runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Charlotte Dyremose (KF), 2004-01-20:
Igen er der her tale om et beslutningsforslag, der omhandler anbringelsesområdet.
Det er stadig væk Det Konservative Folkepartis opfattelse, at vi bør tage de endelige diskussioner om, hvordan vi skal udforme hele det her område, i forbindelse med anbringelsesreformen.
Når vi taler om proceduren i forbindelse med afgørelse af tvangsfjernelsessager, som der er tale om i det beslutningsforslag, vi diskuterer her, så er det Det Konservative Folkepartis opfattelse, at ingen af de modeller, der foreslås i bemærkningerne til forslaget, vil være bedre end den nugældende procedure for tvangsfjernelse af børn.
Jeg skal ikke gå nærmere ind på de to modeller, da det allerede er gjort af tidligere ordførere, men blot sige, at vi er fuldstændig enige i, at der er problemer i forhold til kontinuiteten og kvalifikationerne i kommunerne med hensyn til anbringelsessagerne, men at vi jo også mener, at det er et generelt problem og derfor ikke kun en situation, der er at genfinde i forbindelse med tvangsanbringelsessager, men også i det, der er flest af, nemlig sagerne om almindelig anbringelse.
Når der nu i beslutningsforslaget også tales om den økonomiske uafhængighed i de her sager, så har vi jo altid det, om jeg så må sige, paradoks, at det jo til enhver tid desværre er billigst for kommunen slet ikke at handle - i hvert fald umiddelbart billigst.
Og der er det så, at det er nødvendigt, at vi sikrer os, at vi holder øje med den praksis, der er i kommunerne, at der er kontrol med, hvordan det fungerer, og tilsyn med, at kvalitetsstandarderne i kommunerne er i orden.
Derfor vil jeg igen henvise til, at vi i det hele taget i anbringelsesreformen må sikre på en lang række områder, at der er den nødvendige kontinuitet i de tiltag, der gøres over for de anbragte børn, at man finder den bedst tænkelige løsning for det enkelte barn, herunder bl.a. også inddragelsen af familien, når det er muligt.
Når jeg også tager det med her i forbindelse med tvangsfjernelsen, så er det jo selvfølgelig, fordi man jo kun når til en tvangsfjernelsessituation i de sager, hvor man ikke på den ene eller anden måde kan blive enig med familien om, hvordan man bedst løser de her problemer.
Derfor er det naturligvis vigtigt, også når vi taler tvangsanbringelser, at vi diskuterer, hvordan vi sikrer den bedst tænkelige sagsbehandling i de almindelige anbringelsessager ganske enkelt for at forsøge at lave et forløb for den enkelte familie, som er med tilslutning fra alle parter i familien, sådan at man kan få det bedst tænkelige samarbejde også mellem kommunen og forældrene, det sted, barnet er anbragt, og derfor de bedst tænkelige forhold for det anbragte barn. I Det Konservative Folkeparti støtter vi som sagt derfor ikke forslaget.
Vi er ikke enige i de modeller, der er lagt frem.
Vi mener til gengæld, at vi netop i forbindelse med anbringelsesreformen skal forsøge at sikre den kontinuitet og kvalitetssikring, som også forslaget her lægger op til, og vi glæder os derfor fortsat til de forhandlinger.
Pia Kristensen (DF), 2004-01-20:
Vi har også udtalt, at vi egentlig synes, det ville være forkert at sætte den anbringelsesreform i værk, inden vi ved, hvordan den fremtidige struktur bliver i Danmark.
Så det er ikke noget nyt.
Margrethe Vestager (RV), 2004-01-20:
Jeg er meget glad for Dansk Folkepartis støtte til forslaget, og jeg er meget enig i en lang række af de overvejelser, som fru Pia Kristensen har gjort sig.
Jeg vil spørge fru Pia Kristensen om Dansk Folkepartis vurdering af realismen i at lovgive om en anbringelsesreform i det her forår med en implementering i løbet af vel det næste halve års tid i forhold til nogle af de problemstillinger, som jeg oplever vi er fælles om i den kreds, som diskuterer anbringelsesreform.
Pia Kristensen (DF), 2004-01-20:
Igen kan jeg blot sige, at vi i Dansk Folkeparti ikke går ind for, at et barn skal fjernes, og at økonomien så skal blandes ind i det.
Vi skal finde det tilbud til det enkelte barn, som er bedst for det enkelte barn.
Villy Søvndal (SF), 2004-01-20:
Og det afgørende synes jeg også er at fastholde den enighed, som jeg tror er vigtig for at undgå ud og ind-børn, om, at der bliver kontinuitet i de her børns liv, og at vi understreger, at et flertal i Folketingets Socialudvalg ikke er enig i, at man af økonomiske grunde kan hjemtage børn.
Mit spørgsmål er, om fru Pia Kristensen vil være med til, at vi laver sådan en beretning, der pålægger ministeren at præcisere det standpunkt, der er flertal for, at sådan behandler man ikke svage børn.
Pia Kristensen (DF), 2004-01-20:
Jeg har netop sagt, at svingdørsbørn skal vi undgå, simpelt hen undgå.
Vi kan ikke flytte et barn fra det ene sted til det andet på grund af økonomi.
Vi må ikke blande økonomi ind i det her, når det drejer sig om anbringelser af børn.
Men som jeg sagde før: Det er jo ikke altid den dyreste løsning, der er den bedste.
Man skal finde en løsning, der dækker det enkelte barns behov.
Villy Søvndal (SF), 2004-01-20:
Jeg synes, det er en fornem holdning, Dansk Folkepartis repræsentant giver udtryk for.
Det vil jeg godt sige uden malice af nogen art.
Og jeg vil godt spørge, om ikke vi skal omsætte det til en fælles beretning i Folketingets Socialudvalg, hvor vi understreger, at det, ministeren har skrevet ud om, at det er økonomistyring, der gør, at man kan trække børn ud, bryder vi os ikke om, og pålægger ministeren med en beretning at præcisere, at børn ikke sådan skal futte ud og ind, afhængigt af hvordan konjunkturerne udvikler sig.
Pia Kristensen (DF), 2004-01-20:
Jeg vil blot sige, at det er forkert at blande økonomi ind, når vi snakker om tvangsanbringelser af børn.
Selvfølgelig kan man finde løsninger, tvangsanbringelser eller andre løsninger, end de allerdyreste løsninger.
Man kan jo finde nogle gode løsninger, som måske er billigere, men man skal ikke kigge på økonomien; man skal kigge på, hvilken løsning der er bedst for barnet.
Det er det, det handler om.
Sandy Brinck (S), 2004-01-20:
Derfor har Dansk Folkeparti selvfølgelig også en vis indflydelse for ikke at sige magt over situationen.
Derfor vil jeg spørge om netop det her med, at området nu skal rammestyres. Når vi nu ser i brevet fra socialministeren, hvordan den rammestyring skal forstås,
vil Dansk Folkeparti så bruge sin magt til også at øve indflydelse på, at vi ikke skal se, at børns situation afhænger af, om kommunekassen er tom, men at vi ser det, vi helst ser, nemlig at det er en faglig vurdering ud fra, hvad der er til barnets bedste?
Pia Kristensen (DF), 2004-01-20:
Det kan jeg svare ganske kort på.
Det synes vi overhovedet ikke om.
Og det er ikke en lykkelig udvikling.
Sandy Brinck (S), 2004-01-20:
Jeg bed mærke i, at Dansk Folkepartis ordfører talte om svingdørsbørn.
Det er jo noget, der ligger de fleste af os meget på sinde.
Det er ofte nævnt, at vi skal forsøge at komme ud over den problemstilling, at mange børn desværre opholder sig mange steder i mange forskellige anbringelsesforhold.
Derfor vil jeg også godt høre Dansk Folkepartis holdning
til det brev, som socialministeren har sendt ud til kommunerne, hvor man jo netop om børn, der allerede er anbragt, skriver, at man altså kan bruge det instrument, at børnenes anbringelsessted, flytning eller det at ændre andre forhold i indsatsen skal ske på baggrund af kommunens økonomi.
Hvad siger Dansk Folkeparti?
Er det en lykkelig udvikling?
Her står, at man på baggrund af kommunens ændrede situation skal prøve at se på, om der nu ikke var noget andet, man kunne gøre, end den dyre foranstaltning, man har sat i værk.
Eva Kjer Hansen (V), 2004-01-20:
Jeg tror, det er vigtigt at være opmærksom på, at den dyreste anbringelse ikke nødvendigvis er den bedste.
Det, der simpelt hen er afgørende for mig, er, at kommunen går ind og baseret på det faglige indhold finder ud af: Hvad er den bedste løsning i den her situation?
Det er de krav, vi skal stille til kommunerne i forhold til forbedringer af sagsbehandlingen.
Line Barfod (EL), 2004-01-20:
Jeg må indrømme, at jeg er lidt chokeret over, at Venstres ordfører kan sige, at det, kommunerne skal vurdere, er, om den dyreste løsning nødvendigvis er den bedste.
Jeg tror, det er meget, meget sjældent, vi oplever, at kommuner vælger den dyreste løsning, hvis de mener, der er en anden løsning, der er bedre.
Især på baggrund af det brev, som socialministeren har sendt ud om, at kommunerne kan tage udgangspunkt i deres økonomiske situation, er det vel væsentligt at se på hele anbringelsesområdet.
Det undrer mig lidt, at Venstres ordfører slet ikke mener, at der overhovedet kan være nogen som helst problemer i, at der er den tætte sammenhæng, som der er i dag - og som altså bliver understreget af socialministerens brev - mellem kommuneøkonomien og spørgsmålet om, hvor et barn skal anbringes.
Eva Kjer Hansen (V), 2004-01-20:
Jeg synes, kommunerne skal tage udgangspunkt i: Hvad er den rigtige løsning for det barn eller den unge, der nu skal anbringes?
Der har vi jo også eksempler fra kommunerne, der viser, at det ikke nødvendigvis behøver at være dyrere.
Et eksempel er Fåborg Kommune, hvor man nu har inddraget familierne i langt højere grad, hvor man laver mere forebyggelse, og hvor man har lavet børnehuse, og der kan man se, at det samlet set ikke har ændret noget i antallet af anbringelser, men man får et meget bedre resultat for de samme penge.
Så kommunerne kan sagtens ved at tænke på de forskellige muligheder og ved alternativer finde nogle gode løsninger, uden at det nødvendigvis koster flere penge.
Line Barfod (EL), 2004-01-20:
Socialministerens brev handler om revisitering, altså at kommunerne kan sige: Her er et barn, der er anbragt, men nu har vi ikke så mange penge tilbage i kommunekassen, så derfor må vi hellere se, om ikke vi skal tage det barn hjem igen.
Det er det, vi spørger til.
Vi spørger, om ikke fru Eva Kjer Hansen og Venstre mener, at der kan være et problem med den meget tætte sammenhæng, der er mellem kommunekassen og anbringelsesområdet, også set i lyset af socialministerens brev.
Man kan sige i forhold til hele strukturdebatten, at børneområdet jo netop er et af dem, der har været brugt som løftestang for, at det var nødvendigt med en strukturreform, fordi man mente, der var problemer med den tætte sammenhæng mellem kommuneøkonomien og anbringelserne, og fordi man mente, det kunne være et problem i især små kommuner, at vi simpelt hen kan tale om, at det påvirker folks skatteprocent, når der sker for mange anbringelser.
Eva Kjer Hansen (V), 2004-01-20:
Jeg synes, kommunen skal sørge for at lave en god sagsbehandling og få truffet den rigtige beslutning fra begyndelsen, at man skal lave en ordentlig handleplan, der klart præciserer, hvad det er for nogle ting, der skal følges op på, og at man så laver en opfølgning for at sikre sig, at man faktisk opnår det, man har beskrevet i handleplanen.
Det kan så være, at det fører til nogle andre løsninger undervejs.
Det skulle det helst ikke, fordi man skulle gerne fra starten have lavet så god en sagsbehandling, at man får truffet den rigtige beslutning.
Pia Kristensen (DF), 2004-01-20:
Når et barn skal anbringes uden for hjemmet, er det vigtigt, at der er flere tilbud at vælge imellem, så barnet kan opholde sig et sted, der matcher dets behov.
Familieplejen er et af tilbuddene, og der er ingen tvivl om, at en plejefamilie kan noget, en institution ikke kan, nemlig give barnet et rigtigt hjem og et rigtigt familieliv.
Der er heller ingen tvivl om, at familier, der åbner deres hjem for et fremmed barn, påtager sig en stor samfundsmæssig opgave.
Som plejefamilie må man være indstillet på, at barnets forældre fortsat har forældremyndigheden.
Ligeledes skal plejefamilier være indstillet på, at forældrene deltager mest muligt i beslutninger og begivenheder i barnets liv.
Plejefamilier skal ikke kun samarbejde med barnets forældre, men også med beliggenheds- og anbringelseskommunen.
Endelig skal en plejefamilie være indstillet på, at barnet en skønne dag skal hjembringes til de biologiske forældre, og det kan i sig selv være følelsesmæssigt hårdt, hvis man har haft barnet boende i mange år.
Vi er enige med forslagsstillerne i, at der er ting, vi kan forbedre med hensyn til plejeforældres vilkår.
Familieplejen Danmark arbejder netop for at forbedre og udvikle de faglige kvalifikationer hos de ansatte.
Dette gøres ved hjælp af uddannelse, afholdelse af konferencer og kurser, der løbende opkvalificerer de personer, der har med børnene at gøre.
Når det drejer sig om aflønningsmodellen, mener vi også, at der er tale om den omvendte verden, når vi snakker resultatløn.
Derfor er det også tilfredsstillende, at det er taget med som et tema i anbringelsesreformen.
Man kan sige, at der stort set er taget hånd om de to punkter.
Det sidste punkt i forslaget er opsigelsesfristen.
Her har vi et problem, for der er børn, der er blevet hjembragt med meget kort varsel.
Det har vi i hvert fald i Dansk Folkeparti konstateret, for vi har fået henvendelser fra plejefamilier, som har fortalt os, at de har fået fjernet et plejebarn uden begrundelse og uden forvarsel, bare sådan her og nu.
Derfor ser Dansk Folkeparti gerne, at opsigelsesfristen også bliver et tema i anbringelsesreformen, og vi ser gerne, at opsigelsesfristen gøres fleksibel.
Der kan være børn, der gerne vil hjembringes så hurtigt som muligt; her taler jeg om lidt større børn.
Så kan der være børn, der har brug for en meget lang omstillingsproces; vi kan måske tale om 2, 3, 4 måneder.
Vi mener, at fleksibiliteten vil medføre, at hjemgivelsen sker på barnets præmisser og ud fra barnets tarv, og det må være det, det handler om. Jeg kan kun her til sidst sige, at Dansk Folkeparti
selvfølgelig er meget positive over for dette forslag.
Villy Søvndal (SF), 2004-01-20:
Jeg vil bare prøve at læse, hvad de skriver: »Udviklingen på børne- og ungeområdet har i en lang årrække været styret af de faglige personer, der arbejder på området.
Denne udvikling skal erstattes af en proces, hvor det er politikerne, der udstikker rammerne for, hvad de mener er et acceptabelt toleranceniveau for de sårbare børn og unge, der er i kommunen.
Toleranceniveauet anvendes i denne sammenhæng som et udtryk for det mindste niveau, som kommunens politikere vil acceptere, at børn og unge med særlige behov skal leve under, før kommunen griber ind.«
Er det så stadig muligt at fastholde postulatet om, at det er faglighed, der afgør det her?
Jeg synes alligevel, det er påfaldende, hvis det slet ikke giver fru Eva Kjer Hansen stof til eftertanke.
Man skriver jo direkte, at det indtil nu har været præget og båret af faglige vurderinger, faglige vurderinger af fagfolk, der siger: Hvad er bedst for det her barn?
Det skal nu erstattes - det er jo det, der står i teksten: at det skal erstattes - altså der skal noget andet ind i stedet for det, der har været indtil nu, nemlig faglige vurderinger, og det skal være politisk styring og vel at mærke økonomistyring.
Er vi virkelig blevet så fattige?
Eva Kjer Hansen (V), 2004-01-20:
Jeg er uenig med hr. Villy Søvndal i, at det, der har præget sagsbehandlingen på anbringelsesområdet indtil nu, har været den ypperste faglige vurdering.
Det er jo det, vi nu vil gøre noget ved i Venstre.
Vi vil netop sætte fokus på indholdet, på fagligheden, gennem en anbringelsesreform.
Eva Kjer Hansen (V), 2004-01-20:
Hvis der er noget, der er brug for, så er det jo netop, at kommunalpolitikerne lægger en politik på området, at de tager stilling til: Hvad er vores indsats på området, og hvordan forebygger vi allerbedst?
Det er vigtigt, at de lægger en linje, som forvaltningen så kan bruge til at vide, hvilken linje de skal lægge for dagen i sagsbehandlingen.
Og jeg tror, at det kan være med til at sikre et kvalitetsløft, fordi man bliver meget mere bevidst om at følge op på: Hvordan går det egentlig med initiativerne på det her område?
Det er den erfaring, jeg også er opmærksom på kommer fra kommuner, der faktisk på grund af dårlige eksempler har lagt deres politik om og er blevet meget mere bevidste om at forebygge og bruge andre redskaber end de traditionelle i forhold til at hjælpe en familie af med dens problemer.
Margrethe Vestager (RV), 2004-01-20:
Det kan hurtigt virke sådan lidt regelryttersk, men jeg er lidt ked af, at ordføreren ikke skelner mellem forslag og bemærkninger.
Nu er det jo sådan, at Folketinget ikke vedtager bemærkningerne, men vedtager forslaget, og forslaget er, at der bliver lavet en analyse af, hvilke modeller man kan forestille sig, der i højere grad end den nuværende fremmer nogle af de ting, som ordføreren var inde på: ensartethed, faglighed, retssikkerhed og økonomisk uafhængighed.
Det forekommer mig også betænkeligt, hvis ordføreren ikke har blik for, at struktur påvirker de størrelser.
Det forekommer mig helt barokt, at vi diskuterer strukturreform op ad stolper og ned ad vægge i Danmark, hvis strukturen ikke påvirker den måde, opgaverne løses på.
Derfor vil jeg gerne have ordføreren til at forholde sig til forslaget og ikke til bemærkningerne.
Helge Sander (V), 2004-01-20:
Jeg vil kun gentage, at der jo er blevet gjort disse tiltag på Beskæftigelsesministeriets område, som jeg er overbevist om, spørgeren også kender.
Nu skal man jo passe på, at man ikke bedømmer disse tiltag på meget kort sigt, for de skal jo lige have lov til at fungere, og de skal også, kan man sige, ligesom blive accepteret af de miljøer, som skal være modtagere.
Så vil jeg i øvrigt sige, at jeg tror, det er mest interessant for dem, der har fået en akademisk uddannelse, hvis de kan få beskæftigelse inden for et område, som knytter sig til den uddannelse, de har.
Derfor synes jeg, at de tiltag, der er gjort, hvor man forsøger at bruge uddannelsen i en anden sammenhæng, f.eks. i erhvervslivet, hvor man måske havde forestillet sig, at det skulle være inden for humanioraområdet, også er ganske interessante.
Til gengæld er vi ikke i tvivl om, at tingene bærer i den rigtige retning, ikke mindst fordi vi nu har sat så meget fokus på det område, hvor de allerhelst vil være ansat.
Lene Jensen (S), 2004-01-20:
Jeg skal sådan set bare have bekræftet, at det, der er videnskabsministerens svar til hver tredje kandidat, der bliver færdig i øjeblikket, plus til alle dem, som ikke har fået arbejde inden for de seneste 2 år - jeg tror, der er 12.500 ledige akademikere lige nu - generelt er at smide flere penge i forskningsbøssen ad åre.
Hvis det er det, der er svaret, så kan det godt være, at det er et billigt slag i luften, men jeg skulle hilse og sige, at det kan man altså bare ikke betale husleje med.
Så festlig er dimittendsatsen jo heller ikke.
Så det, jeg egentlig spørger om, er i virkeligheden, at hvis det nu viser sig, at det her stifinderinitiativ og andet, som jo i hvert fald ikke har haft nogen synlig effekt på ledighedsstatistikkerne, idet jeg dog ikke antyder, at det ligefrem er derfor, de er gået op, ikke er nok, så er der jo altså ikke nogen målrettet indsats for at forhindre, at vi kommer til at stå med tabte generationer af akademikere, som aldrig fik en chance for at bruge deres uddannelse.
Helge Sander (V), 2004-01-20:
Hvordan og hvorledes det går med de præcise initiativer, som jo har sit udspring i Beskæftigelsesministeriet, har jeg ikke mulighed for her at give en status over.
Men jeg vil sige, at nye tiltag fra Videnskabsministeriets side i relation til de innovatørordninger, vi kender, stifinderprojekter osv., har vi ikke på bedding, men vi håber jo på, at de store projekter, som finder sted i Beskæftigelsesministeriet regi, bl.a. med en endnu bedre udnyttelse af de arbejdsformidlingsordninger, der er, vil hjælpe dem, der er ledige her i dag.
Men som sagt tror jeg ikke, at hverken området eller de ledige er fuldstændig ligeglade med, hvad regeringen sætter fokus på.
Derfor tror jeg nu nok, det sådan lidt er et billigt slag i luften, når fru Lene Jensen siger, at det er man ikke så optaget af.
Jeg har faktisk indtryk af, at man er
ganske meget optaget af det, som jeg har fulgt debatten også på det felt i de seneste dage.
Lene Jensen (S), 2004-01-20:
Jeg kan godt forstå trangen til at rette fokus mod fremtiden, når nutiden er enormt besværlig.
Jeg tror helt ærligt ikke, at hver tredje akademiker, der kommer ud fra universitetet, plus alle dem, der er ledige lige nu, kan bruge det til ret meget, at der investeres lidt mere og måske meget mere, hvad ved jeg, i forskning i de kommende år. Jeg tror, de har brug for hjælp her og nu, og det tror
jeg, fordi vi ellers kommer til at stå med tabte generationer, som ikke har erfaringer som færdige kandidater, som ender som taxachauffører og andet, der er god brug for, men det er jo ikke derfor, at vi sender folk igennem dyre uddannelser på landets universiteter. Jeg går ud fra, at ministeren bl.a. hentyder til det såkaldte stifinderprojekt, som er i gang, og jeg vil gerne høre, hvad der egentlig er af resultater på det felt.
Det kan godt være, der er sat tiltag i gang, men der har jo aldrig været så mange ledige akademikere, i hvert fald ikke inden for de senere år, som der er nu.
Virker det?
Og hvis det ikke gør, er ministeren så klar med nye initiativer?
Helge Sander (V), 2004-01-20:
Jeg tror, at vi alle er enige om, at der er for mange ledige, også når vi kigger på det akademiske område, og dagens historie er jo en illustration af, at vi har en del dimittender, som allerede er ledige.
Fra regeringens side har vi jo, og det er sket i et samarbejde mellem Beskæftigelsesministeriet og Videnskabsministeriet, lavet nogle aktiviteter sammen med organisationerne for at prøve at samle op på dem, der i dag står uden arbejde.
Det er sket i form af, at vi fra Videnskabsministeriets side har lavet to ordninger, hvor vi bygger videre på nogle af de ordninger, som kendes inden for innovationsområdet, hvor vi forsøger at få nogle af disse kandidater, der er ledige i dag, kanaliseret over til virksomhederne, som jo har behov for endnu mere viden.
I øvrigt vil jeg sige, at den aktuelle situation er beklagelig ud fra det grundsynspunkt, at en ledig er en for mange.
Til gengæld er jeg overbevist om, at de tiltag, som vi har foretaget i regeringen inden for de seneste dage,
vil være med til at ændre fokus, således at der bliver endnu større behov for de akademikere, som vi uddanner både i dag og i de kommende år.
De problemer, vi har her og nu,
tror jeg bliver af kortere varighed, uanset hvad der i øvrigt sker i samfundet, fordi vi i den grad retter fokus netop på videnområdet, hvor det ikke alene handler om produktudvikling og selve produkterne, men i allerhøjeste grad også handler om de personer, som skal sikre, at vi får en produktion med højt videnindhold.
Så jeg er ret fortrøstningsfuld, men erkender, at vi i øjeblikket har et problem, som vi selvfølgelig gerne ser bliver af kortest muligt varighed.
Lene Jensen (S), 2004-01-20:
Vi har jo de seneste dage hørt meget om vidensamfundet og fremtiden.
Jeg vil gerne have lov til at rette spottet en lille smule mod nutiden og videnudviklingen og vidensamfundet.
Det er jo sådan i dag, at hver tredje af de kandidater, som bliver uddannet på landets universiteter og handelshøjskoler, går direkte ud til arbejdsløshed; det er hver tredje kandidat.
Det har, hvis man skal tro Jyllands-Posten i dag, ført til, at mange trækker studietiden, for hvis man har et relevant studenterarbejde, er det sjovere end at slutte op i arbejdsløshedskøen.
Jeg synes, det er nogle rystende tal, og jeg vil meget gerne høre, hvad regeringen har af initiativer på bedding i forhold til at gøre noget ved de arbejdsløse dimittender.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-01-20:
Men jeg deler hr. Jens Rohdes ønske om, at der skabes sådan rimelig præcise rammer for, hvad disse penge kan bruges til, således at vi er sikre på, at de målrettet går til investeringer i højteknologi og til forskning og udvikling på områder, som kan give beskæftigelse, kan give arbejdspladser og kan give vækst i det danske samfund. Fonden tænkes bygget op på den måde, at den skal ledes af en selvstændig bestyrelse.
Det vil så være den, der til syvende og sidst træffer beslutning om anvendelse af fondens midler.
Men rammen for fondens arbejde vil jo bl.a. blive angivet i de bestemmelser, de regler, der gælder for fondens virksomhed, og det må mest nærliggende være der, man sikrer, at pengene går til formålet. Hermed sluttede spørgsmålet.