Søren Søndergaard (EL), 2003-05-14:
Jeg vil da også godt starte med at udtrykke en positiv holdning til forslaget, til intentionerne bag forslaget.
Efter vores opfattelse er der flere gode ideer i forslaget, der er også nogle ideer, som ikke er så gode.
Men der er utrolig meget, som hænger sammen med, hvordan det rent faktisk bliver udført.
Jeg bliver nødt til at sige, at en del af de ting, som hr. Jesper Langballe var oppe at sige, faktisk også er synspunkter, som vi kan genkende.
Personlig kan jeg huske første gang, jeg var i det, der hed DDR, Tysklands Demokratiske Republik, sammen med en gruppe andre B&W-arbejdere og oplevede denne her institutionaliserede antifascisme, hvor man på alle gadehjørner kunne se antifascismen ligesom udmøntet i slagord og antifascistiske markeringer osv., osv. Nu kan man diskutere, hvad det dækker over, det vil jeg sådan set ikke så meget komme ind på her, det kan vi tage i en anden sammenhæng.
Men det interessante er jo, at det ikke hjalp en pind.
Det hjalp jo ikke noget.
Altså da Muren faldt, opdagede man jo via ganske almindelige undersøgelser, at netop i Østtyskland, det østlige Tyskland, hvor man havde haft denne massive statsinstitutionaliserede antifascisme, var troen på, ideen om, at Hitler faktisk ikke var så slem, meget, meget større, end den var i Vesttyskland.
Derfor vil vi sige, at vi skal passe meget på, at udførelsen af det her netop ikke bliver sådan en institutionaliseret korrekthed, hvor staten fortæller, hvad der er det rigtige, og hvad der er det forkerte, men at det netop bliver et middel til, en inspiration til, at folk selv kan gøre sig nogle overvejelser, selv kan reflektere.
Det ligger der også i nogle af de ideer, der er i forslaget, og det er de ideer, som vi bestemt synes der skal bygges videre på.
Men hvis vi så skal tage en diskussion om, hvilke andre forbrydelser der så skal inddrages, får vi jo straks et problem, for i den nye politiske korrekthed indgår hungersnød i Sovjetunionen som en del af Sovjetregimets forbrydelser.
Nu synes jeg ikke, der er grund til at lade den hungersnød, som var resultatet af et elendigt regime, specielt tilskrive deres kappe for at sige noget negativt om dem.
Altså der var mere end nok negativt at sige i forhold til Øhavet Gulag, Moskvaprocesserne i 1930'erne, undertrykkelsen af oppositionen osv. Men det rejser jo spørgsmålet: Hvorfor dén hungersnød, hvis ikke vi skal have hungersnød andre steder med, altså f.eks. den hungersnød, der er skabt af markedsøkonomien, der er skabt af liberalismen?
Altså er det ikke en slags folkemord?
Hvor mange børn er det, der bliver dræbt hver dag, som dør hver dag på grund af mangel på rent vand osv.?
Altså der kommer nogle politiske diskussioner, hvor man bliver nødt til at sige, at det ikke er en opgave for en stat at træffe beslutning om, hvad der er det rigtige eller det forkerte.
Det er et spørgsmål om en politisk diskussion, der skal foregå løbende, og hvor statens opgave så i høj grad er at stille ressourcer til rådighed, for at forskere kan forske, og for at der også kan være debat.
Derfor er den del af forslaget, der består i at stille midler til rådighed for, at der kan være folkelig debat osv., en utrolig god ting, som vi kan tilslutte os. Vi er altså generelt positive over for ideen bag det, også over for nogle af de konkrete ideer, men ser samtidig de, kan man sige, klare advarselssignaler i forhold til at undgå enhver form for institutionaliseret måde at håndtere det her problem på, for det tror vi faktisk vil modvirke den aktive og levende forståelse, ikke bare i de generationer, der har været, men også i kommende generationer.