Kristen Touborg (SF), 2001-12-06:
Mit såkaldte privatistindlæg tager udgangspunkt i nogle af de løfter, der er afgivet før, under og efter valget, og konsekvenserne heraf.
Der er givet mange løfter fra den nuværende regerings side
, og jeg vil godt tage nogle få eksempler.
Nedskæringen af ulandsbistand med 1½ mia.-2 mia. kr. tror jeg nu nærmere ulandene opfatter som en trussel end som et løfte. Denne omvendte Robin Hood-politik at tage fra de allerfattigste, for at vi herhjemme kan få en endnu bedre levestandard, end vi har i forvejen, er jeg ret uforstående over for. Jeg går også ind for at forbedre levestandarden, men ikke for enhver pris.
Forslaget om at skære i ulandsbistanden er bare for egoistisk og for usselt, synes jeg.
Det er i hvert fald ikke her, regeringen er de svages værn, som statsministeren talte om tidligere.
fra dag 1.
Hvordan lever de så op til dét?
Ja, skidt, må man sige, og det er ikke kun noget, som jeg finder på, det er sådan set noget, der er folk, der står langt nærmere Venstre end mig, der siger.
Jeg kan således oplyse, at Peter Gæmelke, Landsbrugsraadets præsident, i Landsbladet den 30. november under overskriften, at V og K svigter deres valgløfter, siger, at det er stik imod de valgløfter, Venstre og De Konservative har været ude at give i valgkampen.
Nu har Venstre så forsvaret sig med at sige, at det er jo ikke til at lave om igen, skattekortene er sendt ud, og
Jeg er kommet i tanker om, at sådan har Venstre ikke altid set på det.
For et par år siden, i slutningen af 1998, da var Venstre sådan set ikke i tvivl om, at det var muligt, selv om skattekortene var sendt ud, at ændre i grundskatten, fordi man da indførte et loft over grundskatten.
Da kunne man godt ændre på tingene efterfølgende.
Det kan man åbenbart ikke nu.
Nu er det ikke, fordi jeg mener, at man skal lægge loft over grundskatten, det er sådan set ikke det, der er mit ærinde, men mit ærinde er, at man skal helst holde de løfter, man giver.
Et tredje område, som jeg gerne lige vil ind omkring, er et løfte, som jeg faktisk tror at store dele af de Venstrefolk, som er almindelige bønder, er dybt betænkelige ved.
Det er et løfte, som fødevareministeren har givet i Børsen i tirsdags, altså den 4. december, et løfte, der går ud på, at landbrugsloven skal liberaliseres på næsten alle punkter, og den nye fødevareminister siger ifølge Børsen, at hun især ønsker at ændre i tre forhold i den nuværende landbrugslov.
Det drejer sig specifikt om lovens krav til areal, antal dyreenheder pr. ejendom, antal ejendomme, den enkelte landmand må eje, og at koblingen mellem dyreenheder og areal skal skæres væk.
Og det kan lade sig gøre, når det lykkes at få gang i de nye anlæg til gylleseparering.
Det kan jo lyde meget godt, at der nu skal være liberalisering på landbrugsområdet, og at der nu skal være frihed til at gøre på landbrugsområdet ligesom på alle andre industriområder, altså at man producerer bare løs.
Men man må jo bare sige, at der er den forskel på almindelige industrivirksomheder og landbruget, at landbruget er altså undergivet en anden grundlov. Vi har nemlig den omstændighed, at jorden er den begrænsende ressource, og det betyder, at hvis den nye fødevareminister vil genindføre herremandsvældet, som vi kendte det for et par hundrede år siden, så kræver det, at man dermed æder almindelige bønder - ja, deres gårde. I og med at vi kun har en begrænset mængde jord, kan man nu engang ikke lave herregårde, uden at man samtidig æder bønderne, og det er jeg faktisk ret meget imod.
Det er en udvikling, som jeg vil sætte et meget stort spørgsmålstegn ved.
Er det virkelig sådan, at det skulle være Venstres politik?
Er Venstres nye landbrugspolitik virkelig sådan, at man skal have genindført de helt store ejendomme, som vil blive ejet af meget kapitalstærke enheder som forsikringsselskaber, banker og pensionskasser?
Jeg tror ikke, at det brede flertal af Venstrebønder er enige i denne form for politik, så jeg kan kun sige til Venstre: Hvis det er den nye politik, så siger jeg velbekomme.