Bodil Kornbek (KRF), 2003-04-03:
Jeg synes, at debatten i dag er begyndelsen på en meget vigtig proces, der nu skal give os afsæt og mulighed for at sætte ord på, hvad vi vil med dansk teater i fremtiden.
Derfor imødekommer jeg i allerhøjeste grad Socialdemokraternes initiativ til at få sat debatten i gang.
Samtidig er det naturligvis positivt at høre, at kulturministeren endelig selv tager initiativ på området i handling og ikke kun i ord.
Behovet for en gennemgribende revision af teaterloven var allerede tydeligt i 1999, så selv om jeg imødekommer Socialdemokratiets initiativ, så må jeg også samtidig sige, at det stadig væk er en gennemgribende reform, vi har brug for.
En reform tager tid og bør ske på baggrund af en proces, hvor såvel eksperter, teater- og fagfolk, teatergængere og de, som vi skal have til at gå i teatret, inddrages.
En ny teaterlov må ikke blive et eliteprojekt, men skal derimod vise indsigt i og forståelse for de arbejdsvilkår, som teaterlivet arbejder under, ikke mindst de forskellige virkeligheder, der danner rammen for de individuelle teatre i såvel hovedstaden som ude i landet.
En kommende teaterlov bør måske i endnu højere grad, end der lige lægges op til i beslutningsforslaget, reformere teaterstrukturen, således at der sker en skarp profilering af hvert enkelt teater.
I dag er det alt for enslydende, hvad teatrene sætter på programmet, og ofte dækker repertoiret lidt af det hele for at undgå de gabende tomme sæder.
Jeg tror, det er det, fru Jytte Andersen flere gange har sagt: De vælger midterbanen. Vi skal have mere markante teatre og et mere varieret, alsidigt teaterliv, hvilket også er en gennemgående tanke i forslaget.
Vi skal ikke fortsætte med små justeringer.
Det er ikke acceptabelt, hverken over for den danske teaterverden eller de mennesker, hvis arbejdsliv teaterloven udstikker rammerne for. Lad os nu turde, lad os få mod til med denne her proces at tænke nyt, hvor vi ikke freder noget på forhånd.
Der er brug for helhedstænkning, og ved at se på hele teatersystemet i sammenhæng vil det give os mulighed for at foretage nogle klare kulturpolitiske prioriteringer.
En fremtidsvision, i hver fald min fremtidsvision, er, at vi kan opnå det samme for dansk teaterliv, som vi har opnået inden for dansk film. Det er jo blevet sådan de sidste par år, at rigtig mange danskere uanset alder, køn eller bopæl må se en stor del af de danske film, der får premiere, og helst i biografen.
Det er ikke mindst, fordi de rører noget i os.
Man ser dem, uanset at anmeldelserne måske ikke altid er de bedste, for risikoen er værd at tage sammenlignet med tanken om, hvilken kulturel oplevelse man eventuelt kunne gå glip af, hvis ikke man gjorde det.
Derfor så jeg også gerne, at vi i højere grad satsede på at fremme dansk dramatik.
Jeg ser også i forslaget, at netop dansk dramatik er nævnt, om end ikke særlig meget.
For ny dansk dramatik fortæller, illustrerer og stiller ikke mindst
den samtid, vi lever i, i perspektiv.
Desværre stemmer mulighederne for udfoldelse og udvikling ikke overens med det potentiale, der er til stede.
Vækstlagene har for dårlige betingelser, og jeg mener, at de fri midler skal styrkes, hvis dansk dramatik skal fremmes.
Det bør være en grundsten i en teaterlov, at der er midler nok til, at nogle teatre kan udvikle sig og eksperimentere uden det sædvanlige produktionsræs.
Det er vækstlaget, der danner rekrutteringsgrundlag for resten af teaterverdenen, og det skal sikres i fremtiden.
Det er ikke helt klart for mig med beslutningsforslaget her, hvor vækstlaget er henne.
Det ønsker jeg selvfølgelig at få præciseret, for jeg ser det som værende noget meget essentielt. Vi i Kristeligt Folkeparti går nu ikke ind for det nye skuespilhus, hvilket vel ikke er nogen hemmelighed for nogen, men vi respekterer selvfølgelig det forlig, der er indgået på området.
Jeg vil dog gerne understrege, at det ikke kommer nogen til gavn, hvis omkostningerne ved et nyt skuespilhus skal betales af andre dele af den danske teaterverden, herunder at man skærer ned i vækstlaget.
Vi håber ikke i Kristeligt Folkeparti
, at etablering af et nyt skuespilhus vil betyde, at man må lukke en scene hverken i by eller på land.
Der er ingen tvivl om, at et mangfoldigt, kunstnerisk og fornyet teaterliv ikke kan overleve uden offentlig støtte.
Der er da nogle problemstillinger, som andre ordførere har været inde på.
Det er i forhold til et offentligt støttet teater, der skal vise en forestilling, der akkurat lige så godt kunne opsættes på et privat teater.
Vi skal passe på, at der ikke sker en skævvridning, når støtten viser sig at kunne gå til kommercielle og sikre kassesucceser.
Vi skal i hvert fald passe på, at den støtte, vi giver til offentlige teatre, ikke er med til at formindske mulighederne for de private teatres succeser.
Jeg tror, at fru Ester Larsen var inde på noget med en musical, der var opsat privat og gik strygende, men nogle år senere fik den en offentlig støtte.
Det er i hvert fald en problemstilling, vi også bør tage fat om.
Jeg er meget positiv over for forslaget om at øge børns og unges tilgang til teatret gennem en styrket kulturindsats på daginstitutionsområdet og i skole- og uddannelsessystemet.
Men jeg kan ikke lade være med en lille drilsk bemærkning, for jeg kan jo undre mig over dette retningsskifte set i lyset af forhandlingerne om fornyelse af folkeskoleloven, hvor Socialdemokraterne ikke på nogen måde har tilkendegivet
en interesse for styrkelse af det åndelige og kunstneriske aspekt af folkeskolen.
Jeg vil se frem til, at denne vinkel også bliver fremført på folkeskoleområdet, for det skal den vel, hvis der skal være en sammenhæng i partiets politik.
Så jeg er enig med forslagsstillerne i, at en ny teaterlov bør inddrage et område som netop børne- og ungdomsteatret, som jo faktisk også har haft en international anerkendelse. Jeg mener også, at børne- og ungdomsteater spiller en rolle i forhold til at stimulere børn og unge til at se virkeligheden fra nye vinkler, og det kan forhåbentlig medvirke til, at teatret integreres i børnenes og de unges hverdag og bevidsthed.
Et andet område, vi også ser, der bør være fokus på, er i forhold til etablering af egnsteatre, som jo har været firedoblet i de seneste årtier.
Begge områder er i høj grad med til at sikre en demokratisering af kulturen og udbrede en forståelse af teatret som et mødested og et oplevelsesfællesskab.
Det finder vi i Kristeligt Folkeparti er noget meget centralt, og det bør selvfølgelig forankres i en ny teaterlov, hvilket også er nogle af de områder, som forslaget er inde på. Der er et sted, hvor jeg ikke er enig.
Det er, om man skal lukke teatre eller ej.
Hvis vi som princip fastholder, at teatre ikke må lukke, så kan vi måske være med til at forhindre en knopskydning, at noget nyt kan komme til og udfolde sig.
Jeg tror faktisk, at modstanden mod lukning af teatre er størst blandt politikere.
Så jeg vil håbe, at vi på det her område kan være åbne og positivt indstillet over for at tage den dialog, der ligger på det her område.
Til allersidst er der lige noget om teaterabonnementsordningen.
Det er fint at se de to ting i sammenhæng, for tingene hænger sammen, og jeg er enig i, at det skal være mere fleksibelt, og også at vi skal se på strukturen på det område.
Abonnementstilskud skal egentlig gælde for alle teatre, fordi det skal følge publikum.
Men jeg ser frem til en kommende debat, og jeg ser ikke mindst frem til en reform af den danske teaterpolitik.
Vi er i Kristeligt Folkeparti meget indstillet på at gå ind i det her område med engagement og også gerne med nogle initiativer. Men i hvert fald tak til Socialdemokratiet for, at man er kommet med disse to forslag.