Poul Erik Dyrlund (S), 1999-10-14:
Kristeligt Folkeparti stiller jo spørgsmålet: Hvilke initiativer vil regeringen tage for at begrænse eller undgå anvendelsen af kollektive kampskridt inden for samfundsvigtige områder i sundhedssektoren, samtidig med at lønmodtagernes rettigheder i nødvendigt omfang sikres?
Da jeg i går kiggede nærmere på det spørgsmål, vil jeg gerne afsløre, at jeg meget hurtigt kom frem til, at vi i Socialdemokratiet er af den opfattelse, at regeringen ikke burde have planer i den retning.
Og efter at have hørt arbejdsministeren tale her i dag, kan jeg med tilfredshed konstatere, at regeringen ikke har nogen planer, der peger i retning af at indfri den tankevirksomhed, som Kristeligt Folkeparti lægger i spørgsmålet.
Der lægges jo fra Kristeligt Folkepartis side op til at afskaffe konfliktvåbnet, strejkeretten.
Og det kan vi i Socialdemokratiet - og det tror jeg ikke kommer bag på nogen
- absolut ikke støtte.
At Kristeligt Folkeparti nu forsøger sig, ja, det kan man vel egentlig ikke fortænke dem i.
De tanker, der ligger bag spørgsmålet til regeringen, falder meget godt i tråd med, hvad der foregår i den såkaldte kristelige fag- og arbejdsgiverbevægelse, hvor man har den opfattelse, at konflikter af den her karakter, som vi jo har lidt til diskussion her i dag, er fyord.
Hvordan resultaterne af en sådan politik bliver må stå hen i det uvisse, men jeg synes, hvis jeg sådan graver lidt i min hukommelse, at en gang imellem dukker der dog historier op, der er værd at hæfte sig ved.
Så vidt jeg kan konstatere, lægger Kristeligt Folkeparti i den anden del af forespørgslen op til, at regeringen på en eller anden måde på forhånd skal lovgive eller udstikke retningslinjer på en sådan måde, at resultatet af en forhandling er givet på forhånd.
Eller, ja, jeg ved det ikke, men ønsker man at udbygge det tjenestemandssystem, som man på mange andre områder er på vej væk fra?
Men under alle omstændigheder, så kan vi ikke støtte sådanne tanker i Socialdemokratiet.
At man i Kristeligt Folkeparti i den her forespørgsel tager udgangspunkt i sundhedsområdet, der jo er et meget følsomt område set i forhold til anvendelse af konfliktretten, forskrækker ikke Socialdemokratiet.
Vi ved godt, at skal man lave om på tingenes tilstand, ja, så skal man vælge områder, hvor følelserne spiller en stor rolle.
Det er der, adgangsvejene til forandring er de mest farbare.
I Socialdemokratiet stiller vi os også spørgsmålet: Hvad bliver det næste?
Jeg ved ikke rigtig, om jeg tør spørge.
Bliver de næste områder, hvor Kristeligt Folkeparti vil anfægte konfliktretten, områder, hvor vores transportsystem er involveret?
I Socialdemokratiet er vi af den opfattelse, at mange års erfaringer har vist, at konfliktvåbnet i langt de fleste tilfælde har været nødløsningen, og at konfliktvåbnet er blevet brugt med omtanke og ansvarlighed.
Vi har været inde på det i diskussionen om nødberedskaber.
At der også har været tilfælde, hvor man har konstateret, at en konflikt ikke har kunnet løse problemerne, erkender vi gerne, men det er dog mere undtagelsen end reglen.
om, at det i sidste ende er regeringens og Folketingets ansvar at sikre befolkningens sikkerhed, helbred og sundhed.
Det kan have konsekvenser for en konflikt, men at begynde at blande sig på forhånd, som Kristeligt Folkeparti lægger op til, vil vi ikke være med til.
Jeg vil så gerne slutte af med at sige, at vi vil meget gerne give et tilsagn om, at hvis parterne på den her del af arbejdsmarkedet i enighed henvender sig med det formål at få ændret gældende regler, så ser vi gerne med positive øjne på sagen.