runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2002-11-07:
Jeg blev noget chokeret over at høre Dansk Folkepartis ordfører afslutte sit indlæg med at tale om, at børn blev interneret i institutioner.
Internering er normalt noget, hvor man anbringer folk i lejre.
Det er næsten værre end fængsling.
Mener Dansk Folkeparti, at de mange gode daginstitutioner, børnehaver og vuggestuer, vi har i Danmark, kan sidestilles med en interneringslejr, og at forældre, der ønsker, at deres barn skal have mulighed for at lege sammen med andre børn, få gode pædagogiske tilbud, at de anbringer deres børn i internering?
Det synes jeg simpelt hen er utroligt.
Så lige til Dansk Folkepartis bemærkninger om, at børn har bedst af at være hjemme sammen med deres forældre, sådan forstod jeg det: Med det kendskab jeg har til både egne børn og mange andres børn, kan jeg sige, at de fleste børn har et stort behov for at være sammen med andre børn og lege med andre børn.
Men Dansk Folkeparti mener åbenbart ikke, at forældrene skal have mulighed for at prioritere det behov, og at vi generelt skal sige, at alle børn skal have lige adgang til at komme i nogle gode daginstitutioner og være sammen med andre børn.
Sanne Rubinke (SF), 2002-11-07:
Til fru Pia Christensen, der benægter, at børn af arbejdsløse er underprivilegerede: Jeg vil ikke ligefrem kalde det perverst at benægte det, men det er i hvert fald naivt at benægte det.
Det er sådan, at børn af arbejdsløse naturligvis er underprivilegerede på en lang række områder, og det hænger alt sammen sammen med økonomi.
Man er økonomisk underprivilegeret, når man er arbejdsløs i dagens Danmark, og det går altså også ud over børnene.
Det kan man ikke benægte,
ikke engang i Dansk Folkeparti.
Så vil jeg gerne sige, at eksemplet med de to ligestillede familier, hvor en forælder i den ene får tilbudt arbejde, men ikke kan få pasning, ikke bliver mere rigtig af at blive gentaget af flere ordførere i træk.
Dels er det urigtigt at bruge det eksempel hele tiden, fordi kommunerne i dag rent faktisk, hvis de overhovedet har det antal pladser, de tilnærmelsesvis skal bruge, administrerer sådan, at de tilgodeser lige netop forældre i den situation, som der bliver fremhævet her.
Som fru Margrethe Vestager påpeger, står der intet sted, at det dér skal kunne forhindres fremover.
Margrethe Vestager (RV), 2002-11-07:
Bare så der ikke er nogen tvivl: Lovforslaget siger absolut intet om, at man har ret til en plads.
Ingenting.
Det står direkte i bemærkningerne: »Den forventede længste ventetid kan derfor ikke betragtes som en garantiperiode for anvisning
af en plads.«
Bemærkningerne om forældrekvaliteter og mangel på forældrekvalitet er efter min mening fuldstændig ude af denne her diskussion.
Det er det, det handler om.
Skal forældres ønske om at få passet deres børn respekteres eller ej, eller skal vi ind og botanisere i, hvilke forældre der nu måtte have det største ønske og det største behov?
Nej, vi antager faktisk, at forældre, som ønsker deres børn passet, har gode grunde til det.
Og jeg vil spørge, om vi ikke kunne være enige om, at den respekt skal gives danske forældre, at de faktisk ved, hvornår deres børn har brug for pasning uden for hjemmet.
Eva Kjer Hansen (V), 2002-11-07:
Jeg skal bare lige have præciseret Socialdemokratiets ønsker
på det her område.
Jeg hørte hr. René Skau Björnsson sige, at man ønsker at bevare anciennitetsprincippet, som man har det i dag.
Lad os tage et eksempel med to familier, hvor den ene forælder er arbejdsløs, og det vil sige, man er i den situation, hvor man passer sit barn eller sine børn; så får forælderen i denne familie tilbudt et arbejde, men en anden familie har en højere anciennitet og får derfor dagplejepladsen.
Er det så sådan, at Socialdemokratiet ønsker, at der skal man fortsat prioritere således, at man går efter anciennitetsprincippet og giver pladsen til den, der ikke er på arbejdsmarkedet, og ikke giver pladsen til den, der nu har udsigt til at komme i beskæftigelse? Jeg synes, det er vigtigt, og det er argumentationen fra vores side: Vi synes, at man skal tage et hensyn i en familie, hvor der f.eks. er muligheden for at komme i beskæftigelse, og er der en plads ledig, så synes jeg, det er rigtigt at prioritere det for netop at give de muligheder.
Charlotte Dyremose (KF), 2002-11-07:
Nu siger hr. René Skau Björnsson, at han mener, det er et problem for nogle børn, at de ikke kan komme i dagtilbud, når de har lyst til det.
Altså nu har jeg godt nok ikke selv børn, men jeg kan nogenlunde huske dengang, jeg selv startede i børnehave; jeg havde ikke lyst til det.
Og så har jeg rådført mig lidt med et par mødre hernede, der ikke har nogen som helst erindring om, at deres børn havde nogen som helst form for lyst til at komme i daginstitution og væk fra deres forældre.
Så jeg vil stadig væk gerne høre, hvad det er for nogle børn, der har lyst til at komme i daginstitution og væk fra deres forældre, inden de kommer det.
René Skau Björnsson (S), 2002-11-07:
Til Venstres ordfører vil jeg sige, at jeg godt kan bekræfte, at der ikke - og forhåbentlig ender det ikke sådan - systematisk bliver diskrimineret i forhold til nogle børn.
Den bekræftelse vil jeg gerne give.
Men derfor har jeg stadig væk store betænkeligheder i forhold til den diskrimination, der uden tvivl vil komme til at finde sted i de kommuner, hvor man ikke har pasningsgaranti, og hvor pengene skal vægtes og vejes.
Til den konservative ordfører vil jeg sige, at jeg har ikke sagt, at det er et problem for børn ikke at komme i institution.
Men jeg har sagt, at det kunne være et problem for børn, når de har et behov for at komme i dagtilbud, at det tilbud så ikke er der, og at en kommune kan vælge at sige: Du kan ikke komme i det her dagtilbud før om 6 måneder.
Det er et problem for barnet, for barnet har et behov på det tidspunkt, hvor det ønsker at komme i daginstitution eller få et dagtilbud.
Så kan jeg bekræfte Det Radikale Venstres ordfører i, at diskussionen jo her for så vidt ikke er særlig relevant i forhold til selve lovforslaget, og at det hele kunne løses ved, at alle kommuner fik opfyldt deres pasningsgaranti og sørgede for, at børn kunne komme i dagtilbud efter 6 måneder.
Eva Kjer Hansen (V), 2002-11-07:
Jeg skal bare spørge, om hr. René Skau Björnsson kan bekræfte, at der ikke er belæg for at sige, at bestemte grupper af børn systematisk kan diskrimineres.
Charlotte Dyremose (KF), 2002-11-07:
Jeg må sige til hr. René Skau Björnsson, at ordet mistillid kom ikke ud af hans mund, men der blev udtrykt mistillid.
Det var et problem for nogle børn, at de ikke kom i de her daginstitutioner.
Jeg kan godt se problemet, hvis forældre går og venter og ikke kan komme i gang med deres job.
Det er det, vi forsøger at løse her, men selvfølgelig ser vi frem til og især håber på, at der kan være en pasningsgaranti i alle kommuner hurtigst muligt. Men der blev sagt, at det var et problem for de her børn, og der er det jeg gerne vil høre hr. René Skau Björnsson: Hvad er det for nogle børn, det er et problem for at være sammen med deres forældre, når de, der er i socialt udsatte familier, kan komme i daginstitution?
Resten af de her børn, det er et problem for, at de ikke kommer i institution, hvad er det for nogle?
Som sagt forstår jeg problemet for forældrene, men jeg forstår ikke, hvilke børn det er, hr. René Skau Björnsson mener det er et problem for.
Margrethe Vestager (RV), 2002-11-07:
Jeg vil bede den socialdemokratiske ordfører om at forklare, hvad det er, der diskuteres i øjeblikket.
Jeg kan nemlig ikke forstå det.
Jeg troede, det var at vise tillid til forældrene, at man respekterede deres anmodning om at få en plads, og at man må antage, at forældre, som ønsker at få en plads, har brug for at få en plads til deres børn.
Forestillingen om, at forældre ikke skulle være gode for deres børn, kan jeg slet ikke se spiller nogen rolle i den her sammenhæng, da man jo må antage, at forældre kan være sammen med deres børn fuldstændig, som de vil, uanset om de får en plads eller ej, og at det derfor næppe kan være relevant i den her sammenhæng.
For mig at se
er den grundlæggende tillid til forældrene at acceptere, at de faktisk har et behov for det, når de beder om at få deres børn passet.
René Skau Björnsson (S), 2002-11-07:
Både den konservative og også Dansk Folkepartis ordfører mener, at jeg har udtrykt
stor mistillid til danske forældre.
Det har jeg bestemt ikke, og jeg prøvede lige at gennemse min tale igen, og der ligger overhovedet ikke nogen mistillid til danske forældre i den.
Tværtimod har jeg stor respekt og forståelse for danske forældres vilkår, og det er også derfor, at min holdning til det her forslag er, som den er.
Forældre skal have det frie valg, forældre skal have ret til at få deres barn i dagtilbud, når de har behov for det, vil have det og mener, at det er til barnets bedste.
Det er ikke en kommunes eller andres behov, der skal tilgodeses først.
Det er forældrene selv, der skal have mulighed for at afgøre det.
Venstres ordfører spørger om, hvor det lige er, der er en form for diskrimination.
Der er det, jeg siger, at
historisk kan vi se, at det ender vi meget hurtigt med.
Tiden før 1997 syntes jeg var meget afskrækkende, og som jeg også sagde til Venstres ordfører under korte bemærkninger, er målene for ventetid meget, meget vage i det her lovforslag, hvilket alle, der har svaret i høringsfasen, også giver udtryk for.
Der er ingen garanti for, at børnene kommer ind på det tidspunkt, hvor der er behov for det.
Pia Kristensen (DF), 2002-11-07:
Hr. René Skau Björnsson taler jo meget om den sociale negative arv, og han taler om diskrimination.
Jeg synes, at det i hele indlægget gik tydeligt igennem som en rød tråd, at man i Socialdemokratiet nærer mistillid til danske forældre.
Jeg vil godt spørge hr. René Skau Björnsson: Mener Socialdemokratiet virkelig, at de fleste af de danske forældre er dårlige forældre?
Og kunne det måske ikke tænkes, når man ser på børnenes tarv, at de ligefrem ville have godt af at være mere sammen med deres forældre, end de er i dag?
René Skau Björnsson (S), 2002-11-07:
Jeg ved ikke, om jeg har brugt ordet lyst, jeg håber, jeg har brugt ordet behov i forhold til det, den konservative ordfører spørger om.
Børn kan have et behov, som bliver vurderet af forældrene, af barnet selv eller af andre, at nu er behovet der, og så er det vigtigt, at man kan komme i en daginstitution, og at man ikke skal vente på, at en anden lige pludselig kan springe over på listen, eller at der bliver taget andre hensyn end hensynet til barnet.
Det fører mig så også til svaret til Venstres ordfører.
I Socialdemokratiet mener vi, at der skal være pasningsgaranti, og at man skal have tilbudt en plads, fra barnet er 6 måneder.
Og i de kommuner, hvor der ikke er pasningsgaranti, jamen der mener vi, at den bedste måde at fordele børnene på i dagtilbud er anciennitetsprincippet og så sikre, at de forældre og det barn, der vil i dagtilbud, og hvor forældrene er arbejdsløse, kommer i dagtilbud, også selv om det sker før det forældrepar, hvor begge er i arbejde.
Det var et klart svar.
Margrethe Vestager (RV), 2002-11-07:
Det Radikale Venstre glæder sig meget over enigheden på det her område, især enigheden om det mål, det er at sikre, at der reelt er mulighed for behandling, når den enkelte stofafhængige er motiveret og indstillet på at indgå i behandlingen.
Det tegner også til, at vi kan få en meget konstruktiv udvalgsbehandling i forhold til de enkelte hængepartier, som høringen har vist os.
I Det Radikale Venstre bider vi især mærke i, at det her faktisk er et forslag, som har til hensigt at mindske afhængigheden med det mål helt at sikre en uafhængighed af stoffer, frem for nogle af de forslag, vi ellers får forelagt, som i alt hovedsagelig retter sig mod at lette livet som stofafhængig.
Der synes vi, det er helt afgørende at holde fast i at tage ansvar for den mulighed og den adgang, der er til afvænning, men også tage ansvar for at finansiere det, det faktisk koster.
For det er klart, at det koster penge at gennemføre det her forslag.
Det, som jo også heldigvis går som en rød tråd igennem lovforslaget, men også igennem ordførernes bemærkninger er, at vi ønsker, at der er kvalitet i den behandling, som bliver tilbudt, at det er ordentligt, at det er noget, man kan stå inde for, at det har det reelle mål at sikre uafhængighed af stofferne.
Dermed jo også sagt, at vi synes, det er helt oplagt, at man følger, hvordan amter og kommuner faktisk udmønter den her valgfrihed, sådan at man sikrer, at de stofafhængige får muligheder for reelt at blive stoffri.
Det andet, som er helt afgørende, er, at man sikrer, at der er tilstrækkelig mange tilbud, og dermed jo også sagt, at selv om man kan overveje forskellige måder i forhold til prisdannelsen på de private tilbud, vil man også sikre, at der er nok, som er interesseret i at supplere de offentlige tilbud for at blive stoffri.
Det er et område, hvor vi sikrer frit valg for en lille gruppe, som meget ofte overses i den offentlige debat, og hvor vi sikrer aktiv behandling og ikke blot lettelser i en i øvrigt, tror jeg, meget broget hverdag.
Derfor går vi meget positivt til det videre, ligesom vi i sagens natur står bag den aftale, som vi lavede sidste år i satspuljeregi i forhold til at gennemføre den her lovgivning.
I forhold til det at følge lovgivningen synes vi, det her er en god lov at henvise til lovovervågning.
Det er et enkelt instrument, som man med god ret kan sige rent faktisk allerede er til stede, og så behøver vi ikke at lave ad hoc-følgeordninger.
Under alle omstændigheder kunne man måske nok have ønsket sig, at nogle af de centre, som arbejder på det her område, havde eksisteret i dag, så de kunne bidrage både til lovbehandlingen og til opfølgningen af lovgivningen.
Det er desværre ikke tilfældet som følge af regeringens initiativer på råd- og nævnsområdet, men man kunne i hvert fald ønske sig, at vi i fællesskab kan finde en følgeordning, som gør, at vi kan være sikre på, at den enighed, der er om den her lovgivnings intentioner, faktisk bliver til en virkelighed for de mennesker, som lever i en stofafhængighed i dag, og som gerne vil ud af den.
Bodil Kornbek (KRF), 2002-11-07:
Jeg vil på vegne af vores ordfører hr. Mogens Nørgård Pedersen
ganske kort sige: Kristeligt Folkeparti er i udgangspunktet positiv over for dette forslag.
Vi har forståelse for nødvendigheden af dette forslags sigte om at undgå unødig administrativt bøvl og krav om erstatninger.
Vi er også nogenlunde trygge ved de bestemmelser, forslaget indeholder
, og glæder os over, at ministeren har imødekommet nogle af de bemærkninger, blandt andre Danmarks Naturfredningsforening havde i høringssvarene, således at der ikke er carte blanche til at indvinde hvad som helst i de internationale naturbeskyttelsesområder. Vi ser frem til arbejdet i udvalget.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-11-07:
Det er klart, at vi i Enhedslisten er i en situation, hvor vi grumme nødig vil ud i at skulle til at give forlængelser, og da slet ikke i 25 år.
For efter vores opfattelse er det samfundsmæssige værdier, der jo retteligen tilhører samfundet, som vi her har med at gøre.
Men det er klart, at der ligger et juridisk problem, og ministeren kan selvfølgelig forsøge at overbevise os om, at vi må tage hensyn til det.
Men jeg vil sige, det bliver meget svært at trække os til truget.
Der skal i hvert fald meget stærke argumenter til, og vi har jo også lyttet til de indvendinger, der er kommet fra andre partier, med hensyn til de beskyttelseshensyn, der ligger i forhold til både natur og kulturværdier osv.
Så jeg vil sige, at vi selvfølgelig vil bøje os i en vis udstrækning, hvis det rent erstatningsmæssigt ikke kan lade sig gøre på anden måde end at gå et stykke ad vejen.
Men vi vil stritte imod, så langt det overhovedet kan lade sig gøre.
Jørn Jespersen (SF), 2002-11-07:
Vi synes, det er sådan en lidt besværlig sag med nogle dilemmaer bygget ind her, for på den ene side er der en lang række rettigheder, som det er svært at komme uden om uden at få problemer med erstatningsansvar, og på den anden side kan der meget vel i nogle sammenhænge være miljø- og naturmæssige problemer i det.
Det er jo de to forhold, der skal vejes op mod hinanden.
Derfor har vi tænkt os at gå konstruktivt, men også kritisk ind i udvalgsarbejdet og se, om alle de automatiske forlængelser, der ligger i loven, er helt nødvendige og uomgængelige, og om de dispensationsmuligheder, der ligger især i forbindelse med natur- og miljømæssigt vigtige områder og forskellige beskyttelsesområder, bliver administreret på den bedst mulige måde, eller om der kunne foreslås andre procedurer for det.
Vi vil meget gerne se på forslaget, men vi vil også se, om ikke der er muligheder for at lave visse ændringer i det, og det håber vi så også at regeringen er indstillet på at drøfte med os.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2002-11-07:
Med den her lovændring vil lov om individuel boligstøtte blive omfattet af reglerne om retssikkerhed og administration på det sociale område.
Eftersom boligstøtteloven nu henligger under Socialministeriet, er det hensigtsmæssigt, at alle sager efter den sociale lovgivning behandles efter samme sagsbehandlingsregler.
Dernæst vil denne ændring betyde, at den mellemkommunale refusionsperiode vil være den samme for alle sociale ydelser, og det vil betyde en administrativ lettelse for kommunerne.
Endelig mener vi, at det er fint, at denne ændring betyder, at boligstøttesager af principiel eller generel betydning kan indbringes for Den Sociale Ankestyrelse.
Venstre støtter forslaget.
Helle Sjelle (KF), 2002-11-07:
Det her lovforslag giver mulighed for, at de anmeldte rettigheder til indvindinger kan forlænges med 25 år, og at miljøministeren får mulighed for at give dispensation i særlige tilfælde på råstoflovens område.
Det er også et led i bestræbelserne på at forenkle lovgivning og administration på området.
Det er noget, vi i Det Konservative Folkeparti lægger stor vægt på, og derfor støtter vi forslaget.
Helge Mortensen (S), 2002-11-07:
Da Venstres ordfører nu har gennemgået historikken i dette med tilladelser eller rettigheder til indvindinger, skal jeg undlade dette afsnit i min tale og sige, at vi i Socialdemokratiet er parat til at støtte en yderligere forlængelse på 25 år for de rettigheder, hvor det forekommer relevant.
Men vores tilslutning vil bero på det forbehold, at der faktisk også er en række af disse rettigheder, som aldrig nogen sinde vil kunne føre til en udnyttelsestilladelse.
Det drejer sig f.eks. om områder inden for internationale beskyttelsesområder, nationale og regionale beskyttelsesområder, vandindvindingsområder.
Der er også områder, som man faktisk har tømt.
Hvis man er i tvivl om det, kan man jo se det høringssvar, der er kommet fra Sønderjyllands Amt, og som netop af de grunde, jeg har nævnt her, peger på, at det vil være rimeligt, at der også bliver mulighed for at afslå en forlængelse på disse områder her.
Man henviser bl.a. til den undersøgelse, der er gjort af lerforekomsterne omkring Als Sund.
Også Danmarks Naturfredningsforening peger i sit høringssvar på det rimelige og rigtige i, at man får en mulighed for at afvise her, og vi finder, at også det synspunkt er rigtigt.
Faktisk foreslår Danmarks Naturfredningsforening en løsning, hvor man giver en treårig periode til at behandle de områder, der står til en eventuel afvisning af fornyelse af tilladelserne.
Vores indstilling er, at det her spørgsmål må kunne undersøges og kortlægges, og det må også kunne tilfalde udvalget i en sådan stand, at vi faktisk kan se, hvor vi kan give vores tilslutning, og hvor man bør forhindre eller nægte, at der kommer en yderligere forlængelse i hvert fald på 25 år. Der er to andre forhold, jeg gerne lige vil pege på.
Det ene er, at vi i forbindelse med det her forslag også bør diskutere, hvad man kan stille op, for at vi ikke går glip af historiske kulturminder i forbindelse med udgravningen af råstoffer.
Der har faktisk været en historie for ikke så lang tid siden, hvor man fik det indtryk, at nok havde der være en vis offervilje fra entreprenørens side, men til gengæld var der også et vist pres på, så man kunne ikke få tid til at grave de ting ud, som man - det var et museum i Randers, der stod for det - gerne ville. Derfor tror jeg, det er vigtigt, at vi også i den her sammenhæng får undersøgt, hvordan vi kan sikre, at disse minder bevares, og hvordan vi kan sikre, at der både er økonomi og tidsmæssigt råderum til, at arkæologerne kan finde eventuelle fortidsminder.
Det andet, jeg skal sige, er om den nye tilgang til dispensation, der gives til miljøministeren her.
Der vil vi være opmærksom på, under hvilke forhold ministeren har tænkt sig at anvende den, og det er ud fra den betragtning, at det bør være vanskeligt at få dispensation til udvinding i naturbeskyttelsesområder, og at der bør være ganske særlige forhold, der gør sig gældende, hvis en sådan dispensationsmulighed skal være i loven.
Lars Christian Lilleholt (V), 2002-11-07:
Når det er nødvendigt at ændre råstofloven, er det først og fremmest, fordi de såkaldte anmeldte rettigheder til indvinding af kalk, ler, kridt, tørv m.m. udløber den 1. juli næste år.
Det vil uden en ændring af loven betyde, at de mange endnu ikke udnyttede anmeldte rettigheder vil bortfalde.
Det er en konsekvens af den ændring af råstofloven, som Folketinget gennemførte i 1977, hvor der blev indført en tidsbegrænsning på 25 år for de anmeldte rettigheder for ler, kalk, kridt, tørv m.m. Med dette forslag til ændring af råstofloven vil rettighedsindehaverne få yderligere 25 års frist.
Det har nemlig vist sig, at der findes omkring 300 anmeldte rettigheder, der endnu ikke er gjort brug af, og som der endnu ikke er søgt indvindingstilladelse til.
Der er tale om rettigheder, der er erhvervet før indførelse af råstofloven i 1972.
Man må forvente, at rettighedsindehaverne, hvis ikke fristen forlænges, vil være tvunget til at søge indvindingstilladelse på samtlige arealer for at sikre sig mulighed for at få erstatning efter grundlovens § 73, hvis de skulle få afslag på indvinding.
Med den foreslåede ændring vil rettighedsindehaverne ikke være tilskyndet til at søge tilladelse til indvinding, før der er behov for det.
Dermed vil vi undgå en masse unødvendige retssager, og amterne vil slippe for en masse unødigt arbejde med at behandle sager om indvindingstilladelser, der ikke er aktuelle, og som måske aldrig bliver det.
Så dette forslag er også i fin forlængelse af regeringens ønsker om regelforenkling.
Venstre kan støtte dette lovforslag.
Hans Christian Schmidt (V), 2002-11-07:
Jo, hr. Keld Albrechtsen får en forklaring.
Hr. Keld Albrechtsen vil bare ikke så gerne acceptere den, for han vil hellere have en anden en - kort fortalt.
Det sker jo af og til, og det synes jeg er i orden; sådan skal det være.
Jeg synes ikke, at der overhovedet er noget forgjort i, at vi tager den diskussion, og det, jeg har sagt i det seneste indlæg, jeg havde, er: Lad os nu få en diskussion af, hvilke ting der skal indgå i den køreplan.
Hvordan kan vi ordne det?
Så vil jeg bare sige til hr. Keld Albrechtsen, at så får vi brug for de 5 år.
Og i det historiske perspektiv vil det heller ingen betydning få.
Det vil det derimod, at vi finder en god løsning.
Jeg vil gerne give håndslag på, at vi får en god debat i udvalget.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-11-07:
Det ser ikke ud til, at vi kan komme nogen vegne med det med tidsfaktoren, for ministeren vil ikke forklare, hvorfor det skal være 5 år.
Det synes jeg er lidt uheldigt.
Det må vi så bore videre i i udvalget, for ministeren må jo have en eller anden plan for, hvad de 5 år skal bruges til.
Det må man da gå ud fra.
Det vil jeg godt spørge ministeren om.
Det kan da godt tage 1 år eller 2 eller måske 2½ eller 3 at undersøge det, jeg har foreslået.
Vil det komme til at indgå, eller skal de 5 år bare bruges til, at ministeren sidder og foretager sig ingenting?
Det er det, der står tilbage som spørgsmål, fordi vi ikke får nogen forklaring på, hvorfor det skal tage 5 år.