Kim Behnke (FP), 1998-11-19:
Jeg har ikke tjekket det på dato, men jeg er sikker på, at ministeren vil kunne bekræfte, at for ca. et par år siden havde vi en debat her i Folketinget.
På daværende tidspunkt havde den gode hr. Tobin første gang formuleret sit ønske om, at der blev lagt en særlig skat på international valutaspekulation.
For ministeren fastslog nemlig meget rigtigt, at når det gælder international valutahandel, er det at bilde sig selv noget ind, at man ved hjælp af en tobinskat eller andre reguleringer i et enkelt land har mulighed for at påvirke det.
Så skal vi have en debat i dag rejst af Enhedslisten og med en dagsorden fra Enhedslisten og SF, og det er jo selvfølgelig et interessant tema.
Specielt er det interessant nu, hvor problemerne specielt i Fjernøsten er begyndt at klinge af.
For nu er det nemmere at se: Hvad var egentlig årsagen til, at problemerne opstod?
Økonomiministeren har jo fuldstændig ret i analysen specielt af sammenhængen i de lande mellem staten og den offentlige sektor og erhvervslivet, hvor der er meget tætte bånd, hvor der er udpræget korruption, og ikke mindst hvor man har haft nogle oppustede økonomier.
Det er vel hovedårsagen til, at det gik så galt.
Vi har selv været udsat for noget lignende i Danmark, nemlig hvor vores kreditforeninger overbelånte, skibskreditoverbelånte osv., og da reagerede vi jo så altså også ved at gå ind og få det bragt til ophør.
Spørgsmålet er så, om det på lang sigt er fornuftigt, om det er sundt, at vi har haft den her økonomiske krise, eller havde det været bedre, hvis vi havde undgået det.
Vores opfattelse er, at det er godt, at markedet, at spekulanterne har reageret, som de har gjort.
For hvis de oppustede økonomier i Fjernøsten, de såkaldte tigerøkonomier, var fortsat, så kunne det være gået meget værre.
Så vi er faktisk tilfredse med, at det skete på nuværende tidspunkt, når man ser tingene i et stort historisk perspektiv.
Det, der jo er sket, er, at markedet har vurderet, og markedet har dømt, og den vurdering og den dom, der finder sted på alverdens børser fra time til time, er noget, vi synes er en fordel for verdensøkonomien, for det gør nemlig, at ingen lande, ingen politiske regimer kan fifle med tingene. Ingen kan forsøge at tjene deres eget land på bekostning af andre.
Det vil blive afsløret, forstået på den måde, at valutakurser vil falde, aktiekurser vil blive justeret.
Og rent faktisk har det jo også haft sine fordele.
Ministeren nævnte nogle af dem: at oliepriserne er faldet, at dollaren ligger på et mere korrekt niveau nu, end den gjorde tidligere, og så har vi haft lavere renter.
Det er noget, der er fordele.
Jeg ved godt, at der er visse virksomheder, som er utilfredse med, at oliepriserne er lave, men samfundsøkonomisk er det jo en fordel.
Priserne er faldet på en lang række produkter.
Det er også en samfundsøkonomisk fordel.
Så er der enkelte brancher som skibsfarten, som ikke har det så godt, men sådan er det nu engang på det frie marked.
Det, der jo er interessant at høre i dag, er, at jo længere man kommer ud på venstrefløjen, jo mere bekymret er man. Det kan jeg godt forstå.
For på venstrefløjen vil man gerne have fordelene fra det frie marked, men man vil ikke tage konsekvenserne.
Og konsekvenserne af det frie marked er, at nogle kan gå konkurs, at der kan forekomme tab. Men dér er det jo, som hr. Duetoft så ganske rigtigt fastslog, at der er for få, der har is i maven.
Folk styrter ud og sælger deres aktier, lige så snart de falder et par point, hvorimod de, der har is i maven og holder på aktierne og i stedet for køber, når kurserne falder, er dem, der kommer ud af det oven i købet i en stærkere situation.
Så er det blevet hævdet i dag, at masser af økonomer nu pludselig er bekymrede.
De keynesianske økonomer har det skidt i dag, og de benytter så anledningen til at prøve at fremføre deres forkerte synspunkter én gang til.
Vi er bekymrede, men det er såmænd mere, når vi ser på, hvad der foregår i Europa.
For med Tysklands nye finansminister Lafontaine og ikke mindst hans kone i spidsen, ja, så forsøger man at lave en politisk regulering af Bundesbank i Tyskland.
Og meget kan man sige om den finansielle krise i Fjernøsten og markedernes reaktion på den, men det ville gå
endnu værre, hvis vi overlod det til politikere at styre.
For politikere har endnu færre forudsætninger for at styre det marked. Derfor må vi sige, at vi glæder os til høringen.
Vi vil komme med vores synspunkter.
Men vi kan ikke støtte det forslag til vedtagelse, som er fremsat i dag.