runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lone Dybkjær (RV), 2006-11-30:
Nå, det var det, der skete.
Jeg kunne heller ikke forstå, at jeg skulle herop allerede nu, men jeg markerede bare, fordi jeg ikke havde fået sagt, at mit partis ordfører ikke kan være til stede, og så er jeg også lige ordfører på den her sag.
Der vil jeg gerne sige, at vi kan tilslutte os forslaget.
Det interessante ved det her forslag er, at vi kan sige ja eller nej, og det er sådan et meget godt eksempel på, at parlamenterne overhovedet ikke er inde over, når der er tale om mellemstatsligt samarbejde.
Det synes jeg godt man kan diskutere.
Nu har vi lavet nogle meget stærkt opstrammede regler i Europaudvalget om, at vi i enhver sammenhæng skal ind over, men i forbindelse med det her arbejde er det jo sådan set noget, der kører på fuldstændig mellemstatsligt niveau, dvs. på regeringsniveau.
Så man må virkelig sige, at det her er et klasseeksempel på, at mellemstatsligt samarbejde bestemt ikke nødvendigvis fører til øget parlamentarisk inddragelse.
Generelt kan man jo spørge om, hvorvidt det giver anledning til nogle mere principielle overvejelser, når man laver den her slags, og om man på et tidligere tidspunkt faktisk kan få inddraget parlamenterne, så de i det mindste kan tilkendegive bare et eller andet andet end ja eller nej til sidst.
Når alt det her er sagt – det er lidt en aftale mellem forskellige parter, at jeg skulle sige det – så tilslutter vi os, som jeg startede med at sige, det her forslag.
Anne Baastrup (SF), 2006-11-30:
Danmark har en årelang tradition for et snævert samarbejde med de nordiske lande på strafferetsområdet, og set i lyset af den – kan man sige – lille del af globaliseringen vedrørende kriminalitet synes vi, at den her videre gang i det nordiske fællesskab er den rigtige vej at gå.
Naturligvis skal vi have afklaret de spørgsmål, som hr. Kaalund rejste, i udvalgsdebatten, og jeg er fuldstændig enig med fru Lone Dybkjær i, at det ikke er godt, at vi først får lovforslaget på nuværende tidspunkt og slet ikke har haft lejlighed til i øvrigt at diskutere det med justitsministeren.
Men grundlæggende synes vi, det er den rigtige vej at gå set i lyset af det snævre samarbejde, vi har haft på strafferetsområdet i årevis.
Kim Christiansen (DF), 2006-11-30:
Jeg takker formanden for velviljen.
Jeg håber ikke, at det kommer til at stå i min straffeattest.
Som det allerede er omtalt, er det her jo en udbygning af det i forvejen eksisterende nordiske samarbejde.
Der skal ikke være nogen tvivl om, at Dansk Folkeparti går ind for, at vi selvfølgelig skal tilse, at der sker størst mulig udveksling af kriminelle.
Det, vi kan have nogle betænkeligheder ved med hensyn til den nordiske arrestordre – og det skal ikke være nogen hemmelighed, at vi heller aldrig nogen sinde har været tilhængere af den europæiske arrestordre, vi stemte nej til den i 2003 – er bl.a. kravet om dobbelt strafbarhed, som man ønsker skal bortfalde, og det mener vi ikke er hensigtsmæssigt.
Man gør det bl.a. med henvisning til, at straffelovene i de nordiske lande er meget ens.
Det vil jeg sætte et stort spørgsmålstegn ved.
Hvis vi eksempelvis ser på Danmark og Sverige, kan vi se, at der på mange væsentlige områder er stor forskel.
Det er i hvert fald noget, vi meget gerne vil have kigget på i den videre udvalgsbehandling.
Til gengæld er forslaget ganske fornuftigt vedrørende domstolsprøvelse, specielt set i lyset af de kortere tidsfrister, der bl.a. er indbygget i det her i forhold til EU-arrestordren.
Til allersidst i lovforslaget fremgår det, at Danmark tiltræder den her aftale mellem EU og Schweiz om gennemførelse og anvendelse af Schengenaftalen.
Det vil vi så fuldstændig overlade til schweizerne, det synes vi egentlig måske er lidt synd for dem, men det har de vel vedtaget på demokratisk vis, så den del af det vil vi da ikke stille os i vejen for.
Men der er nogle elementer i det, vi gerne vil have kigget på.
Vi mener, det simpelt hen handler om retssikkerhed, når vi taler om dobbelt strafbarhed, så det håber vi at vi kan få en fornuftig snak om i udvalgsbehandlingen.
Så vi forholder os temmelig afventende til lovforslaget.
Per Kaalund (S), 2006-11-30:
Det drejer sig om to ting.
Den ene er, at vi i forbindelse med den parlamentariske behandling jo altså også har et udmærket organ, der hedder Nordisk Råd, hvor man jo passende kunne tage f.eks. det her op.
Der er jo intet til hinder for, at ministerrådet hører Nordisk Råd i forbindelse med indgåelse af nye konventioner, og tilsvarende må vi gribe i egen barm og sige, at Nordisk Råd jo også på eget initiativ kan tage nogle ting op.
Så der er altså en mulighed, men selvfølgelig dækker det ikke, selv om der godt nok er 20 parlamentarikere i Nordisk Råd valgt af det danske Folketing.
Den anden ting drejer sig om – for lige at vende tilbage til det – dobbelt strafbarhed, som jeg godt kan se at der er nogle regler i.
Jeg har prøvet at spekulere på og også prøvet at undersøge, hvad der kan ligge af muligheder der.
Det vil sige, at en dansker, der køber en seksuel ydelse i Sverige, kan straffes efter svensk lovgivning.
Men med lovforslaget er der tale om, at der skal være frihedsstraf inde i billedet, og så højt går man vel næppe i sanktionen over for køb af seksuelle ydelser.
Jeg ved ikke, om ministeren umiddelbart har nogen eksempler på det her med dobbelt strafbarhed, ellers må vi jo kunne få dem frem i udvalget.
Lene Espersen (KF), 2006-11-30:
Jeg vil til hr. Per Kaalunds første bemærkninger sige, at der er hr. Per Kaalund jo langt mere erfaren, hvad angår det nordiske, så jeg kan kun tilslutte mig de bemærkninger, der er om den rolle, som Nordisk Råd som sådan også kan spille.
Til det andet spørgsmål om dobbelt strafbarhed vil jeg sige, at det, jeg sådan lige nu og her tænkte på som det ene eksempel, netop er det eksempel, som hr. Per Kaalund kom med, altså hvor der er noget, der er strafbart i Sverige, men ikke i Danmark.
Ellers har jeg ikke kendskab til store områder, hvor Norge, Finland, Sverige og Island er gået andre veje end Danmark.
Generelt ligger vi utrolig tæt op ad hinanden i den måde, hele vores lovgivning på det strafferetlige og det retsplejemæssige område er formuleret på.
Men hr. Per Kaalund er meget velkommen til at stille spørgsmålet under udvalgsbehandlingen.
Nu er vi advaret og må så prøve at gå i tænkeboks og se, om vi overhovedet kan komme på andre eksempler, der vil være relevante i forhold til behandlingen af det her lovforslag.
Per Kaalund (S), 2006-11-30:
Det er kun for at sige, at jeg ikke tror, at det med køb af seksuelle ydelser er relevant, for jeg tror kun, de giver bøder i Sverige, og man skal altså op på frihedsstraf, for at man kan udlevere statsborgere.
Men det kunne måske være gavnligt med et par andre eksempler.
Anne Baastrup (SF), 2006-11-30:
Det kommer selvfølgelig ikke bag på mig, at justitsministeren afviser forslaget, men jeg synes, justitsministeren skal overveje den ulighed, vi i virkeligheden udsætter de unge for.
Den unge, som har vanskeligt ved at blive i en uddannelse, og som derfor over for sine forældre og andre er forpligtet til at få en eller anden form for arbejde, skal aflevere sin straffeattest og står i en situation, hvor han eller hun alligevel ikke kan få arbejde, hvorimod den unge, som har opbakning hjemmefra og kan håndtere det boglige, kan komme ind i et uddannelsesforløb og ikke har nogen som helst grund til at skulle vise sin straffeattest, før den er ren igen.
Det giver en grundlæggende ulighed i behandlingen af de unge.
Justitsministeren har ikke noget som helst svar på, hvordan vi kan hjælpe denne gruppe unge, som jeg i øvrigt har indtryk af at regeringen gerne vil hjælpe i gang.
Hvordan hjælper vi denne gruppe unge videre?
Det eneste svar, jeg har fået på det spørgsmål, er, at man ikke ved noget, at man ikke har nogen systematisk vurdering, og at man ikke har nogen konkrete sager.
Men spørg rundtomkring i fagforeningerne, de har dem.
Lene Espersen (KF), 2006-11-30:
Jeg vil sige til fru Anne Baastrup, at selvfølgelig skal alle unge hjælpes, men jeg vil også sige til fru Anne Baastrup, at jeg tror, at straffeattesten er en hjælp for de unge, der har begået en kriminel handling.
Jeg tror faktisk, den har en helt fantastisk god kriminalpræventiv effekt på de unge.
De mærker på deres egen krop, hvad det betyder for dem, at de har rodet sig ud i kriminalitet, og det kan forhåbentlig i første omgang medvirke til, at de ikke begår kriminalitet igen.
Men de bliver altså også mindet om det i en efterfølgende periode, og jeg tror faktisk, det i sig selv har en positiv virkning.
Hvis man så skal se på, hvordan der kan skabes nogle vilkår for dem, som gør, at de kan komme videre med deres liv – for jeg er enig med fru Anne Baastrup i, at det skal vi selvfølgelig gøre – ja, så prøver vi jo som samfund på alle mulige måder at give de unge en mulighed for at få tilknytning til arbejdsmarkedet eller få færdiggjort en uddannelse.
De unge, der siger ja til den, indvilliger bl.a. i, at skolen eller virksomheden får at vide, at de har fået en ubetinget frihedsstraf, men har valgt at afsone på den måde, at de kan passe deres job eller deres praktikplads eller deres uddannelse og derfor kan fastholdes i et positivt regi.
Jeg synes faktisk, at vi via den lovgivning, vi har lavet i Folketinget, har medvirket til at give de unge en chance.
Anne Baastrup (SF), 2006-11-30:
Jeg er fuldstændig klar over, at De Konservative konsekvent holder fast i, at grunden til, at vi skal have straffeattester, er den afskrækkende virkning, og det er netop derfor, jeg ikke har fremsat det store forslag, jeg tidligere er kommet frem med.
Men jeg synes lige, justitsministeren skal anholdes på bemærkningen om, at den unge bliver mindet om det i en periode.
Ja tak, men det er en periode, hvor man har været ude i noget snavs, hvor familie og venner vender en ryggen, og hvor man ikke kan få noget arbejde; man kan end ikke blive flaskedreng.
Det kan godt være, at justitsministeren mener, det er godt, man bliver mindet om det i en periode.
Men for mig at se er der risiko for, at den unge aldrig vender tilbage igen, fordi han eller hun kommer ind i en nedadgående spiral.
Det betyder rent faktisk, at vi ikke får løftet de unge, så de kan komme i gang med en uddannelse eller få en eller anden form for tilknytning til arbejdsmarkedet.
Så mister vi en gruppe unge, og det har samfundet ikke råd til.
Lene Espersen (KF), 2006-11-30:
Jeg må altså sige til fru Anne Baastrup, at jeg simpelt hen er grundlæggende uenig i den præmis, som fru Anne Baastrup stiller op.
Fru Anne Baastrup stiller det op, som om den unge, der bedriver kriminalitet, er et offer, og at resten af samfundet bare er imod vedkommende, men der er jo masser af muligheder og tilbud, også for de personer, der har begået kriminalitet.
Når man har udstået sin straf, skal man have en ny chance.
Der er ikke nogen dokumentation for, at disse unge ikke kan blive flaskedrenge eller andet, som fru Anne Baastrup fremturer med.
Selvfølgelig skal man have en ny chance, typisk til at færdiggøre sin uddannelse eller at få et job og klø på.
Jeg vil gerne sige, at selvfølgelig har arbejdsgiverne også et ansvar for at give disse unge mennesker en chance, og det er der heldigvis også mange arbejdsgivere der gør.
Det er ikke alle arbejdsgivere, der siger nej.
Der er faktisk mange unge, som ikke har en ren straffeattest, der får et arbejde.
Det handler jo om, at samfundet påtager sig sin del af forpligtelsen, men jeg anholder altså den udlægning af det, at når man har begået kriminalitet, skal man nærmest passes bedre på end alle andre.
Man må leve med konsekvenserne af sin handling, men selvfølgelig skal samfundet hjælpe en i gang igen, og der synes jeg vi har den rigtige balance.
Lone Dybkjær (RV), 2006-11-30:
Med hensyn til målebånd og sådan noget kan man bare gå ind og se i Tivoli.
Der har de sådan nogle meget smarte pinde med 135 cm, sådan at børnene ikke kan gå ind der, hvor de ikke må komme ind.
Det er bare en forbrugeroplysning, ikke til ministeren, men til hr. Frode Sørensen, men ministeren kan jo tage den til sig også.
Jeg synes ikke, man kan argumentere yderligere for, at man har sammenblandet det der med pas og færdsel.
Jeg synes bare, at ministeren gjorde det, og så er den ikke længere, og forhåbentlig bliver det udredt, når vi får bekendtgørelserne og den slags, så man ikke skal gå ind i færdselsloven for at finde pasændringen.
Men igen, det er bare for sjov.
Det, jeg mener lidt mere alvorligt, er spørgsmålet om de her tungtvejende hensyn.
Jeg synes i og for sig godt, man kunne sige: når særlige hensyn taler for det.
Så er vi ude over den der diskussion, og så ligger afvejningen hos myndighederne, og det må man regne med de kan finde ud af.
Nu kommer der jo også handicapråd i de forskellige kommuner, som kan være behjælpelige med det her.
Derfor synes jeg ikke, man skal bruge ordet tungtvejende, for så kommer man ind i en eller anden semantisk diskussion om, hvornår det er tungtvejende, og hvornår det ikke er tungtvejende.
Så min opfordring til ministeren vil sådan set være, at man fjerner det ord fra lovforslaget.
Nu er jeg blevet i tvivl, efter at jeg har hørt hr. Tom Behnke, men hvis man har en almindelig handicapplads, som der er rundtomkring i byerne, som ikke er reserveret specielt til nogen, kan politiet så ikke give bøde, hvis en af os andre parkerer på den?
Ellers ville jeg da bede ministeren om at overveje det.
Lene Espersen (KF), 2006-11-30:
Det vil jeg meget gerne være med til at diskutere under udvalgsbehandlingen, for det er en svær afvejning, og jeg forstår sådan set godt hr. Frode Sørensens hovedpointe om, hvorvidt det er forsvarligt at sætte meget, meget små børn op på en motorcykel.
Jeg tror, at alle, der har prøvet at have småbørn – og jeg vil sige, jeg har det i ret kraftig erindring, da mine børn er meget små – ved, at blot det at sætte dem bag på en cykel i hvert fald kræver, at ryggen har en vis fasthed osv., før man overhovedet, synes jeg, forsvarligt kan spænde dem fast i en stol bag på en cykel.
Nogle gange er det i sidste ende noget, som forældrene selv må afveje, men jeg vil i hvert fald gerne være med til at besvare spørgsmål desangående under udvalgsbehandlingen.
Grunden til, at der sker den afvejning, er jo bl.a. efter en dialog med Sundhedsstyrelsen, hvor vi har prøvet at se på, hvilken alder der skal til, for at et barn kan have en styrthjelm på.
For ellers må man jo lave nogle andre sikkerhedsforanstaltninger, der gør, at man siger, at barnet sidder sikkert og forsvarligt på motorcyklen.
Det er grunden til, at skellet er ved 5 år.
Nu har jeg ikke den store ekspertise udi kraniers udvoksen og den slags ting, men jeg vil sige til hr. Frode Sørensen, at vi er meget villige til at besvare spørgsmål om – man kan sige – det tekniske snit under udvalgsbehandlingen, men vi har lænet os meget op ad de anbefalinger, der er kommet fra Sundhedsstyrelsen om, hvornår man kan stille krav om styrthjelm, og hvornår man ikke kan gøre det.
Karsten Nonbo (V), 2006-11-30:
Det her ændringslovforslag er jo en kombination af flere lovforslag, altså færdselsloven og pasloven.
Der er fire punkter.
Det første handler om, at vi nu forbyder, at man transporterer børn under 5 år på enten motorcykel eller trehjulet knallert, medmindre de enten har sikkerhedssele på eller – i det omfang det er fornuftigt – styrthjelm.
Det er heldigvis ikke et lovforslag, der er særlig nødvendigt, for forældre er meget ansvarlige, og jeg kan ikke huske, at jeg har set nogen sager, hvor man har transporteret børn sådan, men med tiden kunne man godt forestille sig at det kom, og da er det jo rart ligesom at være på forkant.
Det andet punkt i det her lovforslag er en konsekvens af et lovforslag, vi vedtog i sidste periode, som går ud på, at børn under 135 cm ...
Det er man også nede i salen!
Vi vedtog dengang, at børn under 135 cm ikke må befordres på forsædet.
Der skal jo indbygges en vis retssikkerhed: Hvis folk sigtes, er det rart at vide, om de har overtrådt det eller ej, så derfor er man nødt til at indføje, at disse børn skal kunne måles.
Jeg tror på, at det i virkelighedens verden ikke er sådan – som mange frygter – at man hiver barnet ud kl. 3 om natten i regnvejr og foretager en måling og vejning.
Jeg er sikker på, at politiet viser konduite, så der ikke rejses de der tvivlssager om, hvorvidt man er 133 cm eller 137 cm.
Det er der, hvor man ligesom siger, at der er en klar overtrædelse, og er der en klar overtrædelse, så skal der jo også være et bevis.
Med hensyn til det tredje punkt må jeg egentlig være så ærlig at tilstå, at det overrasker mig lidt, at det ikke allerede i dag er sådan, at en vejbestyrelse kan lave en parkeringsplads om til en handicapplads.
Det kan man godt, men man kan ikke med hjemmel i loven udstede en p-afgift, sådan at der rent faktisk udstedes en bøde, hvis det bliver overtrådt, og så er det jo ikke så meget værd.
Så der kommer også en hjemmel dér.
Det sidste punkt er et plus i vægtskålen til fordel for det kommunale selvstyre.
Passene overgår jo her fra nytår til at skulle udstedes af kommunerne, og nu bliver det sådan, at kommunerne selv skal have lov til at bestemme betalingsformen, nemlig om det skal være forud kontant, pr. efterkrav, eller hvad man måtte finde mest nødvendigt og bedst fra den enkelte kommunes side, og det er jo en fjer i hatten til det kommunale selvstyre.
Så i Venstre kan vi støtte dette lovforslag fuldt ud.
Elisabeth Arnold (RV), 2006-11-30:
Som tilhører til hr. Morten Messerschmidts tale på sit partis vegne kan man godt blive lidt forvirret, for i begyndelsen af ordførertalen sagde hr. Morten Messerschmidt, at menneskerettighederne får større og større betydning i den del af verden, vi er i, og at det er bekymrende, at det er et stort problem.
Man kunne næsten blive forvirret og spørge hr. Morten Messerschmidt, hvad det egentlig er han mener, hvad det egentlig er Dansk Folkeparti mener.
Har menneskerettighederne fået for meget betydning, eller har de fået for lidt betydning?
Kim Christiansen (DF), 2006-11-30:
Lovforslaget skal sikre – det nævnes som den første ingrediens i denne sammenkogte ret – at børn under 5 år ikke befordres på motorcykel eller trehjulet knallert, uden at der forefindes sikkerhedssele, og det påhviler føreren at sørge for, at børn mellem 5 og 14 år anvender styrthjelm.
Det er ganske fornuftigt og selvfølgelig noget, som Dansk Folkeparti kan bakke op om.
En overtrædelse vil så medføre et klip i kørekortet, og det er da glædeligt, at justitsministeren allerede har startet en evaluering af klippekortordningen.
I foråret implementerede vi et EF-direktiv om sikkerhedsudstyr.
Det er i mange tilfælde barnets højde og vægt, der er bestemmende for, hvilket sikkerhedsudstyr der skal anvendes.
Der er åbenbart ikke den store tiltro til, at forældre er sig dette ansvar bevidst – i hvert fald ikke i Justitsministeriet – eller for den sags skyld tiltro til politiets dømmekraft, så derfor skal man nu have udstyret politiet med målebånd og med personvægte, så de kan kontrollere, om børnene har den rigtige højde og drøjde.
Jeg synes, det ville klæde justitsministeren at pille den del ud under udvalgsarbejdet.
Jeg mener nok, at vi måske kan anvende politiets ressourcer bedre, og vi må også have tiltro til, at politiet har en sund og fornuftig dømmekraft og ud fra det kan vurdere, om sikkerhedsudstyret, som de pågældende børn nu er anbragt i, er egnet til dem.
Til gengæld er forslaget om at skabe hjemmel til vejbestyrelser og vejmyndigheder til at etablere handicapparkeringspladser ganske glimrende.
Jeg tror, det var her i foråret, man i København nedlagde mange handicappladser.
Det eneste, jeg måske ikke lige bryder mig om, er selve ordlyden: »når særligt tungtvejende hensyn taler herfor«.
Der synes jeg måske, at det at være handicappet er tungtvejende nok i sig selv.
Sidst, men ikke mindst, er der den sidste del om pas, som hr. Frode Sørensen var inde på.
Der ville det måske have været hensigtsmæssigt at dele lovforslaget af hensyn til tidsfristen.
Vi er sat lidt under pres her, fordi det jo er inden den 1. januar, det her skal køres igennem af hensyn til kommunalreformen.
Jeg har som sådan ikke noget imod, at man lægger det ud til kommunerne at afgøre, hvordan de vil opkræve betalingen, men jeg ser måske bare et lettere administrativt kaos for mig med hensyn til at kradse de her penge ind for manglende betaling af udleverede pas, og nogle kommuner vil så måske stadig væk fortsætte med at modtage betaling forud, så der vil blive uensartede regler på området.
Det synes jeg vi bør kigge på.
Så vil jeg også lige i den forbindelse nævne, at jeg godt kunne forestille mig, at det kunne blive svært for kommunerne at håndtere proceduren med, at pas i dag bliver sendt ud til kunderne – og der forsvinder faktisk mange pas, omkring 25.000 om året – i hvert fald, når de skal sætte ind og sørge for, at de her pas ikke forsvinder.
Men ellers er det et lovforslag med gode og fornuftige tiltag og lidt spøg og skæmt, som jeg også har nævnt.
Lone Dybkjær (RV), 2006-11-30:
Jeg vil godt bare bede ordføreren om at uddybe, hvad ordføreren mener med det.
Man får jo ikke uden videre en handicapbil eller noget som helst, hvis ikke man har et handicap.
Kim Christiansen (DF), 2006-11-30:
Så har fru Lone Dybkjær misforstået de ting, jeg sagde heroppe, for det, jeg bare undrede mig over, var den ordlyd, der står i lovforslaget: »Når særligt tungtvejende hensyn taler herfor«.
Lone Dybkjær (RV), 2006-11-30:
Jeg vil bare sige, at det beklager jeg at jeg har misforstået, for så er jeg meget enig med ordføreren.
Kim Christiansen (DF), 2006-11-30:
Jeg takker for komplimenten.