Line Barfod (EL), 2005-12-09:
Jeg vil gerne takke ministeren for, at hun har svaret på det første spørgsmål i forespørgslen, nemlig hvor megen overvågning regeringen ønsker i samfundet.
Det kan jeg forstå at man er i gang med at drøfte i nogle udvalg, og når de udvalg vender tilbage med deres svar, vil regeringen tage stilling til, hvor megen overvågning man ønsker i samfundet.
Men der er to spørgsmål mere i forespørgslen, nemlig hvilke skridt regeringen overvejer for at mindske overvågningen, og hvilke andre metoder end overvågning regeringen overvejer for at øge folks tryghed.
Det, vi havde håbet med forespørgslen, var at få en debat om, hvilke andre metoder end overvågning vi har, og hvilke andre værktøjer vi har.
Jeg håber, ministeren kan tænke lidt over det, inden ministeren går herop igen ved slutningen af forespørgslen, og vi kan få nogle svar på, hvad regeringen har af overvejelser om andre måder at øge borgernes tryghed på.
Det er jo helt essentielt, at vi får øjnene op for, at der er andre muligheder for at øge trygheden end overvågning, og at vi begynder at se på dem.
Man kunne f.eks. i stedet for kun at have kameraer på stationerne og i togene – kameraer, som jo ikke kan forhindre, at der sker overfald, men højst kan bruges til at opklare dem – i stedet lade mennesker sikre, at der kunne foregå aktiviteter på stationerne, at der f.eks. kunne åbnes cafeer eller biblioteker eller øvelokaler, eller hvad man nu kunne forestille sig at bruge bygningerne til.
Så ville der sikkert være mange flere, der følte sig trygge ved at tage toget.
Tilsvarende har Det Kriminalpræventive Råd lavet et glimrende arbejde for et par år siden om forebyggelse, hvor det anvises, hvordan bygninger kan indrettes rent fysisk på en sådan måde, at kriminalitet forebygges og folk bliver mere trygge, fordi der er lyst og åbent og venligt.
Det er en helt anden tilgang end kun at se på, hvilke begrænsninger der skal være for, hvor mange kameraer der må sættes op.
Nu er overvågning jo også andet end kameraer, og meget af den overvågning og registrering, vi har i samfundet, tjener jo ganske fornuftige og praktiske formål.
F.eks. synes vi alle sammen, det umiddelbart er ret praktisk og enkelt, at alle oplysninger om borgerne i Danmark er registreret på cpr-nummeret, og vi er ikke nervøse for, at alle de offentlige myndigheder og masser af private firmaer har adgang til vores cpr-nummer.
Men på et eller andet tidspunkt bliver det måske for meget.
Hvis man kan få alt at vide om en person, bare man har den pågældendes cprnummer, kan det være, at folk på et tidspunkt synes, at nu er det nok, hvis der i øvrigt sker ting, der gør, at man mister tilliden til samfundet.
Det, jeg er nervøs for, er: Hvornår bliver det for meget?
Hvornår når vi den grænse, hvor man ikke længere har noget privatliv, fordi alt om en er registreret?
Hvis man går rundt med en mobiltelefon, kan man følges overalt, og hvis man køber ind på dankort, kan andre se alt, hvad man får at spise, hvad man foretager sig, hvilket tøj man køber i hvilke forretninger osv.
Derfor synes jeg, det er vigtigt at få diskussionen om overvågningssamfundet.
Så kan jeg ikke lade være med lige at sige til ministeren, der siger, at det altid skal være velovervejet og velforberedt, før man øger overvågningen, at det er jeg sådan set enig i.
Det er også en af grundene til, at vi protesterede så voldsomt, da terrorpakken blev vedtaget i foråret 2002, hvor man indførte logning af al internettrafik.
Det har man endnu ikke været i stand til at føre ud i livet, fordi man ikke havde forberedt ordentligt, om det overhovedet kunne lade sig gøre rent praktisk, hvad omkostningerne ville være, og hvor dybt et indgreb det egentlig ville være.
Vi har f.eks. stadig ikke kunnet få et helt klart svar på, om sms-teksterne er registrerede, og om indholdet af linjen i e-mails er registreret – altså ikke selve mailen, men emnelinjen.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi indimellem tager denne debat og ikke kun diskuterer konkrete tiltag, for hvis der lige har været en terrorhandling eller et voldsomt røveri eller et overfald, er det svært ikke at blive grebet af det, når man skal fastsætte regler.
Så er det det, diskussionen kommer til at handle om, og ikke om hensynet til borgernes privatliv.
Jeg vil derfor på vegne af Enhedslisten og SF fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget konstater, at lovgivningen allerede i dag indeholder vidtgående muligheder for overvågning – foranstaltet af så vel myndighederne som private.
Folketinget lægger vægt på, at hensynet til de fundamentale frihedsrettigheder og privatlivets fred til stadighed vægtes højt over for hensynet til ønsket om øget overvågning af borgerne.
Folketinget pålægger derfor regeringen at afstå fra at indføre øgede muligheder for overvågning, medmindre det er utvivlsomt, at den eksisterende lovgivning er helt utilstrækkelig.
Folketinget pålægger samtidig regeringen at udarbejde en redegørelse for, hvilke muligheder der i dag findes i lovgivningen for overvågning, og derefter hvert tredje år at udarbejde en redegørelse for, hvilke tiltag i de forløbne år der har øget overvågningen i samfundet, og hvilke tiltag der har øget privatlivets fred.«