Per Clausen (EL), 2006-02-08:
Enhedslistens udgangspunkt for den her diskussion omkring eksamener er sådan set, hvad angår selve eksamen og eksamensafviklingen, to sådan grundlæggende synspunkter: Det ene synspunkt er, at vi synes, at det er meget fornuftigt, at eksamenssituationen også afspejler den måde, hvorpå undervisningen er foregået.
Det var jo sådan noget, som man også fra regeringens side indtil for ikke så lang tid siden var enige i, fordi man lagde vægt på, at det var vigtigt, at man prioriterer prøveanvendelsen til fordel for dokumentation af de væsentligste mål og kompetencer og sikrer, at dokumentationen er dækkende for den enkelte uddannelse – altså tager udgangspunkt i, hvordan uddannelsen foregår, og hvad den indeholder.
Det synes vi sådan set er en meget vigtig og meget fornuftig holdning til det.
Vi synes selvfølgelig også, det er vigtigt, at eksamen i en eller anden udstrækning og helst i så omfattende en udstrækning som muligt udtrykker, hvad der er den enkeltes kompetencer.
Det er vores opfattelse, at en del af kompetencen faktisk også handler om det at være i stand til at præstere noget sammen med andre og præsentere noget sammen med andre, selv om det kan betyde, at man selvfølgelig undertiden skal vælge en for en politiker så usædvanlig indgang til det, som at man ikke kun fører sig selv frem, men også sørger for, der bliver plads til andre.
Det synes vi faktisk er en vigtig ting og vigtigt at fastholde.
Der synes vi så, at gruppeeksamener er meget fornuftige.
Det er klart, at de steder, hvor man har tilrettelagt uddannelsesforløbet på anden måde, og hvor det er nogle andre kompetencer og nogle andre kvalifikationer, man skal have frem, skal man selvfølgelig også fokusere på det.
Det andet, vi synes kunne være dejligt, var, hvis eksamensformen også afspejlede den virkelighed, man skal ud i, når man er færdig med sin uddannelse.
Man kan selvfølgelig sige, at i en eller anden forstand er det jo næsten en logisk konsekvens af, at det skal afspejle den måde, uddannelsen er organiseret på, idet vi i de sidste 20-30 år i større og større udstrækning har bestræbt os på faktisk at have en uddannelsessystem, der gør folk ikke bare fagligt kompetente til at indgå i de funktioner, de skal efterfølgende på arbejdsmarkedet, men også at have de sociale og andre kompetencer, der skal til.
Her er det sådan, når man kigger ud i virkeligheden, at siden gruppe- og projektarbejdet blev indført på RUC, har det bredt sig.
Og jeg er nu meget glad for, at alle politikere i dag går ind for gruppe- og projektarbejde, for sådan var det mildt sagt ikke i min ungdom.
Da var det et helt almindeligt borgerligt synspunkt, at det grimme, man i dag kan sige om gruppeeksamener, sagde man også gerne om gruppearbejde og projektarbejde.
Men siden det begyndte at brede sig dengang, har det jo spredt sig til den ene uddannelsesinstitution efter den anden.
Her i dag har nogen med fuld ret fremhævet, at de også har bredt sig til det, som i min ungdom hed Handelshøjskolen i København, men som nu hedder noget udenlandsk, sikkert som et led i globaliseringen.
Også til der, hvor man jo meget indretter sig efter og målretter sig efter erhvervslivets behov, har det altså bredt sig.
Det er selvfølgelig også, fordi det har bredt sig i samfundet, sådan at især gruppe- og projektarbejde er en meget almindelig måde at organisere tingene på, og med undtagelse af ansættelsessamtalen og nogle få andre situationer i ens liv, er man ofte ude for, at det, man har produceret, også skal præsenteres sammen med andre.
Så jeg forstår sådan set slet ikke den politisk ideologiske baggrund for angrebet på gruppeeksamener.
Der har jeg forstået, at det på folkeskolens områder nu er sådan, at der er et bredt flertal i Folketinget, der synes, at folkeskolen helst ikke skal have for god mulighed for at udvikle sig, og det er også bedst, at man udvikler folkeskolen direkte i modstrid med de synspunkter, lærerne f.eks. har.
Det breder sig nu ligesom op igennem systemet, fordi man nu siger, at også når det handler om de videregående uddannelser, er det altså vigtigt, at man ikke har nogen som helst mulighed for at vælge forskellige eksamensformer.
Det synes jeg jo er en underlig form for statslig regereri i stedet for både at lade forskellige former for undervisning og eksamen blomstre.
At det så er blevet et liberalt standpunkt, kan jeg undre mig over, selv om man selvfølgelig kan sige som undervisningsministeren, at der egentlig grundlæggende ikke er noget liberalt overhovedet ved eksamener.
Men derfor kan man godt have det liberale princip, at man gør det, som præcis er udtryk for frihed under ansvar, nemlig at man siger, at uddannelsesinstitutionerne nok i stor udstrækning er i stand til både at tilrettelægge undervisningen og at pege på de eksamensformer, der bedst evaluerer de kvalifikationer, de studerende har.
Og så har man selvfølgelig et kompetent censorkorps.
Jeg er da med på, at hvis man kan påvise, at der er steder, hvor man udelukkende har gruppeeksamener, så kunne det sikkert være nyttigt at se på det med henblik på at sikre, at alle både prøver at komme til en gruppeeksamen og til en individuel eksamen i løbet af deres studietid.