Ebbe Kalnæs (CD), 2001-05-21:
Ja, som jeg i en kort bemærkning nævnte lige før, er der faktisk en hel del mennesker, som har beskæftiget sig med det her længe.
Det, jeg egentlig godt kunne tænke mig, var, at vi på en eller anden måde tog dem alvorligt, fordi den nænsomhed, hvormed de har arbejdet med det her, giver egentlig nogle muligheder, tror jeg, for at komme videre.
Som jeg også nævnte før, er det helt afgørende, at hvis vi nidkært eller bare efter reglerne følger loven på det her område, så har vi masser af skilte, vi skal ud og have pillet ned.
Og vi har masser af virksomheder, hvor det betyder direkte undergang.
Vi har virksomheder, hvor skiltene er taget ned, som rent faktisk har mistet mere end halvdelen af deres omsætning på, at man har fjernet de skilte, som de har haft og levet med igennem flere år.
Som jeg også nævnte, står der en del af det, som vi ikke har flyttet, som vi skulle flytte efter lovgivningen, som sandt for dyden ikke er kønt, som præcis er det problem, som det er, når vi i andre lande ser, hvordan man har skilteskov.
Franske eller italienske oplevelser er altså ikke lige spændende alle sammen, når man kommer der.
Og der er på ingen måde nogen - jeg har ikke hørt nogen - der kunne tænke sig noget som helst i den retning.
Det, der er det afgørende, er, at man netop med en fælles farveholdning - nogle har sagt brun og jordfarvet, og den kan være grøn, den kan være hvad som helst - over hele landet simpelt hen i et samarbejde kan få det her område ind under en fornuftig regulering.
Det skal være ordentligt, seriøst.
Der skal være piktogrammer.
Og et piktogram kan godt henvise til tre, som nogle også nævnte.
Når så man kommer ind i landsbyen og ned ad vejen osv., så står skiltene i øvrigt ved indkørslen, hvor de gerne må, hvis det er tæt på. Problemet er bare, hvis de har en egen indkørsel, som er lidt langt væk fra huset.
Det vil sige, at der måske er 100, 150, 200 m ned over vejen til dem.
Så må det der lille
på den der lille sognevej heller ikke stå der.
Vi ved, at de er der.
Vi møder dem jo jævnlig osv. Som jeg også sagde, har vi selvfølgelig de der eksempler, og jeg brugte eksemplet Leopolds Rullegræs, for der er jo ikke så få af Folketingets medlemmer, der en gang imellem kører ad motorvejen tværs over Sjælland, og inde på højre hånd ser de Leopolds Rullegræs, der har en udfaset lastbil, som kan starte og formentlig stadig væk kan køre, men som står derinde ret fast.
Men vi ved godt, hvorfor han har den, og det kunne man muligvis nok gøre lidt ved, for jeg synes heller ikke, at det er kønt.
Derfor er det meget vigtigt at få understreget, at det her oplæg til det her, den her debat, ikke går på, at der er nogle, der mener, at det åbne land skal plastres til med skilte på nogen måder. Men som sagt skal det være et ordentligt styret initiativ.
Så det, jeg opfordrer til, er, at man rent faktisk prøver at arbejde med det her.
Man tager kontakt til de foreninger, som måske allerede har noget materiale og nogle ideer til det.
Det er jo folk, for hvem det er liv og død.
Jeg har et enkelt eksempel på én hjemme på kanterne af Sydfyn osv., hvor vi kan se direkte, hvad der sker.
Så prøver man med gummihjul, om det er sådan noget, hvor man kan sige, at den kun står der et øjeblik.
Man kan have et lad på eller sådan et eller andet, så vi også er ved at lave noget i vejkanten.
Men det er jo ikke en måde at gøre det på.
Det, der er så vigtigt, er, at når vi laver love på de her områder, så skal vi jo ikke leve med dem ved kun at håndhæve dem hist og her.
Vi skal leve med dem, fordi de virker, og vi skal håndhæve den lovgivning, vi har, ellers ville det være fuldkommen tåbeligt at stå her i Folketinget og lave love.
Det glæder mig, og jeg skal selvfølgelig ikke stå her på alles vegne og gøre opmærksom på eller understrege, hvordan det vil være for alle.
Men for mig ligger der altså den sammenhæng i det, at hvis vi får lavet ordentlige forhold, som fungerer på det her område, så folk har muligheden for at gøre opmærksom på sig selv og dermed overleve i de yderområder, så har vi også et bedre grundlag for tage fat på den del af skiltningen i det åbne land, som faktisk eksisterer i dag, og som man har valgt ikke at håndhæve særlig meget.
Til gengæld laver vi nu en lovgivning, der gør, at der er andre og ordentligt styrede muligheder, som ikke skæmmer.