runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jytte Andersen (S), 1998-01-23:
Fru Jette Gottlieb prøver at få det til at se ud, som om det var en ny erkendelse, at jeg havde set, at her var et problem.
Sådan er verden slet ikke.
Dengang, og det er nu her på søndag 5 år siden, jeg var i opposition, havde hr. Ole Vagn Christensen og jeg mange møder med den daværende arbejdsminister for at afkræve ham nogle svar på, hvordan han ville løse det problem, at der var nogle ledige, der blev snydt.
På et tidspunkt var vi inde i nogle overvejelser - som
jeg må anerkende at min forgænger faktisk deltog positivt i - om man kunne få brancherne til at lave en forsikringsordning, ligesom man har for sygedagpenge, for at få dækket sig ind.
Det ville fjerne den umiddelbare adfærd, men lad det nu ligge.
Det faldt til jorden, for det kunne arbejdsgiverorganisationerne ikke blive enige om.
Jeg har som minister i de her 5 år sat, jeg tror, det er 3 undersøgelser i gang.
Jeg er meget enig med fru Jette Gottlieb i, at det i særdeleshed er pinligt, at den offentlige sektor topper i forhold til de 25 pct.
Det er nu ikke 42 pct., det er 25 pct., der ikke får fra den offentlige sektor, og det er 21 pct., der ikke får fra den private sektor.
Sådan er det, og det er pinligt, og nu fokuserer vi særskilt på den kommunale sektor.
Men bare dette: Det er ikke nogen ny erkendelse, det vil jeg godt sige.
Jette Gottlieb (EL), 1998-01-23:
Jeg må sige, at det næsten var bolden i smashhøjde, for
hvis Socialdemokratiet, når de er i opposition, ser problemet og forsøger at handle i forhold til det og Socialdemokratiet i regeringen ikke laver andet end undersøgelser og ikke får gjort noget ved det, så er vi altså nået et langt skridt, når ministeren i dag siger, at der er et problem og der skal gøres noget ved det.
Det håber jeg vi så får gjort i denne
samling
Jette Gottlieb (EL), 1998-01-23:
Hvis Enhedslisten og Venstre ender med at stemme for det samme forslag, er det helt givet ud fra vidt forskellige formål.
Men det kan jo også hænde, at de ting mødes.
Det, der undrede mig lidt i hr. Flemming Oppfeldts tale, var jo, at han gik så let hen over bl.a. de administrative forenklinger, der ville ligge i, at man lavede en ordning.
Lad være, det godt kunne indebære, at der var tale om en omfordeling internt mellem arbejdsgiverne - det kunne godt tænkes - men den administrative lettelse ville dog være noget, som ville tilfredsstille hr. Oppfeldts synspunkter.
Så jeg undrer mig over, at han gik så let hen over den del af det, men det kan vi måske få svar på i løbet af debatten.
Jan Petersen (S), 1998-01-23:
Jeg vil godt anerkende Venstres ordfører, hr. Flemming Oppfeldts nuancerede indlæg, som tilsyneladende betyder, at man ikke lige nu forestiller sig at skulle ud og pege konkret på, hvorfra en ½ mia. kr. eller lidt til skal komme.
Jeg vil gerne spørge for det videre forløb i debatten, når nu det er varslet, at det beløb kunne komme via besparelser, om hr. Flemming Oppfeldt så forestiller sig, det skal gå ud over de ledige, som i forvejen har vanskeligt ved f.eks. at få deres godtgørelse hjem, eller hvor skulle besparelsen i øvrigt være inden for f.eks. Arbejdsministeriets område.
Det er sådan almindelig forbrugeroplysning.
Når nu jeg har anledning til det, vil jeg godt lige repetere en enkelt historisk kendsgerning.
Den omkostningsforøgelse, hr. Flemming Oppfeldt omtalte, er indført i 1989 af en borgerlig regering i tider, hvor danske virksomheder havde det lidt svært op ad bakke.
Nu vil man så tilsyndeladende afskaffe den, i hvert fald principielt, i tider, hvor danske virksomheder tjener godt med penge.
Det hænger ikke rigtig sammen.
Man er i hvert fald ikke blevet særlig meget klogere.
Flemming Oppfeldt (V), 1998-01-23:
Venstre har ikke noget problem med at kunne anvise nogle steder, hvor man kan spare 500 mio. kr.
Jeg vil ikke remse alle de steder op nu.
Man kan sikkert også finde nogle steder, som ikke rammer de ledige, helt klart.
Hvis vi skal skaffe de her penge, er vi nødt til også at skaffe et flertal for det, og jeg efterlyser herfra nogen, der vil melde sig, ud over Venstre, De Konservative og et par stykker til, så vi er et flertal.
Det har jo den logik, at
de, der kommer med det her forslag, selvfølgelig også må komme med nogle penge, altså med en besparelse.
Så var der spørgsmålet om, hvad er der sket siden 1989.
Der er jo sket meget, og det kan man læse på forsiden af Børsen i dag.
Børsen opregner, at de omkostningsforøgelser, som den nuværende regering har pålagt erhvervslivet, svarer til 9 mia. kr.
Det er altså en ny skat på erhverslivet hver eneste måned.
Det står på forsiden af dagbladet Børsen i dag.
Bl.a. under hensyn til det mener vi, at en af motivationerne for at afskaffe G-dagen ud over regelforenklingen, er at sænke omkostningspresset på virksomhederne.
Bendt Bendtsen (KF), 1998-01-23:
Umiddelbart er det jo overraskende, at det er venstrefløjen i dansk politik, som ønsker at lette erhvervslivets vilkår.
Det kan være, det er ved at gå op for venstrefløjen, at gør man det, så gavner det os alle sammen.
Der sker jo meget i dansk politik for øjeblikket, men det er næsten som Jeppe i baronens seng: Drømmer jeg, eller er jeg vågen?
SF melder jo klart ud: Erhvervslivet skal ikke kompenseres for noget som helst, og vejen til paradiset er belagt med afgifter og skatter. Og så stopper man endnu mere statsligt bureaukrati ind i ordningen.
Derfor er forslaget fra SF totalt uinteressant, og det afviser vi. Står Enhedslisten for det rene snit med G-dagene, eller er der en underliggende dagsorden?
Er det de borgerlige partier, som deltager i seancens første akt, hvorefter Enhedslisten efterfølgende er klar til at klaske en afgift på 500 mio. kr. ned over erhvervslivet i anden akt sammen med regeringen og SF?
Dette er et spørgsmål, som Det Konservative Folkeparti godt kunne ønske sig en helt klar stillingtagen til i dag.
Derfor: Er Enhedslisten klar til efterfølgende at støtte regeringen og SF i nye skatter og afgifter på erhvervslivet, da forslaget giver et provenutab for staten?
Det er et enkelt spørgsmål, som må besvares ganske enkelt.
Fra konservativ side er vi positive, når vi taler om en afskaffelse af G-dagene.
Der kan være nogle elementer i afskaffelsen, så vi ikke får et tilbageløb i sådan et omfang som før indførelsen af G-dagene, som vi kunne se på.
Men G-dagene er bureaukratiske, og de hindrer fleksibilitet på arbejdsmarkedet. G-dagene kan virke hindrende for det at ansætte medarbejdere til de kortvarige opgaver, og kortvarige opgaver løses derfor i dag i forbindelse med overarbejde. Hertil kommer hele bureaukratiet omkring ordningen.
Vi har fra konservativ side gentagne gange forsøgt lettelser for erhvervslivet, som holder gang i hjulene.
Herunder har også et indgreb over for G-dagene været på bordet over for regeringen, også omkring finansloven.
Det blev afvist.
Der blev sagt, at man er nødt til at forholde sig til finansieringen af det.
Jeg hørte også Socialdemokratiets ordfører tale om ansvarlighed, og at de partier, der måtte støtte en afskaffelse af G-dagene, også må komme med en finansiering.
Vi kan da helt klart og kontant komme med et forslag heroppe fra talerstolen i dag.
Vi kan afskaffe fradrag for faglige kontingenter både for arbejdsgiverne og for arbejdstagerne.
Det giver 3,3 mia. kr.
Det er ikke et spørgsmål om at afskaffe kontingentet for a-kasserne, men for de faglige klubber.
Vi har heller ikke fradrag for sportsklubber og lignende.
Vi vil gerne pege på en finansiering på 3,3 mia. kr., så der er råd til at tage fat i flere lettelser for erhvervslivet, og det vil vi da godt medvirke til.
Jytte Andersen (S), 1998-01-23:
Jeg synes faktisk, det forekommer noget ejendommeligt, at de to partier, der afgør, om de her forslag bliver vedtaget, stiller spørgsmål til forslagsstillerne om finansieringen.
I virkeligheden skulle de to aktører fra Venstre og De Konservative jo selv komme med svaret.
Det ene svar er sådan set kommet.
Det er ret konkret: afskaffelse af fradragsretten for fagligt kontingent.
Det ved vi hvad er, og så har vi fået en meget klar ideologisk tilkendegivelse.
For Venstres vedkommende var det et almindeligt uspecificeret sparekatalog og sådan noget.
Jeg bliver nødt til at sige, at regeringens holdning er den, at hvis forslaget bliver vedtaget, så skal der findes penge, som opretholder den balance, der er i finansiering af dagpengesystemet mellem arbejdsgiver og arbejdstager, og det betyder, at de 500 mio. kr. skal hentes ind hos arbejdsgiverne.
Og til orientering for de to herrer kan jeg sige, at det er meget klart blevet sagt til arbejdsmarkedets parter ved den drøftelse i Statsministeriet, vi havde umiddelbart inden jul med henblik på oplæg til de kommende overenskomster.
Arbejdsmarkedets parter ved, at man ikke skal glæde sig over, at man har 500 mio. kr. yderligere, for fra regeringens side er vi nødt til at komme med et udspil, der opretholder den balance, der er, for ikke at gribe indirekte ind i balanceforholdet mellem arbejdsgiver og arbejdstager her op til starten af overenskomsterne.
Vibeke Peschardt (RV), 1998-01-23:
Det er jo interessant at høre, hvordan milliarderne eller i hvert fald den halve milliard kan rulle.
Vi har et arbejdsløshedsforsikringssystem, der i den grad tilgodeser arbejdsgiverne.
De kan, i det omfang de vil, parkere folk på dagpenge, og specielt hvad angår de lavestlønnede, er der ikke nogen sanktioner over for dem.
Her er en lillebitte ting at holde i, og det hedder G-dagene, og derfor vil vi ikke af med dem.
På den anden side synes vi heller ikke, at der skal laves om på afskedigelsesreglerne, for arbejdsmarkedet er jo glad for at have den fleksibilitet, der ligger i det.
Og så kommer vi til den halve milliard: Nu er der lige lavet en finanslov, og der skal også laves en finanslov til næste år, og det hele skulle gerne hænge sammen.
Endelig vil jeg sige til SF: Jeg kan godt forstå intentionerne bag det, nemlig at man ønsker at lave en ordning, hvorved man stadig væk tilgodeser de lønmodtagere, der indimellem bliver snydt på den her måde.
Karen Højte Jensen (KF), 1998-01-23:
Da denne præmieringsordning blev indført, var Det Konservative Folkeparti imod.
Det er vi fortsat, og vi stemmer imod dette forslag.
Det synes vi til gengæld er godt nok, men betyder det ikke, at det for så vidt er et fuldstændig ligegyldigt forslag?
Jeg vil godt spørge, hvor mange kommuner der har benyttet ordningen, og hvor mange ekstra job der er kommet ud af det.
For mig virker det som lidt af et kosmetisk forslag.
Det ser ud, som om Enhedslisten har fået lidt af regeringen, og det er selvfølgelig ikke Det Konservative Folkepartis anliggende, men jeg synes måske, det er en interessant pointe.
Jeg vil gerne sige, at Det Konservative Folkeparti ønsker job skabt i den private sektor, og vi ønsker ikke at tilskynde det offentlige til at oprette flere job.
Men det er jo det, dette forslag går ud på, så der er en grundlæggende forskel mellem Det Konservative Folkeparti og regeringen i denne sammenhæng.
Jørn Jespersen (SF), 1998-01-23:
SF kan også støtte lovforslaget.
Vi synes, det er både rigtigt og rimeligt, at alvorligt syge patienter, som har brug for sondeernæring og specielle ernæringspræparater, har mulighed for at få et økonomisk tilskud.
Der er jo tale om meget store udgifter, og det burde være at betragte som en del af den behandling, der kan ydes tilskud til.
Det bliver der nu gjort med dette lovforslag, og det synes vi er rigtigt og rimeligt at gøre.
Vi har kun et enkelt spørgsmål, som ministeren måske kan svare på i dag eller under udvalgsbehandlingen, og det er, om der er en bestemt begrundelse for, at det kun er læger, der skal kunne ordinere disse præparater.
Det vil jo være sådan på en lang række sygehusafdelinger, at behovet for kosttilskud af forskellig art og specialpræparater inden for ernæring i virkeligheden er noget, som den kliniske diætist har beskæftiget sig mere med end den pågældende læge, og noget som diætisten eventuelt har mere forstand på, end lægen har.
Derfor kunne man spørge, om det ikke var rimeligt, at der også var en ordinationsret for kliniske diætister i denne sammenhæng, og det vil vi som sagt gerne have svar på enten i dag eller under udvalgsarbejdet.
Jytte Madsen (S), 1998-01-23:
Jeg skal ikke påstå, at hr. Flemming Oppfeldts synspunkter kommer bag på mig, for det er nøjagtig det samme, der blev sagt, da vi vedtog lovforslaget om de 25.000 kr.
Men jeg kan ikke forstå, at man siger nej til, at vi nu kan få de personer i et ordinært job i stedet for at henvise dem til et meget langt forløb på enten pension, førtidspension eller kontanthjælp.
Jeg troede, alle her i salen var enige om, at det absolut ikke er ønskværdigt, men at det derimod må være job, vi taler om, og ikke varig bistand.
Poul Nødgaard (DF), 1998-01-23:
Folketinget behandler her et lovforslag, som bringer patienternes retsstilling helt frem i lyset.
Man kan vel sammenfattende sige om lovforslaget, at det nu på en række områder bliver helt klargjort, hvordan patienternes retsstilling bliver.
Jeg skal ikke gå ind på alle detaljer i forslaget, for det er der mange andre ordførere, der har gjort, men hæfte mig ved, at det nu præciseres, hvordan reglerne for livstidstestamenter er.
Jeg går ud fra, at det bl.a. betyder, at borgeren kan bestemme, hvornår han eller hun ønsker respiratoren slukket.
Det er også godt, at de nærmeste pårørende får en kompetence, når patienterne ikke selv kan disponere, men jeg synes nok, det her skal slås fast, at det samtidig er et stort ansvar, man lægger fra sig selv over på andre, også selv om det er nære pårørende.
Bestemmelserne i lovforslaget om de 15-årige kan vi i Dansk Folkeparti tilslutte os, og jeg synes også, det er godt, der er indsat bestemmelser om, at godt nok kan de 15-årige selv bestemme, men det skal naturligvis ske i et snævert samarbejde med deres nærmeste pårørende.
Jeg er næsten helt sikker på, at alle fornuftige 15-årige, der har et godt forhold til deres forældre, naturligvis vil stå i snæver kontakt med dem, inden sådanne vigtige beslutninger skal træffes. Også de regler, der er optaget i lovforslaget om aktindsigt, synes vi er gode, og man kan jo sige, at når man læser forslaget og også nogenlunde ved, hvordan tingene fungerer i øjeblikket, er det på mange områder en tilretning efter den måde, tingene foregår på ude i det praktiske liv.
Jeg har en opfordring til sundhedsministeren.
Når lovforslaget vedtages inden sommerferien og træder i kraft den 1. oktober 1998, så vidt jeg kan se, synes vi i Dansk Folkeparti, at det må være et kæmpearbejde, der forestår for ministeriet for at få informeret om, hvad det nu er, der sker.
Ét er, at nogle af os herinde sætter os lidt ind i, hvad det er, der vedtages og måske også på et enkelt vælgermøde oplyser et eller andet om det; men jeg tror, det er utrolig vigtigt, at der virkelig sættes alt ind på at udforme nogle meget letforståelige pjecer til patienterne.
Jeg ved ikke, om sådan noget skal husstandsomdeles - det skal jeg ikke gøre mig klog på -
men man har sikkert midler til at informere.
Der er i hvert fald ikke nogen idé i at få vedtaget noget, som befolkningen ikke 100 pct. er klar over, og i hvert fald nogle af de ting, vi læser i lovforslaget, kan jo godt være lidt svære at forstå.
Vi regner med, at man i et godt, letforståeligt sprog orienterer den danske befolkning om, at der virkelig kommer en stor nyskabelse den 1. oktober 1998.
Bruno Jerup (EL), 1998-01-23:
Som ministeren også er inde på det, kan det godt være, at de regler, der er om de 15-18-årige i lovforslaget, er bedre end dem, der er i dag, men en af mine pointer er, at jeg ikke tror, det er godt nok. Jeg mener, man bør gå et skridt videre, for sagen er jo, at man normalt må gå ud fra, at hvis et barn skal behandles, skal opereres på et hospital, så vil det naturligvis ske i en dialog mellem forældrene, barnet og sundhedspersonalet.
Det må være udgangspunktet, og det tror jeg også er udgangspunktet for loven.
Problemet er de få situationer, hvor der er en konflikt, og dér mener jeg, at lovforslaget kommer til at sætte sig mellem to stole.
Det synes jeg er at sætte sig mellem to stole i denne problemstilling, men det kan godt være, at det, der står nu, er lidt bedre end det, der gælder i dag, og som sådan set ikke er så forskelligt fra det andet.
Vi er i Enhedslisten enige i, at oplysninger ikke skal kunne flyde frit inden for sundhedssystemet generelt, men det er selvfølgelig vigtigt, at man har mulighed for at bruge de data, der findes i de enkelte afdelinger, bl.a. hvis man skal kunne sammenligne, hvad der bliver gjort.
Derfor synes vi, det er rimeligt nok, at hvis man er gået i gang med en behandling, så kan de foreliggende journaloplysninger bruges som led i den fortløbende behandling, den samlede behandling, som man er indlagt for, også selv om man skifter hospital eller kommer ind på en anden afdeling inden for det pågældende hospital.
Og vi mener selvfølgelig, at hvis hospitalet vil videregive dem til egen læge, skal der også ligge et patientsamtykke til det, medmindre man har lavet en aftale med patienten om, at behandlingen skal fortsætte hos egen læge.
Det sker jo ofte.
Der er også et par andre problemer.
Bl.a. synes vi, det er urimeligt, at man indfører en generel bestemmelse om, at der skal betales gebyr, når man skal have aktindsigt og kopier af journaler.
Vi synes ikke, det er rimeligt, at der bliver indført brugerbetaling på dette område.
Det er et lidt gråt område i dag, idet nogle hospitaler og amter har betaling, mens andre ikke har det.
Det synes vi man burde have helt ud af loven, hvis man kunne få det.
I forbindelse med diskussionen om livstestamenter synes vi, at man skal overholde dem, og det er også det, der lægges op til i loven, at de skal overholdes under alle omstændigheder.
Derfor kunne vi godt tænke os, at man i denne forbindelse også gjorde sig nogle overvejelser om forholdet
til organdonation, idet vi synes, det er et problem, og at det er en bjørnetjeneste for de pårørende, hvis man i forbindelse med organdonation har en mulighed for at omgøre det organtestamente, som foreligger.
Det er ikke taget med i lovforslaget, men i virkeligheden grænser det meget tæt op til problemstillingen omkring livstestamenter.
Vores holdning er, at det må være donors ønske, som bliver slået fast.
Men samlet er Enhedslisten positiv over for lovforslaget.
Vi synes, der er et par elementer, som man skal arbejde lidt med, og som kan gøres bedre.
Og vi har forstået, at ministeren ønsker at skille det meget præcist ad med hensyn til, hvad der er rettigheder, og hvad der er patientforhold i øvrigt.
Jens Vibjerg (V), 1998-01-23:
Jeg vil gerne stilfærdigt spørge ministeren, om hun ikke er enig i, at vi skal have kvalitetsmåling i sundhedsvæsenet, og at resultaterne heraf er en del af en fyldestgørende information.
Birte Weiss (S), 1998-01-23:
Jeg skylder fru Henriette Kjær et svar på noget af det, der blev nævnt før om apotekerne, og der blev efterlyst et svar på, hvorvidt man kunne vente en lov på det område.
Det, der står i lovforslaget her om patienters retsstilling, er, at hvis en vagtlæge f.eks. bliver opmærksom på noget, der er unormalt - og vi ved jo godt, at der finder den slags misbrug sted - så kan vedkommende henvende sig til den praktiserende læge.
Og når jeg kalder det misbrug, så er det, fordi der er tilfælde, hvor en medicinmisbruger, en narkoman, først i dagtimerne går til sin egen læge og får udskrevet medicin og så uden for arbejdstid sender bud efter vagtlægen og får medicin igen.
Dér kan der så ske en henvendelse til den praktiserende læge.
Det er det ene ben, og det er det, der står i det lovforslag, som vi behandler nu.
Det andet ben er det, der vedrører apotekerloven, og dér kan jeg bekræfte, at der er et lovforslag undervejs.
Det vil betyde, at i den udstrækning en apoteker bliver opmærksom på et helt klart misbrug, kan vedkommende henvende sig til den praktiserende læge.
Det kan f.eks. være et tilfælde, hvor en narkoman står lige uden for apoteket og man med det blotte øje kan se, at her handles den medicin, som netop er blevet langet over disken, videre til tredjemand.
Det vil sige, at denne misbrugssituation forsøger vi nu på samme tid at dæmme ind både i apotekerloven, og det lovforslag er på vej til Folketinget, og også i loven om patienters retsstilling.
Så skal jeg til hr. Jens Vibjerg bekræfte, at vi naturligvis er meget optaget af at få et så konkurrencedygtigt - og dér mener jeg konkurrencedygtigt i ordets allerbedste forstand - offentligt sygehusvæsen som overhovedet muligt.
Med til det hører også det frie sygehusvalg.
Det er også en af de ting, som vi, regeringen og Venstre, i forbindelse med finanslovforhandlingerne var enige om, og det arbejdes der med for en styrkelse af det frie sygehusvalg.
Samtidig er vi også meget optaget af at få så gode kvalitetsmålinger som muligt, og det er en anden konsekvens af den aftale, der blev indgået om finansloven.
Det er i den forbindelse, jeg bruger et så kommercielt udtryk som konkurrencedygtigt, for det er meget vigtigt, at den bedst mulige kvalitet i de enkelte offentlige sygehusvæsener bliver resultatet af de mange penge, vi bruger på det.
Poul Nødgaard (DF), 1998-01-23:
Jeg havde lige et enkelt spørgsmål til sundhedsministeren, inden vi runder dette lovforslag af, og det var angående de bemærkninger, ministeren kom med om ventelister.
Jeg tror, der blev sagt, at vi skulle have en realistisk holdning til ventelister.
Det er jeg sådan set enig i at vi skal have, men så blev der sagt noget om, at nye behandlingsformer osv. automatisk ville afstedkomme, at presset på ventelisterne blev større. Vi kan nok ikke helt færdigdebattere den sag i dag, men jeg køber altså ikke uden videre, at fordi man finder nogle nye behandlingsformer for en eller anden specifik sygdom, så skal det generelt betyde, at ventetiden til vores hospitaler bliver forlænget.
Jeg mener, det er et af de helt store afgørende samfundsspørgsmål i dag; og det, der optager befolkningen allerallermest, er den utrolige uforståenhed over for, hvorfor der skal gå så og så mange måneder, inden man kan få f.eks. en hofteoperation.
Når man ser, hvordan folk venter i månedsvis, så kan jeg godt forstå, at de kan blive bekymrede og angste over, at der skal gå så mange måneder. Vi kunne tage en lang videnskabelig debat i dag om alle de ressourcer, der overføres til amterne, som står med ansvaret for det her, men i sidste instans er det selvfølgelig sundhedsministeren, der har det overordnede ansvar for, at de samlede samfundsressourcer - også selv om vi har amterne til at styre det - bliver brugt rigtigt.
Men jeg vil nævne det, fordi jeg mener, at man dag for dag må være på jagt efter alle muligheder for at nedbringe ventelisterne. Så vil jeg også komme med et lille indlæg om lægerne.
Men disse få bemærkninger til ministeren.