Frank Jensen (S), 2000-04-13:
Jeg vil gerne takke ordførerne for modtagelsen af denne ændring af den lov, der blev vedtaget i 1994, lov om strafforfølgning ved det internationale tribunal til pådømmelse af krigsforbrydere i det tidligere Jugoslavien.
Jeg er glad for, at et så stort bredt flertal i Folketinget er indstillet på, at vi ændrer den således, at der kan indgås en afsoningsaftale med tribunalet, som tribunalet har ønsket, for den måde, hvorpå lovgivningen blev vedtaget i 1994, har ikke hjemlet, at regeringen har kunnet indgå en aftale med tribunalet.
De kan bringes for domstole, og der sker ikke bare det, at de kan blive dømt, men også, at de kommer til at afsone deres straf.
Det har vi tidligere gjort, og det vil vi fortsat gøre.
Det ser jeg så også frem til i forbindelse med, at vi senere i denne her samling på initiativ af udenrigsministeren skal behandle en dansk ratifikation af FN-statutten fra den 17. juli 1998 for den internationale straffedomstol.
Det er jo en klar understregning af, at der er en vilje i verdenssamfundet til at sikre, at vi ikke kun i ad hoc-tilfælde skal etablere tribunaler, men kan få en permanent international straffedomstol, som også skal ligge i Haag. Der er rejst spørgsmål her ved behandlingen af et rimelig overskueligt lovforslag, og det første spørgsmål drejer sig om, hvilke lande der har indgået en afsoningsaftale med Jugoslavien-tribunalet.
Dér kan jeg sige, at det er der syv lande der har, og de har gjort det i følgende rækkefølge: Italien, Finland, Norge, Sverige, Østrig, Frankrig og Spanien.
Så der er indtil videre syv lande, der har indgået sådan en afsoningsaftale med Jugoslavien-tribunalet.
Fru Birte Rønn Hornbech stillede mig et spørgsmål, der bl.a. gik på grundlovens benådningsbestemmelser, dronningens/kongens ret til efter grundloven at benåde.
I det her tilfælde stiller tribunalet efter sin statut krav
om, at vi ikke kan foretage benådning hertillands, men at det alene er tribunalet, der kan forestå benådningen. Så har hr. Søren Søndergaard ret i, at i den svenske aftale med tribunalet har man indføjet en passus om, at hvis Sverige ikke længere mener, at det er betimeligt og i orden, at den pågældende fortsat afsoner i Sverige, så kan der efter konkret aftale med tribunalet foretages en overførelse til fortsat afsoning, når afsoneren selv ønsker det.
Det svarer jo også til den praksis, vi har for udlevering af afsonere.
med tribunalet, som svenskerne har fået, når loven her er vedtaget, men det er ikke muligt for tribunalet efter sin statut, efter FN-statutten, at overdrage benådningskompetencen til fuldbyrdelseslandet.
Der blev også spurgt om fra hr. Helge Adam Møllers side, hvor mange det her drejer sig om.
Det er ikke til at sige noget bestemt antal.
Jeg forventer, at det bliver få, al den stund der er mange lande, der kommer til at kunne bidrage.
Vi foretager i hvert tilfælde en konkret vurdering af, hvorvidt afsoningen kan finde sted i Danmark.
Vi kan sige nej.
Det er ikke sådan, at vi, fordi vi indgår en generel aftale, så er forpligtede til et vist antal eller er forpligtede til at tage specielle kategorier af domfældte; vi tager stilling fra sag til sag.
Det forelægges for den til enhver tid siddende justitsminister, som træffer afgørelsen om, hvorvidt fuldbyrdelsen kan foregå i Danmark, og så forelægges det i øvrigt, som det fremgår, for en dansk domstol.
Men jeg forventer, at det bliver ganske få, men jeg vil ikke sætte et numerisk tal på, for det er ikke til at sige.
Men selv om det bliver få - og hr. Helge Adam Møller opregnede prisen på en lukket anstaltsplads i den danske kriminalforsorg, og beløbsstørrelserne kan jeg nikke genkendende til - så løber det selvfølgelig over en årrække op i et temmelig stort beløb, men målt i forhold til, at vi forventer, at antallet bliver ganske lille, så er det ikke noget, der har væsentlige økonomiske omkostninger i øvrigt.
Så skal jeg svare på de spørgsmål, der er rejst med hensyn til udlændingelovgivningsdelen.
Det er jo beskrevet i bemærkningerne til lovforslaget, og der er ikke noget overraskende i, at udlændingeloven gælder.
Den gælder jo, om jeg så må sige, for alle, og de behandles helt konkret efter lovens bestemmelser.
Der er også menneskerettighedskonventionen, og menneskerettighedskonventionen gælder jo, også art. 8 om retten til familieliv.
Sådan som det er beskrevet her, så kan, når der er truffet afgørelse om en konkret fuldbyrdelse hertillands, pågældende påbegynde afsoning her, hvis der ikke er visumpligt.
Hvis der er visumpligt, kan Udlændingestyrelsen udstede visum.
Når visumtiden er overstået, vil man kun have et tålt ophold her i landet under fuldbyrdelse af sin udmålte straf, og hvis man så efterfølgende, når man har afsonet sin straf, vil søge opholdstilladelse her, så fremgår det også af lovens bemærkninger, at det så vil følge gældende lovgivning, og at det i visse tilfælde vil kunne afvises.
Der kan også være helt specielle forhold, der gør, at man efter gældende lovgivning, efter udlændingeloven, ville kunne imødekomme en ansøgning om asyl her i landet.
Men det forudsætter, at alle de betingelser, som er i den udlændingelovgivning, er opfyldt.
Det at have afsonet her i landet giver ikke en speciel adgang til, at udlændingelovens almindelige regler sættes ud af kraft.
Med hensyn til kone og børn til en, der afsoner her i landet, jamen dér er igen den internationale konvention gældende, menneskerettighedskonventionens bestemmelser er gældende, og kan familieliv og kontakt opretholdes fra hjemlandet, er der muligheder for det, så er der ikke nogen grund til at give opholdstilladelse her i landet.
Kan det ikke det, jamen så kan det blive aktuelt at give opholdstilladelse.
Jeg synes, det er rigtigt at beskrive det.
Der er ingen grund til her på nogen måde at tilbageholde de oplysninger i den lovgivningsproces, der knytter sig til det her forslag.
Det følger altså af de almindelige bestemmelser, både af menneskerettighedskonventionen og af udlændingelovgivningen, og der er ikke nogen forandring her, men vi synes, det er rigtigt at oplyse det over for Folketinget. Hr. Skaarup
stillede mig spørgsmålet om den hjemmel, der i lovens § 2 også skabes til at kunne indgå en lignende aftale med tribunalet for Rwanda.
Hr. Skaarup spurgte, om det er aktuelt.
Det fremgår af det svar, hr. Skaarup så også selv gav, at det jo ikke er aktuelt.
Et sådant ønske er ikke udtrykt af tribunalet for Rwanda.
Der er etableret afsoningsfaciliteter, sådan at fuldbyrdelse kan finde sted.
Jeg tror, det er i Tanzania.
Men de besvarelser af mere faktuel oplysning kan vi også give under den videre udvalgsbehandling.
Men med den positive modtagelse, Folketinget har givet her i dag, ser jeg frem til et godt og konstruktivt samarbejde om at få lovforslaget endeligt vedtaget.