runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jann Sjursen (KD), 2003-11-19:
Jeg er da sådan set glad for, at der er nogle ordførere, der stadig væk husker noget, der hed Kristeligt Folkeparti - nå, spøg til side.
Det, der bringer mig herop, er dels spørgsmålet om det rent finansielle.
Jeg er sådan set principielt enig med fru Sophie Hæstorp Andersen og Socialdemokraterne i, at der burde være penge på finansloven.
Det sagde jeg også tidligere i debatten her.
Men jeg synes dog, at det hører med i billedet, at da fru Sophie Hæstorp Andersens eget parti sad i regering, ville man altså også finansiere aborthandlingsplanen, som blev vedtaget med et stort flertal her i Folketinget, med satspuljemidler.
Men jeg glæder mig så over, at Socialdemokraterne nu er kommet på ret kurs i det spørgsmål.
Men jeg har et spørgsmål i forhold til ordførertalen, som jeg synes på mange måder var udmærket, og som jo især koncentrerede sig om den forebyggende og rådgivende indsats i forhold til unge.
Der kan jeg ikke være uenig i, at det er et fokusområde, der må frem også i forhold til folkeskolen, som jeg selv var inde på tidligere.
Men hvad med rådgivningsindsatsen?
Jeg tror faktisk ikke, jeg hørte fru Sophie Hæstorp Andersen sige noget om f.eks. de projekter, vi ser, som Mødrehjælpen har gennemført bl.a. i Odense og Århus og, synes jeg, med stor succes, hvor man jo altså går ind og rådgiver kvinder, som er blevet uønsket gravide, om deres valgmuligheder.
Hvordan ser Socialdemokraterne på det?
Inger Støjberg (V), 2003-11-19:
Det er klart, at hr. Jann Sjursens spørgsmål har
Jeg er helt enig med hr. Jann Sjursen i, at skolen har et stort ansvar præcis her.
Jann Sjursen (KD), 2003-11-19:
Først vil jeg godt takke for en god ordførertale.
Jeg synes især, at det sidste perspektiv med, at abort ikke bare er en kvindesag, men burde være både en mande- og kvindesag, altså at begge parter bør interessere sig for det, var et godt perspektiv at have på denne her problemstilling.
Men så vil jeg godt spørge med hensyn til et af de forslag, som jeg nævnte før i min svartale til ministeren,
omkring at fokusere på skolen og ikke mindst folkeskolens opgave i forbindelse med seksualundervisning, at forbedre den og ikke mindst lærernes baggrund for at kunne undervise i den, om det ikke lige præcis er et fokusområde, som vi med de bemærkninger, fru Inger Støjberg gav om netop rådgivning, før det nåede til graviditet, også er et vigtigt fokusområde i en ny aborthandlingsplan.
Inger Støjberg (V), 2003-11-19:
En abort er ikke blot en abort, en abort er en stor beslutning.
Det er en enorm tankeproces for den kvinde, der fravælger at få et barn.
Derfor vil jeg gerne takke Kristendemokraterne for at have rejst denne vigtige forespørgselsdebat i dag.
Det er lige godt 30 år siden, at den fri abort blev indført herhjemme, og selv om debatten for og imod den fri abort ikke længere på samme måde ruller over landet, så er det vigtigt, at vi fortsat diskuterer emnet.
Der kan være gode grunde til at benytte muligheden for at få foretaget en abort.
Derfor skal oplysning om prævention fortsat prioriteres højt i både skoler, hos de sociale myndigheder og i andre relevante sammenhænge.
Tallene viser, at antallet af provokerede aborter er faldende.
Tallene viser desværre også, at bestemte grupper af kvinder i det danske samfund får foretaget flere aborter end andre.
Her skal der gøres en ekstra indsats.
I 2001 havde omkring 6.000 af de 15.000, der fik foretaget en abort, også tidligere fået foretaget en provokeret abort.
Og kvinder med anden etnisk baggrund end dansk har en højere abortrate end kvinder med dansk baggrund.
Det er blot to af de alvorlige problemstillinger, vi står med.
I forbindelse med den seneste aborthandlingsplan, som blev fremlagt i 1999, og som udløber ved udgangen af i år,
blev bl.a. fem modelprojekter i amter og kommuner sat i søen.
Erfaringer herfra skal naturligvis bruges i det videre forløb.
Selv har jeg bl.a. kendskab til et projekt, der er iværksat i Ringkjøbing Amt, hvor et samarbejde mellem sprogskoler, integrationskontor, Dansk Flygtningehjælp og et rådgivningsteam under amtet har til formål at oplyse kvinder med anden etnisk baggrund end dansk om muligheden for at gennemføre en graviditet.
Oplysning og rådgivning er to meget vigtige faktorer i kampen mod de uønskede graviditeter.
Det er derfor glædeligt, at der i satspuljeforliget er blevet afsat 2 mio. kr. i 2004 og 4 mio. kr. i årene 2005-2007.
Spørgsmålet om fri abort har gennem årene været kvindernes sag, faktisk har det været en kvindesag.
Sådan burde det faktisk blot ikke være i år 2003, hvor ligestilling er indtruffet på langt de fleste områder.
Ideelt set burde diskussionen og valget eller fravalget af et barn være en sag for begge køn. Vil vi videre i processen med ligestilling, så er dette emne utrolig centralt, og så er det noget, vi alle bør slå et slag for.
Det er imidlertid ikke et spørgsmål, der kan lovgives om, eller som kan løses, ved at der bliver afsat flere midler via satspuljen.
Det er et principielt spørgsmål, som vi alle har en forpligtelse til at debattere, ikke kun i
familien, men også i vennekredsen, og hvor vi ellers færdes.
Det ændrer dog ikke på, at det er kvindens ret selv at bestemme over egen krop.
Idet vi naturligvis støtter det forslag til vedtagelse, vi selv har været med til at fremsætte, håber jeg også på, at vi får en rigtig god debat.
Jeppe Kofoed (S), 2003-11-19:
»Kan udenrigsministeren bekræfte, at han i Jyllands-Posten den 27. maj 2003, 1. sektion, side 4, sagde, at »de projekter, fagbevægelsens ulandssekretariat står for, er lødige og med til at fremme menneskerettigheder«, og kan udenrigsministeren i den forbindelse oplyse, hvorfor han og regeringen nu ifølge finanslovaftalen foreslår, at den statslige rammebevilling til ulandssekretariatets NGO-bistand afskaffes fra 2004?«
Kan udenrigsministeren bekræfte, at han i Jyllands-Posten den 27. maj 2003 fastslog, at »regeringen ikke kan lukke for millionstøtten til fagbevægelsens ulandssekretariat«, fordi »det er ikke tilladt at diskriminere organisationer.
Der gælder ligebehandlingsprincippet«, og kan udenrigsministeren oplyse, hvorfor han og regeringen ifølge finanslovaftalen alligevel foreslår, at den statslige rammebevilling til ulandsekretariatets NGO-bistand afskaffes fra 2004?«
»Kan udenrigsministeren bekræfte, at han i Jyllands-Posten den 27. maj 2003, 1. sektion, side 4, sagde, at »de projekter, fagbevægelsens ulandssekretariat står for, er lødige og med til at fremme menneskerettigheder«, og kan udenrigsministeren i den forbindelse oplyse, hvorfor han og regeringen nu ifølge finanslovaftalen foreslår, at den statslige rammebevilling til ulandssekretariatets NGO-bistand afskaffes fra 2004?«
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-11-19:
»Hvad agter regeringen at gøre i anledning af starthjælpens manglende effekt?«
Skriftlig begrundelse
En række undersøgelser har vist, at starthjælpen ikke bringer flygtninge i arbejde.
Måske tværtimod.
Da regeringens erklærede hensigt med starthjælpen var at få dens modtagere i arbejde, er det interessant at få belyst, hvilke konsekvenser regeringen vil drage af starthjælpens manglende virkning.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-19:
Jeg tror, det er meget vigtigt, at der efter det møde, som de to finansministre så skal have på tirsdag, bliver udsendt en eller anden form for pressemeddelelse, hvor man klargør de her ting, for jeg har altså den bekymring, at resten af Europa opfatter det her - uanset hvilke udmærkede drøftelser vi så kan have her i Folketingssalen - sådan, at det er Ecofinrådet, der har udarbejdet en række traktatforslag.
Den misforståelse eller bevidste manøvre fra den italienske regerings side bør ikke stå uimodsagt.
Det skal klargøres, at der er tale om private landeforslag. Derfor vil jeg spørge ministeren: Vil ministeren, når han har haft den drøftelse med den italienske minister, udsende en pressemeddelelse gerne og selvfølgelig helst i samarbejde med den italienske minister, således at offentligheden, Folketinget og alle andre, der måtte være interesseret, kan være fuldstændig klar på, hvor den her sag står, så der er ryddet op i papirerne, inden det går videre til regeringskonferencen som et italiensk forslag.
Thor Pedersen (V), 2003-11-19:
Jeg ved ikke, hvordan man kan misforstå det.
Jeg siger, at man udfører et godt stykke arbejde og hjælper mange mennesker.
Der ligger også i det, at man indretter arbejdsmarkedet og uddanner tillidsfolk osv., altså finder et grundlag for et velfungerende arbejdsmarked med sikkerhed for lønmodtagerne.
Men vi synes bare, at de har en mulighed for i det sekretariat - som jo er støttet af FTF og LO - der besidder så mange penge, også at vise den solidaritet, at man egentlig kan støtte de opgaver, som sekretariatet står for.
Der mener jeg stadig, at det er det, der adskiller dem fra de andre. Der er ikke andre, der sidder på en formue på 11 mia. kr.
Det er en voksende formue over tid, og det må være rimeligt, at man med henvisning til solidaritetsbegrebet også bruger egne penge, som man er i besiddelse af i den kreds, som står bag Ulandssekretariatet, og bistår.
Det er synspunktet, og det svar vil fru Margrete Auken få, uanset hvor mange gange fru Margrete Auken spørger.
Ritt Bjerregaard (S), 2003-11-19:
Jeg efterlyser også en forklaring på, hvorfor de her udtryk, som statsministeren har refereret er en del af regeringens kemikaliepolitik, ikke indgår i erklæringen.
Så vil jeg derudover sige, at det selvfølgelig er meget smukt, at regeringen udgør en helhed.
Det ved vi alle sammen.
Det er en banalitet, men mener statsministeren, at økonomi- og erhvervsministeren ved lige så meget om miljøpolitik og dermed kemikalielovgivningen som miljøministeren gør?
Hvis regeringen var en helhed, så var det vel meget fornuftigt, at han vidste det.
Thor Pedersen (V), 2003-11-19:
Der er i virkeligheden to spørgsmål i det spørgsmål, som fru Margrete Auken stiller.
Det er dels det legale i det at reducere et tilskud til udviklingsbistand, dels hvad der har fået regeringen til at træffe en sådan beslutning.
Jeg vil lige sige om det første, som i øvrigt står sidst i spørgsmålet, at der ikke her er tale om en administrativ afgørelse.
Der er tale om en aftale, der udmøntes i lov, og det er sådan set det, der gør hele forskellen, så det er fuldt legitimt.
Om selve holdningen er der det at sige, at det jo er en følge af en aftale om finansloven og for at tilgodese de synspunkter, der er med hensyn til, hvor man i givet fald kan finde finansiering til andre opgaver.
Og det, vi jo har måttet konstatere, er, at Ulandssekretariatet jo laver et fantastisk godt stykke arbejde, ingen tvivl om det, det er godt fagligt arbejde, og de bistår også ved svære problemer i andre lande.
Det synes jeg er meget flot.
Men vi er også opmærksomme på, at fagbevægelsen har den største formue nogen sinde.
De 12 største forbund har ca. 11 mia. kr. i formue, og det er vel sådan med solidaritet, at først og fremmest viser man solidaritet ved at bruge sine egne midler, før man bruger andres. Vi har altså sagt her, at Ulandssekretariatet er i stand til selv at få de midler fra fagbevægelsen, som er nødvendige.
Det gælder ikke for andre ngo'er, at de har en tilsvarende mulighed for at finansiere.
Henrik Dam Kristensen (S), 2003-11-19:
Jeg synes, vi mangler en bedre forklaring.
Vi får ikke nogen forklaring på, hvorfor det er flyttet fra miljøministeren, hvor jeg tror, de fleste af os synes, det må høre naturligt hjemme, og hvor der i øvrigt har været arbejdet med det i flere år.
Og så bare, fordi det efter statsministerens mening er formandskabslandet, som har ansvaret for det, flytte det
midt i en proces
Og så har vi en topmødeerklæring, som dog trods alt må tillægges en vis vægt, hvor konkurrenceevne står tilbage.
Jeg vil bare sige til statsministeren, at statsministeren jo netop i en beslutning som denne desværre er med til at bære ved til det bål omkring EU om, at det er de store virksomheder, som bestemmer osv.
Jeg er ikke enig i det synspunkt, men statsministeren skal bare være klar over, at med signalet, der bliver sendt her, skader man i realiteten meget den danske EU-debat, og det synes jeg er synd og skam
Der skulle være nogle bedre forklaringer, når man gør sådan noget som det, statsministeren præsterer her i dag.
KL. 16.10
Jørn Jespersen (SF), 2003-11-19:
Ja, det kan miljøreguleringen af kemikalier godt gøre, altså få betydelige miljøgevinster, hvis ikke der er for mange, der får ødelagt hensigten og får forringet forslaget.
Men statsministeren har ikke været til at trække i samråd og har nu meddelt, at han først kan komme den 16. december, 2 måneder efter at det her er sket.
Så vi har bestemt ikke været heldige med at få forklaringer fra statsministeren
Så det er da på høje tid at begynde at komme med nogle svar, vil jeg sige.
Det, som ministeren skylder et svar på, er: Hvad er det, der ligger i erklæringen om, at nu er det konkurrenceevnen, der er det eneste vigtige?
Hvordan opfatter statsministeren konkurrenceevne?
Er det virksomhedernes kortsigtede omkostningsniveau, eller er det, at man konkurrerer på grønnere produkter og på højere kemikaliesikkerhed i sin produktion?
Og hvorfor er miljø, sundhed og forbrugerhensyn slet ikke nævnt i topmødeerklæringen?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-11-19:
Vi har jo været rundt om det her efterhånden flere gange i dag, og lad mig derfor gentage, at det er regeringens opfattelse, at reguleringen af kemikalier har til formål at beskytte miljøinteresser, sundhedsinteresser, forbrugerinteresser.
Så siger det sig selv, at vi selvfølgelig samtidig må sikre, at det sker på en sådan måde, at vi kombinerer fremme af miljøhensyn, sundhedshensyn og forbrugerhensyn med fastholdelse og forbedring af industriens konkurrenceevne.
Men jeg kan oplyse, at det umiddelbart er regeringens vurdering, at kemikaliepakken generelt kan forventes at medføre betydelige miljøforbedringer.
Jørn Jespersen (SF), 2003-11-19:
Oveni at man åbenbart fra dansk side stiltiende enten på grund af uopmærksomhed eller på grund af passivitet eller fordi man dybest set synes, det er meget fornuftigt, har flyttet kemikaliereguleringen til erhvervsministrene, så har statsministeren jo også været med til at vedtage en topmødeerklæring.
Nu håber jeg ikke, statsministeren vil sige, at det også er formandskabet, der vedtager topmødeerklæringen, for så begynder topmøderne jo at være noget tømt for funktion.
I den topmødeerklæring står der, at det helt afgørende, ja, faktisk det eneste afgørende, ved den kommende kemikalielovgivning er, at den ikke belaster virksomhederne, det vil sige kemikalievirksomhederne, for hårdt omkostningsmæssigt.
Der står intet om det miljø, den sundhed, de forbrugerhensyn, som statsministeren lige har nævnt.
Hvorfor har statsministeren accepteret formuleringen i topmødeerklæringen og den ensidige vægt på konkurrencekraft?
Grundsynspunktet om, at det ingen som helst betydning har, om det er miljøministre eller erhvervsministre, der behandler et miljøspørgsmål, tror jeg ikke engang, at statsministeren kunne få en børnehaveklasse til at hoppe på.
Det er så indlysende forkert.
Selvfølgelig har det en betydning, og det er da det, der er hensigten med det.
Derfor er spørgsmålet bare: Hvor har vi den danske regering i det her spil?
Jeg kan nu forstå, at selv om statsministeren siger, det er meget almindeligt, så har han ikke noget belæg for det.
Han har ikke noget fortilfælde ud over det generelle synspunkt, at formandskabet gerne vil tilrettelægge arbejdet.
Men her har vi en sag, der har været kørt i årevis, som er behandlet af miljøministrene den ene gang efter den anden, og som der er arbejdet med og arbejdet med og lavet
nye undersøgelser af og høringer om osv., og så flytter man det lige pludselig.
Gjorde det danske formandskab det på noget område?
Tog man en sag, som havde kørt i årevis i et bestemt råd, og som havde stor betydning, og flyttede det til et andet råd?
Så jeg vil tillade mig at konkludere, at statsministeren taler mod bedre vidende.
Det er ikke meget almindeligt, det er en meget usædvanlig beslutning, og jeg har ikke fået noget svar på, om man har drøftet det i den danske regering, om miljøministeren har haft nogle synspunkter, om de er blevet inddraget, om det overhovedet er noget, man har været opmærksom på, eller om statsministeren bare har siddet fuldstændig mundlam og bedøvet hen og efterfølgende taget det til efterretning.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-11-19:
Jeg vil gerne sige til hr. Jørn Jespersen, at det, jeg har udtalt mig om med hensyn til procedurer, er, at det hele tiden har været regeringens linje - det tror jeg i øvrigt også har været tidligere regeringers linje - at det altså er formandskabet, der tilrettelægger, hvordan arbejdet i EU finder sted, hvilket råd der behandler hvad.
Det er det, jeg har udtalt mig om.
Jeg har ikke udtalt mig om, hvorvidt der findes andre eksempler på det.
Det er jeg i hvert fald ikke rustet til at kunne svare på.
Men det, jeg har udtalt mig om, og det er det, jeg vil holde mig til, er, at det er regeringens linje, at det er formandskabets opgave at tilrettelægge arbejdet.
Sådan ønskede vi det jo også, da vi havde formandskabet.
Vi ville jo også som formandskab forbeholde os, at det var os, der besluttede, hvordan vi skulle behandle sagerne for at få dem igennem.
Jeg synes, man må respektere, at det er et formandskabs privilegium at kunne tilrettelægge arbejdet.
Så vil jeg gerne sige til hr. Henrik Dam Kristensen, at der efter min opfattelse ikke ligger nogen signalgivning i det her.
Vi betragter det som noget teknisk, at det behandles i ét råd og ikke i et andet råd.
Vores politiske holdning er i hvert fald fuldstændig upåvirket, så det politiske signal, der gives fra vores side, er, at kemikalielovgivning skal tilgodese miljøinteresser, sundhedsinteresser, forbrugerinteresser, og det er ikke ændret af, om det behandles i det ene råd eller i det andet råd, for danske ministre vil repræsentere dette synspunkt, uanset hvilket råd sagen behandles i.
Sådan går jeg da også ud fra, at det er i andre regeringer.
Regeringen kan jo ikke fungere, hvis ikke den er en helhed, og hvis ikke enhver minister, der udtaler sig, udtaler sig på regeringens vegne.
Så derfor kan jeg ikke se, at der skulle ligge noget forkert signal i det.
Det er altså en måde at tilrettelægge arbejdet på.
Men det politiske signal må være det, man siger om, hvad indholdet i kemikalielovgivningen skal være.
Henrik Dam Kristensen (S), 2003-11-19:
Det er lidt i samme spor, for jeg fik heller ikke svar før.
Vi starter jo ikke sagen her og diskuterer, hvor den skal placeres henne.
Sagen har været kørt i Miljøministerrådet
, så det er en aktiv handling.
Mener statsministeren virkelig, at det er en normal måde at gøre tingene på, at når man har haft en sag i et givent råds regi i en længere periode, så flytter man den pludselig hen til et andet?
Jeg er også spændt på at høre svaret på, hvor der i den sammenhæng er fortilfælde.
Det afgørende er her, at man sender et klart signal til befolkningen.
Er statsministeren ikke enig i det?
Jørn Jespersen (SF), 2003-11-19:
Ja, det er da muligt, det er en enig regering.
Jeg kan bare sige, at da vi for første gang havde erhvervsministeren i samråd om kemikaliespørgsmålet, var det meget, meget begrænset, hvad han overhovedet mente om sagen på det tidspunkt, men han kan selvfølgelig have brugt den mellemliggende tid til at sætte sig ind i det.
Det håber jeg da meget.
Men det var altså ikke sådan en meget spontan holdning til kemikaliespørgsmålet, der kom fra erhvervsministeren på det tidspunkt.
Men sagen er jo, at statsministeren siger, det her er meget almindeligt.
Jeg husker ikke en eneste sag, hvor Miljøministerrådet i årevis har behandlet et stort og afgørende spørgsmål, og det så lige pludselig skulle være blevet flyttet til et andet råd.
Når statsministeren er så overbevist om, at det er meget almindeligt, kan statsministeren så give bare ét andet eksempel på, at et meget stort og vigtigt miljøspørgsmål er blevet flyttet væk fra miljøministrene og over i Erhvervsministerrådet eller et andet råd?
Det andet er, at den svenske miljøminister i Svenska Dagbladet den 20. oktober siger: Sverige beklager meget den her beslutning.
Men vi har følt os helt isoleret, for vi fik ikke støtte fra andre til at bevare arbejdet med kemikalier i miljøministrenes råd.
Hvorfor har Danmark ikke taget et initiativ til, at man kunne beholde det hos miljøministrene?
Mit tredje spørgsmål er: Er det her noget, som statsministeren på nogen måde har talt eller kommunikeret med miljøministeren om, for det kunne godt være, at han efter at have arbejdet med det i 2 år havde en mening om, hvorvidt det ville være fornuftigt at flytte det.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-19:
Jeg vil godt spørge statsministeren, om Danmark på topmødet udviste passivitet i det her spørgsmål.
Og i givet fald hvad årsagen til det så er, om statsministeren simpelt hen fundamentalt set har været helt uopmærksom, da man vedtog den her formulering, eller om Danmark forsøgte at få den ændret, sådan at miljøhensyn, sundhed, forbrugerbeskyttelse kom ind i teksten.
Det kan jo også være, at man fra dansk side faktisk forsøgte at få det ændret, men at det ikke lykkedes.
Det synes jeg altså godt, statsministeren kunne gøre sig umage med at forklare.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-11-19:
Jeg vil gerne sige til hr. Keld Albrechtsen, at der er aldeles ikke noget, der er foregået hen over hovedet på mig eller på andre.
Der er en fuldstændig sædvanlig procedure i den her sag.
Det er helt normal praksis, at formandskabet tilrettelægger, hvor i Rådet sagerne behandles.
Og her har vi på linje med en række lande taget til efterretning, at det italienske formandskab har tilrettelagt det sådan.
Så spørger fru Ritt Bjerregaard, hvordan jeg dog kan acceptere en sådan flytning.
Det har jeg lige sagt.
Det er hel sædvanlig praksis, at man gør det sådan, at det er formandskabet, der tilrettelægger forløbet. Men jeg vil da også gerne sige, at fru Ritt Bjerregaards frygt må bygge på den opfattelse, at der i regeringerne, i de enkelte landes regeringer, er en uenighed, altså at en regering ikke er en helhed, at der er en forskellig politik i en regering, hvis man spørger den ene minister eller den anden minister.
Man må jo have lov at gå ud fra, at en regering er et hele og en regering har en politik.
Sådan er det i hvert fald i Danmark.
Vi har en skrap politik, når det gælder kemikalielovgivning, og vi mener, at reglerne skal tilgodese miljøinteresser, sundhedsinteresser og forbrugerinteresser, og det er altså en samlet regering, der mener det.
Uanset hvilken minister, der tegner firmaet i den aktuelle sag, så er det regeringens politik, og det står
jeg i hvert fald inde for.
Det er en samlet regering, og det tror jeg faktisk må være gældende i alle lande.
Regeringens politik må være den samme, uanset hvilket råd der behandler sagen.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-19:
Jeg vil bare minde statsministeren om, at han ikke besvarede mit meget enkle spørgsmål: hvad man vil gøre for at råde bod på den fejl, der er sket.
Det må jo være helt afgørende, hvis vi nu er enige om, at det er miljø-, forbruger- og sundhedshensyn, der skal varetages, for den danske regering at få de hensyn markeret og få sagen behandlet på en bedre måde i EU, end der nu er lagt op til.
Der svarer statsministeren ingenting.
Jeg kommer med nogle forslag.
Hvad vil regeringen gøre for f.eks. at få miljøministrene aktivt ind og tage ansvaret for behandlingen af den her sag?
Eller vil statsministeren bare lade det køre på den måde, som den italienske regering har besluttet det skal være, altså hen over hovedet på statsministeren, der bare passivt har siddet og ladet det ske og tilsyneladende ikke foretaget sig noget som helst? Svarene til hr. Jørn Jespersen tyder jo på, at man fra dansk side intet har foretaget sig - desværre.
Men så må man da prøve at gøre noget for at rette op på det.
Jeg forstår slet ikke statsministerens passivitet i den her sag.