Aage Frandsen (SF), 2002-12-09:
Først vil jeg godt forholde mig til noget af det, der kom ud af denne høring, vi havde i fredags.
Og jeg vil godt tage udgangspunkt i det, som Helge Rønning sagde.
Det var jo, at der ikke er noget til hinder for, at en privatisering kan sikre opretholdelse af public service.
Det sagde han.
Men det forudsætter to ting.
Den ene er, at man stiller de samme krav til i det her tilfælde TV 2 i fremtiden som til Danmarks Radio.
Det gør man i Norge for deres NRK og deres TV 2.
Det andet, han fremhævede, var, at der skulle være tilstrækkelig økonomisk grundlag, bl.a. et reklamegrundlag.
Og der er det jo sådan i Danmark, at TV 2 har ca. 1 mia. kr. i indtægt, men i Norge er grundlaget 1,4 mia. Så det, Rønning sagde, var ikke, at det bare var at køre derud ad, tværtimod.
Jeg tror også, hr. Jens Rohde godt ved, når han hører rigtigt efter, at modellen, som man lægger op til her, advarede Rønning kraftigt imod.
Men han advarede ikke imod, at man privatiserede.
Det kunne man godt gøre, hvis betingelserne var til stede.
Det er sådan, jeg tager ekspertviden.
Og det kan også være, at jeg er enig med dem i nogle ting, men måske uenig i vedkommendes grundlag.
Men jeg har lyttet, og jeg forstod i hvert fald, hvad han sagde.
Men der er åbenbart nogle, der måske ikke har villet forstå, hvad det var, han sagde. Med hensyn til selve de ændringsforslag, som vi stiller sammen med en række andre partier, gør vi det, fordi vi mener, at der er en række ting i det, der laves nu, som forringer det, vi kender i dag, med en alsidig og en mangfoldig public serviceorganisation eller organisationer.
Det gør man, fordi man for TV 2's vedkommende lægger de første spor i retning af, at man vil en privatisering.
Men det er jo altså kun de første spor.
Når jeg tager netop Helge Rønnings bemærkninger
i betragtning, så er det, fordi grundlaget i Danmark ikke er til stede; men i det lovforslag, der ligger, tager vi altså ikke endelig stilling til det, det ved jeg udmærket godt.
Så går jeg til den anden del af public service, nemlig hvordan man sikrer det.
Hvordan sikrer man uafhængigheden af den redaktionelle linje, som ligger i radio og tv?
Når man tænker på, hvordan man ville reagere, hvis man f.eks. på store danske dagblade blev udsat for bestyrelser, der sagde: Nu vil vi til at bestemme, ikke enkelte artikler naturligvis, men alligevel gå meget grundigt ind i nogle overvejelser om den redaktionelle linje, hvordan tror vi så, at danske dagbladsjournalister ville reagere?
Der er planer om at fusionere bestemte dagblade.
Det mener man godt man kan gøre og have den fælles bestyrelse, fordi man ved, der i Danmark er en tradition for, at uanset dette vil den redaktionelle linje være uantastet af, hvilken bestyrelse der er.
Vi kender det også i dag, at Ekstra Bladet og Politiken i en række spørgsmål kan have forskellige opfattelser.
Man skal ikke ned i detaljer, og vi kan forstå, at ministeren ikke synes, man nødvendigvis skal beskæftige sig med det, der skal ske lige omkring kl. 12.
Det synes han ikke man skal.
Men han siger ikke, at bestyrelsen ikke kan, og det kan den sådan set også i dag.
Der troede vi bare, at der ikke var nogen i bestyrelsen, der nogen sinde kunne finde på at beskæftige sig med sådan noget.
Og nu er der så bestyrelsesmedlemmer, der mener, at det er noget, de skal have indflydelse på.
Derfor er det også vigtigt, at man i den nuværende lovgivning er klar og præcis.
Det er man ikke, og ministerens svar er heller ikke klart og præcist.
Det er et forsøg på at skærme af i forhold til de mest grove og vidtgående ændringer, som f.eks. Dansk Folkeparti har været inde på, at de gerne vil have, men jeg kan ikke se, at det er skærmet endeligt af.
Men det, der altså er helt afgørende, er selvfølgelig at sikre, at Danmarks Radios medarbejderes redaktionelle frihed er til stede, og at der er en ledelse, som har ansvaret for den redaktionelle linje.
Er man utilfreds med ledelsen i øvrigt, så kan man fyre den, men det er ikke bestyrelsen, der skal blande sig i en række af de forhold, som man kan frygte, at bestyrelsen i fremtiden vil blande sig i, uanset at der er lavet en afskærmning.
Det er også derfor, vi har stillet de ændringsforslag, vi har stillet.
Det er netop for at understrege, at vi synes, det er vigtigt, at bestyrelsen stadig væk har det ansvar, den har i dag, og ikke skal have mere ansvar, end den har i øjeblikket, og ikke skal blande sig mere, end den gør i øjeblikket.
Det er nok de to ting, nemlig fremtiden for TV 2 og public service, der har været mest diskuteret, men der er jo også i det her lovforslag en række ting omkring lokalradio og lokal-tv, og det er nok her, at vi mere end nogen andre steder ser, at den dér markedstænkning, som ligger i lovforslaget, vinder frem.
Der er en modsætning mellem at understrege alsidighed, mangfoldighed og sikring af nogle demokratiske rettigheder på den ene side og så en markedstænkning på den anden side.
De behøver ikke at være i modsætning hele tiden, men de kan i hvert fald i nogle konkrete situationer være modsætninger.
Det er derfor, at vi også har sikret i tidligere lovgivning, at græsrodsradio og græsrods-tv i bogstaveligste forstand havde nogle vinduer i deres udsendelsesmuligheder.
Disse forringes, samtidig med at man også giver de lokale kommercielle kanaler bedre muligheder end hidtil.
Det er selvfølgelig fornuftigt i forhold til deres tænkning, fordi de så har mulighed for at tjene nogle penge, men det, som kan være risikoen ved det her, er, at det med at tjene penge måske bliver det mere afgørende, og det går så ud over den anden del.
Det er derfor, det var en oplysning, som jeg nok tror, flere kunne have haft glæde af, som kom på høringen, om, at der er forskellige opfattelser af public service: den mere markedsorienterede public service-opfattelse og den mere, skal vi sige, traditionelt demokratiske tænkning omkring public service, hvor man siger, at der skal tages hensyn til forskellige grupper i samfundet ud fra alsidighed og mangfoldighed, uanset om der er økonomi i det eller ej.
Det er den tænkning, der med det her lovforslag skubbes i retning af, at vi får en mere markedsorienteret tænkning, og det betyder så, at nogle af de ting, der ikke længere er økonomi til at producere, nok ikke bliver produceret i fremtiden.
KL. 11.20
Det er klart, at Danmarks Radio med dens licensmuligheder selvfølgelig ikke bliver berørt på den her måde.
de økonomiske muligheder for Danmarks Radio via licensen ikke er så gode, som de har været hidtil, fordi licensen falder, og de tvinges til at lægge mere ud til produktion andetsteds.
Det har jeg ikke noget imod at man gør, men jeg mener bare, at Danmarks Radio selv skal afgøre det.
I denne her forbindelse er Danmarks Radios ledelse og bestyrelse altså bedre til at vurdere, end vi lovgivere er. Hr. Poul Nødgaard var inde på, at alle partier havde fået noget i de her forhandlinger og sådan noget, og det var
hr. Poul Nødgaard også i forbindelse med første behandling
Man må nok sige, at dem, der er bedst til at vurdere, om man synes, man har fået nok, nok er os, som synes, at vi ikke fik nok ud af det.
Og det er jo, fordi der er nogle grundlæggende skel, som er kommet omkring den måde, som det elektroniske mediebillede skal være på, og også på den måde, som Danmarks Radio skal være på.
Nogle helt grundlæggende skel, som vi ikke har kendt tidligere med hensyn til medielovgivningen.
Det var ikke mit ønske, men det var ikke mig, der sad for bordenden.
Det førte en linje, som har været den gængse gennem masser af år, nemlig at man sikrer public service, og at man også sikrer det på en sådan måde, at både alsidighed og mangfoldighed er til stede, samtidig med at man også giver nogle kommercielle gode muligheder, også på lokalradio- og lokal-tv-området.