runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Irene Simonsen (V), 2006-10-27:
Jeg går helt ud fra, at de praksisnotater, der har været på området i forbindelse med tilknytningskravet, og som i øvrigt er meget fornuftigt og objektivt stillet op, bliver indeholdt i den bekendtgørelse, der kommer på området.
Morten Østergaard (RV), 2006-10-27:
Jeg vil bare spørge, om Venstres ordfører kan kaste lys over, hvad det får af betydning for tilknytningskravet, at der lægges op til, at der skal være sådan en bekendtgørelse på området.
Man efterlades lidt i uvished om, hvad det så er for nogle regler, der bliver lagt frem.
Jeg går ud fra, at da det hele er sund fornuft, har Venstres ordfører også styr på, hvad det er for en fortolkning af tilknytningskravet, som man nu giver ministeren bemyndigelse til at gennemføre.
Irene Simonsen (V), 2006-10-27:
Da jeg sad og læste det her lovforslag, tænkte jeg: Det er simpelt hen sund fornuft hele vejen igennem.
Det er den nemmeste måde at sige det på.
Det er forenklinger, det er afbureaukratisering, og så er det en bedre service til de borgere, der skal benytte sig af systemet.
Så det kan jo egentlig siges med enkelte ord: Det er sund fornuft at få det gjort.
Jeg vil også gerne rose ministeren for, at hun har taget fat i det her, for det er jo ikke nogen hemmelighed, at vi længe har arbejdet på, at sagsbehandlingstiderne i Udlændingeservice skulle blive kortere.
Det ser jeg frem til at de bliver nu.
Jeg synes, der ligger rigtig mange gode forslag i hele det samlede lovforslag til, at vi kan få kortere sagsbehandlingstider, og det glæder vi os meget til.
Da det nu er fredag eftermiddag, vil jeg ikke bruge tiden på at gå alle de enkelte elementer i forslaget igennem.
Jeg kan kun sige, at jeg ikke er stødt på noget, der er uhensigtsmæssigt.
Der var en lille ting, men den har jeg så senere opdaget var på plads.
Det var med hensyn til et af høringssvarene, der udtrykker lidt betænkeligheder vedrørende vejledningspligten.
Det er sådan, at man, når man benytter sig af selvbetjeningsmodellen, kan få et afslag, hvis ikke alle oplysninger er indtastet.
Der har det offentlige helt klart en vejledningspligt til at sørge for, at den, der får afslaget, også får en begrundelse for det, og får vejledning i, hvordan vedkommende så kan søge og komme videre, og besked om, hvad der eventuelt har manglet.
Jeg har fået dokumenteret, at den vejledningspligt også bliver opfyldt til fulde, så jeg og Venstre har ingen betænkeligheder ved det her forslag.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-10-27:
Det var nu også min fornemmelse sidste år, da vi havde de indledende drøftelser med alle partier op til integrationsaftalen, at det faktisk var noget, der optog, hvis ikke alle, så stort set alle partier, at vi skulle sikre, at der var et ordentligt incitament i kommunerne.
Jeg er helt enig med hr. Morten Østergaard, når han siger, at vi jo i særlig grad skal sikre, at der i systemerne er nogle incitamenter til at gøre en ordentlig indsats.
Formålet med det her lovforslag er faktisk overordnet to ting: Det ene, som også alle ordførerne har været inde på, er at sikre et bedre incitament for kommunerne til at gøre en aktiv indsats.
Vi vil gerne signalere, at vi vil belønne de kommuner, som gør noget særligt, skaber nogle resultater, og på en sådan måde, at de også kan mærke det på pengepungen, i forhold til de kommuner, som ikke gør nogen stor indsats.
Vi håber selvfølgelig med det her lovforslag, at de kommuner, som måske ikke gør så meget i dag, nu føler, at det nu er værd at tage fat.
Der er også flere ordførere, der har været inde på – og det er jeg enig i – at vi har statistik, der viser, at der er meget stor forskel på, hvordan kommunerne griber integrationsindsatsen an.
Vi er nødt til at sikre, at den opgave bliver løftet noget bedre.
Vi er afhængige af, at kommunerne er fokuseret på den her indsats, og at de sikrer en bedre integration.
Men der er altså også et særligt, selvstændigt formål med forslaget – og det er det andet formål – nemlig at få forenklet det her system.
Det er derfor, man med det her lovforslag indfører en generel refusionssats oven på et grundtilskud, som vi lægger op til fastholdes, og at vi så fastholder et tilskud til mindreårige uledsagede flygtninge, og at der så er resultattilskuddene.
I dag er det sådan, at der er en række programtilskud, syv i alt, som udgøres af en masse forskellige skæve beløb – 5.959 kr. og 10.439 kr. f.eks. – og som i høj grad sætter fokus på proces i stedet for at sætte fokus på resultater.
Vi laver en forenkling, så kommunerne ikke skal sidde og administrere og notere noget, som udløser en masse programtilskud, og vi laver også en forenkling af administrationen i kommunerne.
Så vil jeg gerne rette det, jeg tror er en lille misforståelse.
Politisk kan man jo stadig væk mene det, men det er altså ikke sådan, at arbejdsgruppen indstiller, at hjælp i særlige tilfælde ikke skal ind under reglen om 50 pct.s refusion.
Det anbefaler de.
Det er KL, der ikke ønsker det, men det er sådan set ikke kun med hensyn til hjælp i særlige tilfælde.
KL ønsker ikke, at refusionssatsen generelt sættes ned fra de 75 til 50 pct.
Det, der hænger sammen, er, at vi reducerer refusionen, og at vi så hæver resultattilskuddene.
Så det, som KL har indvendinger imod, er generelt, at vi reducerer refusionssatsen fra 75 til 50 pct., og det gælder altså ikke særligt for hjælp i særlige tilfælde.
Og dette er ikke en anbefaling fra arbejdsgruppen.
Men jeg takker for de generelt positive tilkendegivelser og ser frem til det fortsatte arbejde i udvalget.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Ole Glahn (RV), 2006-10-27:
Ja, det er det, og jeg kan sige med det samme, at Det Radikale Venstre også støtter det, idet vi også med glæde noterer os, at der bliver mulighed for at give kommunerne mere frihed.
Det er jo ikke normalt det, vi oplever, når der kommer forslag fra regeringen, men her bliver der altså givet mulighed for, at kommunerne selv kan vælge, om de vil gøre det, og om de vil trække sig ud osv.
Vi glæder os også over, at der i disse nævn er repræsentanter for nogle af dem, som kunne være interesserede i at påvirke udviklingen: landboforeninger af forskellig størrelse, også familielandbrugsforeningerne, og også andre interesseorganisationer som miljø-, natur- og friluftsorganisationer.
Steen Gade (SF), 2006-10-27:
Andre ordførere har talt om de forhandlinger, der har ligget forud.
Mit parti har kun været med til ét møde, men der fremførte vi faktisk, at vi ved at bruge hele krudtet på at presse flygtninge/indvandrergruppen risikerer at få et endnu skævere Danmark med en meget klar sammenhæng mellem en del af indvandrergrupperne og de allerfattigste i Danmark, altså at skabe mere fattigdom i Danmark.
For det er jo klart nok, at mange steder har kommunerne ikke gjort deres arbejde godt nok.
Nogle kommuner har gjort det godt, og på nogle områder kan man finde rigtig flotte eksempler, men man kan altså også generelt se, at det kunne gøres bedre.
Det betyder, at vi som udgangspunkt er enige i at lægge finansieringsmodellen om i den retning, som ligger her i forslaget.
Jeg skal også markere, at vi på det punkt, som både Socialdemokraterne og De Radikale har nævnt, og som Kommunernes Landsforening har påpeget de ikke er enige i, heller ikke er enige i lovforslaget og i udvalgsarbejdet gerne vil arbejde sammen med forhåbentlig mange om at lave et ændringsforslag, som vi forhåbentlig også kan få regeringen til at støtte.
I hvert fald vil vi her under førstebehandlingen sige, at det er en ting, vi vil kigge grundigt på og få belyst i udvalgsarbejdet.
Jeg vil i afdelingen for ros også sige, at det, at studie- og erhvervskompetencegivende uddannelser hører med i det, man får resultater for, er der ingen tvivl om er en god ting.
Så hvis regeringen vil være fremkommelig på det punkt, som der nu er tre partier der har peget på her, vil det jo være muligt for regeringen at få et forholdsvis stort flertal for sit forslag.
Morten Østergaard (RV), 2006-10-27:
Det Radikale Venstre var ikke en del af aftalen om »En ny chance til alle«, men vi var i et stykke tid en del af forhandlingerne.
Ved den lejlighed fremførte vi netop et ønske om, at der skulle ses på, hvordan man kunne skabe det, vi kaldte en resultataflønning af kommunerne.
Derfor er vi som udgangspunkt også positive over for forslaget her.
Vi ved, at der er meget stor forskel på, hvor stor succes kommunerne har med at løse integrationsopgaven.
Man oplever, at børn fortsat skal i modtageklasse, og at man har nogle voksne, som endnu ikke er i stand til at indtræde på det danske arbejdsmarked.
Det er ikke meningen med det integrationsprogram, som kommunerne har ansvaret for.
Meningen er, at de skal sørge for, at netop integrationen sikres, så man får danskkundskaber og kan klare sig i enten skole, uddannelse eller på arbejdsmarkedet.
De analyser, vi har set, viser, at der er en fantastisk stor forskel på, hvor dygtige kommunerne er til det.
Det synes vi sådan set der er mange ting i det her forslag der peger i retning af, og derfor er vi positivt indstillet over for det.
Vi har den grundholdning, at det er godt at bruge incitamenter, især over for systemer.
Vi synes måske, at det alt for sjældent er det, der er tilfældet på integrationsområdet, mens man ikke er så håndsky, når det gælder om at bruge incitamenter over for enkeltpersoner.
Det er jo der, hvor man f.eks. har en starthjælp, som vi ved fra UNHCR ikke rigtig holder sig inden for konventioner og den slags ting.
Derfor siger vi: Vi vil gerne være med til at lave incitamenter, så kommunerne lærer af de bedste.
Derfor deler vi også den bekymring, som Socialdemokraternes ordfører var inde på, omkring lige præcis den del, der handler om at reducere refusionen på ydelserne, særligt dem til hjælp i særlige tilfælde.
Det er ikke, fordi kommunerne ikke gør deres arbejde godt nok.
Det er, fordi der er en alt for lav ydelse til nytilkomne.
Derfor synes vi egentlig, at det, når man har nedsat en arbejdsgruppe bl.a. med deltagelse af kommunerne, er mærkeligt, at man lige præcis på det punkt vælger ikke at følge arbejdsgruppens resultat, hvad vi kan se af KL's høringssvar.
Lige på det område støtter de ikke finansieringsreformen.
Det er derfor, vi også allerede nu vil meddele, at vi er positive over for lovforslaget, men er medforslagsstillere på det ændringsforslag, den socialdemokratiske ordfører annoncerede, og som handler om at fritage den del af reformen fra lovforslaget, så den er i pagt med det, som man blev enig om i arbejdsgruppen.
Det er vores indstilling til L 16.
Henriette Kjær (KF), 2006-10-27:
Jeg vil ikke sige så meget om det her lovforslag, som jeg opfatter som meget teknisk.
Det er jo en udløber af aftalen »En ny chance til alle« og skal medvirke til at sikre en fornuftig finansiering af introduktionsprogrammet og danskundervisningen.
Med forslaget øger vi kommunernes incitament til at udføre en effektiv integrationsindsats, sådan at nytilkomne kommer hurtigt i gang med at lære dansk.
Kommunerne vil blive belønnet økonomisk, når en udlænding i kommunen består danskprøverne eller overgår til ustøttet beskæftigelse.
Det bør jo være en løftestang for kommunerne.
Dette kombineret med, at kommunerne nu bliver større og dermed har flere ressourcer og forhåbentlig også mere kapacitet og viden på området, vil gøre, at jeg samlet set tror, at danskundervisningen bliver bedre, til større gavn for udlændinge, så vi forhåbentlig vil se flere, der består danskprøver.
Jeg synes, det er et rigtig godt forslag, vi Konservative kan støtte.
Jesper Langballe (DF), 2006-10-27:
Lige siden den katastrofale udlændingelovsrevision i 1983 er i det ene tiår efter det andet alle bekymrede advarsler mod en ukontrolleret tilstrømning af tusinder af mennesker fra en fjern muslimsk kultur blevet mødt med det beroligende svar: De skal jo bare integreres.
Uvidenhed og magelighed og selvgodhed indgik i en uskøn cocktail, mens problemerne tårnede sig op.
I dag ved vi, at integration ikke er noget, man bare laver.
At det er den mest frygtindgydende udfordring, vi står over for – frygtindgydende, men også fuld af håb.
Det medførte af og til beskyldninger fra S og RV mod Dansk Folkeparti for at være et integrationsfjendtligt parti.
For 1 år siden kom det så til at stå lysende klart, hvem der var integrationsfjendsk.
Lækagen blev stoppet med det politiske systemskifte efter 2001.
Nu var tiden inde til at sætte alle sejl til i en integrationsindsats, der virkelig battede noget.
Regeringen, Socialdemokratiet og Dansk Folkeparti havde i juni i fjor færdigforhandlet den ambitiøse og perspektivrige integrationsplan »En ny chance til alle«.
Alle var glade, for nu skulle der for alvor ske noget.
Nu skulle der for første gang appelleres til egenviljen og det personlige ansvar hos de udlændinge, der blot var parkeret på passiv forsørgelse.
Og alle skulle have en chance.
Hvad skete der så for 1 år siden?
Socialdemokraterne sprang fra forliget på grund af indre splid og underkendte og bagtalte sin udlændingeordfører, fru Anne-Marie Meldgaard, der sommeren igennem havde lagt en kæmpe indsats i at slå på tromme for integrationspakken.
Det var et trist kapitel.
Socialdemokraterne valgte at stå udenfor.
Hvem var det egentlig, der var et integrationsfjendsk parti?
Det skal imidlertid ikke slå skår i regeringens og vores glæde over den integrationsindsats, der nu snart udmøntes i praksis ude i kommunerne, bl.a. den del af aftalen, vi førstebehandler i dag, og som omhandler nøglepunktet, sprogundervisningen – det, som er indgangsporten til al god integration.
Vi kan føre mange principielle og væsentlige diskussioner om, hvad god integration er, men mon ikke vi hele bordet rundt kan enes om, at dansk er den uomgængelige forudsætning, ikke bare for overhovedet at kunne kommunikere med omgivelserne, men også for at kunne pejle sig ind på det tankesæt, der hos det danske folk har aflejret sig i sproget og udtrykker vores kulturelle sammenhængskraft.
Danskundervisningen har mildt sagt ikke været god nok alle steder, for det er ikke nok, at kommunerne stiller nogle tilbud til rådighed, som integrationsloven forpligter dem til, hvis ikke kommunerne har en kontant egeninteresse i at kaste sig ind i arbejdet for, at udlændinge lærer dansk
Så sker der for lidt.
Derfor nedsætter vi refusionen og gør det attraktivt at nå resultater.
Det er gulerod og pisk, ja, både over for kommunerne – de kommuner, der har gjort det for dårligt – og over for de mange udlændinge, hvis isolation skal brydes.
Sådan må det være.
Det er Dansk Folkeparti en glæde at anbefale loven.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-10-27:
Et ganske kort spørgsmål, som jeg formoder hr. Thomas Adelskov kan svare ganske kort på.
Det er i forbindelse med hr. Thomas Adelskovs bemærkninger om, at kontanthjælpsloftet ikke virker, og jeg spørger så: Kan hr. Thomas Adelskov garantere fra Folketingets talerstol, at der, såfremt kontanthjælpsloftet ikke havde været der, ikke ville have været flere, der havde valgt at gå over på kontanthjælp?
Bjarne Laustsen (S), 2006-10-27:
Jo, jeg er helt sikker på, at der ikke er nogen banker, der er så tåbelige, at de låner penge ud, medmindre der ligger en forretningsplan og et grundlag.
Men ingen kan jo vide endnu, om det er de rigtige priser, man er kommet frem til, og der er heller ingen, der kan vide, om man i fremtiden får lov til at fiske den mængde.
Al erfaring, også den historie, vi har omkring Østersøen, siger, at det kan svinge utrolig meget.
Det betyder utrolig meget for den enkelte fisker, om man reducerer kvoterne i Østersøen med 15 pct.
Jeg går ud fra, at hverken De Konservative eller Venstre eller Dansk Folkeparti vil gå ind med støtte.
Der var en fiskeskipper på Bornholm, der sagde, at det vil betyde 200.000-300.000 kr. for hvert fartøj derovre.
Morten Østergaard (RV), 2006-10-27:
I sin indledende tale henviste beskæftigelsesministeren til den kulegravning, som er sat i gang på kontanthjælpsområdet, og som vi andre måske nok synes lugter lidt af syltekrukke.
Hvis det viser sig, når den kulegravning kommer, at kontanthjælpsloftet ikke er et effektivt redskab til at skabe mere beskæftigelse, få flere folk i arbejde, sådan som det hidtil har vist sig, vil ministeren så på det tidspunkt tage konsekvensen og afskaffe kontanthjælpsloftet?
Jytte Andersen (S), 2006-10-27:
Det gør der også.
Der gælder den naturlov, at vi skal behandle folk på bistandshjælp ordentligt.
Vi skal sørge for, at de har et forsørgelsesgrundlag, så deres børn får en god opvækst.
Vi har den opfattelse, at hvis folk er i stand til at arbejde og der er arbejde til dem, så skal de tage det, uanset om de nu får lidt mindre eller lidt mere, for der kan altid være eksempler på sammenstød.
Det, der er tale om her, er jo, at ministeren har opgivet, at rådighedsreglerne skal virke.
Og jeg mener sådan set, at det var dem, der gjorde, at vi op igennem 1990'erne sørgede for, at fra at have 350.000 arbejdsløse havde vi, da den minister, som nu er på talerstolen, kom til, 145.000 ledige – eller noget i den retning.
Så det virker altså at bruge rådighedsreglerne.
Det virker jo ikke – det er dokumenteret – at sørge for, at folk lever på et fattigdomsniveau i vore dage.
Dagligt kan vi jo læse, at der tyndes ud i køen af kontanthjælpsmodtagere.
Men lige præcis i de tilfælde, vi taler om her, er systemet indrettet sådan, at det ikke kan betale sig at arbejde.
Og jeg savner altså et klart svar på, hvad det er, Socialdemokratiet efterlyser, for hvis man vender tilbage til et system, hvor det ikke kan betale sig for endnu flere at arbejde, kan jeg godt nok ikke se, at man har gjort de mennesker eller samfundet nogen tjeneste.
Jeg er glad for, at ministeren fremhæver den filosofi, der lå til grund for den tidligere arbejdsmarkedspolitik, nemlig ret og pligt: retten til at have et forsørgelsesgrundlag, man kan leve af – det var det, vi fastholdt i 1993 og frem til 2000 – og pligten til at stå til rådighed for arbejdsmarkedet.
De eksempler, ministeren trækker frem, efterlader et fejlagtigt indtryk af, at det at være på bistand, det at være på dagpenge er et frivilligt valg, man bare kan zappe sig til.
Sådan er det jo ikke.
Det er jo sådan, at man har ret – bør have ret – til et ordentligt forsørgelsesgrundlag, men at man samtidig har en forpligtelse til at stå til rådighed for arbejdsmarkedet.
Så jeg vil egentlig godt spørge, hvad det er, der gør, at ministeren tilsyneladende har opgivet at bruge rådighedsreglerne som instrument til at sørge for, at folk kommer i arbejde, og i stedet for vil bruge nogle sølle eksempler, misundelseseksempler, på, at nogle får lidt mere og andre får lidt mindre.
Det er simpelt hen for sølle.
Hvor er regeringens holdning til rådighedsreglerne?
Vi er jo ude på et overdrev, hvor jeg mener at al fornuft ligesom hører op.
Vi forlanger, at mennesker skal tage arbejde på overenskomsternes minimumsløn; det er den socialdemokratiske ordfører åbenbart ikke særlig forarget over, men er forarget over, at ægtepar på kontanthjælp ikke har mere til rådighed end ægtepar i arbejde.
Jamen undskyld mig, der må da også gælde nogle naturlove for Socialdemokratiet.
Astrid Krag Kristensen (SF), 2006-10-27:
Jeg kan bare konstatere, at resultatet af kontanthjælpsloftet har været, at 5 pct. er kommet i arbejde, og at 95 pct. bare er blevet fattigere.
Og jeg kan ikke se, at der er meget dynamik i kun at have råd til ost en gang om måneden, ikke at have råd til at få lappet sin cykel og kun at få den aftensmad, man kan samle flasker ind til, som er virkeligheden for nogle af de familier, der bliver ramt af det her loft.
Jeg vil gerne spørge ministeren, om det ikke er en falliterklæring, at det her kontanthjælpsloft ikke har hjulpet, og om vi i virkeligheden ikke er ude i at sende nogle folk så dybt ned i fattigdom og så langt ud på sidelinjen i samfundet, at de aldrig kommer tilbage på arbejdsmarkedet igen.
Nu har ministeren sagt det en del gange, men jeg forstår det ikke bedre af den grund, så nu vil jeg simpelt hen spørge.
Det her med, at kontanthjælpsloftet øger tilskyndelsen eller incitamentet til at arbejde, forstår jeg simpelt hen ikke.
For tidligere har det jo også været sådan, at hvis folk, der kunne arbejde, ikke gad, og hvis de ikke mødte op til aktivering, kunne man skære i deres kontanthjælp.
Den store forskel, som jeg ser det nu, er, at nu rammer man alle, også dem, der er syge.
Jeg har meget svært ved at se, hvilket formål der kan være ved det andet end at skabe en yderligere fattigdom og større ulighed i Danmark.
Hvis det er tilfældet, vil jeg bare gerne høre, hvor den der dynamik, der bliver snakket så meget om, er henne.
Samtidig indførte vi en meget gunstig skatteordning, sådan at med meget få timers arbejde, faktisk 5 timers arbejde, kunne man mere end ophæve virkningen af det, man satte til.
Og det gjorde vi jo for at få den gode cirkel i gang, nemlig at hvis man bare gik ud og tog
5 timers arbejde, havde man neutraliseret tabet ved loftet, og når man så havde fået foden inden for på arbejdsmarkedet, kunne de 5 timer måske blive til 10 timer, til 15 timer og til sidst til fuld forsørgelse. Det var jo for at få den gode cirkel i gang, at vi gjorde det her, men jeg kan forstå, at venstrefløjen er mere optaget af at fastlåse folk på offentlig forsørgelse, hvor der er en hundrede procents forudsigelighed med hensyn til, at det ikke skal kunne betale sig at arbejde.
Så én ting er loftet, men vi gennemførte altså også en meget, meget gunstig skatteordning lige præcis i det her tilfælde.
Elisabeth Geday (RV), 2006-10-27:
Jeg ville simpelt hen ønske, at vi her i Tinget havde mulighed for at pålægge en minister at svare på de spørgsmål, der bliver stillet ham fra salen.
Men jeg prøver en gang til: Ligger det inden for ministerens forestillingsevne at give folk et positivt økonomisk incitament, hvis de går fra kontanthjælp til et job; en gulerod i form af et øget beskæftigelsesfradrag, altså at vi fordobler deres beskæftigelsesfradrag og på den måde sikrer os, at det kan betale sig at arbejde, i stedet for at gøre de fattige fattigere?
Så derfor er det et fuldstændig absurd spørgsmål, fru Elisabeth Geday stiller.
Det er jo ikke regeringen, der fastsætter lønog aftalevilkår på arbejdsmarkedet.
Det er arbejdsmarkedets parter, og arbejdsmarkedets parter mener, at man kan leve for 100 kr. i timen.
Og det er jo det, der er essensen i den her sag: Fru Elisabeth Geday mener, at det er i orden, at mennesker, som er uden for arbejdsmarkedet, og som vi gerne vil give et incitament til at komme ind på arbejdsmarkedet, ved selvsyn kan konstatere, at det ikke økonomisk kan betale sig.
Det kan et samfund da ikke økonomisk indrette sig fornuftigt efter.
Det glæder mig at kunne få lov at bringe debatten lidt videre, for jeg synes, det er så vidunderligt, når beskæftigelsesministeren bruger det her begreb økonomisk incitament og kommer med det ene eksempel efter det andet på, hvordan det ikke kan betale sig at arbejde.
For sandheden er jo, at det i regeringens fantasiverden eller evne til at kunne fantasere åbenbart ikke er muligt at se, at der både er positive og negative økonomiske incitamenter.
I beskæftigelsesministerens tankegang findes der kun ét økonomisk incitament, og det er et slag med pisken.
Jeg kunne alligevel godt tænke mig i den her sammenhæng at spørge ministeren, om han ikke synes, at det ville være bedre, at vi, for at det skal kunne betale sig at arbejde, fordoblede beskæftigelsesfradraget, sådan som Det Radikale Venstre har foreslået, så vi altså positivt giver folk en gulerod, når de kommer i job, i stedet for at gøre de fattige fattigere med kontanthjælpsloftet.
Mener Det Radikale Venstre, at det ikke skal kunne betale sig at arbejde?
Vi har et regelsæt, der gør, at et ægtepar, hvis de arbejder til mindstebetalingen – og det er der masser af mennesker der gør i det her i land – skal se, at de får mindre ud af det, end hvis de var på kontanthjælp.
Det er da forbløffende, at Det Radikale Venstre, som var stor initiativtager til det her, fordi man erkendte, at det i et samfund altid skal kunne betale sig at arbejde, nu svinger rundt og siger: Nu vil vi for endnu større grupper indføre, at det ikke kan betale sig at arbejde.
Det er et paradoks, der er næsten uden for min fatteevne.