Margrethe Vestager (RV), 2002-01-10:
Det har længe været alment anerkendt, at der er store problemer med vores nuværende lovgivning om arbejdsskader både på grund af en række temmelig ekstreme enkeltsager, og fordi en række overordnede principielle spørgsmål trænger sig på.
Enkeltsagerne har desværre ofte uacceptabelt lange sagsbehandlingstider og også fravær af forståelse for, hvorfor en skade ikke kan anerkendes som arbejdsskade.
Det giver åbenlyse urimeligheder, sådan som forholdene er i det moderne arbejdsliv, og det er måske noget af det mest principielle i det, vi drøfter i dag.
Den nuværende måde at håndtere arbejdsskader på passer til et industrisamfund, som vi på mange, mange områder for længst har forladt.
Det samfund, som skabes i disse år, har andre måder at organisere produktionen på af både varer, service og tjenesteydelser - helt andre måder end i industrisamfundet.
Opfattelsen af medarbejderne og arbejdsmiljøet har heldigvis ændret sig til det positive på en lang række områder, men det har håndteringen og anerkendelsen af arbejdsskader ikke.
Derimod er det ikke kun folks opfattelse af begrebet arbejdsskade, der har ændret sig.
Det har selve
arbejdsbegrebet også, og det finder vi rimeligt
Vores forståelse af rimelighed med hensyn til en arbejdsskades opståen har heldigvis også flyttet sig.
Behovet for at kunne anerkende arbejdsskader, hvis opståen kan forventes, trænger sig på, og det giver også et bedre grundlag for en langt mere offensiv forebyggelse af arbejdsskader, som kan forventes at opstå ved dårlig tilrettelæggelse af arbejdet.
Alt dette er den alvorlige og dybe baggrund for det lange og grundige udredningsarbejde, som ligger til grund for de lovforslag, vi behandler i dag. Udredningsarbejdet og de overvejelser, der ligger bag forslagene, har ikke været hurtige eller overfladiske. De har tværtimod været grundige, de har taget tid, og de skal ses i sammenhæng med udviklingen på andre områder, f.eks. det rummelige arbejdsmarked, mulighederne for digitalisering af sagsbehandling og den personkreds, som bør være omfattet af reglerne. Det Radikale Venstre og Socialdemokratiet har været meget optaget af det indholdsmæssige i begrebet arbejdsskader, og vi finder, at lovforslaget rummer en række gode svar og løsninger på de problemer, der er i øjeblikket.
Hovedpunkterne har flere andre ordførere været inde på: forenkling og ændring af skadesbegrebet, udvidelse af den sikrede personkreds og nedbringelse af sagsbehandlingstiden.
Specielt spørgsmålet om selve skadesbegrebet og sagsbehandlingstiden hænger i sagens natur tæt sammen, fordi sagsbehandlingstiden nemmest nedbringes, hvis man også får et enklere skadesbegreb.
Arbejdsskade vil fortsat være den generelle betegnelse, men skal omfatte to begreber, nemlig arbejdsulykke og erhvervssygdom.
Ændringen vil indebære, at de skader, der anerkendes i dag, fortsat vil kunne anerkendes, og at skader, som ikke kan anerkendes efter de nuværende regler, også kan blive det fremover.
Dermed også sagt, at det efter forslaget ikke skal vurderes, om en påvirkning har været sædvanlig
eller forventelig
Noget af det, der opfattes som den største urimelighed, er jo nemlig, at fordi arbejdsgiveren planmæssigt har nedslidt medarbejderen, er det ikke nogen arbejdsskade.
Ændringen er også helt central, når det gælder om at få en anden håndtering af hele forebyggelsesarbejdet.
Med hensyn til erhvervssygdomme foreslår vi, at en sygdom kan optages på fortegnelsen over erhvervssygdomme, når der ifølge alment anerkendt medicinsk eller teknisk viden er en åbenbar sammenhæng mellem påvirkningen på arbejdet eller de forhold, hvorunder det foregår.
Det er væsentligt, at vi også her får en forenkling, så vi kan få en dynamisk arbejdsskadehåndtering i det samfund, vi udvikler.
Det er klart, at ændringer af begreber og definitioner vil betyde, at flere arbejdsskader anmeldes og sandsynligvis anerkendes.
Det er en del af formålet med forslaget, at de urimeligheder, vi oplever i dag under de gældende regler, kan bringes til ophør.
Der er alt for mange enkeltpersoner, som kommer i klemme og får en helt unødig forringelse af deres livsmuligheder.
Angående nedbringelse af sagsbehandlingstiden
har flere ordførere været inde på, at det punkt har sin egen selvstændige berettigelse, og det er jeg helt enig i.
Dels har der været eksempler på uacceptabelt lange sagsbehandlingstider, dels er det væsentligt af hensyn til dem, som har fået skadet deres livsmuligheder, og deres vurdering af deres egen situation, at der træffes en afgørelse rimelig hurtigt.
Der er en række elementer i forslaget, som vil give en kortere sagsbehandlingstid, men de enkelte elementer skal ses i sammenhæng med selve skadesbegrebet.
Jeg synes, de er godt beskrevet i forslagets bemærkninger, og derfor skal jeg ikke gennemgå dem, men blot henstille, at hvis regeringen måtte løbe ind i problemer med at opnå den højt besungne enighed mellem arbejdsmarkedets parter, får man dog i det mindste set på sagsbehandlingstiden.
Forslaget er egentlig en velfunderet og en vidtrækkende reform af arbejdskadelovgivningen.
Det er klart, at det også er en reform, som koster penge, og derfor er det heller ikke den store overraskelse - selv om man nok kunne have håbet, det havde været anderledes - at der i høringssvarene rejses en lang række efter min mening unødvendige indvendinger mod forslagets indhold og formål.
Det, som er meget afgørende for i hvert fald Det Radikale Venstre som forslagsstiller, er, at vi får en reform, som indholdsmæssigt lever op til det moderne samfund og det moderne arbejdsliv.
Vi finder i sagens natur, at forslagets hovedpunkter lægger op til dette og kan sikre, at hele spørgsmålet om håndtering og anerkendelse af arbejdsskader opleves som rimelig af befolkningen, og derfor er vi naturligvis også meget indstillet på at drøfte både høringssvarene og de bemærkninger, der er faldet i dag, med både regeringen og Folketingets øvrige partier under udvalgsarbejdet.
De økonomiske konsekvenser og den økonomiske belastning af arbejdsmarkedets parter skal selvfølgelig også indgå i drøftelserne, for det er jo afgørende, at reformen er finansieret.
Det er også afgørende, at der er indbygget en tilskyndelse til at forebygge arbejdsskader i forslaget, for helt grundlæggende er det jo så langt at foretrække, at arbejdsskader forebygges, frem for at de opstår.
Når arbejdsskader opstår - og det ved vi jo desværre med usvigelig sikkerhed at de gør - er et lovgrundlag, der sikrer en rimelig, moderne og hurtig behandling af dem, netop det, vi har brug for.
Det vil både den enkelte og vores samfund have stor gavn af.