Villy Søvndal (SF), 2006-01-27:
Jeg vil runde to en halv times debat af, som jeg synes har været nyttig på den måde, at jeg synes, udenrigsministeren blev tydeligere i anden omgang – det kan skyldes min uopmærksomhed – i kravet også til Israel, hvis konflikten skal løses.
SF’s baggrund for at rejse debatten er jo, at vi med meget stor bekymring ser på et område, som bevæger sig stadig længere ned i en økonomisk og social negativ spiral, hvor folks dagligdag i stigende grad bliver dårlig, bliver forringet, og det giver også baggrund for opblomstring af nogle ekstreme holdninger, som vi ikke bryder os om. Vores udgangspunkt i hele Palæstinadebatten har siden 1970’erne været to folks ret til at leve side om side.
Det betyder, at man er nødt til at kunne besvare spørgsmålet om sikkerhed.
Det er indlysende, at det er et grundlæggende svar for at komme videre.
Men hvis man ikke tager skridt på sikkerhedsområdet til det, der skal være bestemmende for, om en udvikling overhovedet kommer i gang, så risikerer man, at man ikke kommer ud af stedet, for modsat er der en befolkning, der med hr. Jeppe Kofods ord er centralt placeret i konfliktens kerne, de er nemlig blevet fordrevet fra deres jord, de er blevet fordrevet fra deres hjem, de bor i generationer i flygtningelejre, og det er klart, at det er en uløst konflikt, der er moder til mange af de konflikter, vi i øvrigt ser.
Derfor er man nødt til at sige i samme åndedrag, at det palæstinensiske folks ret til at leve i frihed, til at bevæge sig i frihed og til at have sociale og økonomiske forhold, der gør, at de overhovedet kan leve et liv, er den mest oversete del af diskussionen.
Jeg synes så, at diskussionen var interessant på den måde, at der er et parti, der skiller sig fuldstændig ud i debatten, nemlig Dansk Folkeparti.
Det er meget sjældent at møde et så unuanceret synspunkt, et så fuldstændig enøjet forsvar for staten Israel, som Dansk Folkeparti har.
Det er også forstemmende, synes jeg, at man end ikke tør at vove sig ud i en lidt bredere analyse af, hvad virkeligheden er.
Helt komisk bliver det jo så, når Dansk Folkeparti på trods af det syn vælger at stemme for en vedtagelse, hvor essensen er, at FN-resolutionerne, som Israel har overtrådt, skal overholdes.
Jeg forstår selvfølgelig godt Dansk Folkepartis særlige interesse for udtryk som cancer og kræftknuder og sådan noget.
Det skal man hverken fra ekstreme palæstinensiske grupper eller fra ekstreme grupper i Danmark.
Så vil jeg sige til udenrigsministeren, at jeg håber, at Danmark vil fortsætte med at spille en rolle, hvor vi presser begge sider i den her konflikt.
Det er Israel, der er den stærke part, det er Israel, der er den økonomisk stærke part, det er Israel, der i høj grad har et USA bag sig i øjeblikket, der slet ikke lægger tryk på nødvendigheden af, at Israel også bevæger sig i de her spørgsmål.
Derfor er det så afgørende, at Danmark og EU ikke alene leverer den økonomiske hjælp.
USA har også større mulighed for at hjælpe handelsmæssigt, hjælpe afsætningsmæssigt, at være med til at sikre palæstinenserne et råderum, et leverum, der gør, at man kan skimte håb, der gør, at man kan skimte fremskridt, der gør, at man begrundet kan håbe på en bedre verden.
Men tak for debatten i dag, som jeg synes har været nyttig, og som jeg synes placerer Dansk Folkeparti helt alene ude på en temmelig ekstrem fløj.