Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-05-15:
Når man hørte ministrene her for efterhånden en hel del timer siden kommentere den her forespørgselsdebat, så må man jo sige, at selvrosen ingen ende kunne tage.
Det gik i øvrigt også igen, da vi hørte Socialdemokratiets ordfører.
Det var alt godt fra havet. Det er jo tydeligt, at man fra SR-regeringens side og -partiernes side har lagt op til den her debat i månedsvis.
Man forsøgte at rejse den for mange måneder siden, hvor man også forsøgte at få en række partier med på debatten.
Da man ikke kunne få det, følte man åbenbart, man havde viklet sig ind i et spind, der gjorde, at man også blev nødt til at tage debatten her alligevel 14 dage før afslutningsdebatten.
Jeg håber da, at vi kan finde - selvfølgelig kan vi det - mange gode emner også at diskutere om 14 dage, men jeg må altså sandt for dyden sige, at det her har mindet om en afslutningsdebat.
Det var selvfølgelig nok også tanken fra regeringens side, da man valgte at stille denne her forespørgselsdebat til sig selv.
Ideen var jo at give statsministeren en mulighed og en anledning til at udskrive folketingsvalg til afholdelse i juni måned.
Annoncerne var trykt osv., osv. Jamen så gør det dog. Jeg har hørt, at regeringen siger, at den er i arbejdstøjet, og statsministeren er jo også ofte en travl mand.
Han er somme tider så travl en mand, at det er svært at få ham lokket herned til forespørgselsdebatter, der endda er rejst til ham.
Men her i eftermiddag har han haft tid til at være her i salen ved adskillige lejligheder, selv om debatten slet ikke er rejst til ham.
Det er jo sikkert, fordi statsministeren sidder et eller andet sted her i nærheden af salen og siger: valg, valg ikke, valg, valg ikke.
Så vores opfordring til statsministeren vil være: Drop det taktiske show.
Eller som én sagde i sidste uge: Drop stepdansen foran dametoilettet.
Udskriv da det valg, og lad et nyt Folketing blive valgt og komme i gang med de store udfordringer, som faktisk ligger.
Derfor skal jeg på Dansk Folkepartis vegne allerede nu bekendtgøre, at vi fremsætter følgende: Forslag til vedtagelse
»Idet Folketinget konstaterer, at alt allerede nu står i valgkampens tegn - bl.a. fremprovokeret af F 52 rejst af regeringspartierne selv til regeringen, opfordrer Folketinget statsministeren til at udskrive folketingsvalg, så et nyvalgt Folketing kan træde til snarest med henblik på at løse de mange udfordringer, landet står over for.«
Der er jo mange ting, man kunne sige også i forbindelse med en debat som den her.
Jeg skal med det samme sige, at regeringen jo er kommet med sine publikationer, både den her fra januar med 2010-plan og udfordringerne i forbindelse med den, de økonomiske fremskrivninger og også finansredegørelsen her i sidste uge.
Men vi har det altså sådan i Dansk Folkeparti, at vi sådan lige med et gran salt ser på mange af de ting, regeringen kommer med.
Det er der forskellige grunde til.
Vi kan godt gå et års tid tilbage, nærmere bestemt til den 9. marts sidste år.
Det var den dag, hvor statsministeren valgte at udskrive folkeafstemningen om euroen eller om kronens fremtid, som det jo var, til afholdelse den 28. september.
Må jeg ikke minde om, at da statsministeren den 9. marts sidste år udskrev afstemningen, sagde han om konsekvenserne af et nej, og jeg citerer nu: »Så vil der stå usikkerhed og utryghed hen over Danmark.
Vi vil så ikke have det Danmark, vi kender i dag.«
LO, som har nære forbindelser til Socialdemokratiet, fulgte trop og sagde: »Et nej betyder tab af 35.000 arbejdspladser.«
Ja, så var der Danske Bank, som jeg ikke vil klandre statsministeren og regeringen for at have styret, der gik på banen og sagde: »Boligejere og aktieejere vil miste 150 mia. kr.«
Regeringen sagde videre i rapporten »Danmark og euroen« fra april 2000: »Et nej vil forøge rentespændet med en halv til en hel procent i forhold til et ja.«
Se, hvordan er situationen nu?
Situationen er jo faktisk ikke så dårlig endda.
Her i eftermiddag kunne vi læse på Ritzau, at statsministeren nu kunne lykønske sig selv og regeringen og hele Danmark, fordi Hillerød nu får en ny fabrik, som skal beskæftige umiddelbart 400-500 nye medarbejdere med en investering på 3 mia. kr. Ja, det var det der med, at arbejdspladserne ville gå tabt for Danmark, og alle investeringerne ville komme uden for landet og alt det, vi hørte.
Historien har vist sig at være ganske anderledes.
Det er selvfølgelig, fordi det rentespænd, man regnede med ville komme, ikke er kommet.
Rentespændet til Tyskland ligger på vistnok 0,28 pct. i dag, hvor man regnede med størrelsesordener på 0,7-0,8 pct. i rentespænd.
Det er derfor, vi siger, at når regeringen også dengang sagde, at et nej ville koste 20 mia. kr., og når LO sagde, at et nej ville koste et reelt tab pr. medarbejder, pr. lønmodtager i Danmark på 5.450 kr., jamen så er der altså nogle ting, vi skal tage med et gran salt.
Det gør vi så, når vi læser regeringens mange selvrosende publikationer.
Jeg vil sige i forhold til nogle af de emner, der har været oppe i debatten, at der er nogle af de politiske ambitioner, som vi gerne vil give vores holdning til kende om.
Det første er i forhold til den offentlige gæld, hvor ambitionen jo er en halvering af gælden frem til år 2010.
Det er en ambition, som vi selvfølgelig meget gerne deler med øvrige partier.
Men vi har altså samtidig den ambition, at skattetrykket må kunne holdes i ro, fordi vi i forvejen mener, at skattetrykket er for højt.
Derfor har vi nogle rammer at gøre godt med, hvor vi så videre siger, at det råderum, der vil kunne skabes ud over at holde skattetrykket i ro - altså en opbakning til skattestoppet - skal bruges til at fokusere på de lavtlønsområder, hvor vi jo også har set i finansredegørelsen fra sidste uge, at motivationen for at tage arbejde frem for at være på passiv forsørgelse er meget lille.
Nemlig de her, som regeringen siger 190.000 mennesker, som har under 500 kr. at gøre godt med, hvis de er i arbejde i forhold til at være på passiv forsørgelse.
Rockwoolfonden kom jo her for noget tid siden med en anden rapport, som sagde, at tallet var langt højere.
Sandheden ligger muligvis et sted midt imellem.
Det råderum, som skal skabes, mener vi kan skabes ved at bruge ressourcerne i det offentlige bedre, ved at effektivisere og ved at prioritere de offentlige midler.
Vi mener faktisk godt, at der kan spares penge inden for det offentlige system, som så kan bruges bl.a. på sygehusområdet og bl.a. inden for ældreområdet.
Men det er spørgsmålet om, hvorvidt man har den politiske vilje til det.
Et område, som ikke mange har været ret meget inde på i dag, men som vi selvfølgelig fra Dansk Folkepartis side prioriterer meget højt i forhold til at finde besparelser på de offentlige finanser,
er udlændingeområdet.
Det er de mange, som kommer til Danmark og får lov til at blive i Danmark, og som skal integreres i det danske samfund, og som med knopskydning på udgiftsområderne gør, at der bruges flere og flere penge på det her område.
Vi lavede en beregning i samarbejde med Danmarks Statistik tilbage i 1997, som viste, at der var en bruttoudgift for de offentlige kasser på 29,8 mia. kr. til de fremmede her i landet.
Efterfølgende kom regeringen på banen med en vurdering i omegnen af 22 mia. kr. i bruttoudgifter på det her område.
Siden er integrationsloven jo trådt i kraft.
Der er kommet mange nye initiativer, og knopskydningen er fortsat. Vi kan se det på alle de initiativer, der tages, som vi jo kan læse om i aviserne hver eneste dag, om de nye udgiftsområder, der kommer.
Og når vi sidste år kunne notere, at der kom næsten 23.000 nye asylansøgere og familiesammenføringer til landet, hvoraf en meget stor del af de her mennesker i hvert fald i en meget lang årrække vil være på passiv forsørgelse, understøttelse af det offentlige, ja, så ved vi også, at det er en meget stor omkostningsbyrde for de offentlige kasser.
Det har kommunerne jo også kunnet mærke, og selv om man siger, at der er refusion for mange af de kommunale udgifter i en årrække, jamen så er der jo også udgifter, som kommunerne virkelig kan mærke på de områder.
De kan også mærke det folkelige pres imod denne her udvikling og de stigende udgifter på det her område.
Det er jo det, der gør, at også S-borgmestre nu i lyset af valgkampen er begyndt at sige nej til nye asylcentre, gudskelov.
Hvad er svaret fra regeringen på det?
Et af de områder inden for udgifterne til udlændinge, der for alvor viser sig i denne tid, er jo det her retskrav, man har på, når man er boligplaceret i en kommune, at få en såkaldt passende bolig.
Det er jo et retskrav, som mange danske borgere kunne drage meget nytte af.
Den almennyttige sektor er jo fyldt op.
Nu opkøbes villaerne, og i går kom så et nyt udspil fra regeringen til 600-700 mio. kr., som skal sørge for 10.000 nye boliger over 5 år.
Hvis ikke man får antallet på indvandring til Danmark ned, så er det i hvert fald et faktum, at Danmarks Statistik har forudsagt, at nettoindvandringen vil stige til 18.000 pr. år.
Så kan man jo se, hvor meget regeringens boligpolitiske oplæg batter.
Der er alle mulige andre områder, hvor vi kunne nævne de her udgifter: tolkebistand og advokater og integrationsmedarbejdere, der ansættes, modersmålsundervisningen, som skal gives til børn, der anvises til kommunerne osv. osv.
Forleden kom det også frem, for at nævne et lille område, at 4 af 14 på retspsykiatrisk afdeling på det psykiatriske hospital i Risskov ved Århus er af fremmed herkomst.
Vi har også set en opgørelse, der viser, at 38 pct. af kontanthjælpen gives til folk af fremmed herkomst.
Hertil kommer udgifterne til politiet og retssystemet i øvrigt osv. osv.
Det er et område, som i 1997 altså kostede de offentlige kasser knap 30 mia. kr., og nu efter al sandsynlighed meget mere.
Engang hørte man Socialdemokrater fortælle rundt i landet om ældrebyrde.
Vi kunne høre, hvordan man skulle benævne ældres forhold til de offentlige kasser.
Det har man så nu gudskelov taget af bordet sikkert i lyset af den tilstundende valgkamp, men vi hører aldrig nogen sinde noget om fremmedbyrden eller sådan noget.
Der hører vi regeringen - og økonomiministeren i dag - tale om den positive indvandring, som vi kan drage nytte af osv.
Vi ser ganske anderledes på det i Dansk Folkeparti, og vi ser, at der her er et område, hvor man bør tage kritisk fat, hvis man skal bremse væksten i de offentlige udgifter i de kommende år.