Frank Jensen (S), 2001-04-17:
Fru Birthe Rønn Hornbech stiller et spørgsmål om ikrafttrædelsen af loven, og det er jo rigtigt, at i lovforslagets § 3 er loven sat til at træde i kraft pr. 1. juli 2001.
Hvordan er den gældende retstilstand?
Ja, så er det den gældende lov og dens forudsætninger, som er gældende ret her i landet, og som sagt i den seneste dom, vi har på feltet - der er en dom fra landsretten, der er også en dom fra byretten, men den seneste dom, som jeg i hvert fald her på stående fod har kendskab til, er fra den 24. marts 2000 - fandt man altså grundlag for at fastslå, at det stadig væk var strafbart, strafbelagt, at have ubeskyttet sex med et andet menneske, hvis man var vidende om, at man var hiv- eller aidssmittet.
Når vi fremsætter et lovforslag, er det, fordi den
seneste udtalelse fra Sundhedsstyrelsen af 25. januar 2001 siger, at vi nu er, om jeg så må sige, ved smertegrænsen.
Der er altså mindre end 15 pct., som vil dø af sygdommen inden for den givne tidsperiode på 10-15 år, og det er jo så her, hvor domstolene vil spørge: Er man så inden for det strafbare område?
Domstolene ved jo, at der er fremsat lovforslag.
Domstolene kan også læse fremsatte lovforslag, og vi har jo også haft lovforslaget her til høring ved domstolene.
De kender jo også Folketingets partiers holdning her fra førstebehandlingen.
Så der er ingen tvivl om, at domstolene jo altså vil sige, at det stadig er lovgivers ønske, at det skal være strafbelagt at smitte andre mennesker med hiv og aids, og det vil være domstolens vidende i den periode, der går, frem til at loven er vedtaget ved den endelige behandling, og at den er bekendtgjort i Lovtidende.
Så det er jo altså den frie bevisførelse ved domstolene, der fører frem til, hvad domstolene endelig vil domfælde i den konkrete sag, men det er jo så det, man hver især kan gøre op, hvad man tror domstolene vil gøre, hvis de får en konkret sag i perioden frem til, at loven her er bekendtgjort efter en endelig vedtagelse.
Til fru Anne Baastrup: Jeg tilkendegav, at jeg var åben over for at drøfte gentagelsekravet.
Jeg forstår godt fru Anne Baastrups bekymring for, om vi nu bryder grundlæggende med princippet om, at enhver bør beskytte sig, hvis man ikke kender sin sexpartner og ikke har den fortrolighed, der gør, at man ved, at man ville få at vide, hvis pågældende var vidende om at være hivsmittet eller havde aids i udbrud.
Her er det jo vigtigt at holde fast i signalet om at beskytte sig.
Det er jeg fuldstændig enig med fru Anne Baastrup i.
Til gengæld kan jeg også godt forstå den anden side af salen.
Det var jo også baggrunden for, at regeringens oprindelige forslag byggede på, at når man er vidende om, at man er smittet, er det et kæmpeansvar at beskytte sig selv og gøre sin partner opmærksom på, at man er smittet, så man kan tage de forholdsregler, der er forbundet med, at man altså godt kan have beskyttet sex, selv om man er hivsmittet.
Jeg synes, at vi skal overveje, om vi ikke skal sende det utvetydige signal til dem, der er smittet eller bliver smittet i fremtiden, at de har et utrolig stort ansvar over for deres partner, ikke kun gentagne gange, men også første gang.
Og det er jo altså en meget, meget alvorlig sag, vi taler om her.
Vi ved jo, at de mennesker, der bliver smittet, dør af det, og at de får deres liv, det liv, de har tilbage, kraftigt forringet livskvalitetsmæssigt.
Spørgsmålet er, om vi skal fastholde det krav, at det skal de altså virkelig gøre gentagne gange, inden vi er inden for det strafbelagte område, og der er jeg åben over for at drøfte det med Retsudvalget under den videre udvalgsbehandling.