Tove Fergo (V), 2001-01-31:
Jeg vil indlede med at takke Kristeligt Folkeparti
, fordi vi endnu en gang får sat spørgsmålet om den menneskerettighed, som religionsfriheden er, på Folketingets dagsorden.
Den filosofiske baggrund for menneskerettighedstanken finder vi hos den tyske filosof Immanuel Kant.
Han siger bl.a. - og det er en sætning, som er utrolig vigtig at lægge
sig på sinde - at du skal handle sådan, at du altid behandler det andet menneske ikke blot som middel, men tillige som formål.
Sagt på en lidt anden måde: Man skal altid respektere en anden person som person.
Man må ikke udbytte sine medmennesker, ikke forvandle dem til et middel til blot at tjene sine egne formål.
Bag denne tankegang ligger ideen om menneskets værdighed som menneske; den idé, som netop på Kants tid fik en slags retlig gyldighed i de amerikanske og franske erklæringer om menneskerettighederne.
Menneskets værdighed består i, at det har fornuft og fri vilje, og at det har evne til indsigt og selvbestemmelse.
Denne evne er fundamental, og den er i modsætning til andre evner i lige grad givet ethvert menneske.
Den giver ethvert menneske en uendelig værdi, og det er derfor, ethvert menneske i lige grad skal respekteres, dets frihed værnes og dets rettigheder lovfæstes.
Det er denne opfattelse, den vestlige verdens demokrati hviler på. Blandt de frihedsrettigheder, der skal værnes, er selvfølgelig - og måske først og fremmest - retten til at dyrke den gud og de guder, man vil, eller retten til ingen gud eller guder at dyrke.
Ifølge den danske grundlov og en lang række internationale traktater, konventioner og erklæringer, sidst EU-charteret, som Det Europæiske Råd vedtog på mødet i Nice i december, har det enkelte menneske religionsfrihed.
Internationalt er man blevet enig om at afskaffe alle former
for religiøs intolerance og diskrimination på grund af religion eller tro.
Vi har netop hørt udenrigsministeren nævne FN-erklæringen, der blev vedtaget i 1981, og samtidig er FN's enkelte medlemslande forpligtet til at afgive rapporter om gennemførelse af de grundlæggende menneskerettigheder.
Der er nedsat overvågningskomiteer, der kritisk gennemgår disse rapporter.
Alt dette viser, at der globalt er bred enighed om, at mennesker, stater og regimer har pligt til at respektere det enkelte menneskes trosfrihed.
Alligevel oplever vi til stadighed, at mennesker bliver diskrimineret, forfulgt og udelukket fra deres borgerlige rettigheder, som andre nyder godt af.
Men hvis alt dette ikke giver resultat, skal der ikke herske tvivl om, at Venstre mener, at det må få konsekvenser for samarbejdslandet eller den bistand, vi yder til det pågældende styre.
Vi vil ikke acceptere, at man går på kompromis med menneskerettighederne, heller ikke trosfriheden.
En forudsætning for Venstres bistandspolitik er, at menneskerettighederne bliver overholdt.
Vi vil ikke bruge
Hvis et styre ikke vil samarbejde og ikke vil arbejde på at indføre demokratiets frihedsrettigheder, skal det have konsekvenser for det pågældende styre.
Vi vil derimod godt samarbejde med de kræfter i landene, som arbejder for demokrati, men så må det blive uden om styret, uden om diktatoren, uden om de korrupte.
Vi kan ikke acceptere, at mennesker undertrykkes, og vi kan ikke acceptere, at de fængsles, dræbes eller ydmyges for deres tros skyld.
Det har vi set alt for ofte, og det finder stadig sted.
Vi har også i dag hørt om eksempler på det
fra denne talerstol.
Vi mener, regeringens redegørelse er for tynd.
Der er alt for få konkrete oplysninger om, hvad man i virkeligheden gør, så derfor vil jeg bede udenrigsministeren om at komme herop på Folketingets talerstol og nævne nogle konkrete eksempler fra samarbejdslandene.
Den kan være nyttig nok, men vi må have konkrete bud på, hvad man gør fra regeringens side for at sikre, at det får konsekvenser, hvis man ikke vil opretholde og gennemføre arbejdet for menneskerettighederne, også religionsfriheden.