Anne Grete Holmsgaard (SF), 2006-05-17:
Jeg vil også starte med at rose Enhedslisten for at have fremsat det her forslag – det er jo en genfremsættelse – altså for at tage diskussionen op igen og for at have lavet et grundigt forslag.
Det er for så vidt besynderligt.
Vi står her, og mange af os er vokset op i en periode, hvor vi igennem vores skolegang har lært, at slaveri var noget, der hørte fortiden til, og at det var et overstået kapitel i menneskehedens historie.
Det troede vores lærere, det troede vi selv, og de havde i hvert tilfælde belæg for at tro det.
Nu står vi så i en situation, hvor vi rent faktisk kan se, at menneskehandel og slaveri ikke er noget, der er ved at gå i sig selv, men faktisk er en voksende trafik på globalt plan og også en, der sætter sig spor her i landet, hvor der jo er temmelig mange mennesker, som er ofre for det.
Når man ser på de punkter, som Enhedslisten ridser op i sit beslutningsforslag, altså de syv punkter, der er, så synes jeg, at de kommer rigtig godt omkring det, der er behov for; her og nu akutbehandling; hjælp til kontakt til danske myndigheder; dette at have et tilbud om beskyttelse til ofrene; det at hjælpe ofrene med at komme hjem; hjælpe dem, som af en eller anden årsag måske ikke skal hjem, fordi det ikke vil være den rigtige løsning for dem; at give synlighed omkring det – der foreslår Enhedslisten en årlig journalistisk rapport – og så systematisk videnakkumulation.
Det fremgår af selve hovedforslaget, at der også skal være et internationalt samarbejde, her ser Enhedslisten især på det nordiske plan.
Vi vil vurdere, at det er utilstrækkeligt, for vi har et meget stort behov for, at der også er et tæt EU-samarbejde på det her område.
Selve organiseringen er vi måske ikke helt enige i, og det sagde vi også ved behandlingen sidste år af Enhedslistens forslag.
Vi tror mere på, at vi baserer det på de aktiviteter, der er.
Men jeg vil også godt sige, at det jo er utilfredsstillende, at en hel del af de meget fine aktiviteter, der kører, bl.a. Reden – Stop Kvindehandel, er finansieret af satspuljemidler.
Det er altså et stort problem, og jeg mener, at vi bør nå frem til, at det her betragtes som så seriøs en national opgave, at vi ikke hver gang skal igennem lange forhandlinger om satspuljemidlerne for at få penge til dem.
Med de store ord, der også blev brugt under den forudgående debat og fra regeringens to ministre, altså både integrationsministeren og ligestillingsministeren, om umenneskelig, uværdig, moderne slavehandel osv., må det altså være en opgave, som også får sin plads på den ordinære finanslov, så vi sikrer de institutioner, der er, og dem, vi har brug for at udvide med på det her område, en sikker økonomi, så de ikke hele tiden skal leve i farezonen.
Det er jo også den måde, man kan opbygge noget på, der virkelig giver en videnakkumulation, at de mennesker er sikre på, at de kan fortsætte det her arbejde.
De kaster sig ind i det og sikrer, at den viden, vi får, hele tiden kan videreudvikles og formidles ud.
Vi ved jo også fra andre områder, at det netop er kontinuiteten, der giver os de bedste muligheder for at få tilstrækkelig videnakkumulation og få tilstrækkelige erfaringer og hele tiden udvikle erfaringerne, så vi håndterer de her problemer på den mest effektive måde.