Thorkild Simonsen (S), 1997-10-30:
Jeg vil begynde med at kvittere for venlige velkomstbemærkninger til mig her ved denne lejlighed - og for øvrigt også ved tidligere lejligheder.
Det har jo været en lang debat, og der har været fremført mange påstande og mange ting, som andre har besvaret, og derfor vil jeg ikke gå så meget ind på de mange bemærkninger.
Under hensyn til den taletid, jeg har, kan jeg heller ikke nå det.
Men jeg vil gerne begynde med det forslag til vedtagelse, som Dansk Folkeparti har stillet.
Jeg mener, der må være en misforståelse i det, der står om asyl; det må være afviste asylansøgere, der kan hjemsendes. I øvrigt er det ikke let at se formålet med forslaget til vedtagelse.
Det er jo ikke en hjemsendelsesplan, der mangler.
Problemet med hjemsendelse er mere nuanceret, hvilket også er fremgået af denne 3-timers-debat. Det kommer jeg nærmere ind på lidt senere.
Så er der Venstres og De Konservatives forslag.
De indleder med at slå problemets omfang fast.
Det er, som det er fremgået af denne debat, sådan, at det største problem er, at der er lande, der ikke vil tage imod deres egne statsborgere.
Ifølge tidligere givne oplysninger til Tinget skulle der være 1.132 personer i udsendelsesposition.
De 248 personer er der efter det for mig oplyste ingen problemer med at få tilbage.
For 291 personer er der problemer med hjemlandet.
Og så er der det store problem; det er de resterende 593 personer.
Det er personer, der ikke kan sendes tilbage, fordi de ikke selv vil medvirke til at udfylde pas og fremskaffe forskellige papirer for at komme hjem.
Det er et problem, som dansk politi og myndigheder gør meget ud af at løse, og det mener jeg også vi skal gøre.
Danmark skal selvfølgelig også, når det gælder problemer med hjemlandet, stadig væk - selv om det nu kun var 291 - arbejde for, at de lande, hvis borgere skal hjem til disse lande, også får lov at komme hjem.
Der er heller ikke mangel på medvirken fra den danske regerings side til det, men som det er fremgået af debatten her - jeg tror, det var fru Birthe Rønn Hornbech, der sagde, at det jo ikke er nogen let sag.
Nej, det tør svagt antydes, at det er ikke nogen let sag.
Det er jeg enig i.
Jeg har allerede nævnt, og det har også været nævnt her i debatten, at der har været forhandlinger med Jugoslavien, der har været forhandlinger med Nordøst- og Nordvestsomalia, som også er indgået meget i debatten her.
Det er jo i høj grad eksempler på, hvor vanskeligt det er. Danmark har også drøftet spørgsmålet i nordisk regi.
De nordiske ministre besluttede på deres sidste ministermøde i 1996 at nedsætte en gruppe af embedsmænd, der skal arbejde på at finde fælles nordiske løsninger på det problem, vi her taler om.
Det synes jeg er fint.
Gruppen har foreløbig udvalgt to lande, nemlig Etiopien og Vietnam, som man nu vil finde konkrete udsendelsesløsninger i forhold til.
Gruppen har lovet at gøre midtvejsstatus og inden det næste møde at sige, hvordan det går.
Vedrørende de omtalte 593 personer, som ikke selv medvirker, er der jo, som det også har været nævnt i debatten, i 1996 lavet nogle regler om tvangsfremstilling for ambassade, hvilket også sker.
Der er i 1997 lavet det, man kalder en madkasseordning eller meldepligt, hvilket også bruges.
Og om nærområderne, som er indgået meget i debatten, vil jeg sige, at det er o.k. at hjælpe i nærområdet, men som det er nævnt for et lille øjeblik siden, er 95 pct. af alle flygtninge allerede i nærområdet.
Ca. 200.000 somaliere er i nærområdet - og det tal har vist været dobbelt så stort en overgang - så det er i hvert fald nok for nærområderne at tage sig af de flygtninge, som bor dér.
Jeg vil gerne sige, at regeringen gerne medvirker til at hjælpe også i nærområder, hvis det er en mulighed, men vi mener bestemt, somaliere, som ikke skal være her i landet, først og fremmest skal hjælpes hjem til det land, som de kom fra.
Og vi har jo altså fået beskrevet her, hvor svært det er, men det er som nævnt i den tale, jeg holdt allerførst, selvfølgelig vores målsætning, at det skal ske både med fasthed og ved retsprincipper, der bliver overholdt.
Så har Socialdemokratiet, SF, Det Radikale Venstre og Centrum-Demokraterne foreslået en vedtagelse, som jeg går ud fra at min kollega, udviklingsministeren, kommenterer om lidt.
Jeg har naturligvis ingen problemer med at tiltræde den.
Der er ikke dermed taget stilling til, om de grundlæggende principper for anvendelse af midlerne skal ændres, hvis man gør det, men vedtages skal det. Jeg vil også godt redegøre for - jeg tror, det var hr. Thulesen Dahl, der talte om det - hvordan det er gået med de 20 kriminelle personer.
Jeg mener, der tidligere er givet nogle oplysninger, men jeg vil gerne gentage dem her over for Tinget: 8 af de 20 er udsendt, 8 afsoner fængselsstraf og vil derefter blive udsendt - så er vi oppe på 16 - 1 er efterlyst, 1 venter på afgørelse fra Flygtningenævnet, om 1 ved man faktisk ikke, hvorfra han er kommet, og 1 venter på indrejsetilladelse til hjemlandet.
Det var en redegørelse for de 20.
Jeg mener, både fru Ulla Tørnæs og fru Birthe Rønn Hornbech tidligere har spurgt om den sag og fået svar herpå.
Men nu gentager jeg det altså her.
Så har der i debatten været talt om integration og repatriering; jeg tror, det var Dansk Folkeparti, der lagde meget vægt på, at man især skulle tage sig af det sidste.
Jeg vil gerne sige, at det, der er meget nødvendigt at tage sig af, er integration.
Jeg mener, mange af dem, der er kommet her i landet, og som skal blive her, har fået en mangelfuld integration.
Vi har forsøgt efter bedste evne og midler at give dem danskundervisning; men det er ikke altid lykkedes godt nok.
Vi vil i regeringen nu energisk arbejde på at forbedre integrationen.
Det blev forberedt af min forgænger, og det vil i høj grad gå ud på en endnu bedre danskundervisning og helst sådan, at der følger et arbejde med samtidig, så de mærker, de er kommet til et land, hvor man både kan lære landets sprog, og hvor man også skal arbejde.
Begge de to organisationer vil meget gerne medvirke til at hjælpe Folketinget og regeringen med, at det her bliver bedre.
Så integrationspolitikken, som man snart vil høre nærmere om direkte i form af lovforslag, skal bygge på nogle af disse principper. Det er da muligt, at man skal se på repatriering, men det skal ikke være et alternativ til det andet.
Det er muligt, at man kan forbedre ordningen, sådan at flere måske vil bruge den.
Jeg vil ikke afvise, at det kan indgå.
I det hele taget vil jeg ikke afvise fordomsfrit at drøfte en hvilken som helst fornuftig ændring, som kan berolige dels det danske folk og dels de flygtninge og indvandrere, der bor her i landet, og som kan være en stærk opfordring til dem, der måske på ulovlig vis har sørget for, at folk er kommet hertil, så de kan se, at vi har nogle regler, der skal overholdes, og at man ikke skal forsøge at komme hertil ved at overtræde hverken gældende love her i landet eller internationale aftaler.
Jeg er lidt ked af at høre Venstre og De Konservative -
i al fald i første omgang -
sige, at hvis man skulle have noget med De Konservative at gøre, skulle det være 99 pct. af deres projekt.
Det har jo ikke så forfærdelig meget med kompromis at gøre.
Det er også blevet kommenteret.
Men jeg tror, at hr. Helge Adam Møller i sidste omgang også kom ind på, at hvis det var for en kortere periode, kunne det være lidt mindre.
Men lad mig nu ikke gøre mere ud af et enkelt parti.
Nu hørte jeg godt nok, at der var nogen, der talte om naivitet, men jeg mener ikke, jeg er naiv, når jeg siger, at det ville være godt, om de forskellige byråd fik ro omkring den sag både med integration, repatriering og hjemsendelse.
Jeg vil også rose politiet for den indsats, de allerede gør.
De har fået tilført flere midler under det nuværende forlig til at kunne gøre endnu mere.
Det er sådan nogle ting, der hjælper på befolkningens ro og forståelse for, at Folketinget også støtter befolkningen, hvad enten man er født her i landet eller er kommet som gæst her til landet.