Thor Pedersen (V), 1998-12-17:
Problemerne i dansk økonomisk politik har alt for længe været undertrykt som følge af, at regeringen har ønsket at tegne et økonomisk billede, der ikke svarede til virkeligheden.
Det kan være svært at forstå, hvorfor regeringen tror eller har troet, at den kunne slippe godt af sted med ikke at give et retvisende billede.
Det er den katastrofale udvikling på betalingsbalancen et godt eksempel på.
I oktober 1997 meddelte økonomiministeren, at der kunne forventes et overskud på godt 10 mia. kr. for året 1998.
2 måneder senere måtte dette ændres til 8 mia. kr. I juni i år reducerede ministeren forventningerne til et overskud på 3 mia. kr. En måned senere måtte det reduceres ned til 1 mia. kr., 2 måneder senere, og det er i oktober i år, kom økonomiministeren med et nyt skøn, et dramatisk fald helt ned til minus 7 mia. kr., og minsandten samme dag, som dette skulle offentliggøres, blev det nedjusteret til et underskud
på 10 mia. kr.
Endelig nu her i december forudser økonomiministeren et underskud på 13,5 mia. kr. for året 1998.
Altså for det samme år er man gået fra godt 10 mia. kr.
i overskud til et underskud på mere end 10 mia. kr.
Hvad skal man egentlig give i karakter for en sådan fejlbedømmelse? Desværre fortsætter regeringen med et alt for optimistisk skøn for betalingsbalancen i 1999 og i år 2000 i modstrid med vurderingerne bl.a. fra vismændene.
Det er hele tiden gået langt værre, end regeringen har skønnet, fra et massivt overskud til et kronisk underskud.
Det hele er, som Venstre har påpeget tidligere, soldet op under højkonjunkturen, og hvad værre er, på trods af samme 5 års højkonjunktur er mere end en million danskere i den erhvervsaktive alder afhængige af overførselsindkomster; mere end 170.000 danskere er på efterløn eller overgangsydelse, og mere end 280.000 danskere er på førtidspension.
Alt for mange kræfter er blevet brugt på at forbedre ledighedsstatistikken ved at trække folk ud af statistikken og kalde dem noget andet.
Alt for få kræfter er blevet brugt på at sikre, at folk finder et ståsted på arbejdsmarkedet i stedet for f.eks. førtidspension.
Alt for længe har dansk økonomisk politik været baseret på, at vi har råd til det hele, mere frihed til fuld løn og mere af alting.
Problemet er blot, at der ikke er dækning for de gyldne løfter i den produktion, der skal finansiere det hele, og hvad værre er, regeringens politik har været med til at begrænse udviklingsmulighederne for dansk erhvervsliv.
I det hele taget er dansk politik præget af, at der ikke finder en tilstrækkelig politisk-økonomisk prioritering sted.
Det danske velfærdssystem og den danske sociale forståelse - det, man kalder den danske velfærdsmodel - består ofte af goder til raske og stærke, som egentlig kunne klare sig selv, og goderne opfattes som velerhvervede rettigheder.
Derimod oplever danske borgere, der f.eks. har brug for behandling for en livstruende lidelse, at de må stille sig op i køen, og den pensionist, der er visiteret til hjemmehjælp, fordi han eller hun ikke selv fysisk er i stand til at klare sig i dagligdagen, må opleve, at hjælpen fjernes.
Det at være solidarisk og være social betyder vel, at man hjælper dem, der ikke kan selv.
Der er brug for en prioriteringsdebat i dansk politik om, hvordan vi flytter offentlige ydelser fra raske danskere i arbejdsduelig alder over til dem, som ikke er raske, som ikke er i den arbejdsduelige alder, eller som ikke har mulighed for at klare sig selv uden solidarisk støtte, brug for en debat om, hvordan vi løser fremtidens store udfordring, nemlig at finansiere velfærdsgoder i en tid, hvor der bliver flere ældre at forsørge og færre til at forsørge dem.
Den debat er startet med finansloven, og den byder vi velkommen, fordi den alvor, Venstre længe har talt om, går op for stadig flere.
Vi kan kun beklage, at debatten først kommer nu, hvor hele det økonomiske råderum i Danmark er soldet op, nu, hvor det massive overskud på betalingsbalancen er soldet op og er afløst af et kronisk underskud.
Erhvervenes konkurrenceevne er reduceret med ca. 10 pct., og dansk erhvervsliv har siden 1993 tabt markedsandele på ca. 14 pct.
Det er fortsat sådan, at de byrdefulde negative konsekvenser for boligejerne, der indføres i de næste 3 år, er ukendt for de fleste.
Familier, der har købt bolig inden for de seneste år, risikerer, at boligen ikke kan sælges, fordi prisfaldet vil medføre, at gælden i huset overstiger markedsprisen.
Helt galt går det, hvis manglende deltagelse i ØMU'en medfører højere rente.
Pinsepakken var det forkerte indgreb på det forkerte tidspunkt.
Venstre kan ikke alene redde Danmark fra en økonomisk nedtur, men vi kan indtil næste valg være ansvarlige og bruge vore mandater til at udbedre de værste skader, og det mener jeg at vi har gjort med de aftaler, Venstre her har indgået om finansloven for 1999.
I Venstre tager vi et medansvar for en opstramning af vilkårene for efterløn, og det gør vi, fordi udviklingen har været urovækkende.
Det er stramninger og omlægninger, der er målrettet mod det ønske, vi i Venstre hele tiden har haft og hele tiden har talt for, nemlig at det bedre skal kunne betale sig at blive længere på arbejdsmarkedet.
Det er sikret med ændringerne i efterlønnen.
Vi er tilfredse med, at der er taget hul på en arbejdsmarkedsreform i god forståelse med arbejdsmarkedets parter.
Problemet har jo ikke været manglende ansvarlighed i dele af fagbevægelsen eller LO, men derimod at regeringen og ikke mindst statsministeren fra sin nytårstale og frem har bibragt lønmodtagerne den opfattelse, at de kunne få meget mere end det, arbejdsmarkedets parter selv havde aftalt, hvilket som bekendt resulterede i, at lønmodtagerne underkendte deres egne forhandlere i det forlig, der var indgået om løndannelsen. Det aftvinger derfor respekt, at det er lykkedes for arbejdsmarkedets parter at aftale mere dynamik i jobtilbudssystemet, herunder en bedre overensstemmelse mellem rettigheder og pligter på arbejdsmarkedet.
Vi finder det
tilsvarende nyttigt og vigtigt, at vi nu kan tage fat på debatten om, hvordan vi kan sikre, at der bliver færre førtidspensionister, som alene er afhængige af offentlig hjælp, og dermed flere med nedsat erhvervsevne, som bliver i stand til at bestride job med mulighed for en normal selvhjulpen tilværelse suppleret med en solidarisk social ydelse. Vi er i Venstre også tilfredse med, at finanslovaftalen omfatter et mindre gennembrud omkring bevillingssystemet for de danske sygehuse og især, at folk med livstruende sygdom får ret til behandling af deres lidelser.
Der indføres en ret for patienter med livstruende lidelser til at blive behandlet inden for en given frist.
Hvis det offentlige sygehusvæsen inklusive Sundhedsstyrelsen ikke er i stand til at behandle eller anvise behandling, får patienten ret til selv at vælge et behandlingssted og får de penge med, som det koster at blive behandlet, og hjemamtet betaler.
Det er et vigtigt skridt til at give den enkelte borger rettigheder i forbindelse med sygdomsbehandling.
Det er, hvad vi i Venstre kalder en sejr frem mod målet: Mennesket frem for systemet.
Hertil kommer, at finanslovaftalen begrænser administrative byrder og indfører en lempeligere beskatning af erhvervsvirksomhederne.
Det kan medvirke til en begyndende forbedring af virksomhedernes konkurrenceevne, og den forbedring er tvingende nødvendig, hvis vi overhovedet skal kunne tilvejebringe den produktion, der finansierer de offentlige velfærdsgoder, som vi gerne vil bevilge hinanden.
Det har i Venstre været et længe næret ønske, at der ydes en kraftig indsats for at styrke det danske fængselsvæsen, så vi kan sikre, at grove fanger, der skal sidde i fængsel, også gør det, at andre fanger kan behandles ordentligt og ikke mindst, at der gives de ansatte i fængslerne bedre arbejdsvilkår.
I Venstre lægger vi afgørende vægt på, at forhandlingerne om et nyt forsvarsforlig bliver den første store opgave i det nye år, og vi finder det derfor vigtigt, at det i forbindelse med finansloven er aftalt, at regeringen skal fremlægge et forhandlingsudspil til et nyt forsvarsforlig senest den 1. marts 1999.
Det gør det muligt, at forhandlingerne kan afsluttes i tide med skyldig hensyntagen til forsvarets mulighed for at disponere og dermed bidrage til stabilitet og ro omkring dansk forsvar.
Det er ingen hemmelighed, at vi i Venstre ønsker en anden regering og en anden politik, men når det er sagt, som skal siges, vil jeg gerne fremhæve, at der har været et godt samarbejde om de aftaler, der er indgået.
Jeg vil også gerne kvittere for, at regeringen har været i stand til at indgå aftaler, og kan i øvrigt konstatere, at regeringens problemer jo ikke er skabt af oppositionspartierne, men er selvskabte plager.
Vi har været med til at vise, hvad en ansvarlig opposition kan bidrage med, og det håber jeg at regeringspartierne vil erindre, når den tid kommer, hvor de skal indleve sig i denne rolle.
Ved førstebehandlingen af finansloven sluttede jeg af med at konkludere, at vi i Venstre ville møde op til forhandlingen med regeringen om finansloven for 1999 med klare krav, men også med sædvanlig ærlig vilje og klar politisk stillingtagen, og det mener jeg vi har dokumenteret med de aftaler om finansloven, der her ligger til endelig godkendelse.