Pernille Frahm (SF), 1998-04-30:
L 65 om forskoleaktiviteter for børn helt ned til 4-års-alderen, som har manglende danskkundskaber,
er vi meget positivt indstillet over for.
Vi kan se, at der er sket nogle ændringer i loven, hvor man bl.a. har fulgt op på nogle af de kritikpunkter, vi kom med sidste gang.
Det undrer stadig væk, at bestemmelser, som handler om dagtilbud for børn helt ned til 4-års-alderen, skal findes i en lov om folkeskolen.
Vi mener stadig væk, at det rettelig burde være i f.eks. lov om social service, hvor dagtilbud til den aldersgruppe jo ellers findes.
Det er daginstitutionernes område, vi bevæger os ind på, og ikke folkeskolens, i hvert fald hvis man skal tage, hvad der står i bemærkningerne om indholdet, alvorligt.
Man præciserer i bemærkningerne, at det i hvert fald ikke er undervisning i traditionel forstand.
Det andet forslag synes jeg er betydelig mere problematisk, og jeg ved, at der sidste gang var en stor debat om det.
Som hr. Brian Mikkelsen også sagde om det her, er det jo nu sådan, at alle er stort set tilfredse med placeringen af det.
Der er andre områder inden for undervisning af voksne indvandrere, som man kan kritisere.
Den har været utilstrækkelig, der har ikke været tilstrækkelige tilbud, der har været lange ventelister, der har ikke været en tilstrækkelig bredde i typen af tilbud. Hvis man f.eks. er ordblind og skal lære dansk som voksen udlænding, er der ikke nogen tilbud.
Så vil man befinde sig i en evig begynderklasse.
Hvis man har vanskeligheder, som svarer til, hvad nogle danskere, der skal begynde at lære et sprog eller lære at skrive og læse dansk, har, så findes der ikke rigtig noget tilbud, hvis man er udlænding.
Man må befinde sig i en evig begynderklasse i stedet for.
Men uanset hvilket syn man har på den nuværende ordning, så virker dette forslag administrativt fuldstændig uoverskueligt og ikke som en forenkling.
Det er kommunerne selv, der skal vælge, hvem de vil lave driftsoverenskomst med.
De kan vælge mellem et sprogcenter i en stor kommune, et privat sprogcenter eller et sprogcenter, som de selv opretter.
Og man arbejder i forslaget med begrebet »centerkommune«, som om det har en klokkeklar definition.
Det er muligt, at det på nogle områder naturligt vil være det ene sted eller naturligt vil være det andet sted, at man skal oprette disse sprogcentre.
Den kommune har så pligt til at forestå det overordnede opsyn med undervisningen.
De enkelte kommuner skal have ansvaret for deres egne beboere i øvrigt.
Jeg har svært ved at forstå, hvad formålet er med at flytte ansvaret fra amterne til kommunerne, hvis resultatet bliver sådan en rodet model.
Hvem er det f.eks., der skal udpege en centerkommune?
Hvad sker der nu, hvis ingen kommune vil påtage sig at have sådan et overordnet ansvar?
Hvis alle foretrækker at have et eget sprogcenter eller købe sig ind i private sprogcentre, hvad sker der så med små kommuner med få fremmedsprogede?
Hvordan skal de kunne sikre bredden i undervisningstilbudet?
Skal deres uddannelsessøgende eller undervisningssøgende spredes rundt i et hav af forskellige kommuner for at få bredden dækket?
Det har forslaget ikke rigtig noget svar på, og da man havde debatten sidste gang, understregede den daværende ordfører fra Socialdemokratiet, at forslaget jo ikke var ment som en kritik af den måde, amterne havde løst opgaven på.
Det undrer mig, at det er så vigtigt, at det hele skal ligge i kommunen, for i mange andre sammenhænge har vi jo en ansvarsfordeling mellem de tre politiske niveauer: stat, amt og kommune.
Hvorfor er det så umuligt her?
Er de overvejelser, der lå bag, da man i 1986 valgte at flytte ansvaret fra kommunerne til amterne, helt glemt?
Er de helt betydningsløse?
Har de argumenter, der var for det dengang, ingen vægt i dag?
Som det også tidligere er blevet sagt, gik man jo dengang fra at have 250 sprogskoler til at have 60, og det medførte altså, at man fik en samling af kvalifikationer og dermed også en sikring af, at der var et varieret tilbud til de undervisningssøgende.
Hvordan skal man sikre, at de eksisterende sprogcentre fortsætter?
Der er ingen kommuner og især ikke de store kommuner, som i dag ofte er dem, der har sprogcentrene liggende, som ønsker at tiltrække flere udenlandske statsborgere.
Det er i hvert fald ikke det indtryk, man får, og man kunne da frygte, at de for at sikre sig mod det oven i købet kunne fristes til at lukke nogle af de eksisterende sprogcentre for ikke at tiltrække interessede.
Resten af ansvaret for voksenundervisning ligger jo i amterne, og for os er der en naturlig sammenhæng mellem det og så undervisning i dansk for voksne fremmedsprogede.
I stedet for fastholder man nu alle fremmedsprogede i kommunerne.
Normalt varetager de jo kun de sociale opgaver for voksne.
Da forslaget blev førstebehandlet første gang, talte vores daværende ordfører om, at man på den måde klientgjorde ca. 35.000 personer, på trods af at det kun er mellem 7.000 og 8.000 personer, der er omfattet af integrationsprojektet, som altså nu foreslås lagt ud i kommunerne.
Vi synes, det er et problem, men vi vil gerne gå aktivt ind i en grundig behandling af det her område.
Vi synes, det er vigtigt at få sikret kvaliteten af voksenundervisningen, også hvor det er danskundervisning for fremmedsprogede.
Men vi vil have klarhed over, hvordan man vil lave den struktur, så den kommer til at fungere, inden vi kan sige ja til forslaget.