Kamal Qureshi (SF), 2006-01-24:
Når nu vi har den her diskussion og en rimelig stor enighed om, at det er nødvendigt at sikre, at der er tilstrækkelig mange personer, der deltager, for at en masse mennesker, som har behov for hjælp, kan få en bedre behandling, kan jeg ikke lade være med lige at nævne, at jeg kunne ønske mig, at ministeren også gik ind med den samme holdning til diskussionen om organdonation; at vi også dér kunne få en mere progressiv tilgang til tingene, sådan at der ikke kun var de meget, meget få, der aktivt har tilmeldt sig registeret, men at man måske kunne finde en eller anden løsning, så gruppen af organdonorer også kunne øges.
Jeg ved godt, at det er en helt anden diskussion, og at det ligger i et andet forslag, men jeg vil lige sige, at jeg også tror, at det er nødvendigt, at vi i nær fremtid – og det vil jeg meget gerne tage initiativ til – prøver at lukke op for den diskussion.
Jeg gør mig dog ikke nogen forestilling om, at der vil være særlig brugbart materiale, men det er af principielle grunde.
Vi har faktisk gjort en stor indsats.
Det er jo rigtigt, vil jeg sige til hr. Kamal Qureshi, at det måske ligger på kanten af forslaget her, men jeg vil sige, at vi faktisk har gjort en del, bl.a. har vi via elektronikken lettet adgangen til at lade sig registrere i donorregisteret, ved at man nu kan gå ind og melde sig online, og det har der faktisk været en ganske positiv effekt af.
De tal om, hvordan udviklingen har været i kølvandet på de målrettede initiativer, vi har taget, stiller jeg gerne til rådighed.
Men det rokker jo ikke ved, at det ville være fint, hvis endnu flere danskere tog stilling, så der har vi også på det punkt en fælles sag.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
I forbindelse med diskussionen om at have et sådant positivregister eller negativregister, altså at man kan sige fra – som fru Karen Klint kom ind på – og sige, at man ikke vil deltage i det her,
Med hensyn til det livstestamente, man har, hvor man siger, at man ikke vil have en livsforlængende behandling, mener jeg, at det allerede ligger i systemet, så hvis man kommer ind i sådan en akut situation, vil det poppe op, at her er der altså en patient, der ikke ønsker en livsforlængende behandling, fordi patienten tidligere har sagt fra i forhold til at få tegnet livstestamente og sådan noget.
Kunne vi ikke også få det afklaret med det samme her?
Jeg må tage det forbehold, at der kan være et eller andet sted, hvor alting ikke fungerer, som det skal, men sådan er det i princippet og forhåbentlig også praktisk, at de oplysninger kommer frem.
Nu er det måske ikke det rigtige sted at lave udvalgsarbejdet, selv om der er nogle, der går meget ind for åbne udvalgsmøder, men jeg er meget enig i, at hvis man overhovedet skal ind i at lave den her stillingtagen på forhånd, så tror jeg, at den farbare vej er den negative afgrænsning, altså en mulighed for at sige: Jeg er som menneske skruet sådan sammen, at jeg på forhånd har gjort op med mig selv, at jeg ikke ønsker at deltage i forsøgsmæssig behandling.
Det tror jeg er mere farbart, end at man skal den anden vej rundt og få positive tilkendegivelser fra befolkningen, for så tror jeg, man ville få et meget lille kontingent af mennesker, der potentielt kunne forskes på.
Jeg tror, der ville være mange mennesker, der efterfølgende, hvis de så ellers vågnede op og opdagede det, ville være skuffede over, at man havde meldt dem ud af forsøget, hvis der ellers havde været udsigt til, at de kunne være kommet bedre over deres sygdom.