Jytte Andersen (S), 2000-05-09:
Det er glædeligt, at denne forespørgsel er stillet af et så bredt flertal i Folketinget, som tilfældet er.
Det vidner jo om en stor interesse fra Folketingets partier
, selv om det måske ikke er det, der kommer til udtryk, når man ser ned over salen i dette øjeblik.
Men nuvel, der har været en meget stor interesse omkring dette her spørgsmål.
står nu for døren.
Beijing +5 skal gøre status over, hvor langt vi er nået ved gennemførelsen af Beijing-handlingsprogrammet.
Regeringerne skal bekræfte deres forpligtelse til at gennemføre programmet, men Beijing +5 skal også se fremad og overveje nye initiativer, som skal styrke gennemførelsen.
Beijing +5 er med til at holde ligestillingsspørgsmålene på dagsorden og give debatten et skub fremad i Danmark som i resten af verden.
Der er i mange lande sket fremskridt siden verdenskvindekonferencen i Beijing.
Kvinders lige deltagelse i samfundet ses i mange lande som en forudsætning for en bæredygtig økonomisk, social og demokratisk udvikling.
Beijing satte skub i opbygningen af metoder og institutioner
til at fremme ligestillingen.
Det var også i Beijing, at man for første gang besluttede sig til at benytte mainstreaming-strategien, og at vægtningen fra et kvindeperspektiv alene til et kønsperspektiv blev introduceret.
Disse elementer indgår alle i mit forslag til den ny ligestillingslov, og med en vedtagelse af den ser jeg Danmark bevæge sig et skridt fremad på ligestillingsfronten.
Vi har slet ikke nået de resultater, som vi ønsker os. Der bliver stadig handlet med kvinder, kvinder bliver stadig udnyttet seksuelt, kvinder udsættes stadig for mænds vold, og kvinder bærer den største del af verdens fattigdom; 60-70 pct. af verdens fattige er simpelt hen kvinder.
Dette er blot eksempler på tilstande, som vi hverken kan eller vil acceptere, og derfor skal vi fortsat styrke og målrette vores indsats for at sikre ligestillingen mellem kønnene og sikre respekten for det enkelte individ uanset køn.
Konferencer som Beijing + 5 sætter politisk fokus på ligestillingsspørgsmål, vedtager anbefalinger til regeringer om håndteringen af dem og udvikler nye strategier.
Kun ved at fastholde kvinders rettigheder på den internationale dagsorden kan vi være med til at sikre respekten for kvinders menneskerettigheder verden over og arbejde hen mod, at kulturelle værdier og normer ophører med at udgøre barrierer for kvinder.
Kvinders rettigheder er nemlig menneskerettigheder, og kvinders rettigheder skal respekteres.
Der er allerede enighed om den politiske erklæring, men alt for meget står tilbage at forhandle i slutdokumentet, og jeg kan love den danske delegation, der skal derover den 5. juni, at vi faktisk får ganske travlt.
I den politiske erklæring vil regeringerne bekræfte deres forpligtelse til at søge at overvinde barrierer for at gennemføre handlingsprogrammet, og erklæringen fastslår, at medlemslandene skal mødes igen i år 2005 for at vurdere, hvor langt man er nået.
Muligheden for en femte verdenskvindekonference er hermed holdt åben. I slutdokumentet er der kun opnået enighed om ganske få paragraffer under de seneste forhandlinger.
Jeg ser dog meget positivt på det på grund af det punkt, som det ved fælles kræfter lykkedes Danmark og Sverige at få med, nemlig en tekst om kvinder med handicap.
Det var et af de specifikke områder, som det danske Folketing under debatten om det internationale ligestillingsarbejde i januar 1999 ønskede at regeringen skulle prioritere, og det er altså også gjort. Som vanligt er der uoverensstemmelser i forhandlingerne, som bunder i EU-landenes og ligestillede landes velbegrundede ønske om at knytte ligestillingsspørgsmål sammen med menneskerettigheder, demokrati, god regeringsførelse og ikke mindst politisk vilje.
Her sætter udviklingslandene hellere fokus på udvikling og økonomiske ressourcer.
Udtrykket »fuld anerkendelse af kulturel forskellighed« har næsten traditionen tro fundet vej til forhandlingerne som udviklingslandenes modtræk til EU's krav om en styrkelse af menneskerettighedsdimensionen.
Blandt de foreløbig mest kontroversielle temaer i forhandlingerne er ikke overraskende sundhed.
Fra dansk side har vi siden før konferencen i Beijing kæmpet for en anerkendelse af kvinders seksuelle rettigheder.
Det handler om kvinders ret til deres egen krop.
Spørgsmålet er igen i år sat på dagsordenen på dansk initiativ, og regeringen lægger stor vægt på fremskridt på dette område.
Regeringen vil på samlingen i New York fortsat arbejde for de danske prioritetsområder, som blev fastlagt i forbindelse med verdenskvindekonferencen i Beijing.
Disse prioriteter er: kønsspecifik fattigdom, fattigdomsbekæmpelse, sikring af kvinders menneskerettigheder og seksuelle og reproduktive rettigheder, fremme af kvinders mulighed for at udfylde en central rolle i samfundsudviklingen, mainstreaming af kønsperspektivet, fremme af kvinders indflydelse, kapacitetsudvikling og rettigheder på arbejdsmarkedet og i uddannelsessystemet, bedre sammenhæng mellem arbejdsliv og familieliv for begge køn og selvfølgelig også flere kvinder i beslutningstagende organer.
Dertil har regeringen føjet nogle vigtige temaer, nemlig fattige kvinder med handicap, handel med kvinder, kønsaspektet i relation til økonomiske rettigheder og international handel.
Derudover vil vi arbejde for, at landene bør udarbejde instrumenter til at evaluere ligestillingsindsatsen, og samtidig vil vi fastholde vores fremadrettede linje i arbejdet med slutdokumenterne og den politiske erklæring.
Det er altafgørende for regeringen, at handlingsprogrammet ikke genåbnes.
Den danske regering anser som vanligt samarbejdet med ngo'erne som en helt nødvendig forudsætning i ligestillingsarbejdets fremdrift, og derfor er ngo'erne repræsenterede både i det internationale forberedelsesarbejde og i selve delegationen til Beijing + 5.
På den europæiske forberedelseskonference, OSCE-mødet i januar, deltog ngo'erne med meget stor succes.
I sammenhæng med Beijing + 5 vil der desuden blive afholdt et fællesnordisk seminar om mænd og ligestilling, som jeg selv og mine nordiske ministerkollegaer skal deltage i.
Formålet er at sætte globalt fokus på, hvor vigtigt det er at involvere mænd i ligestillingsarbejdet, men også andre grupper er det naturligvis vigtigt at involvere.
De unge og de etniske minoriteter
skal i langt højere grad end tidligere inddrages og involveres i både arbejdet og politikudviklingen. Når slutdokumenterne foreligger, vil regeringen tage stilling til, hvilken linje der skal lægges for nøje at følge op.
Regeringen har iværksat en lang række tiltag for at gennemføre anbefalingerne på de 12 kritiske områder i »Platform for Action«, og disse tiltag er detaljeret beskrevet i regeringens rapportering til CEDAW.
Den femte rapport er ved at være færdig, og den vil indeholde opgørelser over redegørelser til Folketinget om opfølgningen på den fjerde verdenskvindekonference.
Regeringen gav i sidste uge Det Udenrigspolitiske Nævn en foreløbig redegørelse for Beijing + 5.
I samarbejde med Beijing + 5-komiteen vil der blive udarbejdet en instruks til delegationen, og den vil blive fremsendt til Nævnet inden delegationens afrejse til New York her først i juni.
Danmark er international frontløber, et foregangsland på ligestillingsområdet, og det skal vi fortsat være.
Vi har et medansvar for at bidrage til, at de krænkelser af deres grundlæggende menneskerettigheder, som mange kvinder oplever,
ophører.
Folketinget gav den 4. maj regeringen grønt lys for Danmarks ratifikation af den frivillige protokol til kvindekonventionen, og det vil være mig en særlig glæde at overbringe den særlige FN-generalforsamling beskeden om, at Danmark som et af de allerførste lande har taget dette skridt.
Det er regeringens håb, at den danske ratifikation vil inspirere andre regeringer til hurtigt at følge efter.
Med denne protokol i hånden vil kvinder verden over få mulighed for at klage over deres regeringers manglende overholdelse af kvindekonventionen, og tillægsprotokollen symboliserer samtidig en stærk politisk markering af, at kvinders rettigheder er menneskerettigheder.
Jeg vil slutte med at sige, at jeg i og for sig håber, at beslutninger, der vedtages som et resultat af denne debat, kan give den delegation, der skal repræsentere Danmark som nation i denne vigtige sammenhæng, et sådant mandat, at vi fortsat kan være et foregangsland, at vi fortsat kan være frontløber, og at vi også står som det land, der magter og evner at sætte kvindespørgsmål og ligestillingsspørgsmål på årtusindets dagsorden.