Jens Kirk (V), 2001-01-09:
Først vil jeg gerne beklage min sene ankomst til Folketingssalen.
Og det, der lægges op til nu, hvor man piller nogle ting ud, som ikke har noget med forbrugsvalg at gøre, synes vi er positivt.
Men vi må jo nok sige, at høringssvarene spænder vidt.
Nogle siger om offentliggørelse, at det ikke vil give et kvalitetsløft, mens andre siger, at alt skal offentliggøres, og at det skal være let forståeligt.
Og så er der en hel del, der er betænkelige ved, at der ikke er en opsættende virkning, og at klagemulighederne dermed ikke er udtømt.
Det er jeg også betænkelig ved, og det er vi i Venstre.
Andre spørger: Hvorfor ikke gulerod frem for trusler?
Eller hvorfor ikke udvikle et A-B-C-system, hvor man f.eks. kunne sige, at her har vi et fint cafeteria, og her har vi et B-cafeteria, som måske har haft en lille fejl hist og her?
Men det er jo ikke det, der er lagt op til.
Der var en forespørgsel, F 8, til statsministeren og justitsministeren, og efter den må konklusionen jo være, at i dag har vi ingen gennemskuelighed.
Der er ifølge justitsministeren forskellige regler for offentliggørelse inden for de forskellige fagministerier, og jeg citerer fra F 8: »I nogle tilfælde kan offentliggørelse kun ske, når kontrolresultatet har ført til skriftligt påbud, forbud, bøde m.v., og når klagemulighederne er fuldt udtømt.
I andre tilfælde modtager den berørte part forud for offentliggørelse orientering herom og kan i nogle tilfælde komme med indsigelser forud for offentliggørelsen, således at der i den endelige rapport er taget hensyn til berettiget indsigelse.« Den forskellighed er vi i Venstre meget betænkelige ved, og det næste er selvfølgelig: Er målsætningen opfyldt - væsentlighedskriteriet?
Hvis jeg f.eks. har en bil, der kan køre 140 km/t på en vestjysk landevej, er jeg til stor fare for de øvrige trafikanter.
Da får man en bøde, og det er altså en sag mellem trafikant og politi.
Her er det ikke nok med en bøde; her bliver man også hængt ud.
Det er ikke alene en sag mellem den, der begår forseelsen, og så myndighederne.
Jeg vil gerne spørge ministeren, om der er undersøgelser, der dokumenterer, at virksomhederne faktisk bliver mere pligtopfyldende, hvis stort set alle resultater offentliggøres.
For den forskellighed med hensyn til offentliggørelse, som justitsministeren nævnte i F 8, går jo igen i lovforslaget her.
På fødevareområdet, som L 133 omhandler, har det vist sig, at der er ringe interesse for at tjekke tilsynsresultaterne.
Derfor synes vi i Venstre, det er meget væsentligt at vide, om der i det hele taget er en effekt af det her, om ikke det er andre værktøjer, der skal i brug, og om vi har givet myndighederne mulighed for at anvende disse værktøjer såsom advarsel, bod, bøde, lukning osv.
I lovforslaget står fordele og ulemper direkte beskrevet, og det er jo klar tale.
For hvorfor skal den foreslåede nye offentlighedsstrategi ikke også slå fuldt igennem i økologilov, og lov om frø, kartofler og planter?
Det er for mig uforståeligt.
Et bredt udvalg erstattes af et råd.
Praktiske moderne landmænd, mener jeg da at forstå, skal også i det råd.
Det kan da være et plus.
Ny ejer hæfter for gæld vedrørende afgifter og gebyrer - også et plus.
Kontraprøve må også øge retssikkerheden.
Og landsdækkende forbrugerorganisationer skal have adgang til det råd.
Men jeg vil spørge ministeren, om vi har andre steder, hvor udenlandske organisationer også kan klage.
Findes det overhovedet andre steder?
Venstre vil gå aktivt ind i udvalgsarbejdet, men vi er meget betænkelige ved, at retssikkerheden kan variere fra ministerium til ministerium.
Derfor mener vi, at det må være muligt at lave generelle, grundlæggende vilkår, at vi klart siger, hvad det er, vi mener at vilkårene skal være på dette område, for vi skulle gerne ud over, at retssikkerheden fortsat er bedre for røvere, rockere og rovmordere end for borgere, fiskere, bønder og brugtvognsforhandlere.