runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Fogh Rasmussen (V), 2001-12-12:
Det er en stor glæde for mig, at hr. Ole Stavad har stillet dette spørgsmål.
Men hr. Ole Stavad har jo helt tydeligt ikke helt forstået regeringsprogrammet.
Hr. Ole Stavad spørger, hvad baggrunden er for, at regeringen har meddelt, at man agter at løbe fra det ufravigelige løfte, som statsministeren har afgivet før og under valgkampen om, at regeringens skattestop skal gælde fra dag ét.
Det er helt tydeligt, at hr. Ole Stavad her ikke har forstået regeringsprogrammet.
Jeg vil gerne slå fast, at regeringen aldeles ikke har meddelt, at den agter at løbe fra det ufravigelige løfte om skattestop.
Tværtimod kan jeg fastslå, at skattestoppet er iværksat, som det var bebudet før valget fra dag ét, og som hr. Stavad selv kan forvisse sig om, er der, siden denne regering tiltrådte, ikke truffet beslutning om indførelse af én eneste ny skat eller forhøjet én eneste gammel skat.
Og det er i overensstemmelse med skattestoppet.
Ole M. Nielsen (KRF), 2001-12-12:
Apropos hvem der kan få stemmer på Fyn, vil jeg gerne sige, at det vel må styrke sagen lidt, at også en, der kun kan få stemmer i Nordjylland, går ind for sagen. Det er ingen tvivl om, at det sydfynske område i den grad trænger til en saltvandsindsprøjtning.
Så mit spørgsmål er egentlig i forlængelse af fru Anne Baastrups: Kan vi få et tilsagn fra ministeren om, at ministeren ikke indgår forlængelser af de lejemål, som Søfartsstyrelsen måtte have, inden vi får set den rapport fra regeringen?
Per Stig Møller (KF), 2001-12-12:
Nu må hr. Søren Søndergaard tillade, at jeg bliver en lille smule forarget over hr. Søren Søndergaard.
Børn uden ben går ikke ret langt, siger hr. Søren
Søndergaard.
Hvad i alverden er meningen?
Det er ikke særlig morsomt.
Det er et meget hårdt og besværligt arbejde, og jeg synes, det var en utilstedelig måde, den situation blev misbrugt på i bemærkningerne fra hr. Søren Søndergaard.
Her bliver jeg vred!
Det er utrolig vigtigt, at de kan komme tilbage igen og genoptage livet uden den risiko og uden at blive gjort til grin i Folketingssalen her.
Jeg har ikke lyst til at sige mere efter det.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Anne Baastrup (SF), 2001-12-12:
Jeg er fuldstændig enig med erhvervsministeren i, at det ikke er en tvangssituation, vi er i nu, når det gælder Søfartsstyrelsen, slet ikke.
Men omvendt kan man måske få erhvervsministeren til herfra klart at tilkendegive, at man ikke agter at forlænge kontrakten for Søfartsstyrelsen, før der har været lejlighed til at tage stilling til spørgsmålet her i Folketinget, således at man omvendt ikke kommer til at stå i den situation, at fordi jeg nu har rejst det her spørgsmål, udelukkes det fremover, fordi man så blot forlænger aftalen fra marts 2003.
Søren Søndergaard (EL), 2001-12-12:
Nu bliver man desværre nødt til at konstatere, at børn i Afghanistan uden ben ikke bevæger sig ret langt.
Men derudover synes jeg, det er godt, hvis udenrigsministeren vil kigge på det her, for jeg synes, det sætter et spørgsmålstegn - og et helt berettiget spørgsmålstegn - ved den måde, man fører denne her krig på, hvis ikke man er villig til at gå ind og tage ansvar for de ofre, der kommer.
Det er et politisk valg - og man kan diskutere, i hvilket omfang Danmark er med til at træffe det politiske valg - om man vælger at bombe fra 10 km's højde eller fra 1 km's højde.
Det er et politisk valg, om man vælger at bruge klyngebomber, eller man vælger at bruge andre typer bomber.
Der er bl.a. også et politisk valg, der træffes, med hensyn til hvilke tab, det påfører én selv, underforstået at når man vælger at bombe fra store højder, så kommer der flere civile tab.
Derfor er det også rimeligt, at de, der træffer den politiske beslutning, også tager ansvaret for de civile tab, der kommer.
Hvis udenrigsministeren vil arbejde for det, synes jeg, vi har fået noget ud af spørgetiden her i dag.
Per Stig Møller (KF), 2001-12-12:
Vi går ind med nødhjælp, så de får humanitære forsyninger og fødevarer
nu, vi har også i dag bevilget midler til minerydning, således at de kan bevæge sig i områderne igen, vi giver penge over FN, og vi giver penge over ngo'er.
Jeg kan godt følge hr. Søren Søndergaard så vidt, at hvis man på en eller anden måde gennem FN-hjælpen og ngo-hjælpen kan komme til at styrke ofrene og ofrenes familier med skolegang og handicapkompensationer osv., så er det noget, jeg meget gerne vil se på.
Det vil jeg gerne drøfte med ngo'erne, hvis vi kan identificere problemet så snævert.
Men der skal ikke herske tvivl om, at vi faktisk hjælper med til at genrejse det afghanske folk efter det, det har været udsat for, og jeg ser gerne på, om vi kan gøre det i forbindelse med konkrete personer, men det kræver, at jeg får mulighed for at tale med ngo'erne.
Søren Søndergaard (EL), 2001-12-12:
Hvis udenrigsministeren så prøver at se bort fra det polemiske og forholde sig til det indholdsmæssige, så må man have den opfattelse, at de ansvarlige for bombardementerne vil gøre alt for, at civile ikke rammes.
Jeg går ud fra, at der er folk, der er ansvarlige for bombardementerne - det er bare en objektiv konstatering, det er der sådan set ikke noget inkriminerende i - for jeg håber ikke, at bombardementerne foregår fuldstændig uden, at nogen har taget beslutning om det.
Men hvis de ansvarlige for bombardementerne har den opfattelse, at man vil gøre alt for, at civile ikke rammes, og man beklager hver eneste uskyldig civil, der bliver ramt, ville det netop være en fantastisk måde at vise det på, hvis man sagde, at vi tager ansvaret for de uskyldige civile, som vi er kommet til - kommet til ud fra det udenrigsministeren understreger - at skade eller eventuelt slå ihjel.
Det er der, spørgsmålet ligger helt enkelt og helt klart.
Ville det ikke være rimeligt at give dem en eller anden form for kompensation, netop fordi de er ofre, og det måske ikke har været meningen, at de skulle blive det?
Per Stig Møller (KF), 2001-12-12:
Spørgsmålet er stillet som en sammenstilling af det, der foregik i Pentagon og Washington, og det, der foregår i Afghanistan.
Spørgsmålet lyder: »Vil udenrigsministeren tage initiativ til, at de ansvarlige for luftangrebene i Afghanistan« - de ansvarlige for luftangrebene i Afghanistan - »pålægges at udbetale en erstatning til de mange uskyldige civile afghanske ofre for disse bombardementer, svarende til den, som er blevet de uskyldige ofre for terrorangrebene på World Trade Center og Pentagon til del?«
Denne sammenstilling er totalt urimelig.
Der er tale om, at den ene har ønsket at fælde civile - så mange som muligt - den anden prøver at undgå at ramme civile så meget som muligt.
Det er tragisk hver gang, de bliver ramt, det er der ikke nogen som helst tvivl om, men spørgsmålet er stillet på en polemisk, urimelig måde.
Hele verdenssamfundet er rent faktisk i gang med at prøve at sørge for, at den afghanske befolkning får kompensation i forbindelse med den krig, der har været, og de tab, de har måttet lide, også på grund af Talebanstyret.
Hele verden kommer nu og giver humanitær hjælp og genopbygningshjælp.
Vi har i dag fra regeringens side indstillet 31 mio. kr.
til humanitær hjælp.
Nogle af pengene vil blandt andet gå til fødevarer til 18.000 personer i et konkret distrikt.
Der var Holland og Danmark de første lande.
Så man må nok sige, at vi kommer ind og hjælper dem i det afghanske folk, der var ofre for det, talebanerne har lavet.
Amerikanerne er kommet ind for at få fjernet alle disse udenlandske terrorister, der er i Afghanistan, og få ryddet op i Talebanstyret.
Og så synes jeg ikke, man kan sammenkæde de to ting.
Det, der sker i Afghanistan, er, at terroristerne forhåbentlig bliver ofre for den amerikanske udryddelse af dem.
Når der kommer civile ofre i Afghanistan, er det ikke noget, den amerikanske regering har ønsket.
Men de civile ofre i Amerika var lige præcis det, bin Laden og Al-Qaida ønskede, så jeg synes, det er totalt urimeligt at sammenstille de to ting.
Søren Søndergaard (EL), 2001-12-12:
Nu er det sådan, at den forhenværende hr. Per Stig Møller og den nuværende udenrigsminister og jeg var sammen i USA og på tæt hold oplevede terrorbombardementet mod Pentagon.
Derfor har jeg ikke anledning til noget som helst andet end at være helt klar over og helt enig med den sympati og den kondolence, som udenrigsministeren udtrykker i forbindelse med ofrene for de frygtelige forbrydelser, der blev begået i USA.
Vi har så været uenige om, hvordan der skulle svares på det, og det svar, der er blevet givet, har betydet, at der er mange dræbte civile - nu ikke i Amerika, men i Afghanistan.
»Vil udenrigsministeren tage initiativ til, at de ansvarlige for luftangrebene i Afghanistan pålægges at udbetale en erstatning til de mange uskyldige civile afghanske ofre for disse bombardementer, svarende til den, som er blevet de uskyldige ofre for terrorangrebene på World Trade Center og Pentagon til del?«
Per Stig Møller (KF), 2001-12-12:
Det har vi også gjort.
Der var disse diplomatiske spilleregler, som jeg har redegjort for i mit første svar, som betyder, at begge parter har fået den danske kondolence, så den er ikke længere.
Omkring fredsbestræbelser dernede har jeg også sagt i mit seneste svar, hvad der efter min opfattelse er muligt på indeværende tidspunkt.
Det kan gøres bedre fra begge sider, og vi har præcis, som hr. Søren Søndergaard siger det, fordømt, at der kommer fuldstændig uskyldige civile ofre på begge sider.
Palæstinenserne må standse terroren, og israelerne må være klare over, at man ikke får fred, uden at den palæstinensiske stat kommer til at eksistere.
Det har vi klart givet udtryk for.
Per Stig Møller (KF), 2001-12-12:
Nu skal jeg jo minde om, at Danmark altså tidligere har accepteret to plus to.
Det gjorde man altså, da man lavede det sidste konvent.
Og nu må jeg jo ikke stille spørgsmål til andre, men jeg ville da utrolig meget gerne på et eller andet tidspunkt have at vide, om hr. Villy Søvndal kan genkende sit forhold til EU i den beskrivelse, hr. Keld Albrechtsen gav af hr. Villy Søvndals forhold til EU.
Jeg tror nok, at hr. Villy Søvndal ville protestere. Så ville det i øvrigt ikke være demokratisk korrekt, hvis vi besatte alle pladser med unionsmodstandere, for sådan er folketingsvalget altså ikke faldet ud.
Vi er altså nødt til at følge det repræsentative demokrati, og når man beslutter, at parlamenterne skal repræsenteres, kan man altså ikke lade parlamenterne repræsentere ved nogle, der ikke er folkevalgte.
Vi må følge resultatet af det sidste folketingsvalg.
Og normalt vil det så være de to største partier på de første pladser, og får man to suppleanter, bliver det de to næste partier.
Og det troede jeg hidtil var nogle, der i hvert fald havde et mere kritisk og mere modstandspræget forhold til EU's udvikling, end jeg her kan forstå på hr. Keld Albrechtsen.
Men det må hr. Villy Søvndal klare uden for salen med hr. Keld Albrechtsen.
Vi arbejder på at få så mange med som overhovedet muligt.
Det er det, det drejer sig om.
Men det drejer sig altså om, at vi får konventet til at arbejde, så man får alle de europæiske spørgsmål om Europas udvikling ud til en folkelig, europæisk debat.
Ville det være særlig klogt, at vi nu forhindrer en stor europæisk debat, som det er meningen skal foregå i parlamenter, uden for parlamenter, med alle aktører og interessenter i den europæiske udvikling? Skulle vi pludselig stoppe den?
Det ville da ikke være særlig klogt.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-12-12:
Jeg kan så forstå, at ministeren vil ikke blokere for det forslag, der ligger, selv om det indebærer, at vi altså får en meget lille repræsentation.
Nu er et af de fire partier, ministeren mente kunne komme i betragtning, et parti, som faktisk går ind for mere union.
Mere skeptisk er det parti
heller ikke.
Så mængden af unionsmodstand i den danske repræsentation, hvis det går sådan, er efter min mening uacceptabel lille.
Jeg har faktisk foreslået, at man besatte alle de danske pladser med unionsmodstandere, hvilket ville være rimeligt ud fra den betragtning, at det ikke kan forventes, at der kommer stort andre unionsmodstandere i den forsamling, så snævert som den bliver sammensat.
Det bliver et føderalistforum.
Det kommer til at minde helt om føderalistklubben her i Danmark.
Så jeg forstår ikke, at ministeren ikke vil bruge det røde kort eller i det mindste da svinge det gule kort og så sige til dem: Hvis ikke vi kommer højere op, så vil Danmark simpelt hen ikke acceptere det.
Per Stig Møller (KF), 2001-12-12:
Jeg tror ikke, det er klogt at sige, hvad vi i sidste instans vil acceptere.
Man skal ikke sige, hvor den sidste linje er, for så risikerer man at lande på den.
Der er jo også andre, der kan høre denne her debat end vi.
Men jeg siger jo til hr. Keld Albrechtsen, at to er det, der ligger i kortene.
Vi arbejder for at få flere, og hvis vi kan få to plus to, så ser jeg da også, at der er nogle, der er EU-skeptiske og nærmest er EU-modstandere, som kommer med, for så vidt jeg kan tælle, er parti nr. 3 og 4 i det danske Folketing da ikke direkte EU-partier.
Det vil sige, at så vil der faktisk være en to plus to-dækning dernede, for suppleanterne vil jo være fuldstændig med og kunne følge totalt med i arbejdet.
Så sådan kan jeg altså se Folketingets sammensætning, og så er hr. Keld Albrechtsens ønske altså opfyldt.
Jeg kan ikke stå her at garantere, at de, hr. Keld Albrechtsen kalder unionsmodstandere, og som måtte befinde sig uden for Parlamentet, kan komme med, for det er jo parlamenterne, der får de pladser.
Så ingen af os her har ret til at gå ud at give en af de to eller fire eller fem eller seks pladser, som vi måtte få, til nogle, der ikke er valgt ind i Folketinget.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-12-12:
Ja, men jeg forstår det så sådan, at selv om regeringen gerne ønsker flere pladser end to, så vil man til syvende og sidst acceptere, hvis flertallet af de andre lande siger, at det kun skal være to.
Sådan tolker jeg svaret.
Det synes jeg er et meget ubehageligt svar, for så starter man jo med at kortslutte forbindelsen til befolkningen.
Så vil jeg godt spørge ministeren: Hvis der nu kun bliver to, vil Venstre og De Konservative så sørge for, at den ene af de to bliver en unionsmodstander?
- dvs. tre i alt - og vil regeringen så sørge for, at der iblandt de tre i hvert fald vil være én unionsmodstander?
For ellers må ministeren da være enig med mig i, at så starter man med at deltage i en føderalistisk forsamling, der vil lave en forfatning, som man altså ikke behøver at være nogen ret stor spåmand for at regne ud, at en meget stor del af den danske befolkning ikke vil bryde sig om.
Per Stig Møller (KF), 2001-12-12:
Jeg har sagt til hr. Keld Albrechtsen, at regeringen arbejder på at få så mange med som muligt.
Det, der ligger i kortene, er på nuværende tidspunkt to, og vi arbejder for at få flere.
Jeg vil ikke mene, at vi i Danmark skal blokere for konventets arbejde på spørgsmålet om antallet af pladser.
Det ville være forkert at forhindre konventet i at komme i gang.
Men vi arbejder for, at der kommer så mange som muligt, for
det er vigtigt, og jeg har ikke sat en størrelse for det maksimale.
Jeg siger, at vi har arbejdet for, at kandidatlandene kommer med, det går jeg ud fra at vi er enige i, på samme måde som medlemslandene.
Vi arbejder for, at der kommer så mange som muligt med fra parlamenterne, det finder vi også vigtigt, og det må så være det, vi tager derned med.
Vi synes, to er for lidt, og derfor arbejder vi på at få flere.
Jeg skal minde om, at man i det forrige konvent, der skulle lave EU's charter, havde to med fra hvert land plus to suppleanter, og det kunne eventuelt være en model.
Den accepterede man jo altså sidst fra alle lande, da man lavede EU's charter.
Men vi vil arbejde for at få flere ind også som faste medlemmer.
Jeg kan garantere hr. Keld Albrechtsen for, at det er det, vi vil bestræbe os på, og det er også det, jeg har drøftet med andre regeringer.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-12-12:
Så vil jeg godt spørge ministeren, hvor den danske regerings smertetærskel er, for jeg går ud fra, at vi er enige om, at hvis det f.eks. ender med to pladser til hvert parlament - altså to her fra Folketinget eventuelt med en suppleant eller to - vil det jo reelt betyde, at unionsmodstanden står uden for.
Det vil så også lægge op til en traktat, som i 2004 vil blive vedtaget, og som sandsynligvis en meget, meget stor del af den danske befolkning vil være modstandere af.
Jeg ved ikke, om det er regeringens holdning, at det er et acceptabelt udgangspunkt at starte den her kæmpestore diskussion med.
Det er ærlig talt
lidt svært at forstå. Hensigten fra de store landes side må være, at munden skal lukkes på os.
Det må jo være hensigten.
Og jeg kan ikke forstå, at ministeren vil acceptere det.
Hvor går smertegrænsen for den danske regering?
Per Stig Møller (KF), 2001-12-12:
Jeg er forbløffet over, at hr. Keld Albrechtsen allerede er færdig.
Jeg er ikke vant til, at det går så hurtigt.
Det er fuldstændig rigtigt, som hr. Keld Albrechtsen siger, at vi på topmødet i Laeken skal, som det hedder, diskutere konventet.
Konventet er et meget væsentligt forum, som skal have en åben drøftelse de næste par år omkring Europas udvikling og EU's udvikling.
Der skal være repræsentanter for
parlamenterne, for Kommissionen, for regeringerne og for kandidatlandene, og vi har lagt meget vægt på, at kandidatlandene kommer med i samme størrelsesorden som EU's medlemslande
Det presser selvfølgelig antallet af pladser, så det ikke bliver en fuldstændig voldsomt stor forsamling, som det er umuligt at få en konklusion fra.
Derfor har formandskabet - altså det belgiske formandskab - lagt op til en meget begrænset deltagelse for nationale parlamenter.
Det er vi ikke tilfredse med.
Vi har meddelt det belgiske formandskab, at vi ønsker flere pladser til de nationale parlamenter, fordi det er meget vigtigt, at de er godt repræsenteret.
Og jeg kan garantere spørgeren for, at vi på topmødet de næste par dage vil arbejde for, at vi får et rimeligt antal pladser, så mange som muligt.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-12-12:
»Vil regeringen sikre, at Folketinget får mindst otte repræsentanter i det kommende EU-konvent, således at en repræsentant for hvert af Folketingets partier får mulighed for at deltage i konventets arbejde?«
Skriftlig begrundelse
Spørgsmålet om indholdet i den næste unionstraktat, som efter planen skal indgås i 2004, indgik ikke i den netop overstående folketingsvalgkamp.
Det er en mulighed, at den danske befolkning ved en folkeafstemning i 2004 eller 2005 siger nej til den nye traktat.
Derfor er det under alle omstændigheder vigtigt, at både unionstilhængere og modstandere bliver repræsenteret i det konvent, som i foråret 2002 går i gang med at udarbejde traktatudkast.
Derved sikres en bedre forbindelse til befolkningen - og også den store del af befolkningen, som ikke ønsker mere magt til unionen.
Derfor bør hvert nationalt parlament have mindst otte repræsentanter i konventet.
Her i weekenden vil EU-topmødet træffe en beslutning om at lave et såkaldt konvent, dvs. den forsamling, der skal lave
en ny unionstraktat, som regeringen selv i et notat nu erkender vil komme til at handle om en forfatning for Unionen, en unionsforfatning.
Der er endog risiko for, at vi kun får nogle ganske få pladser, og at unionsmodstanderne overhovedet ikke vil komme til orde i den forsamling.
Bendt Bendtsen (KF), 2001-12-12:
For at starte med hr. Ole M. Nielsen: Jeg kan godt give tilsagn om i dag, at vi ikke laver nogen ny lejekontrakt, før vi har haft den diskussion her i Folketinget.
Men det kan jo være, at der kommer en ny politik på det område, når vi nu skal have udviklet vores regioner.
Med de ord kan jeg sige, at vi er klar til at se på det, når analysen foreligger, og jeg mener, det er rimeligt, at vi, inden vi begynder at pille ved enkeltinstitutionerne, har analysen. Hermed sluttede spørgsmålet.
Helge Adam Møller (KF), 2001-12-13:
Jeg hæftede mig ved mange af de ting, som hr. Mogens Lykketoft sagde på vegne af Socialdemokratiet: »Socialdemokratiet vil ikke modsætte sig ...«.
Når jeg tænker tilbage på, hvad den tidligere statsminister har sagt fra denne talerstol, har sagt ved pressemøder, har sagt ved mange lejligheder, hvor man stod som konservativ og var stolt og glad og opmuntret over den fasthed og den konsekvens, som den tidligere statsminister udviste, synes jeg, det er ynkeligt at høre fra ordføreren og den tidligere udenrigsminister, som stod last og brast med sin statsminister dengang - og tak for det - at det, det kan blive til i dag, er, at man ikke vil modsætte sig.
Mogens Lykketoft (S), 2001-12-13:
Det er rigtigt, hvad hr. Keld Albrechtsen antager, at der ikke har været nogen drøftelser om, hvor pengene skal komme fra; men det forholder sig, som jeg sagde i min ordførertale, sådan, at hvis man ikke får taget nogle beslutninger hurtigt, bliver det her jo til en overskridelse, en overskridelse, som vi ikke er indstillet på.
Jeg vil godt sige både til hr. Ulrik Kragh og til hr. Helge Adam Møller: Min holdning og Socialdemokratiets holdning til, hvad for en profil Danmark skal have, hvad for
en type af solidaritet Danmark skal udvise i forhold til vores allierede, og hvordan vi skal gribe samarbejdsforholdet med vores allierede an, er fuldstændig uændret, fra vi sad på regeringsbænkene og til nu.
Denne nye regering har valgt en anden arbejdsmetode i samarbejde med De Forenede Stater, end vi ville have valgt, og så har man selvfølgelig fået en anmodning, som er bredere, og som giver en anden profil, end jeg synes Danmark er bedst tjent med, når vi skal vurdere, hvordan vi anvender vores knappe internationale militære ressourcer i forhold til Afghanistan netop nu.
Det har vi sagt til regeringen.
Det har vi sagt til
regeringen
både før det første nævnsmøde, denne sag blev drøftet på, under begge nævnsmøderne og i øvrigt også under et møde i formiddags, hvor vi har sagt det i fællesskab med Det Radikale Venstre.
Vi synes, man skulle, sådan som situationen har udviklet sig på det seneste, træffe beslutning om, hvad man gør her, og hvad man gør i forhold til den fredsbevarende operation, i sammenhæng, for det er måske de samme mennesker og det samme materiel, man skal trække på i de to sammenhænge.
Jann Sjursen (KRF), 2001-12-13:
Hr. Mogens Lykketoft har redegjort for, hvordan Socialdemokratiet ser på situationen og på den politiske beslutningsproces, der har været.
Sådan som jeg opfatter det, som hr. Mogens Lykketoft i dag redegør for på Socialdemokratiets vegne, må jeg sige, at jeg synes, det er en ny linje fra Socialdemokratiet og fra hr. Lykketofts side.
Det er det i forhold til, at man nu nøjes med at sige, at man ikke vil modsætte sig vedtagelsen af det beslutningsforslag, som vi nu behandler, og det er det også i forhold til, at man nu er meget bekymret for forsvarets økonomiske situation, og det siger jeg som en af forligspartnerne, der gentagne gange - også over for tidligere socialdemokratiske ministre - har bedt om at få en egentlig forhandling om forsvarets økonomiske situation på baggrund af de allerede på nuværende tidspunkt store overskridelser foretaget under den tidligere regering, også med Kristeligt Folkepartis støtte, af de rammer, der er lagt for forsvarets internationale opgaver.