runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-03-24:
Jeg bliver så nødt til at vende lidt tilbage til det foregående spørgsmål.
Jeg skal spørge, om statsministeren havde kendskab til, at F.L. Smidth leverede for 380 mio. kr. gødningsfabrik til Saddam Hussein?
Her er der tale om cyklonforvarmere og roterovne til fabrikken.
Det er en fabrik, som blev sat i gang den 8. juni 1981, og efter 2 døgn, hvor ovnene havde varmet op, leverede den 180 t råfosfat i timen.
Her er altså tale om ovne, der dels kan anvendes til at fremstille kunstgødning med, dels kan bruges til fremstilling af det, der hedder yellowcake og fosforsyre, der er udgangspunktet for krigsgasproduktion.
Har ministeren kendskab til, at det foregik?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Eksportkontrollen blev skærpet efter terrorangrebet den 11. september 2001, og det byder jeg naturligvis velkommen.
Alle de internationale eksportkontrolregimer har ændret deres retningslinjer, så de nu udtrykkeligt fastslår, at hverken våben eller det, der hedder dual use-produkter, må falde i hænderne på terrorister.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-03-24:
Det næste spørgsmål er fremadrettet.
I den forbindelse vil jeg gerne spørge, hvad statsministerens opfattelse er af læren omkring det her dual use-salg til totalitære styrer som Saddam Husseins Irak?
Hvilke overvejelser har statsministeren anledning til at gøre
sig, for så vidt angår kampen mod terror?
Skal der nye retningslinjer til med andre ord?
»Hvad er efter statsministerens opfattelse læren af dual use-salg til totalitære styrer som Saddam Husseins Irak, og hvilke overvejelser giver det statsministeren anledning til, for så vidt angår kampen mod terror?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Jeg er ikke i stand til at tilføje noget nyt i den sag her, men jeg gentager gerne, hvad jeg sagde før, nemlig at konkrete danske tilladelser til eksport af produkter til Irak er givet i overensstemmelse med internationale retningslinjer og målsætninger om at forebygge spredning af masseødelæggelsesvåben. Der er ikke mere at sige om det.
Ole Sohn (SF), 2004-03-24:
Et eller andet sted kan jeg godt forstå, at statsministeren ikke kan svare på det, for virkeligheden var vel, at Irak set med den daværende regerings øjne i 1980'erne var et venligsindet land, som man ikke skulle kontrollere, men som man gerne måtte eksportere til, også gerne eksportere udstyr, uden at det blev kontrolleret.
Derfor er det klart, at statsministeren ikke kan have kendskab til det, i og med at man slet ikke kontrollerede det.
Men når man skal se i bagklogskabens ulideligt klare skær, kunne det så ikke være interessant for regeringen nu at prøve at undersøge, hvilke fejl der blev begået af den daværende danske regering, for at undgå, at det kan ske i fremtiden?
De produktionsapparater, som kunne fremstille masseødelæggelsesvåben i Irak, blev leveret af vestlige lande.
Af hensyn til at kunne blive klogere og undgå gentagelser, hvilket jeg kan forstå at statsministeren er meget indstillet på, altså at man ikke fremover kan fremstille masseødelæggelsesvåben, var det så ikke meget klogt at undersøge: Hvorfor gjorde vi egentlig ikke noget mere for at kontrollere, hvad der blev eksporteret til Irak i 1980'erne?
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-24:
Nej, men nu er det jo ikke altid, at manglende viden er en undskyldning.
Statsministerens parti - og i øvrigt statsministeren personligt, som en overgang var minister i den regering - havde jo et ansvar for at sikre, at der var en lovgivning, der forhindrede, at man i hvert fald i overensstemmelse med lovgivningen kunne eksportere varer, der blev brugt til kemiske og bakteriologiske våben.
Derfor må det jo være relativt simpelt at komme med en garanti.
Jeg indrømmer, at statsministerens situation var en helt anden dengang end vores, vi stod bare ude på Slotspladsen og demonstrerede mod Saddam Hussein, men statsministeren havde mulighed for at gøre noget ved det konkret.
Derfor er jeg da sikker på, at statsministeren selvfølgelig har fået indført en lovgivning, der gjorde, at man ikke på lovens grund kunne eksportere ting, der kunne bruges til kemiske og bakteriologiske våben.
Hvis statsministeren har vist den rettidige omhu og levet op til sin forpligtelse, må det være utrolig let for statsministeren nu at sige: Jeg kan garantere, at der ikke på lovens grund er blevet eksporteret nogen varer til Irak, som kan bruges til at udvikle bakteriologiske og kemiske våben med. Kan statsministeren give denne garanti?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Jeg har svaret, men jeg gentager det gerne: Jeg har ikke kendskab til, at Danmark skulle have eksporteret varer, der kunne bruges i produktionen af kemiske eller biologiske våben.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-24:
Jeg bliver så nødt til at prøve at spørge på en lidt anden måde.
Det var også der, mange af de massegrave, man finder nu, blev grundlagt.
Derfor er det selvfølgelig interessant at få at vide fra en statsminister, der i den grad kører sig op på det her spørgsmål, hvad den regering så rent faktisk gjorde, for at Danmark i hvert tilfælde ikke på nogen måde bidrog til Saddam Husseins regime.
Det er jo derfor, jeg vil spørge, om statsministeren kan garantere, at ingen dansk virksomhed har fået tilladelse til at eksportere noget materiel eller lignende til Irak, der kunne bruges til produktion af kemiske eller bakteriologiske våben.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Jeg kan ganske enkelt ikke føje mere til, hvad jeg allerede har sagt.
Holger K. Nielsen (SF), 2004-03-24:
Det er da velkendt, at Vesten havde et aktivt økonomisk samarbejde med Saddam Hussein i 1980'erne, at store vestlige firmaer, ikke mindst amerikanske firmaer, men også tyske firmaer og franske firmaer, havde et aktivt samkvem, herunder salg af produkter, der kunne bruges til fremstilling af våben
og kunne bruges i forbindelse med Saddam Husseins oprustning
, og derudover var der jo et økonomisk samkvem, der var en forudsætning for, at Saddam Hussein kunne forblive ved magten. Derfor spørger jeg endnu en gang: Mener den danske regering ikke, at det er et problem, at man havde det her aktive samarbejde med Saddam Hussein indtil Kuwaitkrigen, hvor han blev et problem for olieforsyningerne?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Det er altså meget besynderligt at skulle svare på et spørgsmål, der bygger på en falsk forudsætning, og nu gentager jeg: Jeg har ikke kendskab til, at Danmark skulle have eksporteret varer, der kunne bruges i produktionen af kemiske eller biologiske våben.
Holger K. Nielsen (SF), 2004-03-24:
Det, der er kernen i det her spørgsmål, er, at Vesten jo havde et meget aktivt samkvem med Saddam Hussein frem til 1991, og at Saddam Hussein jo ikke kunne have gennemført de grusomheder, som han gennemførte, herunder at han gassede kurderne i 1988, hvis ikke Vesten havde handlet aktivt med ham på flere forskellige områder, heriblandt våbenområdet.
Derfor er den danske regering da nødt til at forholde sig til det spørgsmål, hr. Ole Sohn stiller.
I det omfang danske virksomheder, som jo også var med i det aktive samarbejde, direkte eller lidt mere indirekte har bidraget til, at Saddam Hussein kunne gennemføre de her grusomheder, så ligger der et problem.
Der ligger under alle omstændigheder et problem for den amerikanske regering naturligvis og for hele Vesten, men det er vel relevant også at få undersøgt lidt mere grundigt, om den danske regering har været en del af det her.
Det kunne så indgå i den undersøgelseskommission om hele Irakkrigen, som jeg håber kan blive nedsat på et tidspunkt.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Hr. Ole Sohn bygger sit spørgsmål på en forkert antagelse.
Jeg er nødt til at gentage, at jeg ikke har kendskab til, at Danmark skulle have eksporteret varer, der kunne bruges i produktionen af kemiske eller biologiske våben. Jeg kan oplyse, at Danmark fra starten har deltaget i det internationale eksportkontrolsamarbejde og løbende både før og efter 1988 har tilpasset sine regler og procedurer i overensstemmelse med udviklingen i det samarbejde.
Konkrete danske tilladelser til eksport til Irak er givet i overensstemmelse med internationale retningslinjer og målsætninger om at forebygge spredning af masseødelæggelsesvåben.
Ole Sohn (SF), 2004-03-24:
Men det er jo kendt, at regeringen via efterretningstjenesten har opsøgt andre danske virksomheder, som har deltaget i våbentransporter, bl.a. blev et rederi kontaktet, da der blev sejlet kampvogne fra Polen til Sudan.
På den måde har man været meget opmærksom på, at danske virksomheder eksporterede varer, som kunne bruges i forbindelse med krig eller krigsforberedende aktiviteter.
Derfor er det da et ret relevant spørgsmål.
Så hvis ikke statsministeren har kendskab til det, vil jeg spørge på en anden måde: Har statsministeren tænkt sig at undersøge, hvad årsagen var til, at Danmark ikke greb ind, og vil statsministeren forbedre beredskabet, sådan at man undgår det i fremtiden?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Jeg har tidligere givet et fyldigt skriftligt svar på et
tilsvarende spørgsmål, som var stillet af hr. Villy Søvndal, og jeg kan kun gentage, at jeg ikke har kendskab til, at Danmark skulle have eksporteret varer, der kunne bruges i produktionen af kemiske eller biologiske våben.
Ole Sohn (SF), 2004-03-24:
Vil det sige, at det svar, som ministeren tidligere har givet vedrørende F.L. Smidth, er et ikkeeksisterende svar, altså at firmaet jo har leveret produktionsudstyr, som kunne bruges til fremstilling af kemiske og biologiske våben?
Det er jo sådan, at der er en lang række produkter, som har et dobbeltformål, der gør det muligt, at man kan bruge visse produktionsapparater til at fremstille våben med.
Det er jo almindeligt kendt.
Jeg går også ud fra, at Irak i statsministerens øjne var et skrækkeligt land i 1980'erne.
Derfor er spørgsmålet, hvorfor regeringen ikke på det tidspunkt tog initiativer til at sikre, at man ikke eksporterede udstyr til Irak, som kunne bruges eller omstilles til brug i forbindelse med produktion af masseødelæggelsesvåben.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Jeg har ikke kendskab til, at Danmark skulle have eksporteret varer, der kunne bruges i produktionen af kemiske eller biologiske våben.
Ole Sohn (SF), 2004-03-24:
Vi ved jo, at spørgsmålet om masseødelæggelsesvåben, kemiske våben, biologiske våben har spillet en meget stor rolle ikke bare i dagens debat, men i optakten til krigen.
Vi ved også, at f.eks. den amerikanske virksomhed, som Donald Rumsfeld tidligere var direktør for, har leveret en lang række våben til Irak, til Saddam Hussein, så han kunne opruste i kampen mod Iran.
Vi ved også, at danske virksomheder, bl.a. F.L. Smidth, har leveret udstyr til Irak, så de var i stand til at producere kemiske og biologiske våben. Så spørgsmålet til statsministeren er, om ministeren vil redegøre for, hvorfor den danske regering ikke tog initiativ til at sikre, at Danmark ikke eksporterede varer til Irak, som kunne bruges til fremstilling af kemiske og biologiske våben.
»Vil ministeren redegøre for, hvorfor den danske regering ikke tog initiativer til at sikre, at Danmark ikke eksporterede varer til Irak, som på nogen måde kunne bruges i produktionen af kemiske eller biologiske våben i tiden efter gasangrebet på den kurdiske by Halabja i april 1988?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Det er da i høj grad et hypotetisk spørgsmål, for 1441 blev jo vedtaget og blev vedtaget enstemmigt.
Det er da hypotetisk i dag, hvor krigen er overstået, og hvor Saddam Hussein er væk og et flertal i den irakiske befolkning var glade for invasionen.
Et flertal i den irakiske befolkning synes, at situationen nu er bedre end før krigen, og 71 pct. af irakerne er overbeviste om, at om et år er situationen endnu bedre.
Så i det lys er det, hr. Søren Søndergaard bruger sin tid på, da fuldstændig hypotetisk. Det andet her er virkeligheden.
Det er den virkelighed, der betyder noget for almindelige irakere i det daglige.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-24:
I rysten og bæven for at statsministeren ikke finder mit næste spørgsmål værdigt til at besvare, vil jeg alligevel prøve at stille det. Jeg synes jo, det er underligt, at det, som hele verden diskuterede et langt efterår, nemlig om der var behov for en resolution 1441, omtaler statsministeren nu som hypotetisk.
Det var da absolut ikke hypotetisk.
Sagen var jo, at der var en kæmpemæssig diskussion om, om den var nødvendigt.
Det må da være muligt for statsministeren på baggrund af de vurderinger, der har været, og de diskussioner, man har haft med Folkeretskontoret og andre, at sige, om man mener, at 1441 var nødvendig for at kunne deltage i en krig.
Grunden til, at det spørgsmål er interessant, er jo, at det afklarer, om statsministeren i virkeligheden bare fifler lidt med vægten, når statsministeren for et øjeblik siden sagde, at 1441 skam ikke var nødvendig, og så 2 minutter senere sagde, at den var nødvendig.
Det er derfor, vi må bede statsministeren om at klargøre: Var 1441 nødvendig, eller var den ikke?
Jamen altså jeg ved ikke rigtig, hvad vi skal gøre.
Jeg synes, at formanden må gøre et eller andet.
Det er da pinligt, at statsministeren sidder der helt bleg og er ude af stand til at rejse sig op.
Jeg vil opfordre formanden, og jeg ved, at det er formanden, der bestemmer, til at lave en pause på 5 minutter, hvor statsministeren kan få et glas vand og komme til hægterne.
Så kan statsministeren imens overveje det meget enkle spørgsmål, som jeg har at stille til statsministeren, for det lykkedes jo altså statsministeren at gøre tingene total tågede, men det kan blive afklaret ved at svare, jeg tror næsten med et ja eller nej, på et meget enkelt spørgsmål, nemlig om man kunne være gået i krig, om Danmark kunne have deltaget i en krig på et folkeretligt grundlag mod Irak, uden at der havde været en resolution 1441.
Havde det været muligt blot på basis af de tidligere resolutioner, eller var resolution 1441 en afgørende betingelse for, at der kunne etableres en krig mod Irak?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Dem skriver jeg ikke under på.
Men jeg kan som sagt ikke føje mere til, hvad jeg allerede har svaret.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Der er faktisk ét punkt, hvor jeg er fuldstændig enig med hr. Søren Søndergaard i dag, og det er, at vi kører i ring, men det er sandelig, fordi spørgerne kører i ring og stiller de samme spørgsmål, som jeg har svaret på et hundrede og sytten gange, og jeg er ikke i stand til at tilføje noget nyt.
Når jeg siger, at Saddam Hussein udgjorde en trussel, så baserer jeg det på, hvad FN's Sikkerhedsråd sagde så sent som i november 2002, hvor Sikkerhedsrådet i enstemmighed sagde, at Iraks krænkelse af sikkerhedsrådsresolutioner og spredning af masseødelæggelsesvåben og langtrækkende missiler udgør en trussel mod international fred og sikkerhed.
Nu har jeg så sagt det for hundrede syttende gang, og nu er jeg ikke i stand til at tilføje mere til det.
Mig bekendt har jeg ikke udtalt mig om atomvåben her i Folketingssalen.
Jeg kan i det hele taget kun gentage, hvad jeg allerede har sagt.
Jeg har ikke mere at tilføje.
Villy Søvndal (SF), 2004-03-24:
Jeg vil spørge statsministeren, om han i dag fortryder.
Jeg ved, at det er en øvelse, der ikke er den letteste for statsministeren.
Men fortryder statsministeren i dag, at han kom til at bruge atomvåbenargumentet og kom til unødigt at fejlinformere Folketinget og offentligheden og måske også unødigt kom til at opskræmme en befolkning, som jo må tro, at når statsministeren siger det, har han en vis begrundelse for det?
Jeg spørger også, fordi selv USA, statsministerens tætteste allierede i den her verden, indrømmer officielt, at man tog fejl i atomvåbenargumentet, og derfor tror jeg, at statsministeren uden at blive udsat for nogen som helst ubehageligheder fra USA kan indrømme det samme.
Kan statsministeren ikke få sig selv til at sige: Beklager, jeg kom til at misinformere Folketinget?
Det her er ikke et forsvar for Saddam Hussein, det er et forsøg på at finde ud af statsministerens forhold til sandheden og ikke, hvad der i øvrigt foregår inde i statsministerens hoved, for der er jeg enig, det tror jeg er alt for omfattende.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-24:
Jeg forstod vel nærmest på statsministeren, at statsministeren erkendte, at det var en fejl, at statsministeren havde udtalt sig sådan, fordi der netop ikke var tale om, at Irak havde fortsat sit atomvåbenprogram.
Men det, der sådan kan undre almindelige mennesker, er, at statsministeren sidder med en rapport i hånden fra Det Internationale Atomenergiagentur, hvor de klart og tydeligt siger, at der ikke er fundet noget som helst, som indikerer, at der er et atomvåbenprogram i gang; det sidder statsministeren med i den ene hånd. I den anden hånd sidder statsministeren med en rapport fra Forsvarets Efterretningstjeneste, hvor der står: Selv hvis de internationale sanktioner brydes eller hæves, vil det tage mindst 5 år at producere de nødvendige materialer til at producere atomvåben. Umiddelbart efter, at statsministeren sidder med den ene rapport i den ene hånd og den anden rapport i den anden hånd, går statsministeren ud og siger, at der er en risiko for, at Saddam Hussein vil få atomvåben.
Altså helt ærligt, hvordan hænger det sammen?
Kan statsministeren ikke delagtiggøre os andre i, hvad der foregår inde i statsministerens hoved, når han udlægger to klokkeklare rapporter på den måde over for den danske befolkning?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Jeg kan bare konstatere, at FN's Sikkerhedsråd i november 2002 i den resolution, der har nr. 1441, enstemmigt fastslog, at Saddam Hussein havde krænket, ikke overholdt, forbrudt sig mod en stribe af de resolutioner, der var blevet vedtaget af FN's Sikkerhedsråd i løbet af 1990'erne.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-24:
Hvad er grunden til, at statsministeren den 18. juni 2003, altså lang, lang, lang tid efter, at denne her debat foregik, og lang tid efter, at statsministeren havde fået oplysningerne, ifølge Ekstra Bladet udtalte
- og jeg vil godt med det samme sige, at jeg åbner op for den mulighed, at statsministeren kan være citeret forkert, for det sker jo - hvad angår det folkeretlige grundlag for den militære aktion, som jo ifølge den våbenhvile, der blev indgået i 1991, var, at Irak skulle stoppe sit atomvåbenprogram: »Ingen som helst af disse betingelser opfyldte manden i løbet af disse mange år.« Er statsministeren forkert citeret, eller vil statsministeren erkende, at i hvert fald det område, der hed atomprogrammerne, rent faktisk blev stoppet og ikke fortsatte?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Jeg har ikke mere at tilføje.
Jeg kan holde mig helt og holdent til, hvad jeg allerede har svaret.
Villy Søvndal (SF), 2004-03-24:
Jeg synes, det er lidt pinligt, at når statsministeren er presset i denne her debat helt der bagud i stolen, hvor enhver kan se, at argumenterne ikke holder, så starter det der monotone angreb på de mennesker i Folketingssalen, som statsministeren ikke bryder sig om.
Kan vi ikke bare få lidt mere stil, hr. statsminister?
Og så mit spørgsmål: Havde regeringen oplysninger fra USA og England - for statsministeren har jo redegjort for, at det var der, han fik sine oplysninger fra - som ikke var tilflydt Det Internationale Atomenergiagentur?
Man må formode, at Det Internationale Atomenergiagentur er det sted, der har de mest solide, mest veldokumenterede, mest uafhængige oplysninger om, hvad der sker.
De havde lige konkluderet, at der ikke var noget at komme efter ifølge Blix' bog »Disarming Iraq«.
Jeg vil igen spørge statsministeren: Hvorfor vælger statsministeren så omhyggeligt kun den ene halvdel af virkeligheden, mens alle dem, der er bedst dokumenterede, mest uafhængige og har lavet de konkrete undersøgelser på stedet, dem vælger statsministeren konsekvent fra?
Hvorfor så enøjet?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Jeg har besvaret spørgsmålet, jeg har forklaret, på hvilket grundlag jeg udtalte mig, og jeg talte om, at der var en risiko.
Men lad mig gentage, at regeringens beslutning om at deltage i krigen mod Saddam Hussein ikke var baseret på hele spørgsmålet om atomvåben og våbenlagre og masseødelæggelsesvåben og andet, det var en eneste ting, nemlig Saddam Husseins manglende samarbejde med FN's Sikkerhedsråd.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-03-24:
Nu ved statsministeren jo godt, at vi andre fordømte Saddam Hussein lang tid, før statsministeren fik den idé.
Så lad os
lige holde det ude af debatten. Hvis vi her i dag har et ærinde med at forsvare nogen, så er det sandheden; det er ganske enkelt.
Det, vi forsvarer i dag, er sandheden.
Derfor hæfter jeg mig ved, at statsministeren ikke er i stand til at besvare mit spørgsmål, og mit spørgsmål er faktisk meget konkret: Havde statsministeren de oplysninger, som udenrigsministeren havde, som udenrigsministeren havde under folketingsdebatten, og som var i strid med de oplysninger, som statsministeren efter folketingsdebatten gav befolkningen via pressen om, at der var risiko for, at Saddam Hussein havde atomvåben? Finder statsministeren, det er holdbart, at en statsminister ikke er i stand til at besvare et sådant spørgsmål?
Finder statsministeren, det er holdbart, hvis en statsminister skal kunne feje en sådan sag ind under gulvtæppet, når han ikke er i stand til at besvare så elementært et spørgsmål, om han vidste, det var forkert, eller han ikke vidste, det var forkert?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Jeg kan ikke føje mere til om den sag, end hvad jeg allerede har svaret, blot gentage, at det grundlag, som regeringen lagde frem her i Folketinget, er helt åbent, det fremgår af det beslutningsforslag, som er blevet lagt frem i Folketingssalen, og det gik på Saddam Husseins manglende samarbejde med FN's Sikkerhedsråd og ikke på spørgsmålet om atomvåben eller masseødelæggelsesvåben i øvrigt. Jeg sidder sådan nærmest tilbage, når jeg nu hører på venstrefløjen, med sådan en fornemmelse af, at venstrefløjens repræsentanter i dag simpelt hen er blevet ansat som forsvarere for den Saddam Hussein, der forhåbentlig snart kommer for en domstol, for venstrefløjens ærinde i dag er at sige, at Saddam Hussein slet ikke var så slem en karl, som man gik og troede: Han rådede ikke over masseødelæggelsesvåben, han havde heller ikke interesse i atomvåben, han havde nok heller ikke interesse i at anskaffe sig langtrækkende missiler.
Jeg ved ikke, om det er korrekt, men jeg sidder bare sådan tilbage med en fornemmelse af, at venstrefløjens egentlige ærinde - det er i hvert fald sådan, det meget nemt kommer til at fremstå - er at få Saddam Hussein fremstillet sådan i et formildende lys, som om han var en helgen på jorden.
Alle ved, at han var en af de mest brutale, tyranniske diktatorer, som denne verden har kendt, at han undertrykte sit folk, torturerede sit folk, sendte folk i torturkamre, og der er fundet massegrave i Irak.
Det er da besynderligt, at der skal ofres så mange kræfter på at forsvare den mand.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-03-24:
Det er uden tvivl rigtigt, at de forkerte oplysninger også er fremgået af noget af det, den amerikanske regering har påstået.
Det bliver det jo ikke bedre af, vil jeg gerne sige til statsministeren.
Det, jeg vil bede statsministeren om, er at bekræfte, at
under folketingsdebatten samme dag, den 21. marts, turde regeringen ikke meddele Folketinget, at der var risiko for, at Hussein snart ville råde over atomvåben.
Det turde man ikke sige.
Fordi udenrigsministeren var blevet forsynet med et notat, der viste, at det ikke var tilfældet.
Og udenrigsministeren holdt sig dog trods alt for god til på baggrund af den viden direkte at misinformere Folketinget.
folketingsdebatten
Men alligevel går statsministeren til pressemøde og bibringer befolkningen det indtryk, at der er risiko for atomvåben.
Vidste statsministeren, at udenrigsministeren var blevet informeret om, at det ikke passede?
Det synes jeg er et ret væsentligt spørgsmål; det må statsministeren kunne svare meget klart på.