Ole Stavad (S), 2000-01-18:
Det er jeg helt enig i og helst til den gode side.
Og det er sådan set det, jeg på regeringens vegne gør her. Som det har været nævnt, var det min forgænger, der gav tilsagnet.
Tilsagnet var ganske præcist, ikke bare i forhold til indholdet, men også rent tidsmæssigt, fordi det fremgår - det ligger på tryk fra udvalget på det tidspunkt - at regeringen i forbindelse med afslutningen af arbejdet omkring hele aktieavancebeskatningen og det udvalgsarbejde, der var igangsat i den forbindelse, ville medtage et forslag af den her karakter.
Når jeg derfor kommer med forslaget nu og ikke sammen med den lovgivning, som ville være en afledt virkning af det udvalgsarbejde, ja, så hænger det sammen med, at det udvalgsarbejde er trukket noget længere ud, end det var forudsat på det tidspunkt.
Så derfor har jeg anset det for at være rigtigst i forhold til ikke kun bogstaven, men også ånden i den aftale, som min forgænger indgik.
Fru Mariann Fischer Boel stillede spørgsmål om ikrafttræden.
Og lad mig sige, at når loven har den ikrafttræden, den har, så er det sådan set i respekt for Folketinget og Folketingets behov for at kunne gennemføre udvalgsarbejdet og gennemarbejde lovforslaget inden for den tidsmæssige ramme, som Folketinget anser for at være den hensigtsmæssige.
Og derfor også et tilsagn om, at hvis udvalget henvender sig til mig og siger, at nu er man parat til at gøre lovforslaget færdigt, og at man derfor ønsker ikrafttræden fremrykket til eksempelvis 1. marts, så vil det ikke være noget problem for mig at stille et sådant ændringsforslag.
Det er den dato, der var på det forslag, vi havde ude til høring, og den eneste grund til, at den dato blev ændret, var, at når vi så på tidspunktet for fremsættelsen og førstebehandlingen i forhold til ikrafttrædelsen, så ville jeg med rette kunne beskyldes for at forudsætte, at Folketinget gennemførte lovbehandlingen inden for en meget kort tidsramme.
Men hvis det er sådan, at Folketinget og Folketingets Skatteudvalg ønsker at gøre lovforslaget færdigt og mener, at det er forsvarligt, så vil vi i sagens natur svare lige så hurtigt, som vi overhovedet er i stand til, på spørgsmål, der kommer.
Så vil jeg også, hvis jeg får en sådan henvendelse fra udvalget med et sådant ønske, være parat til at komme med et ændringsforslag af den karakter, som fru Mariann Fischer Boel efterlyste.
Fru Pernille Sams sagde, at her havde vi sådan helt undtagelsesvis et forslag fra skatteministeren med et positivt indhold.
Jeg synes sådan set, vi skal undskylde fru Pernille Sams, fordi hun jo normalt ikke beskæftiger sig så meget med skatteområdet.
Hvis fru Pernille Sams eksempelvis havde været i salen her hele dagen, ville hun vide, at det her er det tredje lovforslag, som har fået en sådan uforbeholden venlig modtagelse fra bl.a. den konservative ordfører.
Hvis man sådan gør det op hen over en sæson på skatteområdet, tror jeg, at fru Pernille Sams vil se, at det faktisk også er situationen ved hovedparten af de lovforslag, jeg som skatteminister stiller.
Så hvis det er sådan, at hun har den opfattelse, må den være hentet fra dagspressen. Så var der spørgsmålet om, hvorfor vi nu har det dobbelte bundfradrag, hvor fru Pernille Sams var inde og sige, at det vel ikke var for tidligt, at der skete noget på området.
Også hr. Aage Frandsen havde bemærkninger.
Hvis jeg bare kort skal nævne forhistorien, så var det forslag, der lå, faktisk oprindelig et forslag, der også havde overførsel mellem ægtefæller, men med en bundgrænse, der hed 50.000 kr. Undervejs i arbejdet i 1993, da loven kom igennem, skete der så det, at der mellem de partier, der bakkede forslaget op, blev lavet en fordobling fra de 50.000 kr. til 100.000 kr., men så uden overførselsret.
Så der har faktisk i det helt oprindelige arbejde i Skatteministeriet været en overførselsret, men der blev indgået et politisk kompromis, og derfor var det ikke et uheld, at forslaget fik det indhold ved tredjebehandlingen tilbage i 1993, men efter en helt konkret politisk handling, hvor udgangspunktet var en overførselsmulighed.
Lad mig også - og ikke mindst til hr. Aage Frandsen, der spørger, om det er nødvendigt at have den her bundgrænse - sige, at jeg stadig væk mener, det er klogt.
Ikke ud fra en række af de begrundelser, vi har hørt her i dag, men det er vigtigt for at forstå dette her - også for at vi ikke hele tiden får den skæve diskussion om den her lovgivning - at vide, hvad der egentlig er baggrunden for, at loven ser ud, som den gør.
Det er af rent administrative grunde, vi har den bundgrænse, vi har.
Vi har ikke helt nye undersøgelser, så der kan være sket en del siden 1993, hvor vi lavede lovforslaget, men jeg vil skyde på, at mellem 500.000 og 700.000 småaktionærer holdes ude af den her i øvrigt lidt komplicerede lovgivning.
Det er ikke engang det væsentligste argument.
Det væsentligste argument er, at hvis det var sådan, at vi ikke havde den bundgrænse, så skulle alle disse småaktionærer gemme kvitteringer i årtier.
Og vi ville få problemer også i forhold til småaktieposter i arvesager osv. Derfor mener jeg faktisk, at det er en ganske fornuftig indretning, også selv om jeg erkender, at det for dem, der ligger lige omkring den bundgrænse, måske er det mest komplicerede element i denne her lovgivning.
Men husk derfor på, når vi får diskussionen om, at det nok er en lille smule kompliceret, at formålet faktisk er at holde flere hundrede tusinde småaktionærer helt ude af lovgivningen og dermed fra at gemme kvitteringer og alt det, der følger med. Derfor skal jeg i hvert fald se ganske gode argumenter, inden jeg vil føle mig overbevist om, at det vil være klogt at lave det her grundlæggende om.
For man kan altid diskutere, hvor grænsen skal ligge - det er en anden diskussion - men med hensyn til at have en bundgrænse mener jeg, at det er helt rigtigt, ud fra en række administrative overvejelser.
Og når vi ser på, hvad en bundgrænse af den karakter så koster, ja, så er det helt klart nede i småtingsafdelingen i forhold til de mange, mange familier, som undgår at blive omfattet af en række administrative problemer.
Jeg håber, at det gør en lille smule indtryk på hr. Aage Frandsen, der jo stadig væk har overvejelser om, hvordan SF endelig skal forholde sig til forslaget.
Vi har en forhåbning
om, at vi inden for et års tid kan få det udvalgsarbejde, der er i gang, gjort færdigt, og så må vi jo se på det samlede resultat, der kommer ud af det.
Jeg tør ikke melde noget nu, men vi vil da selvfølgelig se på alle elementer, og vi vil på det tidspunkt så have et grundlag for at se, hvor der er mulighed for at lave nogle justeringer.
Ikke mindst med forenklingsbrillerne på
vil det selvfølgelig være en god ting, men vi skal bare passe på, at vi ikke forenkler for en lille gruppe med den konsekvens, at vi kaster en hel masse administrative byrder over på en meget bred gruppe, for at få den dér konsistente lovgivning, som betyder, at der bliver en frygtelig masse mennesker, der kommer ind under administrativt besværlige regler.
Så jeg skal takke for tilslutningen til lovforslaget,
også til de øvrige 2 punkter, og jeg vil i sagens natur kun se med velvilje på det, hvis Folketinget mener, at lovforslaget kan vedtages forholdsvis hurtigt.
Og som sagt: er det tilfældet, vil jeg også være parat til at komme med et ændringsforslag til udvalget, når udvalget måtte ønske det.