runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen Jespersen (V), 1997-11-20:
Jeg er, jeg havde nær sagt tilfreds og glad for, at forslaget nu bliver vedtaget af Folketinget, for de penge skal findes, de skal skaffes.
Vi kan se, at statens udgifter til sygedagpenge stiger, og det er en meget vigtig målsætning, og det er vigtigt for landet, at vi er i stand til at holde væksten i de offentlige udgifter i ro.
Det er det, dette forslag skal bidrage til.
Jeg mener stadig væk, at der er en sammenhæng med sygedagpengene på den måde, at det er et signal til arbejdsgiverne om, at de også har et meget vigtigt medansvar for at holde sygedagpengene i ro, og at de også skal bidrage til det.
Det er rigtigt nok, at i det oprindelige forslag var der en mere direkte sammenhæng, men det var der jo ikke et flertal for her i Folketinget, og derfor er der nu kommet det ændringsforslag, som ser ud til at blive vedtaget.
Jeg mener, det er helt forsvarligt i forhold til arbejdsmarkedet, fordi der er tale om et begrænset bidrag, hvor det ser ud til, at påvirkningen af beskæftigelsen er så lille, at man næsten må kalde den ikkeeksisterende.
Det er også helt klart, at dette forslag er i forhold til det oprindelige forslag bedre for de mindre virksomheder.
Jeg synes ikke, der er noget underligt i, at Håndværksrådet også siger, at de hellere ville have været bidraget her helt foruden, men de siger jo helt tydeligt, at det er bedre end det første forslag, fordi det betyder en mindre belastning for dem.
Men samtidig er det jo en understregning af, at det er vigtigt, at vi gør noget andet for at nedbringe udgifterne til sygedagpenge.
Og jeg bliver altså harm, når hr. Tom Behnke fremstiller det, som om der ikke sker noget som helst andet.
Denne regering har faktisk ændret de sociale love på en række afgørende punkter netop for at sørge for, at der bliver forebygget, og at der sker en meget tidlig indsats.
Hr. Villy Søvndal nævnte under andenbehandlingen Vejle Kommune som et eksempel på, hvordan man ved at lave en tidlig målrettet indsats faktisk kan vende udviklingen, sådan at udgifterne til sygedagpenge falder.
Jeg har undersøgt eksemplet fra Vejle siden andenbehandlingen, og det er rigtigt.
Dér gør man det, at man tager fat i folk allerede efter 4 uger på sygedagpenge, og man har nogle mennesker, der er meget målrettede med at få dem integreret på arbejdsmarkedet igen, og det bidrager altså til, at udgifterne til sygedagpenge falder.
Det samme gør andre kommuner, og Københavns Kommune er et andet eksempel på en kommune, hvor man er ved at vende udviklingen.
Og det er lige præcis de instrumenter, vi skal sørge for bliver brugt ude i kommunerne, og det har vi ydet et større bidrag til ved her i Folketinget at vedtage de lovændringer, vi har vedtaget, og nu handler det om at få dem til at virke og være effektive ude omkring i landet.
Så tror jeg også vi kan få vendt den udvikling, vi ser i øjeblikket.
Tom Behnke (FP), 1997-11-20:
Jeg har kun ét spørgsmål til ministeren, og dét skulle være til at svare på.
Ministeren siger her, at forslaget er udtryk for, at virksomhederne skal være med til at holde sygedagpengene i ro, og så er mit spørgsmål: Hvad nu, hvis det i løbet af nogle måneder viser sig, at sygedagpengeudgifterne falder?
Kan ministeren bekræfte, at ministeren skriftligt over for Socialudvalget har svaret, at beløbet på de 325 kr. så ikke vil blive nedsat?
Karen Højte Jensen (KF), 1997-11-20:
Da socialministeren helt klart siger, at der overhovedet ingen sammenhæng er mellem sygefraværet og det her lovforslag, drejer det sig altså om at få flere penge, nemlig 500 mio. kr. mere, ud af virksomhederne, altså om en yderligere skat.
Og så siger ministeren, at det er et signal til arbejdsgiverne om, at de skal tage et medansvar for sygefraværet.
Men hvordan skulle det at straffe arbejdsgiverne med en afgift, som er fuldstændig uafhængig af, om de gør noget eller de ikke gør noget, motivere dem til at gøre en ekstra indsats? Nej, tværtimod er det jo et signal til arbejdsgiverne om at se at få reduceret antallet af medarbejdere.
For det første, de vil gøre, er selvfølgelig at spørge sig selv, hvordan de kan eliminere denne udgift, og det vil f.eks. i servicesektoren betyde, at man indfører mere teknologi og fjerner en stor del af arbejdsstyrken.
Så vil jeg spørge ministeren, om hun kan bekræfte de oplysninger, der er i Børsen, og som jeg faktisk allerede i et skriftligt spørgsmål har bedt ministeren om at kommentere: at det netop er de mindre virksomheder, dette lovforslag vil få de værste konsekvenser for, idet sygeskatten koster de små virksomheder mest.
For som jeg tidligere har nævnt, bruger de små virksomheder 74 pct. af deres omkostninger til lønninger, og det vil naturligvis betyde, at disse mindre og særlig løntunge virksomheder rammes hårdest, og det vil jeg bede ministeren bekræfte.
Karen Jespersen (V), 1997-11-20:
Hr. Tom Behnke bad mig bekræfte, at beløbet ikke vil blive nedsat, og han henviste til et af de svar, jeg har givet til Socialudvalget.
Men det er nu ikke sådan, jeg har formuleret mig i det svar; jeg har sagt, at regeringen ingen planer har om at nedsætte bidraget.
Jeg tror også, hr. Tom Behnke har for optimistiske forestillinger om, hvor hurtigt det kan gå, når det drejer sig om at vende udviklingen med hensyn til sygedagpenge, og vi taler altså ikke om et par måneder, for det er jo en supertanker, som det tager længere tid at vende.
Og sådan som det ligger nu, er dette bidrag altså indført, og regeringen har ingen planer om at fjerne det igen.
Og det er også sagt til fru Karen Højte Jensen, som også peger på, at der her ikke er nogen sammenhæng med udgifterne til sygedagpenge på den måde, at virksomhederne bliver belønnet, hvis udviklingen faktisk vender.
Men virksomhederne bliver jo belønnet på den måde, at så betaler de kun for de to første uger, sådan som det er i dag, og jo færre ansatte de har på sygedagpenge, jo mindre vil deres udgifter altså også blive til det.
Fru Karen Højte Jensen spurgte også, hvad det betyder for de mindre virksomheder, og her må jeg igen holde mig til, at Håndværksrådet har skrevet, at det ser dette forslag som et betydelig mere positivt forslag med hensyn til de mindre virksomheders vilkår end det forslag, der først forelå.
Hans Christian Schmidt (V), 1997-11-20:
Jeg skal på vegne af forslagsstillerne sige tak for debatten
og for bemærkningerne.
Jeg håber, at når vi nu kommer i Miljøudvalget, får vi debateret det godt igennem.
Jeg håber også, at vi kan få regeringspartierne til at leve op til det, som vi har hørt værende deres holdning også om, at regelforenkling er noget, som de sætter i højsædet.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-11-20:
Jamen det er altså ikke kun landbruget, det handler om.
Det handler da om, at vi har en lang række fredede områder, vi ikke engang har dyrkning på i dag.
Hvordan vil man uden regelsæt beskytte mod, at folk går ned i en mose og graver sjældne planter som vibefedt og soldug op, graver gøgeurt op.
Det kan økologisk landbrug altså ikke frelse os for.
Det er vås, vi hører her fra Enhedslisten.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1997-11-20:
Hr. Langkilde har ret i, at jeg glemte en af mærkesagerne dér; man skal også lige huske at afskaffe EU's støtteordninger, for hvis man ikke har støtteordninger og landbrugsordningerne - det så vi jo i New Zealand - så får
man alle de ekstensive arealer til at stå fri, og så behøver vi ikke de reguleringer - heller ikke på græsning og engene og de andre steder.
Når jeg nu i den givne situation siger, at jeg hellere vil have en statsovertagelse af jorden,
er det jo for også på længere sigt at få jordpriserne under kontrol.
Men det er da helt rigtigt - sagt til hr. Langkilde - at det ikke er staten, der skal styre dyrkningen af jorden. Det eneste regelsæt, der skal sættes op, er det økologiske regelsæt, som man kender i dag: at der ikke må importeres kunstgødning og pesticider, og så har man faktisk en handlefrihed tilbage.
Så skal man også lige huske den lille pointe, at vi skal også have afskaffet EU-støtteordningerne, og derved får man også afskaffet et gigantisk bureaukrati, og så kan det ikke mere betale sig at udnytte marginaljorderne.
Det har man faktisk set er blevet resultatet, og det er et af de få positive resultater i New Zealand: alle de overudnyttede marginaljorder er blevet frilagt og genplantet med skov.
Og det kommer helt af sig selv, når der ikke er en gigantisk støtte til at pine den sidste krone ud af de våde enge og andre ting.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-11-20:
Jeg vil da gerne spørge, om hr. Bent Hindrup Andersen har tillid til, at statsmagten er så god og så velmenende, at hvis den skulle overtage ansvaret for § 3-områderne, behøvede man slet ikke at skrive nogen vejledninger.
Man behøvede slet ikke at have nogle regler, fordi enhver statsansat skovfoged eller enhver statsansat klitfoged pr. intuition eller pr. åbenbaring ville vide, hvad der var rigtigt, og hvad der var forkert.
Kunne man virkelig afskaffe alle de regler?
Uanset om vi har en stærk statsmagt eller en svag statsmagt, eller om vi har den private ejendomsret, den offentlige eller begge dele, er vi da nødt til at have et regelsæt for at beskytte tingene.
Men som eksemplet med golfskiltene viste, kan vi gøre det, at vi gør reglerne klarere, så der ikke er alle disse konflikter.
Det kan godt være, at et skilt på et eller andet antal kvadratcentimeter ikke vil være så snedigt på et bestemt sted, men vi ville spare masser af tid på administrativt bøvl, og det ville kunne gøre, at vi alle sammen ville kunne få et lettere liv og ville være mere optaget af at løse de egentlige miljøproblemer.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1997-11-20:
Jeg betragter det her forslag som en markering af starten på den valgkamp, som partiet Venstre og de andre borgerlige partier egentlig allerede har ført i et godt stykke tid.
Men det, de så glemmer i den forbindelse, er, at de sætter noget i stedet, som efter min opfattelse er det mest usolidariske, man kan drømme om, idet de siger, at den høje levestandard, som den rige verden er kommet op på, og det dermed følgende store energiforbrug skal den have lov til at blive ved med, og at den så kan købe sig aflad i det såkaldte joint implementation ved at investere i rensning af forskellige anlæg i ulandene, men at disse ikke må komme op på det samme niveau som den rige verden. Og det vil i virkeligheden sige, at Venstre og De Konservative her ligger fuldstændig på linje med USA i spørgsmålet om CO2-udslippet på verdensplan og det globale miljø i det hele taget, for det er det, som USA's forslag op til Kyotomødet går ud på, og det, der har været linjen i det, er joint implementation.
Det er altså den amerikanske model, og det kan man selvfølgelig vente sig af Venstre og De Konservative, men det, som jeg så synes er lidt interessant, ligger i mit spørgsmål til miljøministeren
: Er miljøministeren også tilhænger af joint implementation - forstået på den måde, at Japan jo har kritiseret EU for, at EU vil have, at CO2-nedgangen skal ske inden for EU som en helhed, altså også når de østeuropæiske lande er optaget i EU?
Men energipolitik er ikke kun et spørgsmål om penge, men i allerhøjeste grad også et spørgsmål om en retfærdig fordeling af verdens ressourcer, det, som nogle kalder det økologiske råderum.
Og det, som jeg synes er interessant ved det begreb, er, at det økologiske råderum ikke er uendeligt, men tværtimod en fast størrelse, og at man derfor skal forsøge at fordele det så retfærdigt som muligt, og det kommer man altså helt uden om ved at aftale joint
vil jeg sige til både Venstre og De Konservative.
Og den markante holdning, som vi i fællesskab oplevede på UNGASS i New York, gav sig jo udtryk i, at stort set ingen af tredjeverdenslandenes repræsentanter lå over embedsmandsniveau, og at nogle af landene helt udeblev i protest mod, at man fortsætter uddybningen af skellet mellem rige og fattige lande.
Og nu skal de så også gennem joint implementation holdes i fattigdom, forstået på den måde, at man kan købe sig fri.
Det er kernen i joint implementation, og det tager jeg stærkt afstand fra, og jeg synes også, motiveringerne for det langtfra er holdbare, og derfor kan jeg selvfølgelig ikke støtte forslaget.
Hans Christian Schmidt (V), 1997-11-20:
Ja, det var sådan set mere positivt, inden hr. Bent Hindrup Andersen fik ordet, for dér må vi jo nok sige at vi virkelig kom ud at køre på glidebanen, for nu fik vi den store Enhedslisteideologi, og nu kom de gamle marxister frem og skulle fortælle, hvordan det i virkeligheden er. Men det er i grunden fantastisk, når man har taget en tur ovre i Østeuropa, hvor de rigtige socialister, marxisterne, kommunisterne, har haft deres indtog og har kæmpet for, at deres lande skulle få velfærd, og for, at de virkelig skulle få livsindhold og kvalitet.
Jeg havde ellers tænkt mig, at jeg ikke ville sige noget om det
, men det, man får at se, når man står derovre, er altså oliepøl ved oliepøl og svineri efter svineri.
Og her står de gamle marxister så og taler varmt om, hvad der skal gøres for at frelse verdens befolkning.
Jeg er nødt til at sige til hr. Bent Hindrup Andersen, at somme tider er det dejligt, at der ikke er flere af dem herinde, og at jeg håber, vi aldrig vender tilbage til den tid.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-11-20:
USA's reduktionskrav har vi kritiseret, det vil jeg gerne gentage for hr. Bent Hindrup Andersen, for det kan være,
han ikke var i salen på det tidspunkt
Der er dog en enkelt positiv ting i det, nemlig at USA vil begrænse mere, lægge loft over flere drivhusgasser, end der er med i EU's udspil, og det synes jeg vi skal kigge positivt på, for det kan være, der er noget, vi kan lære på det område.
Men når der bliver talt om, hvor odiøst det er at handle mellem rige og fattige lande, tror hr. Bent Hindrup Andersen åbenbart, at joint implementation kun kan finde sted på den måde, at et af de rige lande med stort CO2-udslip henvender sig til et af de fattige lande.
Det modsatte kan altså også godt tænkes, det skal man lige være klar over, og det er der jo ikke nogen, der har noget imod.
Når vi taler om et nordisk energimarked, og at vi skal hjælpe svenskerne, hvis de skal afvikle atomkraften, er det lige pludselig helt i orden, at vi arbejder sammen.
Det kan godt være, vi skal gå væk fra udtrykket »joint implementation«, fordi det nu har fået en så allergisk virkning herinde.
Så må vi fjerne de allergifremkaldende stoffer og i stedet kalde det internationalt samarbejde om at nå de mål, som er til gavn for hele Jorden, så godt og hurtigt som muligt ved at udnytte de ressourcer, vi har, så godt som muligt.
Så kan det måske blive lidt mere spiseligt, selv for hr. Bent Hindrup Andersen.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1997-11-20:
Først til hr. Hans Christian Schmidt: Jeg har personlig taget meget afstand fra den måde, man indrettede sig på i Sovjetunionen, og den måde, man forurenede på, og det, vi taler om nu, er, hvad der nu skal ske.
Jeg vil godt lige sige i netop denne sammenhæng, at de fattige lande har faktisk det reneste vand i øjeblikket,
fordi de ikke har haft adgang til pesticider og kunstgødning i det omfang, som vi har haft i Europa.
Men det, der er tale om her, er spørgsmålet om joint implementation.
Det er det, der er kernen i det, og det er det samme, som når vi snakker om Skovkonventionen: Fordi vi nu var de første til at rydde vores skov, skal vi ikke genplante skov, men det er de andres skove, der skal bevares.
Men diskussionen om Skovkonventionen skal også gå på skovene
i vores klimaområde og ikke kun på de tropiske landes områder.
Vi skal selvfølgelig også have genrejst meget mere skov, end vi har planlagt at gøre herhjemme for at opfylde vores CO2-forpligtelse.
Det skal jo ikke være sådan, at det kun er os, der kan have et effektivt landbrug, og at andre skal holdes tilbage i andre områder, så derfor skal vi selvfølgelig også her feje for egen dør.
Når det drejer sig om CO2-reduktionen, vil jeg sige, at med hensyn til at købe sig aflad - og det kalder jeg altså denne joint implementation - er det altså sjældent, at det er de fattige, der køber sig aflad hos de rige, selv om hr. Niels Jørgen Langkilde prøvede at fremstille det, som om der er lige forhold i verden i dag, så de fattige lande også kan købe sig aflad hos os.
Det er ikke det, der er tale om her.
Det er de rige, der kan investere sig fra at lave en fornuftig og ordentlig energibesparelse og nedsætte det generelle energiforbrug - ikke kun standse forurenende energikilder men også nedsætte selve forbruget - og det er jo det, der er interessant.
I den vestlige verden er det forbruget, der skal ned.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-11-20:
Der er jo forskel.
Tingene virker jo, som jeg har sagt, og lad os derfor måske i stedet kalde det internationalt samarbejde.
Det er også bedre at bruge danske ord.
Men vi skal sørge for at få mest muligt ud af pengene, for det handler ikke om at købe sig aflad, det handler om at betale for løsninger.
Det handler om, at vi har et ansvar for at betale for en større del af løsningen af Jordens CO2-problem, fordi vi udleder mere.
Det er da simpel retfærdighed, at vi skal betale en større del af regningen.
Men om vi betaler den på Ritz eller på cafeen hernede på hjørnet er underordnet for os.
Vi skal bare betale vores del
af regningen
, og hvis det virkelig var sådan, at der blev forurenet specielt meget her, kunne det være rigtigt, at vi fjernede forureningen hos os selv.
Men det er der jo ikke tale om.
Svend Auken (S), 1997-11-20:
Vi får en debat på torsdag om klimaet, og jeg skulle måske henstille til Folketinget, at vi afsluttede nu og holdt krudtet tørt til på torsdag.
Men jeg skylder lige et enkelt svar på et spørgsmål, hr. Hindrup Andersen stillede mig, og det var spørgsmålet om, hvordan EU fortolker sin egen forpligtelse.
Den fortolkes sådan, at reduktionen skal opnås i de nuværende 15 EU-lande.
Der indregnes ikke en eventuel gevinst fra medlemskab af Polen, Ungarn eller andre nye lande.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1997-11-20:
Så har Japan jo ret i sin kritik, og det er det, jeg synes er uacceptabelt.
De enkelte lande i EU må og skal da hver især svare for deres forpligtelse, uanset hvem der er medlem i dag, og uanset hvem der bliver optaget, og det vil sige, at når nu f.eks. de østeuropæiske lande kommer ind i EU, er de vel også en del af EU, og så skal de også opfylde deres del af den samlede forpligtelse. Jeg synes, det forkastelige kommer frem i, at EU skal opføre sig som én stat.
Selvfølgelig kan man inden for EU tage de forskellige lande, hvor det er billigst og bedst at gøre det, og købe sig aflad - forstået på den måde, at der er jo stor forskel på energiforbruget i de enkelte EU-lande i dag, og jeg er meget uenig i miljøministerens opfattelse af, at det er det samlede reduktionstal for EU, der skal tælle.
Vi skal fastholde, at det er reduktionstallet for de enkelte lande i hele verden, også i EU.
Hans Christian Schmidt (V), 1997-11-20:
Nu er hr. Bent Hindrup Andersen kommet lidt anderledes ind i debatten, men det er ikke det, der er beklageligt.
Det beklagelige er netop, at når vi tænker på den måde, hr. Bent Hindrup Andersen lige heroppefra gennemgik de oplæg, der kommer fra EU, kan vi godt tænke i en joint implementation.
Det er meget flot, at vi kan det, men der er bare det, at vi alligevel skal have en debat, hvor man kan stå og tage afstand fra det, og det er underligt.
Men jeg tror, det retter sig.
Vi skal have debatten på torsdag, og så får vi forhandlingerne i Kyoto, og så tror
jeg, tingene udvikler sig sådan, at det hele også falder på plads her.
Tingene tager lidt lang tid somme tider, og det kommer de også til her.
Svend Auken (S), 1997-11-20:
Det er kun et halvt år siden, vi her i Folketinget behandlede nøjagtig det samme beslutningsforslag, og i februar havde vi samme emne oppe at vende i spørgetiden.
Jeg kan stadig væk ikke genkende det billede, forslagsstillerne tegner af lovgivningen på miljø- og naturområdet som værende uklar, forvirrende og bureaukratisk.
Det er et ekstremt tyndt begrundet beslutningsforslag, og de få eksempler, forslagsstillerne nævner, har vi debatteret her i salen, og et flertal i Folketinget afviser da også fornuftigvis beslutningsforslaget.
Det er så nemt at sige, at der er behov for, at hele miljø- og naturlovgivningen skal regelforenkles; men det er ikke en påstand, der bliver mere rigtig, bare fordi den gentages.
Regeringen har taget en række initiativer på områder, hvor der har vist sig et behov for bl.a. forenklinger, og spørgsmålet er derfor, om der derudover er et behov.
Sidst, vi havde debatten, efterlyste jeg konkrete eksempler på områder, hvor der efter forslagsstillernes opfattelse er et sådant behov - altså rigtige forenklingsforslag, ikke
politiske forslag om forringelse af beskyttelsesniveauet camoufleret som forenklingsforslag.
Lad mig endnu en gang understrege, at regeringen selvfølgelig mener, at lovgivningen skal være så enkel, klar og forståelig som overhovedet muligt, og det er et spørgsmål, som regeringen selv tager alvorligt.
Dansk Industri ønsker en mere fleksibel administration af de særlig forurenende virksomheder, og som det fremgår af Miljøstyrelsens netop udsendte debatoplæg »Miljø, industri og regulering«, er vi åbne for en diskussion herom.
Og endelig er det jo kendt, at regeringen i indeværende samling fremsætter et lovforslag, der samler reglerne på jordforureningsområdet.
Kommer forslagsstillerne eller andre med gode, konkrete forenklingsforslag, er regeringen altid klar til at diskutere dem, og jeg vil derfor gentage min opfordring om at være konkret.
Der er ikke andet nyt i forslaget, end at man dog i det mindste har korrekturlæst det, så Thorkild Simonsens titel er blevet opdateret; men det er også den eneste ændring - selv gale citater er gentaget ordret - så jeg bliver nødt til at drage den samme negative konklusion, som jeg gjorde for et halvt år siden.
Inger Bierbaum (S), 1997-11-20:
Det må altid være et mål i sig selv, at lovgivningen er så enkel og overskuelig som muligt.
Det gælder selvfølgelig også på miljøområdet, og det er vi altid meget optaget af i Socialdemokratiet.
Det siger jeg nu, og det sagde jeg i grunden også for et halvt år siden, da vi behandlede B 130, som er fuldstændig identisk med det nu fremsatte beslutningsforslag, da det blev diskuteret i maj måned.
Vi har ikke skiftet mening i Socialdemokratiet siden da, vi mener stadig, at reformen af naturbeskyttelsesloven, som blev gennemført under Schlüterregeringen, fungerer tilfredsstillende, og at der ikke er brug for endnu en stor regelforenklingsproces.
Men som vi også pointerede, da vi sidst debatterede spørgsmålet, betyder det ikke, at vi ikke vil forenkle og forbedre lovgivningen.
Socialdemokratiet støtter initiativer, der kan forenkle lovgivningen på miljø- og naturområdet, hvor det er nødvendigt og hensigtsmæssigt, og hvor det er til gavn for miljø, natur og borgere.
Som det blev sagt sidst, er der foretaget ændringer i naturbeskyttelsesloven og råstofloven, hvor klagesystemet er blevet gjort mere enkelt.
På jordforureningsområdet blev der i foråret sat et stort arbejde i gang for at forberede den revision af lovgivningen, som kommer lidt senere, og desuden arbejder et udvalg med at forbedre informationen til landmændene om reglerne i naturbeskyttelseslovens § 3, hvor der jo var diskussion om, hvorvidt der kunne ske nogle misforståelser.
Dette udvalg fremkommer også med et forslag i slutningen af dette år.
Det er Socialdemokratiets opfattelse, at miljølovgivningen generelt set fungerer godt.
Men det skal stå helt klart, at miljøet står højt på Socialdemokratiets dagsorden, og derfor må forenklinger ikke ske på bekostning af miljøet.
Det er meget afgørende for os.
Der skal altså ikke herske nogen tvivl om, at vi altid er åbne over for at diskutere konkrete forenklingsforslag, der ikke går ud over miljøet.
Men dette forslag er alt for ukonkret og er blot en kopi af det beslutningsforslag, vi debatterede i foråret, og i bemærkningerne er der ingen nye facts, ingen nye argumenter, kun uaktuelle og uddebatterede emner.
Derfor afviser vi forslaget.