Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-04-24:
Det har mildt sagt været svært, når man har lyttet til debatten, helt at finde ud af, hvad folk egentlig syntes var det centrale.
Den har været mildt sagt vidt omkring.
Jeg mener sådan set, det er ret enkelt, hvad der er det centrale i denne her debat, nemlig spørgsmålet om de barmarksværker og de forbrugere, der får deres varme fra de barmarksværker, der er kommet i klemme.
Så enkelt er det egentlig.
Det synes jeg sådan set er det, der burde være kernen i det her og burde være det budskab, der ryger ud herfra, og jeg synes, det er meget uheldigt og meget forvirrende og ikke særlig flot af Folketinget, at man så kommer vildt ud i nogle forskellige ting, som har et helt andet formål og oser langt væk af noget andet.
Jeg vil egentlig godt starte der, hvor ministeren startede.
Jeg tror ikke, der var så mange, der hørte ham i salen, fordi der helt klart var panikstemning på det tidspunkt.
Det, ministeren sagde, var, at der jo har været bygget barmarksværker op igennem 1990'erne, han sagde ikke, men mener garanteret: og planlagt gennem 1980'erne, at det var en periode, hvor kraft-varme var højt prioriteret af et bredt flertal i Folketinget - herunder SF - og at vi alle sammen dengang troede på, at der faktisk ville være en sund økonomi i det her.
Fra SF's side har vi ikke tænkt os at løbe fra, hvad vi faktisk har været med til at bidrage til, og vi har slet ikke tænkt os at prøve at lægge et røgslør ud over det ved at komme med forskellige former for ideologiske angreb.
Ja, vi syntes også, det var en god idé at udbygge med kraft-varme også i yderdistrikterne af de områder, hvor der ikke var rørforbindelser dengang.
Det syntes vi var fornuftigt ud fra et miljømæssigt synspunkt.
Vi troede også på, at varmekunderne ville få en gevinst af det her.
Det viste sig så undervejs, at der var ganske alvorlige problemer.
Vi har hver eneste gang, hvor der har vist sig problemer,
været blandt dem, der gik ind og sagde: Vi bliver nødt til at løse de her problemer; vi har givet varmekunderne nogle løfter, og dem skal vi selvfølgelig være tro over for; vi skal selvfølgelig sikre, at de her løfter bliver holdt.
Jeg bliver selvfølgelig en anelse sur, vil jeg sige, når fru Aase D. Madsen så går op og læser op af Energistyrelsens vejledning fra engang i 1990'erne, hvor der stod - og det går jeg ud fra er fuldstændig rigtigt - at de pågældende værker ville få afgiftslettelser, og så ikke siger mere, for den historie er jo faktisk væsentlig længere.
Den handler nemlig om, at der faktisk var ganske bred politisk enighed om, at det ville man gøre, og at man ville få pengene fra en afgift på de centrale værker i de store byer.
Det var vi også en del af.
Desværre faldt den enighed fra hinanden, og det gjorde den, fordi Venstre på det tidspunkt ikke kunne leve op til den.
Så den faldt fra hinanden.
Men jeg synes ikke, der er nogen grund til at begynde at skælde Energistyrelsen ud over det, for det var faktisk politikere her på Christiansborg, som fik det til at falde sammen.
De handlede, går jeg ud fra, ud fra det politiske signal og den politiske enighed, der var dengang.
Som sagt mener vi, at det helt centrale er at få set på og få undersøgt, om der også efter anvendelsen af de 85 mio. kr. er problemer tilbage, som er af en karakter, hvor vi skal gå ind og sige, at her må vi skaffe ekstra midler for at få sørget for, at de problemer bliver løst.
Man skal da selvfølgelig også se på de forskelle, der er mellem de forskellige barmarksværker.
Jeg synes, det er glimrende at lave undersøgelsen så bred, at man også går ind og ser på: Har de rådgivende ingeniører rådgivet ordentlig?
Hvem har ellers været med?
Men jeg er slet ikke på den linje med, at nu skal der placeres et ansvar underforstået hos den tidligere miljø- og energiminister.
Jeg mener, at der er mange i hele denne her
meget lange sag om barmarksværkerne, der har en del af medansvaret for, at det er gået galt, så jeg synes, det er helt forfejlet at køre det ind på én.
Jeg mener i øvrigt, at det står meget klart, hvor nogle af fejlene ligger, både i Rigsrevisionens gennemgang og i statsrevisorernes bemærkning.
Det, der så er vigtigt i det her, er at blive klogere af det frem for at forfølge en eller anden idé om, at et ansvar kan placeres ét sted.
Det er fint nok i de sager, hvor det kan placeres ét sted, men jeg tror faktisk ikke på, at det kan placeres kun ét sted her.
Det synes jeg man skal være ærlig om, og man skal også tage sin egen del af ansvaret.