runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Duetoft (CD), 2001-03-14:
Jeg vil gerne takke for svaret og sige, at det er dog alligevel forbløffende, at ministeren i ramme alvor kan mene, at den fortolkning skulle være den korrekte, men det må vi jo tage til efterretning.
Så vil jeg godt spørge ministeren - men jeg kan jo forstå på nogle af de svar, som ministeren har givet, at jeg ved, hvilket svar jeg får - om ministeren vil sørge for, at der i lovgivningen kommer det spillerum, der skal til, for at træffe nogle rimelige afgørelser i så åbenlys en situation som den her.
Jeg er slet ikke enig med den socialdemokratiske ordfører, hr. Lars Kramer Mikkelsen, der åbenbart hellere vil have en kasse, der passer til alle, end han vil tage menneskelige hensyn eller hensyn til, at der faktisk også er forskelligheder mellem mennesker.
Det skal ind i det helt
store system
Så er det bare et nej, og så er det et nej til alle, og så herre du milde gud, at det går galt en gang imellem, nå, ja, det kan jo være ligegyldigt.
Der var engang en partileder, der ikke var socialdemokrat, der sagde, at når en tømrer slår 100 søm i, er der altid et, der bliver skævt.
Det er åbenbart en politik, som Socialdemokratiet og regeringen har overtaget.
Men vi vil vende tilbage til det på anden måde, for ministeren skal da ikke komme til at dø i synden over det
Knud Erik Hansen (SF), 2001-03-14:
Jeg vil først spørge, om ministeren mener, at det er rigtigt at bruge Ombudsmandens skrivelse på den måde, som den er brugt her, for det, der er blevet sagt her af flere spørgere, har jo været, at ministerens skøn var forkert, ikke at afgørelsen var i modstrid med loven.
Det er jo det, der er det afgørende.
Diskussionen er i høj grad, om det her er ministerens ansvar eller det ikke er.
Og det er jo ikke det, Ombudsmanden går ind og vurderer. Jeg har ikke fået svar på mit spørgsmål fra tidligere, så jeg vil godt prøve igen, og det vedrører også det her spørgsmål, for det vedrører, om lovgivningen er så stram, at den faktisk er urimelig i forhold til mindre børn.
Mener ministeren faktisk, at lovgivningen er god nok til at sikre, at mindre børn også kan leve sammen med begge deres forældre? Eller er det sådan, at det er rimeligt, at vi sender en af forældrene ud, sådan at barnet kun kan leve med en af forældrene i Danmark?
Lars Kramer Mikkelsen (S), 2001-03-14:
Nu lyder det jo, som om der er medlemmer af det her Folketing, der mener, at det er forkert, at ministeren bruger udtrykket at holde sig inden for lovens rammer.
Man kan i virkeligheden godt undre sig over, at der er medlemmer i Folketinget, der kan mene, at det er forkert.
Så kan man da godt forstå, at det kan være vanskeligt at finde sine ben i den her sag.
Jeg vil godt bede ministeren bekræfte, at det er rigtigt, at hvis man kommer til at afgøre for mange af den slags sager her som skønssager, så vil der også være en større risiko for vilkårlighed og dermed også en mindre retssikkerhed.
Karen Jespersen (S), 2001-03-14:
Jeg vil gerne sige både til hr. Peter Duetoft og til hr. Knud
Erik Hansen, at jeg har ingen planer om at lave loven om. De bestemmelser, som har været i funktion her, har jo dels handlet om asylansøgere, der gifter sig, dels handlet om, hvor mange år man skal have permanent opholdstilladelse, inden man kan få familiesammenføringer.
Så er det fortolkningen af de her særlige bestemmelser, der findes.
Og det er jo fuldstændig rigtigt, at i denne sag som i hundredvis af andre sager er der mange, der får afslag hvert år efter de bestemmelser.
Men jeg synes stadig væk, at de fungerer efter hensigten, og jeg har ikke nogen planer om at lave dem om, heller ikke når det gælder i forhold til mindre børn.
De særlige bestemmelser kan jo også bruges på børn, dér er der også nogle særlige vilkår.
Så jeg har ikke aktuelle planer om at lave lovgivningen om.
Peter Duetoft (CD), 2001-03-14:
Ministeren er i offentligheden blevet refereret for, jeg tror, det var i tv i forgårs, at sige, at manden jo bare kunne rejse hjem til Sri Lanka.
Når vi har givet humanitær opholdstilladelse for 2½ år siden
eller for lidt over 2½ år siden
til den mand
må det vel være, fordi vi regner med, at det er nødvendigt for ham at være i Danmark.
Så er der da et eller andet galt.
Så vidt jeg husker, giver vi noget med 15 eller 20 humanitære opholdstilladelser om året.
Det burde man da tage lidt alvorligt.
Derfor vil jeg godt som det næste spørge ministeren, om det efter ministerens opfattelse er sådan, at når man har humanitær opholdstilladelse i Danmark, er det umuligt at få familiesammenføring.
Det kunne det jo godt tyde på ud fra den her sag.
Så vil jeg endelig, bare lige for at der ikke skal være tvivl, sige til ministeren - det er det samme, hr. Knud Erik Hansen siger - at det, vi taler om, er, hvordan de særlige tilfælde, hvor der er lovhjemmel til at give en dispensation eller til at udøve et skøn, bliver udført.
Her vil ministeren altså ikke udføre det på en menneskelig måde, men holder sig til det mest rigide, der findes.
Men der er en mulighed, det fremgår klart af § 26, som jeg har henvist til flere gange, uden at det har gjort indtryk på ministeren.
Arne Melchior (CD), 2001-03-14:
Ministeren har i flere af sine svar henvist til, at hun administrerer efter lovens forarbejder.
Jeg ved ikke, hvad lovens forarbejder er.
Måtte jeg få en definition, selv om det ikke indgår i spørgsmålet, hr. formand, men ministeren har jo benyttet dette som svar her på de spørgsmål, der er stillet.
Kender folketingsmedlemmerne lovens forarbejder?
Står der ikke i forarbejderne masser af ting pro et contra i forskellig retning?
Men når folketingsmedlemmer stemmer om en lov, kender de jo ikke forarbejderne, hvordan kan man så administrere efter noget, som lovgivere overhovedet ikke har kendskab til?
Karen Jespersen (S), 2001-03-14:
Til hr. Peter Duetoft: Jeg tror ikke, at jeg har brugt udtrykket, at den pågældende bare kunne rejse hjem.
Det, jeg mener er vigtigt
bliver oplyst i sagen,
er, at den pågældende ikke har flygtningestatus, fordi vedkommende ikke har fået asyl, og når vedkommende fik humanitær opholdstilladelse, så hænger det sammen med, som jeg har prøvet at forklare før, at der var udsendelseshindringer til Sri Lanka.
Det var der i nogle år, det er der ikke længere, og derfor har den pågældende mulighed for at rejse til Sri Lanka.
Det er jo også sagt i relation til, at det kunne blive fremstillet eller forstået sådan, at man umuliggjorde for manden og konen at leve sammen, og dér synes jeg, det er vigtigt at sige, at det ikke er umuliggjort.
Det kan de godt, hvis de vil.
Det er klart, at der er nogle, der vil sige, at hvis man har boet i 8 år her i landet, hvorfor skulle man så vende tilbage til Sri Lanka?
Jeg synes bare, det er vigtigt at sige, at den mulighed eksisterer.
Jeg gør mig ikke til dommer
over, hvad man vil gøre, og om man vil bruge den mulighed. Til hr. Arne Melchior
: Det, der selvfølgelig er vigtigt,
er, hvad der står i bemærkningerne til lovforslaget.
Ombudsmanden henviser i gennemgangen til forarbejderne, og det er det, han bruger som begrundelse; det er det, han beskriver dér.
Det er også det, der henvises til, når man ser på, hvad det er, der lå til grund for Folketinget, da bestemmelser her blev vedtaget.
Peter Duetoft (CD), 2001-03-14:
Ministeren er nu ude i, at da det er en humanitær opholdstilladelse, som bygger på, at den pågældende i sin tid ikke kunne rejse hjem, så kan vedkommende rejse hjem nu, hvis han vil leve sammen med sin familie.
Det kan man jo så om ikke bare gøre, så kan man da gøre det.
Tænk nu, hvis det var den anden del af den humanitære opholdstilladelse, det drejede sig om, den med sygdom, så ville man altså give mennesker denne valgmulighed: Kære ven, du kan leve her i Danmark, og så kan du blive rask, men du kan ikke få din familie hertil.
Til gengæld kan du godt tage hjem, så dør du, men så er du da sammen med din kone.
Sådan kan man da ikke se på det, fru minister.
Da man i 1998 gav den pågældende permanent opholdstilladelse, må man da have vurderet, at det var det, der var det rigtige, både for personen og for den situation, vedkommende var i.
Så kan man da ikke komme 2½ år efter og sige, at fordi man har det, kan man da bare rejse ud af landet.
Så skulle han vel aldrig have haft en humanitær opholdstilladelse.
Det hænger simpelt hen ikke sammen på den måde, som man administrerer det på.
Og det er altså 15-20 om året, vi taler om, så man må da have gennemtænkt nogle af dem.
Knud Erik Hansen (SF), 2001-03-14:
Ministeren sagde, at manden godt kunne rejse hjem.
Jeg synes, vi skal tage højde for, at vedkommende faktisk har levet her i næsten 10 år, og så rejser man ikke bare lige hjem.
Jeg synes også, vi skal tage højde for de systemer, vi har i forbindelse med asylansøgninger, faktisk ikke altid er ufejlbarlige.
Manden vurderer faktisk seriøst, at det vil være for farligt for ham at rejse hjem, og derfor gør han det ikke.
Jeg håber heller ikke, at det er udtryk for, at ministeren faktisk har taget stilling til en ansøgning, før den overhovedet er kommet.
Men tilbage til diskussionen om skøn og praksis.
Jeg forstår på ministeren, at ministeren ikke synes, at det er noget generelt problem, at vores lovgivning er så stram, at det i flere tilfælde er umuligt, at børn kan leve sammen med begge forældre.
Jeg forstår også, at ministeren ikke vil bruge de midler, der er i loven, til at skønne, således at man i højere grad tilgodeser, at børn kan leve sammen med begge deres forældre.
Er det rigtigt?
Og jeg vil godt sige, at når jeg siger skøn, så indebærer det jo ikke, at det kun er skøn for den enkelte person, for et skøn indebærer selvfølgelig, at man også indfører en generel praksis i administrationen, således at det kommer til at gælde for folk i lignende situationer.
Jann Sjursen (KRF), 2001-03-14:
Idet jeg igen henviser til en avis - denne gang er det så Aktuelt fra den 6. marts i år - hvor ministeren siger: »Alle kloge unge kvinder, der får børn, prøver at få mændene med på at dele børnepasningsorloven ...«, vil jeg godt tage tråden op fra, hvor vi sluttede det foregående spørgsmål, og sige: Jamen hvordan kan det så i givet fald lade sig gøre?
Her mener jeg, at spørgsmålet om størrelsen af orlovsydelsen faktisk er en faktor, som er bestemmende for måske ikke lige, at den kønslige fordeling når helt præcis op på 50 til 60 pct., hvis det er det, der er ministerens ønske, men bestemmende for, om mænd dog trods alt ikke i højere grad kunne gøre brug af børnepasningsorloven.
Men jeg mener også, det er nødvendigt at rejse en diskussion om, hvorvidt orlovsordninger i det hele taget herhjemme matcher det ønske, som ministeren her giver udtryk for, om at få skabt sammenhæng mellem familieliv og arbejdsliv.
Var det ikke noget, som ministeren ville mene kunne bringe flere fædre på banen, end det at tænde
advarselslamperne i forhold til de kvinder, som rent faktisk bruger de ordninger i dag?
Frank Jensen (S), 2001-03-14:
Jeg går ud fra, at hr. Skaarup spørger, om det er juridisk korrekt at overdrage den myndighed til hjemmestyret, at det er det, jeg bliver bedt om at svare på og ikke en politisk vurdering; jeg går ud fra, at hr. Skaarup stiller det spørgsmål, og så vil jeg sige: Ja, det er fuldt og helt korrekt.
Det er i overensstemmelse med grundloven, det er i overensstemmelse med hjemmestyreloven.
Der er altså ikke nogen grund til at antage, at den overdragelse af retten til det færøske hjemmestyre, at have råderet over den administrative og den lovgivningsmæssige kompetence på feltet, skulle være i strid med grundloven.
At der er vurderet juridiske problemer i forbindelse med en overdragelse af ejendomsretten til territoriet og muligheden for at kunne afhænde territoriet osv. er korrekt, men det er jo ikke det, der skete i 1992.
Jann Sjursen (KRF), 2001-03-14:
Nu vil jeg godt understrege, at det ikke var mig, der lagde ministeren de ord i munden, at de unge kvinder ikke var rigtig kloge; det var faktisk noget, som jeg kunne læse mig til i Aktuelt den 6. marts.
Men o.k., lad det være.
Jeg synes, at ministeren springer lidt over, hvor gærdet er lavest, i diskussionen om, hvordan flere fædre kan komme på banen i forhold til brug af orlovsordninger, for det, som jeg mener er kendsgerninger, som har bidraget negativt til i højere grad at få integreret mændene på hjemmefronten, er, at Danmark ikke ligger i front, er foregangsland i det mindste i forhold til de nordiske lande, når det gælder om at skabe større sammenhæng mellem arbejdsliv og familieliv.
Der bliver ikke kompenseret godt nok i forhold til det løntab, som småbørnsfamilierne lider, når de bruger orlovsordningerne.
Vi har ikke mulighed for at bruge disse også i tilknytning til deltidsarbejde.
Når ministeren har det udmærkede ønske, at man skal skabe bedre sammenhæng mellem familieliv og arbejdsliv, hvorfor så ikke gå ind i en diskussion af, om vi ikke kunne drage nytte af nogle af de erfaringer, som man har gjort i de andre nordiske lande på orlovsområdet, hvor fædrene trods alt er lidt stærkere fremme - selv om det heller ikke er så meget endda - end de er i Danmark?
Anita Bay Bundegaard (RV), 2001-03-14:
Det vil jeg meget gerne.
Der sker selvfølgelig det med den her rapport, som der altid sker med evalueringesrapporter, at vi drager lære af erfaringerne, og tager de erfaringer med os i alt det bistandarbejde, vi laver hver eneste dag alle mulige steder i verden.
Så spørger hr. Peter Skaarup, hvilke konkrete initiativer vi skal tage, for at vi - om jeg så må sige - kan få lægerne til at blive, hvor de er.
Jeg tror, det allerbedste, vi kan gøre, og det er sådan set det, vi har prøvet på hele tiden, er at være med til at opbygge en ordentlig offentlig sundhedssektor i Ghana og i øvrigt i mange andre lande i Afrika, for hvis man får ordentlige arbejdsforhold, ordentlige lønvilkår, så vil lægerne også blive i Ghana, hvor nogle af dem er uddannet.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Klaus Kjær (DF), 2001-03-14:
»Hvad kan ministeren oplyse med hensyn til, at forsøget med 80 kilometers hastighedsbegrænsning for lastbiler og køretøjer med påhængsvogn er udsat fra 1. april 2001 til 1. maj 2001?«
Spørgeren ønsker med det mundtlige spørgsmål et mere uddybende og præcist svar end det, der fremgår af ministerens besvarelse af de skriftlige spørgsmål.
For præcis et år siden fremsatte trafikministeren foranlediget af et hårdt pres fra de borgerlige partier et forslag om indførelse af en forsøgsvis ordning, hvorefter det blev tilladt for lastbiler og køretøjer med påhængskøretøj at køre 80 km/t på motorvej.
Samtidig blev der fremsat forslag om, at der på visse udvalgte motorvejsstrækninger skulle etableres overhalingsforbud.
Det var for 1 år siden.
I oktober måned rykkede Dansk Folkeparti for svar på, hvornår disse forsøgsordninger trådte i kraft, og der blev fristen fastsat til ca. 1. april i år.
Jeg har derfor spurgt ministeren, hvilke politiske overvejelser det beror på, og har så blot fået det svar tilbage, at det ikke beror på politiske overvejelser.
Der er tale om ...
Jacob Buksti (S), 2001-03-14:
Som bekendt er der tale om et kombineret forsøg med hastighedsbegrænsning samt overhalingsforbud for tunge køretøjer og køretøjer med tilkoblet påhængsvogn på udvalgte motorvejsstrækninger.
Vejdirektoratets indstilling til valg af forsøgsstrækninger.
Ved valget af forsøgsstrækninger er der taget stilling til en lang række forhold, herunder fremkommelighed, trafiksikkerhed, oversigtsforhold, afstand mellem ramper, trafikbelastning samt den geografiske placering.
Jeg kan her henvise til et notat af 20. februar 2001 fra Vejdirektoratet med arbejdsgruppens forslag til valg af 11 forsøgsstrækninger, som Trafikudvalget tidligere har modtaget til orientering.
I forbindelse med valget af forsøgsstrækninger har jeg internt i ministeriet indhentet supplerende oplysninger for derved at kunne få tilstrækkeligt grundlag til at kunne træffe beslutningen om indstillingen fra Vejdirektoratet.
Arbejdsprogrammet for opsætning af afmærkning i forbindelse med forsøget er tilrettelagt således, at entreprenørerne skal have ca. 6 uger til at indhente ledningsoplysninger, foretage udgravninger samt montere fundamenter, master og tavler.
Da tidsplanen i forvejen var meget stram, blev det mellem Trafikministeriet og Vejdirektoratet aftalt, at forsøget blev udsat en måned til den 1. maj. Vejdirektoratet har i den anledning oplyst, at udbudsmaterialet er udsendt den 22. februar.
Den 2. marts er tilbudene modtaget, og den 8. marts har de valgte entreprenører modtaget en acceptskrivelse.
Kontraktforhandlingerne og opstartmøderne foregår i uge 11.
Selve opsætningen påbegyndes senest den 19. marts, og hele monteringsarbejdet forventes at tage 5 uger.
Udgravning af fundamenter kan først påbegyndes efter, at gravetilladelserne er modtaget, og ledningerne er påvist.
, hvis arbejdet skal afsluttes den 30. april med ikrafttrædelse af overhalingsforbudet den 1. maj 2001.
Klaus Kjær (DF), 2001-03-14:
Jeg vil godt bede ministeren om at oplyse, hvordan det kan være, at Trafikministeriet fremsætter den udtalelse over for Ritzau, hvor der helt nøjagtigt står: »Årsagen til udsættelsen er, at der ikke er taget endelig politisk stilling til, på hvilke strækninger der samtidig skal være overhalingsforbud for bl.a. lastbiler.«
Der har altså ikke været tale om politiske forhandlinger
omkring det her.
Det er simpelt hen en forkert oplysning, der kommer fra Trafikministeriet.
Det beror jo slet ikke på politiske forhandlinger, og det siger også sig selv, at det er en bemyndigelseslov til trafikministeren.
Den skal ikke forhandles yderligere politisk.
Jeg vil samtidig gerne spørge ministeren, hvad der er til hinder for, at man kan iværksætte forsøget med de 80 km/t på motorvej for lastbiler og de tunge køretøjer uafhængigt af de forsøgsstrækninger med overhalingsforbud?
Der er jo ikke noget til hinder for, at man siger, at fra 1. april må lastbiler m.v. køre 80 km/t på motorvej, og så kan man gå i gang med at evaluere og måle på effekten af et overhalingsforbud, når man til den tid er klar.
Jacob Buksti (S), 2001-03-14:
Det er jo heldigvis sådan i det her land, at det ikke er embedsmændene, som skal træffe de endelige beslutninger, i hvert fald ikke på det her område.
Når det derfor oplyses, at der ikke har været politiske forhandlinger, så har der ikke været politiske forhandlinger, men den politiske beslutning skal altså træffes af mig, altså af ministeren.
Derfor må ministeren have lov til at bede om en vurdering af, om de indstillinger, der kommer, nu også holder, og det er sådan set bare det.
Jeg har så i al beskedenhed tilladt mig at stille nogle spørgsmål til den indstilling, der er kommet, og dem har jeg så fået besvaret med henblik på den politiske beslutning, som jeg har skullet træffe.
Endelig med hensyn til forsøget er der tale om en helhed, et forsøg, som er en helhed.
Det fremgår af lovforslagets bemærkninger, at der ikke er tale om to forsøg, nemlig et om hastighed og et om overhalingsforbud.
Der er tale om ét forsøg, ét kombineret forsøg, og derfor kan man selvfølgelig ikke iværksætte dele af forsøget før andre dele af den simple årsag, at så vil man aldrig nogen sinde kunne evaluere, hvordan det virker.
Klaus Kjær (DF), 2001-03-14:
Jeg må jo så konstatere, at ministeren mener, at man ikke kan iværksætte den generelle hastighedsbegrænsning på 80 km/t for de tunge motorkøretøjer uafhængigt af forsøget med overhalingsforbud.
Men jeg har stadig væk ikke fået svar på, hvordan det kan være, at trafikministerens egne embedsmænd kan udtale i et telegram til Ritzaus Bureau, at det beror på politiske overvejelser.
Jacob Buksti (S), 2001-03-14:
Og de politiske overvejelser, der er foregået, er dem, der er foregået her inde i hovedet på ministeren.
Klaus Kjær (DF), 2001-03-14:
Det vil sige, at ministeren på det tidspunkt endnu ikke havde overvejet, på hvilke strækninger de her forsøg skulle udføres, på trods af at loven blev fremsat for 1 år siden?
Jacob Buksti (S), 2001-03-14:
Der er overhovedet ikke tale om noget hårdt pres.
Det er sådan, at jeg får en indstilling i begyndelsen af februar, og den indstilling må jeg vel som minister have lov til at forholde mig til.
Ellers kunne vi bare lade Vejdirektoratet iværksætte det.
Og det er sådan set det, der i al ubeskedenhed er foregået.
Derfor er der ikke tale om nogen som helst form for trænering, der er ikke tale om noget som helst pres.
Det her er noget, som jeg har iværksat, og det er noget, der knytter sig fuldstændig til de beslutninger, der er truffet her i Folketinget.
Det er det, jeg efterlever, og som jeg bare forsøger at forholde mig selvstændigt politisk til.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Peter Skaarup (DF), 2001-03-14:
»Kan ministeren bekræfte, at Statsministeriet den 11. november 1985 nægtede at modtage et notat, som Statsministeriet ellers selv havde bedt om, hvor Justitsministeriet fastslår, at ejendomsretten til den færøske undergrund aldrig kan overdrages til færingerne, og er Justitsministeriet stadig er af samme opfattelse den dag i dag, dvs. at ejendomsretten til den færøske undergrund aldrig kan overdrages til færingerne?«
Jeg vil godt spørge ministeren konkret, hvilke ændringer, der nu kommer til at ske i Udviklingsministeriet i forbindelse
Altså, hvilke ændringer vil denne kritik fra Rigsrevisionen rent faktisk medføre i administrationen i ministeriet?
Det vil jeg godt have et præcist svar på.
Hvad vil man rent faktisk gøre af forskellige ting i ministeriet
for at sikre, at det her ikke sker igen? Så vil jeg også godt spørge ministeren: Hvis vi kigger lidt fremad, hvad vil man så gøre i ministeriet for at undgå, at vi fremover ser, at når Danmark finansierer uddannelsesprojekter for læger, så smutter de 80 pct. af lægerne efterfølgende udenlands?
Hvilke konkrete initiativer vil man tage for at sikre, at det, man egentlig går ind i og de formål, man egentlig har med projekter, rent faktisk kommer til at gavne de borgere, der er i området, for det er jo nytteløst at give ulandsbistand, hvis de borgere, som rent faktisk skal have gavn af de her ting, ikke får gavn af det.
Peter Skaarup (DF), 2001-03-14:
Jeg synes nok, det er en lille smule fattigt, specielt det sidste svar, at justitsministeren ikke her i Folketinget udførligt kan redegøre for, hvor ejendomsretten til den færøske undergrund ligger.
Det synes jeg er fattigt.
Og derfor mener jeg, at ministeren - om ikke mundtligt i dag, så i hvert fald i skriftlig form over for Folketinget - må uddybe, hvordan det kan være, der er forskel.
Jeg mener nemlig, der er en klar forskel på notatet fra 1985 og så det, vi lige har fået overbragt til Folketingets Færøudvalg.
Der er en klar forskel.
Der er sket en glidning i tolkningerne.
Man siger faktisk i notatet i 1985, og jeg citerer: »Justitsministeriet er ligeledes enig i, at det vil være uforeneligt med rigsfællesskabet alene at tillægge den på Færøerne fastboende befolkning ejendomsret til råstofferne i undergrunden.«
Der er sket en glidning med hensyn til det og andre ting.
Og der mener jeg altså, det vil være rigtigt, at ministeren over for Folketinget fortæller, hvordan det kan være, der er forskel i de tolkninger, der foretages i ministeriets notater.
Så vil jeg godt i forlængelse af det svar, ministeren gav på, at man nægtede at modtage et notat i Statsministeriet, spørge ministeren: Mener ministeren virkelig, at det er normalt, at et andet ministerium, der har udbedt sig et notat, siger nej til at modtage det?
Det lyder utroligt, i hvert fald i mine ører.