runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Charlotte Antonsen (V), 2000-09-06:
Jeg fik ikke svar på mit spørgsmål, derfor vil jeg prøve en gang til.
Hr. Thulesen Dahl har hele dagen i dag gjort et meget stort nummer ud af, at det var ligegyldigt, om Danmark sad med i Den Europæiske Centralbank, medmindre man kunne diske op med 117 forskellige konkrete beviser på, at det, at vi ikke har været til stede, har haft en praktisk betydning. Især i formiddag under ordførertalen talte hr. Thulesen Dahl om, at vi kunne bevare dansk suverænitet, hvis vi lod være med at sidde med ved bordet. Det, jeg gerne vil spørge hr. Thulesen Dahl om en gang til, er, om vi så også kan regne med, at Dansk Folkeparti i praksis vil følge sin egen politik og altså opgive at sidde her i Folketinget, fordi man ikke kan finde nogen konkrete beviser på, at det, at Dansk Folkeparti har siddet i Folketinget de seneste år, på nogen måde i nogen form har været udslagsgivende for lovgivningen her i landet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-09-06:
Bare lige en enkelt ting: Udenrigsministeren gjorde en del ud af her i sin svartale, at de ansatte og ledelserne på virksomhederne godt ved, at det betyder noget som argument for at stemme ja.
Jeg tror, det var lidt for at retfærdiggøre finansministerens tale om omkostningerne ved et nej.
Må jeg ikke bare stilfærdigt gøre udenrigsministeren opmærksom på en ting, som jeg da godt tror udenrigsministeren ved i forvejen: Altså årets stigning i danske aktier målt ved det såkaldte KFX-indeks er på 33 pct.
Det gennemsnitlige europæiske aktiemarked er steget med lidt over 5 pct.
Jeg tror, at euromarkedet isoleret er steget 7-8 pct. Og hvad siger det, hr. udenrigsminister?
Siger det ikke, at forventningerne til danske virksomheders indtjeningsevne faktisk er ganske store over de kommende år?
Det er jo det, aktiemarkedsindekset giver udtryk for.
Jeg synes bare, at denne her lidt mere nuancerede indgang til spørgsmålet om omkostninger eller gevinster i forhold til ja eller nej burde indgå i udenrigsministerens overvejelser.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-09-06:
Hvis det skal være sådan, at folk skal stemme nej, fordi de synes, jeg er brutal, så vil jeg blot sige, at jeg beholder altså mit mandat i Folketinget indtil næste valg i hvert fald.
Så jeg forlader ikke Folketinget den 29. september, hvis det bliver et nej.
Det kan jeg love hr. Keld
Albrechtsen
at jeg ikke gør.
Jeg vil blot sige, at dette forhandlingsoplæg, som regeringen støttet af et stort flertal i Folketinget lavede i februar 2000, som lægger op til, hvad der skal ske på regeringskonferencen, som afsluttes med Nicetopmødet, ikke ændres af et dansk nej.
Det ændres heller ikke af et dansk ja.
Målet er EU's udvidelse, og det er en videreførelse af Amsterdamtraktaten.
Det er blot det, jeg vil sige helt fredeligt.
Selvfølgelig vil et dansk nej betyde mange andre ting, men på dette område vil det ikke betyde noget.
Lene Espersen (KF), 2000-09-06:
Jamen jeg vil egentlig godt starte med at takke hr. Jann
Sjursen for en ganske, ganske fin tale.
Jeg synes, hr. Jann Sjursen bestod prøven i at kunne holde de saglige argumenter, som han havde for et nej, uden sådan at være foranlediget til at gå ind i skræmmebilleder.
Så det vil jeg godt takke for.
Jeg synes faktisk, det var en flot tale.
Men der er to ting, jeg så godt vil spørge hr. Jann Sjursen om, som jeg alligevel ikke synes hænger helt sammen.
Hr. Jann Sjursen går meget op i udvidelsen, som vi alle sammen gør, og jeg kan ikke forstå, at hr. Jann Sjursen ikke kan se, at det så er fornuftigt, at man har etableret et eurosamarbejde, hvis egentlige formål jo er at forpligte landene til at sikre en stabil økonomisk udvikling.
Forudsætningen for, at vi kan hjælpe Øst- og Centraleuropa, forudsætningen for, at vi har råd, overskud, vilje til det, er jo, at vi forpligter hinanden økonomisk, og det kan man kun gøre, hvis man går med i et samarbejde a la det med euroen.
Jeg har svært ved at se, hvordan hr. Jann Sjursens vision konkret vil blive udfærdiget, hvis ikke man forpligter hinanden.
Og så vil jeg også spørge hr. Jann Sjursen om Euroland.
Altså sandheden er jo den, at hele Øst- og Centraleuropa og Baltikum vil med i Euroland.
Var det så ikke bedre, at Danmark kom ind og påvirkede tingene, så vi hjalp dem til at kunne komme med i Euroland på et så tidligt tidspunkt som muligt frem for at sidde udenfor og lade de andre lande bestemme, hvordan optagelseskravene skal være?
Det er jo ikke kun konvergenskravene, det drejer sig om.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-09-06:
Kristeligt Folkeparti og hr. Jann Sjursen er jo normalt et meget solidarisk parti og et meget internationalt orienteret parti.
Det gælde ulandspolitik, det gælder også i holdningen til Østeuropa.
Det respekterer jeg meget.
Hr. Jann Sjursen siger, at kvalifikationskravene er øgede til de central- og østeuropæiske lande.
Men man kan vel sige, at Maastrichttraktaten - er det ikke korrekt, vil jeg spørge hr. Jann Sjursen - sådan set var en konsekvens af udviklingen internt i Europa, da vi kendte grænserne øst-vest, og at vi faktisk først med Amsterdamtraktaten formåede at få rettet lidt op på det og begyndte at se på, at Europa også skulle udvides i bredden. Er det ikke også korrekt, at man godt kan blive medlem af EU uden at blive medlem af ØMU'en? Man kan blive medlem af ØMU'en senere, når man opfylder kriterierne, og efterfølgende blive medlem af euroen.
Og gør det ikke indtryk, at faktisk både Tjekkiet, Estland, Ungarn, Polen, Slovenien, Slovakiet, Letland, Litauen og Bulgarien i dag kan opfylde kriterierne i ØMU'en?
Er det egentlig ikke lidt underligt at opleve, når man spørger østeuropæerne, at ideerne om fleksibilitet bryder de sig ikke om, og de synes sådan set ikke, at det Danmark, som de ved bakker dem op i en udvidelse, placerer sig centralt i forhold til udvidelsesprocessen, og de vil gerne sige: Det synes de ikke om.
Jann Sjursen (KRF), 2000-09-06:
Fru Lene Espersen var ligesom hr. Claus Larsen-Jensen
inde på spørgsmålet om udvidelsen, som jo egentlig er central, i hvert fald når man skal se på, hvad det er, der deler Kristeligt Folkeparti i forhold til nogle af jasigerne her i Folketinget og i øvrigt faktisk også deler os internt i diskussionen, fordi vi vurderer det her spørgsmål forskelligt.
Dér vil jeg sige, at mine overvejelser i ordførertalen også omkring udvidelsen nøje hænger sammen med, at jeg betragter ØMU'en som et økonomisk eksperiment.
Jeg tror ikke, at ØMU'en er det stabilitetens projekt, som fru Lene Espersen ligesom vil gøre det til.
Det er jo tankevækkende, når man ser på, hvad der skete op til, at man fastlåste de enkelte valutakurser i forhold til hinanden den 1. januar 1999.
Indtil da havde man siden 1978 justeret kurserne 28 gange i det tidligere valutaregime, hvis jeg husker ret. Hvis nu det skulle være et stabilitetens projekt, så synes jeg, at det havde været meget naturligt, at man ligesom havde bevist, at man over en periode rent faktisk kunne fastholde kurserne i forhold til hinanden.
Det mener jeg ikke man har, og det er derfor, at jeg mener, at det er et ustabilitetens projekt, som faktisk også i virkeligheden kan bringe ufred med sig, hvis det endelig er det. Så til hvordan de central- og østeuropæiske lande selv ser på ØMU'en og det at blive medlemmer af EU: Det er jo da rigtigt, at når de er sammen med vores egen statsminister og andre stasministere, der siger ja, så siger de også ja.
Og jeg havde nær sagt: Hvad skulle de ellers sige?
Derfor mener jeg, at et dansk nej den 28. september skal bruges til, at vi så rent faktisk prøver at sætte den dagsorden for et mere fleksibelt EU i hvert fald på euroområdet.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-09-06:
Er det ikke korrekt, vil jeg spørge hr. Jann Sjursen, at det, der sker med euroen og ØMU'en, jo i virkeligheden er, at vi skaber en intern stabilitet i EU-landene, så de får en større styrke til både økonomisk og politisk at kunne magte den store udvidelse.
Er det en trussel imod øst- og centraleuropæiske lande, at de, når de har orden i deres økonomi uanset niveau i forhold til os andre, dermed kan få en ligeværdig indflydelse ligesom tyskere og andre store?
Tror hr. Jann Sjursen ikke, at en sådan udvikling faktisk vil medføre, at de lande vil få i stribevis af investeringer, få øget gang i deres økonomi, øget gang i deres beskæftigelse og et socialt og økonomisk løft, som netop er med til at skabe den stabilisering, som er forudsætningen for, at vi ikke lander i ufredssituationer i Europa
Jann Sjursen (KRF), 2000-09-06:
Det er da klart, at en sund økonomisk udvikling i de central- og østeuropæiske lande er en forudsætning for, at de også kan opleve en velfærdsfremgang i de kommende år, men det kan jo altså også godt lade sig gøre uden en euro.
Der mener jeg ikke, at euroen i sig selv er en nødvendighed, og i al ubeskedenhed kan man jo sige, at Danmark trods alt også er et eksempel på det, hvis det endelig skal være.
Det, som jeg advokerer for, er ikke, at de ikke må være med i ØMU'en eller i den fælles mønt.
Det må de selvfølgelig selv afgøre, når de i øvrigt opfylder kvalifikationskravene.
Men det er en argumentation til fordel for, at ikke alle i EU behøver at være med i det hele og specielt behøver at være med i euroen.
Det hænger altså sammen med, at det efter min opfattelse er noget af et trosprojekt at tro, at man kan skabe den stabilitet, man kan skabe den ensartede økonomiske udvikling, som en fælles valuta kræver fra Sicilien i syd til Finland i nord.
Det tror jeg ikke på, og derfor er jeg bange for, at ØMU'en og specielt den fælles mønt bliver en spændetrøje for landene, som i sig selv kan give anledning til ustabilitet.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-09-06:
Nu troede jeg ikke, hr. Jann Sjursen havde problemer med trosspørgsmål.
Nu mener jeg i øvrigt, at eurodiskussionen handler om lidt mere, og jeg vil bare sige, at jeg mener, at udgangspunktet er forkert, for er det ikke korrekt, at eurosamarbejdets og ØMU-samarbejdets forudsætning jo ikke er en standardisering af niveauer i økonomi- og velfærdsstandarder fra nord til syd, fra øst til vest, men at man binder det sammen ved, at det, man skal opfylde, er at have orden i sin økonomi på det økonomiske udviklingsniveau, man har, og at det så i øvrigt overlader resten til landene, så det altså er den type projekt, der er kittet i forhold til det her.
Er det ikke korrekt?
Jann Sjursen (KRF), 2000-09-06:
Jeg tror ikke, at det er korrekt - for at bruge det udtryk.
Jeg har i hvert fald en anden opfattelse af, hvordan tingene hænger sammen.
Jeg tror faktisk, at Den Økonomiske og Monetære Union lægger et pres også på nogle af de danske velfærdsydelser i den sammenhæng, så vi får harmoniseret vores systemer, og at der faktisk, hvis det ikke sker af sig selv, havde jeg nær sagt, bliver lagt op til, at man bliver nødt til at vælge nogle kraftigere politiske instrumenter i EU, øge beslutningseffektiviteten på områder, som vi faktisk traditionelt har betragtet som nationale.
Det er også en del af billedet.
Og det er det, der fører mig til at sige, at ØMU'en faktisk godt kan blive en spændetrøje og dermed føre til ustabilitet.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-09-06:
Hvis det her projekt handlede om udvidelsen mod Øst, som fru Lene Espersen påstår, så ville man nok ikke koncentrere al sin energi om at opbygge nye magtorganer i Unionen og forsøge af hensyn til euroen at harmonisere den økonomiske politik i de nuværende eurolande.
Det tror jeg faktisk ikke man ville bruge energien på.
Jeg tror, faktisk man så ville bruge energien på at løse fattigdomsproblemerne i lande som Bulgarien, Rumænien og Ukraine, som står i en situation, hvor de ikke engang har orket at søge om optagelse, fordi det jo er håbløst på de brutale vilkår, der tilbydes dem.
Så det er ikke Østudvidelsen, det handler om.
Så blot til fru Elisabeth Arnold: Jamen jeg må jo så bare konstatere, at vi har en klar melding fra Det Radikale Venstre om, at hvis Det Radikale Venstre og regeringen bliver underkendt ved folkeafstemningen den 28. september, så vil det ikke føre til en gnist af eftertanke i Det Radikale Venstre.
Man vil ikke ryste på hånden et sekund.
Bare fordi man er blevet underkendt af befolkningen, vil det ikke give anledning til nogen som helst overvejelser.
Man vil bare tromle videre i unionsudviklingen.
Jamen det er en klar melding, og det kommer Det Radikale Venstre jo en dag i givet fald, hvis det skulle gå så galt, til at stå til ansvar for over for befolkningen ved et folketingsvalg.
Men jeg har noteret mig, at sådan er tankegangen.
Jeg må bare konstatere, at det er elitens tankegang, når den er, ja, jeg må sige, når den er allerværst.
Det er elitens tankegang.
Det er skrivebordsgeneralernes tankegang.
Det er i realiteten den melding, jasiden ved fru Elisabeth Arnold i dag tilkendegiver.
Også det er et godt argument for at stemme nej den 28. september.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-09-06:
Da EU, det daværende EF, blev dannet for snart 50 år siden, var det først og fremmest et politisk projekt, fordi man ønskede at sikre freden i Europa efter de to forfærdelige verdenskrige, man havde oplevet.
Men samtidig var man jo klar over, at et politisk projekt ikke kan løsrives fra en række økonomiske både delmål og beslutninger.
Derfor har politik og økonomi gået hånd i hånd gennem hele EU's historie.
For mig har det altid været væsentligt at fastholde det overordnede politiske sigte ved et forpligtende samarbejde mellem en række europæiske lande.
Der er satset maksimalt på, at man ikke kommer til at opleve det, der har været så ødelæggende i Europas historie, for vi har også haft forfærdelige krige forud for de to verdenskrige.
Jeg mener, at det, vi arbejder for nu som det virkelig store, fremadrettede projekt i EU, nemlig at indlemme de tidligere kommunistiske lande, jo også først og fremmest er et fredens projekt.
Der mener jeg, at det er væsentligt at være klar over, hvad der skete, da Muren faldt, og vi fik Øst- og Vesttyskland forenet, nemlig den kendsgerning, at der kunne Tyskland virkelig blive en stormagt sammenlignet med en række andre europæiske lande.
Og der var det storsindet af Kohl og de andre tyske ledere, at de indså, at hvis Tyskland virkelig blev stærkt økonomisk og politisk, så kunne det skabe manglende stabilitet i Europa.
Der er en lang række økonomiske følger også,
men det er det bærende, og det er for mig en meget vigtig dimension, at der ligger et fredspolitisk sigte med at skabe euroen.
Det har været til fordel for en række små lande, at de nu får en medbestemmelse, som de ikke havde før.
Spørg Belgien, spørg Holland osv., og det forekommer så mig naturligt at spørge: Er det så i Danmarks interesse, når en stormagt, som har betydet så meget for Danmarks historie på både godt og ondt,
Der vil en stormagt fortsat have fat i den lange ende, det ved vi, men hvad er bedst: Slet ikke at være med eller at være med med de danske værdier og præge så meget som vi som lille land magter?
For mig er svaret klart.
Selvfølgelig skal vi være med.
Derfor stemmer jeg også ja til det lovforslag, vi skal stemme om om et øjeblik og anbefaler befolkningen et ja den 28.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-09-06:
Udenrigsministeren bekræfter et billede af en person, der foretrækker de letkøbte betragtninger, polemiske udfald frem for en reel diskussion af substansen.
Jeg har ikke sagt noget om, at EU skulle bruge sin økonomiske styrke til at påvirke NMD.
Jeg har sagt, at EU skal bruge sin økonomiske styrke, som man gør i øjeblikket, til at påvirke forhandlingerne i WTO.
Der foregår diskussioner, det er handelspolitik, og der har EU kompetence i øjeblikket.
Vi mangler stadig væk at få et svar på, hvorfor ØMU'en er en forudsætning for og et nødvendigt redskab for, at EU kan spille en stærkere rolle ved forhandlingerne i WTO.
Man kan meget snildt forestille sig, at det, at der bliver så megen usikkerhed omkring eurokursen, ligesom kan fjerne opmærksomheden fra det væsentlige; fjerne opmærksomheden fra det forhold, at man skal slås for mere menneskelige forhold med hensyn til miljøet i verdenshandelen.
Det, jeg har sagt her, er, at jeg går ind for, at EU udvikler en ikkemilitær sikkerhedspolitik, får en kraftig politisk stemme.
Det er ikke den økonomiske magt.
Det er mulighederne for at bruge en politisk magt i forhold til USA, og det er den danske regering fuldstændig pas på.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-09-06:
Ministeren kom til at give Folketinget en faktuelt forkert oplysning.
Han sagde, at vi ikke tidligere har haft folkeafstemninger ved lejligheder, hvor EU-traktaten er gået fra enstemmighed til kvalificeret flertal, altså hvor vetoretten er blevet afskaffet på bestemte områder.
Det var lige nøjagtig det, vi holdt folkeafstemning om
i 1986 med EF-pakken, hvor hele det indre marked blev lagt ind under flertalsafgørelser, hvor et flertal her i Folketinget, inkluderende undertegnede, gik med til - selv om vi var imod Traktaten - at mindretallet i Folketinget kunne appellere til vælgerne, fordi et sådant spørgsmål naturligvis måtte afgøres ved en folkeafstemning
Nu kan vi så konstatere, at retten til at appellere til vælgerne i sådan en situation alene tilhører jasiden.
Den fairness, som nejsiden udviste i 1986 over for jasiden, gælder ikke den omvendte vej, sådan er vores demokrati indrettet.
Jasiden har altid ret til at gå til folket og appellere til befolkningen, men nejsiden har det ikke.
Sådan har flertallet i dag, hvis udenrigsministerens fortolkning skal stå til troende, altså valgt at udlægge teksten.
Frank Aaen (EL), 2000-09-06:
Det virker jo ikke, som om jeg kan få noget svar fra hr. Bendt Bendtsen på, hvad det er for nogle beslutninger, som det danske folk og det danske Folketing får mindre indflydelse på, når vi, som jeg håber, stemmer nej den 28. september, og det er selvfølgelig, fordi hr. Bendtsen ikke kan finde nogen eksempler.
Der eksisterer simpelt hen ikke noget forum, hvor der træffes beslutninger vedrørende Danmark, hvor den danske situation bliver anderledes, uanset om vi stemmer ja eller nej.
Nu har vi også været grundigt igennem, synes jeg, at vi heller ikke har indflydelse på rentefastsættelsen, og den foregår, som jeg sagde før, i øvrigt primært ude på de finansielle markeder. Derfor vil jeg spørge hr. Bendt Bendtsen: Kunne vi ikke blive enige om, at det ikke er noget med, at vi skal have mere indflydelse i Unionen?
Men det, hr. Bendtsen ønsker, er, at vi ved at stemme ja til euroen får det, hr. Bendt Bendtsen kalder den fuldendte borgerlige politik, og det, det drejer sig om, er, at hr. Bendt Bendtsen meget gerne vil have os ind i euroen, fordi det låser den danske økonomiske politik fast i en retning, hr. Bendt Bendtsen gerne vil have den låst fast i.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-09-06:
Statsministeren henviste til den erklæring, som han selv var med til at vedtage på EU-topmødet i Lissabon tidligere på året, og tog den som bevis for, at der ikke skulle være en social harmonisering i EU.
Må det bare være tilladt mig at gøre opmærksom på, at det, statsministeren skrev under på sammen med de andre statsministre på det topmøde, var udtrykket »den europæiske sociale model«.
Det er mig bekendt første gang, man anvender det udtryk på et topmøde: »den europæiske sociale model«.
Og det blev også beskrevet i topmødeerklæringen, hvad »den europæiske sociale model« går ud på.
Den går ud på at lette skattetrykket på arbejdskraft og til gengæld øge beskæftigelsesincitamenterne i understøttelsessystemet.
Og det betyder altså på kort, almindeligt dansk, at det, man vedtog i Lissabon, var, at skatterne skal ned og dagpenge- og bistandssystemet skal forringes.
Så hvis statsministeren vil bruge Lissabonerklæringen som bevis for, at der ikke bliver tale om social harmonisering, må jeg indrømme, at så har statsministeren fundet det elendigst tænkelige dokumentationsmateriale for sin sag.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-09-06:
Dette forslag drejer sig bare om, hvorvidt vi skal holde fast i kronen eller afskaffe den, og det kan jeg fornemme på salen at det ikke er værd at bruge tid på, men det synes jeg.
Jeg må sige om det parti, jeg tidligere tilhørte, at jeg egentlig tror, at man i Det Konservative Folkeparti vil have det rigtig dårligt ved at stemme den danske krone ned og dermed afskaffe et selvstændigt dansk pengevæsen, nedlægge den danske Nationalbank, omdanne den til en filial af Den Europæiske Centralbank og dermed massivt flytte beslutninger om den økonomiske politik væk fra dette hus og ned til Frankfurt og Bruxelles.
Det er ikke åbenlys konservativ politik at undergrave det nationale folkestyre.
Det er ikke åbenbar konservativ politik at omdanne Folketinget til en tilfældig bygning på vej mod lufthavnen.
Jeg tror, at den historiske dom over Det Konservative Folkeparti bliver hård og retfærdig, når man aktivt medvirker til at afskaffe den danske krone, afskaffe det danske pengevæsen og dermed flytte beslutningerne væk fra det danske demokrati.
Jeg anbefaler, at man stemmer ja til det her.
Jeg anbefaler specielt, at Det Konservative Folkeparti besinder sig og stemmer ja.
Lene Espersen (KF), 2000-09-06:
Jamen vi diskuterer jo den her Nicetraktat, og jeg tror bestemt ikke, at fru Elisabeth Arnold er sådan en radikal udgave af Brutalis.
Det er jo en del af Amsterdamtraktaten, at vi skal klargøre EU til udvidelsen mod Øst.
Vi skal have lavet nogle nye stemmeregler, vi skal lave regler for, hvor mange kommissærer der skal være osv.
Det er jo det, der er de væsentlige ting at diskutere i Nice
, så jeg forstår ikke, hvorfor hr. Keld Albrechtsen ligesom forsøger at dæmonisere hele det her projekt.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-09-06:
Hvis hr. Keld Albrechtsen nu kan lade være med at udsprede usandheder om mig, så skal jeg til gengæld lade være med at fortælle sandheden om hr. Keld Albrechtsen.
Så jeg vil blot sige, at euroafstemningen og regeringskonferencen intet har med hinanden at gøre.
Det danske resultat af euroafstemningen vil ikke påvirke regeringskonferencen på mindste måde.
Et dansk nej vil blot udløse løftede øjenbryn og undrende skuldertrækninger hos de andre medlemslande, og så vil man i øvrigt fortsætte regeringskonferencen som planlagt, og intet vil blive ændret. Alt vil foregå, som det har været planlagt.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-09-06:
Hr. Kristian Thulesen Dahl taler sammen med andre på nejsiden meget om det der med et Europa, som er et fleksibelt Europa, et Europa i flere rum.
Er det i dansk interesse, at de stærke kan få lov at stikke af og resten kan blive efterladt på bagsmækken?
Er det ikke en styrke for et lille land og for små lande, at der skal være ligeværdighed, enstemmighed så langt som overhovedet muligt, og at der skal tages hensyn til de små?
Og er det ikke også rigtigt, at den fleksibilitet, man efterlyser, jo ikke handler om overgangsordninger, for det skal man nok finde ud af.
Er det ikke rigtigt, at der i Luxembourgaftalerne fra 1997 faktisk står i de vedtagelser, der er lavet, at udvidelsen er en samlet, dynamisk proces, som omfatter alle, og som skal forløbe etapevis i hvert enkelt ansøgerlands eget tempo afhængigt af, hvor langt det er nået i sine egne forberedelser?
Er det ikke fleksibilitet i praksis?
Lene Espersen (KF), 2000-09-06:
Til hr. Kristian Thulesen Dahl: Det hænger ikke sammen.
På den ene side siger hr. Kristian Thulesen Dahl, at det er i orden, at Danmark kun har alle pligterne, men ingen rettigheder, ingen indflydelse, fordi det jo er en uigenkaldelig beslutning, hvis vi skulle sige ja.
Derfor mener hr. Kristian Thulesen Dahl, at Dansk Folkeparti skal sige nej altid.
Nu har vi så hr. Kristian Thulesen Dahls svar.
Det er, hvis man skulle ændre holdning, hvis der er et folkekrav.
Vi har stadig væk ikke fået nogen beskrivelse af, hvad det er for et folkekrav.
Skal man stå med euroflag nede foran Christiansborg i en uge og vifte, for at Dansk Folkeparti vågner op, eller hvad er det, der skal til?
Fru Pia Kjærsgaard har jo derimod en helt, helt anden model for det.
Der var ikke noget om folkekrav på forsiden af Jyllands-Posten i lørdags.
Næh, fru Pia Kjærsgaard siger, at vi må i ro og mag se, hvordan tingene udvikler sig.
Det skal hele tiden ses i forhold til det økonomiske og politiske.
Her er ikke et ord om folkekrav.
Der er det ren og skær politisk opportunisme - hvornår kan det betale sig for Dansk Folkeparti at skifte holdning?
Alt det der med det uigenkaldelige betyder jo ingenting.
Indrøm det, som det er: Det drejer sig om, hvor det er, man kan få flest vælgere.