Per Stig Møller (KF), 2002-02-19:
Tak for ordet, hr. formand.
Regeringen har som bekendt foretaget en kritisk gennemgang af bistanden for målrettet at effektivisere den danske indsats.
Det vil være for omfattende at referere regeringens gennemgang i detaljer, den er jo optrykt i bogform den 29. januar.
Lad mig så fra denne bog trække de væsentligste elementer frem:
Som statsministeren netop har understreget, skal der ikke herske nogen tvivl om, at Danmark skal være blandt de absolut førende lande i verden, når det gælder om at bekæmpe fattigdommen i udviklingslandene.
Nyprioriteringen af bistanden skærper derfor fattigdomsbekæmpelsen og effektiviserer samtidig bistanden.
Bistanden er blevet væsentligt mere målrettet mod den direkte fattigdomsbekæmpelse, fremme af kvinders rolle i udviklingsprocessen og fremme af demokrati og menneskerettigheder.
Som led i dette arbejde har vi også fundet områder, hvor der var behov for en opprioritering af den danske indsats, og en række nye initiativer bliver derfor lanceret.
Det drejer sig om en samlet ramme for bistand til Afghanistan på 200 mio. kr. i 2002.
Regeringen ønsker desuden at gennemføre en styrket indsats mod hiv og aids, den skæres ikke ned, sådan som fru Margrete Auken sagde.
Vi giver et bidrag på 110 mio. kr. til den nye globale fond til bekæmpelse af hiv/aids, tuberkulose
og malaria, og i alt 165 mio. kr. til aidsbekæmpelse.
For at give momentum til arbejdet med at styrke fattigdomsorienteringen og kvinders rolle i udviklingsprocessen afsættes der også en ny pulje på 70 mio. kr. til særlige indsatser, der bidrager med nye metoder på området.
Der vil blive etableret en ramme for ubundne, blandede kreditter inden for den eksisterende ordning, så den samlede ramme for blandede kreditter øges med i alt 25 mio. kr., og som nævnt af statsministeren, afsætter regeringen 20 mio. kr. til en særlig indsats til fremme af udviklingslandenes integrering i det internationale handels- og investeringssamarbejde.
Et centralt budskab til de lande, vi samarbejder med, er, at dansk bistand skal ydes efter princippet hjælp til selvhjælp, ellers hjælper hjælpen ikke længe.
Vore modtagerlande skal leve op til grundlæggende krav om god regeringsførelse, for hvornår har dårlig regeringsførelse været til gavn for de fattige befolkningsgrupper? Systematiske og vedvarende krænkelser af menneskerettighederne og demokratiske spilleregler vil derfor ikke længere blive accepteret, og det er derfor, som statsministeren også har nævnt, at vi stopper samarbejdet med Zimbabwe, Eritrea, Malawi.
Jeg lægger vægt på, at der så vidt muligt sikres en bæredygtighed i aktiviteterne i forbindelse med udfasningen.
Også i andre lande har vi fundet, at udviklingen i samarbejdet nødvendiggør større eller mindre justeringer i bistanden.
Nøgleordene er, at vore partnere må være rede til at tage ansvar for egen udvikling og vise vilje til at fremme en demokratisk udvikling.
Det er jo meningen med selve partnerskabsstrategien, som vi her i Folketinget jo er enige om.
Vi er rede til at støtte de steder, hvor der sker en positiv udvikling, og til at drage konsekvenserne, hvor det modsatte er tilfældet.
til at støtte en positiv økonomisk og demokratisk udvikling.
Det er situationen i Benin, Bolivia, Ghana, Mozambique, Tanzania.
Vi er derfor indstillet på at fortsætte samarbejdet med disse lande på uændret niveau.
Jeg vil gerne understrege, at et stærkt internationalt samarbejde er en forudsætning for at løse de globale fattigdomsproblemer.
I det hele taget er mange af verdens store problemer af grænseoverskridende karakter og kan kun løftes internationalt.
Derfor vil Danmark fortsat have et stærkt internationalt engagement, og vi vil yde støtte til de multilaterale udviklingsorganisationer.
Samspillet med den bilaterale indsats vil blive øget, fattigdomsbekæmpelse vil i de fleste lande tage udgangspunkt i de nationale fattigdomsstrategier, der er under udvikling med støtte fra Verdensbanken og IMF.
Men også på det multilaterale område er der behov for en effektivisering af bistandssamarbejdet.
Det multilaterale udviklingssystem er i mange sammenhænge præget af bureaukratiske organisationer, der spreder sig for meget på alt for mange aktiviteter i de enkelte lande.
Vi skal derfor koncentrere samarbejdet om de organisationer, som viser vilje til at fokusere og effektivisere deres indsats.
Med denne form for tilpasning af bidragene vil vi bidrage til at presse på, for at en effektivisering og en afbureaukratisering af organisationerne finder sted.
Konkret betyder det, at bidragene til Verdensbanken og til de regionale udviklingsbanker stort set opretholdes uændrede.
Verdensbanken er inde i en positiv udvikling, hvor fattigdomsbekæmpelse og en styrket lokal forankring er sat i fokus for bankens arbejde.
For en række andre organisationer er det imidlertid klart, at trods mange års tale om reformer har vi endnu ikke set de nødvendige fremskridt i felten. Derfor reduceres det frivillige bidrag til UNDP med 50 mio. kr. For en række andre af FN's særorganisationer er støtten stort set uændret, eller der sker mindre tilpasninger, mens støtten til ILO, UNESCO og UNIDO reduceres mere mærkbart.
Jeg tror, alle ved, at den særlige miljøbistand under Mifresta er steget endog meget kraftigt de seneste år.
Der har været et stort pres for at udfylde de stadig stigende tilsagnsrammer.
Der er i dag brug for at sikre, at modtagerlandene i højere grad tager ansvaret for indsatserne.
Derfor er denne bistand reduceret forholdsvis mere end den øvrige bistand.
Det er dog vigtigt at fremhæve, at der ud over den halve milliard kroner, som den nuværende miljøbistand under Mifresta-rammen udgør i 2002, finansieres et stort antal indsatser på miljøområder over ulandsrammen.
Det sker både inden for rammerne af egentlige miljøprogrammer og i programmer inden for andre sektorer.
Faktisk udgør den samlede danske miljøbistand til udviklingslandene skønsmæssigt over 2 mia. kr. i 2002.
Også på andre områder vil der kunne komme nye initiativer.
I lyset af de globale ændringer efter den 11. september lægger regeringen afgørende vægt på, at ingen danske programsamarbejdslande yder direkte eller indirekte støtte til international terrorisme.
Der er desuden behov for en tættere kobling mellem bistandspolitikken og dansk flygtningepolitik.
Internationalt set vil Danmark derfor imødekomme UNHCR ved at arbejde for øget hjælp til nærområder, der støder op til lande, hvor der er konflikt eller borgerkrig.
Vi vil gerne hjælpe lande, der er hårdt ramt grundet store flygtningestrømme fra konflikthærgede nabolande via bilaterale eller multilaterale initiativer, men det centrale er, at initiativerne skal finde sted inden for en overordnet ramme med fokus på fattigdomsbekæmpelse.
Det har været afgørende, at gennemgangen af den danske bistand omfatter alle områder.
Det gælder således også den bistand, der ydes gennem danske ngo-programmer.
I den sidste halvdel af 1990'erne voksede støtten via de danske ngo'ere med 70 pct.
Det er meget, og jeg ved ikke rigtigt, hvor mange andre steder noget er steget med 70 pct. i de sidste år af 1990'erne.
Også ngo'erne bør derfor stoppe op og overveje, hvordan den fremtidige indsats skal fokuseres.
Ngo'erne må sikre både sammenhæng og effektivitet i deres programmer.
Bistanden via ngo'erne reduceres derfor med omkring 9,5 pct. i forhold til den tidligere regerings finanslovforslag, men det er ngo'erne selv, som inden for rammebevillingerne prioriterer indsatsen.
De afgør selv, hvor de vil stramme op, og hvor de vil lade stå til.
De konkrete omlægninger af bistanden og den række af nye initiativer, der iværksættes, er udtryk for en mere målrettet og effektiv anvendelse af bistandsmidlerne, helt i tråd med Rigsrevisionens beretning i øvrigt.
Et af de centrale budskaber fra Rigsrevisionen var jo netop, at vi skal opstille klare mål for indsatsen, foretage en systematisk og effektiv opfølgning og vurdere vore resultater i relation til målene.
Også når det drejer sig om kriterier for valg af programsarbejdslande er det vigtigt, at vi fremover mere klart præciserer, hvorledes de enkelte kriterier er opfyldt i de konkrete tilfælde.
Vi kan og skal blive bedre på disse områder, og det har jeg allerede sat ekstra tryk på i Udenrigsministeriet.
For at opsummere: Danmark vil altså trods besparelserne fortsat bære den førertrøje, fru Margrete Auken troede vi
ikke bar.
Vi bærer førertrøjen, når det gælder både udviklingsbistand og miljøbistand til udviklingslandene.
Forhandling