Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-09-08:
regeringens forslag til finanslov for 1999, og i medierne har vi jo kunnet følge, hvorledes finansministeren har valgt at præsentere årets finanslov: I bedste Hollywoodstil agerede finansministeren simpelt hen oppositionens folk med sikre træfninger af de meldinger, som senere rent faktisk kom fra de selv samme oppositionsfolk - en kompliment til finansministeren for det.
Dansk Folkeparti er ikke i en position, hvor vi kan tilkomme en finansminister i forklædning.
Derimod måtte finansministeren på pressemødet forholde sig til Dansk Folkeparti som følge af et spørgsmål fra pressen om, hvem regeringen vil forhandle finanslov med.
Så vidt jeg er orienteret, var finansministerens svar, at han ikke ville ulejlige Dansk Folkeparti.
Det må jeg sige er en sjældent udvist imødekommenhed og omtanke for Dansk Folkepartis velbefindende.
Tak for det!
Men ved denne første behandling vil jeg alligevel gøre det klart også for finansministeren - hvis han ellers følger med i debatten heroppe fra talerstolen - at Dansk Folkeparti gerne vil ulejliges. Vi mener faktisk at have noget at byde på.
Vi har konstruktive forslag og ideer, som vi faktisk mener kan skabe nogle forbedringer i regeringens finanslovforslag.
Og hvorfor skulle finansministeren egentlig undlade at forhandle med Dansk Folkeparti?
Ja, der kan vel være tre muligheder: For det første fordi han ikke behøver Dansk Folkepartis stemmer, og hvis dét er begrundelsen, kan det selvsagt være rigtigt nok, men ret beset ved han det jo egentlig ikke endnu.
Det kan dog heller ikke være begrundelsen i den her forbindelse, for tværtimod har Dansk Folkeparti jo søgt at fremhæve dét i forslaget, som vi faktisk er tilhængere af. Jeg vil give nogle eksempler: at regeringen foreslår i finanslovforslaget, at man vil nedsætte selskabsskatten, at man sætter større fokus på forskningsområdet, at man strammer skruen over for daghøjskolerne, og at man som et vedhæng til finanslovforhandlingerne erkender nødvendigheden af en arbejdsmarkedsreform, altså strukturreformer på arbejdsmarkedet - bare for at nævne nogle af områderne.
Så grund nummer to kan det jo sådan set heller ikke være.
Så er der selvfølgelig grund nummer tre, og det er nok i virkeligheden her, hunden ligger begravet, nemlig at der i det partitaktiske spil ikke er plads til Dansk Folkeparti ved forhandlingsbordet i Finansministeriet.
For det kan selvfølgelig være lidt svært for regeringen at fastholde billedet af Dansk Folkeparti som et parti, som ikke er til noget og ikke vil noget, hvis man samtidig forhandler med selv samme parti.
Det er den eneste tilbageværende begrundelse.
Konklusionen er derfor, at Dansk Folkeparti gerne vil bruges og gerne vil forhandle; vi kommer gerne, hvis der bliver kaldt.
Og hvis vores 13 mandater på baggrund af mere end en kvart million vælgere ikke er at finde blandt deltagerne i efterårets forhandlinger om meget vigtige spørgsmål for vort samfund, så står det efter dagens debat klart, at det ikke er en selvskabt situation for Dansk Folkeparti, men en situation, som regeringen med finansministeren i spidsen har ønsket at skabe.
Hvis regeringen mener noget med at ville forsøge at samle et så bredt flertal som muligt bag finansloven, bør der derimod sadles om.
Det er ikke for sent, men det er alene op til regeringen selv at finde ud af det.
Finansloven skal selvfølgelig også ses i et bredere og længere perspektiv, der forpligter de borgerlige partier til at vise et alternativ til regeringen, et alternativ, som ved, hvad det vil, og et alternativ, som kan hænge sammen.
Dette alternativ vil jeg gerne opfordre til bliver knæsat allerede her i efteråret. Jeg vil derfor gerne benytte denne lejlighed til igen at opfordre de borgerlige partier til at samordne finanslovudspillene.
Dette vil kunne medføre et usædvanlig stærkt tilbud til finansministeren om at få et finanslovforslag vedtaget med en meget stor parlamentarisk dækning.
I forhold til det fremlagte finanslovudspil fra regeringen vil jeg kort redegøre for, hvor Dansk Folkeparti ser de positive henholdsvis mindre positive ting i forslaget.
Som jeg nævnte for lidt siden, er vi naturligvis glade for forslaget om at nedsætte selskabsskatten fra 34 pct. til 32 pct.
Vi har desværre set, at danske virksomheders konkurrenceevne er blevet svækket på vigtige markeder, og at vi har tabt markedsandele.
Det gælder også for os om at lægge mere vægt på forskning.
Det er vigtigt hele tiden at udvikle landets kunnen i forhold til vores konkurrenters, og det kræver naturligvis en løbende udvikling gennem forskning.
Regeringens oplæg til at indskrænke udgifterne til daghøjskolerne er også et område, hvor Dansk Folkeparti kan være med.
Alene i år er rammerne blevet sprængt med 300 mio.
kr., hvilket naturligvis ikke kan holde i fremtiden.
Vi deltager også meget gerne i en principdiskussion om daghøjskolerne, vi finder også den velkommen, og vi finder, det er vigtigt, at skolerne bliver målrettede til at hjælpe folk ud på arbejdsmarkedet og også mere målrettede, end de er i dag.
Med finanslovforslaget og diskussionen i forbindelse hermed står det også klart, at der skal laves en arbejdsmarkedsreform.
Der skal simpelt hen laves strukturelle ændringer, såfremt arbejdsmarkedet skal fungere godt og sikre virksomhederne den arbejdskraft, som er nødvendig.
Samtidig kan ændringerne sikre, at man i en opgangsperiode får beskæftiget mennesker, som ellers aldrig ville få en chance.
at de er i arbejde, samtidig med at det jo ikke gør noget, at det også kan blive lidt billigere for de offentlige kasser.
Dansk Folkeparti medvirker meget gerne til dette reformarbejde.
Det er efter vores opfattelse afgørende for vores fremtidige velfærd, at de arbejdsdygtige også er at finde på arbejdsmarkedet.
Officielt har vi 180.000 arbejdsløse dagpengemodtagere, men hertil skal lægges måske i størrelsesordenen 800.000 personer, som er taget ud af statistikken af mange forskellige årsager.
Folk har jo i mange henseender indrettet sig i tillid til gældende regler, og det gælder i særdeleshed for efterlønnere og førtidspensionister.
Det er vigtigt, at de grupper, som jeg netop her har omtalt, ikke på grund af det politiske slagsmål om de fremtidige ordninger bliver utrygge.
Dansk Folkeparti ønsker at understrege ved denne første behandling, at vi ikke vil rokke ved rettighederne for de mennesker, som er på ordningerne.
Vi vil derimod fokusere på større frihed, flere muligheder i ordningerne, men ikke fjerne ordningerne.
Der skal simpelt hen skabes et større incitament til at blive på arbejdsmarkedet.
Efterlønnen skal således gøres mere fleksibel.
En model kan være, at 200-timers-reglen fjernes, at folk tillades at arbejde den tid, de ønsker, og at man så regulerer udbetalingen af efterløn i forhold til, hvor meget den pågældende har arbejdet.
Vi tror, at det vil skabe flere hænder på arbejdsmarkedet, færre offentlige udgifter til efterlønsordningen og større frihed for den ældre generation.
Tre fluer med ét smæk.
Muligheden for at oprette skånejob har været en af sommerens store regeringsballoner.
Dansk Folkeparti støtter arbejdet med at få skabt fleksible job til den gruppe personer, som ellers er henvist til førtidspensionering.
Der skal forhandles med virksomhederne om det, da det er vigtigt, at virksomhederne er medspillere i denne proces og i det arbejde.
Vi nægter simpelt hen at tro, at der ikke er plads til disse mennesker.
En arbejdsmarkedsreform betyder selvsagt også tidligere aktivering af ledige og større rådighedskrav.
Disse initiativer finder vi også helt nødvendige, og vi vil naturligvis også støtte arbejdet i den retning. Hvad er det så for områder i finanslovforslaget, vi
synes er mindre positive?
Ja, for det første finder vi naturligvis, som jeg også allerede tidligere har nævnt i debatten, det samlede overskud på forslaget til finanslov for 1999 for lille.
1,7 mia. kr. inkl. engangsindtægter på 1,4 mia. kr. er simpelt hen for lidt, og det må regeringen da også kunne indse.
Der er et reelt overskud på kun 300 mio. kr., når man renser for engangsindtægter.
Med statens gæld i erindring bør overskuddet være større, så større afbetaling af gælden kan finde sted. Samtidig vil et større overskud være en buffer, ifald der kommer et tilbageslag i økonomien og færre end forventet kommer i arbejde. Dansk Folkeparti vil gerne være med til at sælge ud af statens beholdning af aktier i selskaber, såfremt indtægterne herfra går til afbetaling på statsgælden og ikke til statens løbende driftsudgifter. For det andet finder vi i Dansk Folkeparti, at der bør gøres en langt kraftigere indsats i finanslovforslaget for at få nedbragt ventelister i sundhedssystemet.
På lang sigt er dette ikke engang et udgiftskrævende forslag, da det at have folk på venteliste ofte langt overstiger omkostningerne ved behandling.
Det er simpelt hen ikke et velfærdssamfund værdigt, at syge mennesker bliver sat i venteposition i årevis
, og lad mig sige det med det samme: I Dansk Folkeparti er vi fuldstændig fløjtende ligeglade med, hvem der står for behandlingen.
Det, der er afgørende for os, er naturligvis, at behandlingen sker hurtigt, og at vi via vores fælles husholdning betaler for udgiften.
Et tredje område i finanslovforslaget er selvfølgelig
retsvæsenet.
Politiet skal være mere synligt i gadebilledet og også i folks bevidsthed, end det er tilfældet i dag.
Vi har et ansvar for at sikre folks tryghed, og der skal eksempelvis også være plads til, at politiet kan komme på besøg, når folk har haft indbrud.
Vi har i Danmark også brug for bedre - narkofri -
fængsler og fængsler, som kan holde på fangerne
Det burde faktisk ikke være nødvendigt at sige det, men det er desværre blevet nødvendigt i dagens Danmark.
I det hele taget skal vi gøre mere for at sikre retsbevidstheden, gøre mere mod den vold og den utryghed, som folk, desværre specielt ældre medborgere, i vort samfund ganske berettiget føler er stigende.
Så føler vi selvfølgelig i Dansk Folkeparti, at der er
et kæmpebehov for at diskutere et fjerde område i regeringens forslag til finanslov, nemlig landets struktur for de ældre, som behøver hjælp.
»Længst muligt i eget hjem«-politikken har jo nærmest gjort ældreområdet til et udsat spareområde, og de ældre skal være svagere og svagere for at få hjælp.
Plejehjemmene er så få i dag, at kun de allerdårligste kan få lov til at komme der, så valgfriheden og dermed selvværdet bliver mindre for vores ældre medborgere.
Dansk Folkeparti ønsker derfor, at »Længst muligt i eget hjem«-politikken omdøbes til »Længst muligt i egnet hjem«.
Det vil kræve flere plejehjemspladser, og det vil naturligvis kræve, at den nødvendige hjælp til ældre i eget hjem ikke anfægtes.
Forhåbentlig ender det med en situation, hvor også Dansk Folkeparti kan stemme for finansloven.
Det er i hvert fald vores ønske, og det er det, vi arbejder for.
Om det også betyder, at finansministeren må til at agere Dansk Folkeparti-mand ved sine pressemøder, er naturligvis en helt anden sag, og det er primært op til finansministeren og regeringen at afgøre det.