Kim Behnke (FRI), 2000-11-28:
Beslutningsforslag nr. B 40 fra Enhedslisten har kun én mangel: Det er ikke vidtgående nok.
Efter vores opfattelse skal det danske nej ikke begrænses til personskattelovgivningen, men til skattelovgivningen i det hele taget.
Vi har den opfattelse i Frihed 2000, at det har været en gave, at der f.eks. på selskabsskatteområdet har været konkurrence landene imellem.
Hvis man for 10 år siden havde besluttet sig for, uanset om det så var ved en flertalsafgørelse, eller det var i enstemmighed, at den selskabsskat, man havde som gennemsnit dengang, vel egentlig var meget god og så lagde den f.eks. som et minimum, så havde vi stadig væk i dag haft 50 pct.s selskabsskat i Danmark.
Det ville have været til stor skade
ikke bare for dansk erhvervslivs konkurrenceevne, men for hele EU's konkurrenceevne i den globalisering, vi oplever.
Så derfor er vi glade for, at specielt lande som Sverige og ikke mindst Irland er gået i spidsen med at sænke deres selskabsskatter, og så har vi i Danmark følt os kaldet til at følge efter, og vi vil inden jul opleve, at den danske selskabsskat jo bliver sænket til nu 30 pct.
På samme måde er det faktisk vores håb, at konkurrencen landene imellem kan medføre, at mange andre punktafgifter osv. ikke bliver harmoniseret, men bliver konkurreret ned til fordel for virksomhederne og til fordel for borgerne.
Vi så et eksempel på, hvor galt det kan gå, da daværende skatte- og afgiftsminister, hr. Anders Fogh Rasmussen, rejste til EU med det formål at lægge et loft over momsen.
Han kom glædestrålende hjem og sagde: Hurra, nu har vi fået fælles regler.
Ja, det var en regel om minimumsmoms, sådan at momsen ikke kan komme under 15 pct.
Dog er der nogle muligheder for, hvis man har differentieret moms, stadig væk at kunne opretholde det.
Så vi ser det sådan, at det er et dansk og alene et dansk anliggende, hvilke skatter og afgifter vi vil påligne den danske befolkning.
Det har resulteret i, at det i øjeblikket er verdens højeste skatter og afgifter.
Men der er forventningen om, at hvis bare man i EU kan blive enig, så kan vi da i det mindste aflaste dansk erhvervsliv for en del af ulempen.
Hvis vi indfører en CO2-afgift i Danmark, er det ikke helt så slemt, hvis de andre lande også gør det.
Det vidner om manglende forståelse
for, hvordan internationaliseringen virker.
Fru Elisabeth Arnold tiljubler aftalen om, at man nu i Luxembourg og andre steder skal offentliggøre eller i hvert fald indberette, hvad der står på forskellige bankkonti.
Ja, i første omgang vil kapitalen bevæge sig mod Liechtenstein og Schweiz.
Hvis de så også lokkes til at indgå bilaterale aftaler på området, vandrer kapitalen til Cayman Islands og andre steder.
Det er konsekvenserne af, at finanstransaktioner er blevet internationaliseret, og at milliarder kan flyttes, lige så hurtigt en computer kan sige dut.
Det er den lære, vi har, og det synes jeg er en god lære, for det lægger grænser for, hvad de enkelte nationer kan finde på af forskellige former for skatter og afgifter. Så naturligvis støtter vi forslaget, men vi har en efterlysning af, at forslaget ikke kun begrænser sig til personskattelovgivningen, men at det var et forslag, der gjaldt skattelovgivningen i det hele taget.
Det løfte, som en tidligere regering gav Folketinget om, at skattelovgivningen er et nationalt anliggende, var vi glade for, dengang det blev afgivet.
Vi kan så være bekymrede for, at det begynder at blive udvandet i takt med nu senest renter af opsparede midler, men også i takt med de ambitioner, der har været om at få harmoniseret selskabsskatten. Det er ikke noget, vi støtter, tværtimod.
Vi skal ikke have harmonisering, men vi skal have liberalisering, og vi skal have konkurrence landene imellem.
Når skatter og afgifter bliver sænket, vil det være til gavn for de enkelte borgere og de enkelte virksomheder.
Men vi oplever i øjeblikket, at det desværre går den modsatte vej.