runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Arne Melchior (CD), 1998-06-26:
Om end jeg beklager, at Kristeligt Folkeparti ikke er villig til at stemme for de forslag, som vi er enige om ikke er gode nok, vil jeg gerne kvittere for hr. Jann Sjursens ordførertale.
For at der ikke skal herske tvivl, så vil jeg gerne have klargjort især over for hr. Jann Sjursen, men også over for alle andre, der måtte være interesseret, at meningen med mit »nok er nok« selvfølgelig ikke gælder den almene folkelige debat.
Jeg er enig med hr. Sjursen og for øvrigt også med hr. Søren Søndergaard og fru Pernille Frahm i, at der er behov for en påvirkning af opinionen, behov for oplysning, viden og ikke mindst kendskab. Når jeg taler om, at nok er nok, så mener jeg, at lovændringen skal kunne stå i en årrække, således at den kan udføres i praksis.
Flygningene og andre tilkomne har ikke spor dårligt af, at vi omtaler sagerne, vi skal bare ikke stille ændringsforslag til den lov, vi vedtager i dag.
Det var min hensigt.
Brian Mikkelsen (KF), 1998-06-26:
Det Konservative Folkeparti har også tilkendegivet under udvalgsbehandlingen, at vi vil redegøre for vores stilling her under tredjebehandlingen.
Vi kan også stemme for forslaget, fordi vi synes, det er en god måde at integrere børn og unge på at give dem en ordentlig mulighed for at lære det danske sprog.
Så vi stemmer for lovforslag nr. L 65.
Thorkild Simonsen (S), 1998-06-26:
Denne dag er en god dag for flygtninge og danskere, fordi vi tager et stort skridt fremad for at give flygtninge langt større mulighed for at få en god og menneskelig dagligdag med større mulighed for at få et arbejde på lige fod med alle andre, der bor i dette land.
Der er ingen tvivl om, at jeg naturligvis gerne havde set, at V og K stemte for begge forslag.
Det havde jo, som jeg har sagt tidligere, måske også haft en god virkning ude i kommunerne, og det har også været målet for mit arbejde hele tiden.
Men jeg er af den opfattelse i dag, at det, vi nu stemmer om om et øjeblik, er det bedst opnåelige, der kan nås i dette høje Ting lige nu.
Derfor er det stadig væk en glædelig dag for regeringen, hvor otte måneders arbejde bliver endeligt vedtaget. Jeg har fået oplysninger om, at kommunerne er godt i gang med at forberede, hvordan de skal stå for denne integrationsindsats, som de skal fra den 1. januar næste år.
Jeg håber også, at de mange medarbejdere i Dansk Flygtningehjælp, som har arbejdet med integration i mange år, og som har ekspertise på området, også vil føle, når loven er vedtaget, at der er endnu større udfordringer til folk, som har forstand på at lave det arbejde her.
Så der skal også sendes en hilsen til dem om, at vi har brug for deres ekspertise.
En særlig tak synes jeg, jeg vil rette til regeringspartierne for det samarbejde, vi havde fra oktober, november, december og videre frem, med at udforme denne lov.
Det var et meget grundigt og meget, hvad skal man sige, givende samarbejde, vi fik på den måde, og det er det, der fører frem til - tror jeg - at vi nu i dag får loven vedtaget.
Jeg vil også gerne til dem, der har talt om ro på området, sige, at det er væsentligt at have ro på området i forhold til dem, der er flygtninge, men det er i det hele taget væsentligt at have ro på et sådant område.
Det betyder ikke, at man ikke kan debattere og gøre det bedre senere hen. Men det er væsentligt, at vi nu får det her med flygtninge og indvandrere og nye danskere på et niveau, der er dette land værdigt.
Det var det ikke sidste efterår.
Til sidst vil jeg meget beklage, at Kristeligt Folkeparti er endt med at stemme imod integrationsloven.
Hvis det er manglende forhandling fra min side, beklager jeg det.
Jeg har ikke været opmærksom på, at det var sådan, men der er jo ikke noget at gøre, hvis man er kommet til den konklusion.
Så var jeg glad for, at hr. Jann Sjursen sagde, at vi visker tavlen ren og går videre.
Så vil jeg slutte med at sige: Det kunne i dag ikke blive vedtaget bedre.
Jeg regner med, at det bliver vedtaget.
Pia Kjærsgaard (DF), 1998-06-26:
Nej, det kunne det sikkert ikke, må jeg sige til indenrigsministeren, sådan som det nu en gang ser ud.
Men jeg kan ikke lade være med at tænke tilbage på netop de otte måneders arbejde, som indenrigsministeren nævner.
Det var jo ganske andre tanker, indenrigsministeren gjorde sig, da indenrigsministeren tiltrådte. Da havde indenrigsministeren næppe forestillet sig, at det var det her resultat, det skulle ende med, ikke sådan som jeg husker det i hvert fald. Der er jo ingen tvivl om, at indenrigsministeren blev hentet ind, fordi Dansk Folkeparti havde en meget, meget stor fremgang.
Man måtte skifte holdet ud.
Så kom den velkendte Århusborgmester med de stramme udlændingeholdninger på banen og kom også med nogle meget stramme udtalelser ved tiltrædelsen.
Og det er så endt med det her.
Men må jeg dog ikke bare sige som afslutning på det her, at det engagement, som nogle har lagt i det her, burde man have vist f.eks. i går, da vi diskuterede ældres forhold.
Hvor var det engagement, som man nu udviser over for flygtninge og indvandrere, henne i går?
Dorte Bennedsen (S), 1998-06-26:
Når dette forslag om lidt vedtages, er der grund til at glæde sig for de flygtninge, som fremover får asyl hos os, og for danskerne.
Det er en god dag, fordi vi skaber nogle langt bedre rammer for de mennesker, som har behov for at søge beskyttelse hos os.
Det nye introduktionsprogram udvides til 36 måneders heldagsprogram med undervisning i sprog, i samfundsforståelse og med tilknytning til arbejdsmarkedet.
Denne indsats kombineret med, at flygtninge boligplaceres i mindre grupper ude i landets kommuner,
øger mulighederne for integration meget væsentligt.
Det bliver lettere at komme i arbejde
og få kontakter.
Med dette forslag får flygtningene mulighed for at blive en del af det omliggende samfund og ikke en enklave ved siden af samfundet.
Med dette forslag giver vi flygtninge mulighed for at blive selvhjulpne.
Med andre ord giver vi dem mulighed for at fastholde eller genvinde det selvværd, som er grundbetingelsen i ethvert menneskes eksistens.
Ved andenbehandlingen blev integrationsloven kritiseret for ikke at være tilstrækkelig effektiv over for alle de problemer, udlændinge i Danmark har, og i den anledning vil jeg godt citere, hvad jeg tidligere har sagt: Ingen har nogen sinde foregøglet, at denne lov kan løse alle eksisterende problemer for udlændinge her i landet.
Det skal der en lang række andre instrumenter til og ikke mindst her en generel holdningsændring.
Men prøv at se på, hvad hensigten med netop dette forslag er.
For første gang nogen sinde får vi i lovform udformet en samlet politik for, hvorledes vi skal modtage flygtninge og familiesammenførte udlændinge i de første år her i landet.
Det vil sige, at vi får fastlagt, hvad det er for en indsats, der skal gøres både fra samfundets og fra den enkeltes side, med henblik på at de hurtigst muligt kan blive selvhjulpne.
Som deltager i udlændingedebatten gennem mange år har jeg lært én ting: at alt kan misforstås og mistolkes.
Derfor vil jeg gerne slutte denne debat med at sige, at når Socialdemokratiet lægger vægt på at hjælpe flygtningene til at være selvhjulpne, hænger det sammen med, at vi opfatter, at selvhjulpne mennesker også får selvværd, og det er nok den bedste ballast, vi kan give de flygtninge, vi modtager, en ballast, de har brug for, hvad enten de på et tidspunkt vender tilbage til hjemlandet, eller de skal forblive her.
Pernille Frahm (SF), 1998-06-26:
Fru Dorte Bennedsen fremhævede i sin ordførertale alle plusserne ved loven og springer let hen over alle minusserne, alle de punkter, som er blevet så voldsomt kritiseret i hele det forløb, der har været omkring den lov.
Hvis det nu havde været sådan, at man havde taget udgangspunkt i de positive ting, som jeg skal indrømme også findes i loven, og som fru Dorte Bennedsen fremhæver, og hvis man havde valgt at tage udgangspunkt i det store arbejde, som er lavet af det udvalg, Indenrigsministeriet nedsatte om integration i 1994, så havde regeringen i dag fået et bredt forlig om en lov.
Så havde vi i dag kunnet se et bredt forlig om en lov om integration.
I stedet har man valgt at rette blikket mod højre side i salen, at ignorere det store arbejde, integrationsudvalget har lavet, at indføre et par uskønne overgreb på de konventioner, som Danmark har indgået, og derfor står loven nu med et meget spinkelt mindretal bag sig.
Birthe Rønn Hornbech (V), 1998-06-26:
Da det fremgår af betænkningen, at Venstre vil redegøre for sin stilling under tredjebehandlingen, skal jeg af formelle grunde her under debatten om L 60 gentage, at Venstre altså undlader at stemme, og i det hele henvise til min ordførertale for lidt siden under L 59.
Jeg vil bare lige for at gøre det helt klart sige, at vor stemmeafgivning - at undlade at stemme eller hverken at stemme for eller imod, som det hedder - på den ene side altså skyldes utilfredshed med, at det for os vigtige element om betingelser for familiesammenføring ikke kom med i den samlede lovpakke.
Men afstemningen er jo i meget høj grad udtryk for, at vi står bag og selv var de første, der foreslog, at integrationen skal overgå til kommunerne.
Derfor står vi naturligvis også bag den opgave, der nu skal løses.
Vi har som bekendt mange borgmestre, mange kommunalpolitikere, og vi står selvfølgelig bag de kommunalpolitikere, der nu skal løse den opgave.
For vi er jo enige med regeringspartierne i, at nu gælder det om at få løst den opgave bedst muligt, for at udlændingene hurtigst muligt kan blive selvforsørgende og blive til gavn for det danske samfund og til gavn for sig selv.
Søren Søndergaard (EL), 1998-06-26:
Til indenrigsministeren: Jo, det kunne være vedtaget bedre.
Det viste afstemningerne om ændringsforslagene jo i går.
Der kunne være blevet vedtaget en lovgivning, en integrationslovgivning, med stemmerne fra Socialdemokratiet, SF, Enhedslisten, Det Radikale Venstre, CD og Kristeligt Folkeparti.
Indenrigsministeren må jo erkende, at det havde været et betydelig bredere flertal bag integrationsloven end det, indenrigsministeren får nu.
Og så lykkedes det alligevel ikke.
Pernille Frahm (SF), 1998-06-26:
Man har lyttet til præcis det, man ville lytte til, og man har ignoreret det, man ikke ønskede at høre.
Man hører kun det, man vil høre, sådan er det.
Pia Kjærsgaard (DF), 1998-06-26:
Jeg skal ikke komme med yderligere argumentation, for jeg kan ikke finde mere argumentation, men skal bare henvise til, hvad jeg har sagt sidste gang og forrige gang og forrige gang og forrige gang og for lidt siden under debatten om L 59.
Søren Søndergaard (EL), 1998-06-26:
På en eller anden mirakuløs vis lykkedes det for den socialdemokratiske ordfører og den radikale ordfører at få fremstillet det på en sådan måde, at alle de organisationer, der arbejder på dette område, er dybt taknemmelige for den lov, der er kommet ud af det, og derfor vil jeg læse op af et brev, som i hvert fald medlemmerne af Retsudvalget har modtaget.
Det er underskrevet af 28 organisationer, og i det hedder det bl.a.: »Selv om der på integrationsområdet er forslag om en række positive tiltag i form af udvidelse af integrationsperioden til 3 år, integrationstilbud til nyankomne indvandrere, øgede ressourcer til danskundervisning af voksne og øget kommunalt ansvar, bryder lovforslagene på afgørende punkter med grundholdninger, som vi normalt er stolte af her i landet.«
Og konklusionen på henvendelsen fra de 28 organisationer er: »Vi håber, at fornyede alvorlige overvejelser vil føre til, at de diskriminerende elementer i lovforslaget fjernes, samtidig med at de positive tiltag fastholdes.« Hvad er det så for nogle organisationer?
Jo, blandt de 28 kan nævnes Amnesty International, Caritas Danmark, Dansk Forfatterforening, HK Danmark, Mellemfolkeligt Samvirke, Mosaisk Troessamfund, Red Barnet, Arbejderbevægelsens Internationale Forum, Dansk Flygtningehjælp, FN-Forbundet, Folkekirkens Nødhjælp, Kvindeligt Arbejderforbund i Danmark og Specialarbejderforbundet i Danmark. Fra alle disse organisationer er der kommet en klar opfordring.
Men man har ikke ønsket at lytte til denne opfordring, og det synes vi selvfølgelig er brandærgerligt, for havde man ønsket det, havde man i dag kunnet få et bredt forlig, som havde samlet 101 medlemmer her i Folketingssalen.
Men i stedet stemmer et meget, meget, meget smalt mindretal på maksimalt 79 medlemmer for dette lovforslag og får det gennemført, så i stedet for et bredt forlig har man fået et smalt forlig - stik imod det, alle de organisationer, der arbejder på området, har ønsket.
Bendt Bendtsen (KF), 1998-06-26:
Jeg skal gøre det kort.
Vi har tilkendegivet under behandlingen af det sidste lovforslag, at vi undlader at stemme til denne her lov.
Men det er en lov, vi har interesseret os utrolig meget for i forbindelse med forhandlingsforløbet, også omkring, at der sker en ordentlig opbakning ude i kommunerne, hvor vi har boligplaceringen som en stor ny opgave.
Og jeg er da utrolig glad for, at indenrigsministeren gentagne gange har tilkendegivet, at det er en ny opgave, der bliver givet til kommunerne, og at staten betaler for de merudgifter, kommunerne får.
Vi er også tilfreds med, at vi nu får mere aktivering, vi får mere undervisning.
Det er utrolig basalt for os, at folk lærer at klare sig og sine.
Tom Behnke (FP), 1998-06-26:
Indledningsvis skal jeg henvise til den ordførertale, jeg holdt under debatten om L 59, og så skal jeg erklære mig ganske enig med hr. Søren Søndergaard i, at det er en sorgens dag i dag, når dette forslag om et øjeblik bliver vedtaget.
Det er jeg ganske enig med hr. Søren Søndergaard i, og derfor vil Fremskridtspartiet stemme imod forslaget. Jeg synes også, vi igen fik bekræftet af hr. Arne Melchiors tale, at det, det hele i virkeligheden handler om, er, hvem der har fremsat forslaget.
Jeg kan huske, at da Fremskridtspartiet foreslog, at udlændinge ikke skulle kunne opnå mere i offentlig ydelse end en almindelig dansk folkepensionist, tordnede hr. Melchior imod forslaget og stemte imod med arme og ben.
Men når der kommer et forslag fra regeringsside om en særlig lav integrationsydelse, bliver forslaget vedtaget, også med hr. Melchiors stemme.
Det har vi selvfølgelig taget til efterretning, og vi har også taget til efterretning, at hr. Melchior ser meget på, at man benytter ordet humanitær
, så derfor skal jeg sige, at af humanitære årsager stemmer vi imod.
Arne Melchior (CD), 1998-06-26:
At CD stemmer for forslaget har jeg tidligere givet udtryk
for, men når jeg alligevel beder om ordet, er det for at gøre opmærksom på, at nok er paragraffernes ordlyd vigtig, men allervigtigst i den slags sager er den måde, de vil blive benyttet på i praksis. Menneskeskæbner er jo så talrige, så forskellige, at det er umuligt at lave paragraffer, der gælder for alle de tænkbare situationer, der kan forekomme, og derfor skal der fra CD lyde en appel til myndighederne - den til enhver tid siddende indenrigsminister, ministeriet, Udlændingestyrelsen, og andre - om at være rimelige og menneskelige i deres brug af paragrafferne.
Dagens eksemplar af Politiken bringer et eksempel på, hvordan man i hvert fald ikke kan og bør bære sig ad efter CD's mening.
Politiken oplyser - og det bekræftes af Udlændingestyrelsen - at man i fjor direkte havde inviteret den somaliske general Morgan til Danmark for at forhandle om hjemsendelse af herværende somaliere.
Denne general Morgan er af Amnesty International betegnet som en af de værste krigsforbrydere i området, med titusinder af menneskeliv på samvittigheden.
I hvert fald er han anklaget for disse meget alvorlige ting.
Udlændingestyrelsen indbyder altså denne mand til at komme herop og forhandle om, hvordan vi bedst muligt og hurtigst muligt kan blive af med nogle somaliske flygtninge, og ved den lejlighed gik Udlændingestyrelsen bag ryggen på daværende indenrigsminister Birte Weiss, hvilket fru Birte Weiss bekræfter over for Politiken.
Jeg vil gerne fremhæve dette eksempel som groft og grelt.
Fuldt så meget som flygtninge og udlændinge bliver fulgt, skal vore myndigheder vide, at de herindefra vil blive fulgt, og at det vil blive overvåget, at de handler helt anderledes i overensstemmelse med gængs retsopfattelse og dér, hvor der er tvivl, lader tvivlen komme de svage til gode og ikke omvendt.
Jørn Pedersen (S), 1998-09-08:
Man må jo sige, at den konservative ordfører har fået hænderne fulde i den her debat, og det kan være forklaringen
på, at der endnu ikke er blevet svaret på et meget konkret spørgsmål, nemlig det spørgsmål, jeg stillede fru Gitte Seeberg i min første korte bemærkning.
Det Konservative Folkeparti ønsker ikke væksten i offentligt ansatte på de ca. 6.000.
Det er jo meget reelt at have det synspunkt.
Men et lige så reelt spørgsmål er: Hvad er det så for 6.000 personer, man ikke ønsker at have?
Det må være hurtigt at give bare nogle få eksempler på, hvilke grupper man ikke ønsker skal være i den offentlige service.
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-09-08:
Jeg vil gerne takke fru Gitte Seeberg for svaret vedrørende efterlønnen.
Svaret på mit spørgsmål om, hvad der ligger bag ordet stramninger, viste med al tydelighed, at mit spørgsmål var velbegrundet.
Det var sådan, at vi kunne konstatere, at ordførertalen faktisk var en lille gavepakke til efterlønnerne, men da vi fik boret lidt i det, viste sandheden sig at være en helt anden.
Gitte Seeberg (KF), 1998-09-08:
Jeg mener nu ikke, at Det Konservative Folkeparti har lagt skjul på på noget tidspunkt, at vi ønskede opstramninger i efterlønnen.
Faktisk har vi været det eneste parti, som reelt har sagt, at efterlønnen skal der gøres noget ved; der bliver ikke råd til efterløn til alle i fremtiden.
Det er et kendt konservativt standpunkt. Så blev der spurgt til væksten i antallet af offentligt ansatte og de 6.000, som regeringen regner med der skal ansættes i den offentlige sektor i det kommende år.
Det Konservative Folkeparti har ikke sagt noget om, at der ikke skal ansættes nogen i den offentlige sektor.
Men det er bare utrolig vigtigt at sikre, at væksten i den offentlige sektor ikke fortsætter i det tempo, den har haft de sidste fem år.
Der er blevet ansat mange, mange flere i den offentlige sektor.
Det er jo ikke sådan, at de offentligt ansatte ikke gør et stort stykke arbejde, men det er klart, at det bliver umuligt på sigt at holde de offentlige udgifter under kontrol, hvis man bare hovedløst fortsætter med at ansætte flere og flere i den offentlige sektor.
Jan Petersen (S), 1998-09-08:
Jamen fru Gitte Seeberg, det er jo det, der sker.
Aftaler med amter og kommuner indeholder en vækstmulighed på én pct., og det er selvfølgelig klart, at det også kan udløse flere ansatte i den offentlige sektor, men i et meget mere moderat tempo.
Mit spørgsmål gik så på, at når nu den her såkaldt ukontrollable offentlige udgiftsudvikling blev kritiseret, jamen så må man have nogle instrumenter, så man kan hæmme den, ud over dem, som man kritiserer regeringen for at bruge.
Hvad er det så for instrumenter?
Er det et statsdiktat og ansættelsesstop?
Hvad er det, der skal foregå i år 2000-2001?
Altså, man må have en eller anden sammenhæng mellem retorikken og så de instrumenter, man har tænkt sig at tage i anvendelse.
Så vil jeg gerne stille er andet spørgsmål også.
Jeg bemærkede i indlægget, at det var et problem, at overskuddet på statsfinanserne ikke var større.
Erindrer fru Gitte Seeberg, hvad der skete under de borgerlige regeringer?
Kunne fru Gitte Seeberg ikke blot indrømme, at den udvikling i de offentlige finanser, som foregår i de her år, er lige så god? Bare lige så god som den, der fandt sted, sidst Danmark havde højkonjunktur?
Gitte Seeberg (KF), 1998-09-08:
Med hensyn til antallet af offentligt ansatte: Man må altså se i øjnene, at man er nødt til at rationalisere, og man er også nødt til at effektivisere; vi kan ikke bare blive ved med at ansætte i den offentlige sektor.
Men jeg er blevet bedt om at give et konkret eksempel, og det kan jeg godt.
F.eks. har man i Statsministeriet i dag næsten dobbelt så mange ansatte som under Schlüterregeringen, men det er kvaliteten jo ikke blevet bedre af. Så til hr. Kofod-Svendsen: Altså realiteten er den, at det rent faktisk på nogle områder er svært at komme af med pengene i dag; det kniber med at finde projekter at bruge pengene til.
Men det er klart, at Det Konservative Folkeparti fortsat har den indstilling, at der skal ydes fattigdomshjælp, og der skal ydes ulandshjælp, men vi synes også, det er et rimeligt kriterium at se på regimerne: Hvad er det for nogle lande, hvad er det for en politik, de har?
Og i de lande, hvor vi ikke føler, at midlerne bliver brugt rigtigt, eller hvor der er korruption, foreslår vi, at pengene skal gives til organisationer, så man på den måde bedre kan sikre, at hjælpen kommer frem.
Vi er overbevist om, at hvis man laver en plan på det her område, kan man sagtens have en forsvarlig ulandspolitik også inden for rammerne af det, som vi foreslår.
Jens Peter Vernersen (S), 1998-09-08:
I mit sidste indlæg gik jeg ud fra, at det var en særlig form
for logik, der gjorde, at fru Gitte Seeberg ikke havde forstået, at skattelettelserne også var til fordel netop for dem, der fik arbejde.
Nu forstod jeg på fru Gitte Seebergs svar
Fru Gitte Seeberg har åbenbart ikke forstået, at snittet netop er lagt dér, hvor ledige får et job; det er også dér, man får de største skattelettelser.
Det er netop det, at vi har forhøjet bundgrænsen med 32.000 kr., der gør, at det bliver særlig økonomisk fordelagtigt at tage et job. Jeg synes, at det er dybt beklageligt, at denne sandhed ikke er gået op for fru Gitte Seeberg, på trods af at hun har deltaget i en lang række af forhandlingerne omkring disse skattejusteringer.
Jeg synes, at det er dybt beklageligt, at vi står her, tre måneder efter at vi vedtog disse justeringer, og skal høre fra Det Konservative Folkepartis ordfører, at snittet er lagt forkert, når alle har erkendt, at det lå lige præcis dér, hvor det skulle ligge for at skabe et større incitament til at gå i job.
Jørgen Estrup (RV), 1998-09-08:
Fru Gitte Seeberg har altså en letfærdig omgang med sandheden, for der er ingen problemer med at finde projekter for ulandsbistanden.
Der er masser af projektmuligheder.
Der er alt for mange.
Det er det, der er problemet.
Så derfor går den altså ikke både at sige, at vi ikke kan finde projekter at bruge pengene til, og at der da ikke sker noget ved, at vi kommer ned på det samme niveau som andre lande.
Hvis man vil tage det her område seriøst - altså hvis vi andre skal tro på, at det drejer sig om at få brugt pengene bedre - så kan det ikke nytte noget, at man kommer med nogle udsagn og nogle forslag, som notorisk er forkerte.
Så hvis vi skal have en ordentlig diskussion, må jeg derfor bede Det Konservative Folkeparti om at erkende, at der altså er nogle fejl i det, man har lagt frem, og om, at man ændrer det, inden man fremsætter ændringsforslag til finanslovforslaget.
Ellers tror jeg ikke på seriøsiteten på det her område.
Birthe Skaarup (DF), 1998-09-08:
Når fru Gitte Seeberg rejser debatten om daghøjskolernes beståen,
er jeg fuldstændig enig med hende, for en af de ting, man må holde sig for øje her - nu er hr. Jacob Buksti desværre gået - er, at kvaliteten i den undervisning, som daghøjskolerne har udbudt, har været for ringe, og derfor er det helt reelt, at man nu rejser den debat.
Når jeg nu står på denne talerstol, må jeg sige, at det ville være helt utopisk at have en finanslovdebat, uden at sygehusvæsenet blev debatteret, og det ville det også være for Dansk Folkeparti.
Der er ingen tvivl om, at vi ønsker en klar forbedring af sygehusvæsenet, for hvad vi har set her i sommer på netop dette område, har været helt urimeligt: urimeligt lange ventetider og en urimelig behandling af mange patienter.
Her vil jeg godt lige slå til lyd for, at det jo kunne være, at man kunne foretage en omprioritering, sådan som en af Socialdemokratiets amtsborgmestre faktisk har været inde på og slået til lyd for her i sommer.
Det er jo ikke sikkert, at det drejer sig om flere penge, det er jo ikke sikkert, at pengene er så vigtige på netop det område, men måske snarere, at der skal ske en omstrukturering og en opblødning af de eksisterende faggrænser.
Og netop derfor kan jeg forstå, at når statsministeren har løftet pegefingeren over for amterne med hensyn til, om de nu gør tingene godt nok, er det helt berettiget.