Pia Kjærsgaard (DF), 1999-05-27:
Ved afslutningen af det her folketingsår må regeringen egentlig have det lidt underligt og sådan have en lidt flov smag i munden.
Det har man da lov at håbe på.
Det må den have, for der har i vidt omfang været tale om de brudte løfters folketingsår.
På utrolig mange områder har regeringen jo givet en hel masse løfter, som ikke er blevet holdt.
Men ikke nok med det.
På det økonomiske område går det jo heller ikke så godt, som det burde, i hvert fald ikke så godt som for 1 år siden, og det skyldes selvfølgelig, at regeringen ikke evner at lave den rigtige økonomiske politik til gavn for danskerne.
Vi får nok ikke folketingsvalg sådan lige med det samme, sådan er situationen, og det tror jeg heller ikke der er nogen der har lyst til at bortforklare.
Når det drejer sig om de brudte løfter, har regeringen jo selv været skyld i, at den kom ud i en orkan i forbindelse med efterlønsreformen.
Her var rækken af brudte løfter så markant, at det i enhver anden situation ville være blevet en sag for Forbrugerombudsmanden.
Det, statsministeren betegnede som en ny start og moralens årti, har fået en helt anden betydning, når man ser det i relation til striben af løftebrud.
På sundhedsområdet går det langtfra, som Dansk Folkeparti godt kunne ønske sig, og det er jo også, fordi der har været en række socialdemokratiske løfter, som ikke rigtig er blevet indfriet.
Jeg vil godt fremhæve et par tilfælde.
F.eks. i Politiken den 1. februar 1993 skrev tidligere sundhedsminister Torben Lund, at den lange ventetid er et kæmpeproblem, og at en garanti for, at ventetiden maksimalt kan blive på 3 måneder, er et rimeligt krav til, hvad borgerne kan forvente af vores sygehusvæsen, og i samme avis blev der sat trumf på den 15. oktober samme år af den samme minister, da han sagde, at ved udgangen af 1995 skal ingen patient vente mere end 3 måneder på behandling.
Hvad er der så sket?
Der er ikke rigtig sket noget som helst.
Ventelisterne er stadig alt for lange, og imens skændes amterne med sig selv og regeringen om udgifter f.eks. på det seneste til mammografiundersøgelser og om, hvorvidt der skal behandles med betainterferon eller ej - det ene er forebyggende og det er en hjælp til meget sygdomsramte mennesker, hvor man kan være med til at afhjælpe en svær lidelse.
Det er simpelt hen for sølle.
Det er ganske enkelt
for dårligt, at danskerne ikke får mere ud af deres penge. Vi har i Danmark verdens højeste skatteniveau, men folk får jo ikke de modydelser, som de rent faktisk forventer med den skat, de indbetaler.
Jeg ved godt, at nogle af disse ting ikke er regeringens ansvar alene, men det kan familien Danmark jo ikke rigtig bruge til noget som helst.
Den enkelte dansker ser jo på, hvad der samlet tages i skat.
Det er beløbet på bundlinjen af lønsedlen, der har betydning.
Det er den, vi kigger på, når vi får den udbetalt.
Og så har regeringen alligevel et ansvar, i og med at den hvert evig eneste år forhandler budgetter med amter og kommuner.
I dag fremgår det i Jyllands-Posten, at der nu påtænkes indført brugerbetaling på hjemmehjælpsområdet.
Jeg har været inde på det i tidligere indlæg, at Dansk Folkeparti ikke mener, at der skal brugerbetaling på sådan et område.
Det er ikke rimeligt, at fordi man bliver gammel i Danmark, fordi man bliver boende i sit eget hjem, og fordi man ikke længere helt kan klare sig så godt, som man har kunnet i en yngre alder, så skal man til at betale for at blive i sit eget hjem og for at få nogle ydelser, som man selv har kunnet udføre hele sit liv. Folk, der har været forudseende med en opsparing, skal nu - ser det ud til - til at betale helt op til 90 kr. i timen for at få udført hjemmehjælp.
Jeg vil godt i den forbindelse sige, at Dansk Folkeparti fremsætter et forslag til vedtagelse, der lyder: Forslag til vedtagelse »Folketinget opfordrer regeringen til i forbindelse med forhandlingerne om den kommunale økonomi at modvirke brugerbetaling på pleje og hjemmehjælp til ældre, som efter gældende regler skal gives de ældre vederlagsfrit.«
De bliver bl.a. brugt til at holde hele udlændingepolitikken kørende.
Ved hjælp af tal fra Danmarks Statistik har Dansk Folkeparti tidligere beregnet, at udgifterne hertil årligt ligger på omkring 30 mia. kr. Det tal har økonomiministeren stort set bekræftet er rigtigt, og beløbet vokser år for år.
Dansk Folkeparti ønsker en stram, men også retfærdig udlændingepolitik, en politik, der både er retfærdig i forhold til udlændingene, men så sandelig også til danskerne.
De lapperier, et flertal i Folketinget har vedtaget, har reelt ingen virkning.
Antallet af familiesammenføringer bliver ved med at stige, og lovens intentioner om, at narkodømte udlændinge skal udvises, bliver ikke engang fulgt op af domstolene.
Derfor har Dansk Folkeparti spurgt indenrigsministeren om, hvilke initiativer indenrigsministeren vil komme med, så lovens intentioner virkeliggøres.
Krigen på Balkan har naturligt nok været et emne i denne her afslutningsdebat.
Krigen på Balkan er forfærdelig og kan ikke undgå at berøre os alle. Dansk Folkeparti vil gerne hjælpe mennesker i nød.
Vi har allerede her i Folketinget sagt ja til at bevilge mere end 200 mio. kr. til Kosovoflygtninge i nærområderne, og vi siger også ja til at bevilge flere penge, hvis det bliver nødvendigt.
Her er der tale om reelle flygtninge, der har brug for al den støtte, vi kan give dem.
Tilsvarende har vi sagt, at det er fuldstændig urimeligt, at der sendes nu 3.000 - man har allerede forhøjet tallet fra 1.500 til 3.000 - eller flere flygtninge herop, når vi for de samme penge kunne hjælpe 120.000 i forhold til de 3.000 i samme periode i nærområderne.
Det er jo sådan, at indenrigsministeren er bemyndiget til at tage det antal, som regeringen finder er nødvendigt.
Der er hjemmel i den særlov, som Folketinget vedtog uden Dansk Folkepartis støtte for kort tid siden, til at tage så mange, som ministeren nu skønner er nødvendigt.
Tallet er allerede nu vokset til 3.000, og der er ingen tvivl om, at det vil vokse yderligere.
Og selvfølgelig siger vi nej til plat, svindel, fup og fiduser.
Vi siger nej til, at udlændinge skal leve på evig forsørgelse i Danmark uden selv at gøre en indsats.
Kan udlændinge, som ønsker ophold her i landet, ikke acceptere det, er der ikke noget at gøre ved det, det er ikke noget, vi skal indrette os efter, og så må de finde et andet land at være i.
På retspolitikkens område, og det har været et debatteret emne også fra Dansk Folkepartis side i det her folketingsår, er der desværre ikke kommet de stramninger, der var lagt op til i forbindelse med den voldspakke, som Folketinget vedtog i 1997.
Justitsministeren lancerede nærmest lovgivningen som verdens ottende vidunder.
Nu kunne al kritik fra bl.a. Dansk Folkeparti godt stoppe.
Nu ville det ikke længere være sådan, at f.eks. grove voldsforbrydere ikke fik deres hårde og velfortjente straf.
Alt skulle nok ordne sig.
Løfterne holdt man desværre ikke.
I forrige uge kunne Danmarks Statistik oplyse, at gennemsnitsstraffene for de mest voldelige forbrydelser ikke er steget.
De er ikke engang uændrede, nej, de er tværtimod faldet.
Alle intentionerne bag regeringens voldspakke er altså faldet til jorden med et brag, og når man så spørger justitsministeren om, hvad han vil gøre ved det, får man ikke et godt svar, bare en hel masse om, at nu må vi se tiden an.
Så må vi så sige til justitsministeren: Vi synes faktisk, at vi har set tiden an i temmelig lang tid.
Vi har set tiden an i hele 2 år, og det er endda i den periode, hvor politiets egne tal fortæller, at den grove vold er steget.
Hvis justitsministeren ikke får tallene af sine embedsmænd, kan han blot gå ind på politiets egen hjemmeside på Internettet, så kan han se beviset med egne øjne.
Derfor er der naturligvis brug for en stramning af lovgivningen.
Der er brug for en stramning, så lovgivningen kommer i harmoni med de ønsker, som det i hvert fald er Dansk Folkepartis opfattelse at der er i den danske befolkning.
Der er brug for, at vi fortæller voldsforbryderne, at samfundet ikke vil tolerere deres forbrydelser, og begår de den grove vold, skal der afregnes med det samme.
Justitsministeren har bebudet, at han vil komme med et forslag om, at spritbilister i højere grad skal idømmes samfundstjeneste frem for at afsone deres dom i et fængsel.
Det er da en god tanke, som Dansk Folkeparti umiddelbart kan støtte.
Hvis voldtægtsforbrydelse, voldsmænd og andre grove lovovertrædere går frit omkring og blot venter på plads til at komme ind og afsone, bør man selvfølgelig se på, om alle skal optage dyre fængselspladser.
Her til morgen har Politimesterforeningen foreslået højere bøder for bl.a. butikstyverier.
Straffen er typisk på et par hundrede kroner; det er faktisk alt for lidt, og derfor støtter Dansk Folkeparti politimestrene i, at vi skal have højere straffe på området.
Det er spændende, om justitsministeren i den nye samling til efteråret kommer med et forslag om det, ellers kan man godt forestille sig, at Dansk Folkeparti vil gøre det.
Så er der valgkampen til Europa-Parlamentet, som nu endelig er ved at komme lidt i omdrejninger; det er på høje tid, for det er nemlig et vigtigt valg.
Jeg er i hvert fald fuldstændig enig med de ordførere, som har sagt, at når der er valg i Danmark - uanset om det er kommunevalg, amtsrådsvalg, folketingsvalg eller nu den 10. juni Europa-Parlamentetsvalg - skal man naturligvis gå hen og stemme. Det har man ret til, men efter min mening har man også pligt til det.
Man kan konstatere, at der nok er lidt uenighed om, hvad Socialdemokratiet egentlig vil.
En af partiets kandidater, John Iversen, vil have mere union.
Han vil have et føderalistisk Europa med fuld tryk på integrationen
, men det er der så andre af partiets kandidater som i større eller mindre grad ikke vil have. På den baggrund kunne man godt spørge statsministeren - og jeg håber da, statsministeren kan høre, hvad jeg siger, selv om han ikke befinder sig i Folketingssalen: Hvad vil Socialdemokratiet?
Skal der være mere eller mindre union?
Befolkningen har naturligvis krav på at vide, hvor landets indtil nu største parti står i den sag.
Vi ønsker nogle hegnspæle sat op for, hvad EU skal beskæftige sig med, og hvad der skal være en opgave for de nationale parlamenter, og vi siger selvfølgelig nej til EU's salamimetode med hele tiden at blande sig mere og mere.
Dansk Folkeparti mener, at vore fire forbehold skal opretholdes.
Der skal ikke sniges noget som helst ind ad bagdøren, og derfor vil Dansk Folkeparti lytte skarpt efter, hvad regeringen siger på EU-topmødet i næste uge i Köln.
Topmødet drejer sig bl.a. om at give EU en militær dimension, men da forsvarsområdet er et af de danske forbehold, er det uforståeligt, at den danske regering vil deltage i den diskussion i EU-regi.
Det drejer sig om at præge EU i den rigtige retning, og det handler om mindre union.
Regeringen har jo rost sig selv meget på grund af den såkaldte miljøgaranti, men nu er det kommet frem i et fortroligt dokument, at Kommissionen vil indskrænke Danmarks ret til at have højere miljøstandarder end resten af EU.
Det er intet mindre end lidt af en bombe under regeringens EU-politik her midt i valgkampen, og derfor må statsministeren naturligvis oplyse Folketinget om, hvad han nu vil gøre i den situation.
Desværre er denne sag endnu et eksempel på, at EU hele tiden prøver at tiltage sig mere og mere magt i forhold til medlemslandene, og det siger Dansk Folkeparti nej til.
Vi ønsker grundlæggende forandringer i EU.
Egentlig kunne det jo være velgørende, hvis man var medlem af EU, og der var en stærk opbakning i befolkningen til de ting, man foretager sig dér, men det er der efter vores opfattelse ikke i dag.
Egentlig kunne vi godt forestille os Europa-Parlamentet nedlagt; men da det ikke er realistisk i øjeblikket, skal Parlamentet alene have beføjelser til at kontrollere embedsmændene og til at begrænse og allerhelst helt standse svindelen med EU-midler.
Samtidig skal retten til at stille forslag i EU fremover ligge i EU's Ministerråd, som i modsætning til Kommissionen består af politikere, som alle har parlamentarisk baggrund i de enkelte medlemslande.
Udspillene skal naturligvis komme fra politikerne og ikke fra embedsmændene, for det er dét, politikerne er valgt til.
Dybest set skal vi i EU kun diskutere handel og miljø.
Alt andet skal vi selv bestemme i Danmark, og det betyder naturligvis også, at vetoretten skal genindføres.
Dansk Folkeparti går til valg på, at der ikke skal afgives så meget som én millimeter mere suverænitet til embedsmænd og bureaukrater i EU; tværtimod burde EU miste den indflydelse, det har tiltaget sig gennem en årrække.
Derfor er grundloven også et godt værn og nok danskernes sidste værn mod EU.
Grundlovens 150-års jubilæum fejrer vi den 5. juni.
Den dag ønsker Dansk Folkeparti at gøre til en festdag, og bl.a. derfor har vi arrangeret en stor folkefest for grundloven på Dybbøl.
Der er ingen som helst anledning til at lave om på grundloven.
Fra forskellig side så har man forsøgt at gøre 150-året for grundloven til året, hvor arbejdet med at ændre grundloven skal starte, og det er bl.a. foreslået, at grundloven skal indeholde bestemmelser om de internationale menneskerettigheder.
Det er helt forkert.
Disse ting er allerede reguleret i andre love og hører ikke hjemme i den danske grundlov, og den bør derfor stå uantastet i mange, mange år frem i tiden.
Ved en afslutningsdebat skal man naturligvis ridse de store linjer op.
Det har de forskellige ordførere gjort, det har jeg gjort, og andre partier har gjort det samme.
Vi har hver vores politik og hver vore synspunkter, og sådan skal det være i et demokrati.
Men det betyder ikke, at vi ikke skal kunne samarbejde om løsninger til gavn og glæde for danskerne.
Det er faktisk derfor, vi har ladet os opstille og vælge til Folketinget.
Samarbejde kræver naturligvis seriøsitet og ansvarlighed.
Dansk Folkeparti er et seriøst parti, som ønsker at tage et ansvar - også på de områder, hvor man på det givne grundlag ikke har fået alt det, man ønsker, 100 pct. igennem.
Vi medgiver, at sådan er det i et demokrati, og sådan bør det naturligvis være. Vi vil derfor fortsat søge at præge lovgivningen i den retning, vi mener er den rigtige, gennem samarbejde og konstruktive forslag her i Folketinget.
Det, vi naturligvis godt kunne ønske os, var, at der var flere partier, som bakkede op bag vore forslag og syntes, at de var gode for den danske befolkning.
Men vi føler os overbevist om, at efter valget, hvor vi forhåbentlig har en anden regering, og hvor Dansk Folkeparti har indflydelse på den regerings magtudøvelse, vil tingene ændres.