Søren Kolstrup (EL), 2000-11-16:
Jeg synes, at debatten, vi har haft i dag om klima, falder i to dele.
Der har været nogle indlæg, der peger på analysen og de omstændigheder, som vi befinder os i for øjeblikket, og hvor man både fra ministerens og fra forskellige ordføreres side har peget på, at mistanken om, at det er galt fat, bliver stadig mere underbygget.
Man har peget på de trusler og perspektiver, vi står over for, spændende lige fra Nordkalotten, der kan smelte bort, og til Afrika, der bliver mere og mere besejret af ørken.
Jeg synes også, det er meget rigtigt, når man siger: Jamen det kan godt være, at vi ikke står over for en situation, hvor vi kan standse processen, men så har vi da i hvert fald en forpligtelse til at sikre, at situationen ikke forværres. Så der er i hvert fald i store dele af Folketinget en vis form for nøgternhed omkring det her.
Det dybt tragiske i den her debat er jo samtidig, at denne nøgternhed krydser klinge med en anden tendens, nemlig at der nu står en lang række pengemænd på ryggen af hinanden og vil igangsætte endnu et område, hvor de kan tjene penge.
Man kan faktisk sige, at der er endnu en ting, der skal markedsgøres, og kapitalismen skal brede sig.
Alt efter temperament kan man sige, at nu skal svindelprojekterne eller pengemaskinen sættes i gang.
Ét er jo, at vi tidligere har været enige om - i hvert fald i store dele af Folketinget - at vi skal sige nej tak til at sælge store mængder varm luft, det gælder Rusland og Ukraine; den idé er også på retræte.
Jeg bemærkede, hvad CD's ordfører sagde til punktet.
Det er den linje, som Venstre står for, og som nu breder sig med en vis succes.
Finansspekulanterne er i fuld gang med at organisere det kommende marked.
Vi ved jo, at når kapitalismen får åndenød, så har den lyst til at ekspandere.
Det er også sådan, at et af verdens førende gensplejsningsfirmaer, Orsanto, nu fører sig frem med »løsningen«, den løsning, der skal få alle i USA til at elske klimanedskæringer.
Og som CD's ordfører sagde: Man kan jo godt lave noget godt, uden at det gør ondt.
Der blev det nærmest fremstillet, som om der var én gruppe, der hed masochisterne, og så var der de glade - jeg sagde ikke de lalleglade - altså dem, der kan forene tingene.
Selvfølgelig er det da fristende for os andre at sige: Jamen kunne vi ikke hoppe med på Venstres vogn? Socialdemokratiet er tilsyneladende på vej til at gøre det.
Jeg er ikke helt klar over, hvor man står, men det er åbenbart det, der er trenden.
Men jeg skal lige repetere, hvorfor vi er nogle, der ikke bare er nervøse, men vil slås maksimalt imod de her systemer.
Det er meget svært at forestille sig en verden, hvor der er så stor ulighed, og hvor vi ved, at hvis bare ét enkelt lille, lille, bitte hjørne af systemet braser sammen, så braser hele systemet sammen.
Det korte af det lange er: Hvad skal vi gøre?
Set ud fra Enhedslistens synspunkt er det vigtigste, at vi kan få sagt nej tak til alle fiduserne, nej tak til sinks, nej tak til sources, nej tak til handel, og at vi så meget som muligt kan styrke den linje, der hedder en hundrede procents nationalindsats, evnen til at feje for egen dør.
Vil man den linje, er der kun et at gøre, nemlig at knytte an til de lande i verden, der også vil føre den linje, og ikke tilfældigvis her lade sig underlægge f.eks. noget, der hedder EU.
Derfor vil vi fortsat slås for, at regeringen og ministeren så meget som muligt slutter op om regeringens tidligere målsætning: at minimum 70 pct. af reduktionerne sker ved hjælp af hjemlige reduktioner.
Også for simpelt hen at undgå et pragmatisk forhold til Jordens undergang, så vi kan sige: Fri os fra klimasvindlere og drivhusgangstere, ja tak til en klimakonvention, nej tak til en aftale, der går på forureningstilladelser.
Og igen: Det vigtigste er, at vi gør noget og så hurtigt som muligt, og det handler så om den hjemlige debat om energibesparelser og selvfølgelig om udbredelse af vedvarende energi.