Margrete Auken (SF), 1998-06-16:
Jeg vil godt argumentere lidt for det her ændringsforslag, fordi jeg synes, det netop klargør holdningen til barnet i denne her sammenhæng, og man får tydeliggjort, at der ikke er optagethed af, hvordan de voksne i øvrigt måtte leve deres liv.
Det er altså et spørgsmål om at sikre barnet.
Og jeg vil godt her lige benytte lejligheden til at sige, at det, at kvinder lyver over for lægen, eller hvem det nu måtte være, kan vi jo aldrig nogen sinde blande os i.
Men så er det hendes ansvar.
Så er det hende, der skal fortælle sit barn: Jeg har løjet; den mand, der står anført som din far, er ikke din far.
Så er det hendes tunge ansvar i forhold til barnet at lyve om det her.
Det tror jeg mange kvinder alligevel vil undse sig for, fordi de først og fremmest er deres børns mødre i sådan en situation.
Men det er ikke noget, vi kan blande os i lovgivningsmæssigt.
Jeg har spurgt ministeren, og jeg synes, det er vigtigt, vi får det sagt - og ministeren må gerne gå op og afkræfte det, hvis det er galt; jeg kan ikke se, der ligger noget bilag på det, men nu sidder jeg jo ikke i udvalget: Hvor mange er blevet smittet ved de dér lidt friere metoder, som har været brugt hidtil, og som jeg ikke synes er uforsvarlige, hvis man i øvrigt ser sig godt for? Jeg synes ikke, det er uforsvarligt, når lesbiske finder en ven, som påtager sig at være, hvad skal vi sige, barnets far på en eller anden måde.
Det er ikke på grund af den sociale struktur i det.
Og jeg vil godt have ministeren til at bekræfte, at der ikke er tale om, at det har været noget særlig farligt, de har indladt sig på, disse kvinder, hvis de i øvrigt har båret sig forsvarligt ad.
Jeg tror nemlig ikke, der er eksempler på det, som vi har kunnet måle nogen steder - også lige sagt til beroligelse for de mange kvinder og mange lesbiske, som stadig væk foretrækker, at barnet skal have en far.
Jeg vil også gerne spørge ministeren, om det kan være rigtigt - nu går jeg tilbage til mit ændringsforslag - at man ikke kan få noget tal fra Sverige for, hvordan det er gået med udviklingen i donorer, efter at man helt har afskaffet donoranonymiteten i Sverige - det lige være sagt til hvem det nu var, der sagde, at så kunne man jo bare tage til Sverige.
Det er så det, man ikke kan, hvis ikke man vil have donoranonymiteten brudt.
Det er klart, at i dag kan man jo sådan set gøre det, hvis man accepterer - det tror jeg såmænd også lesbiske ville gøre - at den donoranonymitet var brudt. Jeg tror ikke, det er så afgørende dér.
Jeg tror, det er inde i vores system, det her går galt.
Men jeg ville egentlig godt vide, hvis ministeren kan oplyse det nu, om vi har tal på, hvad der er sket, for det kan jo også være vigtigt at vide, hvis vi skal revidere hele loven generelt om donoranonymiteten i henhold til FN's børnekonvention til næste år.
Jeg tror, vi kan blive nødt til det i det hele taget, efter at det er kommet frem med den dér postordrefar.
Jeg var i hvert fald ikke klar over, da vi havde det til behandling allerførste gang, at man kunne få en far ved bare at klikke sig ind på Internettet på en eller anden måde.
Det synes jeg måske er meget betænkeligt.
Så vi bliver under alle omstændigheder nødt til at kigge på det her og se, hvad det er for en slags styr, der er på det.
Så vil jeg endelig sige til sidst om hospitalerne, at jeg er enig med forslagsstillerne i, at det efterhånden vil blive en meget, meget lille gruppe, vi taler om.
Jeg vil stadig væk stemme imod det, da det ikke er på grund af gruppens størrelse, men på grund af børnene.
Men jeg vil lige gøre opmærksom på, at selv hvis den nye lov kommer igennem, som vi har til anden behandling i dag, altså hele loven, så står det jo stadig væk hospitalerne frit for at sige nej. Det vil sige, at den dér åbne adgang til hospitalsbehandling har man ikke alligevel, medmindre de gerne selv vil fra den anden side, for jeg kan forstå på forslagsstillerne, at man ikke er optaget af at ophæve amternes ret til at nægte behandling af par, hvor der ikke er en far.
Man vil ikke komme og bestemme, at de skal behandle enlige, sådan som man i sin tid bestemte, at de skulle lave mikroinsemination.
På trods af at der var amter, der bestemt ikke var glade for det, bestemte man, at det skulle de gøre.
Jeg vil godt spørge: Holder forslagsstillerne fast ved, at man ikke vil tvinge amterne til at behandle, altså mikroinseminere, enlige kvinder?
Det er jo ganske interessant i denne her sammenhæng.
Jeg håber, at man undlader den tvang, men jeg var da meget fortørnet over, eller bestyrtet over, at man i sin tid tvang amterne til en mikroinsemination, som kritiseres så mange steder fra, men pludselig kom sundhedsministeren - det var jo fru Yvonne Herløv Andersen - og meddelte, at det havde de bare værsgo at gøre.
Men jeg vil agitere meget for vores ændringsforslag.
Jeg håber, det går igennem, for så kan jeg stemme for lovforslaget.
Det vil jeg ikke kunne ellers, og det gælder også nogle andre i vores gruppe.