Jesper Langballe (DF), 2006-10-27:
Det drastiske fald, der er sket i ansøgninger om asyl og familiesammenføring for slet ikke at tale om faldet i antallet af tilladelser siden maj 2002, er, som det allerede er blevet omtalt, blevet modsvaret af en fordobling af opholdstilladelserne til folk, der vil studere eller arbejde.
Og det betyder jo, at Udlændingeservices arbejde i dag er af en helt anden karakter end tidligere.
Derfor er en forenkling og modernisering af sagsgangene på sin plads.
De hidtidige regler har jo egentlig været et rudiment fra tidligere tiders elendighed, og kernen i det nye regelsæt er jo den såkaldte selvbetjeningsmodel.
Jeg tror faktisk, at det skyldes Dansk Folkepartis specialist i sprogets røgt og pleje, hr. Søren Krarups påtale, at det kom til at hedde selvbetjening og ikke self service.
Vi kunne egentlig godt have tænkt os en sådan fordanskning overført på styrelsens navn, sådan at den i forbindelse med den nye handlingsplans iværksættelse var kommet til at hedde Udlændingetjenesten i stedet for Udlændingeservice; navnet Udlændingetjenesten er der, synes jeg, lidt mere værdighed over.
Det nye navn Udlændingeservice klinger måske lige lovlig markedsog managementagtigt.
Men nuvel, det er jo indholdet og ikke den sproglige indpakning, som det kommer an på.
Men det er jo ingenlunde tilfældet, for faktisk dækker ordet over, at der nu stilles de samme krav til udlændinge, der søger om noget – her opholdstilladelse – som man altid og alle vegne kræver af danskere, nemlig at man må gøre sig den ulejlighed, når man søger om noget, at bidrage til sagens opklaring ved at have de relevante papirer i orden og stille de relevante oplysninger til rådighed.
Og er man ikke i stand til det, ja, så kan man selvfølgelig få vejledning, som det også klart og tydeligt er fremgået, men vil man ikke medvirke fremover, ja, så bliver man simpelt hen afvist.
Det er på tide, at udlændingemyndighederne ikke mere skal hale og trække oplysninger ud af enten sagens parter eller andre myndighedsvæsener, dels fordi det jo er et urimeligt ressourcespild for at imødekomme ansøgninger, som de pågældende altså alt for ofte ikke vil røre en finger for at finde oplysninger i forbindelse med, dels fordi den forsinkende sagsbehandling har været til stor gene for andre ansøgere, der havde god vilje til at fremme deres egen sag.
Der bliver så altså en mellemgruppe mellem dem, der går glat igennem, og dem, der bliver afvist; en mellemgruppe, som får en længere sagsbehandlingstid, nemlig den, hvor oplysningerne foreligger, men hvor opholdsgrundlaget er tvivlsomt.
Ja, man kan vel sige, at dette brud på tidligere tiders frustrerende barnepigesystem i sig selv repræsenterer et udmærket integrationstiltag ved at lade den enkelte opholdsansøger være ansvarlig for sin egen ansøgning og for sin egen skæbne.
Det virker også fornuftigt, at ministeren på grundlag af de erfaringer, der indhøstes, bemyndiges til at fastsætte tilsvarende regler for andre typer af ansøgere, au pair-personer, arbejdstagere og praktikanter.
Også om den ændrede tolkning af forsørgelseskravet må jeg sige med Venstres ordførers ord: Det er ganske almindelig sund fornuft.
Dansk Folkeparti kan fuldt ud støtte loven.