Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-05-06:
Når arbejdsmarkedets parter møder op på arbejdsministerens kontor og med alvorligt sind og beklagelse efter beklagelse reelt fortæller arbejdsministeren, at de ikke kan klare det, hvad tror fru Jette Gottlieb så, en regering må gøre?
Man siger måske ikke med rene ord: Så må I klare det, det vedstår jeg, men somme tider kan man ikke nøjes med alene at lytte til de ord, der bliver sagt, man må også turde drage konsekvensen. Jeg er nødt til at sige, at regeringens valg var reelt.
Skulle vi lade stå til i en uge til, så endnu flere mennesker blev ramt på en fuldstændig urimelig måde, og alligevel være nødt til at gribe ind i næste uge, eller skulle vi gøre det nu med den sikkerhed, at samfundet kunne komme i gang igen på god vis, samtidig med at vi kunne tegne et familiepolitisk og et feriefridagsmæssigt perspektiv på en omkostningsmæssigt ansvarlig måde?
Vi valgte det sidste, og jeg er sikker på, at Enhedslisten inderst inde godt ved, at ethvert samfund af dansk model selvfølgelig altid må have et samspil mellem arbejdsmarkedets parters ansvar og en ansvarlig regering.
Det svinger lidt, men den danske model, inklusive arbejdsmarkedets parters ansvar og den fri forhandlingsret, er intakt, vil jeg sige til fru Jette Gottlieb.
Det vil morgendagen og de efterfølgende dage også vise.
Det ser vi hver eneste dag på den enkelte virksomhed, og det ser vi i såvel de offentlige som de private overenskomstforhandlinger.
Men vi kan åbenbart se, at det en gang imellem og heldigvis med meget, meget lange åremål - 10, 12, 13 år er det jo, siden vi sidst havde en storkonflikt i Danmark - sker, at ting går galt og ikke kan samles op, og så har vi en regering og et flertal i Folketinget til at vedstå sig deres ansvar.
Jeg glæder mig så umådelig meget over, at den samlede konfliktmængde i Danmark er mindre end i stort set alle de andre lande, vi kan sammenligne os med i Europa og i verden.
Derfor fungerer den danske aftalemodel.
Somme tider går det galt som i disse dage, men hvis vi tager helheden, fungerer den fri aftaleret og det kollektive ansvar på arbejdsmarkedet.
Det agter vi ikke at lave om på, men vi agter selvfølgelig heller ikke bare at læne os passivt tilbage, hvis vi kan se, at der ingen muligheder er for at se
en ende på en konflikt
Jeg kunne i hvert fald sammen med indenrigsministeren, sundhedsministeren og alle de andre ministre, der følger dette område, med sikkerhed forudse, at dette samfund ikke kunne gå hele næste uge igennem, uden at vi under alle omstændigheder måtte gribe ind af hensyn til sundhedstilstanden, af hensyn til de livsvigtige områder. Når det nu er sådan, at man kan forebygge, at en sådan situation opstår, og der ikke er argumenter for at vente, må man gå til sagen med det samme.
Det er det, vi har gjort nu.
Når vi så oven i købet kan skrue en model sammen, der imødekommer den brede lønmodtagerbefolknings ønske om inden for omkostningsmæssigt ansvarlige rammer at få mere frihed
i form af to feriefridage og tre børnefamiliedage, mener jeg, vi har fundet den rette balance, som imødekommer samfundsbehovet og den enkelte families behov.
Må jeg sige til fru Pia Kjærsgaard, når det gælder den sidste del af spørgsmålet: Ja, afstemningsdatoen den 28. maj ligger fast.
Den ligger, jeg tror, det var udtrykket, klippefast.
Det gør den.
Så fast, at jeg ikke rigtig kan finde et billede, der kan gøre den endnu mere fast.
Fru Pia Kjærsgaard spurgte om dispensationssiden.
Må jeg sige om det, at jeg ikke rigtig tror, man kan sige, at den ene part har noget at lade den anden høre.
Hvis vi tager fjerkrædiskussionen, vil man jo kunne se af forløbet, at fjerkræavlerne var meget, meget tilbageholdende med og meget længe om at søge dispensation.
Tager man den anden side, var det heller ikke for kønt at se på.
Jeg ved ikke, hvad det var for mærkelige ideer, der opstod undervejs.
Jeg tror, at billedet, og det var det, jeg mente før med det kunstneriske indtryk, mildt sagt ikke har været en topkarakter værdig.
Når det gælder dispensationerne i øvrigt, må jeg sige, at helheden vel er, at det håndslag, som vi bad om, har vi fået.
Rengøringssituationen er en af de dele, der har motiveret os og har gjort, at jeg føler, det nu er tid at gribe ind.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Må jeg sige til hr. Jes Lunde, at jeg er en skuffet mand i dag, når jeg hører SF.
Jeg har været så glad i det sidste års tid for at være vidne til den økonomiske ansvarlighed, SF
altid har lagt for dagen
; hvor har jeg dog glædet mig.
Er der nogen, der har stået sammen om dansk økonomisk ansvarlighed - en overgang i hvert fald - var det SF og regeringen, og jeg sagde til mig selv: »Nye tider, Poul Nyrup, det går bedre.«
Men i dag hører jeg et gammeldags signal, som jeg ikke håber varer ret længe, og jeg må sige til SF, at der er ikke noget lettere i denne verden end at sige til regeringen: Det I har gjort, er ikke nok.
Der skal meget mere til, spræng rammen og bryd mig her, og bryd mig dér!
Det, regeringen lægger frem i dag, er to ekstra feriefridage samlet set, når vi tager mæglingsforslaget og regeringens bidrag.
Dertil kommer tre børnefamiliedage plus det, der i øvrigt er aftalt inden for hvert enkelt overenskomstområde.
Det er det stærkeste familiepolitiske og fritidsorienterede indgreb, der er lavet i nyere tid, men alligevel er vi ikke særlig glade, for vi havde helst set, at parterne selv kunne blive enige.
Så synes jeg, SF skulle spørge sig selv om en ting til, for jeg kan ikke forstå, at LO og Dansk Arbejdsgiverforening, som var så tæt på hinanden, ikke lige kunne tage det sidste lille stykke.
Et billede af, at her står Dansk Arbejdsgiverforening, og helt herovre står LO, er jo ikke det korrekte billede.