runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Holger K. Nielsen (SF), 1998-12-02:
Statsministeren sagde for ikke så længe siden, at SF jo også er et økonomisk ansvarligt parti.
Jeg kan bekræfte, at vi er et økonomisk ansvarligt parti, men vi er også et parti, der holder det, vi lover vælgerne.
Vi var flere, der så statsministeren i tv's Profilen i aftes, hvor statsministeren i en diskussion med Venstres formand 3-4 dage før valget sagde, at i hans regeringstid ville han ikke røre ved efterlønnen.
Nu siger statsministeren, at det har noget at gøre med økonomisk ansvarlighed.
Jeg går da ud fra, at statsministeren også opfattede sig selv som økonomisk ansvarlig i marts måned.
Kan vi få en nærmere begrundelse for, at man i marts måned kunne føre en økonomisk ansvarlig politik uden at røre efterlønnen, og at det så i dag tilsyneladende er en forudsætning for at føre en økonomisk ansvarlig politik, at man gennemfører en helt igennem asocial forringelse af efterlønnen i strid med de løfter, statsministeren gav til vælgerne før folketingsvalget i marts?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-12-02:
Først til hr. Holger K. Nielsen: Efterlønnen er kommet for at blive.
Alle, der opfylder betingelserne og bliver 60 år, kan gå på efterløn.
Det er det første.
Vi har lovet et efterlønsbevis.
Det bliver gennemført nu.
Det er det næste.
Vi har lovet at skabe en bedre delefterløn.
Det bliver gennemført nu, hr. Holger K. Nielsen.
Der bliver levet op til det, vi sagde vi gerne ville.
Og så skal hr. Holger K. Nielsen huske en helt anden ting.
Det er jo så let at stå her og tage et enkelt klip ud af en tv-udsendelse i en duel med Uffe Ellemann-Jensen under valgkampen.
Hr. Holger K. Nielsen skylder at fortælle hele den danske befolkning, at det, den diskussion gik på og har gået på i 3, 4, 5 år mellem de to store partier i det danske Folketing - Venstre på den ene side og Socialdemokratiet på den anden side; igennem 4-5 år, hr. Holger K. Nielsen - har været, hvorvidt efterlønnen skulle afskaffes om 5, 10 eller 15 år, eller den skulle blive.
Og den diskussion, der var under valgkampen - det ved hr. Holger K. Nielsen også udmærket godt - var, om vi skulle sætte alderen op fra 60 år til 62 til 63 til 64 osv., eller vi ikke skulle.
Og når jeg derfor siger, at efterlønnen skal der ikke røres ved, så ved hr. Holger K. Nielsen også udmærket - det er jo ikke første gang, hr. Holger K. Nielsen deltager i en valgkamp - hvad det er for en modstander, man har.
Man skal vurdere de udsagn, der kommer, over for den modstander, man har.
Jeg har lovet - og det lever vi op til -
at efterlønsalderen bliver der ikke rørt ved.
Jeg har lovet, at satserne bliver der ikke rørt ved.
Der bliver en anden profil, men de penge, man får i de 5 år, er de samme som før. Jeg har lovet en bedre, fleksibel delefterløn.
Det bliver der gennemført i de her dage.
Jeg er nødt til at sige til hr. Holger K. Nielsen: Når jeg så derudover har sagt til befolkningen i sommer, før sommeren og efter sommeren, at der er brug for, af hensyn til velfærdssamfundets fremtid, at mennesker, der kan, der har overskud til det fysisk, bliver lidt længere på arbejdsmarkedet, når jeg har appelleret til arbejdsgiverne om at skabe rammer, så man kan blive der lidt længere, og samtidig give noget økonomisk motivation derfor, ja men så er det da også vores alle sammens ønske og i vores alle sammens interesse.
Og det er simpelt hen det, vi gør nu, og det er det, vi fordeler nu på en menneskelig og solidarisk måde.
Ole Sohn (SF), 1998-12-02:
Vil statsministeren ikke bekræfte, at ydelsesperioden for efterløn, som tidligere var 7 år, nu bliver 5 år, og at hvis man ser bort fra folk, der har eventuelle kapitalpensioner eller andet, der skal modregnes, og ser på den nøgne efterløn, så er der med den nye ordning tale om, at når en enlig, der går på efterløn som 60-årig, kommer frem til det 67. år - en periode, som den eksisterende efterlønsperiode har dækket - har vedkommende mistet 31.000 kr., og en gift har mistet 62.000 kr.?
Det er de nøgne tal, som også er bekræftet af ministeriet.
Derfor synes jeg, det er lidt flot at sige, at det er advokaterne, der bliver ramt.
Det er altså også den, som ingen opsparing har. Så vil jeg gerne sige med hensyn til økonomi:
Selvfølgelig skal tallene hænge sammen, men hvorfor skal der ske en stigning i a-kassekontingentet på flere milliarder kroner, når man samtidig kan give erhvervslivet skattelettelser?
Er det socialdemokratisk politik?
Er det heri, den sociale profil ligger for Socialdemokratiet?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-12-02:
Hr. Ole Sohn, jeg synes, man skal holde fast i et par enkle kendsgerninger i stedet for at skabe forvirring om sagen.
For det første: Alle, der er kvalificeret anciennitetsmæssigt og ellers opfylder betingelserne for at gå på efterløn, når de bliver 60 år, får, hvis de er arbejdsløse, inden de bliver 60 år, en bedre ordning end den, vi kender i dag.
Overgangsydelsespersoner, hvoraf jeg ved mange er bekymrede, skal ikke være bekymrede.
De bevarer deres rettigheder, og de skal betale og får den efterløn, de er berettiget til i dag.
Når vi tager dem over 60 år - jeg siger det mere for at undgå forvirring - hvis vi tager de mennesker, der er over 60 år i dag, som er på efterløn, så får de ikke ændret deres vilkår, medmindre de selv ønsker det.
Og de, der fylder 60 år før den 1. juli til næste år, kan være helt sikre på, at de regler, de kender, kan de holde sig til.
Det synes jeg vi skal starte med at slå fast.
Til hr. Ole Sohn omkring den nøgne efterløn og folkepensionen og modregningsspørgsmål
: Folkepensionen og alle de supplerende regler, vi har til folkepensionen, er en af de ydelser, vi har i vores samfund, som også er beregnet på at imødekomme folk med lavindkomster, de lavtlønnedes behov.
Jeg synes, vi skal holde fast i det med det sociale grundsyn også.
Det er da rigtigt, at man kan lave mange eksempler - og det kan jeg også - hvor der er mennesker, familier, der bor i egen bolig, som får en nedsat økonomi.
Men man kan da også lave mange eksempler den anden vej rundt.
Meget lavtlønnede mennesker med en høj husleje får en bedre økonomi, ved at man nedsætter folkepensionsalderen. Jeg synes, vi skal glæde os over - må jeg ikke sige det - at vi nu er i stand til at sænke folkepensionsalderen, for det vil være et gode for de mennesker, der har et særligt behov.
Og det er et gode, et velfærdsgode for samfundet som helhed, og den nedsatte folkepensionsalder bringer os i øvrigt på linje med så mange andre lande omkring os.
Og så får vi tid til at tilpasse os.
Den lavere folkepensionsalder går jo først i gang efter år 2004.
Aage Frandsen (SF), 1998-12-02:
Så holder vi os til kendsgerningerne, så tager vi murerarbejdsmanden en gang mere.
Er det ikke korrekt, at hvis murerarbejdsmanden går af som 60-årig, fordi han er træt af at arbejde - han kan ikke holde til det, men han holdt ud til den sidste dag - så vil han i de næstfølgende 5 år få det samme som før, når man regner det hele sammen, men vedkommende skal jo betale højere a-kassekontingent under alle omstændigheder?
Det vil sige, at man får det samme, men betaler noget mere.
Man kan vel svare ja eller nej til det spørgsmål.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-12-02:
Statsministeren sagde for et øjeblik siden i et svar til hr.
, men det er jo lige præcis det, vi fra Dansk Folkepartis side vælger ikke at gøre.
Vi vælger nemlig ikke bare at tage et enkelt klip fra en tv-udsendelse, vi vælger at nævne mange af de forskellige punkter, hvor statsministeren under valgkampen og tidligere har været ude med en garanti til den danske befolkning.
Citatet i spørgsmålet hedder altså: »Så længe Socialdemokratiet er i regering, er vi garant for, at efterlønnen ikke forringes.«
Statsministeren har stadig væk ikke svaret på spørgsmålet: Er det ikke korrekt, at nu er efterlønnen forringet?
Det er heller ikke noget nyt.
Hvis vi går tilbage til Socialdemokratiets sommerstævne i 1996, sagde statsministeren: »Så længe Socialdemokratiet har regeringsansvaret, bliver der ikke pillet ved de nuværende regler.«
Det var direkte med hensyn til efterløn.
Er statsministeren ikke enig i, at der nu er pillet ved reglerne for efterløn med forringelser til følge, og er statsministeren så ikke enig i, at statsministeren har begået løftebrud i forhold til de løfter, der klart er givet den danske befolkning?
Holger K. Nielsen (SF), 1998-12-02:
Statsministeren sagde før, at bemærkningen om, at der ikke vil blive rørt ved efterlønnen, så længe han er regeringschef, skal ses i en sammenhæng, hvor han var i en hård diskussion med Venstres formand.
Det er jeg fuldstændig enig i.
Men kan statsministeren så ikke forstå, at der er mange mennesker, der undrer sig, måske endda tager sig til hovedet, når statsministeren udsteder et så klart løfte til befolkningen i en debat med hovedmodstanderen ved folketingsvalget for så mindre end et år efter at gå sammen med det samme parti og gennemføre det stik modsatte af, hvad statsministeren lovede vælgerne ved den lejlighed?
Det er det, der er sandheden.
I valgkampen lagde statsministeren op til, at det var en kamp mellem to menneskesyn.
Og det var i høj grad
et spørgsmål omkring efterlønnen, ikke kun om aldersgrænserne, men om efterlønnen og velfærdssamfundet i det hele taget.
Det ser da utrolig mærkværdigt ud.
Det er næsten utroværdigt, når så statsministeren går sammen med hovedmodstanderen og gennemfører den helt, helt entydige forringelse, der her er tale om.
Pia Kjærsgaard (DF), 1998-12-02:
Vil statsministeren, under henvisning til Socialdemokratiets politiske ordfører Jacob Bukstis udtalelser til Jyllands-Posten den 30. oktober 1998 om, at »for Socialdemokratiet er målet at skabe sikkerhed omkring såvel efterlønsordningen som vilkårene for fremtidens pensionsopsparing - ikke det modsatte«, bekræfte, at denne målsætning stadig gælder?«
Jette Gottlieb (EL), 1998-12-02:
Jeg vil så rette spørgsmålet om, hvorvidt den demografiske sammensætning i Danmark har ændret sig væsentligt siden marts i år.
Det tror jeg ikke der er nogen der kan argumentere for.
Det var altså fuldstændig kendte forhold, der var tale om på det tidspunkt i marts.
Derfor vil jeg godt spørge om det, der er tale om, i virkeligheden ikke så meget er modet til at ændre en politisk beslutning, som det er mod til at ændre en social vurdering, og at vi altså rent faktisk er i færd med en fundamental ændring af vores efterlønssystem fra et være en ret, som alle har haft, til at være noget, som man kan forsikre sig til gennem et bidrag, som i øvrigt er meget skævt fordelt.
Når den berømte arbejdsløse murerarbejdsmand skal betale 3 pct. af sin indtægt i kontingent til denne efterløn, samtidig med at den lige så berømte læge skal betale en halv pct. af sin indtægt, bliver der altså tale om en kopskat, som er meget skævt udlignende i forhold til den efterløn, som vi altså tidligere havde som en fælles rettighed.
Pia Kjærsgaard (DF), 1998-12-02:
Det er jo herligt, at vi kan fortsætte debatten, for jeg vil godt stadig væk forholde mig til forringelserne med streg under forringelserne i efterlønnen.
Ved finanslovforliget under aftalen om efterløn blev kapitalpension jo modregnet i efterløn.
Igen et af løftebruddene fra den socialdemokratisk ledede regering.
For 4-5 uger siden gav finansministeren Socialdemokratiets skattepolitiske ordfører
sådan nærmest en kurv, da han lancerede forslaget i en morgenradioavis.
Der var ikke tale om, at man skulle begynde at modregne i efterlønnen.
Jeg vil også godt spørge statsministeren, hvad angår de valgløfter, statsministeren har givet, det, han benævner som ro om efterlønnen, om ikke der kunne være skabt ro om efterlønnen, hvis statsministeren havde kigget sig om efter et andet flertal end det, der nu er indgået forlig med, netop Venstre, De Konservative, Centrum-Demokraterne og Kristeligt Folkeparti.
Hvis statsministeren nu mener, at der har været et misforhold, hvorfor omtalte statsministeren så ikke det i valgkampen?
Det var præcis det, statsministeren ikke gjorde.
Det er jo først nu, statsministeren mener at have fundet ud af, at der er et misforhold, og derefter begynder at forringe ved at modregne kapitalpensionen i efterlønnen.
Det er uomtvisteligt, at det foregår, og det er en forringelse.
Og så hjælper det ikke, at statsministeren spiller skuespil, og hvad statsministeren ellers kan opvise her i Folketingssalen.
Vil statsministeren vove at påstå, at der er politisk ro om efterlønnen?
Tror statsministeren virkelig, at fordi regeringen nu har indgået et forlig med fire andre partier, der hele tiden faktisk har været mere eller mindre forhippet på at afskaffe efterlønnen, og hvor statsministerens parti så har givet sig utrolig meget i mange forskellige sammenhænge, vil der blive skabt politisk ro?
Så kan jeg godt garantere, at Dansk Folkeparti i hvert tilfælde vil gøre meget for, at der ikke bliver skabt politisk ro om det, at statsministeren direkte bryder sine valgløfter.
Det ser vi meget, meget alvorligt på.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-12-02:
Ja, jeg var ikke helt klar over, hvad spørgsmålet egentlig var, men lad mig prøve at gætte.
Med hensyn til modregningen af kapitalpensionen skal man jo huske, at de mennesker, der har en høj kapitalpension, meget høj, som regel også er mennesker, der har haft et mindre fysisk nedslidende job igennem alle årene.
Der er jo en sammenhæng dér - høj indkomst, høj kapitalpension eller anden lignende pensionsopsparing og mindre fysisk nedslidning - og dermed er det også mennesker, som samfundet har brug for bliver lidt længere på arbejdsmarkedet.
Hvis de mennesker derfor siger: »Åh, jeg kan godt blive her til jeg bliver 62 år,« så er der ikke nogen modregning, fru Pia Kjærsgaard.
Vi taler alene om det fyldte tresindstyvende år og det fyldte enogtresindstyvende år.
Hvis man har lidt overskud, og det tror jeg mange alligevel har, til at blive, til at blive, til man er fyldt 62 år, så er der ingen modregning.
Så har vi opnået to ting.
Det ene er, at vi har motiveret mennesker til at blive lidt længere, og det andet er, at vi kan få det til at hænge sammen samfundsmæssigt.
Vi får jo ikke de goder i samfundet i fremtiden, vi gerne vil, hvis vi ikke samtidig sørger for, at flest mulige er i arbejde.
Så er der igen spørgsmålet om ro eller ikkero, men det er jo i en vis forstand op til de enkelte politiske partier.
Efter den megen politiske debat, der har været om efterlønnen, har jeg ikke været i tvivl om, at et af de vigtigste gøremål, som regeringen og jeg selv måtte have, måtte være at sørge for, at så mange partier som muligt stod bag, og det er det, vi har opnået nu.
Og så er der noget andet, som det er meget magtpåliggende for mig at få sagt i dag: Efterlønnen er sikret.
Det er sådan også fremover, hvis man er nedslidt - det var i virkeligheden også det, efterlønnen var tænkt til i gamle dage - så har man krav på at gå på efterløn som 60-årig, hvis man opfylder betingelserne.
Må jeg fortælle fru Pia Kjærsgaard om bare to interessante betragtninger: I 1979, da efterlønnen blev indført, da var de samlede samfundsmæssige udgifter vel i størrelsesordenen 2½-3 mia. kr.
I 1998 er de samlede samfundsøkonomiske udgifter knap 16 mia. kr. I 1979, da efterlønnen blev indført, var der vel omkring 35.000-40.000, der gik på efterløn.
I 1998 er der omkring 143.000, der går på efterløn.
Ikke et ondt ord om det, men bare en lille eftertanke.
Skal vi sikre efterlønnen i fremtiden, så er der ikke andre veje at gå end den, regeringen nu har aftalt, hvis solidariteten skal holdes, og det bliver den på denne måde.
Pia Kjærsgaard (DF), 1998-12-02:
Jo, men lad os komme tilbage til spørgsmålet, for det var bare ikke det, statsministeren kom frem med under valgkampen.
Det var overhovedet ikke de udtalelser, vi hørte fra statsministeren i valgkampen, og det, spørgsmålet sådan set går på, er statsministerens løftebrud.
Men jeg må så sige til statsministeren, at jeg kan forstå, at der ligger da i hvert fald en indrømmelse fra statsministerens side, nemlig at de, der går på pension som 60-årige, får en forringelse i de første år.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-12-02:
Der er sket en stigning i udgifterne, fra efterlønnen blev indført og til nu, og der er sket en stigning i antallet, der får efterløn.
Det er ikke noget nyt.
Hvori består det nye for statsministeren, som nu gør, at forudsætningerne er helt anderledes?
Det er punkt 1. Punkt 2: Statsministeren siger, at der nu er ro om efterlønsordningen.
Jeg vil gerne bede statsministeren kommentere, at et af forligspartierne rent faktisk har undsagt den ro og har sagt, at den aftale, der er indgået, kun gælder for 1999.
Og der er intet i den aftale, der er indgået, herunder altså finansloven og herunder også efterlønsordningen, som indebærer, at man er forpligtet ud over 1999.
Og det forligspartis politik er fortsat, at efterlønnen skal afskaffes.
Hvad er statsministerens kommentar til det?
Er det seks partier, der står bag efterlønsordningen?
Ole Sohn (SF), 1998-12-02:
Jeg kan forstå, at statsministeren har været meget optaget af at finde et flertal for at lave efterlønsloven om.
Men hvis hovedintentionen fra statsministerens side har været at få lavet nogle begrænsninger for læger, advokater og andre med kanonhøje pensioner, så kunne han da henvende sig til SF, så havde vi fundet en løsning på det. Og hvis statsministeren ville finde et bredt flertal, kunne han prøve at gå tilbage til åbningsdebatten.
Her blev det nemlig også tilkendegivet, bl.a. af Centrum-Demokraternes leder, at det i hvert fald er CD's holdning, at de ikke ønsker forringelse af efterlønsordningen.
Det vil sige, at der havde været mulighed for at skabe et bredt flertal, for at lave en socialt afbalanceret løsning på efterlønsordningen, som også var fremtidsrettet, og som ikke ramte de dårligst lønnede.
Det er ikke noget, man er blevet tvunget til.
Socialdemokratiet har frivilligt valgt at lave en forringelse af efterlønsordningen sammen med Venstre og De Konservative.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-12-02:
Det er jo - undskyld, jeg siger det - tankevækkende at høre hr. Ole Sohn her, som jo også har en faglig kontakt, i den grad frasige sig, ja, være modstander af den forstærkede solidaritet, der er indbygget i efterlønsordningen fremover.
Først måtte jeg for et par dage siden høre faglig kritik
af, at der var solidaritet indbygget, sådan at de, der havde de meget høje opsparinger, fik mindre efterløn end dem, der slet ingenting havde.
Nu skal jeg så høre kritik af kontingentet.
Har hr. Ole Sohn gjort sig den ene overvejelse, at hvis der ikke er en kontingentforhøjelse, jamen så trækker vi i en retning, hvor arbejdsløshedskasserne, som jeg ved hr. Ole Sohn ligesom jeg lægger vægt på, mere og mere og mere bliver skattefinansieret?
Og det er altså ikke i nogens interesse.
»Noget for noget, yde og nyde.«
Hvis vi vil fastholde solidariteten også i dansk fagbevægelse og også i SiD, er der en direkte linje til at sige ja til den reform, der ligger nu.
Vi rettede lidt til i går og sikrede, at der var et bundfradrag, så der ikke er folk med meget lav opsparing, der mærker en ændring i efterlønnen, og det gælder varigt.
Det har jeg manglet en anerkendelse af.
Jeg har manglet en konsekvent forståelse af, at solidariteten i fremtiden også er bygget ind i den danske efterlønsordning, så det er dem, der ingenting har, der er sikret, mens de, der har meget, får lidt mindre i efterløn, hvis de insisterer på at gå af som aktive som 60-årige.
Hvis de kan holde ud lidt længere, altså til de bliver 62 år, hvad jeg tror ganske mange kan, så er der ikke nogen modregning. Så til hr. Ole Sohn: Det er solidaritet.
Og det kan ikke nytte noget, at man vil have selvstændige arbejdsløshedskasser med selvstændigt ansvar, men ikke vil acceptere, at der sker en tilpasning i kontingentet, når vi får en klart bedre ordning fremover: med præmiemuligheder og med en bedre delefterløn, som vi har kæmpet for i mange år. Til hr. Thulesen Dahl vil jeg sige til sidst: Der er blevet talt om også denne sommer og også under valgkampen, at der var brug for, at mennesker blev lidt længere på arbejdsmarkedet, hvis de kunne.
Og jeg kan her holde Socialdemokratiets - hvis det er det, der refereres til - papir op fra marts måned i år, hvorpå der står »efterlønsgaranti«, og så kan hr. Thulesen Dahl læse det igennem linje for linje og holde det op mod lovforslaget om efterlønsbevis.
Der er levet fuldt og helt op til det efterlønsbevis, der skulle komme.
Ole Sohn (SF), 1998-12-02:
Jeg er meget med på, at arbejdsløshedskasserne bygger på solidaritet, men der sker jo faktisk et brud på solidariteten her.
Det har jo været sådan, at de mange har betalt for at bidrage til en forsikring.
Hvis statsministerens læger og advokater kan hænge på, til de er 65 år, så kan de få en check på godt 100.000 kr. Men det, der er kerneproblemet, er, at efterlønsordningen er tiltænkt de lavtlønnede med det hårde slid, og de bliver ramt økonomisk.
De betaler et højere kontingent, og de får en lavere ydelse.
Det kan statsministeren ikke komme udenom, sådan er tallene.
Jeg vil gerne se fuldstændig bort fra de modregningsmuligheder, der er, for forringelserne ligger der, uanset om man indregner dem eller ej.
Frank Aaen (EL), 1998-12-02:
Nu har jeg nogle gange i den her spørgerunde hørt statsministeren tale om, at det er dem med de stærke skuldre, der skal betale.
Dette kommer op på ca. 4.000 kr.
Det er altså små 3 pct.s ekstraskat for en arbejdsløs, hvorimod den tennisspillende advokat, som statsministeren har lidt ondt af, kan nøjes med at betale
en halv pct.
Er det de stærkeste skuldre?
Er det ikke den mest asociale skatteforhøjelse, vi har set i nyere tid?
Har statsministeren eksempler på, at andre i nyere tid har gennemført en tilsvarende asocial skatteændring, som det jo reelt er, selv om man kalder det kontingent? Så har jeg ved flere lejligheder hørt, at der tales om økonomisk ansvarlighed.
Hvor er den økonomiske ansvarlighed
, når man giver erhvervslivet og aktionærerne i alt ca. 4 mia. kr. i ufinansierede skattelettelser?
Det er jo summen af, at man nedsætter selskabsskatten, det er summen af, at man fjerner aktieomsætningsafgiften.
Man giver landmændene, man giver de små erhvervsdrivende osv.
ca. 4 mia. kr. Er det økonomisk ansvarligt?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-12-02:
Jeg stillede to meget, meget konkrete spørgsmål før.
Jeg fik ikke svar på nogen af dem, så jeg prøver igen. For det første har statsministeren for lidt siden sagt, at man ikke kan se bort fra, at der er kommet en stigning i udgiften til efterløn, siden den blev indført, og at der er en stigning i antallet af folk, der går på efterløn. Anerkendt, det ved vi udmærket godt, det ved alle, der læser på tallene.
Derfor var mit spørgsmål såmænd blot: Hvad er det nye i forhold til det, statsministeren vidste i marts, og så det, statsministeren ved nu?
For der er i hvert fald ét parti, som har undsagt, at det her er en længerevarende ordning, som har direkte sagt, at der kun er indgået en aftale for 1999, og som forbeholder sig ret til at forsøge at få ordningen ændret allerede med virkning for det efterfølgende år.
Kan statsministeren ikke bekræfte, at han har sådan et parti i den forligskreds, og at det samtidig er den forligskreds, der er baggrunden for, at han siger, at der er seks partier og dermed et stort flertal bag efterlønnen i det kommende år?
Mogens Lykketoft (S), 1998-12-02:
Det har jeg ikke nogen som helst forestilling om at den skal kunne, nej.
Hermed sluttede spørgsmålet.