runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anni Svanholt (SF), 2000-11-28:
Det er selvfølgelig helt uacceptabelt med lange ventelister og ventetider.
Vi mener i SF, at ventetiderne på behandling i sygehusvæsenet skal være rimelige i forhold til graden af behov for sygdomsbehandling, og for visse typer af behandling er ventetiderne helt uacceptable, og det skal der gøres noget ved.
Men nu er der jo også kommet flere penge til at nedbringe ventetiderne og til bedre behandling - til bedre kræftbehandling.
Amterne har jo fået 1,5 mia. kr. mere til rådighed til sygehusbehandling som følge af aftaler, der er indgået, og så er der de 500 mio. kr. til kræfthandlingsplanen.
Så der er altså kommet flere penge til området, og der må gøres en indsats for at nedbringe uacceptable ventetider.
Derfor har vi også en forventning om, at ventetiderne kan komme ned, og at ingen mennesker skal udstødes af arbejdslivet på grund af ventetider til sygehusbehandling.
Men det forslag her giver jo visse personer en fortrinsstilling til behandling, og det er så åbenbart kommunerne, der skal bestemme, hvem der skal behandles frem for andre.
I SF er vi tilhængere af lige adgang til behandling, og de personer, der ud fra en lægefaglig vurdering har størst behov, skal først behandles.
Dette forslag respekterer ikke det princip.
Endelig opfatter vi dette forslag som endnu et forsøg på at give offentlig støtte til privathospitalerne, som ikke kan klare sig uden.
Så SF kan ikke støtte forslaget.
Henriette Kjær (KF), 2000-11-28:
Til fru Anne-Marie Meldgaard og til det spørgsmål, hr. Keld Albrechtsen også har stillet: Jamen det vil det jo aldrig føre til.
Jeg mener overhovedet ikke, konsekvensen af det her vil være, at det offentlige sådan skulle overtage forsikringspræmien for dem, der i dag får betalt af en privat arbejdsgiver.
Det er jo ikke det, det her går ud på.
Og det er der heller ikke kapacitet til i systemet. Så spørger fru Anne-Marie Meldgaard, om husmoderen så også kan få betalt sin behandling.
Og det vil hun nok ikke.
For det her går jo ud på at redde folk fra en social deroute.
Det ville jo betyde, at det er folk, der er ved at miste deres job, fordi de har for mange sygedage, fordi de ikke kan blive behandlet i det offentlige sundhedsvæsen, man prøver at gå ind at hjælpe, så de ikke kommer i klemme i systemet.
Og det synes jeg faktisk er udmærket. Det, vi så skal sætte ind på med fulde sejl, er selvfølgelig at gøre det offentlige sundhedsvæsen så godt, at husmoderen, pensionisten, børnene, hvad vi har, der ikke er på arbejdsmarkedet, kommer til hurtigst muligt.
Det mener vi ikke, den nuværende regering er god nok til.
Til fru Birthe Skaarup: Det kan jeg helt bekræfte.
Socialdemokratiske kommuner benytter sig i vid udstrækning af private behandlingstilbud i Danmark og også i udlandet, fordi de er tæt på patienterne og ikke kan acceptere, at de pågældende skal gå og vente.
Det er et uværdigt system, man har bygget op.
Til fru Anni Svanholt: Der er jo en stor forskel fra i dag, og når jeg siger en lægelig vurdering, er det selvfølgelig, fordi der er nogle, hvor det ville være rart at se, om man overhovedet kan komme til i det private.
Der er behov for en sagsbehandling, som man ser på dér, og den er der ikke nu.
Det er muligt, at nogle socialforvaltninger vil være i stand til at gøre det uden en lægelig vurdering, det skal jeg ikke kunne sige herfra, men det her er jo også et beslutningsforslag, som kan udformes mere specifikt, end det er nu.
Men det er da absolut en forskel fra i dag, som jeg mener, der er behov for.
Anni Svanholt (SF), 2000-11-28:
Jeg vil naturligvis gerne stille mit spørgsmål igen til fru Henriette Kjær, for vi var jo enige om, at der er tale om, at der er nogle mennesker, der skal have en fortrinsstilling.
Det er jo det, forslaget går ud på.
Men så siger fru Henriette Kjær lige pludselig, at nu skal det også foregå efter en sygdomsvurdering.
Så synes jeg, det er temmelig forvirrende.
Hvorfor er den vurdering, der finder sted i dag, ikke i orden, hvor der i sygehusvæsenet gives en henvisning, og derefter kommer folk til i forhold til det behov, de har?
Men jeg kan kun nå frem til den konklusion, at alle de her tilsyneladende gode intentioner munder ud i, at man altså vil sikre nogle mennesker frem for andre og bryde med det princip, vi har, om lige adgang til sygehusvæsenet.
Og så er det egentlige formål altså at skaffe nogle offentlige midler til de private hospitaler.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2000-11-28:
Jeg tror rent faktisk, at det var mit oprindelige spørgsmål om, hvorvidt formålet med det, at kommunerne kunne betale for nøglemedarbejdere på alle niveauer til behandling på privathospitaler, var en måde at få det offentlige til at betale forsikringspræmierne på for de personer, der allerede i dag er tegnet forsikringer for.
Jeg er sådan set ligeglad med, om det er offentlige arbejdsgivere, der har betalt, eller det er private. Mit andet spørgsmål stiller jeg gerne én gang til.
Når det her nu ikke drejer sig om forskelsbehandling, så vil jeg gerne have et klart svar på, om den hjemmegående husmor, hvis behovet er der, også kan få kommunalt betalt behandling på et privathospital.
Henriette Kjær (KF), 2000-11-28:
Fru Ester Larsen har jo ret i, at beslutningsforslaget er formuleret ud fra, at det her er nogle ting, der foregår i kommunerne allerede.
Der er nogle kommuner, der har fået næser, hvor tilsynsrådet og andet har været inde i sagen.
Derfor er der behov for en lovliggørelse.
Men i Det Konservative Folkeparti synes vi faktisk, at det her er så godt et forslag, at det er noget, der bør udbygges, at man bør bruge det endnu mere, hvis det overhovedet kan lade sig gøre, for som sagt kan vi ikke acceptere de ventelister, der er, og vi mener, befolkningen skal have den bedst mulige behandling.
Til fru Anni Svanholt: Ja, nu må fru Anni Svanholt undskylde, men jeg fik ikke spørgsmålet ordentligt noteret ned.
Til hr. Keld Albrechtsen
: Jamen jeg bliver nødt til at bede hr. Keld Albrechtsen stille spørgsmålet igen, for jeg forstår simpelt hen ikke, hvori problemet ligger.
Og så må hr. Keld Albrechtsen prøve at forklare sig meget, meget pædagogisk.
Anni Svanholt (SF), 2000-11-28:
Jeg var ærlig talt
noget forbavset over det svar, jeg fik, nemlig at nu skulle man så i den kommunale verden sidde og have lægefaglige ind og vurdere, hvem der nu havde størst behov.
Så hvori består forskellen i forhold til det, vi har i dag?
Jamen det er jo så åbenbart helt tydeligt at lave den der forskelsbehandling og så i øvrigt sørge for, at der kommer et pænt, stort offentligt tilskud til privathospitaler, som ikke kan klare sig selv.
Ester Larsen (V), 2000-11-28:
Hvor i det her forslag er der en eneste sætning, der angiver, at det er indholdet?
Prøv at læse i bemærkningerne: »For nogle patienter medfører ventetiden stor familiemæssig belastning bl.a. pga. forringet økonomi med risiko for tab af bolig. Med henblik på at afhjælpe situationen for sådanne særligt udsatte personer foreslås det, at der gives kommunerne mulighed for at yde hel eller delvis støtte ...« osv.
Overdanmark har sikret sig gennem private forsikringer eller gennem arbejdsgiverforsikringer.
Jeg synes, det er så groft, det, hr. Albrechtsen her har præsteret, at det virkelig fortjener en god forklaring.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-11-28:
Det kan man selvfølgelig godt diskutere.
Men vi synes faktisk, der er en fordel i, at det er det offentlige, der står for det.
Aase D. Madsen (DF), 2000-11-28:
Det skete jo på Frederiksberg, da en vis Gunvor Auken gik ind og lagde sig i selen, og det blev fredet derude.
Er det en mulighed?
Så med hensyn til Nordre Eng: Der sagde ministeren, at Naturklagenævnet gik imod ministeren.
Jamen de gjorde jo tydeligt opmærksom på, at der sådan set var sket en fejlplanlægning i Københavns Amt, således at ministeren netop havde mulighed for at gå ind og overtage lokalplanlægningen, således at det kunne forhindres, at Nordre Eng blev nedlagt.
Men det ville ministeren ikke.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-11-28:
Jo, det er da rigtigt, på nogle områder har vi medvirket.
Man kan så også med hensyn til nogle af dem diskutere, lige præcis hvor klogt det har været.
Men det, vi snakker om nu, er jo nogle offentlige ydelser, som vi opfatter som helt grundlæggende offentlige ydelser, og som er knyttet meget til vores velfærdssamfund og vores måde at indrette vores velfærdssamfund på, hvor det er offentligt organiserede ydelser.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-28:
Så må vi jo have afklaret, om det, udenrigsministeren nu siger, er, at det er et råd til den palæstinensiske ledelse, men at i det øjeblik palæstinenserne udråber en stat, ja, så anerkender man den naturligvis.
Sådan kunne man tolke udenrigsministerens svar.
Det håber jeg så at ministeren eller hr. Kofod vil bekræfte.
Så vil jeg sige tak for svaret vedrørende associeringsaftalen.
Det vender vi jo så tilbage til under den efterfølgende debat om det spørgsmål.
Jeg synes ikke, det var krystalklart, hvad det helt konkret var, forslagsstillerne så mener man skal gøre.
Det har vi så et forslag om.
Det kommer til debat senere, og så håber jeg, at vi måske kan få en uddybning af, hvad en akut bistand kunne bestå i.
Jeg ville lægge meget vægt på, om vi i hvert fald kunne være enige om blandt et flertal i Folketinget, at der ydes en øjeblikkelig akut bistand til afhjælpning af den meget, meget vanskelige økonomiske situation, der er i selvstyreområderne her og nu.
Niels Helveg Petersen (RV), 2000-11-28:
Bare for at rydde en misforståelse af vejen tidligt i debatten: Det fremgår af min tale, og det er i øvrigt fremgået igennem lang tid, at EU-landene ved deres Berlin-erklæring klart anerkender palæstinensernes ret til at oprette en selvstændig stat, men det hører med til billedet, at EU hele tiden har rådet til, at oprettelse af en stat kædes sammen med indgåelse af en fredsaftale.
Og det er også det, der står i Det Radikale Venstres hovedbestyrelses vedtagelse fra i lørdags.
Der står udtrykkeligt: som led i en fredsaftale.
Det er det, der er forskellen på den vedtagelse og det, som SF har foreslået.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-11-28:
Så vil jeg godt spørge, om det synspunkt, der blev givet udtryk for her, kan indfortolkes i det forslag til vedtagelse, der er fremsat af forligspartierne.
Er det kun Socialdemokratiet, der mener det, eller er der enighed om det, og hvis man vedtager det her forslag til vedtagelse, betyder det så, at man i det mindste kan gå ud efterfølgende og sige, at der her i Folketinget ikke er flertal imod at oprette en palæstinensisk stat? Det er ikke med i formuleringerne her. Det er med i vores formulering, og jeg synes, det er vigtigt at få afklaret, hvordan Folketinget stiller sig til det spørgsmål. Jeg kan sige, at formuleringen fra vores vedtagelsesforslag er taget direkte fra en udtalelse vedtaget af den radikale hovedbestyrelse i lørdags
, så Det Radikale Venstre, den del af regeringen, har i hvert fald taget helt klar stilling til det spørgsmål, og derfor synes jeg også godt, at Folketinget kunne gøre det. Så mangler jeg stadig væk en forklaring på - jeg har hverken fået den fra ministeren eller fra den socialdemokratiske ordfører - hvorfor man stemte, som man gjorde i FN's generalforsamling.
Jeg mangler stadig væk en god forklaring på, at man ikke kunne stemme for det resolutionsforslag.
Jeppe Kofod (S), 2000-11-28:
Først til hr. Keld Albrechtsen: Det er jo sådan, at vi får debatten senere i dag, men jeg vil gerne indledningsvis sige, at vi mener, at der i denne her associeringsaftale mellem EU og Israel selvfølgelig ligger nogle klare aftaler om, at man skal overholde menneskerettighederne og sådan nogle ting, og jeg tror, det er det, hr. Keld Albrechtsen sigter til, når han spørger om det her.
Dér mener vi altså også i Socialdemokratiet, at det skal man gøre.
Der er ingen undskyldning for ikke at gøre det.
Vi må sikre, at aftalen efterleves, og vi vil lægge et pres, for at det også kommer til at ske.
Hr. Keld Albrechtsen spørger også om bistandsindsatsen.
Endelig mener vi også, at en akut humanitær indsats er nødvendig i den situation, vi ser nu.
Og det understregede
jeg også i min ordførertale, og jeg håber, at det budskab også er gået igennem.
Til hr. Søren Søndergaard vil jeg sige, at jeg synes, jeg meget klart udtrykte, at i Socialdemokratiet tager vi afstand fra enhver voldsanvendelse, både på den ene og på den anden side i konflikten.
Det synes vi er en forkert måde at prøve at få løst sine problemer på.
Og til det principielle spørgsmål, som hr. Søren Søndergaaed rejser: Selvfølgelig accepterer vi ikke, at der udøves vold mod et folk, hverken på den ene eller den anden side.
Vi accepterer heller ikke terrorhandlinger mod israelerne, det er klart, det gør vi ikke i Socialdemokratiet.
Det vil jeg gerne understrege.
Endelig til hr. Villy Søvndals spørgsmål om retten til at oprette en stat:
Der understregede jeg i øvrigt også i min ordførertale, at vi mener, at som et led i en samlet aftale om fred i Mellemøsten skal palæstinenserne have mulighed for at oprette deres egen stat baseret på demokratiske rettigheder, menneskerettigheder, som vi kender det, det er klart; det er Socialdemokratiets politik, ingen tvivl om det.
Men det må være som led i en samlet fredsaftale, for der er ingen her i salen, der kan forestille sig, at man bare gør det ensidigt; så stopper vi ikke volden, tværtimod vil den accelerere, og det ville jeg være meget bekymret for.
Derfor støtter vi det som led i en samlet aftale.
Villy Søvndal (SF), 2000-11-28:
Det er også en kommentar i forhold til vedtagelserne.
Det er ikke med i det andet forslag til vedtagelse, og jeg vil spørge, om det skyldes et politikskifte eller en tilfældighed?
Er det sådan, at Socialdemokratiet stadig støtter palæstinensernes ret til en uafhængig stat?
Eller er det ikke sådan?
Det synes jeg er ganske afgørende.
Det kan godt være, at det blev sagt, men jeg vil godt have det meget tydeligt, for det er efter SF's opfattelse et ganske afgørende punkt for at finde en løsning på konflikten.
Søren Søndergaard (EL), 2000-11-28:
Hvad betyder overdreven militær magtanvendelse?
Betyder det, at Socialdemokratiet mener, at Israel har ret til at bruge en beskeden magtanvendelse?
For det rejser jo i hvert fald et mere principielt spørgsmål, som jeg synes den socialdemokratiske ordfører må forholde sig til: Hvilke rettigheder har en besættelsesmagt til at bruge magt over for et besat folk?
Og omvendt rejser det den principielle diskussion, om ikke et besat folk altid har ret til at gøre modstand mod besættelsesmagten.
Er det ikke sådan, at et besat folk altid uden undtagelse har retten til at gøre modstand mod besættelsesmagten?
Eller er der tidspunkter, ifølge den socialdemokratiske folketingsgruppes opfattelse, hvor et besat folk ikke har ret til at gøre modstand, og hvor besættelsesmagten har ret til at bruge beskeden voldsanvendelse?
Det kan jo godt være, at det er helt tilfældigt, men jeg kan da ikke lade være med at lægge mærke til, at når man snakker om israelernes vold, snakker man om overdreven militær magtanvendelse, og når man snakker om palæstinensernes vold, snakker man om modbydelige terroraktioner, selv om det altså er den overdrevne militære magtanvendelse, der har kostet langt de fleste liv, hvorimod de modbydelige terroraktioner har kostet alt for mange, men dog langt færre liv end den overdrevne militære magtanvendelse.
Men det spørgsmål, der rejses, og som jeg synes den socialdemokratiske ordfører skal forholde sig til, er: Har et besat land ikke ret til at gøre modstand?
Har et besat folk ikke ret til at gøre modstand, inklusive at kaste med sten?
Hvis vi tager en historisk parallel, f.eks. den danske modstandsbevægelse, var det jo, dengang Danmark var besat, ikke primært sten, der blev kastet med, det var jo helt andre alvorlige midler, der blev taget i brug.
Har et besat folk ikke ret til at gøre modstand?
Det kræver bare et enkelt svar
- ja eller nej.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-28:
Nu er det forslag til vedtagelse, som SF og Enhedslisten har fremsat,
jo sådan mere klart i talen, men for at vi kan få afklaret, hvori forskellen består, kunne jeg godt tænke mig at få uddybet, hvad Socialdemokratiet og de øvrige forslagsstillere mener med at sikre en fuld efterlevelse af associeringsaftalen mellem EU og Israel.
Hvilke konkrete skridt pålægger Folketinget dermed regeringen at tage med henblik på den sag?
Mig bekendt
Arne Melchior (CD), 2000-11-28:
Jo, jeg erkender, at der er fredsvilje på begge sider, også fra palæstinensisk side.
Hvad flygtningeproblemets oprindelse angår, har
det daværende Israel et medansvar.
Der skete et par - men kun et par - isolerede terrorhandlinger, som ikke burde have fundet sted.
Begreberne palæstinenser eller palæstinensisk stat eksisterede jo ikke dengang, der tales kun om jøder og arabere i alle dokumenter, men dagsbefalingerne gik ud på: Flyt jer, for nu kommer vi og driver israelerne i havet!
Det er dokumenterbart og kan ikke bestrides.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-11-28:
Jeg håber ikke, hr. Arne Melchiors bemærkning skal forstås sådan, at det var arabiske lande, der befalede palæstinenserne at flygte, at det er årsag til flygtningeproblemet, og at hr. Arne Melchior altså helt frakender oprettelsen af den israelske stat og israelerne et ansvar for, at flygtningeproblemet opstod.
Det er nemlig ikke i overensstemmelse med de historiske kendsgerninger.
Omkring tidspunktet for oprettelsen af staten Israel skete der noget, som jeg vil kalde en meget konsekvent koloniseringspolitik over for de mennesker, der havde boet der tidligere.
Det var ikke kun et spørgsmål om en dagsbefaling fra forskellige arabiske ledere, og jeg er glad for, at vi er enige om, at dette her er en del af problemets kerne.
Men mener hr. Arne Melchior ikke også, at hr. Arafat er gået meget langt, og at palæstinenserne er gået meget langt i deres fredsvilje ved at gå ind i en fredsproces uden en direkte løsning af flygtningeproblemet?
Arne Melchior (CD), 2000-11-28:
Jeg kvitterer for hr. Holger K. Nielsens svar på min korte bemærkning, og jeg fandt i hans svar ikke noget, der modsagde det, jeg hævdede i min korte bemærkning.
At flygtningeproblemet eksisterer hverken kan eller skal benægtes, og at det tages alvorligt er også korrekt.
Men derudover skal to ting erindres.
Den første er, at det er dokumenterbart, at der forelå dagsbefaling fra flere ledere af de stater, der i 1948 angreb staten Israel, om, at den arabiske befolkning på forhånd skulle fjerne sig fra det nye Israel for ikke at blive drevet i havet sammen med israelerne.
Der foreligger oven i købet et egyptisk frimærke, som viser den egyptiske hær tromle ind over det nyetablerede Israel, som altså var etableret på FN's og folkerettens grund.
Den anden er, at der både er et krav og et modkrav, idet der var flere flygtninge fra de arabiske lande til Israel end omvendt, så når regnestykket skal gøres op, skal begge ingredienser naturligvis medtages.
Jeppe Kofod (S), 2000-11-28:
Først til hr. Keld Albrechtsen: Det er jo sådan, og jeg redegjorde også for det før, at den her politik med, at vi støtter oprettelsen af en palæstinensisk stat som led i en samlet fredsaftale, længe har været Socialdemokratiets politik og også nu er EU's politik, det er vi meget glade for.
Derfor forstår jeg heller ikke helt spørgsmålet fra hr. Keld Albrechtsen, for jeg synes rent faktisk, at vi i det her spørgsmål i hvert fald også bør have jeres opbakning. Hvad angår nødhjælpen, mener jeg, som vi ser det i øjeblikket, at der er et akut behov for medicin, fødevarer og andre ting til det palæstinensiske selvstyreområde.
Der mener jeg, at Danmark sammen med andre lande har
et stort ansvar for at afhjælpe de her negative sider af konflikten også på det her område.
Dér kan vi spille en rolle, og det understregede jeg, og det håber jeg også at Enhedslisten vil være med til, når det kommer til stykket.
Til hr. Søren Søndergaard: Jeg vil først og fremmest sige, at jeg synes, det er farligt at begynde at differentiere vold, begrebet vold.
Vi tager afstand fra enhver voldsanvendelse, uanset om det er terrorhandlinger, eller hvad det er; det mener jeg er afgørende.
Og hr. Søren Søndergaard ved også godt inderst inde, at det ikke nytter noget, at man tyer til vold som et middel for at løse en konflikt, det vil bare forværre konflikten, og det vil hverken skabe sikkerhed for israelerne eller palæstinenserne i det område her, hvis man ligesom tolererer, at vold eksisterer.
Vi har en anden politisk opfattelse i Danmark.
Vi mener, at i et demokrati er det andre midler end vold, der skal til for at løse problemer, for at løse politiske problemer, det mener jeg er afgørende at slå fast.
Men selvfølgelig kan man godt forstå, at der er stenkastende palæstinensere i den her situation, det vil jeg gerne sige, det er forståeligt, og det synes jeg man skal tage med i billedet, men jeg synes, at vold som en løsning vil være at gå langt ud over det, jeg vil anbefale, og det er i hvert fald ikke noget, som Socialdemokratiet står for.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-11-28:
Jeg vil lige følge op på det spørgsmål, som kom før fra hr. Keld Albrechtsen.
For der er jo forskel på, om man gør en samlet fredsløsning til en betingelse, for at man anerkender en palæstinensisk stat, eller man giver det gode råd til palæstinenserne, at de ikke opretter staten, før der er en samlet fredsløsning.
Jeg har forstået EU-landenes holdning sådan - men jeg tror ikke, det er helt klart, og måske kan jeg få det bekræftet eller afkræftet fra ministeren - at man giver det gode råd til palæstinenserne: Lad være med at oprette den stat, som situationen er i øjeblikket, det vil kun forværre situationen, det er dumt af jer, men i det øjeblik I gør det, vil vi anerkende den stat, I opretter.
Er det korrekt opfattet, at det er sådan, EU-landene har tænkt?
Og der synes jeg nok, at hr. Kofods betragtninger om, at en fredsrunde skal være en betingelse, før man overhovedet anerkender det, er noget andet end det, der gives udtryk for
Hvis jeg tager fejl, bliver jeg meget glad, for jeg synes, det er trist, hvis Danmark næsten hele tiden skal, om jeg så må sige, ligge i baghjul, skal være længere væk fra de lande, der presser på, end man egentlig burde være.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-28:
Jeg lagde mærke til, at hr. Kofod ikke forstod mit spørgsmål.
Jeg vil så i forlængelse af hr. Holger K. Nielsen, som nu har præciseret det,
også sige: På et eller andet tidspunkt må det vel være forståeligt, at man fra palæstinensisk side træffer den beslutning.
Hvor længe skulle der så gå?
Hvor længe ville man så blive ved at råde palæstinenserne til ikke at erklære deres stat?
Jeg tror, man i Socialdemokratiet vel nok kan se, at det ikke er holdbart, og derfor må den rigtige linje - og jeg håber så, at vi på dét punkt kan være enige - være, at i det øjeblik, palæstinenserne selv træffer beslutningen, må vi bakke dem op. Sådan kunne udenrigsministerens svar tolkes, men det var ikke krystalklart, og derfor vil jeg håbe, at hr. Kofod nu på Socialdemokratiets vegne kan gøre det helt klart.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-11-28:
Jeg er fuldstændig enig med hr. Søren Søndergaard i, at man er nødt til at diskutere de dobbelstandarder, der konstant er, når man vurderer konflikter.
Jeg kan huske for et par år siden, da vi havde Kosovokonflikten, hvordan det da blev gængs tankegang, at sådan de gældende folkeretlige regler kunne man se bort fra, hvis der var tale om et humanitært formål. Den humanitære krig, som NATO's krig blev kaldt.
Der sagde man, at det var vigtigere at gå ind og slås for civile mennesker frem for at overholde folkeretlige principper.
I det her tilfælde har vi en situation, hvor Israel overtræder folkeretlige principper.
Bosættelsespolitikken er imod de folkeretlige principper, imod Genèvekonventionen, og man implementerer ikke de FN-resolutioner, som man skulle have implementeret.
For en løsning af flygtningeproblemet var en forudsætning, da man oprettede staten Israel i 1948, og man kan se, at der på det humanitære område er en frygtelig situation for de palæstinensere, der må leve under besættelsesmagten.
Hvad gør man?
Man gør ikke noget som helst.
Europa gør ikke noget som helst, Danmark gør ikke noget som helst.
Man overlader hele fortolkningen af denne her konflikt til én side, og det vil gå galt på et eller andet tidspunkt.