Knud Erik Hansen (SF), 2001-10-24:
Andelsboliger er en boligform, hvor man er fælles om ejendommen, også fælles om at sikre, at de økonomiske forhold er i orden, herunder også, at salg af andele foregår på en ordentlig måde og i overensstemmelse med reglerne.
Der er stor risiko for, at det ikke sker, når det er andelshaveren, der skal bestemme, hvem der skal ind, og specielt når man har et presset boligmarked, hvor prisen på andelen ligger under normal markedspris, ja, så er det selvfølgelig fristende for en andelshaver at kræve mere, end det er tilladt.
Det kan ske på flere måder, f.eks. direkte penge under bordet.
Det er vores opfattelse, at andelsboligforeninger skiller sig markant ud fra ejerlejligheder ved, at folk faktisk ejer en andel.
De ejer altså ikke deres bolig, de ejer en andel, og de har en andel i et fællesskab.
Det er jo også det, der er styrken ved andelsboligformen, fordi man i virkeligheden i andelsboligformen kan handle langt bedre i fællesskab, end man kan i ejerforeninger, og dermed også bedre sikre ejendommen.
Derfor ser vi også som naturligt, men selvfølgelig ikke nødvendigt, at det er beboerne i fællesskab, der styrer køb og salg af andele.
Vi er derfor positive over for forslaget.
Vi synes, det har en god balance mellem regler og også mulighed for at finde former, der passer til forskellige andelsboliger.
Det er jo ikke nødvendigvis kun ventelisten, der er passende alle steder, andre steder vil det være passende, at det er bestyrelsen eller generalforsamlingen, der på en fleksibel måde efter opslag kan afgøre, hvem der skal ind.
Det er også efter vores mening rimeligt, at man som andelshaver kan overdrage andele til personer, som man har tætte relationer til.
Der er dog én gruppe, for hvem vi synes reglerne er løst formuleret, og det er for personer, som man har haft fælles husstand med.
Vi kan støtte, at det er rigtigt, at hvis man har haft fælles husstand, jamen så skal man også kunne overdrage andelen, men som det er formuleret, kan det godt blive misbrugt, og det vil vi godt se nærmere på.
Da man ændrede loven i 1980, ændrede man faktisk andelsboligerne fra at være almene andelsboliger til at være private andelsboliger.
Man kunne så med de nye regler få en andel af friværdien, og det kan i nogle tilfælde betyde, at man rent faktisk udlodder hele friværdien i ejendommen med de konsekvenser, at der måske ikke er penge til at renovere, uden at det koster andelshaverne penge, eller at ejendommen også bliver økonomisk usikker for andelshaverne.
Hvis den pludselig falder i pris, ja, så taber man sin andel. Med andre ord: Den regel medfører, at man får en mere usikker ejendom og ikke har den styrke, som netop andelsboligen kan have, nemlig at man i fællesskab har godt styr på økonomien. Det vil vi dyrke videre i anden anledning, men vi synes, at andelsboligforeningens styrke er, at man har hånd i hanke med det i fællesskab, og det synes vi at det her forslag styrker, og derfor er vi positive over for det.
Jeg vil godt spørge hr. Tom Behnke, hvorledes man faktisk kan skaffe dokumentation for kriminelle handlinger, der ikke er afsløret.
Altså det er jo et fundamentalt problem at skaffe dokumentationen.
Jeg kan sige, at jeg i anden sammenhæng har været med til at lave en undersøgelse, hvor vi har været ude at snakke med mange andelsboligforeninger, og det er klart, at det her foregår.