runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bruno Jerup (EL), 1997-11-04:
Derfor er vores forslag ikke, at så tager vi det sådan fra en ende af, og så giver vi endnu en gang erhvervslivet en luns.
Vores forslag vender omvendt på den måde, at vi mener, at det, der er vigtigt, er, at andre typer af borgere og brugere af vores lovgivning i det her samfund faktisk får mulighed for at se den efter i sømmene.
Det er simpelt hen sandheden.
I forhold til det er det jo simpelt hen vand, det, der sker på erhvervslivsområdet.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-11-04:
Jamen vi har jo rent faktisk i vores lovgivning et testpanel
på miljøområdet.
Det var måske det første.
Hvad er det, vi har lagt ind?
Vi har lagt det ind, at Danmarks Naturfredningsforening, at Dansk Ornitologisk Forening, Greenpeace, NOAH osv., sportsfiskerne i forskellige områder skal høres helt pr. automatik.
De er testpanelet på de områder, meget specifikt fastsat i lovgivningen.
Vi har hele proceduren omkring VVM-høring.
Vi har særlige procedurer
omkring lokalplaner, regionalplaner, kommuneplaner osv.
Dér er det sat i system.
Det var så dér, man startede, og så siger vi: Det er jo faktisk lykkedes godt.
Vi har faktisk fået bedre miljøbeslutninger af det.
Lad os da tage næste skridt og gå ind på erhvervslivet og gøre det lidt bedre, end det er.
Regeringen har været godt i gang med det, men lad os gå videre ad denne vej.
men lad os tage det sådan trin for trin, så vi får indarbejdet nogle gode modeller.
Så jeg håber, at Enhedslisten kan bakke op om det.
Bruno Jerup (EL), 1997-11-04:
Da vores ordfører, hr. Frank Aaen, ikke kan være til stede, skal jeg fremlægge vores synspunkter i forhold til dette beslutningsforslag.
Vi kunne jo sådan set starte med at sige, at vi er da positive over for tanken om, at man har sådanne testpaneler, og hvis det var det eneste, der lå i det, var vi måske færdige dér, men vi kan jo se, at det, der ligger i forslaget, er en entydig - 100 pct. entydig - fokusering på, at specielt erhvervslivet skal have et testpanel, fordi det åbenbart kun er dem, som bliver berørt af de lovgivninger, vi laver herinde.
Det er vi helt uenige med forslagsstillerne i.
Faktisk er det jo sådan, at der er en række love - faktisk de fleste love, vi vedtager - som jo også berører andre store grupper uden for Folketinget, hvor der også kunne være behov for testpaneler.
Derfor er det sådan, at vores forudsætning for at beholde den positive linje er, at testpanelsystemet bliver udvidet, sådan at når man f.eks. laver lovgivning omkring a-kasserne, hvad vi jo gør jævnligt, er det klart, at så må de bestemmelser, som ligger her, også gælde for alle a-kasser og fagforeninger i dette land. Det er klart, at hver gang vi vedtager en lov, som har noget at gøre med miljøet - og det har jo stort mange af de love, vi vedtager, også erhvervslovene - så bør miljøorganisationerne og brugerorganisationer af forskellig art naturligvis også have et testpanel, hvor de kan gå ind og lægge et tilsvarende bånd på som det, der ligger her.
Når det drejer sig om sociallove, bør det selvfølgelig være det samme i forhold til ældreorganisationer og andre.
Det vil sige, at det, vi kan se i det her, er en entydig fokusering på, at erhvervslivet skal have nogle ekstra håndtag at dreje på i forhold til Folketinget.
Vi synes sådan set, det kan være fornuftigt at se på det mere bredt på den måde, at der er nogen, der prøver at vurdere de lovforslag, der alligevel bliver sendt ud til høring.
Men der er som sagt mange vinkler, som skal tages ind, og det er i hvert fald noget af det, der skal åbnes for, hvis vi skal være med på det her.
Som det ligger her, kan det naturligvis ikke få vores støtte.
Ulla Solvang (RV), 1997-11-04:
Nu er jeg ikke miljøpolitisk ordfører, så jeg skal ikke gå ind i den diskussion, men jeg mener, at nu er vor miljøminister kommet ind i den gruppe af ministerier, der skal tage testpanelet alvorligt.
Derfor har jeg tillid til, at de sager, der bliver sendt fra Miljøudvalget, også bliver taget alvorligt af vores minister på det her område.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-11-04:
Nu tillader jeg mig at snyde lidt i rækkefølgen.
Jeg ved, at ministeren lige har omdelt sin erhvervspolitiske redegørelse, og deri står noget om testpanelet.
Efter at have kigget i det synes jeg ikke, der er noget, der sikrer, at f.eks. et forslag som vores jordforureningslovforslag bliver forelagt testpanelet.
Det bliver meget, meget vigtigt for en stor del
af dansk erhvervsliv, hvordan den lov bliver skruet sammen. Kunne vi ikke få Det Radikale Venstre, der dog er et parti med nogen indflydelse, til at gå herop og sige: Vi vil sikre os, at i al fald det her forslag på miljøområdet bliver forelagt testpanelet?
For jeg synes, det er vigtigt, at vi begynder at bruge det, også på miljøområdet, så vi vinder respekt om dets arbejde, og også, at testpanelet lærer at arbejde med miljøstof og at rapportere tilbage.
Det har vi stort behov for.
Det er meget svært for organisationerne at dække alle hjørner af så kæmpe en lovgivning.
Ulla Solvang (RV), 1997-11-04:
Venstre indstillet på, at man er mere opmærksom på i den lovgivning, der i øvrigt bliver lavet, hvornår man laver en øget byrde for de erhvervsdrivende.
Og det kan vi kun tage til os, som det er nu, når vi sidder og laver lovgivning i de forskellige udvalg.
Pernille Sams (KF), 1997-11-04:
Det er til fru Ulla Solvangs bemærkning om, at det alene er Folketinget, der afgør, om de administrative byrder opvejes af lovens formål.
Der er vi da fuldstændig enige, og det er slet ikke det, der bliver sat spørgsmålstegn ved.
Tværtimod.
Men det er vigtigt for Folketinget, når man skal foretage en afvejning af, om de administrative byrder opvejes af lovens formål, at man så kender de administrative byrder, for det er dog et argument, som skal ind på linje med mange andre argumenter. Men det er sandelig ikke sådan, at vi med det her forslag ønsker at sige, at hvis testpanelet udtaler sig imod, kan det dermed ikke gennemføres.
Det er selvfølgelig Folketinget, der suverænt bestemmer, om man mener, at formålet er det værd, som det har af omkostninger også af administrativ art. Dette være også en lille smule svar til hr. Jacob Buksti, som henviste til en lang række organisationer, som ønskede en anden løsning end den, der er blevet vedtaget.
Vi lovgiver jo ikke på baggrund af organisationsønsker eller testpanelets ønsker eller noget andet.
Det er da bare ting, som vi skal lytte til, og som vi skal have med i vores endelige vurdering af, hvilken lov vi så hver især vil stemme for.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-11-04:
Jeg vil spørge Det Radikale Venstres ordfører, om man ikke også i Det Radikale Venstre er lidt bekymrede over, at netop på miljøområdet er der ikke forelagt testpanelet et eneste forslag, hvor vi netop på miljøområdet beder virksomhederne om offentlighed på offentlighed på offentlighed, offentliggørelse af regnskaber, udarbejdelse af grønnere regnskaber af hensyn til offentligheden.
Skal der laves noget om, skal der laves regionsplantillæg, kommuneplantillæg og lokalplaner med offentlighed, med offentlighed, med offentlighed.
Men hvis vi omvendt vil lave noget, der påvirker virksomhederne voldsomt, så vil vi ikke snakke med dem.
Det synes jeg der ligger et problem i
for Det Radikale Venstre, der normalt går ind for åbenhed og dialog.
Ulla Solvang (RV), 1997-11-04:
Også i Det Radikale Venstre har det høj prioritet at lette de administrative byrder for erhvervslivet.
At forelægge testpanelet enhver lov, der har betydning for erhvervslivet - altså uanset om den har stor eller lille betydning - vil efter vores mening kun øge de administrative byrder, i det her tilfælde i statsadministrationen og i testpanelet.
Testpanelet skal selvfølgelig kun involveres, hvor det er relevant, det vil sige, når et lovforslag berører
mange virksomheder og har mærkbare administrative konsekvenser.
Det var også det, der lå i den dagsorden, vi vedtog den 30. april i år.
Endelig ønsker forslagsstillerne, at testpanelet skal give sin vurdering af de administrative byrder set i forhold til lovens formål.
Det er efter Det Radikale Venstres mening
helt utilbørligt.
Testpanelets opgave er at vurdere de administrative byrder og intet andet.
Jeg betragter faktisk testpanelet som en god hjælp til at nå vores fælles målsætning om regelforenkling.
I sidste samling fungerede panelet som et pilotprojekt.
Vi har nu høstet nogle erfaringer, vi har rettet det til, og jeg er overbevist om, at ministerierne i egen interesse vil vide at benytte sig af den ekspertise, der her er stillet til rådighed.
Derfor kan vi ikke støtte forslaget i Det Radikale Venstre.
Kjeld Rahbæk Møller (SF), 1997-11-04:
Nu foreslås det så at gøre det obligatorisk, og vi indrømmer, at vi var fristede, når vi tænkte på den ordning, der har været omtalt et par gange, nemlig den dér bundne opsparing i form af et særligt ATP-bidrag, som V og K alene for at gøre ordningen en lille smule mere asocial forlangte skulle gøres på en administrativt utrolig belastende måde.
Det kunne have været nyttigt at sende det til testpanelet før den endelige vedtagelse
, og det kunne have været meget, meget lærerigt især for V og K. Men vi falder ikke for fristelsen.
Vi mener ikke, at Folketinget skal afskrive sin mulighed for at lovgive inden for frister, der ikke muliggør brug af testpanelet.
Jacob Buksti (S), 1997-11-04:
Det, jeg spørger om, er: Hvordan kan det være, at man i den diskussion, hvor man var enige om, at der skulle være en bagatelgrænse, så folk med et frikort bliver friholdt fra at betale bruttoskatten, så ikke gik ind og støttede regeringens model, hvor man sagde, at man klarede det i forbindelse med årsopgørelsen?
I stedet for vælger man en model, som er fuldstændig totalt umulig at administrere, nemlig at arbejdsgiveren skal operere med to bruttoprocenter.
Det er jo ikke et spørgsmål om bruttoskat eller ej, det her.
Det, der er spørgsmålet, er, at arbejdsgiverne, lønindeholdelseskontorerne osv. skal operere med to procentsatser, nemlig 8 pct. og 9 pct., og at man først bagefter ved, hvilken en der er hvad.
Man kan læse i henvendelser fra Dansk Handel & Service og Håndværksrådet til Arbejdsmarkedsudvalget, at det er slået fast: Det kunne have været gjort enkelt.
Men Venstre og De Konservative insisterede på den mest byrdefulde og kaotiske facon, og det har intet at gøre med, om man er modstander eller tilhænger af bruttoskat.
Hr. Svend Erik Hovmand var ikke overrasket, som han sagde, over, at Socialdemokratiet var negativ over for alle fornuftige synspunkter.
Det eneste, jeg vil sige, er, at lige præcis det her mener vi ikke er så fornuftigt. Hr. Svend Erik Hovmand siger også, at vi er aktive med at tale om nedbringelse af byrderne, men at det så bare bliver ved snakken.
Det vil jeg godt lige komme tilbage til.
Men så nævner hr. Svend Erik Hovmand de her administrative byrder på 22 mia. kr.
Jeg er efterhånden dødtræt af at høre den manipulation af demagogisk karakter, som sker fra oppositionens side, fra Dansk Industri osv. Hvis man tager rapporten fra Arthur Andersen, og det er den, de 21,8 mia. kr. kommer fra, så står der ikke, at det er administrative byrder; der står, at det er vurderingen af de indberetninger, som man skal foretage. Hvis man bladrer 3-4 sider længere frem, står der, at af de dér 22 mia. kr. er de 15,3 mia. kr. primært til kildeskatteloven, momsloven og årsregnskabsloven.
Det var derfor, jeg spurgte hr. Svend Erik Hovmand, og det vil jeg gerne høre svaret på: Betragter Venstre enhver regel som en byrde og enhver byrde som bøvl?
For så handler det her jo ikke om bøvl, så handler det om en almindelig deregulering med det resultat, at der bliver frit slag for plattenslagere og alt muligt og ingen som helst retsgarantier.
Frank Aaen (EL), 1997-11-04:
Jeg er fuldt ud klar over, at det her område reguleres i andre sammenhænge - som også hr. Kjeld Rahbæk Møller var inde på - men jeg vil bare sige, at der faktisk står i bemærkningerne til lovforslaget, at der med det her forslag sker en udvidelse af, hvad der er muligt at deponere.
Og på samme måde med hensyn til fødevareindustrien, som mener, at den kan tjene penge på gensplejsede fødevareprodukter: Det er vi også imod, og vi ønsker derfor heller ikke at give penge til den slags.
Så hvis man bare siger, at tillid er tillid, er det jo pengene, der styrer det hele.
Men i sidste samling havde vi jo den samme debat, da vi diskuterede en videreførelse af forslaget om udviklingsselskaber, og dér lykkedes det os jo faktisk under forhandlingerne at komme et stykke af vejen i retning af, at der i hvert fald skal stilles nogle helt basale krav til, hvad det er, vi med offentlige midler hjælper i gang, og det er sådan set bare den øvelse, vi beder om at man gør én gang til og helst lidt bedre, altså lidt mere videregående, end vi nåede sidste gang.
Kent Kirk (KF), 1997-11-04:
Til hr. Ole Stavad: Berøringsangsten består i, at man ikke ønsker at have en stor offentlig diskussion om ØMU'ens tredje fase i april 1998.
Det er på det tidspunkt, alle borgere vil interessere sig for emnet, for da kommer der til at ske noget, og det ønsker man altså ikke at diskutere.
Det er i virkeligheden Nordisk Råds store problem, som hr. Ole Stavad udstiller her fra Folketingets talerstol: at vi alt, alt for ofte kommer for sent.
Derfor bliver
Nordisk Råd ikke nærværende i forhold til den måde, som befolkningerne skal forholde sig til tingene på.
Jeg håber meget, at den berøringsangst, som jeg kan se stråler ud af hr. Ole Stavad, forsvinder, inden vi mødes i Helsingfors i næste uge.
Ole Stavad (S), 1997-11-04:
Vi har givet den besked fra formandskabet i Nordisk Råds Europaudvalg: Hvis præsidiet beslutter at holde en sådan konference, vil vi med stor glæde gå ind i den.
Ingen tvivl om det.
Hr. Kent Kirk gjorde tidligere selv berettiget opmærksom på, at man skulle passe på med, hvor mange møder man lavede. Jeg tror, det er vigtigt, at vi prioriterer med omhu.
Vi har jo en række møder, hvor der er god lejlighed til at tage ØMU-temaet op, og der kan eventuelt laves en høring i forbindelse med næste års session, eller hvordan man nu skal gribe det an.
Det er fuldstændig ud i hampen, hvis jeg må sige det så stærkt, at hr. Kent Kirk mener, der skulle være nogen, der har berøringsangst i forhold til ØMU-diskussionen.
Hvori skulle den berøringsangst bestå?
Det kan jeg ikke få øje på, og det er i øvrigt en beslutning, der er truffet på tværs af de fem nordiske lande.
Kent Kirk (KF), 1997-11-04:
Jeg mener, jeg er rimelig god til at fornemme, hvad det er, man er interesseret i at debattere.
At man så kan finde på at sige: O.k., så er der en anden konference, vi hellere må holde, fordi man ikke ønsker at holde den første konference, der er foreslået, ændrer ikke noget ved, at der er en vis nervøsitet ved at tage fat på dette spørgsmål.
Jeg kan sige til hr. Ole Stavad, at nu diskuterer vi sagen i præsidiet, og jeg håber da, at vi på præsidiemødet i Helsingfors kan nå til det resultat, at dette emne bør tages op, og jeg håber også, at Socialdemokratiet så vil støtte, at det tages op, så vi kan holde en særkonference om ØMU'ens tredje fase.
Ole Stavad (S), 1997-11-04:
Jeg har bedt om ordet, fordi hr. Kent Kirk nu i to omgange har taget ØMU-debatten op under overskriften berøringsangst.
Det er i hvert fald en fuldstændig forkert indgang, og det er det, fordi vi har taget den beslutning i Nordisk Råds Europaudvalg, at vi højst vil afholde én konference i 1998.
Vi havde faktisk på et tidspunkt ØMU'en stående som et tema for den konference, som vi ville holde, men på et møde i Nordisk Råds Europaudvalg, som hr. Kent Kirk i øvrigt var forhindret i at deltage i, var der et flertal for, at udvidelsen var så afgørende et tema, at det var det, vi ville prioritere i 1998.
Det var bestemt ikke ud fra en berøringsangstsynsvinkel, at vi frafaldt ØMU'en.
Det ligger jo også i, at det er et tema, som vi vil vende tilbage til i flere sammenhænge på Nordisk Råds Europaudvalgs møder, og det står også som prioriteret emne for 1998.
Kent Kirk (KF), 1997-11-04:
Det er lige for at kvittere for samarbejdsministerens svar, som jeg i det store og hele var meget tilfreds med, men som jeg også tror stadig væk kører lidt uden om de problemer, som vi har forsøgt at rejse i denne debat.
Det er også et internationalt spørgsmål, men netop det gør jo, at man i Nordisk Råd har en god anledning til at se, om man kan finde en løsning.
Nu har vi fundet en delløsning ved, at vi har fået lov til at låne vores egen Jyske Lov, men det bør ikke gøre, at vi stopper med at arbejde for sagen.
Jeg synes, det vil være flot, hvis det nordiske samarbejde kan vise, at man kan finde en løsning, der måske også kan smitte af internationalt.
Det andet, jeg vil nævne, er hele spørgsmålet om den nervøsitet, der er ved at tage farlige emner op i den nordiske debat.
Ministeren var inde på spørgsmålet om en fælles informationsinstitution i Bruxelles, som man har været imod.
Det er klart, at der kan være forskellige vurderinger, men det var egentlig ikke det, jeg efterlyste.
Mine erfaringer med Nordisk Råd har været, at der er alt, alt for stor berøringsangst med hensyn til at tage fat på disse emner.
Jeg nævnte i min tale, at da vi havde høringen her i Folketinget med de nordiske landes udenrigsministre, som jeg synes var et godt initiativ, men som desværre ikke alle gik
lige engageret ind i, var der et emne oppe, som jeg syntes var politisk interessant at få afklaret.
Hvorfor kan vi ikke bringe sådan nogle ting op i den nordiske debat, så offentligheden kan se, at der kan være forskellige vurderinger også af sikkerhedspolitiske spørgsmål, og hvordan de nordiske lande tilslutter sig de internationale organisationer?
Jeg synes ikke, vi skal være bange for det, men mit indtryk er, at regeringerne generelt er bange for at gå ind i den debat.
Jeg nævnte også et eksempel, som jeg synes ville være meget aktuelt, og som samarbejdsministeren ikke var inde på.
Det er hele spørgsmålet om igangsættelsen af ØMU'ens tredje fase.
Vi ved, at det kommer til at ske i foråret 1998, og at det er noget, der kommer til at berøre alle de nordiske lande.
Hvorfor skal vi så ikke tage fat i den debat og diskutere med hinanden, hvordan vi forholder os til det, i stedet for at sidde og sukre det til, så hver især kan tage stilling til tingene?
Det er da noget, der interesserer de nordiske befolkninger, om noget er.
Derfor synes jeg, det er her, vi skal tage nogle initiativer, og så skal vi lade være med at lide af berøringsangst.
Hanne Andersen (S), 1997-11-04:
Jeg vil gerne have lov at sige noget om, hvordan det opleves at være medlem af Nordisk Råd under den gamle struktur og under den nye.
Vi har fået tre nye store udvalg, og jeg synes, det har været en saltvandsindsprøjtning til det politiske arbejde.
Jeg synes, vi er godt på vej ind i en ny tid.
I Nærområdeudvalget har energi og miljø været på dagsordenen, børns vilkår og rettigheder i Baltikum og Nordvestrusland har været i fokus, og vi har nedsat en mindre arbejdsgruppe, som har udredt spørgsmålene.
Vi har lavet vores egen rapport.
Formålet har været at skaffe det bedst mulige grundlag for de initiativer, vi skal tage, de bedst mulige samarbejdsmuligheder med de lande, vi skal gøre noget i og give tilbud til.
Når vi ser på børns vilkår og rettigheder, ser vi også på vor tids sikkerheds- og fredspolitik.
Det mener jeg også blev slået fast i Helsingfors.
Derfor har det været vigtigt, at vores børnearbejdsgruppe har belyst, hvordan det ser ud i forhold til FN's børnekonvention, den nye forældrerolle, der
også er blevet en realitet her, sundhedstilstanden, sygdomme, skolen, den ændrede fritid, det ændrede kulturmønster i disse lande, specielt naturligvis de udsatte børn, minoriteter og flygtningebørn - alt sammen realiteter og problemer, der er blevet hverdag i disse nye demokratier.
Der er lavet et flot stykke arbejde af de politikere, der har påtaget sig opgaven i udvalget, så nu kan vi stille relevante og brugbare forslag i det nordiske arbejde.
Vi ved nu, hvem der allerede bidrager eller arbejder i området.
Vi ved, hvilke kommuner der i kraft af venskabsbysamarbejde er aktive.
Vi ved, hvad UNICEF gør, så vi ikke behøver at træde hinanden over tæerne.
Vi ved, at vores fremtidige forslag vil være velkomne.
I Nærområdeudvalget vil vi også forberede andre spørgsmål på samme måde og udrede dem.
Vi foreslår derfor under denne session, at vi undersøger den øgede kriminalitet i Norden og landene i Østersøregionen, bl.a. i Baltikum.
Der tales om stor kriminalitet, både når det gælder økonomisk kriminalitet, smugling, narkohandel og prostitution.
Det er først og fremmest vigtigt med et godt samarbejde
både mellem dem, der skal give, og dem, der skal modtage.
Men det er også vigtigt at erkende, at hvis vi undlader at belyse det og gøre noget, er det her nok den største trussel imod de spirende nye demokratier, hvis vi ikke er parate, og hvis vi ikke skaber os samarbejdsmulighederne.
Det synes jeg vi har arbejdet på i udvalget; det synes jeg var de nye muligheder, som den nye struktur har givet; jeg synes, vi har taget dem op, og jeg glæder mig til fortsættelsen.
Søren Hansen (S), 1997-11-04:
Uden drømme går det ikke.
En af de gode drømme er den nordiske.
Det, det så drejer sig om derefter, er at få gjort drømmene, de gode drømme, så virkelige som muligt.
Og her kniber det.
Det kniber for den nordiske drøm at komme tilstrækkelig langt op på dagsordenen i den daglige politiske trummerum.
Der er god grund til både at styrke drømmen, at styrke indsatsen og at styrke placeringen på dagsordenen, for der er brug for en nordisk indsats og en styrket nordisk indsats.
Derfor er det lidt ærgerligt, når den danske kulturminister siger, at vi hænger fast i en nordisk drøm, der savner indhold.
Det er ikke med til at styrke, det er med til at svække netop på det kulturområde, hvor vi har så meget at gøre i Norden.
Det var jo nemlig ikke tilfældigt, at emnet for sessionen i Oslo blev nordisk kultur under internationalt pres.
For vi er under internationalt pres.
Fra de internationale kommercielle underholdnings- og medieindustrier er der et gevaldigt pres på os alle sammen i Danmark, i Norden og i Europa, og vi er kun fem millioner mennesker sådan cirka til at passe på det, der er dansk kultur, dansk sprog, dansk kunst.
Det er ikke ret mange.
I Norden er vi nogle og tyve millioner mennesker til at passe på den dimension, som er den nordiske.
På den baggrund er det dejligt og godt, at beslutningen om, at halvdelen, cirka halvdelen, af Nordisk Råds budget skal gå til kulturen, og derfor er det godt, at vi nu satser på at pumpe endnu mere styrke ind i den nordiske film- og mediepolitik, og det er godt, at vi nu også gør en ekstraindsats for at knytte de nordiske sjæle lidt tættere sammen.
Det vil kunne ske med forslaget om Nordplus Mini.
Det er jo lidt barokt, at vi sender danske skoleelever til Prag og til Grækenland.
Ja, der kan da være godt både i Prag og i Grækenland, men det sker, inden de har haft så meget som chancen for at sætte foden i den øvrige del af Norden, uden at de har haft chancen for at knytte de bånd og de kontakter, der er vigtige for at holde liv i Norden - den nordiske drøm og den nordiske virkelighed.
Kulturministeren stiller i artiklen i Aktuelt den 13. august, som også hr. Ole Stavad refererer til, Norden op som et modstykke til kulturindsatsen i Europa.
Jeg synes, det er en forkert problemstilling.
Vi skal huske, at hver eneste krone, hvad enten den er dansk, svensk eller norsk, hvad enten det er en mark fra Finland, eller det er en ecu, så er den med til at styrke den danske, den nordiske, den europæiske indsats for at oparbejde alternativer til den internationale fordummelsesproces.
Det er en solid og en vigtig opgave, vi har foran os, og det kan Nordisk Råd og har Nordisk Råd kunnet yde sin vigtige indsats i forhold til.
I øvrigt står Nordisk Råd og den nordiske indsats sig ganske godt i forhold til EU, når det drejer sig om kulturindsatsen.
Hver gang EU bruger én krone på kulturområdet, bruger Nordisk Råd seks målt i forhold til indbyggertal.
Så det er altså ikke nogen ubetydelig indsats; den er faktisk ganske vigtig og også ganske stor.
Disse tal viser, at den nordiske drøm er nok så handlekraftig, når det kommer til stykket.
Den fasthed skal styrkes, ikke svækkes.