Lene Espersen (KF), 2006-11-07:
Jeg vil blot sige, at jeg ser frem til en, tror jeg, meget underholdende udvalgsbehandling, for det er jo mange spændende emner, som er kommet op under debatten her i dag.
Jeg ser altid frem til at komme i Udvalget for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri, og jeg kan da høre på behandlingen her i dag, at vi får en livlig korrespondance vedrørende det her lovforslag.
Til den sidste ordfører, fru Line Barfod, vil jeg sige, at jeg vedkender mig, at det kan virke en smule kludret, og jeg tror, at hvis man fik som opgave at tage ud i et forsamlingshus og underholde en forsamling en hel aften om det her lovforslag, kunne det blive en meget lang aften, for det er lidt kompliceret stof.
Men flere har været inde på det, og jeg tror måske, jeg skulle starte med at sige, det hedder Bruxelles-forordningen, så selve forordningsnavnet er helt på plads for os alle sammen.
Forordningen vedrører jo retternes kompetence vedrørende anerkendelse og fuldbyrdelse af retsopgørelse på det civile og handelsretlige område.
Som flere har været inde på, har vi jo tidligere haft en EF-domskonvention, som blev tiltrådt af de 15 gamle EU-medlemsstater.
Den blev så afløst af Bruxelles I-forordningen, og den blev vedtaget med hjemmel i den del af traktaten, som Danmark har forbehold over for.
Forordningen har for EU-landene, med undtagelse af Danmark altså, erstattet EF-domskonventionen, og jeg har syntes og regeringen har syntes, at det var meget vigtigt, at vi fik den her sag på plads, for det er væsentligt.
Det, som forordningen går ud på, er jo at sikre, at der gælder de samme regler om værneting og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser for Danmark som for de øvrige EU-lande.
Det har vi syntes var væsentligt for danske borgere.
Vi lever i et tæt samarbejde med de øvrige europæiske lande, der nu er en medlemskreds på 25, og derfor har den sag været væsentlig at få på plads, sådan at vi deltager på et mellemstatsligt grundlag.
Jeg takker selvfølgelig for de pæne bemærkninger, der er faldet til forslaget.
Jeg tror, det var hr. Simon Emil Ammitzbøll, der sagde, at Kommissionen har været en smule langmodig i den her sag, og det tør nok siges, for der er jo ingen tvivl om, at hvis man ser på det med EU's øjne, er det jo sådan set sådan, at Danmark ligger, som vi har redt.
Vi har forbehold, og hvorfor skulle EU og de øvrige medlemsstater så som en særlig service over for danske borgere lave særlige aftaler, der gør, at vi sådan set er dækket fuldt ud ind på et område, hvor vi ikke deltager overstatsligt?
Men man har trods alt anerkendt, at lige præcis på det her område, hvor Danmark jo har været helt og fuldt med, indtil vi fik Amsterdamtraktaten – og det gælder også det næste lovforslag – var der gode begrundelser for at lave særlige aftaler med Danmark.
Jeg kan i hvert fald sige, at det er den sag, der har taget længst tid for mig som minister at få på plads.
Jeg startede første gang med at høre om disse parallelaftaler, da jeg tiltrådte som justitsminister, og det er snart 5 år siden, og det er først nu, jeg står på talerstolen vedrørende denne sag.
Jeg synes, det er et vidnesbyrd om, at hr. Simon Emil Ammitzbølls ord var meget rammende.
Men jeg takker for den brede opbakning.
Det er ikke nogen overraskelse for mig.
Men jeg er da glad for, at der er andre partier, som også kan se det fornuftige i, at vi etablerer en aftale på mellemstatsligt grundlag.
Jeg vil sige til hr. Christian H. Hansen, at jeg næsten er helt ked af, at hr. Per Clausen ikke længere er i salen, for så kan han ikke opleve den store forbrødring, der er mellem Dansk Folkeparti og regeringen, for så vidt angår det første spørgsmål om vand, men der er måske andre, der kan være venlige at videregive de gode nyheder til hr. Per Clausen, der jo følte, at han havde skyld i, at der var kommet en splid mellem Dansk Folkeparti og en konservativ minister.
For så vidt angår spørgsmålet om fuldspaltegulve, er forhistorien til det jo, at vi bad Dyreværnsrådet om at se på, hvilke regler der skulle gælde, for så vidt angår udleveringsrum og udleveringsvogne.
Jeg medgiver, at den store diskussion måske sådan set slet ikke har vedrørt det her område, men at det har været diskussionen om, hvorvidt det var svinedirektivets eller transportdirektivets regler, der skulle finde anvendelse.
Men præcis på det her område, hvor vi jo også inden for det her regelsæt har rent nationale regler, har Dyreværnsrådet altså peget på, at det ikke var nødvendigt at opretholde et forbud, og der har jeg så syntes, at når det ikke var nødvendigt, hvorfor så opfinde strenge regler?
Vi ved, at det er et trængt erhverv, der også gerne vil dyrevelfærden det godt.
Jeg vil sige til hr. Per Clausen, at jeg mener, at svin, der er tørstige, skal have adgang til frisk vand.
Og de kan jo ikke bede om det.
Jeg vil da gerne se den landmand, der kan sige: Vi kan præcis på klokkeslæt angive, hvornår svinene er tørstige.
Det var ikke det, jeg hørte hr. Per Clausen sige heroppe fra talerstolen; det var nok nærmere, at udgangspunktet for Enhedslisten er: dyrevelfærd først.
Så må man gå ind og se på, om gennemførelsen af den her rekommandation medfører nogle uhensigtsmæssigheder, der egentlig trækker fra i det samlede dyrevelfærdsregnskab, og jeg medvirker gerne i sådan en saglig diskussion.
Så vil jeg sige til hr. Per Clausen, at jeg på ingen som helst måde var ude efter at starte en splid mellem Dansk Folkeparti og mig selv, nej, jeg gik jo sådan set med krigslyst ud i diskussionen med alle ordførerne, for jeg synes, at alle ordførere, der normalt er meget oppe på dupperne med at tale dyrevelfærd, egentlig startede med at sige: Det lyder meget godt med det her med at få adgang til frisk vand, men nu har vi altså bare lige fået nogle kritiske høringssvar.
Det var sådan set det, der overraskede mig en kende, og der tror jeg ikke at hr. Christian H. Hansen føler sig særlig ramt; det var sådan set en opsang til alle.