Ellen Kristensen (V), 1999-05-27:
Vi skal nu her i Folketinget til at afslutte samlingen, og denne gang sker det i året for grundlovens 150-års-jubilæum.
Dette har nok været med til at gøre denne samling speciel.
Det har vi jo kunnet mærke, ved at vi tidligere på året har haft børneparlamentsdag for at kunne markere grundlovens 150-års-jubilæum.
Ligeledes mener jeg også, at de store forlig, som man i denne samling har indgået mellem de forskellige partier, klart også har sat sine spor.
En ting, som jeg mener man ikke skal glemme, og som helt klart har sat sit præg på dagligdagen herinde i Tinget ved denne samling, er situationen i Kosova.
Men ligeledes har og gør Danmark meget for at hjælpe de mange fordrevne kosovoalbanere.
Man har bl.a. også - som mange andre steder i verden - arrangeret aktiviteter og indsamling til fordel for Kosovoflygtninge.
Og selv om grønlændere er kendt for at være gavmilde ved landsindsamlinger, mener jeg personligt ikke, at vi i Grønland på nuværende tidspunkt har de nødvendige ressourcer til at yde den optimale hjælp, som flygtningene, der kommer til Grønland, vil have behov for, da Grønland jo er meget fjernt fra det krigshærgede Eksjugoslavien.
Men jeg mener dog derfor til gengæld, at Grønland hellere skal være med til at yde hjælp eller bistand i nærområderne.
Derfor er det vigtigt i en dialog mellem regeringen og landsstyret i Grønland at finde ud af, hvordan og hvorledes Grønland kan være med til som en del af rigsfællesskabet at yde hjælp til flygtningene fra Kosova, eller i det hele taget hvilken rolle Grønland kan spille i sådanne lignende situationer i fremtiden.
Det er derfor også endnu en gang skuffende at overvære, hvordan statsministeren endnu en gang overfladisk nævner Grønland og overskrifterne på nogle af de ting, der sker i Grønland og i rigsfællesskabet.
Men hvor er indholdet, hr. statsminister?
Og har statsministeren en situationsfornemmelse af, hvad det er, der foregår i Grønland?
Og kan statsministeren komme med eksempler på, hvilke alternative beskæftigelsesmuligheder der kan være i fiskeriet, som han nævner i sin besvarelse?
Ja, det er korrekt, at Grønland er verdens største ø, og det er korrekt, at landet har særlige forhold at kæmpe imod. Når man taler om fremtiden og de særlige forhold, Grønland bl.a. arbejder hårdt med, er renoveringsbehovet af bolig- og bygningsmasserne et emne, man ikke kan komme uden om.
Så derfor er det glædeligt, at koordineringsudvalget vedrørende bygningsrenovering i Grønland er blevet færdig med at udarbejde en tilstandsrapport, som bekræfter og viser, at der er behov for at renovere.
Og der er jeg stadig af den mening, at Grønland økonomisk alene ikke kan klare at løse problemet, medmindre man vil til at forringe levestandarden i Grønland yderligere for at få råd til det.
Ved min tale her på talerstolen den 26. marts sidste år brugte jeg som argument om denne sag, at når Danmark anvender ca. 17 mia. kr. om året til støtte for ulandene, hvorfor kan Grønland så ikke også hjælpes i rigsfællesskabets navn til løsning af de alvorlige og akutte renoveringsopgaver i Grønland?
Og jeg understreger, at jeg ikke er af den mening, at man skal tage penge fra ulandsstøtten, men vil pointere, at hvis man kan finde 17 mia. kr. til ulandsstøtten, hvorfor skulle der så ikke ydes hjælp til de alvorlige akutte renoveringsopgaver i Grønland?
Og jeg står stadig den dag i dag fast ved mine udtalelser.
Som det tidligere har været fremme i Folketinget i debatten om situationen i rigsfællesskabet, er selvstændighedsspørgsmålet et vigtigt emne at skulle tage op i rigsfællesskabet.
Til det kan jeg sige, at jeg ikke er af den mening, at det er realistisk at forestille sig Grønland som en selvstændig nation inden for 15 år, som landsstyrepartiet Inuit Ataqatigiit og visse andre politikere i Grønland har ytret sig om.
Målet må fortsat være, at Grønland bliver mere og mere uafhængigt og selvstændigt inden for rigsfællesskabets rammer, dels fordi befolkningstallet er for lille og det økonomiske grundlag for spinkelt, dels fordi den grønlandske økonomi stadig er meget sårbar over for konjunktursvingninger og udsving i fiskebestandene.
I den tid, jeg kan forudse, vil rigsfællesskabet være nødvendigt for Grønland, og derfor ligger det mig meget på sinde at arbejde for et godt, ligeværdigt, respektfuldt forhold mellem Grønland, Færøerne og Danmark inden for rigsfællesskabet. Jeg håber derfor virkelig ikke, at regeringen og de grønlandske politikere vil sænke levestandarden i Grønland yderligere, men hellere give den et løft i den rigtige retning.
Men hvis levestandarden i Grønland skal følge med den øvrige industrialiserede verden, samtidig med at Grønland bliver mindre afhængigt af tilskud udefra, så er der kun én vej, og det er større privat produktion i Grønland.
Som det er almindelig kendt i Grønland, er der desværre ganske mange socialistiske træk i det grønlandske samfund, som Siumut- og Inuit Ataqatigiit-landsstyrekoalitionerne opbyggede i hjemmestyrets første 16 år.
Og dem er man efter min mening nødt til at gøre op med, hvis Grønlands økonomi skal udvikle sig til at blive mere selvbærende.
En af de seneste rapporter, der er udkommet i Grønland, er OECD's rapport om de økonomiske forhold i Grønland, som lægger vægt på, at man skal liberalisere Grønland
, og det kan jeg kun være enig i.
Ikke kun, fordi jeg er liberal, men fordi det er vejen frem, for at Grønland kan komme ud af de økonomiske problemer.
Når man taler om økonomi, mener jeg ligeledes, at det er vigtigt, og det er af vigtig karakter, at det allerede på nuværende tidspunkt i dialogen mellem regeringen og landsstyret i Grønland debatteres, hvilken løsningsmodel man skal benytte sig af, om Grønland skal benytte sig af ØMU'en eller hvordan, og at dette ikke skal hastes igennem.
Eftersom Grønland og Færøerne står uden for EU, men er en del af et rigsfællesskab, hvor Danmark er medlem, er det også af stor vigtighed for udviklingen i disse to lande, at der løbende sker undersøgelse af, hvordan forskellige EU-spørgsmål og beslutninger kan påvirke og få konsekvenser for de to nordatlantiske lande i rigsfællesskabet.
Grønland står i dag med det problem, at de grønlandske huse og de ca. 12.000 grønlændere i Danmark ikke længere kan importere vildt fra Grønland på grund af nogle EU-direktiver, der siger, at man ikke til EU-lande kan importere vildt, der ikke er undersøgt af veterinærlæger.
Jeg er bekendt med, at man fra Grønlands hjemmestyre har rettet henvendelse til regeringen om dette problem, hvorfor jeg har været tilbageholdende med at stille spørgsmål til ministeren omkring dette emne.
Men efterhånden som frysediskene i de grønlandske huse her i Danmark er ved at være tømt for vildt, har der i den senere tid været en hel del henvendelser fra folk, og det være sig ikke kun grønlændere, om, hvad der egentlig sker på denne front.
Så derfor vil jeg gerne bede statsministeren om at redegøre for, hvor langt man er nået for at løse dette problem.
Jeg mener ikke som grønlænder, at man i et rigsfællesskab kan være tjent med, at der er denne form for diskrimination af et folks spisevaner.
Man må tage højde for, at importen foregår internt i rigsfællesskabet Danmark, og eftersom der kun er to veterinære læger i Grønland, som i forvejen er travlt beskæftiget med vaccinering af slædehunde i Grønland, levnedsmiddelkontrol af samtlige restauranter, cafeer og lignende i hele Grønland, har Grønland ikke de nødvendige ressourcer til at opfylde EU's direktiver i interne rigsanliggender.
Jeg mener derfor også, at det er på sin plads at gøre statsministeren opmærksom på de handelsrestriktioner, der finder sted i Canada og Alaska, hvor det ikke er muligt at indføre sælskind eller smykker lavet af enten ben eller hvaltænder.
Selv som almindelig rejsende er det ikke engang muligt at medtage sine egne private ejendele af enten sælskind eller smykker, lavet af enten ben eller hvaltænder, til USA, Canada eller Alaska, og disse må efterlades hos de pågældende landes toldmyndigheder.
Kan statsministeren redegøre for, om regeringen agter at gøre noget for at lempe eller ophæve disse restriktioner?
I arbejdet med udenrigspolitik er jeg bekendt med, at der fra Grønland længe har været ønske om en øget kompetence til selvstændigt at føre udenrigspolitik.
Derfor glæder det mig, at statsministeren i sin besvarelse nævner, at regeringen har indledt drøftelser med Grønlands hjemmestyre om styrkelse af den udenrigspolitiske profil.
Forliget betyder for Grønlands kommando, at man endnu overvejer flytning til Nuuk fra Grønnedal.
Jeg mener også, det kun vil gavne Grønland, at befolkningen og politikerne i Grønland kan få tid til at debattere, hvilke konsekvenser en eventuel flytning kan få for det etablerede samfund, som militæret har været isoleret fra siden etableringen.
I morgen skal Folketinget vedtage flere forskellige lovforslag, bl.a. er der en behandling af L 247, som skal gøre domstolsreformen gældende på Færøerne og i Grønland på samme tid som her i Danmark.
Det er sørgeligt, når man her i Tinget taler så meget om lovkvalitet, at et så vigtigt lovforslag skal hastes igennem.
Der kom bl.a. bemærkninger fra Socialdemokratiet om, at det var en normal procedure at følge de to hjemmestyreområders indstilling.
Jeg undrer mig meget over, hvorfor man eventuelt ikke også har sendt sagen til behandling i Udvalget for Grønlandske Love.
Hvad er egentlig formålet med Udvalget for Grønlandske Love, hvis ikke en så vigtig lovgivning, som skal gøres gældende i Grønland, bliver behandlet i udvalget?
Eller er det måske mig, som ikke har forstået, hvad Udvalget for Grønlandske Love skal? Jeg mener også, at det er vigtigt at nævne her, at det arbejde, som Retskommissionen udfører i disse måneder, snart også bliver en realitet, og at der udkommer en rapport. Derfor mener jeg også, at det er vigtigt, at man fra regeringens side er opmærksom på, at man heller ikke bare ser ukritisk på de indstillinger, der eventuelt skulle komme fra Kommissionen.
Det er vigtigt, at man i året for grundlovens 150-års jubilæum også tænker på lovkvalitet, at det ikke kun gælder for Syddanmark, men at det gælder rigsfællesskabet Danmark.