Christian H. Hansen (DF), 2000-02-09:
Forslaget her om tilskud til fremme af innovation, forskning og udvikling m.v. i fødevare-, jordbrugs- og fiskerisektoren er et forslag, som vi i Dansk Folkeparti mener, at der er gode intentioner i.
Hvem kan være imod, at man medvirker til at fremme udviklingen af nye produkter og på den måde er med til at skabe noget nyt?
Det er der forhåbentlig ikke nogen, som har noget imod.
Problemet er så bare, hvordan vi løser disse her problemer.
I Dansk Folkeparti er vi faktisk lidt modstandere af, at politikere skal sidde, også sammen med embedsmænd, og bestemme, hvad der er godt for dansk erhvervsliv.
Med dette lovforslag får vi altså en minister, der kan yde tilskud til frembringelse af produkter, der er nyskabelser.
Men var det ikke bedre, om virksomhederne havde disse penge selv?
Var det ikke bedre, at vi havde et samfund, hvor alt ikke var bygget op på tilskud efter tilskud efter tilskud? Det er lidt uforståeligt for Dansk Folkeparti, at regeringen bliver ved med at øge de politisk bestemte omkostninger for de danske virksomheder.
Her tænker jeg på nye skatter og afgifter.
Man kan f.eks. tage landbruget, hvor den øgede dieselafgift bliver til at mærke, og det er i bund og grund, fordi DSB Gods er en dårlig forretning.
Der skal ikke herske tvivl om, at vi i Dansk Folkeparti mener, at den rette vej ville være, at man fik lukket af for nogle af de forskellige tilskudsformer, der findes, og ad den vej skabte mulighed for, at de enkelte virksomheder fik flere penge at råde over og dermed selv kunne finansiere mange af de gode intentioner, der faktisk er i det her lovforslag.
Men så kunne virksomhederne gøre det ad frivillighedens vej.
Noget af dette være sagt for at lægge vore grundholdninger på bordet, for dem skal der ikke herske tvivl om.
I Dansk Folkeparti er vi da også meget optaget af, at virksomhederne har mulighed for udvikling og forskning, og virkeligheden er jo også, at virksomhederne er belemret med en masse bureaukrati og en masse økonomiske byrder, som gør, at de ikke har det råderum, jeg før omtalte, og som de burde have ad naturlig vej.
Jeg tør vove den påstand, at regeringen ikke når at få ændret hele sin skatte- og afgiftspolitik i retning af at lette virksomhedernes byrder, inden det her lovforslag bliver vedtaget.
Jeg må sige til ministeren, at vi vil følge det her lovforslag i udvalgsarbejdet og ad den vej søge at få klarhed over, hvordan målene i forslaget helt konkret tænkes udført i praksis.
Jeg må gøre ministeren opmærksom på, at ministerens bemyndigelse i § 2 er en af de ting, vi vil drøfte i udvalget.
Så er der alle de formål, som egentlig stod i den gamle produktlov.
De er jo blevet noget mere udvidede, altså de former, hvorpå man kan yde tilskuddene, og egentlig kan man sige, at der burde jo så, hvis det skulle være helt seriøst, følge en pose penge med.
Men det hænger måske sammen med, at man faktisk ud af lovforslaget kan se, at de store virksomheders andel er faldet til ca. 8-10 pct.
Det kan godt være, at det, når vi er færdige med udvalgsarbejdet, så ender med, at vi støtter lovforslaget; det vil jeg ikke udelukke, men det er ikke ud fra, at vi synes, det er godt, at vi får flere tilskudsordninger, men
fordi der skal en helt ny regering til at få det hen i den retning, vi gerne vil, og i den mellemliggende periode - indtil vi får den nye regering efter det næste folketingsvalg - vil vi ikke være med til at sætte de små og mellemstore virksomheders muligheder for udvikling i stå.
Så derfor kan dette her ende med en nødløsning.