Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-12-08:
Jeg vil gerne på det her sted gøre nogle betragtninger om især to hovedtemaer, det ene har indtil nu været forsvarsdiskussionen, og det andet har været den fælles valuta, herunder markedskræfterne.
Og jeg synes egentlig, jeg ville starte med at sige til SF og SF's ordfører: Jeg mærker en frygtsomhed i forhold til det europæiske - jeg mærkede det også under hr. Keld Albrechtsens første indlæg ved introduktionen til debatten her i dag - en indelukkethed, som kunne føre mig hen til, at vi ikke længere rigtig kan se SF gå ind i en grænseoverskridende debat.
Det er overraskende for mig, også fordi jeg ser en venstrefløj i hele Europa, der gør det modsatte af, hvad SF og Enhedslisten i virkeligheden gør.
Bevares, man kan da godt finde nogle underafdelinger her og der, men når det kommer til stykket, tager venstrefløjen i det øvrige Europa jo også konsekvensen af det moderne samfund.
Vi kan jo ikke have, at når økonomien går over grænserne, så bliver SF hjemme.
Vi er jo nødt til at sige, at lige så interesseret
som SF og vi er i, at markedskræfterne har et menneskeligt ansigt, så det ikke går galt, og de svageste ikke bliver smidt af i svinget, lige så interesseret burde SF og Enhedslisten være i, at det samme var tilfældet på europæisk plan.
Ja, nu er jeg lidt ked af, at hr. Keld Albrechtsen ikke er her lige i øjeblikket, men jeg ville have sagt, og han kan måske også høre det, at når hr. Keld Albrechtsen siger, at der ikke er et modspil til markedskræfterne under opbygning i Europa, så tager han fejl.
Vi har sjældent været i en situation, hvor vi arbejder så intenst på at lave fornuftige, menneskelige politiske rammer omkring markedsøkonomien, som vi gør i de her år.
Må jeg bare nævne 3-4 ting: Beskæftigelsespolitikken, miljøpolitikken, forbrugerpolitikken og for den sags skyld også det politiske dokument, charteret for de grundlæggende rettigheder, som snart kommer i gang.
Jeg må sige, at jeg desværre ser en kysthed ved at diskutere ting, der er vanskelige og grænseoverskridende, og jeg ser en tilbageholdenhed ved at kaste sig ud i en vision, der er kolossalt spændende.
Tag nu den fælles valuta.
Hvor bliver visionen af på den europæiske venstrefløj?
Jeg savner en diskussion, også med venstrefløjen i Danmark, om den europæiske vision i det økonomiske leje i den fælles valuta.
Hvorfor siger man nej til, at en forudsætning for at føre en massiv, offensiv beskæftigelsespolitik er, at de andre også gør det?
Hvorfor siger man nej til at samarbejde om en grøn trafikpolitik, der er meget fornuftig?
Hvorfor siger man nej til, at det fælles valutaområde kan gå ind i et globalt ansvar, sikre, at verdenshandelsorganisationen begynder at tage hensyn til ulandene, sikre, at de faglige rettigheder accepteres, sikre i det hele taget, at miljøet kommer til at spille en rolle?
Det er da en vision, der er til at tage og føle på.
Jeg synes, man skulle gå forrest sammen med os og sige, at det her er enormt spændende.
Og det fører mig frem til en anden diskussion, om den militære opbygning i Europa.
Må jeg ikke bare slå fast endnu en gang som enkle konstateringer, at det, der er på vej i Europa, er ikke en europæisk hær i den forstand, at der opbygges en europæisk styrke under europæisk kommando, som alene er under europæisk kommando, og som én gang for alle overgives til en europæisk kommando.
Det er heller ikke en europæisk hær, der er sat til at forsvare vores område. Det, der opbygges, er noget andet.
Det er en fornuftig evne til at håndtere en krise i vores baghave, så vi undgår, at den bliver til krig.
Man skal melde sine tropper til, på samme måde som man i dag skal melde til i NATO.
Man kan sige nej til at melde til, på samme måde som man i dag kan i NATO.
Og vi har oven i købet nu i det dokument, der ligger til Helsinki, også fået sagt, at det er NATO først, og hvis NATO så beslutter, at de ikke vil være med alene, jamen så kan Europa gå ind.
Og det er ikke det hele, det er alene Petersbergopgaverne.
Jeg synes, vi skal snakke sådan om det og ikke med overskrifter, som kan skræmme folk, fordi de indeholder et symbolsprog, som man umiddelbart reagerer i forhold til.
Jeg indbyder derfor også både SF og andre partier til en realistisk, indholdsrig debat om, hvad det egentlig er, vi taler om.
Og jeg synes, vi i dag skal få sagt, at det, vi vil, er at sikre, at bl.a. det danske samfund sammen med de andre kan stå sammen og værne om vores værdier, ikke på en indadvendt måde, men på en udadvendt måde.
Og det, vi vil, er at tage ved lære af alle de fejltagelser, der har været i det århundrede, som vi nu snart forlader.
At ingen, og jeg understreger, også over for hr. Knud Erik Hansen, ingen er tjent med, at vi lader være med at samarbejde på tværs af grænserne for at modvirke oliekriser, der kan komme igen, som plagede os i 1970'erne og indebar hundredtusindvis af arbejdsløse mennesker i Danmark.
Ingen er tjent med at lade være, heller ikke de bageste, slet ikke de bageste i vores samfund.
Jeg mener, vi har en interesse i, at Europa bliver bedre til at løse sine kriser.
For jo flere kriser, der kommer, jo vanskeligere bliver Danmark også stillet, og jo vanskeligere bliver alt det, vi står for.
Jeg må egentlig sige tak til fru Pia Christmas-Møller for et konsistent, logisk, sammenhængende, klart indlæg.
Der kan være tider og punkter, hvor man ikke er enig, det er noget andet, men der er konsekvens i sagen.
Og jeg skal for min part, da udenrigsministeren kommer ind om et øjeblik, blot sige, at jeg ville så meget ønske, at vores værdier i det danske samfund her ved slutningen af det her århundrede fik en ny revitalisering, fordi det er jo vores værdier, der kommer til at præge det 21. århundrede meget mere end før.
Jeg ser en direkte tråd mellem de danske værdier, som lever i Danmark, og den nye scene, der tegner sig i det 21. århundrede.
Jeg må sige, at samhørighed, gensidig anerkendelse af hinanden, fredelige forhold, høj ambition, når det gælder beskæftigelse, når det gælder en økonomi, der beskytter også de svageste, begynder efterhånden ikke alene at være en dansk dagsorden, men kan godt blive en europæisk dagsorden og en global dagsorden.
Derfor må jeg også sige, at det 20. århundrede tilhørte - måske i for høj grad - liberalisterne, når det gælder Europa, når det gælder den globale økonomi.
Det 21. århundrede tilhører, er jeg overbevist om, de værdier, som vi tror på, som vi har bygget vores samfund på.
Og det er den type af ræsonnement, jeg endnu en gang godt vil gentage over for både venstrefløj og over for andre partier, der, synes jeg, læner sig for meget tilbage i stolen og, synes jeg, tænker for lidt på, hvad der tjener det danske samfunds interesser bedst.
Det danske samfunds interesser er bedst tjent med at spille en rolle, ikke bare for at være med mødebordet, men for at være med til at præge beslutninger, der har meget, meget stor betydning for vores eget samfunds fremtid.
Som sagt følte jeg, at der var lejlighed til lige at gøre en midtvejskommentar.
Jeg kommer tilbage igen, men nu er også udenrigsministeren her, og jeg vil fortsat følge debatten meget intenst.