Jens Peter Vernersen (S), 1999-11-16:
Forespørgslerne til økonomiministeren og skatteministeren - F 15 vedrørende det toldfrie salg og F 17 om muligheden for at opretholde det nuværende skatte- og afgiftssystem uden at forhøje nogen skat eller afgift set i lyset af den stigende internationalisering og EU's krav om harmonisering - vedrører en debat, vi alle er optaget af, selv om man godt kan sige, at EU's krav om harmonisering vel næppe, indtil nu i hvert fald, har været til stede på skatteområdet. SF's forespørgsel er stillet til økonomiministeren og skatteministeren for at få afklaret, om det vil være muligt at opretholde de nuværende skatte- og afgiftsregler set i lyset af den stigende internationalisering.
Derudover spørges der om de realistiske muligheder for at løse de opgaver i fremtiden, som det offentlige løser i dag.
Det er også et spørgsmål, som mange mennesker er meget optaget af: Hvordan sikrer man fremtidens pension, hvordan sikrer man fremtidens sundhedsvæsen, hvordan sikrer man fremtidens uddannelse, osv.?
Et velfærdssamfund som Danmark hviler efter Socialdemokratiets opfattelse på tre grundpiller: Der skal være lige muligheder, der skal være social tryghed, og der skal være solidarisk finansiering - lige muligheder, uanset hvilke forældre man nu har fået, for at gå i skole, for at blive behandlet i sundhedsvæsenet, osv.
Det er disse grundpiller, vi har søgt at opbygge velfærdssamfundet på i det 20. århundrede, hvor det faktisk er lykkedes at udvikle et samfund, som vækker beundring ude i verden - måske også mere beundring, end vi nogle gange selv tænker på i vores dagligdag, når vi er optaget af, hvordan det hele går.
Det er også disse tre grundpiller, vi vil tage udgangspunkt i, når vi fortsætter vort politiske arbejde ind i det 21. århundrede; men disse grundpiller forudsætter naturligvis ikke et statisk samfund.
Omlægningen af skattesystemet i 1993 indebar en sænkning af skatten på arbejdsindkomst, som var ganske betydelig.
En del af denne lavere beskatning af arbejdsindkomst skulle finansieres af grønne afgifter, for at man på den måde kunne tage hensyn til miljøet og vore ressourcer, og endvidere var det vigtigt at lukke huller i vort skattesystem.
På samme måde, som vi i 1993 omlagde vore skatter, fortsatte vi denne linje i 1998.
Det er altså sådan, at vi ikke lever i en verden, der er statisk, og Socialdemokratiet vil fortsat bidrage til at justere vort skattesystem, så det har en betydelig robusthed, så vi også fremover kan finansiere de udgifter, vi har i vort velfærdssamfund, og som vi har fundet det rigtigt at finansiere i fællesskab.
Jeg kan bare igen nævne børnepasning, uddannelse, sundhedsvæsen og ældrepleje som eksempler.
Man kan vel nærmest sige det på den måde, at vort samarbejde i EU kan være et værn imod skattekonkurrence udefra, så EU ikke bliver problemet for os, men bliver løsningen, når vort skattesystem er sat under pres fra den øvrige verden. Som sagt betyder det, at vi ikke ændrer vort skattesystem, som vi har haft siden 1993, hvor det er lykkedes at undgå stigende skattetryk.
Men det er ingen forudsætning, at vi fastholder den politik at holde skattetrykket på det niveau, vi kender.
Vi ser ikke et stigende skattetryk foran os, og det er i øvrigt en modsætning til udviklingen under den borgerlige regering, hvor man havde et betydeligt stigende skattetryk.
Jeg vil også godt sige i den sammenhæng, at derfor er det utrolig defensivt f.eks. at tale om, at ingen enkelt skat eller afgift må forhøjes.
Hvis jeg må citere fra hr. Anders Fogh Rasmussens ugebrev, skriver hr. Anders Fogh Rasmussen, at han er parat til at udstede et regulært og håndgribeligt løfte, nemlig om et skattestop, og at det skal forstås helt bogstaveligt.
Ingen skat, ingen afgift vil blive sat op, efter at man måtte have fået en borgerlig regering.
Nu er det jo ikke det sidste, vi går efter, men det, som ligger i hr. Anders Fogh Rasmussens opfattelse.
Det kan danskerne så indrette sig efter.
Det er en klar besked: Ingen skat skal ændres.
Jeg vil godt sige: Et sådant synspunkt fratager partierne muligheden for at manøvrere, og det fratager os muligheden for at løse fremtidens opgaver i et velfærdssamfund.
En undersøgelse viste, at danskernes grænsehandel var opgjort til nu at være 3,3 mia. kr., og der blev givet udtryk for, at det var en voldsom stigning.
Spørgsmålet er dog, om det er tilfældet, hvis vi ser tingene lidt i sammenhæng.
Lad mig i øvrigt i den forbindelse nævne, at tyskernes handel i Danmark jo ikke var med i undersøgelsen, men den er dog ganske betydelig.
I 1996 blev tyskernes grænsehandel opgjort til 1,7 mia. kr., som heller ikke er et lille beløb.
Jeg må i øvrigt i denne sammenhæng også nævne, at når vi taler om grænsehandel med Sverige, ser det anderledes ud end med Tyskland.
Her har vi rent faktisk overskud på grænsehandelen.
Det er vel især Venstres tidligere skatteordførers, hr. Peter Brixtoftes, forslag om, at sygedagpenge og arbejdsløshedsdagpengene skulle være et privat anliggende, der skulle finansieres over forsikringskontingenter, der har præget debatten.
Disse 50 mia. kr., der kunne spares, kunne bruges til afgiftsnedsættelser.
Selv Venstre blev forskrækket over konsekvensen af det forslag.
36.000 kr. i kontingent for hver arbejdsløshedsforsikret borger i Danmark var alligevel for meget for de liberale. Umiddelbart er det ikke Socialdemokratiets opfattelse, at der er basis for at sænke de danske afgifter på øl, vin og cigaretter.
I Danmark har vi indrettet vores skattepolitik og afgiftspolitik på at afgiftsbelægge varer.
Det har de øvrige EU-lande også valgt, men med forskellige afgiftsniveauer.
Lad mig bare nævne, at lande som Sverige, Finland og England på en række områder har højere afgifter end Danmark, og lad mig her også nævne, at skulle nogen bevæge sig til London, koster 20 cigaretter ca. 50 kr., så her er der en betydelig højere afgift.
Der er efter vores opfattelse muligheder for at finansiere vores velfærdssamfund, også fremover.
Men med ophævelsen af 24-timers-reglen efter den 1. januar 2004 vil det være nødvendigt at overveje ændringer i afgifterne, så der ikke sker en eksplosion i grænsehandelen.
Men set i sammenhæng med regeringens sundhedskampagne vil det være et skridt i den forkerte retning, hvis cigaretter og spiritus bliver alt for billigt, og derfor er det også nødvendigt, at vi bruger tiden til at overveje nødvendigheden og ikke mindst omfanget af de afgiftsændringer, der i givet fald måtte forestå.