Jan Trøjborg (S), 1999-01-14:
Jeg skal forsøge at give en kommentar om ikke andet til de udsagn, der er kommet.
Fru Hanne Severinsen spørger, om det nu ikke er et problem, at det udspil, vi havde til udviklingskontrakter, nu blot er blevet en forkortet liste.
Jeg mener for det første ikke, at der alene er tale om en forkortet liste.
Jeg mener, at der er tale om præcisering af de temaer, vi meget gerne vil diskutere, og jeg mener, det er forkert at diskutere, om den ene liste er den rigtige eller den anden liste er den rigtige.
Det, der er rigtigt at diskutere, er: Er der de rigtige emner på listen?
Er det de rigtige temaer?
Jeg mener, det er de rigtige temaer.
Jeg har ikke hørt en eneste ordfører i dag grundlæggende sætte spørgsmålstegn ved de temaer, som vi har forsøgt at skitsere.
Jeg tror, det er de rigtige temaer, og det vil vise sig, om det også er de temaer, universiteterne selv er optaget af.
Jeg tror, vi skal tage fat på det kvalitative og nemlig spørge: Er det de rigtige emner, vi har taget op?
Dernæst er der hele spørgsmålet om tryghed, tryghed og tryghed, og jeg ved ikke hvad.
Evig forandring - er det ikke også en slags tryghed, havde jeg nær spurgt.
Dette med, at vi bilder os ind, at vi skal lære sådan at strø lidt sukker på bekymringer rundtomkring ved at sige tryghed og tryghed, budgetgaranti, og hvad ved jeg, hænger mig en lille smule ud af halsen.
Hvis man f.eks. havde forestillet sig, at vi skulle indgå en aftale med den borgerlige regering i 1993 for at sikre tryghed for universiteterne, der havde været udsat for så meget forfærdeligt i de foregående år, havde det jo betydet, at man ikke havde kunnet lave en omprioritering i Folketinget og meget hurtigt kunne anlægge en ny politisk linje, hvor man sagde: Nu vil vi satse på grundlæggende nye investeringer.
Det er en ny politik, det er en ny kurs på vores forskningsinstitutioner.
Og det dér med at tro på, at man kan give en grundlæggende tryghed som noget absolut og fundamentalt for universiteterne, tror jeg er forkert i budgetmæssig sammenhæng.
Det vil altid være sådan, at Folketinget vil være nødt til at prioritere i forhold til de generelle økonomiske muligheder.
Sådan vil det også være i fremtiden.
Det, vi gerne vil sige til universiteterne, er, at hvis man ændrer de grundlæggende betingelser, som man kan se afspejlet i den vedtagne finanslov med tilhørende budgetoverslagsår, ja, så er der selvfølgelig en anden situation, og så må vi drøfte den også i kontraktmæssig sammenhæng.
Imidlertid har jeg i alle de debatter omkring forskning og uddannelse
, som jeg har overværet i Folketinget gennem mange år, fået det faste og ganske trygge indtryk af Folketingets interesse i offentlige investeringer i de to sektorer, i de to områder, og af, at der inden for de givne økonomiske rammer vil være en stor vilje til at prioritere forskning og uddannelse frem for en række andre investeringer.
Det tror jeg faktisk er tilstrækkelig tryghed.
Og til spørgsmålet om institutionel struktur, som fru Hanne Severinsen spørger om, vil jeg sige, at jeg går nu meget ind for, at der er pluralisme.
Der er flere, der har efterspurgt pluralisme og har understreget, at pluralisme er en god ting, også i universitetsverdenen, forskerverdenen.
Jeg synes, det er meget godt, at vi har en vis pluralisme i forhold til, hvorledes vi har ledet vores institutioner.
Der er institutioner, der har en udpeget direktør som ansvarlig daglig leder med en ansvarlig udpeget bestyrelse, og der er andre institutioner, der er ledet af en valgt ledelse.
Det har jeg det nu meget godt med.
Det, der interesserer regeringen, er, at institutionerne har kvalificerede ledelser, og at det arbejde, der udføres, er af grundlæggende høj kvalitet.
Fru Christine Antorini spørger lidt om fremtiden, og jeg skal prøve at give et svar på et spørgsmål, som jeg ikke fik besvaret i første omgang, og det er: Hvad skal der nu ske, for så vidt angår de udfordringer, man står over for generationsmæssigt, med hensyn til kvindeandel i forskningen etc. etc.?
Der er det således, at jeg har nedsat et stillingsstrukturudvalg, der består af repræsentanter fra AC, fra universiteter og sektorforskning og fra ministeriet naturligvis, der skal se på: Hvad er op og ned i diskussionen
om stillingsstruktur?
Der har været sat en række spørgsmålstegn ved aldersproblematik.
Der har været sat en række spørgsmålstegn
ved fordeling mellem fastansat videnskabeligt personale og tilknyttet personale, der har haft som hovedopgave at forestå undervisning
Det vil vi meget gerne se nøjere på og få analyseret gennemgribende, og vi regner med, at vi til sommer har et godt grundlag for en sådan diskussion.
Fru Christine Antorini var også inde på spørgsmålet: Kunne vi ikke fordele forskningsmidlerne anderledes?
Jo, naturligvis kan vi fordele forskningsmidlerne anderledes.
Jeg tror grundlæggende, at det vil være sådan, at vi vil imødese følgende argumenter: 1. Der er for få frie penge til grundforskning.
2. Ja, forskningsrådene kunne også godt bruge flere penge.
De eksterne midler, bl.a. finansieret af private virksomheder, kunne også godt være større.
Dermed også være sagt, at vi jo er nødt til at prioritere inden for den samlede ramme, og inden for den samlede ramme er regeringen indstillet på at se på, som der nu udtrykkes politisk vilje til her i debatten: Kan vi etablere et system med færre cigarkasser?
Kan vi etablere et system, der administrativt er mere tilgængeligt?
Hr. Søren Kolstrup skal jeg svare helt klart, at studenterindflydelse ligger regeringen meget på sinde
Hvis det, der ligger i mere magt, er, at man skal tilbage til tidligere tiders ledelse af universiteterne, så siger regeringen nej tak til det, men vi siger ja til at gå videre ad den vej, som blev planlagt af tidligere undervisningsminister Ole Vig Jensen, der skitserede en række muligheder for at øge studenterindflydelsen.
Det vil vi meget gerne komme tilbage til med konkrete forslag om.