Gitte Seeberg (KF), 2001-05-07:
Det er ikke første gang, at forslaget om forsøg med lægeordineret heroin behandles her i Folketingssalen; faktisk har vi behandlet sagen mange gange.
Det Konservative Folkeparti har ikke skiftet holdning
til sagen.
Vi mener fortsat, at det er den forkerte vej at gå.
Vi mener, at forslaget rejser såvel en række etiske som menneskelige og praktiske problemer, og endelig at det ikke løser narkomanernes problemer og vej til en stoffri tilværelse...
Problemerne er set med mine øjne
mange.
Skal staten nu agere mellemhandler?
Hvordan skal vi kunne forsvare vores forbudspolitik, hvad angår euforiserende stoffer, hvis det, der legalt gives til nogle, er forbudt for andre?
Er det ikke et forkert signal at sende både til unge mennesker og andre, og er det især ikke et forkert signal at sende til de mennesker, som i dag er narkomaner?
Vil de, som har været narkomaner i nogle år, bestræbe sig på at komme ud af stofmisbruget, hvis der er udsigt til, at de på et eller andet tidspunkt kan komme med i ordningen?
Det er blot nogle af de problemer, jeg mener at SF's forslag rejser.
Når man ser de ynkelige skæbner, kan jeg godt forstå, at mange tænker, at man derved kunne give dem et bedre liv.
Det ønsker vi vel alle, også SF.
Det er jeg i hvert fald overbevist om. Jeg mener bare ikke, det er den rigtige måde at løse problemerne på.
Jeg tror ikke på, at det er rigtigt, at nogle mennesker skal have et varigt liv på heroin, heller ikke selv om det måtte synes at være løsningen for en lille gruppe.
For hvordan skal en sådan gruppe kunne afgrænses, og hvordan sikrer man, at ikke flere og flere vil komme ind i gruppen?
Jeg tror ikke på et midlertidigt forsøg.
Kommer forsøget, slipper vi ikke af med ordningen igen, og det vil uafværgeligt på sigt medføre, at en større og større gruppe kommer ind under ordningen.
Jeg synes, vi skal drage nytte af vores erfaringer med metadonbehandlingen, som vi har kendt i over 20 år, og som ikke ubetinget kan siges at være nogen succes.
Det gik jo lige præcis sådan med metadonen, at det nu snarere er reglen
end undtagelsen at være på metadon.
De rosende ord om det schweiziske forsøg har jeg ikke meget tilovers for; man kan reelt drage de konklusioner, man vil.
I sidste ende er der ikke noget belæg for at antage, at det er heroinen, der er afgørende for, at narkomanen får det bedre i den schweiziske ordning.
Det kan lige så vel være den psykisk-sociale indsats. I Det Konservative Folkeparti står vi sammen om denne holdning.
Vi ønsker ikke noget forsøg.
Det er at give op over for problemerne i forhold til hele vores narkopolitik, også i forhold til den enkelte narkoman.
Der er kun én vej, og den hedder ordentlig behandling.
Partierne bag satspuljen har nu i en årrække opprioriteret indsatsen, og det har vi varmt støttet.
For nogle år siden blev indsatsen for efterbehandling styrket, og igen i år er der afsat ekstra midler på området.
Aldrig har der faktisk været satset så meget på behandling, som der bliver i dag.
Takket være en fælles politisk indsats, bl.a. over satspuljemidlerne, er området blevet tilført flere og flere penge.
Der bruges i dag godt tre gange så mange penge, som der brugtes for 7-8 år siden, og i dag er narkobehandlingen virkelig kommet på dagsordenen.
Staten bruger massivt flere penge, men det gør amterne altså også.
Derfor synes jeg, at vi skal have tålmodighed og afvente resultaterne af denne massive indsats.
Det gælder om at fastholde kursen.
Og derfor afviser Det Konservative Folkeparti SF's beslutningsforslag.
Vi støtter heller ikke op om det kommissorium, som sundhedsministeren nu agter at sammensætte.
Vi mener faktisk, som jeg også tidligere var inde på i dag, at der er institutioner nok, der kan behandle det her.
Jeg erkender, at regeringens narkofølgegruppe, som jeg selv er med i,
ikke er noget ekspertpanel.
Jeg er i hvert fald ikke ekspert, men jeg lytter til eksperter.
Narkotikarådet, som er regeringens eget organ, mener jeg godt kunne varetage den opgave, som man nu skyder hen til andre.