Aage Frandsen (SF), 1999-02-12:
SF har i flere år argumenteret for, at der var behov for ændringer i efterlønnen, og vores argumentation har gået på to områder.
Det første er, at efterlønnen har været alt for ufleksibel.
Det har været udmærket, at efterlønneren har måttet arbejde 200 timer, men vores synspunkt har været: Hvorfor kun 200 timer? Hvorfor ikke arbejde skiftevis 0 timer og måske på halv tid? Hvorfor ikke lade delefterlønnen afløses af en fleksibel efterlønsordning?
Og hvorfor disse firkantede regler for, hvad en efterlønner måtte og ikke måtte?
Hvorfor måtte en efterlønner f.eks. ikke skrive en bog eller male et maleri, samtidig med han gik på efterløn, hvis han havde lyst til det? SF's forslag i den forbindelse har været, at man skulle have en modregningsordning, hvor man fulgte samme principper, som vi kender i forbindelse med supplerende dagpenge kombineret med, at man selvfølgelig skulle have et bundfradrag, og der har vi nævnt tallene 25.000-30.000 kr.
Vi mener, at et økonomisk tal er rigtigere end 200 timer.
Det er i den forbindelse rigtigere at have et økonomisk bundfradrag, end det er at have et timefradrag som bundfradrag.
Og det er dér, hvor det, vi har nu, adskiller sig fra vores forslag.
Vi mener, at det, der er kommet ud af det fra regeringens side, er, at man favoriserer de mennesker, der har en meget høj timeløn og arbejder meget ved siden af, mens man gør det modsatte i forhold til de mennesker, som arbejder lidt ved siden af, og som har en lille timeløn.
Man kan jo regne sig frem til, at sådan er det.
Vores synspunkter har vi fremlagt ved forskellige lejligheder, og vi har også, som den socialdemokratiske ordfører var så venlig at referere til, i et forslag til vedtagelse i Folketinget peget på nogle ting.
Vi har også fremsat et beslutningsforslag i Folketinget, hvor vi i øvrigt nævner, at de 200 timer skulle bevares.
Vi har ikke nævnt præcis hvordan, og det kan man jo ikke heller sige, at man skal gøre i hver eneste sætning, man siger.
Men det er de synspunkter, vi har fremsat.
Det andet område drejer sig om, at vi har sagt, at det er uholdbart, at man på den ene side har efterlønnere, som får modregnet i den løbende udbetaling af pensionen, mens der er andre efterlønnere, som får en kapitalpension, og som ikke modtager modregning.
Den forskelsbehandling har vi sagt, man skulle gøre op med.
Derfor er vi enige med regeringen i, at det er rigtigt at lave en modregning i kapitalpensionen, og vi har aldrig sagt noget andet.
Jeg ved godt, at man fra Socialdemokratiets side mente, at nu havde de os på et eller andet punkt her, men det passer slet ikke.
Vi står hundrede procent ved, at vi er tilhængere af, at man skal modregne.
Det, som vi synes var helt tosset med det første udspil, var jo, at man sagde, at man skulle modregne lige med det samme fra den første krone.
Det var dumt.
Derfor er det fornuftigt, at man har indføjet en bundgrænse.
Der har vi så peget på, at vi nok synes, at den skulle have været højere, men til gengæld skulle modregningsfaktoren have været større.
Igen er princippet hos os, at dem, der har lidt ved siden af, skal man ikke røre ved, og dem, der har meget ved siden af, skal man røre mere ved.
Lovforslaget indebærer jo, at det i særlig grad er nogle mennesker, som regeringen mener, der er brug for på arbejdsmarkedet, der skal favoriseres, men samtidig er det jo også de mennesker, som kan holde ud længe, der skal præmieres, og ikke de mennesker, som er nødt til at gå af som 60-årige, og som altså ikke kan vælge, fordi de er nødt til at gå af som 60-årige.
Det vil sige, at det er de mennesker, som efterlønnen jo oprindelig var beregnet for, SiD'eren og KAD'eren, som ikke har valgmuligheden og bliver ringere stillet i forhold til situationen i dag.
Af hensyn til den radikale ordfører, som mener, at jeg måske antyder, at man bliver ringere stillet end dem, der er i ordningen i dag, vil jeg sige, at det er det jo ikke, men at det er mennesker i fremtiden, vi forestiller os, der skal paralleliseres med dem i dag. For at opregne nogle af de punkter, hvor vi er uenige i det, der ligger: Vi mener, at det er en klar favorisering af dem, der kan klare sig godt, i modsætning til dem, der ikke kan.
for dem, der starter som 60-årige, og en anden ydelse, hvis de kan holde ud, til de er 62 år.
Det er en favorisering af dem, der kan holde ud.
For det andet modregner man ikke på nogen måde i kapitalpensionen for folk, der holder ud til 62 år og derefter.
Og for det tredje ligger der en præmiering i form af en skattebegunstigelse, hvis man kan holde ud, til man er 65 år.
Vi mener simpelt hen, at det hele vejen igennem er en favorisering af dem, der kan klare sig.
De, der har valgmulighederne, er dem, der får pengene.
Der er ikke tale om, at vi ikke vil røre ved efterlønnen, vi vil bare røre ved et andet punkt.
Jeg har været inde på, at nogle af de beregninger, som er lavet i henhold til lovforslagets bemærkninger,
er sminkede.
Vi skal gerne stille nogle spørgsmål i udvalget, så vi kan få dem belyst.
Det er noget, som de så ikke får senere hen.
Jeg synes i virkeligheden, at det er trist, at man fra regeringens side, og det er ikke kun denne, det er også tidligere regeringer, benytter sig af Justitsministeriets Lovafdeling til at løse et politisk problem.
Det gør, at Justitsministeriets Lovafdeling, hvis styrke blandt jurister og også blandt os ikkejurister ikke er den, der måske var ønskelig, bliver yderligere svækket. Derfor synes jeg, at det er en skam, for der er trods alt et behov for nu at finde et andet sted, hvor man kan få lidt mere saglig rådgivning.
Det, der er interessant, er jo ikke, hvis man ved lov vedtager at afskaffe efterlønnen.
Det er jo ikke interessant, det er der jo ingen, der er så tosset at gøre.
Nej, det interessante er, hvis man hæver efterlønsalderen til 61 år, og hvad så?
Jeg er helt sikker på, at så er der ikke nogen garanti, og det er der heller ikke, hvis man hæver den til 62 år, eller hvis man sætter folkepensionsalderen ned osv. osv. Der er ingen garanti i disse sammenhænge, og det ved vi alle sammen godt, og derfor er det eneste, der i virkeligheden skal til i disse sammenhænge, at man giver politiske garantier.
Det eneste, man så i den forbindelse skal sikre,
er, at man skal holde det, man lover.
Omkring efterlønnen har vi før valget helt klart sagt, hvad vi ville, og det betyder så også som en konsekvens, at vi naturligvis ikke kan stemme for det lovforslag, som vedrører efterlønnen, og heller ikke den følgelovgivning, som vedrører skat, for den er i virkeligheden en begunstigelse af nogle efterlønsmodtagere.
Det er derfor, at vi i vores stillingtagen har sagt, vi ikke vil have efterlønnen, som vi kender den i dag.
Den skal ændres, men ikke på den måde her, for den vender den tunge ende nedad, den rammer de mennesker, som efterlønnen specielt er beregnet for.