Per Clausen (EL), 2006-05-04:
Det er regeringspartierne og Dansk Folkeparti imod.
Man er imod frihed, man er imod gruppearbejde, man er imod udviklingsprogrammer, og det er i grunden meget sigende, at det er den politiske linje, som Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti har valgt at følge – ikke kun i forbindelse med forslaget her, men i virkeligheden også på en lang række andre områder, når vi snakker uddannelsespolitik.
De argumenter, der er kommet fra de borgerlige partier i denne sag, viser klart, at i dag står borgerlige partier for centralisering, centralstyring af eksamensformer, centralstyring af uddannelse, test, test, der er bestemt fra centralt hold osv.
Centraliseringen er blevet et væsentligt element i borgerlig uddannelsespolitik i Danmark, mens man må sige, at heroverfor står venstrefløjen for frihed, muligheder og udvikling, og det synes jeg måske er meget sigende.
I denne tid kan man dagligt læse artikler i dagspressen om gymnasiereformen, som er ved at blive gennemført, og det viser sig, at tværfagligt projektarbejde og gruppearbejde lige præcis giver uddannelsen en helt ny kvalitet.
Både lærere og elever siger, at de for første gang i mange år har en oplevelse af, at arbejdet også reelt kan være studieforberedende, fordi de nye arbejdsformer åbner for en ny erkendelse.
Det er selvfølgelig hård kost for en undervisningsminister, der tidligere har brugt megen energi på at lægge gruppearbejde, projektarbejde og tværfaglighed for had, men det er altså bare sådan.
I folkeskolen har man præcis den samme oplevelse.
Elever og lærere er enige om, at gruppearbejdet og gruppeeksamenerne har medvirket til at give også nogle af de svagere elever bedre mulighed for f.eks. at lære nogle af de hårde naturvidenskabelige fag som matematik, som vi jo alle sammen ved festlige lejligheder taler om er vigtigt at eleverne får et bedre forhold til.
På universitetsområdet kan vi konstatere, at når det handler om en ting, som regeringen lægger stor vægt på, nemlig gennemførelsestiden, tyder alle undersøgelser også på, at gruppearbejde og projektarbejde er det mest effektive.
Det er rigtigt, som den konservative ordfører var inde på, at de studerende har delt sig op i grupper ud fra interesser, men de har sikkert også delt sig op efter evner og ambitioner.
Det vil altså sige, at man i samarbejde med andre får bedre mulighed for at udvikle sine evner maksimalt i en gruppe- og projektarbejdsform, end man gør i mange andre arbejdsformer, og det synes vi i Enhedslisten faktisk er godt, også fordi det giver de elever, som enten selv har valgt det eller af andre grunde ligger på et lavere ambitionsniveau, en mulighed for at komme igennem og få deres eksamen.
Så kan man jo sige, som flere af de borgerlige partier har sagt i dag og også sagde ved førstebehandlingen: Jamen vi er slet ikke modstandere af gruppearbejde, projektarbejde og tværfaglighed.
Det var undervisningsministeren, sidste gang han var undervisningsminister, men nu er vi store og glade tilhængere af det.
Til det må jeg bare sige, at det er et nyt pædagogisk princip, at der ikke skal være sammenhæng mellem eksamensformer og uddannelsesformer.
Regeringen har jo selv skrevet i et oplæg, som udkom i den tidligere undervisningsministers tid, at det er velkendt, at prøver og eksamen øver indflydelse på undervisningens tilrettelæggelse og gennemførelse, og at det derfor er vigtigt, at prøverne indrettes på en måde, der giver en positiv og inspirerende tilbagevirkende effekt på undervisningen og bidrager til at målrette læreprocessen.
Hvorfor skulle man have skrevet det, hvis det ikke passede?
Her forsøger man faktisk også at bruge eksamener og prøver til at øve indflydelse på undervisningens tilrettelæggelse.
Man går indirekte til frontalangreb på det gruppearbejde og det projektarbejde, man ikke på anden måde kan få gjort op med, og det er selvfølgelig klogt tænkt af en undervisningsminister, hvis ideologiske synspunkter er åbenlyst forældede og derfor måske får størst tilslutning fra hr. Jesper Langballe, når det kommer an på det indholdsmæssige.
Men det er kedeligt for uddannelsessystemet i Danmark, og det er også kedeligt, at vi nu vil se en eksamensform, der i første omgang er løsrevet fra uddannelsens indhold, men som nok i det lange løb skal påvirke uddannelserne, så der igen bliver en sammenhæng.
Men det bliver desværre på en negativ måde, fordi den sammenhæng er løsrevet fra den virkelighed, eleverne møder efter at have været igennem uddannelsessystemet.
Det er jo rigtigt, at folk bliver bedømt individuelt, når de har et arbejde, og det er rigtigt, at der er større og større tendenser til en individuel bedømmelse.
Men ude i samfundet foregår det jo ikke sådan, at når man har lavet noget i en gruppe, og arbejdet skal bedømmes, kalder arbejdsgiveren hver enkelt ind til en samtale for at eksaminere folk i, hvem der nu har lavet hvad og hvornår.
Jeg mener, at uddannelsessystemet bliver løsrevet fra virkeligheden, og det er vel også derfor, at erhvervsorganisationerne, bl.a. Dansk Industri, kun meget nødtvunget har givet udtryk for en vis forståelse for regeringens synspunkter.
Når man er gået til den absolutte top i organisationerne, erfarer man, at tilslutningen kun skyldes, at de har vidst, at de af ideologiske og politiske grunde skal støtte en borgerlig regering, selv om de godt ved, at det, der laves, er så dumt, at det kun kan forklares ud fra nogle ideologiske vildfarelser.
Der er selvfølgelig en positiv ting ved det, og det skal være min afsluttende bemærkning: Det må nu stå fuldstændig klart for alle uddannelsessøgende i dette land, at det flertal, vi har i Folketinget i dag, fører en politik, som er direkte vendt imod deres interesser, og derfor er det jo fremragende, at de uddannelsessøgende sammen med mange andre allerede den 17. maj igen får anledning til at demonstrere over for Folketingets flertal, hvad de synes om den politik, der bliver ført.
Jeg er sikker på, at der bliver endnu mere støj den 17. maj, og så må vi håbe, at det ikke forstyrrer hr. Jesper Langballes koncentration unødigt meget.