Søren Søndergaard (EL), 2000-01-20:
Et gennemgående ord i ministerens taler har været Ruslands territoriale integritet.
Nu nævner ministeren jo korrekt, at Tjetjenien faktisk fik autonomi.
Det er også rigtigt, at det så har ført til en voldsom lovløshed, fordi der ikke kom nogen hjælp til opbygningen, efter at landet var blevet totalt destrueret, bl.a. var Grosnij blevet totalt destrueret, i den sidste krig, Rusland førte mod tjetjenerne.
Men gik den autonomi ikke netop ud på, at russerne skulle ud fra området?
Betød den autonomi netop ikke, at russerne ikke længere havde noget mandat at udøve på tjetjensk territorium, at de ikke havde ret til at have tropper der?
Er det ikke sådan, at OSCE har hjulpet med at gennemføre og har anerkendt præsidentvalget i Tjetjenien?
Derfor bliver man nødt til at stille spørgsmålet: Hvorfor har vi denne her snak om den russiske føderations territoriale integritet?
Er det ikke netop i strid med den fredsaftale, som er indgået?
Den anden ting, jeg ønsker at sige, er, at flere har været inde på, at der måske var nogle, der ville ønske at lave et fjendtligt forhold til Rusland.
Fra Enhedslistens side ønsker vi i hvert fald ikke et fjendtligt forhold til Rusland.
Vi ønsker ikke konfrontation.
Vi har krævet en ordentlig behandling af det russiske mindretal i de baltiske lande.
Vi er gået imod NATO-udvidelsen, som mange russere har opfattet som ren konfrontationspolitik.
Vi har kritiseret den hånlige holdning, som NATO indtog over for Ruslands forsøg på at mægle i Kosovakonflikten.
Men vi synes, der er et problem, og det er, at man laver konfrontationer med Rusland på de forkerte spørgsmål, mens man pænt holder kammertonen, når det russiske regime groft krænker sine egne medborgeres menneskerrettigheder, og på den baggrund er det måske heller ikke så svært at forstå, at den russiske befolkning har svært ved at anse de vestlige statsledere for at være dens sande venner.
Vi synes, at den debat, der har været om økonomiske sanktioner, har været noget pinlig.
Tvetydighederne har jo været klare.
Vi har et forslag til vedtagelse, som efter lidt fortolkning bliver udlagt på den måde, at man går ind for økonomiske sanktioner.
Det står der ikke, men det bliver fortolket, at man går ind for økonomiske sanktioner, hvis det sker i internationalt regi.
Enhver ved, at Venstre og hr. Jens Hald er imod.
Enhver kunne høre Det Konservative Folkeparti erklære sig fuldstændig klart for, og så har vi udenrigsministeren, som siger, at principielt er vi vel ikke imod økonomiske sanktioner, men som i sin tale skriver, at i en sådan politisk situation skal man ikke regne med, at vidtrækkende sanktioner umiddelbart vil føre til en ændret holdning hos de russiske myndigheder og en større tilnærmelse til vestlige synspunkter.
Det kunne snarere føre til sværere forhold for dem, der ønsker reformer og samarbejde med det internationale samfund.
Ønsker udenrigsministeren at gøre det sværere for dem, der ønsker reformer?
Nej, selvfølgelig ønsker udenrigsministeren ikke det, og dermed har udenrigsministeren også sagt, at i den aktuelle og konkrete situation er udenrigsministeren imod økonomiske reformer.
Derfor er det fuldstændig uklart, hvad der bliver vedtaget.
Den kan gøre, hvad den vil, og derfor vil Det Konservative Folkepartis intentioner jo også blive skuffet.
Problemet er så, hvorfor er Vesten, og igen vil jeg sige, at den danske regering har ikke hørt til de værste, så passiv?
Hvorfor står vi i en situation, hvor f.eks. den amerikanske præsident Clinton den 1. januar udtaler, at de amerikansk-russisk relationer har fået en god start under Putin?
Samtidig med at bomberne regner ned over Grosnij, så fortæller den amerikanske præsident, at relationerne er gode, og det bliver fulgt op eller måske forklaret af udenrigsminister Albright den 18. januar, der beskriver Putin som en ledende reformtilhænger, og hun udtalte, at hun ser økonomiske og politiske forandringer under Putin som en meget realistisk mulighed.
Dér er vi måske ved kernen, nemlig at der er ledende kræfter i Vesten, der anser Putin - jeg tror nu, de kan gå hen og blive skuffet - for en garant, ligesom de anså krigsforbryderen Jeltsin, som hr. Holger K. Nielsen nævnte, som en garant for stabilitet, for økonomisk fremgang og for markedsøkonomiske reformer.
Eftersom de anser ham for at være det, er de villige til at holde en lav profil i forholdet til Tjetjenien, for så håber de, at han kan køre igennem frem til marts og vinde det kommende præsidentvalg.
Det er ikke vores opfattelse.
Vores opfattelse er ikke, at vi nu skal indlede studiekredse om, hvad der skal gøres. Vores opfattelse er, at vi må tage et politisk ansvar.