runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pia Kristensen (DF), 2003-11-07:
Jeg vil sige til fru Anne Baastrup med hensyn til, om vi kan støtte forslaget: Vi støtter ikke det her forslag, for vi mener faktisk, at de foranstaltninger, der er, er gode, men vi støtter den undersøgelse, der er i gang, som socialministeren har iværksat, så vi kan få afdækket børns individuelle klagemuligheder og børns kendskab til disse.
Det støtter vi, og det synes jeg faktisk er en positiv ting fra vores side, hvor vi vil gå ind og undersøge, hvor behovet er.
Vi støtter ikke det her forslag.
Til fru Line Barfod: Vi har børnetelefonen, men som sagt har vi voksne også et ansvar for de mennesker, vi omgiver os med, og en skolelærer har et ansvar over for et barn, hvis han eller hun kan se, barnet ikke spiser, eller at barnet mistrives på en eller anden måde.
Der har skolelærerne, pædagogerne og forældrene et ansvar.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-11-07:
Når man læser på forsiden af det beslutningsforslag, vi behandler her, så er det jo svært at være uenig.
Når man så går lidt ind i det, og når man begynder at finde ud af, hvordan det egentlig er tingene ser ud i dag, så må man konstatere, at vi her har at gøre med en flot samling ting, der er rigtige og nødvendige, men som enten allerede eksisterer, eller som er på vej.
Nu er det godt nok ved at være længe siden, vi behandlede det sidste beslutningsforslag under det forrige dagsordenspunkt, men også der hjalp SF jo i bemærkningerne til at forklare, hvorfor det ikke var nødvendigt at støtte forslaget, og det gør SF også i det her beslutningsforslag, nemlig ved til sidst meget rigtigt at forklare, at socialministeren har iværksat en afdækning af børns individuelle klagemuligheder og børns kendskab til disse klagemuligheder, og at den afdækning vil være færdig her i løbet af ganske, ganske kort tid.
Derfor ønsker vi fra konservativ side et ordentligt beslutningsgrundlag, som vi også er helt sikre på at ministerens afdækning vil give os, for at tage stilling til: Har børn de rigtige klagemuligheder?
Har børn det rigtige kendskab til f.eks. disse klagemuligheder.
Derudover kan man få lidt på fornemmelsen, at SF har strikket det her beslutningsforslag sammen, og vi ved også, at det er en genfremsættelse, delvis i hvert fald, før diskussionen om en anbringelsesreform blev sat i gang.
Det er jo sådan, at vi nu vil, ja, faktisk er gået i gang med en reel anbringelsesreform, hvor vi ser på hele området for de allermest udsatte børn, ser på, hvordan vi kan inddrage deres familier, og ser på, hvordan vi kan inddrage dem selv.
Faktisk har vi allerede afsat midler til at efteruddanne dem, der skal tage sig af de børn, så de også kan tage sig af de helt små børn.
Det er et initiativ, som vi mener er helt rigtigt, og som jo i virkeligheden også er i tråd med ånden i beslutningsforslaget.
Ud over de gode eksempler på inddragelse, som SF nævner, og som allerede eksisterer, nævner SF også noget andet, jeg gerne vil tage fat på, nemlig hvad børn skal have kendskab til i folkeskolen.
Her er det jo sådan med det nye folkeskoleforlig, at der på konservativ foranledning er indført deciderede trinmål, så vi nu har en sikkerhed for, at det kendskab til f.eks. demokrati og aktiv indleven i demokratiet, som børnene nu skal have, også er fastlagt i nogle konkrete trinmål, så vi sikrer os, at alle børn får adgang til denne viden, uanset hvor i landet de går i skole. Med hensyn til klageadgang og inddragelsen i egne sager afventer vi som sagt med spænding det arbejde, som ministeren har sat i gang, og hvis resultater vi forventer at se ganske snart, for på den måde at få at vide, hvad vi konkret bør tage fat på.
Vi glæder os også til arbejdet med en anbringelsesreform, som afgjort er meget nødvendig for at sikre de bedste muligheder for de børn, som er de allermest udsatte børn i vores samfund.
Vi finder det derfor ikke nødvendigt at støtte
, men ser frem til arbejdet med både ministerens afdækning og en decideret anbringelsesreform.
Margrethe Vestager (RV), 2003-11-07:
Det Radikale Venstre er meget positivt indstillet over for dette beslutningsforslag, der synes at være det bedste af tidligere SF-forslag, hvis man kan sige det på den måde.
Det at lære at virke som borger i et demokrati er en del af både folkeskoleloven, servicelovens § 8 som mål for daginstitutionen samt demokratiloven, hvor al uddannelse ud over det faglige mål har det mål, at man skal oplæres til demokrati.
Jeg synes, det er meget afgørende, og det er vigtige punkter, som SF sætter ind på i forslaget.
Et par ting mere kunne vi have ønsket os, nemlig at man også havde nævnt inddragelsen, som vi f.eks. ser den i undervisningsmiljøloven, hvor det ikke kun er et spørgsmål om rettigheder, men også om en pligt til at deltage i det demokrati, der måtte være på skoler i forskellige sammenhænge.
Det er i hvert fald en pligt, der bunder i en moralsk forventning om, at man ikke kun har rettigheder - ret til at klage, ret til at blive hørt og ret til at sige sin mening - men også en pligt til at tage ansvar i takt med, at man som barn bliver større og større og får et stadig større overblik over den verden, man er en del af.
Det gælder i hvert fald for det meget store flertal.
Desværre er det jo sådan, at der er et lille mindretal
af børn, der har mange pligter - måske alt, alt, alt for mange - fordi de har overtaget de pligter, som de voksne egentlig skulle have over for dem, ligesom de føler et meget stort ansvar over for de voksne, som i virkeligheden skulle være dem, de kunne henvende sig til.
Derfor tror vi desværre, at der er et stort behov for Børnetelefonen, og vi tror, der er et behov for, at man organiserer sig på måder, der i hvert fald ligner den måde, man organiserer sig på i Frederiksborg Amt.
Selvfølgelig er det mest hensigtsmæssigt og behageligt at tro, at der er forældre, pædagoger og lærere til rådighed.
Desværre viser henvendelserne til Børnetelefonen, at det ikke altid er tilfældet, og derfor tror vi faktisk, det er vigtigt, at der fokuseres på rettighederne, så de børn, der kun oplever livet som en lang, lang række pligter og besværligheder og pres, rent faktisk får styrket deres rettigheder.
For dem er det meget afgørende at sætte ind på de punkter, som SF nævner i dag.
Én ting har vi dog et meget stort problem med, og det er forestillingen om, at man fremmer dette ved detaljerede læseplaner i folkeskolen.
Det er, som om man på FN-dagen skulle recitere udvalgte dele af FN's børnekonvention, og at det mål, SF går efter, dermed var nået.
Vi regner med, at vi kan komme ud over dette også fra SF's side ret usædvanlige forslag om detaljerede læseplaner i betænkningsafgivningen, og når det er på plads, forventer vi bestemt at kunne støtte forslaget.
Flemming Møller (V), 2003-11-07:
Som Enhedslisten selv bemærker i forslaget, er det ikke første og sikkert heller ikke sidste gang, det bliver fremsat.
Enhedslisten ønsker at indføre en miljølov for børn, hvori eksisterende regler for sikkerhed og sundhed samles.
Som en del af forslaget ønskes en ny tilsynsmyndighed opbygget, og der ønskes en pulje på 500 mio. kr. til statslig medfinansiering af de kommunale institutioner.
Jeg har ligesom ministeren svært ved at se, at der er noget, der har ændret sig væsentligt, siden forslaget sidst blev afvist her i salen.
Men spørgsmålet om sundhed og velvære for børn er altid et vigtigt emne.
Derfor har regeringen også netop fremlagt udspillet »Bedre sundhed for børn og unge«.
Men ansvaret for drift og tilsyn ligger lokalt i kommunerne, og dér ligger det godt.
Vi skal ikke uddelegere en del af ansvaret til andre myndigheder.
Det er kommunerne, der har ansvaret for at sikre og finansiere et ordentligt sundhedsmæssigt miljø for børnene.
Det gælder selvfølgelig om at holde dem fast på det.
Men her er det Venstres klare opfattelse, at forældrene gerne tager ansvaret for at holde de lokale myndigheder til ilden.
Udviklingen af yderligere kontrolsystemer finder vi derfor uhensigtsmæssigt, da forældrene og deres repræsentanter stadig vil være det bedst motiverede tilsyn.
Venstre har stor tiltro til, at man lokalt kan klare de løbende problemer gennem samarbejde mellem kommune, institution og forældrebestyrelse.
Venstre har også tiltro
til, at den nye smileyordning vil blive efterspurgt af børnefamilierne og dermed blive et aktiv i de enkelte kommuners bestræbelser på at tiltrække børnefamilierne.
Fra Venstres side kan vi ikke støtte forslaget.
Vi vil hellere sikre kvaliteten gennem det lokale demokrati og gennemsigtighed for forbrugerne end gennem nye kontrolsystemer.
Anne Baastrup (SF), 2003-11-07:
Jeg vil nu fortælle fru Pia Kristensen, at forslaget går ud på, at vi skal arbejde for, at børn og unge inddrages og høres i beslutninger, der har betydning for dem. Går Dansk Folkeparti ind for det punkt? At børn og unge får kendskab til deres rettigheder. Går Dansk Folkeparti ind for det punkt? At børn og unge får en klagemulighed og et direkte tilgængeligt henvendelsessted.
Går Dansk Folkeparti ind for det punkt?
Hvis Dansk Folkeparti ikke gør det - hvorfor?
Margrethe Vestager (RV), 2003-11-07:
Sådan som jeg hørte fru Pia Kristensen, så sagde hun: Vi har fuld tillid til, at forældre træffer valg, der afspejler deres børns ønsker.
Det synes jeg er rigtigt, og det var også min argumentation, da vi behandlede lovforslaget om køhåndtering til daginstitutioner, hvor jeg netop syntes, det var meget centralt at respektere, hvis forældre ønskede, at deres barn skulle i daginstitution, fordi de så givetvis havde en oplevelse af, at det ville være det rigtige for barnets udvikling ikke kun at være derhjemme hos forældrene, selv om disse måtte være arbejdsløse, kontanthjælpsmodtagere eller lignende, men i stedet komme i et pædagogisk styret dagtilbud for at styrke deres udvikling.
Derfor håber jeg meget, at fru Pia Kristensens udsagn her er en form for refleksion eller eftertanke over Dansk Folkepartis holdning til forslaget om køhåndtering, for da havde man nemlig den modsatte holdning, nemlig at medmindre forældrene var i arbejde, var det lige meget, hvad de ønskede for deres børn.
Anne Baastrup (SF), 2003-11-07:
Jeg kan forstå, at fru Pia Kristensen mener, at alt er godt, og at intet skal laves om, samtidig med at fru Pia Kristensen tilsyneladende er indstillet på at være med til at lave de ændringer, som måtte komme i forbindelse med en anbringelsesreform, hvor børn muligvis får en eller anden form for klageadgang.
Men der findes jo altså rent faktisk også børn, som bor hjemme hos far og mor, og som ikke er anbragt uden for eget hjem.
85 pct. af børnene i den danske folkeskole er glade for at gå i folkeskolen, men 15 pct. er ikke.
Mener fru Pia Kristensen derfor, at det er ligegyldigt, om de børn har et sted, hvor de kan henvende sig?
Det er det ene.
Det andet er
: Mener fru Pia Kristensen, at fordi der er mange kommuner, der har oprettet et børnebyråd, er der ikke andre, der behøver at gøre det, eller hvad mente fru Pia Kristensen dér?
Jeg fattede det simpelt hen bare ikke.
Henriette Kjær (KF), 2003-11-07:
Jeg er meget positiv med hensyn til at gennemgå den liste, som Børnerådet har lavet.
Jeg synes allerede, vi er kommet et skridt nærmere med ændringen sidste år, hvor vi siger, at alle børn, der skal anbringes, skal høres og ikke bare få deres sag gennemgået.
Men så længe det ikke vil medføre øget bureaukrati og længere ventetider, så synes jeg, det er en god idé.
Jeg har også på baggrund af det børnetopmøde, der var sidste år i New York i FN-regi, taget initiativ til, at vi har nedsat et børnepanel, der skal høres i al den lovgivning, der har med børn at gøre, for også på den måde at sikre os en endnu mere kvalificeret høringspart, end dem vi allerede sender ud til. Og så vil vi arbejde med formen: Hvordan kan vi gøre det bedst? Så jeg er sådan set meget interesseret i, at vi udvider høringen af børn.
Hvordan det så skal gøres i hvert enkelt tilfælde, må vi jo diskutere nærmere.
Line Barfod (EL), 2003-11-07:
Det lyder jo vældig positivt, at Venstre gerne vil gøre en hel masse for at fremme børns rettigheder.
Hr. Flemming Oppfeldt sagde noget om, at han ikke syntes, det var nok med en børnetelefon.
Det er jeg sådan set meget enig i, jeg ville også gerne gå meget længere.
Men jeg vil bare gerne af ren nysgerrighed høre, hvad det er, hr. Flemming Oppfeldt har tænkt på, at man skulle gøre ud over en børnetelefon for at give børnene nogle reelle muligheder for at få hjælp i hverdagen i de situationer, hvor de er så presset, at de ringer til en børnetelefon. Hvad er det så helt konkret, hr. Flemming Oppfeldt forestiller sig, at vi kunne give børnene af redskaber til at få en god hjælp?
Margrethe Vestager (RV), 2003-11-07:
Jeg vil høre, om det betyder, at Venstres ordfører tager afstand fra statsministerens ret nedladende bemærkninger om spørgsmålet, hvad synes du selv? som en pædagogisk tilgang bl.a. i folkeskolen.
Flemming Oppfeldt (V), 2003-11-07:
Jeg støtter statsministerens udmærkede bemærkninger om, at vi jo både er opdragere og også demokratiskabere på en gang.
Jeg tror, statsministeren prøvede at finde en balance i sin tale tidligere, men hvis han ikke fandt den, så har jeg i hvert fald fundet den her.
Til fru Line Barfods bemærkninger om, hvorvidt en børnetelefon kan løse hele problemet eller ej, vil jeg sige, at jeg netop ikke tror, en børnetelefon kan løse hele problemet.
Jeg konstaterer, at der dog er børnetelefoner i dag.
Men vi skal også skabe det her miljø og den her forståelse af, at hvis et barn har vanskeligheder, kan barnet f.eks. gå til en voksen, til sin lærer, og at en lærer ikke skal blive forskrækket over at skulle være en tillidsperson for barnet, at skolen er åben over for dette.
Det er måske det mest fintmaskede netværk, vi i det hele taget har. Det kan selvfølgelig også være, at et barn i sidste ende kan gå til en socialrådgiver i en kommune osv., men det andet netværk skal jo fungere, og der skal skolerne være åbne.
Det er mere den appel, vi skal i gang med, og vi skal ikke erstatte den mulighed med en børnetelefon.
Line Barfod (EL), 2003-11-07:
Jeg er helt enig med hr. Flemming Oppfeldt i, at det ville være dumt at erstatte lærere i skolen med en telefon, det er sådan set klart for os alle sammen.
Det kan være, at man bliver udsat for mobning, og læreren gør ingenting, og så ringer man til BørneTelefonen.
Så er det, jeg spørger, om hr. Flemming Oppfeldt og Venstre er åben over for, når et barn ringer og er dybt ulykkeligt og ikke har nogen voksne at gå til, at der så er en mulighed for, at det ikke bare er en telefonisk rådgivning, men at der er nogen, der kan gå ud og hjælpe det barn i den konkrete situation og kan tage kontakt til læreren, hvis det er det, der er behov for, eller andet, for at sikre, at barnet ikke står alene, og for at sikre, at det ikke kun er en børnetelefon, men at der rent faktisk er nogen, der kan tage barnet i hånden og tage fat i situationen.
Margrethe Vestager (RV), 2003-11-07:
Bare for at konkludere på hr. Oppfeldts udmærkede svar så antager jeg, at vi nu kan være enige om, at forudsætningen for den åbenhed og inddragelse, som hr. Oppfeldt taler så varmt for, er spørgsmålet, hvad synes du?
og at det derfor har en helt legitim og rigtig placering også i skolens sammenhæng.
Dermed også sagt, at jeg synes, det kunne stilles i forbindelse med Velfærdskommissionens arbejde
, da den jo forholder sig til ting, som netop er fremtiden og derfor må vedrøre børnene, og det derfor kunne være hensigtsmæssigt, hvis arbejdet blev tilrettelagt med mulighed for, at børn og unge blev inddraget i arbejdet.
Flemming Oppfeldt (V), 2003-11-07:
Jeg synes, det er udmærket, at vi er kommet dertil, at SF's forslag om en børnetelefon i sig selv er alt for magert.
Det bør jo være sådan, at et barn har tryghed ved at henvende sig til en voksen, og at der også er en voksen, man kan henvende sig til - en voksen er jo en opdrager osv. - og hvis den ene voksne ikke duer, så kan man gå til en anden.
Jeg nævnte i min tale, at i Sverige i de her skoler, hvor man prøver at undgå mobning, har man indført en slags, jeg kan ikke lige huske udtrykket, men en slags tillidsperson.
Det er ikke en elevrådsrepræsentant, men en person i klassen, man kan gå til, og hvis barnet ikke selv tør gå videre, kan denne person gå videre til lærerkræfterne og andre på skolen, der kan gøre noget ved det.
Jeg støtter selvfølgelig statsministeren, og jeg er helt sikker på, at statsministerens udgangspunkt ikke så meget er et spørgsmål om det emne, vi diskuterer i dag, men et spørgsmål om faglige kundskaber og den slags ting.
Og det er klart, at det kan vi jo ikke sådan sidde og stemme om: Hvad er sandt, og hvad er falsk? Der må være noget basisviden, for at vi kan fungere i vores samfund, som bygger på en accept af, at sådan er viden bare, og at man skal vide noget for at kunne udtale sig.
Line Barfod (EL), 2003-11-07:
Tænk, hvis vi nåede dertil, at vi også her i Folketinget syntes, man skulle have lidt viden for at udtale sig om emner; så kunne det være, at det gik lidt bedre en gang imellem.
I forhold til det her om BørneTelefonen og voksne vil jeg sige, at selvfølgelig kan det være fint med de her ordninger, man har lavet, med andre børn som tillidspersoner osv., men det er ikke det samme som med en voksen.
Nogle af de børn, vi taler om, der ringer til BørneTelefonen, har virkelig store problemer og er så langt ude, at nogle af dem overvejer selvmord og andet, og det er ikke noget, man kan overlade til et andet barn.
Det er altså en voksen, der er behov for, der kan gå ind og tage hånd om situationen.
Det, jeg spørger om, er, om hr. Flemming Oppfeldt og Venstre er villige til at være med til at se på, hvordan vi kan sikre, at når børnene ringer til en børnetelefon, er det ikke kun en telefonisk hjælp, de får, men at der så også er en mulighed for, at de kan få hjælp af nogle voksne, der tager hånd om dem og sikrer, at der sker noget i situationen, hvis det er det, der er behov for, og at de ikke skal igennem et stort bureaukrati eller andet, men at man kan tage fat med det samme.
Margrethe Vestager (RV), 2003-11-07:
Efter at vi nu har nogenlunde styr på Venstres ordførers pædagogiske grundsyn og skelnen mellem viden og fakta, så skal jeg bare minde Venstres ordfører om spørgsmålet vedrørende Velfærdskommissionen og muligheden for at inddrage unge i det arbejde, for det synes nu i øjeblikket at være meget, meget stærkt præget af voksne økonomer.
Flemming Oppfeldt (V), 2003-11-07:
Jeg synes, at der, hvor unge mennesker har meninger og kan danne sig meninger og vil give udtryk for dem, er det selvfølgelig meget vigtigt, at vi i vort samfund har formelle og uformelle institutioner og organisationer, som kan bringe sådan nogle synspunkter videre og kan bearbejde dem.
Jeg mener også, at det i virkeligheden er det, der grundlæggende sker i vort uddannelsessystem som en søjle ved siden af den søjle, der hedder, at det er meget vigtigt, at vi også har noget viden.
Til fru Line Barfod vil jeg sige, at jeg godt forstår pointen, at når man har en børnetelefon eller flere børnetelefoner rundtomkring, så er det vigtigt, at de sager kan blive fulgt op.
Jeg er ikke uenig i synspunktet om, at der skal være personale.
Det, jeg bare mener, er, at det nok er vigtigt, at vi bruger det eksisterende netværk og det eksisterende personale.
Der kan udmærket være en socialrådgiver eller en psykolog, som kender familien i forvejen, og det burde jo nok være dem, som får at vide, at her er et problem, frem for at det er et helt nyt netværk, vi opfinder, og nogle folk, som jo ikke kender til sagerne, ikke kender til familien, ikke kender til lokalområdet og baggrunden.
Det er den måde jeg mener vi skal køre videre med det her forslag på.
Anne Baastrup (SF), 2003-11-07:
Jeg kan forstå, at på trods af at hr. Flemming Oppfeldt mener, at børn og unge skal inddrages, skal børn og unge ikke inddrages, når det drejer sig om Velfærdskommissionens arbejde.
Så vil jeg godt have at vide: Hvorfor?
Dernæst vil jeg godt bede hr. Flemming Oppfeldt om at læse bemærkningerne om børnetelefonen en gang til.
Børns Vilkår har en landsdækkende telefon, men det er kun et sted, hvor man som barn kan ringe ind og få en umiddelbar rådgivning, men de tager ikke det skridt videre at gå konkret ind og sørge for at hjælpe barnet.
Det har man så gjort i et samarbejde i Frederiksborg Amt, hvor man, hvis et barn ringer til børnetelefonen, kan formidle en hjælp, således at barnet rent faktisk kan få konkret hjælp af den sagsbehandler, af den psykolog eller den kompetente person, som i øvrigt ved noget om den konkrete sag, kender til barnet, barnets familie og barnets problemer.
Der synes jeg, at hr. Flemming Oppfeldt er lidt hurtig i afvisningen af ét sted, hvor barnet kan henvende sig.
Det er nemt, det er enkelt, et telefonnummer, så er den hjemme, og så kan barnets problemer i øvrigt konkret blive løst.
Flemming Oppfeldt (V), 2003-11-07:
Det med Velfærdskommissionen er da et interessant forslag, men det kan jeg ikke sådan afgøre her på stående fod.
Jeg synes, det er udmærket, hvis der også er nogle kanaler for, at børn og unge kan bidrage med nogle input, for det er jo selvfølgelig deres fremtid, vi her taler om.
Så er der stadig væk det her med børnetelefonen.
Jeg vil bare sige, at jeg synes, det er for fattigt, hvis vi tror, at i og med at vi laver et eller andet centralt, stort, statsligt telefonnummer, man kan ringe til, så kan vi løse folks problemer.
Den holder ikke.
Det er bare det, jeg siger.
Det er helt fint, hvad man gør rundtomkring, at man laver nogle linjer, nogle børnetelefoner og den slags, og det er specielt godt, hvis disse muligheder eller disse steder, man kan ringe til, også får en kontakt til det lokale netværk, til dem, der i virkeligheden kan gribe ind og hjælpe familien og det pågældende barn i lokalområdet, frem for at det bliver et omsvøbssted, som man ringer til, og så skal de alligevel til at finde lokalområdet bagefter.
Anne Baastrup (SF), 2003-11-07:
Jeg kvitterer for hr. Flemming Oppfeldts mod til at være uenig med statsministeren i spørgsmålet om, hvorvidt unge skal inddrages i Velfærdskommissionens arbejde.
Det er modigt gjort lige før et landsmøde.
Så mener jeg ikke, at vi skal tale imod hinanden eller snakke os fra hinanden om, hvorvidt man skal sikre den der ret enkle måde, børnene kan få mulighed for at få hjælp på, ved at henvende sig et sted, hvor der er voksne, der kan tage sig af deres sag.
Jeg tror i og for sig, at hvis vi får snakket lidt tættere om, hvordan vi kan komme videre med børnenes muligheder for at klage, bliver vi enige.
Flemming Oppfeldt (V), 2003-11-07:
Min hensigt var jo ikke at bringe statsministeren i vanskeligheder på Venstres landsmøde.
Men jeg vil bare sige, at det, jeg sagde før, var jo, at hvis børn og unge har nogle synspunkter i forbindelse med Velfærdskommissionens arbejde ligesom i alt andet politisk dannelsesarbejde, jamen så er det da vigtigt, at der findes kanaler, således at disse synspunkter kan komme frem.
Det var egentlig det, jeg gav udtryk for og hverken mere eller mindre.