det her forslag om udvidelse af personkredsen i forbindelse med succession
er jo blot en ud af 63 ideer, kan vi vel kalde det, fra Generationsskifteudvalget til, hvordan man kunne løse nogle af problemerne omkring det her.
Det er til gengæld også et af de mest nærliggende forslag at tage fat på, og jeg synes, at det er godt, at CD tager den her idé ud og fremsætter beslutningsforslag om det.
Forslaget er jo fuldstændig udgiftsneutralt, som flere ordførere også har været inde på, specielt fru Pernille Sams, men det medfører selvfølgelig en udskydelse af skatten på tilsvarende måde som i de situationer, hvor der er successionsadgang i forbindelse med børn.
Samfundsøkonomisk er det da et godt forslag typisk for den lille virksomhed, for det er jo det, der er tale om her
Det er jo den lille virksomhed, som kører med en, to eller tre medarbejdere, og hvis eneste alternativ i forbindelse med et generationsskifte er at dreje nøglen om.
Samfundsøkonomisk må samfundet da tjene på, at en sådan virksomhed kører videre, og det kunne måske være en idé til et finansieringsforslag for hr. Aage Frandsen.
Jeg forstår ikke rigtig skatteministerens og til dels også hr. Jens Peter Vernersens argumentation om, at man jo ingen garanti har for, at det er de bedst egnede, der overtager firmaet.
Det har man jo heller ikke med den nuværende ordning, hvor det er børnene, der overtager.
Der har da ikke været problemer i den forbindelse, og selvfølgelig vil der da heller ikke tilsvarende blive problemer, fordi man udvider personkredsen til en nær medarbejder.
Jeg kan varmt anbefale forslaget fra CD og på tilsvarende måde også det efterfølgende forslag.
Jeg synes,
Morten Helveg Petersen (RV), 1999-11-12:
Gode erhvervsvilkår står jo højt på Det Radikale Venstres dagsorden, og vi er også glade for denne her debat om generationsskifte, vi kan have her i dag.
Det giver os lejlighed til at diskutere de nuværende vilkår for virksomheder, der skal generationsskifte i den nærmeste fremtid.
De nuværende successionsregler tilgodeser den nærmeste familie, og hvorvidt adgang til at succedere skal udvides til nære medarbejdere, ja, det er jo så blevet behandlet i den nyligt udkomne rapport fra Generationsskifteudvalget.
Og rapporten kommer som bekendt ikke med klare anbefalinger på dette område, tværtimod er der stor uenighed.
Men som jeg læser rapporten, er der mest, der taler for ikke at udvide successionsadgangen ud over det nuværende niveau.
Eksempelvis betvivles det, at den likviditetsfordel, der følger af succession på et effektivt marked, tilfalder den medarbejder, der vælger at købe virksomheden, hvis der altså er tale om et effektivt marked.
Argumentet er, at det må forventes, at en øget likviditet giver en højere salgssum, så køberen i realiteten ikke sikres væsentligt bedre vilkår for overtagelse.
Det er altså uklart, om køber egentlig vinder ved dette forslag.
Men mere principielt bør vi vel diskutere, om der skal laves særlig fordelagtige regler for succession til andre end den nære familie.
Jeg kan se en begrundelse for succession
Men hvorfor skal denne ret udbredes til andre end familien? Jeg synes, der er store principielle betænkeligheder ved at udbrede adgangen til succession til andre.
Et principielt argument må altså være, at markedet vel er det bedste instrument til at fastsætte priser, også på virksomheder.
Det praktiske argument er, at det bliver svært at fastsætte, hvem der er nære medarbejdere.
I forslaget opererer man med et kriterium om, at man skal have været ansat i mere end 5 år, men grænsen virker ærlig talt temmelig vilkårlig.
På den baggrund er vi i Det Radikale Venstre ikke begejstrede ved tanken om at udvide successionsadgangen til andre end den nære familie, og vi kan ikke støtte CD's forslag.
Frank Aaen (EL), 1999-11-12:
Det her forslag er jo i familie med en hel byge af tilsvarende forslag, der kommer fra V og K og CD.
Elementet er, at vi skal sænke eller eftergive eller udskyde de skatter, som sælger skal betale.
Og illusionen er så, det står så fint på side 3 i bemærkningerne, at hvis vi gør det, kan salgsprisen sænkes til gavn for køber.
Jamen, jeg troede egentlig talt, vi levede i en markedsøkonomi, og jeg troede egentlig talt, at dem, der foreslår det, og i hvert fald dem, der støtter det, alle sammen er liberalister til det yderste.
Og så kan de skrive så guddommeligt: Dermed kan salgsprisen sænkes til gavn for køber.
Ja, muligvis, hvis køber og sælger er i tæt familie, det kan jo ikke udelukkes.
Men hvorfor skulle en sælger sænke sin pris til mindre end det, sælger kan få på markedet?
Det forstår jeg ikke.
Det lyder altså meget underligt, det må en eller anden liberalist forklare mig.
Hvor er de opfundet henne, de her sælgere, som vil sælge til lavere pris, end de kan få på markedet?
Ja, altså som sagt, hvis der er meget nære familiebånd, måske.
Men det er jo ikke det, vi taler om her.
Her taler vi jo om i virkeligheden en helt tilfældig person, som man kan blive enig om at lave en handel med her, og så kan han gøre det og så det, og hvor det er de penge, som vi har til gode som samfund i form af udskudte skatter, der kommer i fare, fordi vi ikke ved, om vi får dem indbetalt, som vi skal.
Jeg mener, at det sådan set bare endnu en gang er at prøve at få skattelettelser, og det, det går ud på, er, at sælger kan få mere for sin virksomhed i hånden, end sælger ellers ville kunne få.
Det er jo det, det drejer sig om.
Det er ikke det der med at lette købet, det er ikke det med, at man øger chancen for, at en virksomhed kan videreføres.
Det ligger der overhovedet ikke i det, i hvert fald ikke med nogen garanti.
Man kan selvfølgelig bede til Gud, eller hvem man beder til, og håbe på, at det vil ske, hvis sådan et forslag her bliver gennemført. Der, hvor CD selvfølgelig driller nogle SF'ere så meget, at de er kommet til at tro på det, og at CD i det hele taget taler lidt til venstrefløjen, og det gør det her forslag selvfølgelig, når man siger, at det er til medarbejderne, ja, der vil jeg sige, at vi synes, det er en god idé at støtte medarbejdere, der vil overtage deres virksomhed.
Vi vil også gerne støtte medarbejdere, altså arbejdere, der vil oprette et kooperativ.
Vi er tilhængere af den kooperative idé, nemlig at dem, der arbejder på virksomheden, også selv ejer deres virksomhed.
Her vil vi sige, at her er der altså et forslag, der først og fremmest er til fordel for sælger.
Det kan vi ikke støtte.
Men skulle CD en dag komme med et forslag om, at vi opretter en fond, hvis formål er at støtte medarbejdere, der ønsker at overtage deres virksomhed, eller støtte mennesker, der ønsker at oprette et kooperativ, hvor de altså i fællesskab ejer virksomheden, så vil vi se velvilligt på det.
Og hvorfor ikke det?
Hvorfor ryster fru Sonja Albrink på hovedet?
Det koster vel ikke mere.
Så kunne vi lige så godt gøre det på den anden måde.
Mariann Fischer Boel (V), 1999-11-12:
Ja, det er lige et par bemærkninger til hr. Frank Aaen.
Nu er der jo ikke nogen, der forlanger, at sælger skal gå rundt og lege julemand.
Det kan man næppe heller forvente, men jeg bliver nødt til at sige til hr. Frank Aaen, at systemet med succession er jo skruet sådan sammen, at hvis sælger vælger efter gældende regler at sælge til sit familiemedlem,
så skal sælger ikke betale de genvundne afskrivninger og avancen, og derfor kan man gøre prisen lavere til gavn for den nye køber.
Det synes jeg da ikke er så vanskeligt.
Frank Aaen (EL), 1999-11-12:
Det blev sagt igen: Kan gøre prisen lavere.
Altså det er jo det, der er essensen, at hvis sælger slipper skattemæssigt, så ændrer det jo ikke ved, at sælger til enhver tid vil søge den bedste pris på markedet.
Skal jeg stå her som marxist og forklare en liberalist det?
At det, det hele bygger på, det, hele det liberale samfunds opfattelse bygger på, er, at man altid går ud og sælger til markedets pris.
Så kommer man her og siger: »Og så kan man jo sælge til en lidt lavere pris«.
Jamen det hænger ikke sammen.
Sagen er selvfølgelig, at hvis man giver en skattelettelse til sælger, så vil sælger stadig væk sætte prisen til det, markedet kan give, og sælger scorer gevinsten.
Mariann Fischer Boel (V), 1999-11-12:
Der kan man jo have nogle helt forskellige indfaldsvinkler.
Men i praksis vil det være sådan, at hvis sælgeren sælger til markedsprisen, så kan han komme i en situation, hvor han måske skal lægge ca. en million efterfølgende i beskatning af de genvundne afskrivninger og i avancebeskatninger.
Den million kan han så sige til den køber, som han er interesseret i skal overtage virksomheden, en af medarbejderne, at så er han parat til at sælge den en million billigere, og så overtager køberen de skattemæssige forpligtelser, som hviler på virksomheden.
Frank Aaen (EL), 1999-11-12:
Jamen så er vi jo henne ved julemanden, der før blev taget afstand fra.
Jeg skal ikke benægte, der også blandt virksomhedsejere er julemænd, som siger: Jeg vil gerne give dig en million, men det har vi altså ikke nogen sikkerhed for med det her forslag. Det, der er helt sikkert med det her forslag, er, at sælger beholder pengene, og køber giver det samme, som køber ellers skulle give. Og hvis det er sådan, at det er en julemand på den måde, så kunne det være, at vi skulle have gaveafgifter af millionen.
Jens Peter Vernersen (S), 1999-11-12:
Til fru Sonja Albrink: Der er jo ikke noget mærkeligt i, at Håndværksrådet støtter sine medlemmer.
Det er jo netop sælgerne af virksomhederne, så alt andet ville jo være dybt besynderligt.
Det er helt naturligt.
Jeg synes, det ville være rigtig flot, hvis Håndværksrådet i højere grad støttede de kommende medlemmer.
Det synes jeg ville være fornuftigt, men der er jo ikke noget at sige til, at de gør det andet.
Det er vel endda ganske naturligt for en interesseorganisation, som jeg forstår at fru Sonja Albrink støtter sig til.
Sonja Albrink (CD), 1999-11-12:
Nej, jeg støtter mig ikke til hverken Håndværksrådet eller nogen anden.
Jeg lytter til befolkningen.
Jeg lytter ved de møder, der er ude i landet, og så sent som forleden aften sad der 200 mennesker i Landstingssalen, 200 små erhvervsdrivende, som klart tilkendegav: Her er et problem, kære CD, og det må I løse sammen med de andre partier på Christiansborg!
Derfor håber jeg, at der bliver sund fornuft, som jeg sluttede med at sige, så også Socialdemokratiet og regeringen kan gå med til det her.
Jens Peter Vernersen (S), 1999-11-12:
Så er jeg måske nødt til at gentage, at subsidier tilfalder sælger og har ingen effekt på virksomhedens fremtidige ledelse, tværtimod.
Sonja Albrink (CD), 1999-11-12:
Jeg synes, vi skal tage den debat under udvalgsbehandlingen, men jeg må sige, at det er det værste sludder, hr. Jens Peter Vernersen kommer med.
Ole Stavad (S), 1999-11-12:
Beslutningsforslaget er en opfølgning på Generationsskifteudvalgets betænkning, som kom for et par måneder siden.
Generationsskifteudvalget blev nedsat af regeringen efter aftale med CD, og udvalgets betænkning indeholder en gennemgang af en lang række forslag, som har betydning for generationsskifte.
CD har med dette beslutningsforslag valgt at fremme de forslag, der angår pensionsordninger.
Allerede dengang betænkningen blev offentliggjort, tilkendegav jeg, at jeg ville se positivt på de forslag, og jeg vil også gerne bekræfte her, at regeringen gerne vil være med til at forbedre pensionsopsparingsmulighederne for folk, der har været selvstændige erhvervsdrivende.
Derfor er jeg også parat til en positiv drøftelse om CD's forslag.
Forslaget vil betyde, at der skal laves en særlig pensionsordning for de tidligere selvstændige.
Faktisk skal der laves to forskellige, særlige pensionsordninger, hvis forslaget bliver fulgt.
ved at sælge sin virksomhed, på én gang, og der skal være fuld fradragsret for indskuddet.
Normalt skal fradragsretten for engangsindskud fordeles over 10 år, men efter forslaget skal de tidligere selvstændige have fuldt fradrag med det samme.
Den anden ordning skal gå ud på, at de tidligere selvstændige skal kunne oprette en ratepension, efter at de er fyldt 60 år.
Med hensyn til det forslag er der nogle uklarheder, som jeg gerne vil drøfte nærmere med CD.
Jeg har således fuld forståelse for, at CD gerne vil have gennemført en sådan ordning, men jeg er også nødt til at gøre opmærksom på, at der er et finansieringsspørgsmål.
Det er ikke noget helt billigt forslag.
For hver 1.000 personer, der foretager et engangsindskud på bare 250.000 kr. - og det er jo ikke noget voldsomt stort beløb - vil der ved, at der gives den fulde fradragsret med det samme, være et umiddelbart provenutab på 135 mio. kr. det første år og et lidt mindre tab i de efterfølgende år.
Der er altså tale om, at der mindst skal findes et trecifret millionbeløb.
Jeg vil meget gerne medvirke til at få de tekniske problemer belyst.
Vi skal som sagt også i fællesskab finde ud af, hvordan en sådan ordning kan finansieres, og når så de tekniske og finansieringsmæssige problemer er afklaret, må vi finde ud af, hvornår et eventuelt forslag kan få virkning.
Men det må være i den rækkefølge, tingene sker.
Som sagt går regeringen gerne positivt ind i disse drøftelser med CD og andre partier.
Jens Peter Vernersen (S), 1999-11-12:
Generationsskifteudvalgets betænkning viser, at der kan være behov for at etablere en pensionsordning for selvstændige, der afhænder virksomheden i forbindelse med generationsskiftet.
Det, CD foreslår her, ligger i flot forlængelse af det synspunkt, skatteministeren fremførte, da Generationsskifteudvalget fremkom med sin betænkning, hvor det blev sagt, at der skulle være mulighed for at oprette en pensionsordning, enten som en ratepension eller som en livrente, i forbindelse med afhændelse af virksomheden.
Det var et synspunkt, som skatteministeren tog op, da rapporten forelå, og tilkendegav at der er en vis fornuft i.
Socialdemokratiet er af den opfattelse, at der skal være mulighed for at indskyde et beløb i en af de foreslåede pensionsformer i forbindelse med generationsskifte.
En sådan pensionsindbetaling vil ganske vist udskyde en del af den skat, som afhænderen af en virksomhed skal betale ved salget, men det vil forhåbentlig blive indrettet sådan, at skatten kommer til betaling på et senere tidspunkt.
Det er naturligvis vigtigt - og det er også det, vi har drøftet - at ordningen bliver nøje gennemdrøftet og overvejet, ligesom det er nødvendigt, at den nødvendige finansiering bliver afklaret.
Det eksempel, som skatteministeren gav, hvor 1.000 personer hver indskød 250.000 kr., tror jeg måske er meget lavt sat.
Jeg tror i hvert fald, vi skal sikre os i de videre drøftelser, at der kommer et vist loft over det, så vi i hvert fald har et ganske præcist overblik over økonomi- og finansieringsspørgsmålet.
Socialdemokratiet skal derfor henvise forslaget til nærmere drøftelse med skatteministeren.
Mariann Fischer Boel (V), 1999-11-12:
CD's beslutningsforslag om etablering af nogle pensionsordninger for selvstændige erhvervsdrivende, der afhænder virksomheden, skal få Venstres fulde støtte.
Selvstændige erhvervsdrivende har jo i virkeligheden i dag samme muligheder som andre for at tegne en pensionsopsparing.
Men i virkelighedens verden er det ofte sådan, at den erhvervsdrivende er nødsaget til at nedbringe virksomhedens gæld frem for at indbetale på en pensionsopsparingskonto.
Det er jo klart, at det kan være vigtigt, at der opbygges en vis egenkapital i virksomheden, så det f.eks. bliver lettere og måske oven i købet billigere at skaffe en finansiering, der kan sikre, at man kan få nogle aktivitetsudvidelser i virksomheden, der kan være med til at konsolidere den rent produktionsmæssigt, altså sikre virksomhedens overlevelse.
Som nævnt i forslaget støder man ind i to hovedproblemer, dels aldersgrænsen på de 60 år og dels spørgsmålet om 10-års-reglen, som vil være en voldsom blokering for dem, der sælger virksomheden.
Men på samme måde som med det tidligere forslag mener vi fra Venstres side, at en speciel pensionsordning som den, CD lancerer, vil være med til at sikre et gunstigere generationsskifte og give ligestilling mellem andre befolkningsgrupper og selvstændige erhvervsdrivende, når man ser på fordelingen af livstidsindkomsten. På samme måde som ved det foregående forslag skal jeg meddele, at Kristeligt Folkeparti også støtter forslaget.