Lene Espersen (KF), 1999-03-24:
Man kunne jo næsten føle sig foranlediget til bare at stoppe debatten med det samme og så sige, at da hr. Keld Albrechtsen jo åbenbart er tankelæser og ved, hvad de enkelte ordførere har tænkt sig at sige, så er der jo egentlig ikke nogen grund
til, at vi går på talerstolen.
Men det kan jo godt være, at der er nogen, der er interesseret i at høre, hvad vi rent faktisk har tænkt os at sige, så derfor vil jeg alligevel fremføre min tale. Jeg synes faktisk, at der er sket utrolig meget på det økologiske område.
Vi har, ligesom vores fødevareminister har bemærket, oplevet, at der faktisk er sket en meget voldsom udvikling i de sidste 5 år.
Jeg tror, der var mange, der ikke havde forventet, at udviklingen egentlig ville gå så hurtigt, som den rent faktisk har gjort på det økologiske område.
Der er i dag 2.200 bedrifter, der er økologiske, og 99.000 ha, der er økologisk drevet, og vi får som sagt i løbet af 1999 faktisk en 50 pct.'s stigning med næsten 1.100 økologer yderligere.
Så man må sige, at der virkelig er sket noget, og jeg synes jo måske, at en af de statistikker, som fremgår af Aktionsplan II, der er allermest interessant, er på konsummælksområdet, hvor 1 ud af 5 mælkekartoner, der bliver solgt, rent faktisk er økologisk mælk.
Det viser i hvert fald, at der er en efterspørgsel efter det.
Jeg synes, det er en positiv udvikling, og derfor synes jeg egentlig også, det er rigtigt, at man tager fat dér, hvor Aktionsplan I slap, med en Aktionsplan II.
Jeg vil derfor i min tale først og fremmest gå nogle af områderne igennem, som Aktionsplan II beskæftiger sig med, og fremhæve de ting, som vi fra konservativ side også mener at vi skal arbejde videre med, og som måske også kan bruges som afsæt bl.a. til en høring om emnet.
Noget af det, som planen jo beskæftiger sig med, er forbrug og afsætning, og jeg synes, at det er meget væsentligt, at vi måske får taget fat på det og så set på selve Ø-mærket, og om ikke der er muligheder for, at vi kan forbedre Ø-mærket i forhold til i dag.
Jeg er især meget opsat på, at vi får sikret os, at Ø-mærket også fortsat har forbrugernes fulde tillid, at det er et troværdigt mærke.
Derfor bør vi nok også sikre os, at man fremover har nogle meget veletablerede kontrolsystemer til at sikre, at de produkter, der har Ø-mærket, altså også er udsat for kontrol, og at de produceres efter den økologiske produktionsmetode.
Der har desværre været flere sager fremme i pressen om, at der var tvivl om, hvorvidt tingene var foregået efter reglerne, og derfor mener jeg, det er rigtigt, at aktionsplanen også peger på, at kontrollen er et af de områder, vi skal sætte fokus på.
I Det Konservative Folkeparti synes vi egentlig også, det er værd at at hæfte sig ved, at vi nu har haft nogle, om man så må sige, positive succeshistorier på nogle produktområder, hvor mælk jo helt klart er det mest fremherskende.
Men man kunne måske også inden for andre områder i primærproduktionen gå ind og se på, om der ikke også dér er gode muligheder, og her tænker jeg bl.a. på de anbefalinger, der er omkring bær og frugt osv.
Jeg vil egentlig også godt fremhæve, at jeg synes, at noget af det, der måske mangler i dag, og som vi også oplevede, da vi havde en høring om salmonella, er hele spørgsmålet om fødevaresikkerhed og sundhed, også når det gælder økologiske produkter.
Jeg så egentlig gerne, at der blev iværksat nogle undersøgelser, hvor man gik ind og så på sundhed og fødevaresikkerhed på det økologiske område, for den høring efterlod i hvert fald de deltagere, der var, i en ret stor forvirring om, hvorvidt det egentlig var sikrere og sundere at vælge det ene frem for det andet, og her mener jeg selvfølgelig konventionelt frem for økologisk producerede produkter.
Det var temmelig uklart.
Ikke overraskende er jeg meget enig med Venstres ordfører, fru Bodil Thrane, i betragtningerne om offentlige institutioner.
De har også lidt af et problem, hvis man begynder at begive sig ud på det, jeg vil kalde et økologisk skråplan, nemlig at bilde befolkningen ind, at nu skal alle produkter, der hører til i offentligt regi, lige pludselig være økologisk produceret.
En tredjedel af samtlige fødevarer i Danmark bliver faktisk konsumeret via offentlige institutioner, og hvis man begynder at arbejde med at skulle give tilskud, så alt blev omlagt til økologi, så tror jeg faktisk, det ville blive en ganske betragtelig udgift for finansministeren.
Så det mener jeg ikke er rigtigt.
Jeg synes sådan set heller ikke, det er vejen frem.
Vi må altså prøve at gøre tingene på markedsvilkår.
Endelig vil jeg under henvisning til den debat, der allerede har været om »Agenda 2000« sige, at jeg synes, det er for utroligt, at vi her hører Enhedslisten på ny komme med alle de her kommentarer om, at »Agenda 2000« ikke trækker i en miljørigtig retning og dermed også i en økologisk retning.
Der er masser af miljøinitiativer i »Agenda 2000«, som vil fremme økologisk landbrug, netop fordi man lægger så stor vægt på miljøhensyn, cross compliance og mange andre ting.
Det mener jeg er fuldt ud tilstrækkeligt, og jeg vil sige, at jeg under ingen omstændigheder er indstillet på, at vi skal til at udvide EU's støtteordninger, sådan som jeg hører hr. Keld Albrechtsen sige, med, at man skal til at give tilskud til græs.
Jeg tror, at for Spanien alene vil det komme til at dreje sig om så væsentligt flere midler, at det vil udgøre et selvstændigt problem for EU's budget, så jeg afviser altså, at man opfinder nye EU-tilskudsordninger; men det er åbenbart en ny politik fra Enhedslistens side, at EU nu skal til at bruge endnu flere af skatteborgernes penge.