Tove Videbæk (KD), 2004-01-15:
Kristendemokraterne har ikke stemt for grundtakstreformen; så er det sagt.
Lovforslaget præciserer, hvornår amterne har pligt til at medfinansiere sociale foranstaltninger, der som udgangspunkt er sat i værk af kommunerne, og lovforslaget forsøger således at lukke nogle af de huller, der har vist sig at være i loven.
Den konkrete baggrund for forslaget er, at det hidtil har været uklart, hvornår amterne har haft en forpligtelse til at medfinansiere ydelser i forbindelse med anbringelse af fysisk og psykisk handicappede i midlertidige og permanente botilbud.
For den enkelte borger har denne uklarhed i mange tilfælde betydet, at der er gået alt for lang tid, fra et behov er opstået, til den endelige visitation er sket, idet et tilbud først kan træde endeligt i kraft, når kommune og amt er blevet enige om et passende tilbud til borgeren.
Dette har medført meget længere ventetid for mange borgere.
Problemerne er opstået, fordi der i mange tilfælde ikke har været enighed mellem kommune og amt om, hvornår amterne har et forsynings- og finansieringsansvar.
Imidlertid sætter det ikke ind over for det, der har vist sig at være et af de allerstørste problemer i forbindelse med grundtakstmodellen, nemlig amternes medfinansiering af udgifterne til borgere, der er tildelt plads på private opholdssteder.
Dette problem berørte fru Pia Kristensen
ganske kort.
Problemet er, at amterne i vid udstrækning ikke er villige til at betale til private opholdssteder.
Det er de ellers forpligtede til, idet servicelovens § 131 d fastslår, at en amtskommune kan medfinansiere udgifter til en kommunal opgaveløsning, der overstiger grundtaksterne osv., når foranstaltningen skønnes at nedsætte amtskommunens udgift. Under forarbejdet til loven fremgik det, at der med »kan« ikke menes, at amtet bare selv frit kan vælge, men at amtet er forpligtet i de tilfælde, hvor de saglige forhold taler for det.
I stedet for at benytte sig af de private, specialiserede tilbud har flere amter - nu er Ribe Amt jo nævnt, så det kan man roligt sige - imidlertid valgt at bruge deres egne større institutioner, hvis der har været ledige pladser, også selv om det amtslige tilbud ikke har matchet den enkelte brugers behov så præcist som det private tilbud.
Det har igen medført, at flere rigtig gode private opholdssteder og behandlingssteder har måttet lukke.
Børnesagens Fællesråd påpeger i sit høringssvar denne problematik, og Socialministeriets svar hertil er, at Socialministeriet forventer, at kommuner og amtskommuner bliver enige om den konkrete vurdering.
Men det mener jeg ganske enkelt kan være lidt bekymrende, for erfaringerne fra bl.a. Ribe Amt illustrerer jo meget klart, at socialministerens forventninger ikke flytter ret meget i sagen.
Der må tages andre og mere håndfaste midler i brug, hvis det skal sikres, at borgerne ikke bliver ofre for et langstrakt tovtrækkeri, i hvert fald mellem Ribe Amt og kommunerne i amtet.
Men alt i alt er lovforslaget dog en forbedring i forhold til tidligere, først og fremmest fordi det giver amterne større tilskyndelse til at lade den enkelte borgers behov frem for økonomisk kassetænkning være styrende for, hvilke ydelser der tilbydes.
Som jeg ser det, er et af de allervæsentligste problemer i forbindelse med grundtakstreformen imidlertid, at amterne i mange tilfælde er modvillige, når det drejer sig om at bidrage til finansiering af tilbud om private bosteder og opholdssteder, og jeg kan ikke se, at det problem er løst.
Desuden betyder det, at meget af den specialiserede viden og kompetence, som er opnået på de private opholdssteder, der nu er lukket, og som de rådede over, er gået tabt.
Vi har bevæget os lidt frem og tilbage, men vi er endt med at sige, at forslaget trods alt er en forbedring, så vi vælger at støtte det og at stemme for det.
Men vi overvejer også, om vi skal komme med et ændringsforslag vedrørende § 131 d i serviceloven.