Birthe Rønn Hornbech (V), 1998-01-22:
Jeg må først sige til fru Pia Kjærsgaard, at hvad enten fru Pia Kjærsgaard bliver målløs eller ej, vil det ikke få nogen indflydelse på, om vi stemmer ja eller nej til lovforslagene.
Det, vi gør, som jeg allerede har sagt, er, at vi arbejder seriøst, og bl.a. bemyndigelserne, som vi har diskuteret, og andre ting, der er vanskelige, vil vi godt have afklaret.
Det er lidt sjovt, at netop venstrefløjen hele tiden taler om ideologi som noget negativt.
Det er blevet sådan noget nyt, at venstrefløjen gør det.
Vi fører den politik frem, vi er valgt på, og som stemmer med vores holdninger, og hvis venstrefløjen synes, at ideologi er blevet noget bras, efter at jerntæppet rustede, er det da sikkert udmærket for venstrefløjen. Jeg ville ønske, at statsministeren og regeringen udviste samme ildhu med at finde nærområder, som Informations journalist gjorde, og det er mit svar til det.
Lad os nu tage venstrefløjen på ordet.
Hvis man ikke kan tilslutte sig det med hjælp i nærområderne, må det jo være, fordi man mener, at det er helt naturligt og skal være sådan i fremtiden, at man kan sidde et sted i Den Tredje Verden og være forfulgt og så se i fjernsynet, hvordan det er med Danmark og tage en flyver herop.
Det har aldrig været meningen med de internationale flygtningekonventioner, at flygtninge selv skal udvælge sig deres land, og så må vi have et ærligt svar fra venstrefløjen, om det er det, den ønsker, så vi kan se, hvor uenigheden er.
Jeg må bede om, at venstrefløjen gør rede for, hvad det så er, den vil.
Er det virkelig det, at man skal rejse frit over hele verden og have krav på opholdstilladelse, hvor man selv bestemmer?
Det mener vi ikke, og det tror vi faktisk heller ikke
den danske befolkning mener.
De to lovforslag fra regeringen, som vi i dag har til første behandling, og som jeg vil knytte flest bemærkninger til, har vi jo imødeset med store forventninger, og ikke mindst statsministeren har forstået at øge forventningerne.
Allerede i sommer lovede statsministeren på TV 2, at otte ud af Venstres ti punkter ville blive gennemført, og både før og efter havde en borgmester i Århus - der nu er, jeg ved ikke, om jeg må sige forfremmet, eller hvordan det skal opfattes - ladet ane, at hvis det stod til ham, skulle familiesammenføringsreglerne strammes ganske betydeligt. Derfor har vi selvfølgelig i Venstre ventet med længsel og forventning på disse forslag.
Lovforslagene kom senere end lovet, og specielt forslaget om ændring af udlændingeloven ligger unægtelig meget langt fra det, statsministeren lovede den danske befolkning i tv i sommer.
Det er selvfølgelig ikke i strid med ministeransvarlighedsloven, at landets statsminister taler usandt i tv, men det tegner jo et billede af statsministerens mangel på troværdighed i dette af ham selv proklamerede anstændighedens årti.
Det vigtigste problem for Danmark er efter Venstres opfattelse tilstrømningen af udlændinge til Danmark, og i det forslag, vi har fremsat sammen med Det Konservative Folkeparti, peger vi på denne tilstrømning af udlændinge som et meget stort problem.
Vi mener forsat, at hjælpen så vidt overhovedet muligt skal ydes i nærområderne, og at hjælpen til ulandene skal hænge sammen med landenes vilje til at tage egne statsborgere tilbage og midlertidigt huse andre landes borgere, der ikke kan vende tilbage til deres eget land i øjeblikket.
Disse hovedproblemer er helt uomtalt i regeringens forslag, og det er vi skuffede over.
Vi frygter, det er udtryk for, at regeringen har opgivet at gøre noget ved det problem, som tilstrømningen af udlændinge udgør.
Som loven er i dag, er det desværre sådan, at bare man når frem til Sandholmlejren og undervejs har smidt sine papirer væk, er man sikret flere års ophold i Danmark, og det er helt uacceptabelt.
Vi finder det helt uforståeligt, at ministeren i selve lovteksten nu vil fortælle alverden, at selv om man har fået afslag i Flygtningenævnet, kan man alligevel få opholdstilladelse og måske permanent ophold i Danmark.
I Venstre er vi meget optaget af, at der skelnes mellem flygtninge og indvandrere, for flygtninge skal ikke blive til indvandrere.
Jeg håber meget, at indenrigsministeren kan forsikre os om, at den måde, man har skruet de to lovforslag sammen på, ikke betyder, at denne indenrigsminister nu kommer til at gennemføre en lov, der bestemmer, at Danmark for første gang skal proklameres som indvandrerland.
For os ser det ud, som om man gennem lovgivningen nu opgiver ethvert forsøg på at få flygtninge til at vende tilbage til deres hjemland.
I Venstre mener vi, og vi har fremsat forslag om det sammen med Det Konservative Folkeparti, at flygtninge skal have midlertidig opholdstilladelse de første 7 år.
Det er vor tankegang, at flygtninge skal hjælpes, så længe de er på flugt, men derefter skal de tilbage til deres hjemland, og det er, som om den opfattelse helt er opgivet i forslaget.
Der er i lovforslaget om ændring til udlændingeloven en række stramninger, som Venstre naturligvis kan stemme for; men vi synes, de er for beskedne, og vi er nervøse for, at de slet ikke opvejer de ulykker, forslaget vil medføre.
Vi kan også, når vi læser lovforslaget, få en uhyggelig fornemmelse
af, at til trods for den tidligere ministers forsikringer om det modsatte er hele administrationen skredet og skredet, så man helt har opgivet at sende også plattenslagere tilbage. Det har været svært at få nøjagtige tal om, hvem og hvor mange der overhovedet er sendt tilbage, og jo mere vi borer i statistikkerne, desto flere viser der sig tilsyneladende, som rent faktisk har fået opholdstilladelse alligevel.
Der er altså givet opholdstilladelse til mennesker, som efter vor opfattelse slet ikke skulle have det.
Vi vil godt rose ministeren for, at Socialdemokratiet nu tør tale om arrangerede ægteskaber.
Vi har ønsket at få den diskussion i mange år, og vi ved godt, at det er en vanskelig og ømfindtlig debat; men vi finder, at det efter danske normer er helt uacceptabelt, at specielt så mange unge piger, der uddanner sig og i virkeligheden overtager danske normer, mere eller mindre skal tvinges ind i et ægteskab, de ikke bryder sig om.
Vi er meget tilfredse med, at den debat rejses nu, og vi mener, den i sig selv har utrolig betydning.
Men spørgsmålet er, om vi kan forbyde indgåelse af ægteskaber; vi er noget skeptiske med hensyn til, om det kan hjælpe noget, og det her med at stille spørgsmål til de unge tror vi ikke meget på.
Jeg hørte måske også fru Dorte Bennedsen ytre en vis skepsis, men vi vil meget gerne diskutere videre, hvordan det rent teknisk skal gøres, så vi forhindrer disse ulykkelige situationer. På samme måde er vi fuldkommen enige i, at vi skal pro forma-ægteskaberne til livs, men også her tror vi, det er svært at stoppe dem ved indgåelsen.
Til gengæld er vi selvfølgelig enige i den øgede kontrol, ministeren lægger op til, og der skal selvfølgelig ske omgående udsendelse, når beviserne er i orden. Med hensyn til asylsøgernes mulighed for familiesammenføring har vi hele tiden sagt, at når man har fået afslag på opholdstilladelse, skal man ikke kunne gifte sig til den.
Også her er vi betænkelige ved den tekniske udformning, for
Det, vi er optaget af,
er ikke, hvem der gifter sig med hvem, men at de ikke får opholdstilladelse.
Hvis nogle gifter sig alligevel, må de familiesammenføres et andet sted.
Men det er som sagt noget, vi meget gerne vil diskutere.
Generelt vil vi have færre opholdstilladelser.
Vi ønsker nu at få afklaret disse sager, jeg her har rejst, hvor vi enten er uenige eller bekymrede, og vi håber, ministeren kan overbevise os om, at det måske ikke ser så galt ud, som vi frygter, og at ministeren dertil vil vise mere imødekommenhed over for vore forslag, end det måske lød her til indledning.
Jeg må da sige, at jeg synes, stemningen på ministerens kontor har været god, når vi har været derovre.
Så vil jeg vende mig til nogle principielle betragtninger om integrationsloven, og fru Else Winther Andersen vil uddybe mine synspunkter.
Vi ønsker, at de udlændinge, som har og får opholdstilladelse i Danmark, skal integreres i et sådant omfang, at de kan blive selvforsørgende, mens de er her.
De skal lære dansk, og de skal menneskeligt understøttes og dygtiggøres, det er vi enige i.
Vi ser altså med stor bekymring på, at regeringen for os at se ønsker at tilskynde alle udlændinge til at få permanent ophold og dermed gøre flygtninge til indvandrere.
Men lad os vende tilbage til det punkt, når vi har fået afdækket de tekniske tvivlsspørgsmål i lovforslaget, for der er mange af hensigterne, vi er meget enige med regeringen i, og vi har jo selv foreslået nogle af dem.
F.eks. ønsker vi og har selv foreslået i årevis, at integration og omsorg for nyankomne udlændinge netop skal være kommunernes ansvar.
Det ønske har regeringen nu imødekommet, og vi vil meget gerne finde en løsning på problemet.
Vi mener fuldstændig som ministeren, at nu må integrationen være en myndighedsopgave, og derfor skal den fjernes fra Flygtningehjælpen. Derfor vil vi også gerne have Flygtningehjælpen ud af billedet, så den ikke kan forsinke sagsbehandlingen.
Men jeg må nok sige, at den store uenighed er om tvangsordningen over for kommunerne og dermed over for danske borgere.
Vi tror slet ikke, det kan lade sig gøre, og vi håber, det er muligt for ministeren at lægge nogle andre modeller på bordet, som vi kan diskutere.
Vi er også bange for, at det er at lægge gift for hele udlændingedebatten, hvis danskerne skal tvinges længere ned i boligkøen.
Danskere, der har ventet i årevis, vil selvfølgelig ikke acceptere, at en nyankommen udlænding skal have den lejlighed, de ventede at få, for sådan vil det blive opfattet, og på samme måde er vi også betænkelige ved en slags stavnsbinding.
Vi er meget optaget af at diskutere de sociale ydelser.
Vi er meget optaget af at hindre, at Danmark bliver så tiltrækkende for mennesker, at de bare kommer hertil for at leve af vores sociale ydelser, og derfor har vi selv foreslået, at der indføres en slags brugerbetaling, og at der i hvert fald ikke indføres særlige sociale tiltag af hensyn til udlændinge - altså at de ikke må få nogle særydelser, som ikke gælder for danske borgere. Nyankomne udlændinge må ikke kunne vade lige ind i det danske bistandssystem.
Man må yde noget, før man kan nyde, og det skal i øvrigt gælde for både udlændinge og danskere; men modellen vil vi gerne diskutere.
Det lovtekniske har vi været inde på, og fordi lovforslaget er vanskeligt, fordi det er vanskeligt stof, vil det selvfølgelig kræve en meget grundig efterforskning i Retsudvalget.
Derfor er vi også noget forundrede over, at landets statsminister mener, at det kan klares på nogle få dage; men vi er glade for at kunne læse i dagspressen, at indenrigsministeren er indstillet på, at vi får noget mere tid, og jeg skal love, at vi ikke er optaget af at trække tiden ud.
Vi er bare optaget af at arbejde grundigt med tingene.
Også ministerbemyndigelserne er blevet nævnt, og dem vil vi som sagt meget gerne tale om.
Der er retssikkerhedsmæssige og parlamentariske problemer forbundet med så mange bemyndigelsesbestemmelser, og på samme måde må vi vide noget mere om, hvad undtagelsesbestemmelserne i begge lovforslagene dækker over.
Vi frygter, det kan blive forfærdelig bureaukratisk og også usikkert for både kommuner og udlændinge, hvis ikke vi får klarhed over de ting.
Vi har som sagt selv fremsat et forslag til ændring af udlændingeloven; vi håber, ministeren vil være lydhør over for det, og vi er indstillet på et hårdt og hurtigt arbejde.
Så vil jeg godt her til sidst bringe en lille hilsen til de journalister, der de seneste dage har forsøgt at gøre dansk udlændingepolitik til et spørgsmål om ja eller nej.
Så enkelt er det ikke, og jeg håber derfor, at de journalister, der har været så optaget af at indskrænke deres reportager til et ja eller nej, nu vil følge udvalgsarbejdet og de politiske forhandlinger grundigt og seriøst, så også journalisterne gør deres arbejde med formidling til befolkningen ordentligt.
Det er jo pressens opgave, og udlændingepolitikken er et vigtigt folkeligt spørgsmål.
Vi kan netop her til morgen læse i Jyllands-Posten, at den danske befolkning prioriterer dette spørgsmål fantastisk højt, og at LO-medlemmerne slår alle rekorder.
Jeg kan forsikre om, at udlændingepolitikken prioriteres meget højt i Venstre, og det har været tilfældet i mange år.
Vi prioriterer den højt i dag og i morgen, i valgkampen og efter næste valg.