runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anne Baastrup (SF), 2003-03-21:
Hr. Jens Rohde går jo meget omhyggeligt uden om besvarelsen af det konkrete spørgsmål, jeg stillede.
Det drejer sig om en udmarvet, udhungret, sygdomsbefængt befolkning, hvor UNHCR vurderer, at alene det forhold, at man har en krig, der varer 1 måned, gør, at hvis folk ikke dør af bomber, dør de af sygdomme.
Jeg spurgte konkret til, hvad Venstre ville gøre med de et sted mellem 600.000 og 1,4 millioner mennesker, der kommer på flugt.
Hvad har Venstres og regeringens svar været?
Det har været, at man tager 300 mio. kr. fra den almindelige humanitær bistand.
Man tager halvdelen af den humanitære ramme for bistandshjælp og giver til de irakiske flygtninge!
Hvordan forestiller hr. Jens Rohde sig i øvrigt, at man skal klare og håndtere de problemer, der opstår, hvor der er brug for humanitære bistand fra Danmark?
Det synes jeg at hr. Jens Rohde bør svare på.
Kim Sejr (RV), 2003-03-21:
Først kan jeg jo notere mig, at hr. Jens Rohde ikke har ønsket at svare på fru Marianne Jelveds sidste spørgsmål.
Det kunne være rart at få et svar herpå.
Det, der egentlig kalder mig herop, er hr. Jens Rohdes bemærkning om, at man skal være parat til at tage en risiko, for der er ikke nogen tvivl om, at der er en risiko ved det her, uanset hvordan krigen foregår.
Der vil være ødelæggelser, og der vil være tab af menneskeliv.
Som børskommentator har jeg haft lejligheden til allerede i efteråret at beskæftige mig med analyse af de scenarier, der er i forbindelse med en krig.
Her har der været en enighed om blandt militæranalytikere, finansielle analytikere, at den allerstørste risiko for destabilisering af økonomier, risiko for den manglende legitimitet i forhold til et angreb på Irak i den muslimske verden, kunne være minimeret, hvis man altså havde foretaget den her militæraktion på et klart FN-mandat. Hvor politisk ansvarligt er det, at man vælger at tage den største risiko i stedet for den mindste risiko?
Frank Jensen (S), 2003-03-21:
Over for fru Hanne Severinsen vil jeg bekræfte, at der har været enighed, tror jeg da, i hele Folketinget om, at Saddam Hussein er en modbydelig diktator, at han skal afvæbnes hurtigst muligt, og at det kun kan gå for langsomt. Det er jo derfor, vi har bidraget fra dansk side, og Socialdemokratiet har både været med i opposition, og vi har også med regeringsansvaret været med til at intervenere i Irak militært.
Det har været på et bredt grundlag, en bred alliance forankret i FN's Sikkerhedsråd.
Så spørger fru Hanne Severinsen, om vi ikke lytter til eksilirakere.
Det kan jeg love fru Hanne Severinsen at vi gør.
Vi forstår til fulde eksilirakernes situation og deres følelser i den her sag.
Det er nødvendigt at få afrustet Saddam Hussein, og vi var glade for, at det lykkedes i FN's Sikkerhedsråd i november måned sidste år at få sat Saddam Hussein stolen for døren.
Med den resolution, 1441, har det vist sig for første gang, at det for alvor er lykkedes for våbeninspektører at få Saddam Hussein til at medvirke.
Jeg tror ikke, at fru Hanne Severinsen var i salen i tirsdags, da vi havde førstebehandlingen - det kan være, jeg husker fejl - men der havde jeg lejlighed til at citere en række våbeninspektører for de udtalelser, de var kommet med i tirsdags, da de blev evakueret fra Irak.
De ønskede at fortsætte deres arbejde.
De var dybt bekymrede og beklagede, at man havde evakueret dem, for de gjorde fremskridt.
Der var et proaktivt samarbejde, ikke forstået på den måde, at der ikke fortsat var kritik, for det var der jo også i Hans Blix' seneste rapport, over styret i Bagdads måde at samarbejde på, men man gjorde fremskridt, og det er der, jeg ikke forstår Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti.
Når man nu kunne have samlet bredde ved at vente på, at Hans Blix gjorde det samme, som hans forgænger gjorde i 1998, så kunne sagen have været en anden.
Til hr. Troels Poulsen: Ja, der var også lande i 1998, som var imod og mente, at man kunne rejse folkeretlig tvivl, men der var fuldstændig enighed i den alliance, som var bred, om, at den resolution, der var i 1991, kunne danne grundlaget for den militære intervention. Sådan er situationen ikke i dag, og det er ikke Socialdemokratiet i Danmarks skyld.
Man tager rundt og holder
den her tale i alle parlamenter i øjeblikket.
Der er nogle ganske få parlamenter, der bakker den militære aktion op.
Til fru Pia Christmas-Møller vil jeg bare sige, at den tidligere konservative forsvarsminister Hans Engell udtaler sig også uden for Ekstra Bladets leder, og det fører ingen steder hen at stå her og rive hinanden i næsen, hvad forhenværende ministre har ment og mener i dag om den konkrete situation, som vi skal stilling til.
Jens Rohde (V), 2003-03-21:
Jeg føler, og det er til fru Anne Grete Holmsgaard, helt
klart, at mine argumenter holder vand
Jeg synes bare, at det er problematisk, at SF og de øvrige partier overhovedet ikke forholder sig til virkeligheden, sådan som den egentlig er, og at det egentlig gør det meget teoretisk at diskutere det her.
Må jeg ikke lige sige: Det er ikke korrekt, når fru Anne Grete Holmsgaard siger, at der er blevet nedlagt veto.
Der er ikke blevet nedlagt noget veto.
Frankrig og Tyskland havde også deres forslag, men det kom aldrig til en afstemning.
Det er jo virkeligheden.
Så nævner fru Anne Baastrup og hr. Morten Homann, at en krig koster menneskeliv.
Ja, det gør den, det ved vi alle.
Og det ville være at lyve at sige, at det gør den ikke.
Men hvor mange menneskeliv vil det koste at have Saddam Hussein siddende 5,6,7,8,9,10 år mere ved magten i Irak? Det er en mand, der i den grad torterer sin egen befolkning, slår dem ihjel for et godt ord, hvis de ikke mener det samme som ham, og hvis de ikke siger det samme som ham; en mand, der er parat til at bruge kemiske våben over for sin egen befolkning; en mand, der historisk har vist, at han er fuldstændig skruppelløs.
Hvad er konsekvensen af passivitet og af bare at lade stå til?
Hvad nu, hvis amerikanerne i sin tid havde sagt, at krig koster menneskeliv, så vi går ikke ind i krigen i Tyskland?
Hvad nu, hvis de havde sagt det i forbindelse med Kosovo?
Denne laden stå til fra den danske venstrefløj koster langt flere menneskeliv, end når der er nogle, der påtager sig et ansvar og tør handle derefter.
Anne Baastrup (SF), 2003-03-21:
Jeg kvitterer for, at hr. Jens Rohde anerkender, at et sted mellem 600.000 og 1,4 millioner flygtninge, som er svækkede på grund af embargoen, har behov for humanitær bistand.
Jeg kvitterer også for, at hr. Jens Rohde vil være med til sammen med de øvrige partier i Folketinget at finde flere penge.
Men hr. Jens Rohde bider ikke rigtig på det problem, jeg rejste, nemlig at man halverer rammen for humanitær bistand på den her måde.
Og det betyder jo, at der i overmorgen kan opstå situationer andre steder i verden, mens denne ramme bare fuldstændig bliver udhulet.
Det, Venstre skulle have gjort, var jo at sige: Her går vi aktivt ind som krigsførende land.
Det koster menneskeliv; det koster ødelagte mennesker; det koster flygtninge, og derfor skal vi som krigsførende nation naturligvis selvstændigt uden at lade det gå ud over andre dårligt stillede lande sørge for, at den bistand, der ydes til de irakiske flygtninge, bliver en selvstændig bevilling.
Helge Adam Møller (KF), 2003-03-21:
Hr. Frank Jensen sagde, at alle muligheder ikke er udtømte, og det er jo et argument, man hører tit.
Lad mig stadig væk minde om, at den første resolution, der gav Saddam Hussein et mindre antal uger til at afvæbne, blev vedtaget i 1991, for 622 uger siden.
Lad mig minde om, at Socialdemokratiet for 5 år, 1 måned og 4 dage siden i dette Folketing fremsatte et forslag, da statsministeren hed Nyrup, og da hr. Frank Jensen var justitsminister, om, at vi skulle deltage i et militært angreb mod Irak, og vi skulle stille en militær styrke til rådighed, nemlig et Herculesfly.
Det var holdningen dengang.
Den socialdemokratiske ordfører sagde for 5 år siden: Det er ikke nogen let beslutning i dag, men når verdenssamfundet står over for en kynisk fredsbryder, der nægter at overholde våbenhvilen, og hvor der foreligger bevidste og grove krænkelser, må vi reagere.
Det var ordførerens ord den dag.
Troels Lund Poulsen (V), 2003-03-21:
Den socialdemokratiske ordfører glemte at svare mig sidst.
Så derfor spørger jeg igen hr. Frank Jensen, om det ikke er korrekt, at der også i 1998, da man diskuterede en mulig aktion mod Irak, var en splittelse i de nordiske lande.
Hanne Severinsen (V), 2003-03-21:
Jeg synes, det var godt, at hr. Frank Jensen fik klargjort, at når man skærer ind til benet, så er vi i virkeligheden enige om målsætningen om at afvæbne Hussein, men det, der skiller os, er altså 1 måned eller 5 uger, franskmændene har snakket om 4 måneder, men det er altså uenigheden.
Derfor vil jeg også godt gentage min store forundring
over, at en sådan intervention som den, der nu foregår, med mål, som vi er enige om, og som FN er enig i, skulle give andre stater lejlighed til helt nye fortolkninger af, hvornår man kan skride til intervention efter FN-pagtens kapitel 7. Skulle hr. Frank Jensen ikke prøve at forholde sig til den situation, vi i dag står i, hvor der altså er tale om, at der er en aktion, og at det jo først og fremmest er det irakiske folk, som har problemet?
Vi står i situationen, det er ikke en hypotetisk diskussion, og Socialdemokratiet kan ikke dreje uret tilbage.
Hvorfor så ikke i stedet se fremad og, som man sagde i efteråret, prøve at få et frit og demokratisk Irak og være med til at hjælpe til det?
Frank Jensen (S), 2003-03-21:
Til fru Pia Kjærsgaard, som stiller et meget konkret spørgsmål om, hvordan vi ser på det i forhold til de østeuropæiske lande, der indgår i koalitionen under krigen, vil jeg sige: Man skal jo bemærke, at ingen af de østeuropæiske lande stiller op med et robust mandat.
Vi har Polen, vi har Letland, vi har Rumænien, vi har Tjekkiet og Slovakiet.
Ingen af de pågældende østeuropæiske lande stiller op med et robust bidrag.
Men det ændrer selvfølgelig ikke noget i forhold til vores opfattelse: at den her koalition er for snæver, og at Danmark her placerer sig alene sammen med USA, Storbritannien og Australien blandt de lande, der møder op med et robust mandat.
Vi har jo opfordret regeringen til, da det var en realitet, at USA og Storbritannien ville i krig nu på det grundlag, som lå, at søge støtte i Folketinget for et beslutningsforslag, som indeholdt tre elementer: en humanitær
indsats under krigen, et fortsat pres i forhold til Mellemøsten og mellemøstkonflikten, og det tredje: endnu et markant bidrag fra dansk side til den stabiliseringsstyrke, der skal ind i Irak, når krigshandlingerne er overstået.
Det kunne have samlet bred støtte, men Danmark, den danske regering har haft så travlt med, støttet af Dansk Folkeparti, at man skulle imødekomme den amerikanske præsident ved også at give politisk, moralsk støtte til krigshandlingerne.
For det kan jo ikke være det robuste militære bidrag fra dansk side, der er det afgørende, men det må være det politiske element i det.
Til hr. Henrik Vestergaard vil jeg sige: Når Folketinget i dag vedtager det her beslutningsforslag, uanset hvor spinkelt et flertal det er med, vil Socialdemokratiet naturligvis respektere og anerkende, at der er et flertal i det danske Folketing, der vedtager det og sender danske soldater i krig.
Vi bakker op om de soldater; vi håber på, at tabene bliver få.
Sådan er Socialdemokratiet.
Vi overholder også lovgivninger, der bliver vedtaget af det her Folketing uden vores støtte.
Til hr. Søren Gade: Man er nødt til at gøre sig konsekvenserne klart
, og jo mindre alliancen er i sådan en aktion her, jo større risiko er der for, at der er despoter andre steder, der vil benytte sig af situationen og ikke mindst den folkeretlige fortolkning, der blev foretaget af sagen, til at bruge de argumenter over for andre mindretal eller over for andre regimer i verden.
Søren Gade (V), 2003-03-21:
I hr. Frank Jensens ordførertale hørte jeg noget skræmmende. Et af hr. Frank Jensens argumenter mod en krig og mod at gå med i koalitionen mod Saddam Hussein var frygt for terrorisme.
Socialdemokraternes og hr. Frank Jensens frygt for terrorisme har spillet ind i Socialdemokraternes beslutning.
For det er vel ikke sådan, at Socialdemokraterne har deponeret deres stemmer hos despoter, en despot som Saddam Hussein, og at frygt afholder Socialdemokraterne og hr. Frank Jensen fra at gøre det rigtige, at træffe den rigtige beslutning, nemlig at afvæbne Saddam Hussein, jf. allerede vedtagne FN-resolutioner?
Henrik Vestergaard (V), 2003-03-21:
Jeg vil sådan set godt rose hr. Frank Jensen for hans tale: ikke for det, hr. Frank Jensen sagde, men for det, hr. Frank Jensen ikke sagde.
For jeg hørte jo ikke hr. Frank Jensen sige, at den afvæbning, som nu er i gang, skulle stoppes, at man skulle vende tilbage til nogle andre spor.
Jeg tror, det er et signal, som den danske befolkning ikke skal overhøre, for det viser jo, at vi har samme mål, en afvæbning af Saddam Hussein, en fjernelse af den irakiske trussel, og at uenigheden jo alene går lidt på, om uret går forskelligt, hvem der splitter FN - man kan jo også splitte ved at sidde med korslagte arme - og hvilken indsats, Danmark skulle yde hvornår.
Pia Kjærsgaard (DF), 2003-03-21:
Hr. Frank Jensen brugte også de østeuropæiske lande til at sige: Nå ja, men der var jo bare en lille håndfuld lande, som bakkede op om det her, deriblandt Danmark.
Jeg synes, det er meget fornuftigt, når man nu har den holdning, som jeg også kan forstå at Socialdemokratiet har, at man ikke kan døje Saddam Hussein.
Man kan ikke døje en mand, der er en trussel for verden, der truer hele verden, selvfølgelig kan man ikke det, der undertrykker sin egen befolkning, der bruger giftgasser og i den grad er en trussel, som det er sagt af alle i det her Folketing.
Men hvad gør man?
Det er da i hvert fald den officielle årsag, som Socialdemokratiet bruger.
Jeg vil godt stille to helt konkrete spørgsmål: For det
første om de østeuropæiske lande, og for det andet
hvordan hr. Frank Jensen og det øvrige Socialdemokrati har det med at være tilbage på fodnotesporet.
Frank Jensen (S), 2003-03-21:
Hr. Jens Rohde spørger, hvem det er, der splitter.
Se, nu ville hr. Jens Rohde jo ikke tidligere diskutere realiteten, der var i FN's Sikkerhedsråd i mandags.
Jeg tror, at det også for hr. Jens Rohde er velkendt, at det var en situation, hvor der alene var fire medlemmer af FN's Sikkerhedsråd, som gik ind for en militær intervention nu på grundlag af det resolutionsudkast, som var lavet af USA og Storbritannien, også støttet af Spanien, men der var elleve imod, 11-4.
Hvem er det så, der splitter, når man så træffer beslutning om at ville gå uden for og så lave en militær intervention?
Er det de elleve, eller er det de fire?
For hvad var kravet fra nogle af de andre elleve?
Jeg forstår simpelt hen ikke, at det ikke er kendt i det ledende regeringsparti, hvad Frankrigs position har været.
Frankrigs position har været den, at man ville gå med, hvis det var sådan, at Blix kom med den rapport, der gav grundlaget.
Man har ikke siddet og ventet på »the smoking gun«, som var startdiskussionen.
Man har sagt: O.k., hvis Blix kommer, ligesom Richard Butler gjorde i 1998, så er vi med.
Hvorfor skulle de fire - og med dansk støtte - ud at splitte verdenssamfundet, ydmyge FN, FN's generalsekretær Kofi Annan og splitte Europa?
Til hr. Langballe: Jeg tror ikke, de her diskussioner om populisme eller det modsatte fører så langt.
Jeg har ikke på noget tidspunkt brugt argumenter om meningsmålinger, det var hr. Langballe.
Jeg er fuldstændig flintrende ligeglad med meningsmålinger i den her sag.
Jeg har fastholdt, Socialdemokratiet har fastholdt, Socialdemokratiets formand har fastholdt den samme linje fra første færd.
Og der er ingen af de partier, der er repræsenteret i Det Udenrigspolitiske Nævn, der har været i tvivl om vores linje, ingen.
Hr. Helge Adam Møller vil jeg igen minde om, at det er de nuværende medlemmer af Folketinget, der skal træffe den her beslutning, hverken den tidligere socialdemokratiske forsvarsminister hr. Hans Hækkerup eller den tidligere forsvarsminister hr. Hans Engell.
Jeg tror også, det er bedst, vi tager debatten om, hvad vi mener.
Helge Adam Møller (KF), 2003-03-21:
Jeg tror i virkeligheden, man skal være skizofren for at forstå, at holdningen er den samme, når man for 5 år siden ville angribe og i dag ikke vil angribe og alle erkender, at situationen kun er blevet endnu værre.
Jeg vil alligevel godt henvise til den kronik for 2 dage siden i Berlingske Tidende, for der var jo en klar støtte til at afvæbne Irak.
Der var en klar støtte - og det var fra den tidligere socialdemokratiske forsvarsminister - til regeringens holdning om at afvæbne ham og gå med.
Og den var altså skrevet af en af landets efter min og andres mening mest fremtrædende socialdemokrater.
Han var forsvarsminister for Socialdemokratiet gennem 9 år.
Han var arkitekten bag Socialdemokratiets nye forsvars- og sikkerhedspolitik.
Han fik varm støtte af hr. Mogens
Lykketoft og hr. Frank Jensen, da han blev indstillet til at blive NATO-generalsekretær.
Og han var tæt på det.
Så derfor vil jeg godt spørge: Er det Hans Hækkerup, der har skiftet holdning, eller er det ikke snarere den socialdemokratiske folketingsgruppe?
Pia Christmas-Møller (KF), 2003-03-21:
Det kan jo blive småt for enhver, der står med en dårlig sag, men at det er blevet så småt for Socialdemokratiet, at man skal forsvare sig med henvisning til Ekstra Bladets leder, det havde jeg ikke regnet med.
Men jeg vil gerne give hr. Frank Jensen en chance til.
Hvad er det, der er sket siden 1998, bortset fra at Saddam Hussein fortsat har kemiske og bakteriologiske våben og fortsat er en trussel mod freden?
Hvad er det, der er sket i Socialdemokratiet, bortset fra at man nu er kommet i opposition?
Forhenværende statsminister Nyrup Rasmussen sagde til amerikanerne efter 11. september: Vi er med jer hele vejen skulder ved skulder.
Det rakte altså, lige til Socialdemokratiet kom i opposition.
Hvorfor vil Socialdemokratiet igen bruge udenrigspolitikken til indenrigspolitisk pjank og pjat?
Men det er ikke takket være Socialdemokratiet, det er ikke takket være
en ansvarlig opposition, det er takket være en regering, der kender sit ansvar.
Jesper Langballe (DF), 2003-03-21:
Det var egentlig en påfaldende afdæmpet ordførertale, hr. Frank Jensen holdt.
Jeg synes, man måske på tonen - men det er gætteri - kunne fornemme, at der var en eller anden streng af selvbesindelse, måske et lille stik i hjertet i anledning af den lidet flatterende situation, Socialdemokratiet er ved at bringe sig i.
Det var tonen, men indholdet var jo stadig væk det samme.
Nøgleordene var isolation, enegang og folkeret.
Man spørger os, flertallet: Er I ikke betænkelige ved, at I ikke er enige med Frankrig, Tyskland, Rusland, en række andre lande?
Nej, det er vi overhovedet ikke, men vi beklager, at disse lande har svigtet solidariteten og konsekvensen i de resolutioner, de selv har været med til at vedtage.
Man spørger os: Er I ikke betænkelige ved, at I ikke er enige med os?
Nej, det er vi overhovedet ikke, men vi beklager, at Socialdemokratiet har svigtet loyaliteten fra september 2001.
Man spørger os: Er I ikke kede af, at et flertal i befolkningen er uenige med jer?
Og jeg vil gerne sige: Er det spørgsmål egentlig ikke det, man kalder populisme? Jeg tror ikke, man skal lægge sine politiske meninger efter meningsmålingerne, og jeg tror slet ikke, at folkerettens højeste instans er meningsmålinger.
Jens Rohde (V), 2003-03-21:
Jeg vil egentlig godt kvittere over for hr. Frank Jensen, for jeg synes egentlig, han holdt en meget pæn og nuanceret tale.
Vi er bare uenige i konklusionerne, og det er fair nok.
Men jeg synes sådan set, at talen var en meget pæn indgang til det.
Men hvem er det, der splitter, vil jeg spørge hr. Frank
Jensen
Har det ikke lige så meget været et Tyskland, som i den grad gik ud i en valgkamp og splittede, et Frankrig, et Rusland, et Kina?
Det er vel sådan set der, splittelsen først og fremmest kommer fra, i hvert fald i min optik.
Nu vil jeg ikke stå og referere tidligere ministre, men jeg vil dog have lov til at referere den nuværende formand for Socialdemokratiet, hr. Mogens Lykketoft, der jo for nylig til Information sagde, og det er blot 5 måneder siden: »Saddam Hussein har store forbrydelser på samvittigheden - også over for sit eget folk. Et nyt og demokratisk styre i Irak vil være et stort fremskridt.
Det vil åbne nye og løfterige perspektiver for den irakiske befolkning og for hele Mellemøstregionen.
... Der er ikke skygge af tvivl om, at Irak har overtrådt alle forpligtelser over for det internationale samfund om inspektion af den afrustning af masseødelæggelsesvåben, som man gik ind på i 1991.«
Det synes jeg er meget klar og fornuftig tale fra den nuværende formand for Socialdemokratiet.
Men hvorfor er man ikke villig til at sætte handling bag de ord og de ræsonnementer, man kommer med?
Frank Jensen (S), 2003-03-21:
Til fru Severinsen: Spørgsmålet om Tjetjenien er jo relevant i forhold til, hvordan regimer og styrer i verden kan bruge den fortolkning af folkeretten, vi her lægger til grund; at det altså ikke kræver en sanktionering i FN's Sikkerhedsråd at intervenere militært enten imod sin egen befolkning, et mindretal i sin egen befolkning eller på tværs af landegrænserne.
Jeg ved godt, at der her er gamle resolutioner, men det, som alle var enige om den 8. november sidste år, var, at den resolution, som Sikkerhedsrådet vedtog, ikke var adgangsbillet til at intervenere militært.
Det er krævet, at Sikkerhedsrådet kom tilbage - og ikke »considered«, som er blevet brugt i argumentationen her under debatten tidligere i dag, men at der skulle træffes en beslutning.
Det er jo derfor, den amerikanske præsident også har søgt det, men man ville ikke acceptere, at Blix kom tilbage og gang på gang sagde, at de gjorde fremskridt.
Til spørgsmålet om, hvorvidt vi håber på, at koalitionen vinder: Naturligvis.
Der er jo slet ingen tvivl om, at koalitionen, så spinkel som den er, har en overvældende militær styrke, som jo også allerede har fået irakiske soldater til at nedlægge våbnene.
Så det er jo overhovedet ikke det, vi drøfter.
Selvfølgelig skal Saddam Hussein afvæbnes, det kan kun gå for langsomt, som jeg har sagt.
Men problemet er, at med den beslutning, man her har truffet, har man splittet verden. Man har splittet FN, ydmyget FN, man har splittet NATO, man har splittet EU, og det var ikke nødvendigt, for at give 1 eller 2 måneder mere. Jeg bliver spurgt, hvor lang tid vi vil lade gå,
hvor meget længere tid vi vil give.
Og der har Blix jo selv sagt det: Det drejer sig om 1-2 måneder.
Hvis Blix var kommet dér og havde sagt til Sikkerhedsrådet, at man ikke kunne gøre fremskridt, at han ville gøre det samme, som Richard Butler gjorde i 1998,
så ville vi have støttet det.
Så kunne regeringen have forventet fuld opbakning.
Og jeg kan sige, at der er lige så fuld afstandtagen i den socialdemokratiske folketingsgruppe i dag.
Til fru Pia Christmas-Møller vil jeg sige: Nu har man jo læst op af, hvad den tidligere socialdemokratiske forsvarsminister Hans Hækkerup har skrevet.
Og det er jo meget morsomt at stå og læse op, hvad tidligere ministre har skrevet.
Jeg vil ikke ulejlige fru Pia Christmas-Møller med at stå og læse ledere op fra en tidligere konservativ forsvarsminister og bede fru Pia Christmas-Møller om at forsvare de standpunkter.
For der tror jeg nu nok, at den tidligere forsvarsminister hr. Hans Engel også har andre opfattelser end dem, der gør sig gældende i den nuværende regering.
Troels Lund Poulsen (V), 2003-03-21:
Hr. Frank Jensen var i sin ordførertale inde på spørgsmålet
om det nordiske samarbejde.
Jeg vil gerne spørge hr. Frank Jensen ud fra det, som hr. Frank Jensen sagde om, at Danmark var ved at isolere sig fra vores nordiske venner, om det ikke var tilfældet, at man også i 1998 havde et Norden, der var splittet.
Var der ikke nordiske lande, også i 1998, der havde forskellige holdninger, dengang Socialdemokratiet havde regeringsmagten?
Og endelig vil jeg også gerne bede hr. Frank Jensen svare på det spørgsmål, han meget klart blev stillet før, om der ikke er én, blot én socialdemokrat, som også er medlem af den socialdemokratiske folketingsgruppe, der vil støtte en militær afvæbning af Saddam Hussein på nuværende tidspunkt?