Dorte Bennedsen (S), 2001-05-03:
For netop et år siden vedtog Folketinget nogle ganske væsentlige stramninger af retsplejelovens regler om isolation
ved varetægtsfængsling
Regeringens forslag dengang byggede, som det jo er god skik på dette område, på en betænkning fra Strafferetsplejeudvalget, idet forslaget dog på et par punkter gik videre end betænkningen havde foreslået, og det drejede sig bl.a. om en yderligere skærpelse af isolation af unge under 18 år.
Når talen er om isolationsanbringelse af varetægtsfanger, er der næppe ret mange tænkende mennesker, som ikke er klar over, at det er et meget alvorligt indgreb, og at det kan være overordentlig belastende for den isolationsanbragte.
Men vi bevæger os her på en knivsæg mellem to hensyn, nemlig hensynet til den anklagede, men ikke dømte, og hensynet til, at der indimellem begås grov kriminalitet, hvor der er en risiko for, at sagen ikke opklares, hvis man ikke kan sikre sig, at den anklagede ikke kommer i kontakt med medanklagede og eventuelle vidner.
I et retssamfund er det grundlæggende, at både de kriminelle og ofrene for kriminaliteten ved, at forbrydelse, så vidt det overhovedet er gørligt, opklares.
Og det var netop disse to hensyn, som lå bag lovændringen sidste år. Hensynet til opklaringen gør, at man ikke kan afskaffe isolationsanbringelse, mens hensynet til den anklagede, men ikke dømte, betyder, at dette indgreb kun skal tages i brug, hvor det anses for at være absolut nødvendigt.
Jeg skal ikke her gå i detaljer med de opstramninger, der skete, for det er kendt stof, men under behandlingen af lovforslaget udtrykte jeg på Socialdemokratiets vegne en forventning om, at både selve debatten om anvendelse af isolation og de nye skærpede regler ville få en væsentlig indflydelse såvel på brugen overhovedet af isolation som på længden af den enkelte isolationsanbringelse.
Nu har loven kun været i kraft i 10 måneder, men af de månedsstatistikker, vi løbende får tilsendt, fremgår det
klart, at opstramningerne har virket, for anvendelsen af isolation er halveret, ja, ser man nøjere efter, så ser man, at i 7 ud af de 10 måneder ligger den endda væsentlig under det halve af året forud.
Isolationsfængsling er så alvorligt et indgreb, at det løbende må følges nøje, også med henblik på at vurdere om der er behov for yderligere stramninger af regelsættet. Derfor er det også godt, at ministeren har bedt Strafferetsplejeudvalget om at evaluere, hvorledes de nye regler fungerer, ligesom Rigsadvokaten skal indsamle statistik, som ikke bare Justitsministeriet, men også Retsudvalget får tilsendt. Skal en evaluering være af værdi, må den nødvendigvis løbe over et vist tidsrum, og vi kan derfor ikke støtte B 157, som foreslår initiativer til helt at afskaffe isolationsanbringelsen.
Stramningerne sidste år var store, de har kun virket i kort tid, men klart og utvetydigt i
den rigtige retning, og derfor er det for tidligt at sætte
nye skridt i værk
Som sikkerhed har Retsudvalget så også, at vi ud over den normale oversigt, som vi får, fremover også vil få en årlig redegørelse, så vi har en reel mulighed for at følge med og tage initiativer, hvis udviklingen skulle vise sig at gå i den forkerte retning.
Heller ikke L 195 og L 196 kan vi støtte.
Vi er enige med forslagsstillerne i, at en regelmæssig og ordentlig kontakt til fængelspersonale, præst, psykolog osv. er et vigtigt middel til at undgå psykisk belastning som følge af isolation.
Ved behandlingen af lovændringerne lagde vi megen vægt
på, at dette element indgik som en forudsætning i bemærkningerne, og det er i øvrigt en opfattelse, vi stadig har.
Som nævnt også af ministeren har Kriminalforsorgen nedsat en arbejdsgruppe, som er i gang med at evaluere de ændrede regler for behandling af varetægtsfængslede i isolation.
Vi går ud fra, at den rapport, som arbejdsgruppen skal aflevere, dels vil indeholde oplysninger om, hvorledes det er gået hidtil, og dels indeholde overvejelser om evt. nye tiltag, hvis der er steder, hvor tingene ikke er tilfredsstillende.
I betragtning af, at det er pålagt denne arbejdsgruppe at være færdig i det tidligere efterår, finder vi det ikke rimeligt at lovgive på nuværende tidspunkt.
Med arbejdsgruppens rapport vil vi få et grundlag for at vurdere, om lovændringens intentioner på dette felt er ført ud i livet, eller om der er behov for nye initiativer.
L 196 foreslår helt at afskaffe muligheden for isolation
Jeg skal ikke skjule, at bevarelsen af muligheden i sin tid også gav os anledning til alvorlige overvejelser.
Og det medførte også, at der kom særlig skærpede regler både vedrørende kriterierne for overhovedet at kunne anbringe unge i isolation og for længden af denne isolation.
Disse skærpede kriterier har tilsyneladende haft effekt, for som også ministeren sagde i sin tale, har der i den forløbne tid kun været en enkelt meget, meget kortvarig isolation af en person, og den fandt sted, umiddelbart før vedkommende fyldte 18 år. Vi er af den opfattelse, at isolation af helt unge skal høre til den absolutte undtagelse.
Og jeg vil derfor også spørge ministeren, om han vil sørge for, at den der årlige rapport, som vi har fået stillet i udsigt, kommer til at indeholde ikke bare på det statistiske plan, men også på det vurderingsmæssige, plan et særligt afsnit, eller hvordan det skal være, om de helt unge.
Lad mig så afslutte med at understrege, at selv om vi som nævnt ikke kan støtte de foreliggende forslag, så må vi følge udviklingen tæt, for vi finder, at isolationsanbringelse af varetægtsfængslede er et overordentlig alvorligt indgreb, og vi finder, at det kun må bruges, hvor det er absolut nødvendigt. Derfor er vi godt tilfredse med, at vi under denne evalueringsperiode ikke bare skal vente på evalueringsresultatet, men løbende kan få oplysninger, så vi kan reagere, hvis det pludselig går skævt og i en retning, som vi ikke på indeværende tidspunkt forventer.