runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Christian Brix Møller (RV), 2002-03-21:
Umiddelbart lyder begrundelsen for lovforslaget indlysende.
Danmark tiltrådte i sin tid Europarådets konvention fra 1963 med princippet om begrænsning af dobbelt statsborgerskab og har siden da søgt at opretholde det her princip.
Derfor er det en logisk konsekvens at justere lovgivningen som følge af, at Sverige har indført en lovgivning, der tillader dobbelt statsborgerskab.
Det samme gælder for den del af lovforslaget, som omhandler børn.
Så fordi vi har et princip om begrænsning af dobbelt statsborgerskab, følger det umiddelbart at være positivt stemt over for lovforslaget ud fra den betragtning, at der blot er tale om en konsekvensændring af dansk lovgivning.
Det var også fru Inge Dahl-Sørensens argument.
Ud fra en mere generel betragtning mener vi dog, at det kunne være på tide at få ordentligt belyst, om princippet om begrænsning af dobbelt statsborgerskab stadig er tidssvarende.
Sverige har ændret praksis, Norge og Finland synes at være på vej.
Vi savner begrundelser for, hvorfor vi ikke er på vej, og ærlig talt ville den her lejlighed faktisk være en udmærket for regeringen til at fastslå, hvorfor Danmark absolut skal opretholde et princip, som er undfanget i en tid, hvor danskere holdt sig i Danmark, tyrkere væk fra Danmark og stater ikke brød sammen i vores nærområde, som vi på ulykkelig vis så det med Jugoslavien i sin tid.
Princippet kan i forskellige tilfælde gøre det vanskeligt for nydanskere at erhverve dansk statsborgerskab, selv om de føler en stærk tilknytning til Danmark, og nogle lande gør det vanskeligt at opgive et hidtidigt statsborgerskab.
Så er det altså ikke særlig befordrende for demokratiet, at store grupper af reelle danske borgere holdes uden for den politiske beslutningsproces, fordi de af hensyn til et muligvis utidssvarende princip ikke har ret til at stemme ved parlamentsvalg og folkeafstemninger.
Overordnet kunne man spørge, som det også lå til grund for den nylige svenske undersøgelse af det her spørgsmål, om ikke samfundsudviklingen har medført, at mennesker i større udstrækning føler en sand og dyb tilknytning til mere end ét land, og at flere og flere i takt hermed ønsker at kunne være statsborgere i mere end ét land.
Hvad der så er galt i det, er det relevant at spørge, sådan som hr. Søren Søndergaard også gjorde det.
I Sverige nåede man frem til, at især den dobbelte stemmeret, som følger med, er problematisk, men der kunne ikke peges på en model, hvor løsningen af de praktiske vanskeligheder ville stå i forhold til problemets trods alt
Den dobbelte stemmeret benyttes nemlig stort set ikke.
Men jeg skal ikke give svaret her.
Jeg vil blot efterlyse en grundig dansk belysning af problemstillingen.
Kamal Qureshi (SF), 2002-03-21:
Jeg tror, hr. Jesper Langballe har nogle forudfattede meninger om, hvordan jeg forholder mig, siden han tager det som givet, at jeg støtter dobbelt statsborgerskab.
Det var ikke det, jeg udtrykte herfra, hvis hr. Jesper Langballe lyttede til, hvad jeg sagde.
Jesper Langballe (DF), 2002-03-21:
Men det afgørende er jo, at hr. Kamal Qureshi anerkender, at når man bor i et boligområde, og der er en bestyrelse, der skal administrere det boligområdes forhold, så må der være en eller anden form for begrænsning med hensyn til, hvem der har ret til at vælge bestyrelsen, og hvem der har ret til at sidde i den bestyrelse.
Det er lige præcis den begrænsning, der er afgørende for, at man naturligvis ikke kan have et dobbelt statsborgerskab, og man kan for så vidt sige, at i det øjeblik politikerne, som det har været tilfældet, smider statsborgerskabet i grams, er der simpelt hen tale om mandatsvig over for vælgerne.
Kamal Qureshi (SF), 2002-03-21:
Mange gange kan det godt være, at jeg i hvert fald har mine tvivl om, hvor jeg ville gøre størst gavn, om det ville være i skadestuen som læge, eller om det ville være herinde, men det svinger sådan lidt.
Jeg vil også gerne sige til hr. Jesper Langballe, at jeg mener jo, at hvis man f.eks. bor i et boligområde, er det afgørende, at man netop får mulighed for at stille op til bestyrelsesposter, at man netop får mulighed for at få indflydelse på, hvordan det boligområde skal udvikle sig, frem for at betragte det at have indflydelse på sine egne livsvilkår som et eller andet logeagtigt, hvor man skal igennem alle mulige prøver for at blive del af det.
Jeg ser statsborgerskab som en mulighed for at fastholde nogle mennesker på en forpligtelse til at tage ansvaret for det samfund, de er en del af på godt og ondt.
Jesper Langballe (DF), 2002-03-21:
Det må være klart, at forudsætningen for, at man på en sand måde kan gå ind i fremtiden, jo er, at man selv er historie, for ellers er det at gå ind i fremtiden simpelt hen et udtryk
for, at man har forpagtet fremtiden, forseglet den i en ideologi, der præcist ved, hvordan fremtiden skal se ud, men fremtiden er jo det ukendte, og det er lige præcis det, historien lærer os. Når det nu er så svært at forstå, hvad statsborgerskab er, at det i virkeligheden blot er en beskyttelse af det danske vælgerkorps, de danske folketingsvælgere,
Søren Krarup (DF), 2002-03-21:
Jeg vil lige komme med en replik til hr. Kamal Qureshi, hvis venlighed jeg påskønner.
Hr. Kamal Qureshi siger, at jeg befinder mig i historien.
I den anledning vil jeg godt fortælle en lille bitte historie:
Det er forfatteren Jakob Knudsen, der fortæller, at i sit barndomshjem fortalte hans mor danmarkshistorie for børnene, og der kom en kammerat ind, og han hørte moderen fortælle »de fødtes, de led, de døde«, og sådan fortsatte det, »de fødtes, de led, de døde« - sådan går det nemlig i historien - og denne kammerat spurgte forbløffet: »Jamen hvornår holder det op?«
Så svarede moderen de kloge ord
: »Det holder aldrig op, for du er selv med i det.«
Og det er hr. Kamal Qureshi også.
Vi er alle historiske eksistenser, det er hr. Kamal Qureshi også, og derfor skal man ikke bilde sig ind, at man har mulighed for at trække sig ud af historien og som hr. Søren Søndergaard og alle socialister begynde at tage historien eller tiden til indtægt.
Kamal Qureshi (SF), 2002-03-21:
Jeg vil gerne benytte lejligheden til nogle få kommentarer til Dansk Folkeparti.
Jeg er imponeret over, hvor fantastisk meget hr. Søren Krarup er inde i den danske historie, og det anerkender jeg, og det har jeg nok ikke brugt tilstrækkelig meget tid på.
Problemet er bare, at hr. Søren Krarup stadig befinder sig i historien og ikke er kommet til nutiden og ikke forholder sig til fremtiden.
Det er jo reelt set den, som jeg synes at vi i en vis grad er forpligtet til at forholde os til netop af hensyn til de danske børn, som hr. Søren Krarup ønsker at vi skal tage hensyn til.
Jeg hørte også, at hr. Søren Krarup anførte, at man ikke skal sætte spørgsmålstegn ved eksistentielle faktorer, og jeg har også tidligere anført, det godt kan være, at vi skal skifte ordførerskab, så det er vores etiske ordfører, fru Margrete Auken, der skulle komme herned og holde ordførertaler i alle de her udlændingespørgsmål, for det er, som om det hele er eksistentielle spørgsmål. Hr. Søren Krarup anførte, at faktorer som hvorfor vi trækker vejret, det er ikke noget, vi skal sætte spørgsmålstegn ved. Jeg tror nu, at hr. Søren Krarup engang, den dag han er syg og kommer ind på en skadestue eller på et hospital, vil være glad for, at der er nogle læger, der netop har studeret, hvorfor vi trækker vejret, hvorfor det er, at vi har de mest basale funktioner, der kan opretholde vores liv, altså at man sætter spørgsmålstegn ved de mest basale ting.
Jeg tror, at hele vores videnskabelige baggrund og hele vores videnskabelige grundlag for et moderne samfund ville forsvinde, hvis ikke man satte spørgsmålstegn ved nogle basale ting som: Hvorfor falder æblet til jorden? Men det kan da godt være, at det også er i den retning, at Dansk Folkeparti og hr. Søren Krarup gerne vil gå. Jeg har kun én anke over det spørgsmål, og det er,
at vi simpelt hen har fået høringssvarene med alt, alt for kort varsel, og hvis det er, at regeringen betragter det her forslag som afgørende, så synes jeg, at praksis også må være, at man må give folketingsmedlemmerne mulighed for at sætte sig ordentligt ind i de forhold og få lejlighed til at læse høringssvarene, som vi i hvert fald i SF betragter som vigtige.
Derfor vil jeg forholde mig til det her lovforslag ved at gå ind til det med åbent sind under udvalgsbehandlingen, se på det dér og tage stilling til det efterfølgende.
Else Theill Sørensen (KF), 2002-03-21:
Jeg har en fornemmelse af, at det her godt kan blive en lang dag.
Da jeg forberedte mig til behandlingen af netop det her lovforslag, forestillede jeg mig i grunden, at det var en lille ekspeditionssag.
Jeg har også indtryk af, at der er et stort flertal, der er enige i, at det her er noget, vi vil sige ja til, og det vil Det Konservative Folkeparti også.
Men jeg vil godt i forlængelse af de replikker, der er kommet herfra, sige, at det at have statsborgerskab er en alvorlig sag.
Jeg vil helt tilslutte mig det, hr. Bjarne Laustsen sagde: Det er ikke at sammenligne med et medlemskab af en tilfældig forening.
Statsborgerskabet giver nogle rettigheder og nogle pligter, og det åbner nogle døre, alt efter hvilket statsborgerskab man har.
At en person kan have flere, måske endda mange statsborgerskaber, som man kan bruge efter behov, er imod Det Konservative Folkepartis opfattelse af begrebet statsborgerskab og alt, hvad der ligger i det.
Man skifter ikke statsborgerskab, som man skifter skjorte, og man går normalt kun med én skjorte, i hvert fald sådan i al almindelighed. Hr. Søren Søndergaard sagde, at man så kunne bo i et land og ingen rettigheder have.
Jamen hvad er det da for noget?
Hvis man bor her i det danske samfund på lovligt ophold, har man stort set nøjagtig de samme rettigheder, om man har indfødsret eller ej.
ikke har stemmeret til den lovgivende forsamling, hvor man bestemmer, hvordan samfundet skal være indrettet.
Derimod får man ret hurtigt stemmeret til amtsråd og byråd, hvor man bestemmer, hvordan lovene føres ud i livet; hvordan tingene fungerer i det lille lokalsamfund.
Så vi kan tilslutte os de to dele i lovforslaget og konstatere, at der altså er nogle, der har andre opfattelser af statsborgerskabet, end vi har.
Søren Krarup (DF), 2002-03-21:
I den bedrøvelighed eller ynkelighed, som dansk indfødsretspraksis udgør, er disse små ændringer et skridt i den rigtige retning, som vi i Dansk Folkeparti støtter.
For at vende tilbage til den tidligere debat, som hr. Søren Søndergaard nu også har genoplivet, vil jeg godt sige, at indfødsretten jo har en ganske bestemt mening eller et ganske bestemt begreb.
Hr. Søren Søndergaard siger - det er for så vidt ikke ualmindeligt for en socialist - at det ikke er i overensstemmelse med tiden.
Jeg er altid dybt imponeret over folk, der kan tage patent på tiden.
Vi andre har nok at gøre med at leve i den, men hr. Søren Søndergaard kan bruge den.
Det er jo det, der er tilfældet med denne forståelse af indfødsret.
Vi har i nogle sekvenser drøftet det i Indfødsretsudvalget, hvor holdningen efter min mening har været i alt for høj grad terapeutisk.
Det vil sige en opfattelse af, at indfødsret skal gives til dem, der er syge og svækkede, og som vil blive glade for at få dansk indfødsret, således at indfødsretten i virkeligheden bliver til en terapeutisk, eller på dansk: en behandlingsmæssig foranstaltning.
Indfødsret fik vi i 1776, fordi landets børn skal nyde landets brød, som Ove Høgh-Guldberg så fornemt formulerede det, og indfødsret har
vi for at fastholde dette forsvar for landets børn
Derfor er det oprørende, at man i såkaldt terapeutisk ærinde giver indfødsret til folk, der ikke kan eller vil tale dansk, som har begået grov kriminalitet f.eks. i forbindelse med narko, og som har beriget sig på landets bekostning og oparbejdet en stor gæld til det offentlige.
Landets børn skal nyde landets brød, og denne fordring om anstændighed og respekt for ordnede forhold i landet ligger i dette beskedne forslag til lov om ændring af indfødsretten, hvor sigtet dels er at afskaffe de fordele, som bigami eller spekulation i ægteskab kan give, dels er at ophæve muligheden for dobbelt statsborgerskab.
Det sidstnævnte begreb, dobbelt statsborgerskab, er, vil jeg sige til hr. Søren Søndergaard, en indlysende selvmodsigelse, som intet land burde kunne affinde sig med. Den omstændighed, at Sverige med en ny lov i 2001 lyser begrebet i kuld og køn, bør i allerhøjeste grad opfordre Danmark til at skille sig fra svensk lovgivning.
Det er også det, der sker med dette lovforslag.
Samtidig med, at vi altså støtter denne lovændring, så var der grund til at opfordre til, at dobbelt statsborgerskab i alle sammenhænge bliver afskaffet.
Jeg har forskellige eksempler på groteske forhold vedrørende dobbelt statsborgerskab også her i landet.
Derfor er det godt, at muligheden for misbrug bliver reduceret, og at respekten for indfødsrettens mening bliver understreget, og på samme måde er det godt, at spekulation i bigami bliver begrænset.
Vi støtter i Dansk Folkeparti som sagt begge forslagets intentioner, og vi vil udtrykke håbet om, at dette lovforslag må være en begyndelse til at få ryddet op i de oprørende tilstande vedrørende dansk indfødsret.
Bjarne Laustsen (S), 2002-03-21:
Vi er i Socialdemokratiet altid åbne over for diskussioner om også vanskelige spørgsmål, også omkring sådan et emne som det her.
Men uanset hvordan man vender og drejer det, hjælper det ikke noget, at Danmark på en række af de her punkter går alene.
Det har vi jo f.eks. gjort, når det drejer sig om pensionsspørgsmål i forhold til EU-borgere og andre.
Så på den måde mener jeg, at vi kan løse de her spørgsmål.
Men jeg mener ikke, at vi får noget ud af at gå enegang i den sag her.
Søren Søndergaard (EL), 2002-03-21:
Hvis f.eks. en tysk statsborger får arbejde i Danmark og arbejder i Danmark i 15 år og bevarer sit tyske statsborgerskab og ikke får dansk statsborgerskab, så har vedkommende i de 15 år, vedkommende arbejder i Danmark, ingen indflydelse på det nationale niveau, der hedder folketingsvalg.
Det kigger man på i EU, for det synes man
også er lidt underligt i EU.
Men det har man altså ikke.
Man har ikke stemmeret, hvis man ikke har dansk statsborgerskab.
Det synes vi er underligt, for det betyder, at man har nogle forpligtelser til at betale skat osv., men man har ikke nogen rettigheder.
Det er underligt, at Socialdemokratiet ikke allerede på nuværende tidspunkt har forholdt sig til det, men bare siger, at de vil følge diskussionen.
Jeg synes, at det virker underligt tilbageskuende.
Jeg synes ikke, at det vidner om et parti, der er i pagt med tiden, og det er slet ikke et parti, der forholder sig til fremtiden.
Jesper Langballe (DF), 2002-03-21:
Det er altid en god idé, når man citerer, at man så citerer virkeligt og fuldt ud: »Til et folk de alle høre, som sig regne selv dertil, har for modersmålet øre, har for fædrelandet ild.«
Se så er citatet jo sat ind i den sammenhæng, hvor det hører hjemme.
Det er ikke noget, man vælger, som man vælger en ny overfrakke.
Det er et tilhørsforhold, der efter Grundtvig-citatet, som ikke blev fuldført, går dybt i sjælen.
Så vil jeg sige, at det danske mindretal i Sydslesvig og det tyske mindretal i Danmark er jo sat der af historien, og de er udtryk for en konflikt.
Er de værter eller gæster?
Ja, se det kommer an på, om man ser det fra dansk eller tysk side; der kan man ikke etablere en objektiv enighed.
Søren Søndergaard (EL), 2002-03-21:
Jeg er helt uenig, må jeg sige til hr. Langballe.
Jeg mener, at det, der sker i Sønderjylland, hvad enten det er i området nord eller syd for grænsen, er argumentet for, hvorfor det er så vigtigt, at folk har rettigheder der, hvor de bor.
Hvis ikke der havde været forstandige folk, der havde sikret massive rettigheder til det tyske mindretal i Danmark og til det danske mindretal i Tyskland, så havde vi haft borgerkrigen, så havde vi stadig væk haft 1864.
Men der var folk, der forstod, at den sag skulle løses dels ved en demokratisk afstemning, som kunne have været mere demokratisk, det skal erkendes, dels ved, at man gav rettigheder til de nationale mindretal.
Det er jo lige præcis det, vi i virkeligheden snakker om her.
Lad os gå tilbage til hr. Langballes eksempel med boligforeningen.
Hr. Langballe vil lave en boligforening, hvor der er nogle i boligforeningen, der ikke kan få lov til at stemme til bestyrelsen, fordi de ikke har boet der længe nok.
Jeg siger, der bliver ballade med de folk.
Lad være med det.
Det skaber kiv og strid.
Hvis de alle er i boligforeningen, og alle i boligforeningen har indflydelse, så er der mulighed for at undgå kiv og strid.
Man kan selvfølgelig godt sige, at i modsætning til den indvandring eller flygtningestrøm, man kan kalde det, hvad man vil, som eksisterer i dag, skyldes det tysk-danske problem historien.
Men altså historie bliver alt jo, hvis der bare går tilstrækkelig mange år, og om hundrede år, om to hundrede år så vil det antal tyrkere, der kom til Danmark, jo også være et resultat af historien.
Bertel Haarder (V), 2002-03-21:
Kun til sidst.
Søren Søndergaard (EL), 2002-03-21:
Djævelen ligger i detaljen, og jeg prøvede her fra starten at få afklaret, om det, vi behandler, blot er et forslag, som vil stramme yderligere op på en i forvejen meget stram udlændingepolitik, eller om det er et fundamentalt brud med det, som Venstre plejer at sige ved festlige lejligheder, nemlig at rigtige flygtninge skal beskyttes.
Det er derfor, jeg spørger fru Birthe Rønn Hornbech, og jeg bliver ved med at spørge, og vi har hele dagen til vores rådighed, så på et eller andet tidspunkt håber jeg, at svaret kommer: Hvad er grunden til, at man afskaffer muligheden for at søge asyl via en ambassade?
For det har jo ikke noget at gøre med folk, der kommer til Danmark; det er jo netop folk, der ikke kommer til Danmark.
Det har jo heller ikke noget at gøre med fupflygtninge, for de får jo kun asyl, hvis de har et asylgrundlag, og det vil sige, at de kommer aldrig nogen sinde til Danmark, hvis der ikke er en reel grund til, at de søger asyl.
Så hvad er grunden til, at lige præcis den mulighed skal afskaffes?
Djævelen ligger i detaljen.
Elisabeth Arnold (RV), 2002-03-21:
Fru Birthe Rønn Hornbech beskrev, hvordan 7-års-reglen skulle være basis for, at man fik bedre tid til at få ressourcer, til at få uddannelse osv., således at man, når man blev sendt tilbage, hvis der blev fred i éns hjemland, var bedre i stand til at klare sig.
Men det er jo præcis det, der står i § 9 a, stk. 2, at selv om man skulle sendes hjem, fordi ens flygtningestatus ophørte, fordi der var blevet fred i éns land, så kan man alligevel få lov at blive, hvis man har fast arbejde og er velintegreret osv.
Hvordan er det undsluppet fru Birthe Rønn Hornbechs skarpe øje, for det er jo en direkte undergravning af princippet om, at flygtninge skal sendes hjem, når grundlaget for deres opholdstilladelse ikke længere er til stede?
Hvordan er det undsluppet fru Birthe Rønn Hornbechs skarpe blik?
Kamal Qureshi (SF), 2002-03-21:
Jeg takker for den klare tale om begrænsning af antallet af mennesker, der skal ind i det danske samfund.
Det eneste, jeg synes er et problem,
er, at man sætter en regel op om, at unge mennesker under 24 år, som finder en kæreste i udlandet, mens de er på studieophold eller et eller andet andet, ikke skal kunne få deres kæreste eller ægtefælle til det danske samfund.
Det er danske borgeres rettigheder.
at gøre med, at man sidder og snakker om, hvorvidt udlændinge skal have lov til at komme til det danske samfund
Det handler om danske borgeres rettigheder til at slå sig ned i det land, de faktisk er statsborgere i.
Det er det, man vil indskrænke, og jeg synes, det er helt fint, at man erkender, at man simpelt hen ikke vil have de mennesker til det danske samfund; det synes jeg er ærlig snak, det kan jeg godt lide.
Det, jeg bare synes er det afgørende problem i det her, er, at man fastholder, at de mennesker, der kommer til det danske samfund, tæller man op i antal og ser ikke på, hvilke rettigheder de har, og at det pingpongspil, der har været imellem politikerne, som ønsker at indskrænke unges rettigheder, og forældrene, som ønsker at gøre det samme, fortsætter.
Det vil vi fra SF's side gerne have stoppet.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2002-03-21:
Jamen hvis fru Pia Kjærsgaard mangler ord om hjemsendelse, så skal jeg henvise fru Pia Kjærsgaard til at slå op under afsnittet om inddragelse af opholdstilladelsen.
Jo, vil jeg sige til hr. Søren Krarup.
Der er nogle grundholdninger, vi er enige om.
Vi er et folk, vi er historiske individer, og i Venstre lever vi også i tiden.
Men vi tager også næring af tiden og ikke kun af fortiden. Når hr. Søren Krarup siger, at vi er os selv, så er forskellen nok, at man kunne få den fornemmelse, at hr. Søren Krarup mener, at vi kun er os selv.
Og det er jo den store forskel.
Vi er et internationalt parti, og vi mener ikke, at Danmark kan være en øde ø.
Men vi vil selv bestemme, hvem der skal til Danmark, og vi vil stille nogle benhårde integrationskrav.
Det er det, der er grundsynspunktet og har været det i årevis.
Jeg kan ikke helt forstå fru Sophie Hæstorp Andersens bemærkninger om, at vi vil kontrollere med hensyn til spørgsmålet om 7-års-reglen, og at flygtninge skal vende hjem, når forholdene er ændret.
Det har såmænd ikke noget med kontrol at gøre, det bygger på erfaring, og fru Hæstorp Andersen kan jo selv se, hvordan det er med statistikkerne, og oplyse her fra Folketingets talerstol, hvor mange af dem, der har fået flygtningestatus, der er vendt hjem af sig selv.
Jeg mener ikke, det er rigtigt at sætte spørgsmålstegn ved, om 7-års-reglen skulle have en negativ indflydelse på integrationen.
Formålet med integrationen er jo først og fremmest, at man, mens man er her, bliver en selvforsørgende borger, og at man dermed også er stillet bedre og har flere ressourcer til rådighed, når man vender hjem.
Pia Kjærsgaard (DF), 2002-03-21:
Undskyld.
Det, der jo bare er forskellen, er, at i dag er der et flertal: Venstre, Dansk Folkeparti og De Konservative, som effektivt kan stramme den her lovgivning.
Og jeg synes stadig væk, at der bliver redet lidt på to heste, når jeg hører Venstres ordfører.
Altså vi skal stramme, flygtninge skal vende hjem igen.
Jeg vil godt bede fru Birthe Rønn Hornbech om at oplyse, hvor det står i det forslag, vi diskuterer her.
Det kan jeg ikke se nogen steder.
Der er ikke nogen repatrieringsordning overhovedet, der er ikke noget om hjemsendelse.
Det er noget af det, jeg savner utrolig meget.
Hvad jeg kunne tænke mig et svar på, er: Nu har vi diskuteret stramninger af udlændingeloven, indfødsretsloven og integrationen.
Er det her ikke en helhed?
Skal man ikke tage det sure med det søde, som hr. Bertel Haarder sagde, da et af udspillene blev fremlagt?
Jeg er usikker på, hvordan man vil gennemføre det her.
Det synes jeg vi savner et svar på.
Lad os få det, jo hurtigere, jo bedre.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2002-03-21:
Det er lidt i samme boldgade.
En flygtning er en person, der ønsker at komme hjem igen, siger fru Birthe Rønn Hornbech.
Det er jeg ganske enig i.
Vi må formode, at når man er flygtet fra sit hjemland og der bliver ro dér igen, så vil man få lyst til at tage hjem og opbygge et fællesskab.
Men jeg ser også et spørgsmål om menneskesyn i fru Birthe Rønn Hornbechs tale. I Socialdemokratiet ønsker vi det bedste i mennesker, vi tror på, at mennesker godt kan finde ud af, at når der er ro i hjemlandet og man har fundet overskuddet til det, så vender man hjem for at se, om man har mulighed for at stifte en familie, et hjemsted igen dér, hvor man oprindelig kom fra.
Men vi kan høre på Venstre, at kontrol er bedre, det er bedre, at man udvider det til 7 år, så man kan kontrollere, at folk tager hjem inden de 7 år, hvis der nu skulle ske noget som helst; jeg formoder næsten, at det skal ske så hurtigt som overhovedet muligt.
Men er det menneskeligt, at personer i 7 år skal være uvidende om, hvorvidt deres fortsatte eksistens ligger i Danmark eller i deres hjemland?
Og hvad betyder det for integrationsindsatsen, at for enden af et 3-årigt integrationsprogram, som den socialdemokratiske regering har været med til at indføre, ja, der ligger stadig væk en mulighed for en hurtig hjemsendelse på dag 2?