runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Hr. Preben Rudiengaard kan både få et nik og et par ord med på vejen.
Jeg har så sent som i formiddags haft en kontakt
til formanden for Sundhedsudvalget med det sigte, at vi prøver sammen at sætte et program op til et første møde omkring det her meget brede og vigtige emne, det er at komme ind og få en viden om: Hvordan fungerer det?
Hvor kan det blive bedre?
Er der mangler i vores systemer?
Hvordan får vi de mangler fyldt ud, således at når vi kommer med en konklusion, eventuelt en lovgivning, har vi tænkt os rigtig godt om, således at vi får noget, der er fremadrettet, og noget, der kan hjælpe det samlede system, noget, der kan hjælpe den enkelte patient?
Så det er jeg meget klar til.
Jacob Buksti (S), 2001-04-17:
Jeg kan sige til spørgeren, at jeg har været på Rømø op til flere gange, og jeg deler helt opfattelsen af, at det er et sted, der er værd at besøge.
Det er også sådan, at man skal være opmærksom på, at dæmningen er at betragte som en vej, i det her tilfælde en amtsvej, altså med et statsligt underlag.
Det er sådan, at i forbindelse med de undersøgelser, der har været omkring stormskader og stormsikring af de syd- og sønderjyske diger, er det også blevet vurderet, hvorvidt man skulle åbne dæmningen, altså lave den til en bro.
Det har man ikke fundet, i hvert for indeværende, fra Kystdirektoratets side, var umagen værd i forhold til den udgift, det i øvrigt ville være at reparere dæmningen.
Så det, det går ud på, er, at Sønderjyllands Amt får det fulde ansvar, og at staten vedstår sin del deraf.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Tove Fergo (V), 2001-04-17:
Nu er det jo en tilbagevendende debat.
De overordnede strukturer er én ting, men når det nu gælder den enkelte patient, når vi ser på det enkelte patientforløb, så er det jo det, der tæller.
Det er jo det, befolkningen oplever, det er det, patienterne oplever.
Så det er vigtigt at koncentrere sig om, hvordan forløbet er for den enkelte.
Det var også det, der var baggrunden for samrådet i Sundhedsudvalget for nogle måneder siden.
Det var ikke generelt strukturerne i H:S, men det var, om patienterne fik den kvalitet i behandlingen, som H:S-planen lagde op til.
Og det påstod ministeren dengang var godt og fint, det var overmåde tilfredsstillende.
Hvordan kan en administrerende overlæge fra et af H:S' hospitaler så i dagens avis skrive, at den korte tid til bl.a. patientdiagnostik og behandling medfører større risiko for fejl, og at belastningen er så ekstrem og øges yderligere på grund af det stigende antal ældre, at vi ikke kan være det bekendt?
Hvordan hænger det sammen?
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Jeg tror, at det, der anføres i artiklen og føres frem af fru Tove Fergo i dag, er rigtigt, nemlig at der er et stigende antal patienter, også på det medicinske område, og at presset gør, at situationen en gang imellem på de medicinske afdelinger kan være vanskelig at håndtere både diagnostisk og måske også plejemæssigt i forbindelse med hele udskrivningsproblematikken. Vi håber, at vi med nogle af de initiativer, som vi kan snakke os frem til her til sommer - og også med det forslag, der træder i kraft den 1. juli, hvor vi får lavet en god genoptræningsplan, et rehabiliteringsforløb for patienterne - yderligere kan være med til at støtte op om, at vi får mere kvalitet og mere fokus på hele det her patientfelt.
Det er tiltrængt.
Tove Fergo (V), 2001-04-17:
Jeg må jo vende tilbage til ministerens egne udtalelser tidligere om, at det er en god behandling, H:S giver den medicinske patient.
Og nu i dag siger ministeren så, at der skal gøres noget for den medicinske patient.
Det er jo kun godt.
Det burde være sket for lang tid siden.
Man kan undre sig over, at ministeren ikke har taget fat på det for lang, lang tid siden, eller at regeringen har.
For regeringen har jo nu siddet ved magten i 8 år, så det kunne jo have været gjort meget tidligere.
Men hvordan hænger det sammen med denne udtalelse fra en administrerende overlæge på et af H:S' hospitaler, der siger, at det langtfra er tilfredsstillende, at ministeren alligevel i et samråd kan sige, at det er fuldt tilfredsstillende.
Er det ikke populisme, når ministeren, hver gang vi stiller spørgsmålene her i salen, siger: Jamen
selvfølgelig skal der gøres noget ved det. Men det sker aldrig.
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Jeg havde ikke været sundhedsminister mange dage, da jeg tog det spørgsmål op, der hedder den ældre medicinske patient, den ældre patient - hvordan kan vi gøre det bedre?
I de godt og vel 100 dage, jeg har haft, har det været en vedvarende interesse, jeg har vist på det felt.
Derfor har jeg også sat det arbejde i gang med henblik på at forberede initiativer og få sat fokus på hele det område, når vi kommer til maj og juni og skal indlede forhandlinger med amterne og H:S. Selve diskrepansen mellem det, jeg måtte have sagt i samrådet, og det, fru Tove Fergo kan læse i dagens avis, kan jeg ikke gøre rede for i detaljer, men det er informationer, der kommer samme sted fra, nemlig fra hele H:S-systemet, som jeg har baseret min udtalelse på.
Gyda Kongsted (V), 2001-04-17:
Jeg vil lige følge op på fru Tove Fergo og fru Henriette Kjær, for ministeren har nu rost det her grenspeciale i hele H:S-konstruktionen og talt om elektroniske patientjournaler.
Men hvordan kommer det efterbehandlingen til gode?
Det er jo efterbehandlingen, vi taler om, også når den kommer ud i den kommunale sektor.
Har ministeren noget konkret, eller er det bare ord og ord og ord?
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Lige præcis genoptræningen er en af de ting, det er aftalt, at der skal følges op på.
Derfor er det netop grunden til, at der også sidder et udvalg og kigger på, hvordan vi kan blive bedre til ikke bare at styrke hele genoptræningsområdet, men også det palliative område.
Det kunne være hospice, det kunne være et palliativt team.
Der er initiativer undervejs, der vil blive omsat i konkret handling.
Preben Rudiengaard (V), 2001-04-17:
Det er de svageste i vores samfund, og jeg synes heller ikke de helt bliver behandlet, som de burde.
Det her er et nødråb fra nogle overlæger.
Ministeren har så i samrådet gjort rede for disse problemstillinger
, men det, fru Tove Fergo har været inde på, var nemlig den manglende udredning og behandling af disse ældre medborgere.
Vi hørte i samrådet, at ministeren sagde, at det da gik meget godt, men nu kommer nødråbet.
Derfor er mit konkrete spørgsmål til ministeren: Kan ministeren udtale sig om, hvilke faglige, administrative og bureaukratiske barrierer der befænger vores sundhedsvæsen, således at disse overlæger ikke har den fornødne tid til det, der er vigtigst, nemlig patientbehandling?
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Vi har i det danske sundhedsvæsen en rimelig effektiv ledelsestilrettelæggelse med et meget lille administrativt indhold.
Der er andre i dag, der har henvist til USA, hvor den administrative omkostning ved at drive sygehusvæsen løber op i noget, der ligner 18-20 pct. Jeg kan oplyse til hr. Preben Rudiengaard, at de tilsvarende administrative udgifter i det danske sygehusvæsen ligger i størrelsesordenen 5 pct. Så det er ikke administrative byrder, det er ikke bureaukrati, der karakteriserer de samlede udgifter omkring ledelsesforholdene i det danske sygehusvæsen.
Jeg tror, at det, der ligger bag hr. Preben Rudiengaards indlæg her i Folketinget i dag, formentlig mere er det, at vi har fagpersoner til at sidde i ledelsesfunktioner frem for at være i klinikken.
Birthe Skaarup (DF), 2001-04-17:
Jeg kan ærlig talt ikke forstå, at der skal sættes så mange spørgsmålstegn ved genoptræningen af de ældre.
Derfor vil jeg gerne have ministeren til at bekræfte, at vi under den tidligere sundhedsminister, fru Sonja Mikkelsen, vedtog en lov, der faktisk sagde, at alle skulle have lavet en genoptræningsplan, når de blev udskrevet fra sygehuset.
Alle, selv folk over 70 år.
Derfor kan jeg overhovedet ikke forstå, at der i det hele taget skal sættes spørgsmålstegn ved genoptræning.
Det gælder altså alle, der har været indlagt på sygehuset, også dem over 70 år: De skal have en genoptræningsplan.
Jeg vil spørge ministeren: Er det ikke rigtigt?
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Til fru Birthe Skaarup vil jeg sige, at det er fuldstændig rigtigt, at der er lavet en lov, der siger, at alle patienter, der udskrives, skal have lavet en genoptrænings- eller en rehabiliteringsplanlægning som led i udskrivningen.
Det er med det sigte, at det sikres, at der er én, der tager fat i patienten, én, der tager fat i stafetten, når den skifter hånd fra sygehus til primærsektor.
Det er lige præcis det forslag, som træder i kraft her
pr. 1. juli 2001, og det er det, der arbejdes med og forberedes, så det kan realiseres her til den 1. juli, hvor loven træder i kraft.
Jørgen Winther (V), 2001-04-17:
Jeg vil gerne spørge ministeren: Var det en overraskelse for ministeren at læse denne overlæges udtalelse i Berlingske Tidende?
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Hvis der kommer nogle henvendelser om at holde et møde med sundhedsministeren, så ser jeg som regel positivt på det, og kan det indpasses i kalenderen, så plejer vi at tage de møder, der er faglig fornuft og konstruktivitet i.
Hr. Jørgen Winther spørger også om, hvorvidt det er en overraskelse at læse om sådanne forhold, som den administrerende overlæge oplever omkring den medicinske patient.
Der kan være nogle grunde til, at jeg gennem 100 dage nu i en lang række interview har trukket den almene og ældre medicinske patient frem.
Det er naturligvis, fordi jeg finder, at tiden er kommet til, at vi sætter fokus på den ældre patient, den ældre medicinske patient, efter at vi nu har kigget på kræftområderne og er kommet godt i gang, efter at vi har set på hjerteområdet, og også efter at psykiatrien er kommet godt i gang.
Tiden er inde til, at vi også kigger på den ældre patient, den ældre medicinske patient.
Tove Fergo (V), 2001-04-17:
Det lyder mærkeligt.
For det lyder, som om det er et enten-eller; som om man ikke kan begge dele eller alle tre ting eller alle fem ting.
Selvfølgelig skal et velfungerende sundhedsvæsen, der er så dyrt for skatteyderne som det danske, kunne klare de patienter med de sygdomme, de har.
Jeg kan undre mig, når jeg sidder her og hører på, at ministeren nedsætter kommissioner og udvalg og nævn, og jeg ved lige præcis, hvad der skal gøres ved det alt sammen, for det er det, vi hører igen og igen.
Men det bliver ikke gjort.
Patienterne må friste en stakket tilværelse, og personalet siger: Vi har det daglige ansvar for personale og patienter.
Begge parter lider, kvaliteten er mere end truet, det er nu, der skal rettes op, det haster, og efterslæbet er stort, meget stort.
Trods det at fem overlæger siger sådan og skriver sådan i Berlingske Tidende i dag, så sker der ikke noget.
Trods alle udvalgene, trods alle nævnene, trods ministerens gode intentioner sker der ikke noget.
Det bliver ved snak.
Jeg vil spørge ministeren: Er tiden nu ikke inde til, at der handles, i stedet for at der snakkes og mødes om det?
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Jeg tror, at de, der har haft mulighed for at følge regeringens sundhedspolitik gennem de sidste 8 år, vil have set, at det ikke bare er udvalg og snak og nye kommissioner og forslag.
Folk har set, hvordan man tog fat på hjerteområdet og realiserede en hjerteplan, således at der i dag stort set er balance mellem de patientbehandlingsbehov, der er, plus det udbud, der er.
De ting er stort set i balance i dag.
Selve opstarten på kræfthandlingsplanen har også med de penge, der fulgte med - 500-600 mio. kr. - vist, at det ikke bare er snak og håndelag.
Der er tilsvarende brugt 500-700 mio. kr. inden for psykiatrien som led i at få forholdene skabt bedre for den sindslidende.
Nu er tiden kommet til, at vi sætter fokus på også den ældre medicinske patient, den ældre patient, og det er det, vi er på vej til at gøre klar til i forbindelse med de forhandlinger, der skal være her i maj og juni med H:S og Amtsrådsforeningen.
Aase D. Madsen (DF), 2001-04-17:
Angående handlingsplanerne, som skulle laves, før en ældre patient forlod sygehuset, vil jeg gerne spørge ministeren, hvordan det sikres, at disse handlingsplaner bliver fulgt op lokalt, for her kan stafetten jo tabes, eller kæden kan hoppe af, og dét kan være det springende punkt.
Det er uhyre vigtigt, at der bliver fulgt op på det. Jeg vil spørge ministeren: Hvorledes sikres det?
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Det er jeg helt enig i, og det er først og fremmest en opgave for den lokale afdelingsledelse, men også for lederne af den kommunale hjemmepleje at sikre, at den kontakt og den kommunikation er tilstrækkelig, således at vi sikrer, at patienterne oplever et sammenhængende forløb, når de skifter fra sygehus til primærsektor.
Hvis ikke afdelingsledelsen formår det, og der stadig væk kommer klager frem om det her, så må det være en opgave for sygehusledelse og amtsråd i første runde at påse, at patienterne udskrives på en værdig og god måde, så de oplever, at der er sammenhæng i hele forløbet.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Anne Baastrup (SF), 2001-04-17:
I den forbindelse skal jeg gøre opmærksom på, at efter den kendte viden er et forkølelsessår uhelbredeligt.
Jeg ved godt, at det er en konkret beskrivelse, men skal vi ikke have en meget nøje definition af, hvad det er, fordi man jo giver fremtidige justitsministre sammen med fremtidige sundhedsministre mulighed for at fastsætte en bekendtgørelse, uden at Folketinget er involveret?
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Det, jeg har rost meget ved H:S' måde at tilrettelægge behandlingen af den medicinske patient på, har først og fremmest været deres evne til på én gang at samle de medicinske grenspecialer - det kan være hjertepatienten eller sukkersygepatienten, det kan være patienten med blodkræft, de mange forskellige grenspecialer - i samme organisation, i samme afdeling, samtidig med at de bevarer indtaget af patienter med almene medicinske sygdomme.
Det betyder nemlig, at en patient, der kommer med en udefinerbar medicinsk sygdom, kan komme ind og få en god faglig vurdering ved indgangen til behandlingssystemet og samtidig hurtigt blive visiteret hen til det grenspeciale, hvor patienten hører hjemme med den specifikke sygdom, vedkommende har.
Det er en god, konstruktiv løsning.
Jeg kan ikke i de enkelte tilfælde gå ud og vurdere, hvordan kapaciteten kan være på en enkelt afdeling og ting og sager.
Det har jeg ikke data for i øjeblikket, men helt overordnet er det en god struktur, der er lavet i H:S.
Der håber jeg, at vi kan få sat fokus på hele det her felt.
Ja, helt bestemt.
Jeg tror, det kan være til nytte.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Hvis der eksisterer veldokumenteret behandling i udlandet, dvs. at der er lavet god, gedigen forskning, der viser, at den behandling gør positiv nytte, at nytten er større end bivirkningerne, og Danmark ikke kan tilbyde den behandling, vil det fortsat være sådan, at en patient kan visiteres til udlandet via Sundhedsstyrelsen.
Gyda Kongsted (V), 2001-04-17:
Vil det sige, at når erfaringsgrundlaget er godt nok til en behandling i Danmark, kan jeg forstå det sådan, at ministeren nu vil indsamle erfaringer fra udlandet, så det offentlige kan betale for de kræftpatienter, der tager til udlandet?
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Det er sådan, at hvis man går til sin praktiserende læge, og den praktiserende læge ikke kan klare det, så henvises patienten til et sygehus, som er alment, og som i første omgang er et basissygehus.
Det henviser så til et landsdelssygehus eller et specialsygehus.
Hvis også disse sygehuse i Danmark må give op, så har patienten mulighed for via Sundhedsstyrelsen at blive henvist til behandling i udlandet, vel at mærke hvis den behandling i udlandet er veldokumenteret.
Hvis der er et godt forskningsprojekt, og der er et samarbejde i gang mellem forskere i Danmark og forskere i udlandet, har vi her fra 1. februar i år yderligere åbnet mulighed for, at patienter, der ønsker at indgå i forskningen i udlandet, får mulighed for at gå med i det forskningsprojekt, også for skattefinansierede penge fra Danmark.
Ud fra denne dobbelthed, nemlig at patienten er indstillet på at stille sin krop til rådighed for forskningen til glæde for alle, er det også rimeligt, at alle hjælper med til at betale behandlingen.
Gyda Kongsted (V), 2001-04-17:
Jamen jeg forstår altså stadig væk ikke ministeren.
For ministeren siger, at det er godt nok i Danmark med, at almindelige sygdomme som lungebetændelse hviler på et vist erfaringsgrundlag, men hvorfor er det så ikke godt nok med kræften i udlandet?
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Regeringens sundhedspolitik er baseret på, at den behandling, man tilbyder patienten, skal være fagligt veldokumenteret.
At en behandling er fagligt veldokumenteret, indebærer, at der ligger en solid forskning, en solid dokumentation for, at den behandling gør nytte i et større omfang end de negative bivirkninger.
Hvis man kommer i en situation, hvor det ikke er tilstrækkeligt, at man tilbyder patienten en behandling, som er fagligt veldokumenteret, åbnes der op for klinisk forskning, således at man kan blive bedre til at behandle den fremtidige patient, og det gør man ved systematisk at spørge i patientbehandlingen: Virker behandlingstilbudet, eller virker det ikke?
Man sikrer, at forskningen er tilendebragt, inden behandlingstilbudet tages op i klinikken.
Patienten kan være tryg ved, at den behandling, man giver, har en positiv effekt af den beskrevne art, som nu forskningen har vist, og det skaber også en mulighed for, at vi kan føre sygehusvæsenet videre og få ny viden til glæde for de fremtidige patienter.
Den nuværende regering tager afstand fra at sende patienter til udlandet og andetsteds til behandlinger, som er udokumenterede.
Gyda Kongsted (V), 2001-04-17:
Jeg vil godt stille et spørgsmål til sundhedsministeren, for jeg er lidt i tvivl om, hvilken politik sundhedsministeren fører inden for patientbehandlingen.
Der er mange kræftpatienter, der tager til udlandet og bliver behandlet og bliver raske, og vel dem alle får lov til at betale selv, fordi ministerens argument er, at det ikke er en veldokumenteret behandling, man får, så derfor kan det offentlige ikke betale den specifikke behandling.
Så har jeg læst i pressen for et stykke tid siden, at sådan noget som lungebetændelse, en gammelkendt sygdom, der tidligere var dødelig i Danmark, har man aldrig forsket i.
Så stillede jeg ministeren et konkret spørgsmål om, hvor mange såkaldte almindelige sygdomme som f.eks. lungebetændelse der er, hvor der ikke ligger veldokumenteret forskning til grund for behandlingsmetoden, og så henviser ministeren i konklusionen til, at der næppe er behandlinger, der gives i sundhedsvæsenet, uden at de hviler på et vist erfaringsgrundlag, og at dette erfaringsgrundlag i mange tilfælde kan karakteriseres som veldokumenteret forskning.
Hvad er hoved og hale på det her?
Tove Fergo (V), 2001-04-17:
Ministeren lovede engang, at vi ville få en oversigt over eller definitioner af, hvad der er eksperimentel behandling, hvad der er forsøgsbehandling, og hvad der er dokumenteret behandling.
Det er aldrig lykkedes os at få det, men nu vil ministeren måske gøre sig ulejlighed med at skaffe os et sådant dokument?
Arne Melchior (CD), 2001-04-17:
Jeg takker for dette lidt mere klare svar, og jeg forlanger ikke dato på.
Jeg skal ikke forstyrre ministerens forhandlingsposition over for amt og kommune, men jeg vil så gerne for mit vedkommende afslutte med at opfordre til, at staten skal vedkende sig sit ansvar for den strækning.
Jeg ved ikke, om trafikministeren har haft fornøjelsen af at opholde sig på Rømø.
Den er virkelig et og flere besøg værd, og jeg synes, at vort ørige skylder at holde denne faste forbindelse i en god stand, og staten må stå op til sit ansvar dér.
Jeg ved ikke, om ministeren har en kommentar til det i dag?
Tove Fergo (V), 2001-04-17:
Jeg vil tillade mig at vende tilbage til den medicinske patient.
Jeg har nemlig også med stor interesse læst artiklen
i Berlingske Tidende i dag skrevet af fem administrerende overlæger: »Glem ikke medicinen«.
Der står nemlig bl.a.: »De ældre svækkede patienter udskrives med så få rekreationstimer som muligt.
Tiden til omsorg og kommunikation kan måles i splitsekunder.
Den korte tid til patientdiagnostik og behandling medfører større risiko for fejl.«
Grunden til, at jeg er forbavset, er, at det ikke er mange måneder siden, ministeren var i samråd i Folketingets Sundhedsudvalg netop om den medicinske patient i H:S, og da var ministeren meget tilfreds med den måde, H:S greb situationen an på.
Man levede til fulde op, sagde ministeren, til H:S-planen, så det var overordentlig tilfredsstillende.
Hvordan vil ministeren så forklare, at en administrerende overlæge fra et af H:S' hospitaler og Frederiksberg Hospital kan skrive sådan i Berlingske Tidende i dag?
Birthe Skaarup (DF), 2001-04-17:
Det er fint.
En af de ting, jeg godt vil høre om, er, at der jo også er noget, der hedder lokale psykiatriske klagenævn.
Det vil jeg godt lige have et udsagn omkring.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-04-17:
I det sidste nummer af Ugeskrift for Læger beskæftiger man sig med demente bilister, typisk ældre mennesker.
Og antallet er voksende.
Det, der beskrives i Ugeskrift for Læger, er det forhold, at den obligatoriske lægeundersøgelse for de mennesker, der er fyldt 70 år, ikke er god nok til at opfange de mennesker, som er demente.
De kan også klare en vejledende køreprøve på nogle dage, hvor de har nogle bedre øjeblikke.
Hvorledes opfanger man dette trafiksikkerhedsmæssige problem?
Jacob Buksti (S), 2001-04-17:
Jeg er enig med spørgeren i, at det er et alvorligt problem.
Det er ikke noget nyt problem.
Derfor er det også sådan, at Færdselsstyrelsen i forbindelse med en generel vurdering af kørekort og køreuddannelsen præcis er i færd med at vurdere spørgsmålet om læge, lægeerklæringer og lægeundersøgelser af ældre mennesker, herunder den generelle 70-års-grænse, men specielt spørgsmålet om demente, som jo er af en anden karakter.
Så det eneste, jeg kan sige, er, at vi er i gang med at undersøge det, fordi det er et problem, som kræver en eller anden form for reaktion.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-04-17:
Jamen tak for svaret, som selvfølgelig er fuldt tilfredsstillende.
Tør jeg spørge om, hvor lang tid man kan forvente, der vil gå, før man er klar med et eller andet tiltag, der kan løse det her problem, og vil ministeren overveje i givet fald at opfordre til, at man i højere grad bruger lægelovens § 12, der giver lægen ret og pligt til at fraråde sine patienter at føre bil og at underrette embedslægen om situationen, i stedet for bare at indstille til en vejledende helbredsmæssig køretest?
Jacob Buksti (S), 2001-04-17:
Det er, som jeg har forstået, præcis problemstillinger af den karakter, der overvejes, så det er selvfølgelig en mulighed.
Det er klart, at det ikke er tilfredsstillende med bare en almindelig erklæring om, at sådan er det.
Derfor vil jeg sige, at jeg forventer at få en indstilling fra Færdselsstyrelsen så hurtigt som muligt, hvori indgår overvejelser af det her problem, og så må vi jo se, hvilke løsninger det så i givet fald kan føre til.
Jeg er enig i, at det er et problem, som må løses.
Det er en lille smule kompliceret, men derfor kan det jo godt løses alligevel.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Henriette Kjær (KF), 2001-04-17:
I dag i Berlingske Tidende er der et debatindlæg af fem læger
på medicinske afdelinger.
»Glem ikke medicinen« er overskriften, og det korte af det lange af deres indlæg er, at man simpelt hen har for travlt på de medicinske afdelinger.
Der er ikke tid til ordentlig patientdiagnostik, og det medfører fejlbehandlinger og risiko for andre fejl.
De mener heller ikke, at informationen er god nok, for det er der simpelt hen ikke tid til.
Jeg vil høre, om ministeren kan genkende den beskrivelse, og om ministeren er indstillet på at gøre noget ved det.
Det er jo et meget stort problem.
Det er ofte ældre patienter, der ligger på de medicinske afdelinger, og jeg mener ikke, vi kan være bekendt at nedprioritere den patientgruppe.
Endvidere er der jo dukket en række sager op, hvor amterne - og det kan jo også være, fordi de har travlt på de medicinske afdelinger - glemmer at orientere hjemmehjælpen om, at en patient kommer hjem.
Det vil sige, man udskriver en ældre patient, der enten har været på medicinsk afdeling eller ortopædkirurgisk afdeling og er svækket, til et hjem, en kold lejlighed med et tomt køleskab.