Jytte Andersen (S), 2005-06-03:
Alle de forslag, vi behandler i dag, er faktisk meget sympatiske.
De er rejst ud fra et ønske om at gøre en god efterlønsordning endnu bedre og sikre, at der ikke er regler, der hverken direkte eller indirekte virker aldersdiskriminerende.
Jeg repræsenterer det parti, Socialdemokratiet, som fra første færd helt tilbage i slutningen af 1970’erne stod på det daværende specialarbejderforbunds side, da forbundet på baggrund af en rystende arbejdsmiljørapport dokumenterede en voldsom nedslidning og udstødning af forbundets medlemmer.
Jeg og vi er faktisk ret stolte over partiets indsats og arbejde igennem 25 år for at fastholde efterlønsordningens grundprincipper, ofte i politisk stormvejr og med arbejdsgivernes ulidelige hakken på og ønske om afskaffelse, samtidig med at de igennem alle årene har svigtet, når det drejede sig om deres ansvar over for den ældre del af arbejdsstyrken.
Nedslidning og udstødning hører fortsat til dagens orden.
Efterlønsordningen har betydet kolossalt meget for flere hundredtusinde lønmodtagere.
Andre grupper end de nedslidte specialarbejdere og fabriksarbejdere kom til og tog ordningen til sig.
Funktionærer, akademikere, landmænd og selvstændige har nydt godt af dette velfærdsgode, et velfærdsgode besluttet af SV-regeringen i 1977 og igangsat i 1979 – for mere end 25 år siden.
Beskæftigelseskravet er strammet, medlemsancienniteten forlænget, og i 1998 kom en større justering, som på den ene side havde til formål at bevare efterlønsordningen som et alment velfærdsgode, som en rettighed, hvis betingelserne er opfyldt, og på den anden side at justere ordningen, så den i højere grad gav et incitament til at blive på arbejdsmarkedet efter det fyldte 60. år.
Vi indførte modregning for øvrige pensionsordninger og en præmiering ved udskydelse af tilbagetrækningen.
Det er ikke nogen hemmelighed, at justeringen blev indført under voldsomme protester.
Det gav utryghed, vrede, skuffelse og kontant afregning fra vælgerne ved det efterfølgende folketingsvalg.
Netop på den baggrund er det tilfredsstillende for Socialdemokratiet i dag at konstatere, at hensigten med de nye regler faktisk er opfyldt.
Anvendelsesgraden af efterlønsordningen er faldet med 5 procentpoint, tilbagetrækningsalderen er højere i dag, end den var dengang.
Modregningsreglerne har virket.
Vi fremtidssikrede efterlønsordningen, men desværre er det politiske pres på en afskaffelse af efterlønnen ikke svækket.
Men det er ikke den store reformdebat, vi skal have her i dag.
SF’s vidtgående forslag om ret til supplerende dagpenge uden tidsbegrænsning kan vi ikke støtte.
Det skaber givetvis en bedre mulighed for nedsættelse af arbejdstiden for de ældre og dermed måske et længere arbejdsliv.
Ikke desto mindre har vi svært ved at se det fornuftige i, at dagpengesystemet skal løse et aftaleproblem.
Løn, ansættelsesvilkår, herunder arbejdstid, er som bekendt aftalestof, og lad det blive ved det.
SF’s forslag om en forhøjelse af efterlønssatsen til dagpengesats til alle, der venter med at gå på efterløn, til de er fyldt 63 år, kan vi heller ikke støtte.
For os er der en nøje sammenhæng mellem dagpengeniveau og rådighedsforpligtelsen.
I Socialdemokratiet respekterer vi aftaler og forlig.
Det politiske system ville bryde sammen, hvis der ikke her på Christiansborg kunne indgås aftaler, der holder.
Vi ved godt, at det forslag, vi har stillet her i dag, kun kan vedtages, såfremt aftalepartnere fra 1998-forliget kan nå til enighed.
To konkrete forslag er det, Socialdemokratiet er optaget af.
To konkrete forslag, der handler om retfærdighed og ligestilling imellem indkomstgrupper og aldersgrupper.
Det at kunne tjene op til 30.000 kr. uden modregning vil betyde, at den lavtlønnede efterlønsmodtager kan få lidt mere ud af en arbejdstime, præcis som arbejdsministeren netop også har sagt.
Incitamentet til arbejde vil styrkes, og det er godt for ham eller hende, og det er også godt for samfundet.
Det at fjerne aldersdiskriminering med en kortere dagpengeperiode for de 60-årige burde vi uden videre kunne blive enige om.
Hr. Mogens Lykketoft, Socialdemokratiets statsministerkandidat, bragte disse forslag ind i valgkampdebatten.
Venstres daværende statsministerkandidat og nuværende statsminister var positiv.
Disse problemer skulle løses, og det, man siger før valget, gennemfører man efter valget, hvis det er politisk muligt.
Det er det, hvis De Konservative og Det Radikale Venstre er positive, og det håber jeg de er.
Det er jo trods alt ikke det store strukturforslag, der trækker i en forkert retning.
Vi vil arbejde hårdt for i udvalgsarbejdet at få afdækket, at disse forbedringer ikke vil trække flere ud af arbejdsmarkedet, de vil blot sikre retfærdighed og ligestilling.
I løbet af efteråret fremlægger Velfærdskommissionen givetvis forslag om afskaffelse af efterlønsordningen helt eller delvis, som vi jo så også netop lige har hørt, at vismændene foreslår.
Afskaffelse af efterlønnen er, set med mine øjne, nærmest blevet et mantra for mange dommedagsprofeter.
I Socialdemokratiet går vi gerne ind i en fordomsfri debat, ikke for at afskaffe efterlønnen, men for hele tiden at sikre dens spændstighed og dens evne til at matche nye tider og nye behov.
Over hele den vestlige verden vil denne debat trænge sig på.
Hvordan sikrer vi velfærden i det lange perspektiv?
Vi er ikke håndsky over for denne debat.
Vi har netop tilrettelagt en proces internt i Socialdemokratiet, og vi synes, at det er vigtigt efterfølgende med en åben og bred folkelig debat, som så kan bane vej for nye beslutninger om efterlønnens fortsatte fremtid.
Vigtige beslutninger skal ikke hvile på myter, men på realiteter og fakta.
Dertil er AK-Samvirke-rapporten fra sidste år meget nyttig læsning, som jeg kan anbefale til alle.
Det er uddannelsesniveauet, lønniveauet, store årgange, der afløses af mindre, krigsgenerationen ældes som bekendt og er kommet på pension.
Pensionsformuerne vil stige voldsomt, der vil være færre på fuld efterløn, også fordi modregningsreglerne virker.
Færre tilmelder sig givetvis efterlønsordningen, og i forhold til, hvordan vores arbejdsmiljø er, vil der alt andet lige ske en mindre nedslidning og udstødning.
Dertil kommer, at Danmark med OECD’s ord er et langsomt aldrende samfund med en relativt høj tilbagetrækningsalder på 61,6 år.
Det er faktisk den fjerdehøjeste i Vesteuropa og i USA.
Dertil kommer, at vi i aldersgruppen mellem 15 og 64 år har den allerhøjeste erhvervsfrekvens i Vesteuropa og i USA.
Der er grund til at diskutere fremtidens tilbagetrækningsmønster og efterlønnens spændstighed.
Men der er absolut ingen grund til at male fanden på væggen af bare forskrækkelse og ikke turde forholde sig konkret til to konkrete forslag om forbedringer her og nu.
Hvor ville det dog være befriende, hvis vi i denne debat også kunne fokusere på efterspørgselssiden.
Den debat deltager vi meget gerne i.
Hvordan sikrer vi, at arbejdsgiverne lever op til deres ansvar og realiserer personalepolitikker, der tilgodeser de ældre, det grå guld, og ikke alene fyrer midaldrende, men også ansætter midaldrende?
Og bare vi dertil kunne få regeringen i tale om en effektiv indsats for integration af nye danskere og stop for marginalisering af mange, der har en begrænset arbejdsevne.
Hvis vi også kunne få den højt anerkendte danske aftalemodel til at påtage sig ansvaret for de over 100.000 mennesker, som gerne vil, men ikke kan få et fodfæste på det danske arbejdsmarked, så behøvede vi måske ikke at være så bekymrede for, hvordan en eventuel 30.000-kroners-regel kunne komme til at virke.
Hvis nu den analyse, som vi er enige om skal laves, alligevel måske ganske svagt kunne give et incitament til, at et par procent flere ville gå på efterløn, så ville det i den store sammenhæng ikke spille den afgørende rolle for os at se.
Det er bare en annoncering af, hvad vi efterfølgende måtte komme til at diskutere.
Jeg håber som sagt meget, at ikke mindst Det Konservative Folkeparti og Det Radikale Venstre vil gå positivt ind i udvalgsarbejdet.
Vi må prøve at få afdækket nogle af de bekymringer, som Det Radikale Venstre og De Konservative måtte have, så vi kan samles om, at vi meget hurtigt i næste folketingssamling kan træffe beslutninger om de to forslag.
Det vil jeg i hvert fald godt anbefale meget over for Folketinget.