Tove Videbæk (KRF), 2000-01-14:
Grundlaget for dette lovforslag var rapporten »Folkehøjskolens fremtid«, der blev udarbejdet af ministerens højskoleudvalg i 1999.
Formålet er at justere og fastsætte de fremtidige rammer og vilkår for de offentligt støttede frie kostskoler, både folkehøjskoler, efterskoler, husholdningsskoler og håndarbejdsskoler.
L 160 drejer sig især om folkehøjskolernes vilkår og placering i det danske uddannelsesbillede som frie skoler med et selvvalgt værdigrundlag.
Højskolerne tilbyder jo på grundlag af deres eget værdigrundlag kurser, der skal have et alment sigte, der styrker elevernes personlige, faglige og almene kvalifikationer og dermed forbedrer deres muligheder dels for at gå videre i uddannelsessystemet og dels for at deltage i samfundslivet, og L 160 følger i stor udstrækning Højskoleudvalgets forslag.
Der er mange gode punkter i det, men jeg vil fremhæve nogle få: Bl.a. er der blevet afsat en bevilling til nedsættelse af egenbetalingen på kurser af 12 ugers varighed, og på de årlige finanslove skal der afsættes en særlig pulje med henblik på en mere målrettet elevrekruttering.
Den ekstra bevilling til højskolen, der blev givet i 1999, og som Kristeligt Folkeparti var med til at få igennem på finansloven 1999, gøres nu permanent fra finansåret 2000.
Skolernes hovedsigte er folkelig oplysning, og den brede, almene oplysning skal udgøre mindst halvdelen af den enkelte elevs undervisningstid.
Jeg vil også nævne værdigrundlaget, som jeg synes er meget fint at få med her, for de frie skoler er jo idébårne skoler, og derfor foreslås det også her, at hver skoles værdigrundlag formuleres i et alment sprog, er offentligt tilgængeligt og indgår som udgangspunkt for skolens selvevaluering.
Det kan jo medvirke til, at den enkelte højskoles identitet træder tydeligere frem både for dem selv, for eleverne og for det omgivende samfund.
Endnu et punkt er, at L 160 vil gøre det muligt for andre end de helt unge at komme på højskole.
Lovforslaget indeholder nogle regelændringer, der vil gøre det lettere for en ældre aldersgruppe at komme på højskole, alt sammen noget, som vi synes er positivt. Så har jeg et par kommentarer og et enkelt spørgsmål til ministeren, for i kapitel 2, § 6, står der, at skolen skal råde over egnede og tilstrækkelige elevværelser osv. samt udgøre en geografisk og bygningsmæssig enhed.
Det stod der også i den gamle lov, men der har været problemer med det, fordi der er flere foreninger og grupper, der har ønsket at oprette frie kostskoler, og som har arbejdet med dette punkt og ikke har kunnet komme frem til en brugbar løsning.
Man har spurgt både Undervisningsministeriet og Boligministeriet osv. om, hvad en geografisk og bygningsmæssig enhed er.
Er det en byggegrund, hvorpå der ikke ligger andet end denne skoles bygninger, eller kan en bygningsmæssig og geografisk enhed f.eks. være to etager i en stor bygning, to etager, som er afskærmet fra resten af etagerne i bygningen?
I disse etager skulle der så være de her masser af elevværelser, forstander- og lærerbolig, kostforplejning, opholdsarealer, undervisningslokaler og udstyr.
Alle vi, som har været på højskole, ved jo, at det har betydet meget for os både vedrørende afklaring og personlig udvikling og det at få klarhed over, hvad man vil/skal fremover i sit liv.
Et højskoleophold er som en oase mellem skole, uddannelse, arbejdsliv osv., og dette lovforslag er godt på vej til at sikre dette som en mulighed for alle danskere.
Efterskolerne er der ikke fokuseret voldsomt på i lovforslaget, da hensigten primært har været at se på folkehøjskolernes forhold, men vi skal også være opmærksomme på vore efterskoler, som har en enorm betydning for de helt unge og for vort samfund som helhed, og efterskolerne oplever p.t., at økonomien strammer.
frihed 2000 støtter lovforslaget.
jeg skal ikke bruge tid på at gentage de mange gode argumenter, der har været for forslaget, men koncentrere mig om tre ting, som vi også i frihed 2000 vil forfølge under udvalgsbehandlingen.
den ene er, at der er jo ingen tvivl om, at mellem linjerne i en række paragraffer i lovforslaget står der tvind.
og det er rart at se, at ministeren har taget hånd om den problemstilling, der har været tidligere, og som forhåbentlig ikke kommer fremover.
men vi er lidt i tvivl, om man nu også har sikret sig tilstrækkeligt på alle punkter, at skolerne ikke bare, når man fra ministerens side går ind og underkender en skole og fratager den tilskuddet, så kan henvende sig hos kommunerne og fortsat få tilskud derfra. Det fremgår af visse paragraffer, at betingelsen for tilskud fra kommunerne er, at skolerne er godkendt af ministeren.
Men i andre paragraffer fremgår det ikke lige så tydeligt, og derfor vil vi under udvalgsbehandlingen stille spørgsmål for at få præciseret, at det altså gælder i alle tilfælde, at enhver form for tilskud, uanset hvor det kommer fra, forudsætter, at skolerne er godkendt af ministeren.
Det andet, vi vil tage fat i - og jeg kan lige så godt bebude allerede nu, at det bliver et ændringsforslag, som vi i Frihed 2000 kommer til at stille til lovforslaget - er i § 46, stk. 2. § 46 handler om overtrædelse af lovens bestemmelser m.v., og hvad der så skal ske i den forbindelse.
Og stk. 1 er en ganske udmærket bestemmelse, nemlig at undervisningsministeren kan tilbageholde tilskud, lade tilskud bortfalde helt eller delvis eller kræve tilskud tilbagebetalt helt eller delvis, hvis ikke kriterierne er opfyldt, og sådan skal det være.
Men problemet kommer nede i § 46, stk. 2, som det for så vidt er helt overflødigt at sætte ind.
Men der må være en eller anden signalværdi i det, og den signalværdi, som vi tolker, er vi ikke tilfredse med.
Derfor vil vi have stk. 2 til at udgå.
For stk. 2 siger nemlig: »Undervisningsministeren kan endvidere efter drøftelse med den pågældende skoleforms forening beslutte, at der ikke ydes tilskud til en skole, hvis undervisning eller øvrige forhold findes åbenbart i strid med sædvanlig praksis for den pågældende skoleform.« Se, det står jo sådan set allerede i § 46, stk. 1.
Dér har ministeren muligheden for at gå ind ved egen kraft og sige, at her stopper tilskuddene helt eller delvis.
Hvorfor så have et stk. 2?
Ja, det er, fordi man ønsker at sende et signal til de her skoler om: Slå jer nu sammen i nogle foreninger!
Foreningerne får så en eller anden kompetence til sammen med ministeren at bestemme, om en skole fortsat skal have tilskud.
Og det, vi er bange for, er, at der ligger en grad af foreningstvang i det her, at skolerne føler, at de er nødt til at være med i de her foreninger, for ellers kan de blive ugleset, og hvis man først er blevet ugleset, har foreningen muligheden for sammen med ministeren at fratage en tilskuddet.
Sådan er det naturligvis ikke, hvis man skal spørge ministeren og ministeren skal svare ærligt her fra Folketingets talerstol, men for at der nu ikke skal være tvivl, kan man lige så godt lade stk. 2 udgå.
Det tredje element, som vi vil forfølge, er noget, som jeg tog hul på allerede under behandlingen af lovforslag nr. L 97, nemlig om de udviklingshæmmedes mulighed for at komme på højskole.
Jeg stillede spørgsmål til ministeren, og ministeren var så sød at fortælle, at det ville være mere relevant at tage den debat under L 160, som var på vej på det tidspunkt.
Og i stedet for, at man så skal presse dem ind, tvinge dem ind, foreslår DSI, at der skabes hjemmel til, at der kan etableres folkehøjskoler for de grupper, som ikke bliver optaget på andre folkehøjskoler, f.eks. mennesker med udviklingshæmning.
Det var præcis det, jeg rejste under L 97, og jeg vil rejse det igen under denne debat, og jeg håber, at vi kan blive enige om, at den dispensationsmulighed bør der åbnes for med hensyn til de udviklingshæmmede, så De Samvirkende Invalideorganisationer kan etablere folkehøjskoler på linje med andre folkehøjskoler, men hvor det altså er nemmere for dem at komme til.
Men konklusionen bliver, at vi i sidste ende stemmer for lovforslaget.