runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørn Jespersen (SF), 2004-12-10:
Jamen det er rigtig nok, som ministeren siger, at de hidtidige værktøjer stadig væk eksisterer.
De har bare ikke virket.
Det er jo det, der er problemet.
De har ikke virket, for vi har set det ene eksempel efter det andet, hvor de store dominerende virksomheder har kunnet tryne de små virksomheder, holde deres konkurrenter væk fra markedet, har kunnet afskære forbrugerne fra deres frie valg.
Så kommer der et nyt værktøj her i § 10 a.
Det er rigtigt.
Spørgsmålet er så: Duer det nye værktøj?
Der må jeg bare henholde mig til, at alle eksperter inden for konkurrenceret siger: Nej, det skærper ikke tingene af betydning.
Svend Hylleberg siger, at § 10 a i sin nuværende udformning, altså som foreslået af ministeren, kun i meget begrænset udstrækning forbedrer konkurrencemyndighedernes muligheder for at administrere loven og fremme dens formål.
Og undskyld, med al respekt for ministeren, jeg tror altså, at de forskellige eksperter fra de videregående uddannelsesinstitutioner og fra Konkurrencerådet ved mere om, hvordan de her værktøjer virker i praksis, end økonomi- og erhvervsministeren gør.
Sandheden er, at alle eksperter er enige om, at vi ikke skærper lovgivningen her.
Derfor er mit spørgsmål: Hvorfor har man alle disse betingelser med i loven?
Hvorfor skal der foreligge særlige markedsforhold?
Hvorfor skal der foreligge en ikkeubegrundet klage?
Hvorfor skal der dokumenteres et særligt behov?
Hvad er årsagen til det?
Kunne erhvervs- og økonomiministeren ikke bare svare på det enkle spørgsmål, der bliver stillet: Hvad er det, der ud fra en markedsmæssig og økonomisk effektivitetstankegang gør, at der overhovedet er nødt til at være betingelser for, at konkurrencemyndighederne kan bede om at få oplyst samhandelsbetingelserne hos de store dominerende virksomheder, når de ønsker at få dem med henblik på at afklare, om der foreligger misbrug af dominerende stilling?
Hvorfor kan myndighederne ikke bare bede om det, når de mener, at der er behov for det?
Bare ved at læse bemærkningerne til lovforslaget kan man jo se, at det kan en god jurist tjene masser af penge på at begynde at beskæftige sig med.
Hvorfor skal de være der?
Det er der nogle regler for.
Hvis man skal prøve at overføre det billede, hr. Jørn Jespersen giver her fra talerstolen i dag, vil det svare til, at dansk politi kunne løbe rundt, som de havde lyst til, i samtlige forretninger, huse og lejligheder i hele Danmark for at se, om de kunne finde et eller andet, der var en overtrædelse af loven.
Vi har selvfølgelig alle som forbrugere en interesse i, at der er den største konkurrence.
Men det gør jo heller ikke noget, at vi ikke bebyrder og belemrer vores virksomheder med en hel masse administrative byrder.
Jeg synes, det er en forvrængning af tingenes tilstand.
Vi har en konkurrencelov med nogle værktøjer, hvor der er straf for misbrug af dominerende stilling.
Og nu taler vi om § 10 a, hvor vi får en værktøjskasse mere.
Hermed sluttede forhandlingen.
Afstemning
Ændringsforslag nr. 2 forkastedes uden afstemning.
Lovforslaget overgik derefter til tredje behandling.
Jørn Jespersen (SF), 2004-12-10:
Jo, men nu er det jo ændringsforslagene, vi diskuterer, og de vedrører lige præcis myndighedernes mulighed for at få de oplysninger om samhandelsbetingelser, som de har brug for med henblik på at kunne vurdere, om man bruger rabatter og markedsføringsbidrag og andre instrumenter til at tryne sine små konkurrenter og til at afskære forbrugerne fra deres frie valg.
Det er det, vi spørger Dansk Folkeparti om deres holdning til.
Er man tilfreds med den formulering, der ligger i regeringens udkast, eller vil man støtte ændringsforslaget fra os andre, som det ligger?
Det får vi ikke noget svar på.
Vi får bare at vide, at der ligger nogle andre ting i forslaget, som Dansk Folkeparti godt kan lide.
Men hvis det er sådan, hvorfor skal forslaget så tilbage til udvalget?
Hvad er meningen med det?
Der må da være en mening med det, man foretager sig.
Der må da være en begrundelse for det.
Kan vi ikke få den oplyst?
Colette L. Brix (DF), 2004-12-10:
Finder ministeren, at konkurrencemyndighederne får tilstrækkelige muligheder for hurtigt og uden forbehold at undersøge en eventuel mistanke om misbrug af dominerende stilling, og at konkurrencemyndighederne får tilstrækkelige muligheder for at gribe ind, så snart der konstateres et misbrug?
Aage Frandsen (SF), 2004-12-10:
Det var, fordi fru Birthe Rønn Hornbech kom til at sige, at det socialdemokratiske ændringsforslag så nok måtte blive trukket, som om der var en sammenhæng dér.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2004-12-10:
Som politimand gennem 30 år må jeg sige til SF og Socialdemokratiet: I må selv klare jeres husspektakler.
Jeg har jo godt forstået, hvad det drejede sig om.
Jeg har taget afstand fra den socialdemokratiske kulturpolitik, som er blevet båret til skue i dag.
Pia Gjellerup (S), 2004-12-10:
Jeg undrer mig over fru Birthe Rønn Hornbech.
Ikke så meget over hendes holdninger, det er jo nogle, vi har forskellige af, og derfor repræsenterer vi forskellige politiske partier, men det er lødigheden i, hvad man kommenterer og debatterer.
Vi diskuterer et ændringsforslag.
Det har fru Birthe Rønn Hornbech klart misforstået, men det har hr. Aage Frandsen så forklaret.
Og jeg kan forstå på den venlige kvittering, der kom fra fru Birthe Rønn Hornbech, at hun helt har taget til sig, at det var en vildfarelse.
Så diskuterer vi i anledning af et ændringsforslag et andet emne, som har en meget, meget nær tilknytning til hele den sag, vi taler om, for der taler vi om, at her har vi ikke alene det, som hr. Jens Rohde spurgte til om økonomiske interessegrupper, og om der er eksempler på det – det kunne vi forestille os, vi har ikke set et eksempel, men vi kunne forestille os det, og så synes vi, man med rettidig omhu skal lukke et hul – men vi har set et eksempel beslægtet dermed, hvor vi som politikere og lovgivere selv er årsag til, at politiske anskuelser bliver viderebragt af andre i reklamer, hvor vi selv er bærende af det.
Og der var spørgsmålet: Kunne vi ikke selv bidrage til, at vi ikke optrådte i politiske reklamer under forskellige skalkeskjul?
Det er bare det simple spørgsmål, fru Birthe Rønn Hornbech skal svare på.
Når det lige netop er fru Birthe Rønn Hornbech, der taler om fru Mette Frederiksen og så taler om beton, så sker der et eller andet i mit hoved, men det vil jeg så ikke prøve at udtrykke i ord.
Jeg vil bare have, at fru Birthe Rønn Hornbech svarer på det enkle spørgsmål, jeg stillede, for det er det, sagen handler om.
Sagen handler jo om, om vi som politikere skal være påpasselige med ikke at omgå de regler, vi har vedtaget i fællesskab, nemlig ved at lade vores meget klare politiske budskaber fremtræde i form af tv-reklamer, men under forskellige skalkeskjul.
Når statsministeren mener det om store kommercielle virksomheder, der agerer fuldt ud lovligt, så er det, man tænker: Mon ikke statsministeren selv på et område, der ikke har noget med kommercielle interesser at gøre, men har at gøre med at viderebringe politiske anskuelser i tv-reklamer, skulle forlange af den pågældende at være en lille smule konsekvent?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2004-12-10:
Jamen vi når jo ikke til enighed, vi har en grundlæggende forskellig opfattelse af, hvad kulturpolitik er, hvad folkestyre er, og hvad ytringsfrihed er, og det må så blive ved det.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-12-10:
Man kan i hvert fald af den her debat uddrage en lære, nemlig at der ikke er nogen øvre grænse for, hvor usaglig argumentation, borgerlige ordførere er i stand til at lægge frem her fra talerstolen.
Det, der skaber problemet, er, at statsministeren lader sig bruge i form af skjult politisk reklame via et forlag.
Man skal ikke ad bagvejen gøre det, som vi er enige om vi skal undgå, nemlig at lave politisk reklame og reklame for politiske partier i tv.
Undervejs i debatten får hr. Jens Rohde vendt det til, at nu vil oppositionen gøre indgreb mod ytringsfriheden, og fru Birthe Rønn Hornbech når helt derop, hvor hun begynder at snakke om bogbrændinger og et fundamentalt forskelligt kultursyn og en forskellig opfattelse af demokrati, og jeg ved ikke hvad.
Den, der har et problem i den her sag, er statsministeren.
Det er statsministeren, der har et forklaringsproblem, fordi han har overskredet en grænse, han ikke burde have overskredet.
Og uanset hvor højt man råber op og begynder at snakke om bogbrændinger, og jeg ved ikke hvad, så kan man altså ikke feje det problem ind under gulvtæppet.
Det er statsministeren, der står med forklaringsproblemet.
Jeg kan se, at hr. Jens Rohde har markeret, så jeg håber, at hr. Jens Rohde nu vil komme op og trække alt det der med ytringsfriheden tilbage, som han angriber os for, og så i stedet for koncentrere sig om at få debatten derhen, hvor den startede, nemlig med det problem, statsministeren har skabt.
Jesper Langballe (DF), 2004-12-10:
Nu synes jeg efterhånden, det er pinligt, for ikke at sige, at det udvikler sig til en farce.
Hele den her debat blev åbnet af fru Mette Frederiksen, som var dybt, dybt indigneret over, at der var reklameret for en bog om statsministeren.
Det næste er så, at hr. Keld Albrechtsen går på talerstolen og siger, at statsministeren hermed er involveret i en skandale.
Den fik sandelig ikke for lidt.
Og nu er man så for fuld fart på tilbagetog: Det var egentlig slet ikke det der med bøger, det drejede sig om, det drejede sig om noget med økonomiske interesser, interessegrupper, som havde mulighed for at reklamere.
Jamen det var faktisk det andet, man lagde ud med
Det er jo efterhånden blevet en pinlig udstilling af venstrefløjens og Socialdemokratiets bogfjendskhed.
Hr. Keld Albrechtsen skal have lov til ikke at skrive bøger, og han skal også have lov til at være her, selv om der ikke er nogen, der skriver bøger om ham.
Men han må da godt læse en i ny og næ, og så kan det være ganske praktisk, at forlagene kan gøre ham opmærksom på, at bøgerne er der.
Jesper Langballe (DF), 2004-12-10:
Mon ikke fru Mette Frederiksen og hr. Keld Albrechtsen vil være udmærket tjent med, at debatten her rundes af.
Jeg synes ikke, de er kommet så heldigt fra den.
Jeg kan da godt sige, at da hr. Keld Albrechtsen sidst havde fødselsdag, var vi nogle stykker, der diskuterede, hvad vi nu skulle give ham, og der var en, der foreslog en bog, men så var der en anden, der sagde: Jamen han har en bog.
Og sådan er der jo mennesker, som det jo faktisk er vanskeligt at gøre noget for, selv om man gerne vil.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-12-10:
Nej, jeg vil ikke her begynde at redegøre for, hvilke bøger jeg har hjemme i min reol, men bare konstatere, at det åbenbart er regeringsblokkens hensigt med den her debat, at der ikke skal tales om de problemer, som vi har rejst.
Men vi får jo forhåbentlig lejlighed til at drøfte det med statsministeren.
Det kan jo være, at statsministeren møder frem i spørgetimen på tirsdag, så kan han jo forklare sig dér.
Jeg skal medgive hr. Jesper Langballe, at det var en morsom tale, han holdt, men den handlede bare ikke om det spørgsmål, som er til debat.
Jan Trøjborg (S), 2004-12-10:
Forslaget, som vi i dag skal debattere, er, kan vi sige, kernen i konkurrenceloven, og det forslag, som Folketinget skal debattere og tage stilling til, er en ændring af den såkaldte § 10 a.
Det er et forslag, som giver konkurrencemyndighederne et bedre middel til at sikre en effektiv konkurrence på de store monopolmarkeder, f.eks. at der gives mulighed for, at mindre virksomheder kan få en markedsandel på fair vilkår på et marked, der er domineret af en virksomhed som Arla eller Carlsberg.
Regeringen spillede sådan set lidt dristigt ud i sommerens løb, men modet svigtede, og regeringen overgav sig så til de store organisationer, de store virksomheder.
Vi har i Erhvervsudvalget haft den gode oplevelse at have en høring med en række eksperter på området, bl.a. formanden for Konkurrencerådet, professor Svend Hylleberg, professor Peter Møllgaard fra Handelshøjskolen og kontorchef Peter Vesterdorf fra Håndværksrådet.
Det synes vi er stærkt beklageligt, men kan kun love regeringen, at vi naturligvis, når der vil danne sig et andet flertal i Folketingssalen, vil benytte muligheden for at få gennemført de to vigtige ændringsforslag, der skal give de små virksomheder en chance på markedet, og som skal give forbrugerne den konkurrence, som forbrugerne har behov for.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-12-10:
Jeg må sige til hr. Jesper Langballe, at der er to ting, vi har rejst i den her debat.
Det har man forsøgt fra borgerlig side at rode uhjælpeligt sammen, formentlig i et forsøg på at undgå, at nogen skulle kunne finde ud af, hvad den her debat egentlig går ud på.
Det ene er, at vi ønsker også at få de økonomiske organisationer med på listen over dem, der ikke skal lave politiske reklamer i tv.
Og det andet er, at vi har påpeget, at statsministeren begik en fejl ved at lade sig bruge i noget, der reelt er politisk reklame på tv.
Så enkelt er det.
Uanset om man så hidser sig helt derop, hvor man begynder at tale om bogbrændinger, som fru Birthe Rønn Hornbech gjorde, ændrer det altså ikke ved realiteterne i den her sag, nemlig at det er statsministeren og regeringen, der står med et kolossalt forklaringsproblem.
Villy Søvndal (SF), 2004-12-10:
Ja, bestemt.
Som jeg nævnte – jeg tror, det var under en af mine korte bemærkninger – kan man klikke ind på Google: declassified Iraq, og her kan man se den nuværende amerikanske forsvarsminister Rumsfeld i færd med at overrække de våben til Saddam Hussein.
Man ved, at han har brugt dem mod kurderne, og man ved, at han brugte dem i Irankrigen, dengang han var meget nær ven og allieret med dem, der i dag er hr. Peter Skaarups allerbedste udenrigspolitiske venner, så det tror jeg er en helt given sag.
Til gengæld tror jeg, det er lige så givet, at da FN’s første våbeninspektør Scott Ritter var på besøg her i Folketinget – jeg tror, at også hr. Peter Skaarup havde lejlighed til at møde ham – og redegjorde for, at man havde destrueret i hvert fald 95 pct. af masseødelæggelsesvåbnene i Irak, da våbeninspektionen sluttede i 1998, havde han ret.
Det var bare ærgerligt, at der ikke var nogen fra højrefløjen i Danmark, der lyttede til ham dengang.
Peter Skaarup (DF), 2004-12-10:
Jeg synes, at noget af det, som hr. Villy Søvndal kom ind på i sin tale, kræver et svar.
Svaret er jo, at i forbindelse med Irakkrigen er alle enige om, at de efterretningsoplysninger, der kom, ikke var rigtige, men det ændrer jo ikke ved hele grundlaget for krigen.
Som også ordførerne fra regeringspartierne har været inde på, var grundlaget jo de FN-resolutioner, som Irak ikke ville overholde.
Det var et krav til Iraks styre, at man skulle indrette sig efter dem, og at man skulle dokumentere, at de masseødelæggelsesvåben, man havde haft, var ødelagt, men man fulgte slet ikke op på de 17 FN-resolutioner, der kom, efter at Saddam Hussein og Irak var blevet lagt ned i 1990.
Hr. Villy Søvndal og SF ved jo udmærket godt, at Irak ikke ville samarbejde, og at der på et eller andet tidspunkt måtte træffes en beslutning.
Der var mange forskellige vurderinger, men samlet set var de fleste enige om, at det ikke kunne fortsætte med, at man fra irakisk side blev ved med ikke at overholde de resolutioner, der blev vedtaget.
Det synes jeg lige vi skal have fuldstændig på plads, også af hensyn til hr. Villy Søvndals manipulationer her fra talerstolen, inden vi går videre.
Så vil jeg lige sige til hr. Villy Søvndal, at det beslutningsforslag, SF har fremsat, er altså ikke en tillidserklæring til hverken den ene eller den anden efterretningstjeneste i Danmark.
Beslutningsforslaget er fuldt af negativt ladede udtryk om efterretningstjenesternes arbejde.
Det er ikke en støtte til noget som helst af det, efterretningstjenesterne foretager sig, det er en stor mistillidserklæring til alt, hvad efterretningstjenesterne gør.
Det kan godt være, der er ting i efterretningstjenesterne, som ikke går helt efter bogen, men så må man håbe på og regne med, at efterretningstjenesterne selv retter op på dem.
Men jeg synes, det er forkert, at hr. Villy Søvndal her fra talerstolen fremstiller sig som en af dem, der støtter efterretningstjenesternes arbejde, og som om SF har bakket det op.
Der er snarere tale om det stik modsatte, og der er jo dokumentation for det.
Hvis man gennemgår bemærkningerne til forslaget, er de en mistillidserklæring til både Forsvarets og Politiets Efterretningstjeneste.
Man siger i bemærkningerne, at der er tale om en lukkethed, som er særdeles bekymrende, og at eksistensen af et efterretningsvæsen er ganske overflødig, hvis det ikke er sådan og sådan og sådan.
Der skal være meddeleret for de ansatte, og man overdriver, og man manipulerer med oplysningerne.
Der er en lang række negativt ladede tillægsord om efterretningstjenesterne.
Der er ikke noget som helst positivt, og der er ikke nogen som helst ord om, at det er vigtigt at have en efterretningstjeneste for at beskytte landets sikkerhed.
Jeg synes, det er lidt slående, at SF argumenterer på den måde.
Det er ikke den rigtige reklame for SF’s forslag, hr. Villy Søvndal gør, det er det modsatte af det, der står i forslaget, som hele vejen igennem er en kritik af efterretningstjenesterne.
Niels Helveg Petersen (RV), 2004-12-10:
Jeg vil godt understrege, at for Det Radikale Venstre er det også efter 11. september og som opfølgning på Sikkerhedsrådets vedtagelse af den 29. september om at bekæmpe terrorisme helt oplagt, at vi er nødt til at være meget opmærksomme på efterretningstjenesterne og deres virksomhed, og at vi ikke kan slappe af i kampen mod terrorisme, når det drejer sig om efterretningsvæsenet.
Men det, der alligevel kalder mig herop, er hr. Peter Skaarups argumentation for krigen i Irak.
Når det bliver påvist, at det, man sagde dengang, var forkert, siger man, at det slet ikke var sådan, og det ender med det absurde billede, at den danske begrundelse – hr. Peter Skaarups, statsministerens og hr. Helge Adam Møllers begrundelse – for at gå i krig dengang var en helt anden end USA’s begrundelse.
USA’s begrundelse var tilstedeværelsen af masseødelæggelsesvåben.
Det var begrundelsen, men den var forkert og forløjet, og det er den diskussion, vi ikke kommer uden om.
Jeg mener, det skal slås fuldstændig klart fast, at problemet i forbindelse med starten af Irakkrigen faktisk var, at efterretningstjenesterne fungerede for dårligt og gav forkerte oplysninger.
Havde de givet de rigtige oplysninger på det tidspunkt, tror jeg ikke, USA havde indladt sig på det militære eventyr på det tidspunkt.
Peter Skaarup (DF), 2004-12-10:
Blot lige: Vil hr. Niels Helveg Petersen i hvert fald ikke give Dansk Folkeparti ret i, at fra FNlandenes side var begrundelsen for kritikken af Irak, at der var et tocifret antal resolutioner, som Irak ikke havde overholdt, og at Saddam Hussein og Irak ikke ville dokumentere, at de havde destrueret alle de masseødelæggelsesvåben, som alle ved, de havde fra starten af?
Vil hr. Niels Helveg Petersen ikke bekræfte, at det var den situation, det var de målstolper, som man skulle tage stilling til?
Niels Helveg Petersen (RV), 2004-12-10:
Nej, det vil jeg sådan set ikke, men på ét punkt vil jeg godt gå ind i debatten.
Jeg ser slet ikke sådan på det, at alternativet til krigen, som blev startet dengang, var, at man bare havde ladet Saddam Hussein være i fred.
Det er et fuldstændig falsk alternativ.
Jeg opfatter det sådan, at man skulle have givet våbeninspektionen mere tid og have givet mere tid til at opbygge en bred international koalition mod Saddam Hussein.
Peter Skaarup (DF), 2004-12-10:
Vi er enige om, at sanktionerne, hvornår de kom, og hvad de indebar, kan man diskutere.
Men vil hr. Niels Helveg Petersen ikke bekræfte, at tvistspørgsmålet i FN, og som FN-landene sådan set var enige om, var, at Irak og Saddam Hussein ikke ville dokumentere, at man havde destrueret de masseødelæggelsesvåben, man havde fra starten?
Det var det, der var tvist om, og det var det, der var målstolperne i debatten.
Så var der nogle, bl.a. hr. Niels Helveg Petersen, som mente, at man ikke skulle indlede en krig.
Hr. Naser Khader mente, at man nok ikke skulle gøre det lige nu, men vente en måned, mens regeringen og Dansk Folkeparti mente, at det var nødvendigt at træffe en afgørelse her og nu og gøre alvor af de trusler, der var blevet fremsat.
Niels Helveg Petersen (RV), 2004-12-10:
Nej, men hr. Skaarup, den danske regering og den amerikanske regering traf sammen med i øvrigt kun 4 af Sikkerhedsrådets 15 medlemmer en forkert beslutning på et forkert grundlag.
Det fremgår meget klart, og det samme billede tegner sig jo også i den store kommissionsrapport om den 11. september, der fremkom i USA.
Det er selvfølgelig historie, men jeg mener, at man traf en beslutning på et forkert grundlag, og at det sådan set står uimodsagt.
Men det er ikke ensbetydende med, at der ikke måtte være nogen konsekvenser fra det internationale samfunds side over for Saddam Hussein, og det, som vel egentlig er kernen i vores debat, er, at jeg tror, der havde været muligheder for at skabe en meget stærkere koalition mod Saddam Hussein, hvis man ikke havde handlet på et forkert tidspunkt.
Helge Adam Møller (KF), 2004-12-10:
Hr. Helveg Petersen siger her til sidst, at det var meget vigtigt, at det skulle have konsekvenser, hvis Saddam Hussein ikke rettede sig efter resolutionerne, og det kan vi jo godt blive enige om.
Men spørgsmålet er vel i og for sig, hvornår de konsekvenser skulle iværksættes.
Hr. Helveg Petersen sagde, at man skulle have gjort yderligere forsøg med diplomati og pression.
Den sidste resolution inden krigen sagde, at det fik meget alvorlige konsekvenser, hvis han heller ikke fulgte den, men han fulgte den ikke, og skulle man have ventet yderligere 12 år eller 24 år eller kun 1½ år?
Hvornår er nok nok, når man i 12 år i træk har brudt hver eneste resolution?
Niels Helveg Petersen (RV), 2004-12-10:
Det er altså også et fortegnet billede.
Det er rigtigt, at der gik 12 år fra den første til den sidste resolution, men i de sidste 4 år af 12-års-perioden førte man jo ikke nogen aktiv politik over for Saddam Hussein, heller ikke med hensyn til våbeninspektion.
Det var det, der optog sindene i de 4 år, før krigen startede.
Men så kom der en forceret periode med våbeninspektion, og våbeninspektørerne bad jo om at få lov til at fortsætte.
Det mener jeg havde været det klogeste, og jeg mener, at alle tilgængelige oplysninger også viser, at det virkelig havde været det klogeste.
Villy Søvndal (SF), 2004-12-10:
Jeg tror, det altid vil være sådan i verdenshistorien, at der er nogle, der presser udviklingen frem, og at der er nogle, der vil være en bremseklods for udviklingen.
Vi hørte også en forsvarsminister, der lytter mere end sin forgænger – det tror jeg godt man kan sige uden at fornærme nogen – og situationen vil ende med, at vi bevæger os i den rigtige retning.
Derfor støttede vi beretningen fra Kontroludvalget, og derfor kvitterede jeg i min svartale for de ting, der betegner fremskridt.
Jeg synes bare, det er ærgerligt, at vi ikke kan tage skridtet fuldt ud.
Det, vi beder om fra SF’s side,
er ikke det umulige, men kun det, som andre lande, f.eks. en så nær allieret som USA, har gennemført.
Hvis vi kunne nå frem til de samme regler for, hvornår dokumenter kan offentliggøres, var det i sandhed et stort skridt fremad for demokratiet.