runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Brian Mikkelsen (KF), 1998-12-04:
Da vores ordfører, fru Pernille Sams, ikke kan være til stede, skal jeg på partiets vegne sige følgende: Driftsstøtte til skibsbygning er nødvendig for ikke at stille vore danske værfter i en fuldstændig urimelig konkurrencesituation, desværre.
Det er et internationalt set
oversubsidieret erhverv, og alle bestræbelser bør gå på, at regeringen arbejder ihærdigt på at få skåret ned på de forskellige nationale støtteformer, der findes verden over - altså via internationale aftaler. Når vi har sagt dette, betyder det også, at vi samtidig siger nej til at skære ensidigt i den danske støtte.
Det vil være helt urimeligt og i øvrigt umuligt for vore værfter at skulle konkurrere på endnu mere unfair vilkår end i dag. Heri ligger også, at vi vil sikre, at erhvervsministeren ikke bruger sin bemyndigelse i § 2, stk. 3, til et ensidigt dansk skridt.
For os må denne bestemmelsesbrug forudsættes at være inden for rammerne af, hvad der er gennemsnittet i EU. Vi finder det nødvendigt, bydende nødvendigt at sikre vore værfter en bare nogenlunde lige konkurrence, og når erhvervsministeren tager til EU-ministermøde og godkender 9 pct.-plus særordninger og indirekte støtteforanstaltninger, så er det mindste, regeringen kan gøre, at tilbyde vore egne virksomheder samme vilkår, som regeringen finder at andre landes virksomheder skal tilbydes.
Så det er altså vores udgangspunkt.
Vi synes i øvrigt, at det ville klæde regeringen, hvis man igennem OECD-samarbejdet fik gået specielt Sydkoreas protektionistiske skibsbygningsindustri lidt nærmere efter i sømmene.
På bare 4 år har Sydkorea fordoblet værftskapaciteten for lånte penge og leverer skibe for langt under fremstillingsprisen.
Ja, det er vel knap nok, at materialeprisen dækkes.
Det er umuligt at hamle op med for os her i Europa.
Således må procenten nu i hele 1999 antages at ligge fast på 9, og som sagt finder vi en ensidig dansk nedsættelse til et lavere niveau uacceptabel.
For os er det det reelle internationale støtteniveau, der skal være sammenligningsgrundlaget.
Hvis englænderne f.eks. i det kommende år kalder en del af deres støtte noget andet, f.eks. ikke kalder det driftsstøtte, men regional innovationsstøtte, som også er tilladt, men samlet set bevarer støtteniveauet eller hæver det, skal ministeren ikke bruge den slags talmagi som argument for at anvende § 2, stk. 3, over for de danske værfter.
Så det er altså en tilslutning til forslaget, men det er en betinget tilslutning.
Ole Sohn (SF), 1998-12-04:
Det er jo altid rart at stige lidt i graderne!
Jeg vil sige, at SF også principielt støtter det fremsatte forslag om driftsstøtte til skibsbygning.
Vi er glade for, at der sker en ændring, fra at man tidligere har administreret det via aktstykker til nu at lave en lovhjemmel til den støtte, og at den også bliver ændret fra en rentestøtte til nedbringelse af købers omkostninger til en decideret driftsstøtteordning. Men der er et par ting, som jeg gerne vil spørge om, og det er: I og med at OECD-aftalen ikke er ratificeret - og jeg kan forstå, at det er det, der er baggrunden for, at vi nu laver en ny midlertidig lov, i og med at den kun har varighed til udgangen af år 2000 - hvordan er udsigterne til, at OECD-aftalen vil blive ratificeret af USA, og vil det indebære, at man kan afvikle driftsstøtteordningen tidligere?
Det er det ene spørgsmål.
Det andet spørgsmål er: En væsentlig konkurrenceforvridende parameter er jo blandt andet, at de koreanske værfter er i stand til at bygge skibe væsentlig billigere end europæiske værfter. En af årsagerne hertil - jeg ved ikke, om det er bevist, men i hvert fald har der været temmelig meget, der peger i den retning - er, at de koreanske værfter er i stand til at bruge en del af den støtte, de får fra IMF, altså fra Valutafonden, til indirekte statsstøtte til deres værfter.
Og dermed er vi jo fra det internationale samfund med til at undergrave skibsværftsindustrien i de europæiske lande.
Derfor vil jeg gerne spørge ministeren, om der er nogen konkret viden om, hvorvidt det er korrekt, at IMF's pengestøtte til Korea bliver brugt til konkurrenceforvridende støtte til koreanske værfter.
Svend Erik Hovmand (V), 1998-12-04:
Vi er også fra Venstres side principielt positive over for, at vi nu får lovfæstet det, som i virkeligheden har været praksis via aktstykker og direktiver.
Vi synes faktisk, at den måde, det er implementeret på, ser rimelig fornuftig ud. Der er et enkelt lille spørgsmål, som vedrører spørgsmålet om grundlaget for en eventuel ændring af støtteprocenten.
Det fremgår af lovforslagets bemærkninger side 4, spalte 1, og jeg citerer: »Skulle det i løbet af lovens løbetid vise sig, at statsstøtteniveauet falder i andre vigtige skibsproducerende EU-lande, kan erhvervsministeren nedjustere den danske støttesats.«
Det forhold vil vi godt have lejlighed til at få uddybet
lidt nærmere.
Hvis et enkelt land ændrer, må det ikke gå ud over Danmarks konkurrenceevne - i hvert tilfælde ikke i forhold til andre EU-lande.
Det er det, der er vores pointe, altså at danske skibsværfter ikke stilles ringere i forhold til andre europæiske.
Poul Andersen (S), 1998-12-04:
Socialdemokratiet er positivt over for forslaget, som nu giver nogen stabilitet på området.
Hvor vi førhen har skullet behandle det her område med aktstykker med et års mellemrum, er det nu en 2-årig periode, og der bliver ikke ændret noget i støtteprocenten, så vi er positive over for forslaget.
Mogens Andreasen (DF), 1998-12-04:
Jeg tror nu ikke, at ministeren skal undre sig så forfærdelig meget.
Det er helt klart, at vi er imod tilskudsordninger, og når vi nu kommer dertil, hvor der er tale om EU, kender ministeren også udmærket vores holdninger til EU.
De tilskud, som kommer fra EU, bliver jo lagt oven i tilskud fra kommunerne, og vi mener, der skal nogle helt andre ting til, nemlig at man fra regeringens side laver nogle ordentlige aftaler med kommuner og amter, så tingene kan komme til at fungere, uden at vi skal hente tilskud alle vegne fra.
Thorkild Simonsen (S), 1998-12-04:
Jeg takker meget for den velvillige støtte, jeg har fået fra alle partier undtagen fra Dansk Folkeparti.
Det sidste undrer mig overordentlig meget, og det skal jeg lige vende tilbage til.
Jeg vil gerne sige, at det er rigtigt, at der er en række kommuner - som det også er nævnt i både oplægget til selve lovforslaget og i Landdistriktgruppens redegørelse - som faktisk har behov for at få den støtte.
Det var derfor, vi fandt frem til, at nu begynder vi med et beløb på 15 mio. kr., der jo, som hr. Thorkild Fransgaard rigtigt sagde, tages af bloktilskudspuljen og fordeles. Jeg vil også gerne sige, at jeg lyttede meget til hr. Ebbe Kalnæs' bemærkninger, da han tilsluttede sig forslaget og tilføjede, at vi måske skulle lave en analyse af kommunernes generelle økonomiske situation.
Der er mange, der har den meget letkøbte opfattelse, at når bare det er en stor kommune, går det godt, og hvis det er en lille kommune, går det måske også godt.
Men der er små kommuner, hvor det går godt, og der er store kommuner, hvor det ikke går så godt, så jeg er ikke fremmed over for den tankegang om at lave en analyse af kommunernes problemer, selv om det ikke har noget med kommunernes sammenlægning at gøre og også er sådan lidt ved siden af det, vi behandler her.
Til de partier, som er ret så skeptiske over for det, der kommer fra EU, vil jeg sige, at i denne sag mener jeg, det er klogt at modtage de penge og dermed sætte noget i gang.
Jeg kan ikke helt svare på det, hr. Thorkild Fransgaard var inde på, men der skal jo helt klart ske en evaluering af projekterne, og jeg skal også gerne tilstille Folketingets partier resultatet.
Og så har jeg som sagt overhovedet ingen forståelse for, hvorfor Dansk Folkeparti kan komme frem til, at det her er noget, man må gå imod.
Det har jeg ikke ret mange ord om, men det må altså være lidt af en misforståelse og specielt hos ordføreren, som vel via sit tidligere job nok skulle kende lidt til både erhvervslivet og meget andet.
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-12-04:
Dette her er en rigtig god lille sag, som Kristeligt Folkeparti meget gerne støtter, for vi har store problemer med skævvridningen af vores samfund i disse år.
Af en eller anden mærkelig grund er det sådan, at selv om man principielt kan sidde hvor som helst og lave sit arbejde ved hjælp af nutidens elektronik osv., er hvor som helst altid centralt og aldrig decentralt, mærkværdigvis.
Vi kan desværre ikke lave egnsudviklingsstøtte i Danmark, uden at EU vil det og EU er med i det, og når kommunerne er så ringe stillet, at de ikke engang kan tage imod den støtte, er det selvfølgelig rigtig godt, at vi kan stille midler og hjælp til rådighed, så de kan komme i gang med at få fat i den støtte, som kan gives på den måde.
Så vi støtter meget gerne forslaget.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1998-12-04:
Lovforslaget om, at der etableres en særlig støtteordning, hvorefter særlig vanskeligt stillede kommuner kan komme i betragtning ved medfinansiering af projekter, der kan opnå EU-støtte, vil Fremskridtspartiet se positivt på. Som jeg forstår lovforslaget, er der tale om en omfordeling, hvor midlerne skal findes inden for de aftaler, der er lavet om de kommunale bloktilskud.
Det lyder så pænt, at det er EU-støtte til erhvervsudviklingen, men jeg vil meget gerne se en opgørelse på landsplan over, hvilke projekter der virkelig er startet op for disse midler.
I langt de fleste tilfælde drejer det sig om enten en form for kulturhus eller museum eller andre lignende ting.
Det er kun ganske få projekter, hvor der virkelig er tale om erhvervsudvikling.
Som det er blevet sagt, er det mange gange sådan, at kommunen næsten føler sig tvunget til at gå med i sådan noget, for nu får man jo EU-tilskud, og så føler man sig tvunget til også at bruge de kommunale skattekroner på sådanne projekter.
Det er selvfølgelig ikke noget, vi kan behandle i forbindelse med lovforslaget her, men jeg nævner det bare. Jeg så meget gerne, at vi kunne få analyseret, hvad pengene egentlig bruges til. Men selve lovforslaget her om en slags omfordeling og en støtteordning til de vanskeligst stillede kommuner vil vi se positivt på, og vi vil formentlig stemme for det.
Ebbe Kalnæs (CD), 1998-12-04:
Det forslag, indenrigsministeren her fremsætter, er jo, som der skrives, en opfølgning på regeringens landdistriktsredegørelse, og det støtter CD meget gerne.
Det er et forslag, som vil give mulighed for kommunal medfinansiering af EU-projekter i vanskeligt stillede kommuner, og det er der hårdt brug for.
Etableringen af ordningen kan give kommunerne mulighed
for at bruge regional EU-støtte, så de kan forbedre deres aktivitetsniveau.
Det ville ellers ikke kunne lade sig gøre mange steder, så det, jeg håber, er, at man også vil følge op med megen rådgivning osv., således at de kommuner, der har meget få kræfter til at få sat disse ting i gang, bliver båret lidt frem.
Rammen på 15 mio. kr. er forhåbentlig stor nok, men hvis det skulle vise sig, at de ikke skulle slå til, vil vi meget gerne støtte ministeren i en udvidelse af denne ramme senere,
når vi skal indgå økonomiske forlig.
Så vil jeg gerne sige helt præcist, at det havde været bedre, hvis den kommunale finansiering i al almindelighed havde været mere retfærdig.
Der er en lang række mindre kommuner, som må leve med urimelige tilfældigheder, der er indbyggget i tildelingskriterierne, og jeg så gerne, at Folketinget i den kommende tid havde lidt mere mod til at analysere den kommunale finansiering, og vel at mærke uden om Kommunernes Landsforening.
Det er nemlig rent faktisk sådan, at man i det miljø, der er i Kommunernes Landsforening, aldrig nogen sinde får taget hul på problemet.
Men forslaget her er en håndsrækning, og den vil vi selvfølgelig meget gerne varmt støtte, også hvis der skulle blive brug for mere i den retning.
Susanne Clemensen (CD), 1998-12-04:
Jeg vil gerne gentage det, som jeg sagde før, nemlig at formålet med betalingen af det her efterlønsbidrag - og det fremgår klart af bemærkningerne - er en bevarelse af retten til at gå på efterløn.
Og så vil jeg gerne svare på fru Jette Gottliebs spørgsmål ved at sige, at det fremgår af den pjece, som Arbejdsministeriet, Socialministeriet og Finansministeriet
har lavet om efterlønnen, »Den moderne efterløn«, at i 1999 vil det samlede beløb for dem, der betaler begge bidrag, stige i forhold til nu med 127 kr. om måneden før skat
, og det vil sige, at det er ca. 75 kr. efter skat. Det er i 1999, og jeg er godt klar over, at det beløb vil stige lidt, men fru Jette Gottlieb må da give mig ret i, at det ikke er noget stort beløb, vi taler om.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-12-04:
Nu må Det Konservative Folkeparti jo til at vælge.
Altså enten taler man for at skabe ro om den her ordning og står bag det forlig, man har indgået, eller også så taler man for, at så snart man i øvrigt i et nyt politisk forlig kan skaffe flertal for at presse generelle nedskæringer igennem på efterlønnen, er det det, man vil.
Så sig det dog ærligt.
Det kan jo ikke være rigtigt, at Det Konservative Folkeparti lader statsministeren stå og tale om, at der er seks partier bag denne her langsigtede ordning, som nu skaffer ro, samtidig med at et af de seks partier render rundt og siger, at der ingen aktuelle planer er, men klart i virkeligheden siger, at så snart man har politisk mulighed for det, så skal der ske generelle nedskæringer af efterlønsordningen.
Det hænger ikke sammen.
Så er jeg glad for, at hr. Knud Erik Kirkegaard, som jeg forstår det, giver mig ret i, at efterlønsbeviset ikke har nogen som helst juridisk gyldighed.
Hvis et flertal ønsker at lave generelle indskrænkninger i efterlønsordningen, så kan et flertal til enhver tid gøre det, og det bevis og det stykke papir, man vil lave i den anledning, er et rent blålys.
Det synes jeg er godt at få konstateret fra et af de partier, der står bag det her lovforslag.
Susanne Clemensen (CD), 1998-12-04:
Det meste, der kan siges om det her lovforslag, er vel sagt på nuværende tidspunkt, og klokken er ved at være mange.
For os har det været vigtigt, dels at forligspartierne dermed har bevaret retten til at gå på efterløn fra det fyldte 60. år, og dels at vi på den måde motiverer folk til først at gå på pension som 65-årige, og endelig at vi fjerner den usikkerhed, der har været indtil nu med hensyn til, hvad der ville ske med efterlønsordningen.
Når der er partier uden for finanslovaftalen, der her i dag har påpeget, at det er noget underligt noget, at man fremsætter det her lovforslag, for det er kun en lille del af det, og spurgt, hvad det er, man vil, kan jeg ikke lade være
med at sige, at det fremgår jo klart af bemærkningerne til det her lovforslag og i øvrigt også af den debat, der har været i offentligheden, at det skal ses i lyset af, at det i finanslovaftalen for 1999 er aftalt, at det skal være en betingelse for at opnå ret til efterløn, at medlemmet har betalt både bidrag til arbejdsløshedsforsikringen og bidrag til efterlønsordningen.
Sådan er dét.
Jeg kan heller ikke lade være med at henvise til det, som jeg tidligere i dag har sagt med hensyn til indvendingen om, at a-kasserne ikke kan nå det, og at det er bøvlet og lovsjusk, og hvad ved jeg, nemlig at der faktisk i loven ligger den bemyndigelse, at direktøren for Arbejdsløshedsforsikringen efter forhandling med Landsarbejdsrådet kan fastsætte de nærmere regler for medlemmernes betaling af bidrag, herunder om efterbetaling og tilbagebetaling af bidraget til efterlønsordningen.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1998-12-04:
Hr. Thulesen Dahl har en fabelagtig evne til ikke at høre efter, hvad der bliver sagt.
Han sagde noget i retning af, at jeg havde givet udtryk for, at så snart der var politisk mulighed for det, ville vi lave efterlønsordningen om.
Det har jeg aldeles ikke sagt noget om.
Hr. Thulesen Dahl hævder, at jeg skulle vælge mellem enten ro eller ændringer.
Jamen det er jo ikke den valgmulighed, som jeg beskrev i min ordførertale.
Jeg sagde, at nu er der lavet et forlig, som vi er fuldstændig sikre på vil have den effekt, som vi ønsker, så der indtil videre er ro om efterlønnen.
Og så sagde jeg: Lad nu være med at stikke folk blår i øjnene. Hvis det engang om x antal år viser sig samfundsøkonomisk nødvendigt at ændre efterlønsordningen, så vil man selvfølgelig gøre det, og så skal man blot sørge for, at man gør det i meget, meget god tid, før det træder i kraft, så folk ved, hvad de har at rette sig efter.
Det er den fejl, som man med rette kan indvende imod det forlig, som vi laver nu.
Det sagde jeg i øvrigt også i min ordførertale.
Jeg har heller ikke sagt eller givet udtryk
for, at det viser, at det var blålys.
Fru Jette Gottlieb havde et konkret spørgsmål.
Nu er det noget underligt noget at stille det til en af ordførerne, det er egentlig mere naturligt at stille det til ministeren, og det er vel egentlig også et spørgsmål, der hører hjemme under udvalgsbehandlingen, og det vil jeg gerne overlade spørgsmålet til.
Så til hr. Ebbe Kalnæs, som efterlyste loyalitet.
Det behøver hr. Ebbe Kalnæs ikke at gøre.
I Det Konservative Folkeparti er vi altid loyale over for de forlig, som vi indgår.
Og så føler jeg i øvrigt trang til endnu en gang at gentage, at hvis det engang skulle blive nødvendigt alligevel til trods for det her at ændre i efterlønsordningen, så skal det vedtages i så god tid i forvejen, at folk ved, hvad de har at rette sig efter.
Det skal ikke gøres, som det er sket her en mørk novembernat i Finansministeriet i mødeværelset derovre.
Så var det hr. Aage Frandsen.
Jeg tror i og for sig, at vi er fuldstændig enige om, at den udvikling, der har været i kølvandet på finanslovaftaler er helt utilfredsstillende.
Det bliver værre og værre, og jeg vil godt give tilsagn om at medvirke til, at vi forsøger at dreje den udvikling tilbage igen.
Aage Frandsen (SF), 1998-12-04:
Hr. Knud Erik Kirkegaard siger, at det, der foregår her, er helt normalt efter en finanslovaftale.
Jeg er hundrede procent sikker på, at vi aldrig tidligere har haft så mange lovforslag, der skal behandles i løbet af 14 dage, på baggrund af en finanslovaftale.
Jeg er hundrede procent sikker på, vi aldrig har haft så kompleks en sag og så omfattende en sag som efterlønspensionsordningen. Jeg er hundrede procent sikker på det.
Der er 18 forslag, så vidt jeg kan læse ud af det her, som direkte er udløber af finanslovforhandlingerne, som vi har i dag - 18!
Jeg erindrer, hvor mange der har været tidligere.
Det er simpelt hen noget griseri i forhold til folkestyret og de mennesker, hvis interesser vi skal varetage, at man behandler det på den her måde.
Det er ikke en måde at behandle det på.
Jeg bebrejder ikke hr. Knud Erik Kirkegaard, for det er regeringen, der har villet det på den måde, men vi skal bare sige, at det vil vi ikke være med til, os, der er i opposition og skal lave aftale med en regering.
Ebbe Kalnæs (CD), 1998-12-04:
Først vil jeg gerne sige, at jeg savner lidt loyalitet både fra Venstre og De Konservative i denne sag.
Jeg vil også gerne sige, når man gør opmærksom på, at om 10 år eller om 20 år kan det godt være, at samfundet økonomisk er i en situation, hvor man så ændrer på en efterlønsordning, at det selvfølgelig gælder nye, der kommer til.
Jette Gottlieb (EL), 1998-12-04:
Nu har jeg tre gange spurgt om, hvad konsekvenserne er af ikke at melde sig ind, hvis man bliver arbejdsløs som 62-årig.
Jeg troede, at jeg havde spurgt den ordfører for forligspartierne, som havde mest forstand på det her område, men han vil heller ikke svare mig. Nu begynder det altså at blive en anelse grotesk.
Jeg spørger igen: Med hvilke argumenter skal vi overbevise folk om, at de nødvendigvis må betale det her kontingent, hvis de ikke aner, hvad konsekvenserne er af ikke at gøre det?
Så får jeg at vide, at det er en ganske traditionel
behandling, at man lapper en masse forlig sammen i forbindelse med finansloven, og hr. Knud Erik Kirkegaard og jeg er fuldstændig enige om, at det grundlæggende er uforsvarligt at gøre det, men jeg får også at vide, at det er fuldstændig traditionelt at behandle forslag på den måde.
Jeg vil dog sige, at selv om jeg ikke har lang erfaring herinde, har jeg dog aldrig været ude for, at man deler et forlig op i to halvdele, hvor man bedømmer indtægterne i et lovforslag og udgifterne i et andet lovforslag, som man først får at se til næste år.
Det er da ubegribeligt.
Aase D. Madsen (DF), 1998-12-04:
To af institutionerne har valgt at blive statsinstitutioner, mens Designskolen Kolding ønsker at forblive en selvejende institution.
Jeg vil gerne stille ministeren det spørgsmål: Hvad er
fordelen ved at overgå til statslig institution fra selvejende institution?
Er det de øgede bevillinger, eller er det den tryghed, der ligger i at have et økonomisk sikkerhedsnet af en eller anden slags?
Og hvorfor mon ikke institutionerne er blevet statslige, da de lå i Undervisningsministeriets ressort?
Hvad er grunden til det?
Ligeledes får Koldingskolen et specielt, jeg vil kalde det lex Kolding-kapitel, i loven.
Er det for at få denne skole med ind i folden, eller ligger der noget andet bag?
Har der været nogle specielle problemer i Kolding, der har gjort, at man har fået dette specielle kapitel ind i lovgivningen? Jeg har f.eks. også set i høringssvarene, at det ikke er alle amter, der er lige tilfredse med den statsliggørelse, der ligger.
Er der nogen, der har følt sig presset i denne sag, vil jeg gerne spørge ministeren om.
Den anden del af forslaget omhandler Kunstakademiets Konservatorskole, som skal have universitetsstatus.
Det indebærer, at der skal ske en vurdering af det faglige forskningsniveau, før skolen får den officielle status som en højere uddannelsesinstitution, og det synes Dansk Folkeparti
er en god sikkerhedsventil.
Hvad indebærer dette lille magiske ord forventning?
Jeg har også set i nogle af høringssvarene, at man f.eks. forventer en statslig overtagelse af visse bygninger, man forventer eventuelt en huslejestigning, og der er forskellige ønsker fra amterne, som de gerne vil have realiseret i forbindelse med den statsliggørelse, der sker.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1998-12-04:
Det var i øvrigt en del af vores oplæg til finanslovforhandlingerne.
Men det med en garanti behøver altså ikke at være afhængig af et stykke papir.
Nu har man valgt, at det skal ske i form af et stykke papir, og det er vi helt med på, men jeg vil godt gøre opmærksom på, at der er knyttet nogle administrative ting til det stykke papir, som er en lille smule besværlige, og det var det, jeg gjorde opmærksom på i min ordførertale.
Flere af ordførerne har været inde på, hvor længe
aftalen varer
Helt formelt: Finanslovaftalen gælder for 1999, men som jeg sagde, så har vi ingen aktuelle planer om på baggrund af det forlig, vi har indgået om efterlønnen, at stille forslag om ændringer i efterlønnen.
Vi tror faktisk på den her aftale.
Vi tror, at den virker sådan, at folk bliver længere på arbejdsmarkedet, end de ellers ville være blevet,
og derfor har vi ingen aktuelle planer. Men så siger jeg også, at hvis det om 10 år eller om 20 år, for nu skal vi ikke stikke befolkningen blår i øjnene, er samfundsøkonomisk nødvendigt at ændre i efterlønsordningen,
så vil man selvfølgelig gøre det, og jeg vil advare imod at gå ud og garantere det modsatte.
Fru Jette Gottlieb var inde på spørgsmålet, om det her
er en forsvarlig lovbehandling.
Jeg vil sige, at det er en traditionel lovbehandling, der efterfølger et finanslovforlig.
Jeg er stærkt betænkelig ved den måde, man kobler en masse lovforslag op på finanslovaftalen.
Det er en helt generel betragtning.
Men denne behandling, som vi har her, adskiller sig ikke principielt fra en række andre behandlinger, som også er en følge af finanslovaftalen.
Susanne Clemensen (CD), 1998-12-04:
Med det nye efterlønsbevis bliver det jo sådan, at selv om man eventuelt i perioden fra de 60 år til de 65 år skulle blive syg, ja, så mister man ikke retten til at gå på efterløn af den grund.
Og er det ikke også korrekt, at beregningsgrundlaget er fra de 60 år med det nye efterlønsbevis, og ikke som det er i dag, hvor det kan være sådan, at man f.eks. går ned i indtægt på et senere tidspunkt, og så er det det beregningsgrundlag, der ligger til grund.