runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen Jespersen (V), 1998-06-02:
Baggrunden for lovforslagene her er, at der i dag er forskellige regler for klager over hjemmehjælp afhængigt af, om man er under 67 år eller over 67 år.
Og den forskelsbehandling har baggrund i det forlig om den sociale lovgivning - revisionen af bistandsloven - der blev indgået sidste forår, og hvor lovændringen træder i kraft den 1. juli i år. Og baggrunden for, at der er forskellige regler for klageadgangen, er, at partierne bag forliget ønskede at få afprøvet en mulighed for at klage direkte til de sociale nævn, hvis man var meget tung hjemmehjælpsbruger, om jeg så må sige, dvs. typisk en handicappet under 67 år, mens man, hvis man var mere almindelig hjemmehjælpsbruger, dvs. en pensionist over 67 år, skulle bruge de lokale klageråd, der jo er blevet oprettet rundt omkring i alle kommuner.
Den lov er så blevet kritiseret for at være aldersdiskriminerende.
Men da vi lavede hele det system, var det jo ikke meningen, at det skulle være aldersdiskriminerende, men vi må jo indrømme, at det er det - alene af den grund, at det notorisk er sådan, at man bliver behandlet forskelligt afhængigt af, om man er over eller under 67 år. Og det er så det, lovforslagene her vil råde bod på ved, at det foreslås, at klagerådene kører videre i kommunerne, men at klageadgangen for alle flyttes til de sociale nævn i amterne eller i regionerne.
Jeg er enig med forslagsstillerne i, at det er nødvendigt og ønskeligt at afskaffe den aldersafhængige forskelsbehandling og få en ensartet klageadgang, men jeg mener ikke, at det er den rigtige model, der ligger her. Alene det, at klagerådene i kommunerne opretholdes, men uden at der er en egentlig klageadgang til dem, gør, at jeg ikke synes, det er den rigtige måde at løse problemet på. Jeg kan imidlertid oplyse over for Folketinget, at regeringen arbejder med en model, der skal sikre en ligelig adgang for alle til at klage over den tildelte hjemmehjælp, og at jeg håber, at jeg inden længe kan fremsætte et forslag for Folketinget.
Og det er altså baggrunden for, at jeg afviser lovforslagene her.
Else Winther Andersen (V), 1998-06-02:
Jeg har tidligere sagt fra denne talerstol, når vi har behandlet et tilsvarende beslutningsforslag fra Fremskridtspartiet, at vi i Venstre er meget optaget af, at ældre med senildemens har så god og tryg en tilværelse som overhovedet muligt og i en bolig, der giver de rigtige rammer til at skærme dem, når de ikke kan tage vare på sig selv.
For her er der så afgjort tale om den svage gruppe af ældre.
Men det her beslutningsforslag er meget snævert formuleret, for hvornår er man reelt senildement?
Og er vi kommet så langt, at vi altid får stillet den rigtige diagnose?
Det er jo sådan, at det er en meget stor gruppe, vi taler om, men også en stor gruppe, som vi ved ikke altid bliver undersøgt for, om det er den rigtige diagnose.
Derfor vil det være meget vigtigt, at vi her får en afgrænsning af området.
Det drejer sig nemlig også om en balance mellem beskyttelse og formynderi.
Altså, det drejer sig om den enkeltes retssikkerhed.
Her må vi finde den bedste løsning både for den demente selv, for de pårørende og for personalet.
Det er nemlig ikke kun et spørgsmål om nogle elektroniske dimser.
Det er også et spørgsmål om, at boligen er indrettet rigtigt til de ældre; det er også et spørgsmål om, om det rigtige indhold i dagligdagen er der; det er et spørgsmål om, at vi fortsat har en veluddannet personalegruppe på det her område.
Sidst vi diskuterede dette her beslutningsforslag i december måned, opfordrede vi ministeren til, når rapporten kom, eventuelt at indkalde til et ordførermøde og så lade os se på, hvordan vi kunne udmønte rapporten.
Nu forstår vi, at ministeren er godt i gang med at lave et lovforslag, og Venstre vil afvente, hvad det lovforslag indeholder.
Vi kan ikke stemme for det her beslutningsforslag, fordi vi mener, at det er meget forenklet; området er meget bredere.
Mogens Andreasen (DF), 1998-06-02:
Må jeg godt sige til forsvarsministeren, at vi er positivt indstillet over for, at vi etablerer det samarbejde med Polen og Tyskland, og det har vi ikke sagt nej til.
Vi har bare ment, at det forslag indebærer, at aktstykke nr. 170 skal trækkes tilbage, og at vi finder en anden måde at finansiere tingene på, så det ikke går direkte fra dansk forsvarsområdes byggerier.
Karen Jespersen (V), 1998-06-02:
Det forslag, vi skal behandle her, er en genfremsættelse fra Fremskridtspartiet, og det drejer sig om det alvorlige problem, at det kan være svært at overvåge mennesker, der lider af demens, f.eks. dem, der bor på vores plejehjem, og forhindre, at de forlader plejehjemmet og måske bliver fundet i en forkommen tilstand eller i nogle få tilfælde oven i købet kan være omkommet, når de bliver fundet.
Det er da også baggrunden for, at regeringen har nedsat et udvalg, der skal se på ikke alene de demente, der har svært ved at tage vare på sig selv, men i det hele taget mennesker, der af forskellige årsager ikke i fuldt omfang kan tage vare på sig selv.
Det udvalg er kommet med en rapport, som opstiller en række forslag, bl.a. forslag, der er i overensstemmelse med dem, der ligger i det forslag, vi behandler her, nemlig at det skal være muligt f.eks. at forsyne senildemente med en bipper, der så kan spores, hvis de forlader hjemmet.
Jeg har udarbejdet et lovforslag, der har været sendt til høring i en række relevante organisationer, og høringssvarene er kommet ind, og de er ved at blive bearbejdet i øjeblikket med henblik på fremsættelse af et lovforslag til efteråret.
Jeg vil derfor afvise forslaget her med den begrundelse, at regeringen selv kommer med et langt mere omfattende forslag til efteråret, der ikke alene tager fat på gruppen af demente, men altså også andre mennesker, der har svært ved at tage vare på sig selv.
Og jeg mener, det er helt nødvendigt at se de gruppers situation under ét, sådan at man ikke løsriver en bestemt gruppe og begynder at lovgive for dem, men altså ser dem i en helhed, sådan som det vil ske til efteråret.
Jørgen Estrup (RV), 1998-06-02:
Jeg vil sige til både hr. Villy Søvndal og hr. Arne Melchior, at det klæder nu Folketinget at behandle de sager, der er på dagsordenen.
Realia er ikke på dagsordenen i dag.
Når realia kommer på dagsordenen, skal man nok høre Det Radikale Venstres synspunkter.
Tom Behnke (FP), 1998-06-02:
SF har i sin begrundelse for beslutningsforslaget angivet tre grunde.
Den ene er, at man ønsker en egentlig politisk debat om spørgsmålet, inden man går i gang med at bevilge pengene.
Den andet er så i forlængelse af det rækkefølgen, nemlig om vi skal have diskussionen først og så give pengene bagefter eller omvendt.
Ministeren har taget de forbehold, der
skal tages.
Jeg kan for så vidt være enig i, at det er en lidt omvendt rækkefølge at gøre det i, men med de forbehold, der er taget gennem de ting, der er skrevet ind i aktstykket, så har jeg ingen problemer, så har Fremskridtspartiet ingen problemer med at bevilge de her penge.
Men se, det, som SF også skriver i beslutningsforslaget, er, at SF finder det farligt på nuværende tidspunkt at begynde at udvide NATO.
SF anbefaler, at man lader være med at gøre det af sikkerhedspolitiske grunde, og dér, må jeg sige, er Fremskridtspartiet bestemt ikke enige med SF.
Vi har i Fremskridtspartiet klart den opfattelse, at NATO mere end noget andet har sikret freden i den vestlige verden igennem så mange år, som tilfældet er.
Det skal vi være glade for, det skal vi være trygge ved, og det er helt givet, at når man nu ønsker at udvide alliancen med Polen, og når Polen ønsker at være med, og det endda i forståelse med de øvrige østlande, så kan jeg ikke se, at der er noget som helst til hinder for, at vi gør det.
Det er klart, at når vi i Fremskridtspartiet har den opfattelse, at det er hensigtsmæssigt, at vi udvider NATO og tager flere lande med ind i samarbejdet, et samarbejde om at sikre freden også i de næste mange, mange år, ja, så er vi selvfølgelig i Fremskridtspartiet også klar til at betale og bevilge vores del af de penge, der skal til, for at det her kan lade sig gøre.
Med andre ord: Vi kan ikke støtte SF's beslutningsforslag.
Tværtimod ønsker vi at støtte ministerens aktstykke.
Jens Heimburger (KF), 1998-06-02:
Det Konservative Folkeparti kan tilslutte sig, at der selvfølgelig ikke skal være nogen form for aldersdiskrimination med hensyn til adgang til at klage til de sociale nævn, og det har der beklageligvis været i den lov, som træder i kraft den 1. juli i år, men da vi ved, at regeringen kommer med et samlet forslag om ændringer på det område, afventer vi det og har tiltro til, at det vil erstatte de ting, som er skrevet i L 52 og L 69.
Hans Hækkerup (S), 1998-06-02:
Jeg har forstået, at det, SF ønskede at diskutere, var en omvendt beslutningsprocedure.
Og lad mig nu først sige, at den beslutningsprocedure, der er valgt her, simpelt hen er dikteret af de faktiske forhold af praktiske hensyn, således at korpset kan være etableret, i det øjeblik Polen bliver medlem af NATO.
Det er grunden til, at vi har valgt den fremgangsmåde.
Vi har ikke ønsket at gøre noget omvendt, men vi har valgt at gøre det, sådan at det er hensigtsmæssigt.
Når vi taler om omvendt beslutningsprocedure, så er der i hvert fald en ting, der ikke er omvendt, og det er SF, fordi den debat, SF ønsker, er jo i virkeligheden ikke, om vi anvender de penge rigtigt.
Sådan er det ikke.
Nej, det, SF ønsker at diskutere, er den debat, vi faktisk har haft for ikke så lang tid siden, nemlig om optagelse af nye medlemmer i NATO.
Den er vi selvfølgelig parat til at tage til hver en tid med SF.
Man behøver såmænd ikke nogen speciel anledning
til det.
Men det har ikke ret meget med det beslutningsforslag at gøre, som SF har fremsat her.
Det er det, der er omvendt.
Jeg følte mig også lidt i en omvendt verden.
Jeg er lige ved at sige, at her så vi igen den uhellige alliance, nemlig SF og Dansk Folkeparti hånd i hånd.
Jeg ved ikke, om det er et mønster.
Jeg håber i hvert fald ikke, at det er det i forsvarsspørgsmål, hverken for SF eller for Dansk Folkeparti, men jeg synes, at det var lidt påfaldende, at vi en gang til kom til at se de to partier på samme side i de her spørgsmål.
Endelig vil jeg godt sige til Det Radikale Venstre og hr. Jørgen Estrups ønske om at vide noget mere om indholdet, at det er vi selvfølgelig helt parat til at drøfte.
Det har ikke på noget tidspunkt været skjult, og vi har også udførligt orienteret både i Udenrigspolitisk Nævn og i forhold til Forsvarsudvalget omkring udviklingen af dette projekt. Vi kommer jo også tilbage til en diskussion i Folketinget.
Vi behøver ikke SF som foranledning til det.
Vi vil meget gerne også selv lægge op til en diskussion om det, når man når frem til det tidspunkt, hvor vi igen skal tage endelig stilling til opgaver, hvilke danske enheder der skal tilmeldes osv.
Så jeg kan roligt give hr. Jørgen Estrup et tilsagn om, at det vil ske, og det vil oven i købet ske på regeringens egen foranledning.
Villy Søvndal (SF), 1998-06-02:
Det er klart, at en forsvarsminister altid vil være optaget af alliancemuligheder.
Det ligger så at sige i bestillingen.
Men må jeg ikke godt sige, at forsvarsministeren sagde, at nu oplevede man en gang til alliancen mellem SF og Dansk Folkeparti.
Jeg sad og grundede over, om jeg kan komme i tanke om nogen tidligere alliance, fordi det måtte der jo ligge i udtrykket »en gang til«.
Nu kan det være, at min hukommelse er dårlig, men jeg kan ikke huske det.
Jeg kan simpelt hen ikke huske, at vi på noget tidspunkt i forsvarsspørgsmål i øvrigt har stået sammen med Dansk Folkeparti, og jeg efterlyser, at forsvarsministeren kommer med det eksempel eller de eksempler. Sagen er jo, at vi har støttet, når det gjaldt Bosnien, vi har støttet, når det gjaldt Vestsahara osv.
Det har vi gjort ud fra, at vi er et internationalt orienteret parti, der mener, at den danske opgave ikke standser ved hverken Dannevirke eller Kronborg, i modsætning til Dansk Folkeparti.
Men jeg efterlyser et eksempel.
Grete Schødts (S), 1998-06-02:
Fremskridtspartiet ønsker med dette beslutningsforslag, at regeringen i dette folketingsår skal fremsætte lovforslag, der gør det lovligt for plejehjem at anvende elektroniske hjælpemidler ved overvågning af senildemente.
Med udgangspunkt i den rapport, som ministeren lige har nævnt, og som udvalget om psykisk handicappedes retssikkerhed har lavet - de har netop afsluttet deres arbejde her ved årsskiftet - ved vi, at der er taget initiativ til udarbejdelse af et lovforslag, hvori bl.a. elektronisk overvågning indgår.
Dette forslag er ude til høring, som ministeren også lige har skitseret her fra talerstolen, og så kommer der et lovforslag, som selvfølgelig skal til behandling her i Folketingssalen.
Som jeg har givet udtryk for to gange tidligere ved behandling af nøjagtig samme emne, kan jeg på Socialdemokratiets vegne sige, at vi ikke tilslutter os Fremskridtspartiets beslutningsforslag, men vi afventer det initiativ, ministeren tager, hvis indhold har de rigtige intentioner, nemlig hvor man også snakker om magtanvendelsesregler, der inkluderer den elektroniske overvågning.
Det handler jo også om flytning af ældre til måske mere egnede boliger, og så handler det om tydeliggørelse af omsorgsforpligtelserne.
Og vi ønsker altså et forslag, der favner bredere end det, vi behandler i dag.
Hans Hækkerup (S), 1998-06-02:
Det må være den kampagne, vi har været igennem de seneste uger, der har foranlediget mig til at drage den slags paralleller.
Tove Fergo (V), 1998-06-02:
Venstre har meddelt, at vi i forbindelse med andenbehandlingen vil redegøre for vores holdning til forslaget.
Det er sådan, at et flertal i Venstres folketingsgruppe ikke kan stemme for forslaget.
Vi er helt enige i intentionerne i forslaget, for det er et stort problem, at børn og unge drikker for meget i Danmark, og vi mener afgjort, der skal gøres noget effektivt.
Men vi mener samtidig ikke, at regeringens forslag til, hvordan dette meget store problem kan løses, er en god måde at gøre det på.
Vi ønsker, der skal forebygges noget mere, og vi mener, at det i første omgang er amternes og kommunernes opgave.
Der er mange ideer til, hvad amterne og kommunerne kan foretage sig: De kan udarbejde alkoholpolitiske handlingsprogrammer, de kan have alkoholpolitik på skolerne, idrætsklubber osv.
Det nævner regeringen også i bemærkningerne til forslaget, og det er vi helt enige i.
Vi er altså totalt og aldeles 100 pct. enige i intentionerne i forslaget. Men samtidig mener vi, at børnenes opdragelse og omfanget af deres alkoholforbrug eller -misbrug er forældrenes ansvar, og vi er bange for, at man med en sådan forbudslov lægger et slumretæppe ud over det egentlige problem og håber, at nu har man gjort noget.
Men så sker der ikke noget med netop det, der egentlig skal foretages, nemlig en nedsættelse af de unges alkoholforbrug.
Derfor vil et flertal i Venstres folketingsgruppe stemme imod forslaget; men jeg skal også gøre opmærksom på, at der er medlemmer af Venstres gruppe, som støtter forslaget fuldstændigt.
Dora Rossen (DF), 1998-06-02:
Dansk Folkeparti har lovet at redegøre for vores holdning her ved andenbehandlingen.
Det drejer sig om ændringsforslaget
fra Kristeligt Folkeparti, og jeg kan meddele, at Dansk Folkeparti ikke kan støtte ændringsforslaget.
Tove Videbæk (KRF), 1998-06-02:
I Kristeligt Folkeparti mener vi meget klart, at dette lovforslag er et skridt i den rigtige retning.
En aldersgrænse på 15 år er bedre end ingen aldersgrænse, men vi mener til gengæld, at skridtet burde tages fuldt ud på én gang for at sikre paralleliteten med loven om forbud mod udskænkning af stærke drikke til børn under 18 år i restauranter og andre udskænkningssteder.
Det ville være langt bedre at harmonisere lovgivningen fra starten; ellers kan vi om ganske kort tid risikere, at nogle kommer og vil foreslå lovgivningen ændret, så aldersgrænsen for udskænkning af stærke drikke på restauranter og andre udskænkningssteder i stedet bliver sat ned til 15 år. Det er nævnt, at det vil være svært at skaffe dokumentation for, om unge er under eller over 15 år, fordi de færreste har et id-kort.
Dette ser jeg som et yderligere incitament til at sætte aldersgrænsen op til 18 år.
Problemet med identifikation vil nærmest være løst, hvis alderen bliver sat til 18 år, for i den alder har langt størsteparten af de unge enten kørekort, pas eller dankort, som alle er med foto, og så ville det problem være løst.
Yderligere ved vi, at en tidlig alkoholdebut kan være en medvirkende faktor til, at mennesker senere bliver storforbrugere eller endog misbrugere af alkohol.
Af bl.a. disse nævnte grunde, men der er mange andre, mener vi, at aldersgrænsen bør være 18 år ligesom i mange af de europæiske lande, vi normalt sammenligner os med.
Carsten Koch (S), 1998-06-02:
Jeg vil kort kommentere nogle af de bemærkninger, som fru Tove Fergo, fru Dora Rossen og fru Tove Videbæk er kommet med.
Til fru Tove Fergo: Det forholder sig sådan, at i lovforslaget er der - som fru Tove Fergo også vil vide - angivet en række forebyggelsespolitiske forslag, som vil blive fulgt op, så problemstillingen er ikke, at forslaget skal substituere den forebyggende indsats.
Der er inkluderet tiltag, som får amter og kommuner til at gå aktivt ind i sagen.
Jeg mener heller ikke, man kan sige, at lovforslaget erstatter eller bliver et slumretæppe for forældrenes ansvar.
Tværtimod opfatter jeg klart dette lovforslag som en støtte, et signal til forældrene om, at samfundet også mener, at de forældre, der prøver at sikre sig, at børnene ikke misbruger alkohol, skal støttes i denne bestræbelse fra samfundets side.
Jeg ser det slet ikke som et slumretæppe, men netop som et bidrag til at styrke forældrenes muligheder for at argumentere over for deres børn.
Det her skal ses som et væsentligt element i den strategi, og jeg synes ikke rigtig, at reservationerne vedrørende, at det skulle erstatte forebyggelse, har særlig stor tyngde.
Så jeg vil i hvert fald foreslå, at Venstres flertal tænker sig om endnu en gang og bakker op om det her forslag.
Jens Heimburger (KF), 1998-06-02:
Det Konservative Folkeparti mener ikke, der er grundlag for, at der kommer til at gælde nogle særlige regler for hjemmehjælpen, hvor kommunen er arbejdsgiver.
Forholdet i dag, hvor arbejdsgiveren har et ansvar for ulykker, der sker inden for arbejdsområdet, føler vi er tilstrækkelig dækkende. Sker der noget usædvanligt i form af kriminelle handlinger af en eller anden art, er der jo andre forsikringsordninger, og så er der jo også det, at politiet må træde til.
Det er klart, at hvis det her er et stort problem, vil vi gerne være med til at diskutere det og se, om der på en eller anden måde kan forebygges på området.
Men kun at lave lovgivning for et enkelt fagområde, som det er foreslået her for hjemmehjælpen, antyder en særlig mistro over for denne faggruppe, og det kan vi naturligvis ikke tilslutte os.
Hvorfor skulle det samme ikke gælde for andre typer af offentligt ansatte, der kommer i hjemmene, hvad enten det er læger, sundhedsplejersker og hjemmehjælpere eller nogle helt andre?
Vi må derfor afvise forslaget.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-06-02:
Det har jo gennem tiden været problematisk at klage over hjemmehjælpen, og så fik man gjort noget ved det, men så skete der det, at der kom en ulighed, som kunne opfattes om en klar aldersdiskrimination, og det retter de to lovforslag så op på.
Nu er det imidlertid sådan, tror jeg, at de fleste af Folketingets partier vel har haft et sådant forslag liggende nede i skuffen.
Det har CD i øvrigt også, men vi synes ikke rigtigt, vi ville fremsætte det, fordi vi var overbeviste om, at ministeren ville gøre noget ved det og komme med et forslag, der afskaffer diskrimination.
Sådan ser det også ud, og jeg vil da gerne takke ministeren for det initiativ; det er jo altså for at afskaffe det, som er blevet en reel forskelsbehandling.
Forslaget er på trapperne, og så vil jeg håbe, at vi kan nå det allerede i denne samling.
Karen Jespersen (V), 1998-06-02:
Forslaget her drejer sig om, at der skal lovgives specielt for hjemmehjælpere, hvis der sker berigelsesforbrydelser i forbindelse med deres arbejde i private hjem, dvs. berigelsesforbrydelser begået af hjemmehjælpere eller anden form for plejepersonale.
Det er også et forslag, vi tidligere har behandlet, og jeg har ved andre lejligheder afvist det under henvisning til, at der er en ganske fast retspraksis, som ikke bare gælder for disse personer, men for alle personer, der kommer i private hjem, og hvor det er arbejdsgiveren - i dette tilfælde kommunen - der har ansvaret.
Hvis den pågældende ansatte pådrager sig et ansvar, er det kommunen, der hæfter for det økonomisk, medmindre der er tale om noget helt uforudsigeligt, man ikke har kunnet tage højde for.
Som sådan bliver berigelsesforbrydelser som oftest betragtet, men der skal dog foretages en konkret vurdering i den enkelte sag. Jeg synes, det er godt og rigtigt, at vi har et fælles grundlag at forholde os til, uanset hvilke personalegrupper det drejer sig om.
Jeg synes også, dette grundlag har fungeret godt i alle tilfælde, og med den begrundelse vil jeg afvise forslaget.
Grete Schødts (S), 1998-06-02:
Dette lovforslag er en ren kopi af et tidligere forslag, som også blev fremsat af Fremskridtspartiet.
Senest vi havde forslaget til behandling, var lige før årsskiftet, og jeg vil derfor genbruge min ordførertale og sige til Fremskridtspartiet: Socialdemokratiet vil ikke støtte lovforslaget.
Det samme gælder for plejepersonalet på plejehjem, som også hænges ud i dette forslag.
I ældres hjem kommer der mange andre personalegrupper, og vi ser kun én løsning på dette problem uanset boform.
Det er vores løsning på dette problem.
Else Winther Andersen (V), 1998-06-02:
Da det ikke er så længe siden - kun nogle få måneder - dette forslag senest blev fremsat, vil jeg gøre det samme som den forrige ordfører og gå ind for genbrug af min egen ordførertale.
Vi mener tværtimod, at de, der kommer i de ældres hjem med hjemmehjælperne i spidsen, gør et meget stort og et godt arbejde - ikke bare det rent fysiske, men også med hensyn til omsorgen for de ældre.
Derimod mener jeg, at kommunerne har et meget stort ansvar for, at når der bliver lavet aftaler med nye brugere af hjemmehjælpen, skal der laves en tydelig gennemgang af, hvad man gør, hvis hjemmehjælpen skal ud og handle, og om de har ret til at hæve penge, osv.
Altså nogle klare instrukser både til de ældre og til hjemmehjælpen.
Dernæst er det også vigtigt at gøre den ældre ordentligt opmærksom på, om den pågældende har en forsikring, der dækker indboet, så de ting er i orden.
Her mener jeg nok også, de pårørende har et medansvar og skal lade være med at have berøringsangst og derfor ikke spørge de ældre i familien, om de ting nu er i orden.
Jeg mener, det ville være en god idé, at de kommuner, der ikke har de klare instrukser, sørgede for at få dem i orden.
De fleste kommuner har dem, men vi ved også, at der er en del kommuner, som tænker: Nå ja, men det er jo gået godt nok.
De har ligesom ikke taget tingene alvorligt og gør det tit først, når der har været et problem, og her var det i hvert fald godt, om vi fik sendt signaler ud om, at man skulle tage problemerne op, inden de var der.
Men på det foreliggende grundlag kan vi altså ikke stemme for lovforslaget.
Villy Søvndal (SF), 1998-06-02:
På linje med en række andre ordførere er jeg heller ikke i stand til at lave de voldsomme variationer siden sidste gang, jeg holdt en ordførertale om dette tema.
Men jeg må sige, at vores holdning er uforandret: hver gang det sker, er det
dybt, dybt beklageligt.
Derfor må man sikre sig bedst muligt fra kommunernes side, og i forhold til det antal hjem, hvor der ydes hjemmehjælp, er sagerne heldigvis sjældne.
Vi synes ikke, forslaget er udtryk for nænsomhed over for bestemte grupper.
Vi savner, som også andre har nævnt, bevis for, at bestemte, navngivne grupper af offentligt ansatte - altså hjemmehjælpere og de, der arbejder på plejehjem, som nu er kommet med - skal man passe særligt på.
Det synes vi ikke er smukt over for hjemmehjælperne, som efter vores opfattelse udfører et godt og slidsomt arbejde, hvor et af problemerne er, at de egentlig burde have lidt mere tid for at kunne give en bedre hjemmehjælp, så vi vil afvise forslaget.