Jan Trøjborg (S), 1999-01-21:
På regeringens vegne vil jeg gerne takke initiativtagerne til forespørgselsdebatten for at have rejst debatten; ikke fordi, vi har manglet debat om forskning og offentlighed omkring sponsorering af forskning, men fordi det giver regeringen endnu en lejlighed til at præcisere sine hovedformål med privat finansiering af offentlig forskning.
Der er tre hovedformål set med regeringens øjne: For det
første at sikre åbenhed og gennemsigtighed i forskningsfinansiering, for det andet at styrke det offentlige-private samspil og for det tredje at øge de private investeringer i forskning
Private midler indgår på forskellig vis i finansiering af offentlig forskning.
I et konkret forskningssamarbejde mellem offentlige og private enheder kan en privat virksomhed f.eks. stille videnskabelige faciliteter til rådighed eller medfinansiere en forskers løn.
Ved sponsoraftaler støtter en fond eller en virksomhed et område ved at yde tilskud til f.eks. etablering af et professorat.
I disse tilfælde har ledelsen på de offentlige forskningsinstitutioner ansvaret for, at forskerne er sikret den almindelige frihed, som i øvrigt gælder på institutionen.
På universiteterne er dette reguleret direkte via universitetslovens § 1. Privat rekvireret forskning er derimod forskning, hvor en ekstern interessent, f.eks. en virksomhed, frikøber en forsker til at udføre et bestemt projekt.
Ledelsen har efterfølgende ingen beføjelser over for den frikøbte forskers aktiviteter.
Rekvireret forskning, kan man sige, svarer til at hyre et konsulentfirma.
Der er erhvervslivets bidrag, og der er fonde med almene formål og non profit-organisationer som Carlsbergfondet og Otto Mønsteds Fond, Kræftens Bekæmpelse og Hjerteforeningen for blot at nævne nogle.
De seneste tal for internationale sammenligninger over erhvervslivets finansiering af offentlig forskning er fra 1995.
Tallene viser, at andelen af erhvervslivets midler i Danmark generelt er beskedne.
Erhvervslivets andel af universiteternes forskningsfinansiering udgør kun 1,8 pct.
Tallene for de øvrige nordiske lande og Holland er mellem 4½ og 6 pct.
erhvervslivets andel af forskningsfinansiering
For sektorforskningen er tallet lidt højere, nemlig 3½ pct. i Danmark.
I f.eks. Norge, Finland og Holland er andelen markant højere, 10-17 pct.
Derimod er Danmark pænere med, når vi ser på fonde og non profit-organisationer.
På universitetsområdet bidrager de med omkring 4½ pct. af finansieringen.
Det er mindre end Sveriges godt 6 pct., men mere end f.eks. Norge, Finland og Holland, der ligger mellem 1 og 2½ pct.
Sektorforskningen modtager derimod en stor andel fra fonde og fra organisationer, ca. 8½ pct., hvilket er to, tre gange mere end f.eks. Norge og Holland.
På baggrund af tallene kan man konkludere, at den private finansieringsandel generelt er lille i Danmark, ca. 6 pct., og da regeringen ønsker at øge det offentlige-private samspil inden for forskningsområdet, er det derfor mit håb, at såvel fonde som organisationer som erhvervsliv fortsat og gerne i højere grad vil bidrage til forskningen. Med udgangspunkt i nogle konkrete sager fra den offentlige debat har der været stillet en række spørgsmål til mig og mine forgængere vedrørende forholdene inden for det sundhedsvidenskabelige område.
Forespørgslen lægger da også op til at trække dette område frem.
Hvis man tager de seneste tal fra 1997 vedrørende private midlers andel af den samlede forskning, er der tale
om følgende procenter for de tre universiteters sundhedsvidenskabelige fakulteter: Københavns Universitet 17 pct., Aarhus Universitet 32 pct. og Odense Universitet 18 pct. Der er således inden for sundhedsvidenskaben tale om en relativt større andel af forskningen, der er privatfinansieret.
Dertil kommer, at hospitalsforskningen også modtager mange private forskningsmidler.
Disse midler har det imidlertid ikke været muligt at skabe et talmæssigt overblik over, for dels ligger hospitalsområdet uden for mit ressort, dels findes der ifølge Sundhedsministeriet ikke nogen samlet opgørelse, og endelig får sygehusene ikke i alle tilfælde registreret de eksterne tilskud Regeringens politik er som tidligere nævnt, at der skal være fuld åbenhed om den støtte, forskningen modtager fra eksterne kilder.
Der kan være flere grunde til at fremhæve dette specielt på sundhedsområdet: Offentligheden skal have mulighed for at vurdere, om de forskningsresultater og anbefalinger, der følger af privat finansieret sundhedsforskning, kan siges at være uvildige i forhold til de interesser, som den private sponsor eventuelt har i bestemte resultater. Alle ved jo, at medicinalindustrien har en legal interesse i at få afprøvet deres nye præparater, men det skal naturligvis ske på betryggende vis og på betryggende måde.
Sponsoreret ansættelse af forskere f.eks. som forskningsprofessorer foregår efter de almindelige ansættelsesregler, der garanterer kvalitetsniveauet, dog kan der ske ansættelser uden opslag, hvis den eksterne bevillingsgiver har stillet midler til rådighed til ansættelse af en konkret person, men det forudsætter, og det er vigtigt at understrege, at der foreligger en positiv faglig bedømmelse til sikring af kvaliteten. Loven om et videnskabsetisk kommitésystem og behandling af biomedicinske forskningsprojekter har fastlagt klare retningslinjer for information af patienter i forbindelse med medicinske forsøg.
Der er pligt til skriftligt at oplyse patienterne om, hvilken økonomisk støtte forskeren modtager fra private virksomheder, fonde m.v.
Desuden har forskeren pligt til at oplyse, om han eller hun har en økonomisk tilknytning til virksomheder m.v., som har interesse i det pågældende forskningsprojekt.
I samme lov findes en regel om, at driver man sponsoreret forskning, skal forskeren åbent oplyse over for kommitésystemet, hvem der er sponsor.
Gennemsigtighed, åbenhed og offentlig debat er således de vigtigste midler til at hindre, at forkerte interesser og hensyn spiller ind i forskningen.
Åbenhed skal i sig selv være med til at sikre mod udhulning af forskningsfrihed og uafhængighed.
Gennem universiteternes regnskab og årsberetninger og lov om offentlighed i forvaltning gives der som bekendt interesserede mulighed for at kræve aktindsigt.
I kølvandet på efterårets offentlige debat om sponsorering ved ansættelser ved de højere uddannelsesinstitutioner har vi i Forskningsministeriet i december 1998 opfordret universiteterne og vores sektorforskningsinstitutioner til med udgangspunkt i offentlighedsloven, at institutionerne selv offentligt fremlægger oplysninger om sponsorerede ansættelser.
Vores udgangspunkt er, at eventuel mistro til sponsorerede ansættelser bedst imødegås ved aktiv åbenhed fra institutionernes egen side.
Jeg tror, der kan være grund til at gå et skridt videre for aktivt at fremme offentlighed og åbenhed om de private eksterne midler, der går til offentlig forskning generelt og inden for det sundhedsvidenskabelige område.
Jeg vil i den nærmeste fremtid skrive til universiteterne og opfordre til, at de udarbejder oversigter over samtlige offentlige og private eksterne midler, som de har modtaget til forskning.
Vi vurderer ikke, at dette i sig selv vil kræve store ressourcer af universiteterne, for det typiske billede er, at de eksterne bevillinger allerede nu registreres i universiteternes årbøger.
Men jeg forestiller mig, at universiteterne gør disse oversigter let tilgængelige ved at placere dem på deres hjemmeside på Internettet.
Jeg synes, at Det Sundhedsvidenskabelige Fakultet ved Aarhus Universitet har lavet en kort og klar skabelon i årbogen for 1997.
Bevillingsoversigten følger de forskellige institutter under fakultetet, og for hver bevilling er der angivet bevillingsgiver, projekttitel eller formål, bevillingsmodtager samt bevillingsforbruget i det pågældende år.
Det synes jeg er et meget godt eksempel på aktiv åbenhed
fra universitetets side.
Vi må altså med andre ord se at finde en fornuftig, enkel og administrativ praktisk måde at håndtere yderligere information af offentligheden på.
Åbenhed om hospitalsforskningen vil jeg gerne nævne.
Det er et af de centrale emner i tidligere rejste spørgsmål, hvorledes man kan sikre en større åbenhed f.eks. vedrørende hospitalsforskning.
Som det er fremgået af svarene og min indledning, er der ikke noget samlet overblik over den private støtte på hospitalsområdet, men principielt er min holdning, at også hospitalsforskningen naturligvis bør være omfattet af den samme åbenhed som universiteter og sektorforskning.
Jeg håber, at det også kan lykkes at få fuld åbenhed på dette område.
Jeg kan oplyse, at Forskningsministeriet og Sundhedsministeriet har nedsat et tværministerielt udvalg, der skal se på den sundhedsvidenskabelige forskning og den sygehusbaserede forskning.
Udvalget vil bl.a. analysere pengestrømmene på området.
På den baggrund vil det blive overvejet, hvordan man på sygehusområdet kan forbedre gennemsigtigheden af den private finansiering af sygehusforskningen.
Forhandling