Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-11-17:
Den udvikling, der gennem de sidste 10 år har været inden for pensionsområdet, har vi jo kunnet forudberegne, og derfor har den også været genstand for debat, politisk i det her forum og fagpolitisk i organisationerne, og det har så ført til forbedringer i de senere år.
Pension i forbindelse med tilknytning til arbejdsmarkedet bliver mere almindelig, ligesom egenopsparing til pensionen gør det; det er jo ikke længere noget, der er forbeholdt de velhavende.
Og for Centrum-Demokraterne er det en god udvikling, som den enkelte burde motiveres til i stedet for som med pinsepakken at blive demotiveret.
Hvis man har mulighed for det, synes vi, det er al ære værd at sørge for sig selv, også når man bliver gammel.
Men så er der jo grupper af borgere, der ikke har haft mulighed for at få en arbejdsmarkedspension, og som heller ikke har været i stand til at spare op, og det er de borgere, som man i denne debat vel kan betegne som restgruppen, og som er defineret som den del af befolkningen i den arbejdsdygtige alder, der ikke er omfattet af en arbejdsmarkedspensionsordning.
Og i den gruppe er det især dem, der er helt eller delvis uden for arbejdsmarkedet, og for dem er der så to problemer: dels mangel på supplerende opsparing til folkepensionen og dels mangel på forsikring ved tab af erhvervsevne og til forsørgelse af familie ved død.
Men der er i dag den mulighed for dem, som helt eller delvis står uden for arbejdsmarkedet, frivilligt at tilslutte sig Arbejdsmarkedets Tillægspension for dermed at supplere den senere folkepension, og det er der indtil nu 75.000 personer, der har benyttet sig af; så man må sige, at ordningen har været en succes.
Ordningen omfatter førtidspensionister og efterlønnere samt dem, der er på delpension eller seniorydelse.
Og så er der blevet indført en tvungen ATP, som man betaler som bistandsmodtager og som dagpengemodtager, og hvor dagpengemodtageren betaler dobbelt bidrag for at kompensere for den manglende arbejdsmarkedspension.
Helt uden for ordningen er selvstændige, der går på efterløn, og familier, der har valgt at lade den ene af parterne være hjemmegående; for dem er der et problem.
Da muligheden for frivillig indbetaling blev indført, mener jeg, at man reelt brød med princippet for Arbejdsmarkedets Tillægspension, for så er det ikke længere en arbejdsmarkedspension, men en tillægspension til den senere folkepension.
Og Centrum-Demokraterne mener da, at det er en god idé at arbejde videre med den model for at få de sidste med i ordningen, som kan supplere folkepensionen.
Når forespørgslen kommer netop nu, er det meget aktuelt, idet en stor del af befolkningen er usikker på, om folkepensionen bliver bevaret i den form, som vi i dag kender: Kan man nu stole på, at den er der, eller bliver der rørt ved grundbeløbet i nedadgående retning?
Tilliden til den offentlige forsørgelse er langtfra så klippefast, som den var først i 1990'erne, og det skyldes i høj grad den aldrig afsluttede debat om, hvad den enkelte dansker kan forvente sig fra samfundets side
, når den pågældende får brug for hjælp eller skal planlægge sin alderdom.
Og tvivlsspørgsmålene er mange, men drejer sig især om: Kan jeg nå at komme på efterløn, eller skal jeg arbejde længere?
Kan jeg blive behandlet på et sygehus, når jeg har brug for det, eller skal jeg forsikre mig?
Er der en folkepension, og hvor stor er den så, eller skal jeg spare op og sikre mig på anden måde?
Så kan man jo indvende, at i en periode med ændringer i velfærdssamfundet vil der altid være uro, og det er rigtigt.
Men hvorfor så ikke tegne en meget skarp profil af, hvad de ændringer skal føre til?
Det mener jeg regeringen i nogen grad mangler at visualisere over for både politikere og borgere.
Nu sidst har det været boligstøtten, hvor regeringen har fremsat et forslag, der også tager fra dem, der ikke har andet end folkepensionen.
Det samme gælder førtidspensionerne, hvor der ganske vist ikke ligger noget forslag på bordet, men alligevel er en hel del forestillinger, som har skabt usikkerhed hos førtidspensionisterne, ikke mindst med hensyn til spørgsmålet om den manglende sikkerhed i forhold til arbejdsmarkedet for de førtidspensionister, der måtte ønske at bruge deres resterhvervsevne.
Og det er angiveligt for at motivere kommunerne til en ekstra indsats på revalideringsområdet, men i den model ligger der, mener jeg, en manglende tillid til, at kommunerne vil gøre deres arbejde ordentligt. Jeg kan se, at min tid er løbet ud, og det er lidt overraskende for mig, men jeg har jo mulighed for at komme igen.
Men for ikke at holde nogen hen i uvished skal jeg til sidst sige om det forslag til vedtagelse, der ligger på bordet, at vi har det sådan i CD, at det kan vi ikke medvirke til.