Villy Søvndal (SF), 2004-04-20:
Det er det, fordi alle ved, hvor besværligt det er, hvis det fundamentale krav, at der er et sted, hvor børnene kan være, når forældrene skal på arbejde efter endt barsel, ikke opfyldes.
Derfor synes jeg også, at det mest bemærkelsesværdige ved debatten i dag om et forslag, som alle synes er så sympatisk, måske er alle de besværgelser, vi skal igennem for at trække dem, der i øjeblikket er i flertal, derhen, hvor det så også bliver virkeliggjort.
Jeg vil sige, at hvis Venstre og De Konservative kommer til at mangle et slogan op til det valg, der formentligt snart kommer, vil et slogan som »Vent og se med V og C« være meget velanvendeligt.
Det er også meget parallelt til et, vi kender fra DSB.
Jeg synes sådan set, det er ærgerligt, at det er så svært at trække dem hen til noget, som de så gerne vil, og som ministre sådan helt uden at blive tvunget til det gerne udtaler sig om til aviserne.
Er det virkeligt også så svært at trække dem hen til aviserne og få dem til at sige, at det her vil de gerne, eller er det kun her i salen, at der kommer så påfaldende mange forbehold?
Eller er det, fordi der er brug for hjælp?
Er det, fordi der er nogen, der forhindrer det her, som vi måske var tæt på under de korte bemærkninger før? Det samme gælder Venstres ordfører, fru Eva Kjer Hansen, som jeg ikke synes giver tilstrækkelig kredit for, at det faktisk lykkedes, bl.a. efter pres fra SF, men også fordi den forrige regering gerne ville, at etablere 170.000 nye daginstitutionspladser.
Hvis det ikke var lykkedes, havde vi slet ikke stået med en så overkommelig opgave, som vi står med nu, og derfor synes jeg, det er svært at forstå, at regeringen ikke ønsker at tage et stik hjem, der ligger så lige for.
Hvis Folketinget lovgiver om det her, er fordelen jo, at økonomien flytter med.
Det er den store forskel.
Hvis Folketinget vedtager et udgiftskrævende lovforslag som det her, så siger kommunerne: Det vil vi gerne, men så vil vi godt have pengene med.
Dermed undgår vi også en anden ting, som det er vigtigt at undgå, nemlig at det her sker via standardglidning, hvor normeringerne forringes, åbningstiden indskrænkes osv.
Fru Eva Kjer Hansen efterlyste også et bestemt tidspunkt.
Det tror jeg altså ikke havde været klogt, for med de anstrengelser, fru Eva Kjer Hansen har gjort sig i dag for at finde hår i suppen, så tror jeg, at enhver angivelse af et tidspunkt ville have været endnu et hår i suppen.
Jeg synes tværtimod, at man burde rose forslagsstillerne for at have spillet så åbent ud, at tidspunktet kan forhandles.
Efter at have hørt fru Eva Kjer Hansen er jeg sikker på, at det er en meget klog beslutning, forslagsstillerne har truffet. Til Dansk Folkeparti: Jeg synes, det er ærgerligt, at de virker så kyste, at vi igen står et sted, hvor Dansk Folkeparti siger, at her er noget, de gerne vil, men de skal lige hen og spørge finansministeren, om de også må få lov til at mene det, de mener.
Jeg synes godt, at man kunne påtage sig en lidt mere selvstændig rolle i politik i retning af at turde stå fast på de ting, man mener.
Men lad det nu ligge.
Jeg tænker på, om De Konservative fører politik på den måde, som man kender fra apoteket, hvor der nogle gange står på varerne, at det her er til indvortes brug og det her er til udvortes brug.
, men når det så kommer til den indvortes brug her i Folketinget, bliver hele striben af forbehold linet op.
Jeg formoder, at når De Konservative har ført den her sag så langt til tops, må det også have den konsekvens, at De Konservative siger, at det her er noget, der skal gennemføres.
Så kan jeg bare som en sidste bemærkning ikke forstå, at det ikke er sådan, at man siger: O.k., nu har vi en fantastisk mulighed for at få gennemført det, vi så gerne vil.
Jeg synes altid, det er lidt pjat, hvis man ikke støtter forslag, uanset hvem der fremsætter dem.
Jeg har jo tidligere redegjort for, at hvis jeg finder noget at rose Det Konservative Folkeparti for - det sker ikke så tit - gør jeg det gerne og hver gang.
Det er jo svært at diskutere et forslag som det her løsrevet fra, hvad der generelt sker blandt den gruppe unge, forslaget retter sig imod.
Jeg mener, at det er afgørende at se det i forhold til, hvad der sker som følge af regeringens generelle politik, som efter SF's opfattelse giver øgede problemer blandt unge, specielt de mest marginaliserede unge vi har.
Det er i form af den stigende ledighed, som rammer de unge hårdt, fordi de ikke kommer ind på arbejdsmarkedet, det er i forhold til de satser, de herefter placeres på, halve dagpenge, ekstrem lav bistandshjælp, som de ikke kan leve for.
Jeg har egentlig meget lyst til at berette en historie for Folketinget fra det virkelige liv.
Jeg synes, at alle Folketingets socialudvalgsmedlemmer skulle have lov at møde en af de grupper unge, der efter de nye satser for kontanthjælp er sat på en sats, de ikke kan leve for, og opleve den desperation, den fangethed, det er, at når man siger uddannelse til dem, så ved de godt, at det har de prøvet, og det lykkedes ikke, de kan ikke, og møde den desperation, der flyder af, at de hele tiden får at vide, at det har man gjort, fordi de skal have arbejde, når de bor steder, hvor de kan se arbejdsløsheden stige hver dag.
Det er den hårde virkelighed, vi er oppe imod.
Jeg synes, det er fint, at Socialdemokraterne rejser spørgsmålet igen.
I SF er vi selvfølgelig meget opmærksomme på den satsaftale, vi lavede, som dels bygger på, at vi skal lave handleplaner for unge under 18 år med misbrugsproblemer, dels at der er afsat en pulje på 10 mio. kr. i 2004, som skal bruges til at støtte initiativer, der kan udvikle og målrette tilbud til unge under 18 år med meget alvorlige misbrugsproblemer.
Også bestræbelsen på nye arbejdsmetoder, på styrkelsen af den faglige viden, på relevante tilbud og på forbedret handleplaner er vi enige i.
Vi er også enige i at arbejde hen imod en behandlingsgaranti.
Det var derfor, vi indgik aftalen.
Vi har formentlig aldrig nogen sinde haft så mange afvænnede stofmisbrugere, som vi har i dag.
Derfor er det også forkert, når nogle går rundt og siger, at intet af det, der laves, lykkes.
Det kunne lykkes bedre, men det lykkes faktisk.
Derfor er det selvfølgelig også vigtigt, og det var derfor, vi lavede aftalen, at få fat på de unge meget tidligt.
I SF er vi usikre på, i hvilket regi det skal ligge.
Det vil vi godt diskutere mere, når vi kommer til udvalgsbehandlingen.
Endelig vil jeg sige til slut, at efter SF's opfattelse er det også vigtigt, at vi fokuserer på at flytte midler.
Vi bruger jo ekstremt mange midler på det her område på kontrol, på straf, på politiindsats.
Med regeringens seneste indsats skal vi nu også bruge rigtig meget tid på unge, der løber rundt med 1 g hash.
Det gør formentlig ca. hver tredje unge.
Det kan man bruge rigtig meget tid på, uden at det formentlig flytter noget som helst.
Det afgørende synes vi er at få flyttet pengene fra den nyttesløse tro på, at man kan holde hash væk fra unge, til at sikre reelle behandlingstilbud til dem, der falder i, og så i øvrigt give dem den reelle oplysning, at der er kæmpestor forskel på et stof som hash og de virkelig alvorlige stoffer.
Hvis vi ikke giver dem den reelle oplysning, er risikoen, at de unge ikke tror på os, for de ved også godt ud fra egen erfaring, at der er en kæmpestor forskel.
Med de bemærkninger er vi positivt indstillet over for intentionerne i forslaget.