Martin Henriksen (DF), 2005-05-24:
Grunden til, at jeg har bedt om ordet, er den nye navnelov, som De Konservative er varme tilhængere af – det er i hvert fald det, som bliver tilkendegivet over for pressen osv.
Jeg har altid set Det Konservative Folkeparti som et parti, der har respekt for, at folk gerne vil værne om deres slægtsnavne, om familien, om, at ægteskabet så vel i befolkningens øjne som i lovgivningen har en særstilling, og at vi også har et fællesskab.
Det, som jeg synes navneloven gør, er, at den går ind og i vid udstrækning sætter individet højere end fællesskabet.
Selvfølgelig skal man fokusere på individet, men jeg synes, det må være fællesskabet, der er det afgørende, også det historiske fællesskab, og deri indgår naturligvis et navn.
Så jeg vil gerne høre, om ikke familieministeren trods alt har lidt forståelse for de synspunkter, som Dansk Folkeparti har fremført i forbindelse med navneloven.
Det er også derfor, vi har valgt at sige i den nye navnelov, som jo har været grundigt forberedt gennem det såkaldte navnelovsudvalg og baserer sig fuldstændig på den betænkning, der kom fra det udvalg, at vi ikke vil gå så langt som f.eks. i Norge og liberalisere, så man kan tage et hvilket som helst efternavn, så snart der er 300 – tror jeg det er – der har efternavnet.
Vi har sagt, at man skal helt op på 1.000 personer i Danmark, der har det pågældende navn, før man bare kan tage det efternavn.
Og det hænger jo sammen med, at vi ser på: Hvornår er det et beskyttelsesværdigt efternavn?
Hvornår kunne nogle føle, det er et problem, at andre også har det efternavn?
Der siger vi, at hvis mere end 1.000 har det navn, så er det ikke længere så snæver en kreds, at det har den store betydning, om der er nogle flere, der også hedder det.
Derudover har vi jo lagt vægt på, at man også skal kunne tage et navn, som i flere slægtled tilbage har været anvendt af nogle i slægten.
Og det er jo også et udtryk for, at hvis man et slægtled tilbage har en forfader, der havde det pågældende navn, så skal man have mulighed for at tage det.
Der har vi altså også tilgodeset hensynet til historien og til slægten.
Jamen nu er alt ved den nye navnelov selvfølgelig ikke dårligt, og det sidste, som ministeren nævnte, kan jeg sådan set godt følge ministeren i.
Men der bliver jo givet omkring 400 navne fri, som ikke er stillet fri i dag.
Og med hensyn til de 400 navne er der givetvis en masse mennesker, som har en interesse i at bevare deres slægtsnavn, og som ikke er interesserede i, at man bare giver det navn fri, så alle og enhver kan tage det.
Så tænker jeg også på, at man nu i lovgivningen går ind og sidestiller ægteskabet med et papirløst forhold.
Page 3384
Men der nedprioriterer De Konservative jo så at sige i navneloven ægteskabet, fordi man sidestiller det med et almindeligt parforhold.
Mener ministeren ikke, at det er et problem og lidt i modstrid med grundlæggende konservative tanker?
Vi gør bare det, at vi laver en vis – ikke en fuldstændig, men en vis – sidestilling til dem, som lever papirløst sammen, sådan at de efter et par års samliv har den samme mulighed, fordi de altså lever i et ægteskabslignende forhold.
Det er udtryk for, at det i dag jo er en almindelig ting i samfundet, at folk lever sammen uden at have indgået ægteskab.
Og når det er et stabilt forhold, der har varet et par år, så synes vi det er rimeligt nok, at man også i den familie kan få tilgodeset ønsket om at få et fælles efternavn.
Så det er vel et udtryk for, at vi siger, at vi som politikere her i Folketinget ikke skal afgøre, hvilken samlivsform der er den rigtigste.
Det må være den enkelte selv, der afgør for sig og sine: Hvad er den rigtigste samlivsform for os?
Der prøver vi altså i navneloven at tilgodese den frihed, som folk dér har.
Jamen det har sådan set ikke noget at gøre med at afgøre, om folk, der vælger at leve i et almindeligt parforhold, på nogen måde skulle være mindre værd end ægtefæller.
Det er sådan set ikke det, jeg siger.
Det, jeg bare siger, er, at nu holder ministeren på, at man ikke sidestiller, men der står jo i loven, at man sidestiller ægteskab med et almindeligt parforhold.
Jeg har fuld forståelse for, at folk ønsker at skabe en fælles ramme om deres familie, men hvis de ønsker, at der i den fælles ramme skal indgå et fælles efternavn, så har de jo muligheden for at gå i kirke og blive gift, og hvis man ikke ønsker det religiøse ind over – det er også fair nok – har man mulighed for at gå op rådhuset og indgå i et registreret partnerskab.
Det er jo de muligheder, der er i dag.
Kan ministeren ikke se, at det her grundlæggende handler om principper og værdier, om, at man ønsker, at ægteskabet skal have en vis betydning, og at folk skal tillægge det en værdi, at man indgår i en sådan ting?
Det er jo en mærkelig udvikling at lægge op til, at hver gang folk skifter partner – hvert andet år – kan de også skifte efternavn.
Det virker ikke gennemtænkt.
Så kan man have forberedt det i nok så lang tid, men det virker ikke gennemtænkt, for det kommer jo til at skabe en enorm forvirring på det område.
Så det ændrer jo sådan set ikke ved det, at vi siger, at de, som ikke har indgået ægteskab, alligevel har mulighed for, når de lever i et ægteskabslignende forhold, at få hinandens efternavn, så de via det kan tilkendegive det fælles familieforhold, som de nu engang har.
Jeg synes, det er et spørgsmål om, at vi anerkender folks ret til at leve sammen på den måde, de nu helst vil leve sammen på, og at vi ikke via navneloven gør forskel på, om det er den ene eller den anden måde, man lever sammen på.
Dog vil der stadig væk være en lille forskel, for det er jo stadig væk netop sådan fremover, at hvis man lever sammen uden at indgå ægteskab, skal man have gjort det et par år, før man kan få samleverens efternavn.
Det er ikke tilfældet, hvis man indgår ægteskab.
Så kan man få det umiddelbart.
Så der er stadig væk en forskelsbehandling mellem de to forhold.
Jeg kan se, at vi ikke bliver enige på det område, desværre.
Men jeg synes, at De Konservative har et forklaringsproblem her, også hvis vi går ind og kigger på den ligestilling, som finder sted mellem udenlandske navneskikke og så dansk navneskik, hvor man jo får mulighed for –
M039s33743417tojo.fm Page 3385 Tuesday, August 16, 2005 9:41 AM
skere får så ikke mulighed for det, men udlændinge får mulighed for det – at give sit fornavn videre til sine børn som efternavn.
Det er jo i direkte modstrid med, hvad der er traditionel dansk navneskik, dansk kultur.
Jeg synes det er ærgerligt, at man på den måde går ind og tager overdrevent hensyn til de folk, der kommer til landet, når det burde være de folk, der kommer hertil, som burde tilegne sig vores skikke, i stedet for at vi tilegner os deres skikke.
Med hensyn til det med slægtsbeskyttelsen vil jeg godt sige, at det jo altså er en forringelse, at grænsen for, hvornår et navn er beskyttet i Danmark, kun er på 1.000.
Der er jo danskere, som f.eks. er efterkommere af Thomas Kingo, biskop i Odense, som har skrevet salmer til den danske salmebog.
Jeg kan da godt forstå, hvis de har lyst til – og jeg synes også de burde have ret til det – at værne om deres familienavn, hvis de føler en særlig tilknytning til det navn.
Men jeg kan forstå, at det støtter De Konservative ikke.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Spm. nr. US 63