Anne Baastrup (SF), 2001-02-28:
Med det her lovforslag om den såkaldte grundtakstmodel står vi sandsynligvis foran et af de større socialpolitiske tilbageskridt, som vil betyde, at de forskellige indsatser, som i dag kræver specialviden, fremover vil blive discountløsninger.
Samtidig vil vi kunne se, at adskillige former for forebyggelse formentlig vil blive en by i Rusland.
Lovforslaget er præget af et totalt fravær af socialpolitiske visioner, nærmest tværtimod.
Der gøres ikke engang forsøg på socialpolitiske overvejelser.
Det er et forslag, der oprindelig bunder i en aftale indgået en sen nattetime mellem KL, Amtsrådsforeningen og finansministeren, som nogle partier senere blev lokket til at støtte - også i en sen nattetime - og hvor man nu har fået samlet et massivt flertal for at gennemføre aftalen med 1 års forsinkelse i forhold til de oprindelige planer.
Men vi kender alle spillets regler.
Ingen her i salen er i og for sig personligt ansvarlige for projektet, nogle har formentlig kæmpet imod af alle kræfter. Derfor vil vi i SF ikke tale med massegravsstemme, men i stedet under Folketingets arbejde med lovforslaget forsøge os med damagecontrol i håbet om, at alle vil være med til at sikre det sociale arbejde bedst muligt.
Det er trods alt Folketinget, der er den lovgivende magt, og ikke KL med tilhørende samtalepartnere.
Desuden kan jeg jo se, at der har indsneget sig i hvert fald en enkelt ændring, der kan muligvis være flere, der ikke er en del af et eller andet forlig, nemlig indførelsen af en høringsret for beliggenhedskommunen i forbindelse med godkendelse af opholdssteder for børn og unge.
Det er en ændring, der er fuldstændig ubegrundet.
Pseudobegrundelsen i bemærkningerne er, at beliggenhedskommunen skal tale på kommunernes vegne.
Det er noget sludder.
Og når man i Aktuelt i går kan læse, at en embedsmand argumenterer med, at beliggenhedskommunen kan komme til at betale for opholdsstedet, så hører alt op.
Det kan den ikke, medmindre den selv beslutter at anbringe et barn på stedet.
Efter indgåelsen af aftalen om grundtakstmodellen i 1999
er KL, på et underligt sent tidspunkt ganske vist, åbenbart blevet nervøs for konsekvenserne.
Der er derfor etableret en overgangsordning, som nærmest ophæver den lov, der skal indføres, i en periode på 2 år, indtil der er lavet en generel kommunal udligningsmodel, der eliminerer de problemer, der er.
Problemet er blot, at det er en helt urealistisk forestilling at forvente, at en ny udligningsordning generelt kan løse de byrdefordelingsmæssige problemer, der opstår i kølvandet på grundtakstmodellen.
At overgangsordningen også anbringer et sugerør i statskassen i form af en refusionsordning, nævner jeg for en ordens skyld.
Refusioner på dette område blev ellers forladt allerede i 1980'erne.
Grundtakstmodellen i sig selv vil blive til stor skade for det sociale arbejde; det er der ingen tvivl om.
Det sandsynlige er, at meget udsatte grupper vil ende med at få en dårligere behandling.
Der skal ikke herske tvivl om, at SF vil stemme imod, ligesom vi gjorde i KL og Amtsrådsforeningen, men vi vil ikke sidde med hænderne i skødet og afvente ulykkerne. Vi vil gå aktivt ind i udvalgsarbejdet, så det, der kan rettes op, bliver rettet op.
Jeg ved jo, at ingen her i salen oplever, at dette forslag er plantet og groet i deres have, endsige at forslaget har noget som helst med socialpolitik at gøre.
Og derfor vil jeg da også kvittere for de ordførere, der har været oppe indtil nu.
De har jo systematisk lagt vægt på alt det, der er lavet for at forhindre den store socialpolitiske katastrofe, der kunne være.
Det handler om handlingsplaner, som hr. Jørn Pedersen talte om, det handler om kvalitetskontrol, det er de der ting, som de tidligere ordførere har nævnt, som jo er vigtige, hvis det her overhovedet skal betyde, at Danmark og de danske socialpolitikere kan se sig selv i øjnene, når udligningsreformen er gået i gang og vi kan se resultaterne, nemlig at det bliver de svageste grupper, der kommer til at lide, og det bliver forebyggelsesarbejdet, kommunerne skal spare på.