Marianne Jelved (RV), 2002-02-07:
Ja, nu er proppen trukket op af flasken, og vi kan konstatere, at indholdet aldeles ikke svarer til etiketten.
Venstres formand, statsministeren, sagde under valgkampen og efter at regeringen var tiltrådt, at regeringen i særlig grad ville gøre en indsats for de svageste i samfundet, og hvad ser vi så nu på så centrale områder som folkeoplysning og uddannelse?
Jeg tror, alle i Folketingets Uddannelsesudvalg og mange, mange andre ved, at vidensamfundet, som jo vokser og vokser og gør sig mere og mere gældende, vil kræve mere og mere af både børn, unge og voksne.
Derfor er der mere end nogen sinde brug for mange uddannelsesmuligheder og mange indgange til uddannelsessystemerne.
Det er klart, at Det Radikale Venstre ikke kunne drømme om på forhånd at afvise reformer på uddannelsesområdet.
Især vil jeg gerne sige i al venlighed, at det er dybt bekymrende, at især Venstre, Danmarks liberale parti, har den holdning, for jeg har haft den opfattelse, at vi i Det Radikale Venstre havde et vist åndsfællesskab med Venstre på disse områder.
Folkeoplysningen er et helt centralt grundlag for et folkestyre.
Vi taler om Grundtvigs og Kolds fædreland og en mere end 100-årig tradition for, hvordan man tænker demokrati og folkestyre i Danmark.
Det har været et meget, meget centralt for den ligeværdighedstankegang, der har præget det danske samfund gennem mange, mange, mange år, at man samles om emner på kryds og tværs af traditionelle skel, og det er sådan noget, der kitter et folkestyre sammen.
Vi ved alle sammen, at folkeoplysningen er nået langt ud.
150 millioner voksne bruger med stor fornøjelse folkeoplysningsmulighederne hvert år, og vi ved, at læsesvage, flygtninge og indvandrere har stor glæde af at bruge de muligheder, der er for at blive dygtigere til læsning og skrivning.
Men vi ved også, at deltagerbetalingens størrelse ikke er uden betydning, og jeg forstår simpelt hen ikke, at Venstre kan være med til at øge brugerbetalingen så kraftigt på et område som folkeoplysningen.
Ikke desto mindre er man nu på vej til at reducere de knap 500 mio. kr., som i dag bruges på tilskud til folkeoplysningen til tilskud, med 276 mio. kr., og uanset hvad der bliver sagt, er det udtryk for en virkelig social slagside.
Vi ved også, at utrolig mange ældre og pensionister bl.a. bruger folkeoplysningen til at styrke deres sociale netværk ved at deltage i fællesskab med andre i ting, der optager dem, og derfor er det meget vigtigt at vide, om de særlige tilskud, der gives til ældre, handicappede og ledige, bliver opretholdt.
Hr. Aage Frandsen og også andre har gjort en del ud af, at sådan som lovforslaget ser ud nu, bliver der en forholdsvis højere betaling for de handicappede på grund af, at holdene bliver mindre.
Jeg tror, det var Venstres ordfører, som sagde, at der kommer en afbureaukratisering på området, men det passer rent faktisk ikke.
Der bliver mere bureaukrati.
Kommunalbestyrelserne skal nu differentiere tilskuddene og kontrollere en lang række ting, og endnu mere uforståeligt er det - hvilket viser, at der ikke er sammenhæng i argumentationen og i lovforslaget fra regeringen - at kommunalbestyrelserne også skal være smagsdommere og vurdere, hvad det er, der skal bruges tid og penge til på folkeoplysningsområdet.
Jeg vil gerne citere fra et dokument, jeg har, og som har overskriften »En liberal folkeoplysningspolitik«.
Hvis nogen skulle være i tvivl, er det Venstres, og jeg citerer: »Foreningslivet har været med til at sikre en kultur, hvor millioner af danskere tager et medansvar for deres egen udvikling, f.eks. kurser i aftenskoler, idrætsaktiviteter, foredrag, ungdomsarbejde eller andet foreningsarbejde.«
Og lidt længere nede står der: »F.eks. har der været et politisk ønske om at styre, hvilke aktiviteter inden for aftenskolerne og idrætsklubberne der skal have tilskud.«
Og lidt længere nede: »Venstre ønsker derfor fortsat at støtte det danske foreningsliv som en del af det civile samfund. Det betyder, at støtten skal gives i respekt for den enkelte forenings egenart, og uden at staten skal sætte sig til smagsdommere over, hvad der er støtteværdigt.« Og det sidste citat: »Det frie emnevalg og det frie lærervalg skal sikres.
Har Venstre fuldstændig ændret politik på et så centralt værdigrundlag, som folkeoplysningen er?
Daghøjskolerne har vi været meget inde på under debatten indtil nu.
Der er ingen tvivl om, at det er en adgangsvej til uddannelse og arbejdsmarked.
Jeg erkender, at det ikke er mange, der går direkte fra daghøjskolen ud på det egentlige arbejdsmarked, men det er dér, man samler mod til at gå den vej, som man ikke kunne eller havde mulighed for, da man var yngre.
80 kommuner har i dag daghøjskoler, men 275 kommuner skal nu dele et bloktilskud.
Det er ikke fair, og det hænger ikke sammen med de ønsker, som jeg har hørt fra nogle ordførere, også fra regeringspartierne og støttepartiet til regeringen.
Der sker en centralisering ved den kommunalisering.
Man svigter de tyndt befolkede områder, og jeg synes, det er utrolig trist, hvis vi ikke er i stand til at prøve at arbejde sammen om at løse den opgave, som daghøjskolerne påtager sig.
Det håber jeg vi kan gøre i forbindelse med udvalgsbehandlingen.
Så til den fri ungdomsuddannelse.
Jeg beklager, at jeg ikke har fået svar på de spørgsmål, jeg har stillet til fru Gitte Lillelund Bech.
Jeg har stillet et spørgsmål om nettobesparelsen ved at afskaffe den fri ungdomsuddannelse, og jeg har fået et meget utilfredsstillende svar.
Men jeg kan stille nye spørgsmål. Min vurdering er, især efter at have hørt bl.a. fru Helle Sjelle, at der er ingen reelle nettobesparelser ved at fjerne den mulighed, som den fri ungdomsuddannelse er.
Fru Helle Sjelle argumenterede med, at Det Konservative Folkeparti ønskede at prioritere de kompetencegivende uddannelser, men anviste også en mulighed for de svagere unge, der har svært ved at komme ind i uddannelsessystemet, EGU-muligheden.
Men EGU-muligheden er ikke en kompetencegivende uddannelse, og derfor er der heller ikke sammenhæng i den argumentation, der kommer fra Det Konservative Folkeparti. Jeg har fået mange breve, og det har alle andre også fået, men taletiden er ved at løbe ud, så jeg er ikke i stand til at sige alt det, jeg gerne ville sige om den fri ungdomsuddannelse.
Til gengæld tror jeg, det er kendt over land og rige, hvad Det Radikale Venstres holdning er til den uddannelsesform.
Vi vil gerne være med til at rette på den
, men vi vil også gerne kæmpe for, at den mulighed bevares.
De unge på den fri ungdomsuddannelse skriver, og jeg vil gerne citere: »Ifølge grundloven § 41, stk. 2, skal et lovforslag igennem 3 behandlinger i Folketinget, før det er endeligt vedtaget.
Jeg synes, det er flot, at de unge holder øje med, hvad der sker herinde.
De er optaget af både demokratiet, deres egne muligheder og en fair, demokratisk behandling i Folketinget.
Men nu lærer vi de unge, at det kan man ikke regne med, så det er en meget, meget trist dag for folkestyret og for folkeoplysningen.