Peter Duetoft (CD), 1998-11-19:
Jeg vil gerne starte med at sige tak til økonomiministeren for den redegørelse, der er kommet her i dag.
Jeg hører selvfølgelig til dem, der er tilhængere af forespørgselsdebatter, men jeg ville nu nok synes, det var rarere, hvis denne forespørgselsdebat havde ligget efter høringen.
Men det kan jo være, vi kan gentage den på det tidspunkt.
Jeg tror faktisk, at høringen havde været mere velegnet som grundlag for diskussionen, og så kunne man så se, om man kunne blive enige om at følge høringen op med en forespørgselsdebat.
Nu har jeg altså fisket for, at der skal være en til, og det skal hr. Frank Aaen jo nok leve op til.
Derfor bliver det selvfølgelig lidt sporadisk, hvad jeg kan sige i dag, men det er stadig CD's opfattelse, at f.eks. frihandelen er vigtig for verdensøkonomien.
Der har været advarsler om, at protektionisme og indelukkethed på internationalt plan kunne blive svaret på den økonomisk-finansielle krise, og det vil vi gerne advare meget imod.
Vi tror stadig på, at den frie handel, de åbne samfund og den åbne økonomi er de eneste midler, der vil skabe en fremgang i verdensøkonomien.
Verdensøkonomien skal løbes i gang, og det skal den ikke mindst ved lave renter.
Jeg kan ikke lade være med i dag bare i al stilfærdighed at nævne, at her er Europa jo på god vej med ØMU'en - med eller uden Danmark - for igen: Det, at man har en centralbank, så flere lande kommer ind under samme styringsmekanisme, gør jo, at spillet mellem landene bliver mindre, og dermed bliver indsatsen mere effektiv.
Vi er nødt til at sige, at denne krise ikke kan løses af de enkelte lande alene.
Vi så i 1930'erne, og vi har set det senere, at der er nogle, der spekulerer i, at man vil selv.
Derfor tror vi, at det demokratiske svar på de spørgsmål, som hr. Jes Lunde og andre rejser - hvor man taler om regler og om skatter, og hvad ved jeg - i højere grad er, at de demokratiske regeringer finder sammen i et tættere samarbejde, så de står i en fælles front over for spekulanterne og over for de lande, som ikke vil være med til at sikre stabiliteten.
Vi tror, det er den vej, man skal gå.
Så kan man jo diskutere mekanismen, men vi er altså bange for, at det bliver for indelukket.
Vi er ikke tilhængere af skat på finanstransaktioner, og så kan hr. Frank Aaen jo mene, at det ikke er et relevant argument.
Men vi tror ikke på, at det kan udføres i praksis, for vi tror ikke, at alle kommer med.
Det kan godt være, det er fint nok på skrivebordet og i teorien, men det kræver, at alle er med, og det tror vi simpelt hen ikke man kan få gennemført.
Der er altså langt fra teori til praksis.
Vi vil også godt advare mod de tanker, der har været, om at man skulle lukke sig inde og f.eks. forhindre investorer i at føre penge ud af forskellige lande.
Der har været tale om det i Brasilien, men vi har jo erfaringerne fra Østeuropa lige efter Murens fald, hvor der også var lande, der legede på den måde.
Resultatet er selvfølgelig, at investorer lader være med at investere i de lande, for hvis de ikke kan være sikre på, at de får et eller andet ud af deres investering, men skal blive inden for landets grænser, og så er der et problem.
Det er igen en bagside af de lukkede økonomier, og vi vil godt sige til økonomiministeren, at efter vores opfattelse er noget af det vigtigste lige nu at cementere og styrke samarbejde med Øst- og Centraleuropa.
Der var nogle, der regnede med, at de nu var blevet ramt af den asiatiske krise.
Det ser jo ikke ud til, at det går sådan, men nu forudser man, at de i løbet af det kommende år vil blive ramt.
Vi vil bare understrege, at alt, hvad man kan gøre med hensyn til lån og investeringer i Øst- og Centraleuropa for at forebygge de skadelige virkninger af krisen, støtter vi.
Det hænger igen sammen med den samlede økonomiske linje i Europa, den sociale balance i Europa og alle problemerne med fanatikere, og hvad ved jeg.
Jeg vil godt opfordre regeringen til at bruge mange kræfter på at lave bolværker i forbindelse med Øst- og Centraleuropa, så de lande, der har svagere økonomier end vi, alligevel kan stå tingene igennem.
Og hvad så herhjemme?
Ja, vi er da også bekymrede over betalingsbalancen osv., men der er jo to muligheder for at gribe ind.
Den ene er at bremse væksten og bremse forbruget, og den anden er at give erhvervslivet bedre muligheder og bedre konkurrenceevne.
Vi er tilhængere af den sidste mulighed og modstandere af den første.
Vi har for ofte set, at en opbremsning af økonomien har skadelige virkninger, og vi vil da godt opfordre regeringen til at huske sine gamle løfter om, at arbejdsmarkedsbidraget for erhvervslivet var noget, der kunne være med til at styre tingene i dårlige konjunkturtider og på tidspunkter, hvor konkurrenceevnen var dårlig.
Vi synes nok, man skulle overveje, om den mekanisme ikke kan bruges lige nu.
Men alt i alt synes vi nu nok - og så kan det være huhej, hvor går det godt - at det ikke er det, der skal være synspunktet.
Synspunktet skal være, at man er nødt til at have is i maven.
Man skal lade være med at lade sig løbe over ende af panikløsninger og tro, at nu bryder det hele sammen, for vi tror altså stadig, at hvis man skaber balancen og støtter de steder, hvor bolværket er svagt, kommer verdensøkonomien igennem denne krise, så vi kan fortsætte væksten.