Poul Nødgaard (DF), 1999-03-16:
Dansk Folkeparti ønsker denne forespørgselsdebat om de offentligt ejede museers og fondes indkøb af indkøb af kunst, og vi kan lige så godt sige med det samme, hvorfor vi gør det.
Vi har med stigende undren fulgt en artikelserie i Ekstra Bladet, som nu kører på tredje måned, og som har løftet sløret for en række forhold omkring det offentliges indkøb af kunst og om personkredsen omkring kunsten.
Nu skal man naturligvis være varsom med at tage avisskriverier og den slags for rent pålydende, men der har på den anden side heller ikke været det store ramaskrig fra de institutioner og de personer, som har stået for skud i den omtalte artikelserie. Tavsheden fra disses side har nærmest været larmende, og det har været meget påfaldende synes jeg.
Selv om der skulle være enkelte fejl, måske også nogle mangler og lidt unøjagtigheder i de omtalte artikler, så er der dog kommet eksempler frem på forhold, som må påkalde sig opmærksomhed. Der er meget, som tyder på, at der i det betydende kunstnermiljø er sket en klikedannelse, som danner en slags lukket sammenspist elite, hvor man understøtter hinanden gennem aftalte indkøb, gennem indkøb i bestemte gallerier, og
sådan kunne jeg fortsætte.
Det er trods alt alvorlige beskyldninger, der er rejst, om sammenspisthed, om klikedannelse og om, at det hele faktisk mere eller mindre styres af et såkaldt edderkoppespind, hvis det er det rette udtryk.
Kulturministeriets og kulturministeren troværdighed står på spil i denne sag.
Jeg skal her i begrundelsen for forespørgslen blot henvise til ét konkret eksempel, som har været fremme, og som med rette må påkalde sig undren hos den betalende danske befolkning: To navngivne kunstprofessorer har til danske kunstmuseer solgt 488 værker.
Vestsjællands Kunstmuseum - i øvrigt beliggende i mit eget pastorat - har været storkøber af værker fra disse to kunstnere med henholdsvis 110 værker fra den ene og 121 fra den anden.
Af disse i alt 231 værker er alle undtagen ét stuvet af vejen, gemt væk, sat bag lås og slå, formentlig i en kælder.
Det ene værk, der ikke står i kælderen, skulle efter sigende være landet på direktørens kontor, hvortil der vistnok ikke er offentlig adgang.
Jeg vil ikke og kan ikke indgå i en diskussion om indholdet af de enkelte værker.
kunstværker af høj klasse - det er der i hvert fald nogle der siger - og at nogle af dem måske også fortjener at blive indkøbt af det offentlige og sat på museum.
Det kan godt være. Men hvis der er tale om kunstværker af høj klasse, så har jeg og andre lidt svært ved at forstå, at det indkøbte ikke kan udstilles.
Bevares, der kan ske fejlkøb en gang imellem, som man ikke ønsker at udstille, men at 230 ud af 231 værker ikke udstilles for offentligheden, når nu befolkningen har betalt for dem, må vække dyb, dyb bekymring og uro i Kulturministeriet.
Jeg kan se på formanden, at han bliver meget urolig.
Vi sætter i Dansk Folkeparti, ligesom pressen også har gjort, et stort spørgsmålstegn ved den måde, hvorpå det offentlige anvender midlerne.
Jeg har et håb om og en tro på, at kulturministeren, når hun nu her om et øjeblik kommer på talerstolen og forklarer sig, i hvert fald vil lade være at tale udenom, men gå ind på det, der er sagens kerne, og som vi nu i det kommende par timer eller tre skal drøfte, og som vi forhåbentlig kommer helt ind til benet af.
Det vil vi i hvert fald i Dansk Folkeparti gøre en stor indsats for.
Besvarelse