Jens Kirk (V), 2000-05-16:
Tak for redegørelsen og tak, fordi vi får en debat her i dag om redegørelsen om landbrugsproblematikken.
Jeg vil også gerne sige tak, fordi vi da fik redegørelsen en hel uge før, vi i grunden skulle debattere den.
I Venstre er vi enige med regeringen i, at den overordnede målsætning er, at i landdistrikterne skal der skabes en bæredygtig udvikling, der ikke baserer sig på passiv overførsel.
Redegørelsen gør status, og jeg vil fremdrage nogle enkelte punkter.
Punkt 1: Det er fortsat sådan, at ca. 800.000 danskere eller ca. 15 pct. af befolkningen bor i landdistriktsområder.
Det er også sådan, at det har været ret konstant, men der er dog en nettotilflytning i nogle områder og negativ i nogle andre dele af landet.
Som punkt 2 kunne man sige, at den skattepligtige indkomst fortsat er betydelig lavere i landdistrikterne end i byområderne.
Punkt 3: Arbejdspladser med få ansatte er fremherskende.
Derfor kan det være vanskeligt at forstå, at ikke alle har kunnet stemme for beslutningsforslagene B 55, B 56 og B 58, som ville kunne fremme den slags virksomheder nær ved en meget stabil arbejdskraft.
At afvise med begrundelsen, at der er rigeligt med erhvervsgrunde nær ved byerne, holder jo ikke.
Ovennævnte skal også ses i lyset af, at der nedlægges 10 landbrug hver dag, de fem på grund af bureaukrati og overformynderi, hvorfor der skal findes nye arbejdspladser.
Som underpunkt til ovennævnte vil jeg gerne tilføje, hvad Landdistrikternes Fællesråd skriver.
For det første: »Der er behov for bedre muligheder for at udnytte tomme landbrugsbygninger til bolig og erhverv, flere generationer på samme nedlagte landbrug, børnefamilien i stuehuset og bedsteforældrene i den ombyggede lade.
Landsplanafdelingen har vist åbenhed for dette forslag.«
For det andet: »Skal fremtidens bolig på landet være det traditionelle parcelhus, landsbyhuset eller noget helt nyt?
En idékonkurrence kan give ny inspiration.«
For det tredje: »Byfornyelsesmidlerne når sjældent ud på landet.
Der er behov for forenkling og mere fleksible regler for deres udnyttelse.«
By- og boligministeren efterlyste forslag, der kan indgå i en revision af byfornyelsesloven i år 2000, og dertil kan siges, at Landdistrikternes Fællesråd er ved at samle erfaringer fra projekter landet over.
For det fjerde: »Bofællesskaber for ældre, oldekoller, er kommet for at blive.
Ideen skal videreudvikles på baggrund af de erfaringer, der er gjort.« Som punkt 4 kan man sige, at andelen af unge i alderen 17-25 år er betydelig lavere i landdistrikterne end i byområderne.
Tilbudene er for få, transporten er ofte alt for tidskrævende og usmidig og dyr.
Bl.a. derfor har vi i Venstre været meget optaget af, hvordan CVU'erne og KVU'erne bliver placeret.
Som punkt 5 kunne man sige, at antallet af indvandrere og efterkommere fra tredjelande er betydelig lavere, og arbejdsløsheden blandt disse er betydelig lavere i landkommunerne, men man kan vel også sige, at hvis der bliver for mange med den nye integrationslov, kan der opstå et transportproblem.
Hvorfor, kan man spørge.
Er ildsjælene blevet færre?
Nej, det tror jeg ikke.
Jeg tror mere, at det er, fordi mange af landdistrikternes videre udvikling alene baseres på »lad landsbyerne blomstre«.
Optimalt set burde følgende ministerier, nemlig Fødevareministeriet, Indenrigsministeriet, Kulturministeriet, By- og Boligministeriet, Miljø- og Energiministeriet, Erhvervsministeriet, Arbejdsministeriet, Undervisningsministeriet og Trafikministeriet gå sammen om at udarbejde en fælles plan - det var måske nok nemmere at nævne de ministerier, der ikke skulle med - så vi kunne få formuleret en ordentlig plan for en national landdistriktspolitik.
Som minimum burde vi forlange det.
Det er et faktum, at ildsjælenes foretagsomhed ikke fremmes, når iværksættelse afvises med de begrundelser, som blev anvendt i følgende eksempler, som vedrører Lokale- & Anlægsfonden, som hører under Kulturministeriet, nemlig at projekterne ikke var tilstrækkelig arkitekttegnede eller tegnet af en rigtig arkitekt.
I et eksempel fra landsbyen Grønbjerg i Vestjylland, som i og for sig lige så godt kunne være et sted i Vestsjælland eller på Lolland-Falster eller på Bornholm, ville man gerne have bygget en multihal.
Multihallen skal høre sammen med et kommende børnehus, der skal være omklædningsfaciliteter m.v., og den skal ligge i forbindelse med skolen. Der bevilges støtte på 2 mio. kr. fra By- og Boligministeriets pulje til forsøgs- og helhedsorienteret byfornyelse i landdistrikter.
Yderligere har man lokalt indsamlet ½ mio. kr., og af lokale fonde kunne kommunen få 0,6 mio. kr.
Derudover søgte man 1 mio. kr. hos Lokale- & Anlægsfonden.
En lokal arkitekt og ingeniør havde udarbejdet projektet, ingeniøren havde samarbejdet med arkitekterne Utzon, der godt ville stå for det endelige tegnearbejde.
I Grønbjerg havde man fået mundtlig godkendelse af de idémæssige rammer for projektet.
Der blev indsendt et fuldstændig udarbejdet materiale, og efter nogen tid fik man i Grønbjerg det lakoniske svar fra Lokale- & Anlægsfonden, at projektet bl.a. ikke var arkitektonisk i orden, og at man derfor ikke kunne få støtte.
Ovennævnte illustrerer mangel på samarbejdsvilje, og det er faktisk tankevækkende, hvis det i den sidste ende er EU, der får de forskellige ministerier til at samarbejde.
For EU's krav er, at vi skal lave en samlet plan for landdistrikterne, som ikke kun handler om landbrug.
Planen skal indeholde alternative erhvervsmuligheder som f.eks. turisme, håndværk, servicefaciliteter, ordentlig transport, Internetadgang, ja, helt ud til Maren i kæret, og alternative landsbyer, intakte kulturværdier og rent miljø m.v. EU stiller godt 300 mio. kr. til rådighed, men EU kræver så til gengæld også, at det bliver et sammenskudsgilde, hvor stat, amt og kommune tilsammen yder et tilsvarende beløb.
Det får mig til at sige, at ovennævnte gør det endnu mere nødvendigt, at de milliarder af kroner, der ligger i puljeordningerne i Danmark, kommer over i bloktilskuddet, ellers får de kommuner, som EU's midler var tiltænkt, ikke råd til at sige ja til hjælpen. Som andetsidste punkt vil jeg gerne tage Post Danmarks beslutning om at nedlægge 500 filialer.
Sådan var overskrifterne i dagspressen i slutningen af 1999.
Post Danmark var selvfølgelig hurtigt ude med et dementi, og så troede alle, at der ikke var mere i den sag.
Men det både var og er der.
Det er sandt, at Post Danmark har problemer, men det er ikke kun problemer med postbutikkerne på landet.
Postbutikkerne på landet er de fleste steder blevet en succes.
Jeg kan kun som politiker anbefale mine kollegaer at tage ud og besøge dem, så man ved selvsyn kan få det indtryk.
Som et sidste punkt vil jeg tale om befordring, og lad mig med syvtommerssøm slå fast, at kollektiv trafik aldrig bliver løsningen for landdistrikterne.
Løsningen er et miks af kollektiv og privat bilisme.
Mange familier vil være afhængige af to biler, hvis det for dem skal være en succes at bo i landdistriktområderne.
Men det er efterhånden blevet en dyr fornøjelse, afgifterne er alt for høje, bil nr. to koster jo over 30.000 kr. pr. år.
I forbindelse med pinsepakken afsatte regeringen, SF og Enhedslisten i juni 1998 90 mio. kr. over en 5-årig periode til udvikling og omstilling af den kollektive trafik i tyndt befolkede områder.
Men hvad hjælper det, når man i et amt virkelig går i gang med den opgave, holder flere møder med Trafikministeriets folk osv., osv., og så, når man når til målstregen, får at vide, at man ikke kan komme i gang, fordi man er så langt fremme i forvejen, at man ikke behøver hjælp?
Det er at gøre grin med et amt, som virkelig har lagt sig i selen for at løse befordringsproblemet i landdistrikterne.
Det skal nævnes, at det var i den forrige trafikministers tid.
Afslutningsvis vil jeg sige, at vi må herfra droppe festtalerne og sætte handling bag ordene.
Med de 5 mio. kr., der nu afsættes pr. år, håber jeg, at vi kan få en masse ny viden og samtidig få en viden kanaliseret ud.
Rapporternes tid bør være forbi.