Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-04-09:
Taiwan er på mange måder et interessant land, der over de seneste årtier eller halvandet årti har gennemgået en kraftig demokratisk udvikling og over en lidt længere periode en tilsvarende kraftig økonomisk udvikling.
Hvad angår demokratiudviklingen på Taiwan, slog den igennem for alvor med ophævelsen af undtagelsestilstandene i 1987 og den efterfølgende gradvise åbning af systemet kronet med valget af præsident Chen i år 2000, hvor det var den politiske opposition, der vandt præsidentposten.
Det, der gør denne her udvikling interessant, er faktisk flere ting.
Den er også bemærkelsesværdig, fordi det er forløbet meget ublodigt.
Jeg synes også, Taiwan udmærker sig ved den meget store åbenhed, der er over for at diskutere fortiden og diskutere nutiden.
Man lægger ikke skjul på, at hele oppositionen har været fængslet, at den nuværende vicepræsident har siddet adskillige år i fængsel.
Man lægger ikke skjul på, at der helt klart har været problemer, man gør selv opmærksom på det og diskuterer det, og en af de ting, der gør, at det er interessant at opholde sig på Taiwan, er, at man faktisk kan føre den diskussion.
Hvad angår diskussionen om dødsstraf, har jeg i hvert fald ved selvsyn konstateret, at i Taiwan er de ikke i det politiske system blokeret, når man rejser diskussionen om dødsstraf.
De er faktisk i stand til at diskutere og lytte til, hvad vi andre siger om det hensigtsmæssige i også at få afskaffet dødsstraffen.
Jeg synes også, det hører med til det interessante, at Taiwan har formået at udvikle en meget stærk økonomi på en måde, hvor man ikke har skabt et meget stort skel mellem rig og fattig, hvor man ganske omfattende har satset på uddannelse, hvor man har satset på en stor forskningssektor, som også er kendt over det meste af verden, og hvor man har satset på et stærkt uddannelsessystem. Også på den måde adskiller Taiwan sig fra en række andre tidligere udviklingslande ved, at man har formået at lave en kraftig økonomisk vækst og sikre en rimelig fordeling mellem de bedst lønnede og de dårligst lønnede.
Det her blev jo kronet med, at Taiwan for få år siden blev optaget i WTO som en særlig økonomisk enhed, og det er jo i virkeligheden også den mulighed, vi diskuterer, når vi diskuterer WHO.
Jeg synes, det er synd og ærgerligt, at Socialdemokratiet ikke har flyttet sig lidt længere, for jeg synes egentlig, at det, jeg hører igennem Socialdemokratiets udmelding, er en for stor frygt for at presse det store hovedlands-Kina.
Det er sådan set det eneste argument, jeg rigtig kan få ud af det.
Udenrigsministeren førte et meget juridisk formelt argument i marken med, at det simpelt hen ikke kan lade sig gøre med de nuværende regler i WHO, men nu har FN og FN's organisationer jo i mange år skullet håndtere problemer, som ikke lige passede ned i de formelle regler eller i de formelle kasser.
Normalt vil man jo, hvis man synes, det er fornuftigt at gøre noget, så sige, at så går vi simpelt hen aktivt i gang med at få ændret de regler, sådan at det, man kan se er rimeligt, kan passe ind i reglerne.
Det var selvfølgelig det, Danmark burde gøre, og jeg synes, det er synd at være så skræmt af Kina.
Jeg er fuldstændig klar over, at det er vi alle sammen, for Kina er et meget stort land, og Kina er vanvittig magtfuldt. På den anden side må man også sige, at noget af det, vi da selv har lært som et lille land, er, at man skal passe på ikke at blive så forskræmt, at man ikke bruger mulighederne for at lægge pres på de store og meget magtfulde lande.
Det skal man selvfølgelig gøre på en tilstrækkelig elegant måde.
Derfor er det jo nonsens at sige, at Taiwan skal optages som nation, det har de faktisk heller ikke bedt om.
Taiwan har en meget afbalanceret kurs her.
Det ville være i god tråd med, hvad man kan sige har været ånden hidtil i skandinavisk udenrigspolitik.