Ole Stavad (S), 1998-10-29:
Også her kan jeg takke for en gennemgående velvillig modtagelse af regeringens forslag.
Jeg forstod måske ikke helt hr. Kim Behnkes analyse, for hvis vi ser på dansk erhvervsbeskatning og ser det i europæisk sammenhæng, så ligger vi faktisk ganske pænt dér, hvor vi er i øjeblikket.
Det, der har gjort, at regeringens konklusion har været, at det var en klog erhvervspolitisk, samfundsmæssig betragtning at stile efter en lavere erhvervs- og selskabsbeskatning, er, at vi jo ikke kan agere upåvirket af, hvor vi geografisk er placeret.
Vi ved, at i løbet af et par år har vi den faste forbindelse over Øresund.
Vi er mange, der er optaget af at få skabt et erhvervsområde her omkring Øresund, som vi forhåbentlig også kan få vores andel af beskæftigelsesmæssigt, udviklingsmæssigt, vækstmæssigt, og da vi kan konstatere, at Sverige i øjeblikket har en selskabsbeskatning på 28 pct., og hvis man tager visse generelle regler, man har i Sverige, med ind i den samlede vurdering, ja, så er sammenligningsgrundlaget i Sverige noget, der ligger i størrelsesordenen 26 pct. Det var baggrunden for, at regeringen tilbage i juni måned spillede ud med et forslag om over to omgange at nedsætte selskabs-, virksomheds- og fondsbebeskatningen fra 34 pct. til 26 pct.
Det var sådan set noget af det, der kom mest bag på mig i forbindelse med de politiske forhandlinger og debatterne i juni, at i forhold til de partier, vi sad i forhandling med, var der stort set kun én ting, man var enige om med et enkelt partis undtagelse, nemlig at man under ingen omstændigheder ville røre ved den sag i juni.
Det var vi jo selvfølgelig skuffede over, fordi vi mente, vi havde lagt et sammenhængende, godt forslag frem i forhold til, at vi kom ned på et konkurrencedygtigt niveau, så det er interessant at placere sig med sin virksomhed i Danmark - lige så interessant som det er at placere sig på den modsatte side af Øresund.
Vi mente også, at vi dokumenterede, at vi havde ordentlig, solid finansiering for måden, vi ville gennemføre det på.
Det tror vi på, og det var det, vi lagde op til i juni.
Vi opfordrer også til, at vi - det brede flertal, der har signaleret, at man er parat til at gå ind i de her forhandlinger - som indgang til disse forhandlinger tager en lavere skatteprocent på et bredere skattegrundlag, så man betaler, kan vi sige, den regulære beskatningsprocent, der nu er fastsat af Folketinget, men gør det af den reelle og tættest muligt på den fulde indkomst.
Så lavere procenter på et bredt grundlag tror vi giver langt færre forvridninger, langt færre problemer, langt færre situationer, hvor virksomhederne skal sidde og have mange rådgivere på sidelinjen for at finde ud af, om man nu skal indrette sig på den ene eller anden eller tredje måde.
Derfor vil jeg til de finanslovforhandlinger, vi får med Folketingets partier i de kommende uger, stærkt opfordre til, at vi i fællesskab kan sætte den dagsorden og dermed også, som hr. Flemming Kofod-Svendsen sagde, at der er en parathed til, at man sætter sig ned og afbalancerer det sure med det søde.
Altså, hvis vi skal nå det mål, som jeg har hørt at de fleste her i salen er enige i i dag, så forudsætter det altså også, at der er en parathed til at være med til at finde finansieringen, og dér er regeringens indgang til finansieringen, at et bredere skattegrundlag med nogle lavere procenter er sundt.
Til hr. Kim Behnkes mere overordnede betragtninger vil jeg godt sige, at jeg ikke er enig i analysen.
Jeg er nok enig i, at Irland ved at konkurrere på lave skatter har skaffet sig nogle fordele.
Det gjorde man jo så, fordi man også fik nogle særregler, så man uden at sænke for sine egne virksomheder, sænkede for en bestemt kategori af virksomheder osv., men hvis alle gør det, så er der ingen attraktion i det.
Det er kun interessant, så lang tid de andre ikke gør magen til.
Og derfor er der den risiko, som bl.a. fru Elisabeth Arnold og hr. Frank Aaen har været inde på, nemlig at det, vi nu konkurrerer på, efter det er lykkedes i stor udstrækning at få lukket for at konkurrere på statskasser over forskellige erhvervs statsstøtteordninger, er at konkurrere hinanden ned på lavere og lavere skatter, og det tror jeg ikke at hverken det enkelte land eller Europa som sådan som slutresultat vil få en fordel af.
Risikoen er, at alle landene mister væsentlige, fornuftige skattekilder, hvor man skal flytte skatterne over på andre, måske overbelastede skattekilder. Vores indkomstskatter er høje nok. Regeringens ambition er også fremover, som vi har gjort det siden 1993, at prøve at sænke procenterne også med det bredere skattegrundlag.
Det glæder jeg mig over, men at man med baggrund i forhistorien fra juni måned, vil jeg sige til hr. Flemming Hansen, snakker om, at det er en slatten udgave, dér må jeg sige, at regeringen jo måtte forsøge, da der ikke kunne samles flertal om med et par store skridt at nå derhen, hvor vi gerne ville i stedet for at spille ud på en anden måde.
Det har vi gjort nu; i en langsommere takt at lægge mere op til forhandlinger med Folketingets partier om, hvordan vi finder den endelige finansiering for, at vi ikke får sagen til at gå i stå igen, på grund af at regeringen vil kunne opfattes og opleves som nogen, der har låst sig for fast.
Men jeg mener, signalerne, som vi har sendt med det her forslag, er ganske klare for erhvervslivet, og jeg er tilfreds med og glad for, at Folketingets partier i al almindelighed har taget venligt imod udfordringen, og jeg har en forhåbning om, at vi i finanslovforhandlingerne kan nå et godt stykke.
Men jeg siger også, så det ikke er forkerte vilkår, vi starter disse drøftelser på, at forudsætningen for, at det lykkes, er, at vi også er parat til, som hr. Flemming Kofod-Svendsen sagde, at afbalancere det søde med det sure, så det er økonomisk forsvarligt.