Keld Albrechtsen (EL), 2004-03-30:
Allerførst vil jeg gerne takke de partier, først og fremmest Socialdemokratiet og SF naturligvis,
som har været positive over for Enhedslistens beslutningsforslag, et meget usædvanligt beslutningsforslag, men det er også, fordi der er tale om et meget usædvanligt lovforslag fra regeringens side. Jeg tror, at hr. Niels Helveg Petersen ramte hovedet på sømmet, da han sagde, at det var en bureaukratisk gople eller noget i den stil.
Det må man give ham fuldstændig ret i.
Jeg tror, at planlæggerne i Kreml i Sovjetunionens dage ville have været lykkelige ved tanken om at få et sådant lovforslag serveret til opbygning af bureaukrati og statsdirigering.
Så vil jeg blot sige i forlængelse af de bemærkninger, som fru Tove Videbæk kom med, at jeg tror faktisk, at der også på det område, som fru Tove Videbæk var inde på, nemlig spørgsmålet om at lave pengemaskiner ud af det her, ligger et hidtil uudforsket problem i det her lovforslag.
Det er jo klart, at når man går ind og tillader salg, og hvis det kommer til at ske i en afdeling, hvor det er attraktivt økonomisk at gå ind og lave et salg, vil der være pengemænd, som vil være interesserede i at gå ind og finansiere det og lave aftaler, eventuelt også aftaler under bordet.
Det kan desværre slet ikke udelukkes.
Det kender vi jo fra andre dele af boligmarkedet, at der laves aftaler under bordet.
Det vil så også komme ind i den almene sektor ved hjælp
af det her forslag, hvor mennesker, som måske ellers ville have svært ved at købe, ville kunne blive lokket ud i det ved at få tilbudt et lån, hvor långiverne så siger: Vi stryger halvdelen af gevinsten, men så skal du også flytte efter 3 år, men så kan vi låne dig nogle penge igen.
Hvis det er en, som har et lavt nummer i boligforeningen, kan vedkommende gå tilbage til boligforeningen og søge om en ny lejlighed og så gentage manøvren.
Derfor tror jeg, at det desværre absolut ikke er utænkeligt, at det, som Boligudvalget har set på i England, også bliver tilfældet i Danmark.
Jeg er også bange for, at det bliver i en endnu værre form i Danmark end i England, fordi det bliver i en lyssky version.
Det vil give anledning til, at en særlig grumset sektor inden for det danske kapitalmarked vil finansiere disse handler under bordet og løbende benytte sig af folks ventelisterettigheder, fordi det forhold, at man køber en lejlighed, ikke vil fratage én ventelistepositionen i boligorganisationen.
Den vil man stadig have som lejer eller som ansøger til en lejlighed, og det vil sige, at man kan nedsætte sig som en slags nomade, der lever af at købe og sælge sine egne lejligheder.
Det er desværre en mulighed, der kan opstå på grund af forslaget, og jeg kan ikke se, hvordan ministeren vil kunne forhindre det.
Jeg siger det blot her i en indledende bemærkning, fordi fru Tove Videbæk tog netop det problem op.
Så vil jeg indledningsvis bemærke, at jeg tror, hr. Niels Helveg Petersen ramte en anden vigtig ting her under debatten, nemlig det forhold, at regeringen egentlig har forsøgt at fremstille det som en speciel ideologisk debat, hvor venstrefløjen står over for de borgerlige.
Det er det selvfølgelig også i en vis forstand, for det er jo et liberalistisk fostret projekt.
Det var Margaret Thatcher, der opfandt ideen, og hun er jo superliberalist - konservativ tror jeg egentlig ikke man kan beskylde hende for at være, i hvert fald ikke i ordets positive forstand.
Hun er superliberalist, og hun ville sælge alt - sin gamle mor og alle mulige andre.
De skulle bare sælges, og boligerne skulle selvfølgelig også sælges, så det er nemt at forstå, at det er her, ideen kommer fra.
Hr. Niels Helveg Petersen har ret i, at hvis vi ser sagligt og nøgternt på det, kan hverken konservative, liberale eller socialister - læg mærke til, hr. minister, at jeg sagde ikke liberalistiske, men liberale - egentlig have nogen interesse i dette forslag.
De eneste, der kan have nogen interesse i det, er altså dem, der har denne liberalistiske samfundsvision, hvor det hele er overladt til den private ejendomsret, hvor der ikke er noget samfundsmæssigt sikkerhedsnet, og hvor vi har minimalstaten.
Jeg tror, den nuværende statsminister engang skrev en bog om den; den bog var økonomi- og erhvervsministeren ikke medforfatter af, men han er måske ved at lægge op til, at han skal være det - nå, men jeg tror, vi skal afideologisere debatten, for den drejer sig i virkeligheden om et forslag, der hverken ud fra et socialistisk, et liberalt eller et konservativt synspunkt er et godt forslag.
Det er et skidt forslag ud fra alle ideologiske betragtninger, bortset fra det efterhånden noget forældede ideologiske ståsted, som Margaret Thatcher havde, som præsident Bush vel bliver den sidste statsleder, der kommer
til at repræsentere for alvor, og som er på vej ud af politik
både globalt og her i Danmark forhåbentlig ved næste valg
Dermed kan man sige, at lovforslaget på en vis måde bliver gravstenen over liberalismen, og det er endda liberalismen i dens mest bureaukratiske udgave.
Man må sige, at det er egentlig noget af et kunstværk, der kan betragtes som afslutningen af en ideologi. Så vil jeg vende mig mod grundlovsspørgsmålet, og også her vil jeg tage udgangspunkt i det, hr. Niels Helveg Petersen sagde.
Hr. Niels Helveg Petersen gjorde fuldstændig korrekt opmærksom på, at regeringen ikke i sit lovforslag har været i stand til at redegøre for grundlovsproblemet.
Der er sandsynligvis tale om ekspropriation.
Når jeg siger sandsynligvis, er det ikke, fordi jeg selv er i tvivl, for det er jeg ikke.
Der er tale om ekspropriation.
Det bliver Højesteret, der til syvende og sidst kommer til at afgøre spørgsmålet
, hvis lovforslaget nogen siden bliver vedtaget, men hr. Niels Helveg Petersen gør meget rigtigt opmærksom på, at det har regeringen altså ikke været i stand til at afklare. Ministeren har selvfølgelig læst Byggesocietetets bemærkninger, hvor der står, at Byggesocietetet ikke finder det hensigtsmæssigt, at man søger at gennemføre lovgivning, hvor et salg kan finde sted uden om den faktiske ejer, nemlig boligorganisationen.
Jeg lagde mærke til, at fru Carina Christensen under debatten kom til at indrømme, at det er boligorganisationerne, der er ejerne, og sådan er situationen altså.
Når vi ser på grundlovsspørgsmålet, slår Byggesocietetet fast, at det er boligorganisationen, der er den faktiske ejer. Jeg vil godt gå tilbage til min bemærkning om ideologi, for når vi nu taler ideologi, ved jeg jo godt, hvor jeg som boligforeningsformand har mine rødder.
Det har jeg tilbage i andelsbevægelsen, som var fælles for de liberale kræfter og de socialistiske kræfter tilbage for 100 år siden, hvor boligbevægelsen opstod som en forening af folk, der skulle skaffe sig en bolig, de skulle være fælles om, og derfor oprettede en venteliste.
Det, ministeren eksproprierer, er i virkeligheden ejendomsretten til den venteliste og ejendomsretten til de boliger, man har skabt i boligforeningen i fællesskab.
Det er derfor, boligerne naturligvis er boligforeningens ejendom.
Det var de også, før de nogen sinde modtog offentlig støtte, og derfor er ministerens forslag ikke alene et angreb på den private ejendomsret og grundlovens § 73, men også et angreb på de rødder, vi har i andelsbevægelsen - den liberale bevægelse og den socialistiske bevægelse, som smeltede sammen i spørgsmålet om dannelse af boligforeninger. Det er ikke tilfældigt, at der sidder et hav af Venstrefolk rundtomkring i de jyske kommuner i de almene selskabers ledelse for at varetage netop den funktion, som er de almene selskabers opgave, nemlig at sikre deres medlemmer en ordentlig bolig.
Det er det princip, man vil knække med
det forslag, ministeren har fremsat, og derfor er indgrebet så dybt.
Det er ikke alene en formel krænkelse af grundloven og grundlovens § 73, men det er en krænkelse af selve det værdigrundlag, som den liberale bevægelse og den socialistiske bevægelse har skabt velfærdssamfundet på.
Det er derfor, det er så dybt alvorligt, at ministeren fremturer med et forslag, der oven i købet er helt eksemplarisk - forstået på den måde, at jeg ikke tror, der nogen sinde er set et forslag, der er så slet forberedt og er forberedt med så stor mangel på samarbejde med de mennesker, der har med spørgsmålet at gøre ude i dagligdagen.
Det er et forslag med mange, mange ubesvarede spørgsmål og løse ender, som vi ikke har været i stand til at afklare trods måneders arbejde. Bare tag det spørgsmål, vi har stillet: Hvad sker der med lejernes husleje?
Man påstår - ja, jeg tør godt sige til ministeren, at man har den frækhed at påstå over for Folketinget, at lejerne kan fortsætte på uændrede vilkår.
Men hvad kan de, når det kommer til stykket?
De kan blive sat under administration af en ejerforening, som kan regulere huslejen hen over hovedet på det, man kalder restlejerne.
Hvis man bor i et lejemål, mens ejendommen i øvrigt er blevet udstykket til ejerlejligheder, hedder man restlejer, og så har man ingen rettigheder.
Man er måske godt nok repræsenteret af et boligselskab, som kan øve en vis indflydelse, så længe et flertal af beboerne ikke er ejere
, men når et flertal af beboerne er ejere, er man restlejer og har ikke engang den minimumsbeskyttelse, som ligger i boligreguleringsloven, nemlig at man kan have en beboerrepræsentation til at repræsentere sig over for ejerforeningen.
Man er fuldstændig underlagt de beslutninger, der træffes i ejerforeningen.
Nu sidder fru Sørensen, pensionisten, som er blind og ikke nåede at opdage, at der var beboermøde, og kan ikke inden 7 dage nå at protestere mod den beslutning, der blev truffet af et snævert flertal på beboermødet.
det for noget, det har jeg ikke råd til.
Så er beskeden bare: Det er bare ærgerligt, men det har du ikke længere nogen indflydelse på, for det er ejerforeningen, der har flertallet, fordi de har overtaget afdelingen.
Boligselskabet er ude af billedet, og du har ikke engang indirekte indflydelse.
Du er bare ude i kulden, og du kan bare flytte, hvis du ellers kunne.
Men nu er de almene boliger solgt, og kommunen kan ikke længere skaffe dig en lejlighed.
Det er netop de mennesker, som Dansk Folkeparti den ene gang efter den anden hævder, at de repræsenterer og forsvarer her i Folketinget, men jeg vil håbe, at de mennesker lægger mærke til, hvordan Dansk Folkeparti forsvarer dem, når det kommer til stykket.
Det er i hvert fald ikke et forsvar, som jeg ønsker for nogen, at de skulle få.
Dansk Folkeparti plejer at udnævne det nationale fællesskab til det helligste af alle principper.
I dag tramper Dansk Folkeparti på det nationale fællesskab, på det, der er bygget op og skabt gennem generationer.
Det er generationers arbejde i boligforeningerne, man tramper på med dette forslag.
Det er det, Dansk Folkeparti tramper på i dag.