runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Vagn Christensen (S), 2003-01-22:
Det er for flovt at stå her og besvare et spørgsmål om, hvorfor der skulle være eksklusivaftaler på det offentlige arbejdsmarked, med den slags banaliteter.
Men på baggrund af mine tre spørgsmål vil jeg gerne spørge statsministeren, om ikke det var rimeligt, at han trak det lovforslag tilbage, som bygger på nogle helt forkerte forudsætninger, og i stedet gør, som der er tradition for i Danmark, nemlig lader arbejdsmarkedets parter finde ud af, hvordan de løser de problemer, som statsministeren ser som de store, men også hvordan vi får løst spørgsmålet omkring de uorganiserede arbejdsgivere.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-01-22:
Der er jo fremsat mange forskellige synspunkter om det her, nogle er for, nogle er imod.
Jeg deler ikke de juridiske betænkeligheder, tværtimod må jeg sige, at jeg synes, lovgivningen her vedrørende eksklusivaftaler på smukkeste vis er i overensstemmelse med internationale konventioner om foreningsfrihed.
Jeg kunne nemlig også godt diskutere, om ikke der er problemer i at have eksklusivaftaler, samtidig med at vi har tiltrådt internationale konventioner om foreningsfrihed.
Men det er nu slet ikke det, der har været det bærende for regeringen.
Jeg nævner det bare som et aspekt, man også godt kunne begynde at diskutere.
Men det er ikke det, der er det bærende.
Og hr. Ole Vagn Christensen kører bare hele tiden rundt i, at eksklusivaftalerne er lavet for at beskytte arbejdsgiverne - eller rettere nogle af dem, nemlig at beskytte de organiserede arbejdsgivere mod de uorganiserede arbejdsgivere.
Jeg tror altså, at arbejdsgiverne vil betakke sig for at skulle spændes for hr. Ole Vagn Christensens vogn.
Lad os nu holde fast i det, det drejer sig om, som hr. Ole Vagn Christensen her har peget på, og jeg er så glad for, hr. Ole Vagn Christensen har gjort det, nemlig at inden for det offentlige har man ikke eksklusivaftaler, og alligevel har fagforeningerne mange medlemmer.
Hvorfor i alverden kan det ikke også være sådan på det private arbejdsmarked?
Til det sidste spørgsmål kan jeg sige til hr. Bjarne
Laustsen, at der er jo eksempler på, at der er arbejdsgivere, som har indgået en eksklusivaftale, om jeg så må sige, under protest efter at have været udsat for forfærdelige aktioner fra fagbevægelsens side. Så kan hr. Bjarne Laustsen selvfølgelig hævde, at det er en arbejdsgiver, der selv har indgået aftalen og selv har sat sin underskrift.
Men hvis det er den slags tilbud, man plejer at kalde sicilianske tilbud, som arbejdsgiveren er blevet stillet over for, har han ikke haft anden chance end simpelt hen at skrive under for overhovedet at få sin virksomhed til at overleve.
Og det er jo det, der er det urimelige.
Så vil jeg sige til hr. Ole Vagn Christensen, at den bedste måde, hvorpå fagbevægelsen kan sikre, at den får så mange overenskomster som muligt til at dække så bred en del af arbejdsmarkedet som muligt, er ved at skaffe sig de flest mulige medlemmer.
Og den måde, man skaffer sig de flest mulige medlemmer på, er ved at være dygtige, er ved, at lønmodtagerne på virksomhederne kan se, at det er en fordel at være medlem af fagforeningen.
Så skal de nok komme som medlemmer.
Det er da mangel på tillid til fagforeningerne at tro, at den eneste måde, de kan skaffe sig medlemmer på, er ved at tvinge folk ind i fagforeningen.
Bjarne Laustsen (S), 2003-01-22:
Det er sikkert også statsministeren bekendt, at Thyge Trier som advokat har afgivet et responsum omkring den rapport, som regeringen har fået udarbejdet, der siger, at der er tvivl om, hvorvidt ILO's konventioner nr. 87 og 98 om retten til at organisere sig og retten til kollektive forhandlinger ikke er overtrådt, fordi regeringen kommer med det her ensidige indgreb.
Videre siger Thyge Trier, at det forekommer overraskende og må siges at være en mangel ved rapporten, at et forslag om totalt forbud mod eksklusivaftaler på arbejdsmarkedet ikke indeholder nogen væsentlig retlig vurdering.
Hvad er statsministerens kommentarer til, at der åbenbart fra juridisk hold er problemer i forhold til regeringens lovforslag, som er ensidigt?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-01-22:
Jamen det offentlige område er jo netop et godt eksempel på, at man kan undvære eksklusivaftaler og alligevel have en høj organisationsprocent blandt de ansatte.
Og de faglige organisationer på det offentlige område har alligevel formået at fastholde en høj organisationsprocent blandt de offentligt ansatte.
Jeg har vanskeligt ved at se, hvorfor det skulle være anderledes på det private område.
Ole Vagn Christensen (S), 2003-01-22:
Det var med forundring, jeg den 14. januar hørte, hvordan statsministeren prøvede at trække det offentlige arbejdsmarked ind og sagde: Hvorfor er der ikke eksklusivaftaler på dette område?
Jeg håber, statsministeren er klar over, at der ikke eksisterer uorganiserede arbejdsgivere på det her område.
Derfor håber jeg så, at vi kan få en god forklaring på, hvorfor statsministeren mener, at der skulle være eksklusivaftaler på disse områder.
Med hvilken begrundelse mener statsministeren, at der skulle have været oprettet eksklusivaftaler i det offentlige, når han vælger at sammenligne de offentlige arbejdsgivere med de private arbejdsgivere i spørgsmålet om afskaffelse af eksklusivaftalerne, jf. statsministerens svar i Folketingets spørgetime tirsdag den 14. januar 2003?«
Skriftlig begrundelse
I spørgetimen kom statsministeren med følgende argument for at afskaffe eksklusivaftalerne: »Det er jo meget mærkeligt at tænke på, at det igennem mange år har været forbudt at have eksklusivaftaler inden for det offentlige.
Hvorfor kan det så ikke være sådan på det private?«
Ræsonnementet går altså på, at hvis de offentlige arbejdsgivere kan klare sig uden eksklusivaftaler, så kan de private arbejdsgivere det også.
Men statsministeren ved vel, at en offentlig arbejdsgiver ikke kan blive udsat for, at en uorganiseret offentlig arbejdsgiver kan undergrave overenskomstforholdene vedrørende medarbejdernes tryghed og den offentlige arbejdsgivers konkurrenceevne.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-01-22:
Jeg tror ikke, vi kommer det meget nærmere.
Jeg tror, debatten kører lidt i ring.
Og da der jo nu er fremsat forslag fra regeringens side, bliver der jo en rig lejlighed
til at føre disse debatter i forbindelse med regeringens forslag, både her i salen og under udvalgsarbejdet. Hermed sluttede spørgsmålet.
Ole Vagn Christensen (S), 2003-01-22:
Jeg er i den situation, at statsministeren vil køre det her over.
Det er, som om man cykler hen over det væsentlige spørgsmål omkring eksklusivaftalerne.
For os er det vigtigt, at vi her i parlamentet har nogle fredsforanstaltninger, som gør, at man også kan sikre, at det uorganiserede arbejdsmarked ikke undergraver det organiserede.
Jeg vil gerne gøre statsministeren opmærksom på, at da man i sin tid - i 1910 - vedtog disse spilleregler for det danske arbejdsmarked, var der sandelig ikke tale om, at folk ikke strømmede til fagforeningerne, og derfor blev de sådan set ikke lavet med henblik på, at man skulle sikre medlemmer. Men det kunne statsministeren jo have fået at vide, hvis han havde gravet ned i substansen.
Men statsministeren ønsker at give det her en karakter af, at det alene handler om, hvordan man sikrer medlemmer til fagforeningerne, og ikke, hvordan man sikrer ro og stabilitet og en god konkurrenceevne, og at man sikrer, at man ikke får krig på arbejdsmarkedet.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-01-22:
Det bør være op til den enkelte at beslutte, om man vil være medlem af en fagforening, og hvilken fagforening man vil være medlem af.
Det er blot det, jeg gerne vil holde fast i, at sådan må det være i et frit samfund.
Når jeg før nævnte, at hr. Ole Vagn Christensen nu tilsyneladende tog arbejdsgivernes parti, var det jo sådan lidt ironisk ment, for det var nærmest for at sætte spotlys på, at jeg ikke tror, at det er den ærlige baggrund for hr. Ole Vagn Christensens spørgsmål i dag.
Jeg går ind for, at vi har et velorganiseret arbejdsmarked, og hvis lønmodtagerne på en virksomhed føler, at der er problemer, jamen så er det da en naturlig ting, at man har en fagforening til at hjælpe sig.
Og hvis fagforeningen er dygtig, vil lønmodtagerne på den virksomhed da også være medlemmer af fagforeningen.
Hvorfor tror hr. Ole Vagn Christensen ikke, og hvorfor tror hr. Bjarne Laustsen
ikke, at lønmodtagerne selv vil vælge at være medlemmer af fagforeningerne?
Det er det, jeg ikke forstår.
Bjarne Laustsen (S), 2003-01-22:
Når der ingen eksempler kom, går jeg ud fra, at statsministeren ikke har nogen.
Så må man jo igen sige: Jamen en aftale mellem to frivillige parter, hvad kan regeringen have imod det?
Og nu får vi sandsynligvis et svar, der siger: Jamen vi er imod generelle eksklusivbestemmelser.
Men hvorfor fjerner man dem så ikke på alle andre områder?
Hvorfor vil man lige præcis fjerne muligheden for, at lønmodtageren og arbejdsgiveren kan lave en frivillig aftale?
Det er det, der er så interessant.
Vi vil gerne have at vide, hvorfor det er sådan.
, når han beskylder hr. Ole Vagn Christensen for at være på arbejdsgiverens parti?
Er statsministeren ikke enig i, at det er godt, at der foregår en lige og en sund konkurrence blandt ligeværdige parter, og at det da også er sådan, at hvis man har nogle aftaler, så bliver de respekteret?
Ole Vagn Christensen (S), 2003-01-22:
Jeg har spurgt statsministeren efter, hvad der skulle være begrundelsen for at have sådanne aftaler.
Jeg mener, at det enten er staten eller amtsorganisationen eller kommunerne, der er arbejdsgiverne, og jeg har lidt svært ved at se, at der her skulle optræde uorganiserede arbejdsgivere, som ikke vil følge de spilleregler, der er omkring det organiserede arbejdsmarked.
Derfor beder jeg statsministeren give mig begrundelsen for, hvorfor der overhovedet skulle eksistere eksklusivaftaler på det her område.
Klaus Hækkerup (S), 2003-01-22:
Når jeg har stillet spørgsmålet til statsministeren, er det jo netop, fordi der er to ministerier involveret i denne her sag.
Det ene er Flygtningeministeriet, hvorunder Udlændingestyrelsen sorterer, som åbenbart behandler sagen om manden fra Burundi, og hvor der nu er indgivet en klage over, at man forsøger at presse ham ud, og det andet ministerium er Justitsministeriet, der så via Statsadvokaten skal tage stilling til, om der skal rejses sigtelse eller ej. Tilsyneladende behandler man altså to helt ens sager forskelligt, og der må jeg så spørge statsministeren, og det er det, spørgsmålet går ud på: Hvad er koordineringen i de her sager?
Hvordan sikrer regeringen, at sager, der har det samme grundlag, bliver behandlet på samme måde?
For det bliver de tilsyneladende ikke.
Statsministeren siger ikke noget om og forholder sig ikke til, om han bliver presset ud eller ej, men siger alene, at de relevante myndigheder har fået sagen oversendt og ser på den.
Javel, men det er jo ikke rigtig svar på det spørgsmål, der er stillet.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-01-22:
Hr. Klaus Hækkerup må altså forstå, at det spørgsmål, hr. Klaus Hækkerup nu stiller, har han ikke stillet til mig på forhånd.
Det har jeg jo simpelt hen ikke haft mulighed for at undersøge.
Det er en meget konkret oplysning, som jeg ikke kan ligge inde med, så det må hr. Klaus Hækkerup stille til den relevante minister, nemlig justitsministeren.
Ellers må hr. Klaus Hækkerup stille det som et nyt onsdagsspørgsmål til mig.
Klaus Hækkerup (S), 2003-01-22:
Det er altså godt nok utroligt.
Når vi taler om den irakiske hærchef, går der et år, fra regeringen tiltræder, til den erklærer, at han skal spærres inde i samme sekund, som man beslutter sig for at rejse sigtelse.
Så spørger vi til en anden sag, der ligner den, hvor den pågældende også er på tålt ophold i Danmark, og vi spørger, hvor lang tid der er gået, fra man er blevet klar over, at der kunne være problemer med ham, til Statsadvokaten får sagen oversendt.
Er det regeringens politik, at personer på tålt ophold skal sættes i fængsel eller spærres inde i Sandholmlejren i samme sekund, man bliver bekendt med dem, eller skal de gå omkring og vente et år på, at der bliver rejst sigtelse mod dem?
Hvad er holdningen til det her fra regeringens side?
Margrete Auken (SF), 2003-01-22:
Jeg er enig med statsministeren i, at det er vigtigt, at vi får respekteret FN's krav, og det ville være dejligt, hvis det var konsekvent, så det f.eks. også gjaldt Israel, som er en meget aktiv støtte i hele den her oprustning og spiller en dramatisk rolle i hele Mellemøstens reaktion på situationen i Irak.
Jeg snakker ikke Nordkorea nu.
Nu snakker vi udelukkende om, hvad der sker i Mellemøsten.
Men jeg vil godt spørge statsministeren, om han ikke sådan vil støtte, også i forlængelse af hr. Villy Søvndals spørgsmål, at våbeninspektionen får lov til at arbejde på ordentlige vilkår. Jeg besøgte selv Irak i november, og der var den kritik, der hele tiden kom, at de ikke havde fået lov til at gennemføre våbeninspektionens krav.
Om det nu var rigtigt eller ej, det skal jeg ikke kunne sige, men vi kunne jo på det tidspunkt i den europarådsdelegation, jeg var i, sige, at vi ville gøre vores yderste for at sikre, at i det omfang, våbeninspektionen bad om at komme til, så skulle den komme til, og så skulle Irak naturligvis have den chance, at de kunne reagere relevant.
For det fortvivlende er jo nu, at Irak ikke får nogen chance for at reagere relevant.
Derfor er spørgsmålet til statsministeren: Hvad er det
for nogle ting, Irak skal gøre, som de ikke har gjort?
Jesper Langballe (DF), 2003-01-22:
For en ordens skyld vil jeg godt gøre opmærksom på, at jeg spurgte om statsministerens personlige vurdering.
Jeg går ikke ud fra, at der er noget i den nuværende forretningsorden, der forhindrer statsministeren i at have en personlig vurdering af, hvordan Folketinget undgår at spilde sin tid.
Villy Søvndal (SF), 2003-01-22:
Jeg synes, det var rart at høre en statsminister, der sådan dæmpede tonefaldet lidt ned.
Så har vi måske større mulighed for at komme til sagens kerne.
Sagens kerne er følgende: Der er 5 dage tilbage, inden våbeninspektørerne afslutter deres arbejde og afleverer deres rapport.
De har nu arbejdet i 2 måneder, og bortset fra 12 kemiske sprænghoveder har de, efter hvad der er tilflydt offentligheden, ikke fundet noget.
Hvis USA så siger: Det vil vi ikke vente på.
Det samme siger Rumsfeld, den amerikanske forsvarsminister.
Hvis de så hugger til Irak uden en godkendelse i Sikkerhedsrådet oven i købet i en situation, hvor faste medlemmer af FN's Sikkerhedsråd som Frankrig, som Tyskland og som Kina vil modsætte sig det, er det så ikke en situation hinsides al international ret, vi befinder os i?
Det vil jeg gerne spørge statsministeren om.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-01-22:
Jeg håber, hr. Villy Søvndal har lyttet til det, fru Margrete Auken sagde, fordi nu har jeg efterhånden mange gange her i Folketingssalen nærmest måttet lægge øre til, at jeg ønskede en krig.
Må jeg så være fri.
Derfor er jeg glad for det, fru Margrete Auken sagde i begyndelsen af sit indlæg.
Det her er et spørgsmål om, hvordan man bedst undgår krig.
Derfor vil jeg gerne sige til hr. Villy Søvndal, at jeg har ikke accepteret eller vil acceptere, at nogen bryder international lov.
Som det er hr. Villy Søvndal bekendt, er det regeringens linje, at hvad der måtte skulle tages af skridt i Iraksagen, skal være forankret i FN's Sikkerhedsråd.
Jeg deler jo fuldstændig hr. Holger K. Nielsens ønske
om, at hvad der end måtte skulle foregå, skal det foregå på en ordentlig måde, og jeg synes også, at hr. Holger K. Nielsen passende kunne lytte til det, fru Margrete Auken sagde, og antage, at jeg faktisk har et lige så ordentligt udgangspunkt som hr. Holger K. Nielsen, nemlig at det skal foregå på en ordentlig måde, og at vi skal undgå krig.
Det er at slutte sig til den internationale koalition, der siger til Saddam Hussein: Du må rette dig efter FN's Sikkerhedsråds resolution, du må lade dig afvæbne.
Det skal ske fredeligt.
Det er jo derfor, vi med stor, stor opbakning i det danske Folketing har meddelt den amerikanske regering, at vi er parat til at overveje - og vi har ikke taget beslutning på nuværende tidspunkt om hvad - skridt mod Saddam Hussein, hvis han ikke retter sig efter det internationale samfunds krav, og det er alt sammen for at undgå krigen.
Margrete Auken (SF), 2003-01-22:
Jeg tror, at vi får en bedre debat, hvis vi går ud fra, at vi alle er nogenlunde ordentlige mennesker.
Derfor vil jeg appellere til statsministeren om, at han regner med, at den enighed om, at Saddam Hussein bør helst væk, men i hvert fald pacificeres, er der i det danske samfund.
Jeg vil meget gerne tiltro statsministeren, at han er lige så bange for krig, som vi andre er, og jeg synes, vi får den sømmeligste debat, hvis statsministeren behandler sine modspillere med den respekt, som vi selvfølgelig også bør behandle ham med. Så vil vi gerne spørge: Hvad er den danske aktive udenrigspolitik i det her?
Det har været lidt sørgeligt at følge, at hvor en række andre udmærkede statsministre og udenrigsministre i EU har følt, at det her var en aktiv forpligtelse for dem, har den danske regering overhovedet ikke gjort andet end at reflektere Bush.
Jeg tror, at det vil være godt for os at høre, hvilke tanker regeringen gør sig, og hvad man aktivt vil gøre for at undgå, at vi får den krig, som jeg tror at statsministeren er lige så ængstelig for, det håber jeg da meget, som vi andre er.
Holger K. Nielsen (SF), 2003-01-22:
Det er vel værd at bemærke, at den tyske kansler i går aftes tog klar afstand fra en eventuel krig og gav udtryk for, at Tyskland vil stemme imod en krig i Sikkerhedsrådet.
Den franske udenrigsminister antydede i går ifølge den internationale presse, at Frankrig overvejer et veto i Sikkerhedsrådet, når sagen kommer op.
Kineserne har de samme overvejelser.
Det vil sige, at der jo faktisk foregår en diskussion i det internationale samfund af denne her sag.
Mener statsministeren, at Gerhard Schröder er slap?
Det er jo rigtig nok, at der er en konflikt mellem det internationale samfund og Irak.
Men det nye i situationen er jo, at der er ved at opstå en anden konflikt på hele det her spørgsmål, nemlig mellem det internationale samfund og USA, hvor USA er ved at blive isoleret i forhold til, hvad andre lande i FN's Sikkerhedsråd og andre lande i det internationale samfund har af mening om den her sag.
Jeg nævnte kansler Schröder.
Kunne jeg godt få et klart svar på, om han er en slapsvans.
Er den franske regering slapsvanse?
Derfor er det, vi beder om, at den danske regering melder klart ud i den konflikt, som dag for dag bliver større, mellem det internationale samfund og USA.
Hvor står den danske regering dér?
Står den på det internationale samfunds side eller på USA's side?
Jesper Langballe (DF), 2003-01-22:
Korriger mig, hvis jeg tager fejl, men jeg synes, jeg har en erindring om, at hr. Villy Søvndal stillede præcis de samme spørgsmål i går.
Jeg vil gerne spørge statsministeren, om man efter statsministerens personlige vurdering kunne forestille sig en rationalisering af Folketingets forretningsorden, eventuelt sådan, at hr. Villy Søvndal blev anbragt i et særskilt lokale, hvor han kunne gentage sine spørgsmål.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-01-22:
Der er bestemt ikke meget nyt under solen, og nu har jeg hørt hr. Villy Søvndals synspunkter så mange gange, at jeg kan tillade mig at fastslå, at det, der er problemet, jo er, at hr. Villy Søvndal lider af en slaphed i den internationale politik, som gør, at typer som Saddam Hussein er i stand til at spekulere i, at der findes sådanne svage led, som ikke er parat til at stå fast over for den slags tyranner, som gang på gang krænker FN's Sikkerhedsråds resolutioner.
Målet er at sikre afvæbning af Saddam Hussein.
Målet er, at det skal ske fredeligt, og det bedste og mest effektive redskab til at sikre en fredelig afvæbning af Saddam Hussein er, at det internationale samfund nu står sammen om at lægge et maksimum af pres på Saddam Hussein.
Hvis jeg fulgte hr. Villy Søvndals råd, og hvis det, hr. Villy Søvndal nu råder mig til, virkelig blev gjort til det internationale samfunds politik, så ville Saddam Hussein jo bare læne sig tilbage og sige, at med den slaphed, de viser der, er der jo ingen grund til at stoppe udviklingen af masseødelæggelsesvåben, eller hvad han nu måtte være i gang med.
Det er jo det, der er konsekvensen af den slaphed, som hr. Villy Søvndal viser i international politik.
Men der er ikke noget nyt i det.
Henriette Kjær (KF), 2003-01-22:
Jeg tror, jeg må rette en misforståelse, for nu er det jo ikke dyrt, at man siger, at der skal gives et skriftligt afslag, hvilket man har krav på som bruger af det sociale system, hvis man får et afslag på et eller andet.
Vi oplever tit og ofte, at det ikke finder sted, og derfor sidder brugeren tilbage med lidt tvivl: Hvorfor fik jeg nu ikke dette eller hint, den ydelse, som jeg nu engang søgte?
Det er jo heller ikke dyrt at sikre, at kommunerne giver de ydelser, der er lovbetinget.
Det står i loven, og det er de DUT'et for.
Det er simpelt hen for at lave en lov, som folk kan forstå.
Det er for at lave et arbejde, der sikrer, at man får nogle forståelige afslag, hvis det er det, der er tale om, altså at der kommer mere fornuft, hvis man kan sige det på den måde, ind i det arbejde, der foregår rundtomkring.
Og så er det selvfølgelig også for at få nogle gode ideer og nogle tanker, vi måske ikke selv har tænkt.
Det er netop det, jeg håber vil dukke op i det her arbejde: netop med hensyn til brugerinddragelse nogle af de erfaringer, man sidder med rundtomkring i forvaltningerne.
Det er jo det, der skal op til overfladen og udbredes.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-01-22:
Hr. Villy Søvndal stiller nu fuldstændig teoretiske og hypotetiske situationer op, som ingen kender noget til i dag.
Foreløbig er vi enige om alle sammen, inklusive USA, at nu forfølger vi FN-sporet, og det vil sige, at Saddam Hussein må rette sig efter FN's beslutninger, han må lade sig afvæbne, vi håber, det sker fredeligt, og hvis det sker, så er der jo ingen problemer.
Hvis det ikke sker, hvis han fortsat krænker FN's Sikkerhedsråds resolutioner,
ja, så må der tages stilling
til, om der skal foretages videre skridt.
Her ved hr. Villy
Søvndal
fra gentagne svar, jeg har givet her i Folketingssalen, at her er regeringens holdning meget klar og har ligget fast meget længe, nemlig at nu skal våbeninspektørerne udføre deres arbejde.
De aflægger en rapport den 27. januar, og når vi ser, hvad den rapport indeholder, så er det tiden at tage stilling til, om der skal foretages noget, og hvad der skal foretages.
Jeg vil altså ikke gå ind på hr. Villy Søvndals mange spekulationer om, hvad man så skal gøre.
Lad os nu lade våbeninspektørerne lave deres arbejde og lad os se deres rapport, så tager vi stilling til, hvad der skal ske.
Villy Søvndal (SF), 2003-01-22:
Jeg deler helt statsministerens opfattelse af, at Saddam Hussein ligesom alle andre, man vedtager FN-resolutioner om, skal rette sig efter dem.
Pointen er så, at der har vi etableret den situation, at der med FN-resolution 1441 er våbeninspektion p.t. i Irak.
De tilbagerapporterer til FN den 27. januar, altså om 5 dage.
Det, der er problemet, og det, der er baggrunden for mit spørgsmål, er: Hvordan vil den danske regering undgå, at USA tager det illegitime skridt og angriber, umiddelbart efter at våbeninspektørerne har afleveret deres rapport om 5 dage?
Hvor de andre lande, Tyskland, Frankrig, Kina, siger, at våbeninspektørerne skal have lov til at færdiggøre deres arbejde, siger Bush: Vi vil ikke vente mere, og tiden er ved at løbe ud.
Derfor mit spørgsmål til statsministeren: Hvis nu USA foretager det illegitime skridt, vil den danske regering så gøre det krystalklart over for USA, at det bliver med en dansk protest?