Charlotte Fischer (RV), 2006-11-24:
Det her lovforslag implementerer den boligaftale, som Det Radikale Venstre var med til at indgå med regeringen og Dansk Folkeparti den 5. november 2006.
Vi er glade for den aftale.
For det første, fordi vi synes, at vi har fundet en rigtig god fordeling af Landsbyggefondens midler, hvor vægten altoverskyggende er på renovering.
Og for det andet – det handler om det lange sigt – fordi vi nu får sat en reform i gang, som vi tror rummer meget store perspektiver.
Jeg bed mærke i, at BAT-Kartellet i sit høringssvar udråbte den til at være en reform, der måske kunne blive den største historiske reform siden boligforliget i 1966.
Og jeg har i hvert fald samme ambitionsniveau.
I forhold til fordelingen af Landsbyggefondens midler er det, vi lagde vægt på hele vejen igennem forhandlingerne, at der nu kommer en markant investering i renovering, og det vil sige et markant løft i forhold til tidligere.
Landsbyggefondens ramme på 1,5 mia. kr. årligt hæves med næsten 1 mia. kr. til 2,4 mia. kr. Og 150 mio. kr. afsættes specielt til tilgængeligheden; det er faktisk en tredobling af det hidtidige beløb.
Så kan man selvfølgelig spørge, som mange gør her i dag, om det er nok.
Og det er altid et godt spørgsmål.
Hvornår er nok nok?
Oveni kommer så de 400 mio. kr., vi har afsat til udsatte områder.
Vi skal have vendt den forkerte retning, som det desværre går i mange steder med flere ledige folk på overførselsindkomster i visse boligområder, og vi mener, at vi med den her indsats har en bedre chance end nogen sinde før.
Så er der det med nybyggeriet.
Vi er jo sådan set dem i den her sag, som mener det, vi altid har gjort, nemlig at det er i orden, at Landsbyggefonden bidrager til statens udgifter til nybyggeri.
Den hedder jo sådan set Landsbyggefonden.
Det, vi jo kan konstatere, er, at Landsbyggefondens bidrag til nybyggeri faktisk er så lavt, som det nogen sinde har været.
Og det var vigtigt for os, for ellers fik vi simpelt hen ikke luft til at få afsat midler til renovering.
Vi har ikke noget problem med, at lejerne også yder et bidrag, for vores sigtepunkt har altid været en så vidt muligt selvfinansierende sektor.
Det er også det, man kan læse i Landsbyggefondens formålsparagraffer, netop den samme ambition om øget selvfinansiering.
Og det er sådan set også det, vi var med til, dengang vi var i regering – vi kan godt huske det lidt endnu – at fremme som formål.
Så det er i hvert fald ikke os, der har skiftet position.
Vi synes sådan set, at den her aftale gør det, som mange har efterlyst, også mange af kritikerne, nemlig at sikre mange flere penge til renovering og til at undgå nedslidning.
Endelig vil jeg lige kort komme ind på reformen, for den synes jeg faktisk der er meget få der har nævnt her i dag.
Jeg synes ikke, man skal glemme, at en væsentlig del af den her aftale er, at vi nu får sat gang i et reformarbejde.
Vi er enige om, hvad sigtepunktet er.
Det er nemlig en sektor, hvor der er meget mere handlefrihed for den almene boligsektor, og hvor kommunerne skal være omdrejningspunktet.
Vi vil gerne ind og se på en finansieringsreform af den almene boligsektor, og alt sammen er helt efter vores hoved.
Vi tror på, at det, hvis vi ellers tager skridtet, kan give en meget bedre almen boligsektor, en langt stærkere almen boligsektor, der kan handle og lave gode løsninger, der passer til de udfordringer, der er lokalt.
Så alt i alt er vi glade for den her aftale og det her forlig, og vi ser frem til det lange sigt, nemlig hvad der sker med en reform.