Kim Behnke (FP), 1999-05-12:
Den 22. marts i år var der samlet ikke 179 folketingsmedlemmer, men derimod 179 unge.
De unge vedtog en stribe forslag, hvoraf en del af dem vil finde vej til normal folketingsbehandling.
Vi har taget syv af de forslag, som de unge fremsatte, fordi de er gode, fornuftige og rimelige, og det her er så det første, der kommer frem her i Folketingssalen.
Det er sådan, at det her forslag var fremsat af elever fra Humlebæk Skole.
Det nåede ikke til endelig beslutning her, men det nåede at få lovforslag nr. 40 i Børneparlamentet.
Og det er jo værd at lægge mærke til, hvad det er, de unge mennesker skriver.
Jeg citerer: »Vores begrundelse for at vi har lavet dette lovforslag er, at vi synes, det er uretfærdigt og uacceptabelt, at unge under 18 år er tvunget til at betale arbejdsmarkedsbidrag, da unge ikke får penge af staten, når de er arbejdsløse.
Desuden er lønningerne i forvejen så lave for unge, at arbejdsmarkedsbidraget på 9 pct. er en alt for stor del af deres løn«.
Citat slut.
De 9 pct. er jo ikke kun arbejdsmarkedsbidrag, men også den tvungne ATP-opsparing.
Og det er jo det, som unge mennesker ikke kan forstå.
De får endelig lavet en aftale om at få et arbejde, hvor de skal bringe aviser ud, de skal gå til hånde i den lokale brugsforening eller andre steder, og af den ofte beskedne løn, de får udbetalt, skal de så aflevere en bruttoskat.
Vi får så at vide i dag, at det er, fordi de unge mennesker skal lære - den radikale ordfører var endda ligefrem inde på, at det var et led i opdragelsen - men vi har jo allerede for længst, for mange år siden, erkendt, at folk med disse små indkomster bør have en fritagelse for deltagelse i den normale skattebetaling.
For man kan sige: Ud fra den omfordeling, som skatterne normalt er udtryk for, så er der jo ikke meget omfordeling fra den lille bitte løn, man får for at passe et iskagehus en sommer, og så til resten af samfundet.
Derfor har vi ordningen med frikort.
Derfor har vi ordningen med, at unge mennesker kan have et frikort, og vi har en skattemæssig bundgrænse, som særlig unge mennesker nyder godt af.
Da vi stillede forslaget, tog vi det ordret i forhold til det, som Børneparlamentet havde foreslået, fordi vi var overbeviste om, at når det kom til forhandling her i den, jeg tillader mig udtrykket »rigtige« Folketingssal, så ville det naturligvis gøre indtryk på Folketingets medlemmer, at de unge mennesker havde haft det klare og entydige budskab.
Det er så blevet sagt fra nogle ordførere, at der også kan være nogle provenumæssige problemer.
Dertil er kun at sige, at det argument kan jeg ikke tage højtideligt.
Ser vi på de milliarder, der fra bruttoskatten i øjeblikket ruller ind til staten, så skulle det være muligt at finde dækning for de 100-150 mio. kr., det her ville koste, særlig når man tænker på, at da bruttoskatten i sin tid blev indført, var løftet jo, at bruttoskatten skulle falde, i takt med at ledigheden faldt.
Det har regeringen så lavet om siden da.
Men både når det gælder dagpengeudgifter, og når det gælder udgifter til aktivering, er det heldigvis sådan i dag, at de udgifter er faldet gennem årene, og derfor vil det næppe være noget problem at finde dækning for det provenutab, forslaget ville medføre.
Det er, når man er over 18 år, at man kan blive aktiveret.
Det er, når man er over 18 år, at man er berettiget til at melde sig ind i en A-kasse og være dagpengeberettiget.
Og derfor har vi taget aldersgrænsen med, fordi det altså er dér, grænsen er for, hvornår man kan nyde godt af de penge, der bliver betalt ind. Så bliver det jo sagt fra Socialdemokratiets ordfører og
Ja, det sagde vi også, da den blev indført.
Det blev dengang benægtet, men nu er det jo så da i hvert fald erkendt i dag.
Men sagen er jo den, at bruttoskatten ikke bare indgår i den almindelige skatteindtægt.
Pengene samles jo stadig væk op på en særlig konto på finansloven i en særlig fond.
Det er rigtigt, at de fonde er gået fra at være tre selvstændige fonde til nu at være én fond, men pengene går altså ikke i den almindelige skattekasse, de opføres på finansloven som en særlig fond, og der skal redegøres for, hvad pengene bruges til på arbejdsmarkedsområdet, sygedagpenge osv.
Min opgave nu her er at tælle, og jeg kan tælle, at der er et flertal i Folketinget, som vil støtte indførelsen af et bundfradrag, har nogle kaldt det.
SF's ordfører fru Antorini kaldte det en bagatelgrænse.
Vi skal ikke skændes om ordet.
Vi vil bruge udvalgsarbejdet til blandt det flertal, som jeg har talt mig til, at finde frem til en ordning, som betyder, at de unge mennesker, som kommer ud i arbejde, og som har meget små indtægter, ikke skal betale 8 pct. bruttoskat af den først tjente krone, men at der indføres en bagatelgrænse eller en bundgrænse, og det vil være vores ambition, sådan at forslaget med det ændringsforslag kan gå til vedtagelse, inden vi går på sommerferie.
Fremskridtspartiet har senest i fredags, hvor vi havde diskussionen om elreformen, meddelt, at vi støtter den elreform.
Der er både gode og dårlige frugter i kurven, men selv om dette lovforslag umiddelbart kunne virke som et af de sure ribs i bundtet, er det nu vores opfattelse, som det hedder på nudansk, at det slet ikke er så ringe endda, fordi forligsparterne jo har forpligtet sig i finanslovaftalen for 1999 til at sørge for, at forbrugerne får lavere elpriser.
Inden vi når frem til tredjebehandlingen af det her forslag og elreformforslagene, må vi jo derfor gå ud fra,
at der i de respektive udvalg er redegjort for, hvordan finanslovaftalens forpligtelse om billigere el til forbrugerne rent faktisk kommer til udtryk over for den enkelte forbruger
Venstres ordfører, hr. Peter Hansen-Nord, var inde på, at det var sådan over tid, men det er der ikke tale om i finansloven.
Finansloven gælder for 1999, så det må allerede være fra år 2000, at de her principper kommer til at gælde.
På alle andre områder, hvor man er gået fra monopolvirksomhed og til fri konkurrence, har det resulteret i lavere priser.
Derfor mener vi også, at det er lidt forstemmende, når Dansk Industri skælder så meget ud over den øre, som danske industrivirksomheder, der har et strømforbrug på under 15 gigawatt om året, skal betale.
Hvis ikke Dansk Industri i forhandlinger med elproducenter er i stand til at forhandle deres nuværende elpriser én øre ned, så vil jeg sige til de repræsentanter for Dansk Industri: I gør ikke jeres arbejde ordentligt.
Naturligvis kan det lade sig gøre at forhandle sig til lavere elpriser, også langt lavere end den øre, man kommer til at betale i denne distributionsafgift.
Så er der nogle meget store elforbrugende virksomheder, der føler sig ramt af det her, og jeg har da også set udtalelserne fra Stålvalseværket, hvor man er vældig utilfreds.
Stålvalseværket er allerede i dag blandt dem, vi kalder de syv, nemlig de syv virksomheder, som alene med hjemmel i EF-direktivet og de 100 gigawatt-timers forbrug om året har ret til at gå ud og forhandle sig til en lavere elpris, og det har Stålvalseværket allerede gjort.
Stålvalseværket har allerede på sin bundlinje fået fornøjelsen af, at elmarkedet er blevet åbnet.
At Stålvalseværket så eventuelt kommer til at kunne se det her lovforslag på sin bundlinje, synes jeg et eller andet sted ikke, det er helt rimeligt at skrige så højt om. Det er ikke, fordi jeg skal være den, der står og anbefaler skatte- og afgiftsstigninger, og den del af forslaget, der vedrører pinsepakken, har vi naturligvis heller ingen sympati for, men selve det principielle, at vi får en distributionsafgift, er en nødvendighed.
Når Enhedslistens ordfører ikke kunne se, at der var noget som helst perspektiv i det her, så er det, fordi han glemmer at se det i sammenhæng med de forslag, vi behandlede i fredags.
Vi flytter nemlig finansieringen af udgifter til vedvarende energi ud af finansloven, og så skal det i stedet for finansieres af den samlede elreform, og det i sig selv er fornuftigt.
Derudover er vi altså også nødt til at tage højde for det faktum, at producenter i udlandet, Sverige, Norge, Tyskland osv., vil prøve at sælge og forhåbentlig får kontrakter på at sælge strøm til det danske marked, og de skal så naturligvis også betale gennem dette eldistributionsbidrag.
Derfor er teknikken og tankegangen korrekt.
Det er så også vores opfattelse, at som tiden går, og vi ser, hvordan den her afgift ligger, kan det være nødvendigt at se på den igen, men umiddelbart forventer vi klart, at selv for den private forbruger, der vil skulle betale 4 øre, vil de lokale eldistributionsselskaber, der fremover får et andet navn, som pligtleverandører osv. selvfølgelig skulle gå ud og forhandle kontrakter både med de elværker, de hidtil har fået strøm fra, og så sandelig også med alle mulige andre.
Hvis ikke de er i stand til at hente de 4 øre hjem, så vil jeg også dér sige, at de ikke gør deres arbejde ordentligt, for allerede med de markedspriser, vi kender i dag, er der plads til, at man kan købe billigere strøm.
Vi skal vænne os til at gå fra en monopolsituation til en situation, hvor det er markedskræfterne, der kommer til at gælde.
På alle andre områder har tilfældet været, at priserne er faldet, og det forventer vi også sker på det her område.
Med de bemærkninger støtter vi lovforslaget.