Lars-Emil Johansen (SIU), 2006-09-07:
Mens det foreliggende forslag til finanslov for 2007 virker som noget af det mest uforanderlige i mange år – i hvert fald for finanslovforslagets grønlandsdels vedkommende – forandrer verden sig uden for disse trygge mure med kæmpeskridt.
Det sker ikke mindst i Nordatlanten, hvor der nu seriøst tales om mulige oliefund i megaklassen inden for den nærmeste fremtid: oliefund, der én gang for alle vil kunne ændre det såkaldte rigsfællesskab så radikalt, at Islands nuværende opkøb i Danmark kommer til at ligne ren barnemad.
Det vil derfor også være dybt uansvarligt, hvis vi ikke i tide beskæftiger os med, hvordan man tackler en sådan situation, så den ikke løber ud af kontrol og ødelægger de gode relationer, der findes mellem vore lande.
Den overordnede økonomiske debat, som udgør grundlaget for enhver finanslov, har således, hvad angår det danske engagement i Nordatlanten, fået helt nye dimensioner i år.
Det har desværre også vist sig i en række udfald fra visse politikere, der mener, at Danmark har ret til pengene, hvis der skulle opstå den positive situation, at Grønland og Færøerne bliver rige på olie.
Det er naturligvis bloktilskuddet, der spøger.
Denne ulyksalige ordning med bloktilskud, der med den foreliggende finanslov nu når op over de 3,1 mia. kr. alene for Grønland – dette tilskud, som i årevis har fået mange danskere til at tro, at Danmark har ret til at kræve både det ene og det andet af os, mens vi blot skal være taknemlige.
Desværre er den faktuelle sandhed bag bloktilskuddet aldrig rigtig blevet kortlagt, men at Danmark både får store mængder af sit såkaldte tilskud tilbage, og at Danmark på en række andre områder høster store fordele i milliardklassen af fællesskabet med Grønland, er der vel snart ingen, der er i tvivl om længere.
Det gamle danske verdensbillede af bloktilskuddet og den danske historiske håndtering af Grønland smuldrer således i disse år ganske voldsomt, og derfor har vi også brug for en ny forhandlingsposition mellem vore to lande – en ny begyndelse, om man vil.
Jeg ser på de sande økonomiske tilstande og det kommende verdensbillede, der tegner sig – ikke blot omkring olien, som måske er der, og de andre mineraler, der skyder frem nord for polarcirklen, men også set i lyset af de ufattelige ændringer, som et varmere klima vil medføre i det nordatlantiske område.
Hvis isen ved Nordpolen smelter i det omfang, det forventes i disse tider, vil hele det transportmæssige og erhvervsmæssige klima i og omkring Grønland ændres så radikalt, at det er vanskeligt at overvurdere betydningen.
Hvis Nordvestpassagen endelig åbnes for interkontinental trafik, og polhavets bund bliver tilgængelig for mineral- og olieudvinding,
vil hele regionen ændres til et af verdens nye brændpunkter.
Det gamle hyggelige forhold til lille Danmark vil være en saga blot, og derfor bør vi allerede nu finde en formel, der kan sikre vores sammenhold, også i den nye tid, for vores nuværende model overlever alligevel ganske enkelt ikke fremtidens krav.
Det, der skal til, er en model, der giver vort land en international placering, så vi kan agere frit og selvstændigt i dagens globale virkelighed i samarbejde med Danmark.
Vi ønsker en frigørelse og ikke en løsrivelse; vi ønsker et samarbejde og ikke en konflikt; vi ønsker venskab og ikke animositet; og vi ønsker sammenhold og ikke splittelse, som jeg så mange andre gange før har understreget fra denne talerstol.
Men vi ønsker først og fremmest vores frihed.
Nøglen til et bedre og mere værdigt samarbejde for begge parter er en afskaffelse af bloktilskuddet.
En start på den proces kunne være, at vi politikere gør alle borgere i både Danmark og Grønland klart, at bloktilskuddet ikke er og aldrig har været noget lån.
Bloktilskuddet har alle dage været Danmarks kompensation for den danske brug af Grønland, og faktisk har Danmark uden tvivl haft større økonomisk fordel af forholdet til Grønland end omvendt, specielt hvis vi tager NATO-medlemskabet med ind i billedet.
Grønland skylder altså ikke Danmark en øre for de såkaldte bloktilskud, der er brugt, og derfor vil jeg også opfordre til, at det, vi fokuserer på, er, hvordan vi kan stoppe bloktilskuddene i fremtiden uden skadevirkning for den grønlandske samfundsøkonomi og gennem en anstændig model i overensstemmelse med de danske forventninger.
For når først olien springer, bliver udfordringen jo at holde hovederne kolde og hjerterne varme, mens den grønlandske økonomiske afhængighed af bloktilskuddet smelter væk sammen med isen, og der i stedet vælter milliarder af dollars op af den grønlandske undergrund.
Jeg vil nu hurtigt bevæge mig videre til de mere almindelige dele af det foreliggende finanslovforslag, og lad mig starte med at glæde mig over, at det synes helt tydeligt, at den nordatlantiske gruppe ikke har arbejdet forgæves i dette Ting.
Finanslovforslaget afspejler således, at en række af de forbedringer, vi gennem årene har været fortalere for, er blevet til virkelighed.
De nedskæringer, der gennem de sidste år er gennemført både over for den arktiske forskning og på en række andre områder med relation til både Færøerne og Grønland, synes således nu at være sat i stå.
Det er dejligt at konstatere, specielt når der samtidig sættes direkte ind med positive tiltag på flere områder.
Det gælder ikke mindst inden for klimaforskningen, og miljøministeren bør støttes i den internationale fokus, hun har formået at sætte på Grønland i denne sammenhæng.
Ligeledes bør der fra min side lyde et rosende ord til så vel socialministeren som justitsministeren for den indsats, der er blevet gjort for misbrugsbehandlingen på Herstedvester, således som vi fra den nordatlantiske gruppe har bedt om fra det første år, vi var her.
Det er også rart at se, at de løbende nedskæringer over for Danmarks Meteorologiske Institut, hvor grønlandsindsatsen hver gang måtte reddes på målstregen, tilsyneladende er forbi.
I forbindelse med den nordatlantiske gruppes studenterdag i foråret i år opstod der en drøftelse mellem undervisningsministeren og nogle af de studerende, der deltog på vores konference.
Den handlede om, hvor ringe en viden nutidens danske ungdom egentlig besidder om det moderne Færøerne og det moderne Grønland.
Undervisningsministeren opfordrede i den sammenhæng til, at der kom ideer på bordet, der kunne give ham mulighed for at afhjælpe den uvidenhed, som han også selv havde bemærket, og på den baggrund vil den nordatlantiske gruppe foreslå, at der nu indledes et aktivt samarbejde mellem de tre lande om at udarbejde et nyt og moderne materiale til undervisningen i de danske grundskoler og de danske gymnasier om Grønland og Færøerne – et materiale, der bør være baseret på forfattere fra Færøerne og Grønland i stedet for de evindelige fordrejede og mangelfulde tolkninger af vores samfund og kultur, som danske forfattere, avisskribenter og filmmagere ofte lader flyde ud over Danmark i en lind strøm.
Det danske skolevæsen fortjener et undervisningsmateriale, der kan give et bedre billede af det færøske og det grønlandske liv, således som det leves i dag.
Det kunne også medvirke til en helt anderledes dialog mellem så vel vore unge som vores samfund generelt, og derfor skal vi fra den nordatlantiske gruppe foreslå, at der afsættes midler til dette formål i det foreliggende finanslovforslag.
Det gælder ikke mindst retsvæsenet i Grønland, der ifølge alle målinger er i en elendig forfatning.
Jeg ved ikke, om det er en afspejling af den erkendelse, der giver sig udtryk i, at bevillingen til klagenævnstilskuddet for politiet i Grønland er sat op med næsten 1 mio. kr. i finanslovforslaget.
Fra Grønlands side havde vi dog hellere set en gennemgribende indsats over hele området med langt bedre forhold for både de ansatte og de indsatte og for de bygninger, der rummer begge parter.
Der er behov på alle områder, og der er overskud på den danske finanslov, og hvorfor så ikke gøre den indsats, som bør gøres nu?
Lad os dog bygge det lukkede fængsel og de øvrige faciliteter i Grønland, der gør det muligt også at fjerne dette problem fra Danmark så hurtigt som muligt.
Det kan vel ikke være tilfældet, at der åbenlyst spekuleres i, at når dette område vel snart overgår til hjemmestyrekompetence, gælder det om at spare mest muligt nu?
Lad mig i denne del af mit indlæg også pege på, at vi gang på gang har opfordret den danske stat til at støtte det virtuelle arktiske universitet, der er skabt via samarbejdet i Arktisk Råd.
Hvert år bliver dette forslag mødt med en massiv misforståelse om, at det er et grønlandsk anliggende og derfor er Danmark uvedkommende.
Hvis det var rigtigt, burde Danmark melde sig ud af det arktiske samarbejde med samme argumentation og dermed sige farvel til alle de andre nordiske lande, som støtter projektet.
De gør det nemlig, fordi de har fattet, at det er et projekt, der kan komme dem og alle deres studerende til gode, ikke blot samerne.
Universitetets idé er at samle og fokusere den fælles viden, der ligger om Arktis rundtom i de forskellige landes undervisningsinstitutioner og via forbedrede kommunikationsmuligheder gøre dem tilgængelige for alle nationer med en interesse for arktisk viden og arktisk forskning.
Derfor er det også med glæde, vi har konstateret, at også medlemmer af regeringspartierne i det arktiske parlamentariske råd nu på det kraftigste opfordrer Danmark til at støtte universitetet.
Finanslovforslagets beløb ligger alt for langt fra det, som forskerverdenen vurderer ville være et passende dansk svar på den enorme internationale fokus, der er på miljøforandringer i Arktis netop i disse år, og det bør hæves væsentligt, hvis Danmark ikke ønsker at ende på bageste række i det arktiske samarbejde.
Selv om det ikke direkte afspejles i denne finanslov, vil jeg også gerne gøre opmærksom på, at der tilsyneladende er ved at ske en voldsom forringelse af den aftale om serviceringen af det grønlandske råstofområde, som jeg i sin tid indgik med den daværende danske regering.
Det ser ud til, at visse kræfter har tolket regeringens plan om at etablere større forskningsenheder i Danmark således, at også Danmarks og Grønlands Geologiske Undersøgelse, GEUS, skal fusioneres og lægges ind under Københavns Universitet.
GEUS var en institution, der blev skabt, da jeg var landsstyreformand, en institution, der skulle sikre, at de funktioner, den udførte i Grønland, ikke ville forsvinde ind i uvedkommende danske institutioner med andre formål.
Jeg skal derfor i al venlighed gøre opmærksom på, at ethvert forslag om flytning og om omstrukturering af GEUS, som det hedder i dag, ikke bør kunne fremmes uden en samtidig gennemgribende omlægning af hele råstofområdet, for så vidt angår Grønland.
Det ville simpelt hen være aftalebrud.
Lad mig slutte med at vende tilbage til mit overordnede tema: spørgsmålet om, hvordan forholdet mellem Danmark og Grønland kommer helskindet ind i fremtiden uden alt for voldsomme brud og med en langt bedre økonomisk samarbejdsmodel.
Vi har jo før fra den nordatlantiske gruppes side gjort opmærksom på, at der findes en model på verdensmarkedet, som kan bruges lige netop til at bringe os derhen.
Den vil jeg henvise til igen.
Modellen hedder Free Association og er, som navnet antyder, baseret på frivillighed og aftalte forhold.
Hvis vi kan tilføje en økonomisk udligningsmodel for bloktilskuddet også, så skulle vejen vel være banet for, at vi kan se på denne model sammen som en fælles fremtidsversion for vort venskab.
Og allersidst vil jeg gerne benytte lejligheden til at stille finansministeren det spørgsmål, om han kan bekræfte, at bloktilskuddet til Grønland også for 2007 er baseret på en aftale mellem regeringen og det grønlandske landsstyre, og at denne aftale står ved magt.
Det gør jeg naturligvis på baggrund af, at jeg har lagt mærke til, at Dansk Folkeparti har rejst et forslag om nedskæring i bloktilskuddet til Grønland som en del af deres finansieringsmodel for finanslovforslaget for 2007.