runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lone Saaby Johansen (RV), 2000-11-02:
Denne lov vil indarbejde statutten for Den Internationale Straffedomstol i dansk ret.
Samtidig medfører en vedtagelse, at Folketinget ratificerer domstolens statut og dermed tager et skridt i retning af statuttens ikrafttræden.
Statutten træder i kraft, når 60 lande har ratificeret den.
Da FN blev oprettet efter Anden Verdenskrig, var det et foreløbigt højdepunkt for Det Radikale Venstre.
Vi drømte om, og vi drømmer stadig om et internationalt retssamfund.
I FN så vi en organisation, der byggede på grundlæggende menneskerettigheder, og en organisation, som havde potentialet til at gennemføre dem globalt.
Organisationens svagheder er siden blevet åbenbaret på forskellige måder, ikke bare institutionelle svagheder, hvor stormagters interesser gør sig gældende, men også den realpolitiske svaghed, der gør det noget nær umuligt for organisationen at få gennemført sine beslutninger.
Derfor er det internationale retssamfund stadig kun en drøm, men drømmen er rykket et skridt nærmere virkeligheden.
Med en international domstol, der kan retsforfølge de alvorligste internationale forbrydelser, vil vi rykke et skridt nærmere den radikale drøm.
Det internationale samfunds instanser er stadig afhængig af stormagternes interesse, men med domstolen kan samfundet få tilført yderligere et element.
FN er organisationen, der udstikker spillereglerne, men nu får vi så også en myndighed, der kan idømme og straffe overtrædelser, og det vil gøre det vanskeligere for forbrydere at gemme sig bag nationale grænser.
For det er ikke aggressorerne og de militært stærke nationer, der har brug for en international retsorden.
De stærke klarer sig nok endda.
I det fremtidige internationale retssamfund er det lovene, der er de svages beskytter, uanset om den svage part er en småstat eller et enkelt individ, der står i vejen for en kynisk magthaver eller en enkelt stats nationalegoistiske interesser.
Etableringen af Den Internationale Straffedomstol er et skridt frem mod etableringen af den beskyttelse.
Siden 1905 har Det Radikale Venstre arbejdet skridt for skridt hen imod en international retsorden.
Vi er meget stolte af at have medvirket til denne udvikling, og vi er glade for at kunne fortsætte arbejdet for vores idealer ved at stemme for det her lovforslag.
Jann Sjursen (KRF), 2000-11-02:
Jeg fristes næsten til at sige bedre sent end aldrig, for som det jo fremgår af lovforslaget, blev spørgsmålet om en international, global, dømmende myndighed første gang sat på FN's dagsorden i 1948, tror jeg, det var, eller 1947; nu kommer jeg lige pludselig i tvivl.
Nu skriver vi så år 2000, men uanset det vil jeg sige, at vi fra Kristeligt Folkepartis side glæder os over - på trods af den lidt langstrakte proces - at vi nu i dag kan behandle lovforslag nr. L 20 her i Folketinget.
Vi kan tilslutte os forslaget fra Kristeligt Folkepartis side og også tilsige regeringen en hurtig behandling af lovforslaget.
Når jeg siger det sidste, er det jo, fordi statutten skal ratificeres af 60 lande, før den kan træde i kraft, og der er stadig væk et stykke vej at gå, før de 60 lande har ratificeret, så statutten kan træde i kraft, og det skulle den meget gerne hurtigt gøre.
Det er nemlig vigtigt, at vi får nedsat en international domstol, som kan medvirke til som et supplement til den nationale retsforfølgelse af krigsforbrydere og deslige at sørge for, at disse bliver dømt.
Jeg har sådan set ikke så meget mere at tilføje selve debatten, for det turde være helt klart, at det er så oplagt, at Danmark tilslutter sig statutten og ratificerer den.
Der er en enkelt ting, jeg vil bede om, og det er, at ministeren - nu hvor vi også har fået oversendt høringssvarene fra ministeriets side - kommenterer dem, for jeg synes, der i høringssvarene rent faktisk rejses nogle problemstillinger, som er værd at få belyst også i forbindelse med det efterfølgende udvalgsarbejde.
Derfor vil jeg - selv om jeg har advokeret for, at det skal gå hurtigt - anmode om, at ministeren kommenterer disse høringssvar, som vi har fået oversendt, og som jo også inkluderer de problemstillinger, som bl.a. rejses i dag i Berlingske Tidende i forhold til, hvad vi har af muligheder inden for den danske straffelovgivning, når det gælder om at forfølge forskellige forbrydere af udenlandsk karakter også.
Så med disse ord vil jeg tilsige en positiv udvalgsbehandling fra Kristeligt Folkepartis side.
Henning Gjellerod (S), 2000-11-02:
Havretskonventionen omhandler i store træk bevarelse og forvaltning af fælles fiskebestande og de stærkt vandrende fiskebestande.
Det overordnede formål med aftalen er derfor at skabe sikring for og bevarelse af disse fiskebestande, samt at udnyttelsen sker på et bæredygtigt grundlag.
Derfor må konventionen forventes at styrke beskyttelsen af havmiljøet.
Aftalen indeholder retningslinjer for det internationale samarbejde om forvaltning af fiskeriet på det åbne hav.
Konventionen opstiller løsninger på problemerne med ureguleret fiskeri på åbent hav.
Den præciserer retten til fiskeri på åbent hav og opstiller samtidig en forpligtelse for både kyststater og fjernfiskerstater til at medvirke til og samarbejde om at fastlægge forenelige bevarelses- og forvaltningsforanstaltninger.
Man kunne spørge sig selv, om Danmark ikke allerede gør dette.
Jo, det gør vi i høj grad.
Men fisk kender nu engang ikke aftalte afgrænsninger.
Det er i høj grad i Danmarks interesse, at der findes formaliserede, internationale spilleregler, som gælder alle lande, der deltager i fiskeri på det åbne hav.
Reglerne skal forpligte hvert enkelt af deltagerlandene til at holde styr på sine egne fiskere.
Selv om vi i dag deltager i regionale fiskeriregulerende organisationer, og EU i høj grad er inddraget, er det kun ønskeligt med et samarbejde, der kommer til at omfatte flere lande og flere områder.
Jeg vil fremhæve betydningen af de præventive tiltag ved konventionen.
Det bestemmes, at stater skal udvise en høj grad af forsigtighed, når der på et område ikke foreligger klare og pålidelige videnskabelige undersøgelser.
Det er derfor forsigtighedsprincippet, der gør sig gældende.
Princippet er kendt inden for miljøretten og bestemmer, at et land - hvis der mangler klare videnskabelige beviser for en miljømæssig påvirkning - bør handle forsigtigt for at kunne undgå en skadelig indvirkning på miljøet.
Samarbejdet vil i praksis foregå gennem etableringen af regionale fiskeriorganisationer, hvor både de berørte kyststater og andre lande, der udnytter en bestemt fiskebestand, skal kunne blive medlemmer.
De deltagende stater vil efter konventionen være forpligtet til at sikre, at de fiskerfartøjer, der sejler under deres flag, overholder de vedtagne bevarelsesforanstaltninger.
Flagstaten pålægges altså en forpligtelse til at kontrollere egne fartøjer på det åbne hav bl.a. ved at gøre fiskeriet betinget af en særlig licens eller tilladelse.
Derudover skal de være villige til at samarbejde med inspektører fra de andre medlemsstater.
Endelig skal landene kunne pålægge de fiskerfartøjer, der ikke overholder retningslinjerne, sanktioner.
Socialdemokratiet anbefaler beslutningsforslaget til vedtagelse.
Henning Gjellerod (S), 2000-11-02:
I sidste halvdel af det 20. århundrede har det internationale samfund vedtaget flere internationale og regionale erklæringer og konventioner for at beskytte menneskerettighederne. Visse særlig alvorlige internationale forbrydelser er blevet kriminaliseret, og der er åbnet mulighed for, at de kan pådømmes ved de nationale domstole, uanset hvor de har fundet sted.
Alligevel har der været tilfælde, hvor stater ikke har kunnet eller villet bringe de formodede gerningsmænd for en domstol.
Derfor vedtog forsamlingen på en FN-diplomatkonference i Rom den 17. juli 1998 statutten for en permanent international straffedomstol, der skal træde i kraft, når den er ratificeret af 60 stater.
Det betyder, at domstolen først træder i funktion, når en stat ikke kan eller vil påtage sig at retsforfølge en formodet gerningsmand.
Domstolen er altså kun overordnet nationalstaternes domstole i det tilfælde, at nationalstaterne ikke opfylder deres forpligtelser.
Den permanente domstol skal have kompetence til at behandle de groveste og mest alvorlige internationale forbrydelser, det vil sige folkedrab, forbrydelser mod menneskeheden, krigsforbrydelser og aggression.
Desværre har vi i vores århundrede oplevet, at nogle af de mennesker, der har stået bag sådanne forbrydelser, er gået fri.
Som eksempel kan nævnes den bosnisk-serbiske leder, Radovan Karadic, der stadig er eftersøgt krigsforbryder og endnu ikke er blevet stillet for den særlige domstol for det tidligere Jugoslavien.
At Idi Amin lever i Saudi-Arabien i bedste velgående, taler også sit tydelige sprog.
Domstolen har fire hovedformål: Den skal virke afskrækkende på folk, det vil sige have en præventiv funktion.
Der kommer vished for, at der er konsekvenser forbundet med grove forbrydelser.
Den skal tilskynde de nationale stater til at retsforfølge og dømme de omhandlede forbrydelser.
Ofrene og deres familier vil få en chance for at opleve retfærdighed, forsoning og samtidig høre sandheden.
Den skal gøre ende på den straffrihed, der desværre har været eksisterende hidtil.
Kun en lille del af de ansvarlige gerningsmænd er hidtil blevet retsforfulgt af nationale domstole.
Den Internationale Straffedomstol er et stort og meget vigtigt gennembrud i bestræbelserne på at opretholde den respekt for menneskerettighederne, som vi hylder her i Danmark og i resten af Europa.
Respekten for menneskerettighederne indebærer, at de, der bryder dem, også må stå til ansvar for deres handlinger.
Med domstolen bliver det muligt at skabe et internationalt, uafhængigt retsorgan, der sikrer, at menneskerettighederne respekteres.
Domstolen skal derfor dels virke præventiv, dels virke som dømmende myndighed, når forbrydelsen er begået.
Socialdemokratiet går ind for oprettelsen af en international straffedomstol og kan fuldt ud støtte det fremsatte forslag.
Vi imødeser en intens udvalgsbehandling, som gerne skulle resultere i, at en meget stor del af Folketingets partier tilslutter sig.
Der bør ikke være tvivl om Danmarks holdning i dette spørgsmål.
Jann Sjursen (KRF), 2000-11-02:
Nok tilsagde jeg tidligere en hurtig udvalgsbehandling, men
dog ikke hurtigere, end at jeg selv argumenterede for, at vi vil bede om ministerens kommentar til de høringssvar, der er givet, og selvfølgelig også muligheden for at få belyst de grundlovsmæssige aspekter, som her i debatten er blevet rejst særlig af Enhedslisten og Dansk Folkeparti.
Men jeg vil gerne understrege, at for Kristeligt Folkepartis vedkommende ser vi ikke de problemer, som Enhedslisten og Dansk Folkeparti har givet udtryk for, men det skal selvfølgelig ikke forhindre de to partier i at få belyst problemstillingerne som sådan.
Men jeg vil dog tilføje, at når regeringen har valgt at fremsætte det her lovforslag og også har belyst de grundlovsmæssige aspekter i lovforslaget, er det vores opfattelse, at så er den side af sagen i orden; ikke at den ikke kan diskuteres, for jura er ofte genstand for meget lange diskussioner, men der tager vi til efterretning, hvad regeringen lægger til grund i forbindelse med de grundlovsmæssige aspekter, der er af lovforslaget.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-02:
Kun et enkelt spørgsmål til hr. Jann Sjursen omkring hastigheden i det her.
Jeg håber, at hr. Jann Sjursen vil være enig med mig i, at vi i hvert fald bliver nødt til at få tid til en ordentlig belysning af grundlovsproblemet.
Jeg lagde jo også mærke til, at hr. Sjursen i spørgsmålet om euroen - selv om han anbefalede et nej - sådan set ingen bekymringer havde specielt med henblik på forholdet til grundloven.
Jeg håber, at hr. Jann Sjursen vil støtte et ønske fra Enhedslisten om, at vi i udvalget får mulighed for at bede regeringen om at indhente særlige høringssvar, også i spørgsmålet om statsretseksperternes bedømmelse af den redegørelse vedrørende grundlovsproblemet, som regeringen har fremlagt i bemærkningerne.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-11-09:
Det er rigtigt, at det her er en genfremstættelse fra sidste år, og vi går nok ind for genbrug, men faktisk ikke af forslag.
Mange af dem har været brugt før.
Jeg må bedrøve ministeren med, at jeg ikke er stolt af vores arbejdsmarkedssystem.
Og det synes jeg heller ikke jeg har nogen grund til.
Det er der ikke nogen som helst grund til.
Det gør jeg ikke.
Det er jo oven i købet en kendsgerning - vi fik et papir inden for det seneste halve år i Arbejdsmarkedsudvalget, der viste det - at vi har ikke færre strejkedage i Danmark under den forkromede danske model.
Udenlandske lønmodtagere har heller ikke haft en dårligere udvikling af deres rettigheder end danske.
Udenlandske lønmodtagere har også haft lige så god lønfremgang som danske.
Så hvad får vi egentlig for den begrænsning af friheden, der ligger i den danske model?
Jeg synes ikke, den giver os noget, og jeg synes, at den er en begrænsning.
Så siger ministeren også, at Arbejdsretten erklærede, at blokaden var lovlig.
Ja netop.
Det er jo derfor, man fremsætter forslaget.
Det er, fordi en instans i det parallelle system, altså parallelt med vores almindelige civilretslige system, erklærer, at noget er lovligt efter en aftale, som er indgået mellem to parter, og som man så lader gå ud over andre parter.
Det erklærer Arbejdsretten er lovligt.
Det synes jeg der er god grund til at anfægte, og det er det, vi gør med fremsættelsen af dette beslutningsforslag.
Så nævnte hr. Ole Sohn, at det er mærkeligt, at vi ikke går længere, hvorfor vi ikke laver et frontalt angreb på hele det arbejdsretlige system.
Og det er jo af den enkle grund, at det er vi ikke enige om.
Det vil Kristeligt Folkeparti gerne, men det vil de to andre partier, som vi stiller forslag sammen med her, ikke.
Det accepterer vi.
Vi er glade for, at vi er kommet så langt, at vi kan fremsætte det forslag her sammen; det synes vi er helt fint.
Jeg vil ikke yderligere argumentere for forslaget, det er så rimeligt gjort af Venstres ordfører, det har vi gjort før, og det fremgår tydeligt af bemærkningerne, hvad det handler om.
Så efter disse bemærkninger vil jeg bare sige, at vi selvfølgelig anbefaler forslaget her, som vi er medforslagsstillere til.
Ole Vagn Christensen (S), 2000-11-09:
Jeg må sige til hr. Ole M. Nielsen, at nu afhænger alt jo af øjnene, der ser på tingene, og hvis vi sådan ligesom skal lade blikket rende tilbage igennem de her godt 100 år, vil hr. Ole M. Nielsen så stadig væk påstå, at dette system ikke har givet os noget?
Hvordan ser det ud?
Vi klarer vores eksport godt, og vi kunne også område for område tage vores velfærd og alle de dér ting.
Når man tænker på den store produktion, som vi er i stand til at have, og som vi eksporterer, og det, at vi kan klare os som det lille land, selv om vi er uden råstoffer, netop ved vores dygtighed, ved vores samarbejde, vores forståelse hinanden imellem.
For der ligger jo meget, meget, meget andet i den danske model.
Og jeg er da glad for, at vi har et sådant arbejdsmarked
Lone Saaby Johansen (RV), 2000-11-09:
Det Radikale Venstre har fuld forståelse for baggrunden for, at beslutningsforslaget bliver stillet.
Faglige blokader som eksempelvis på Ikadan kan have store skadevirkninger for både medarbejdere og virksomheder.
På den anden side hylder partierne her i Folketinget næsten ved enhver lejlighed, der bydes - måske lige netop bortset fra i dag - den danske model af aftaleprincippet.
Når man gør det, må man gøre det konsekvent og ikke begynde at definere nødstilfælde, som Venstres ordfører gør.
For hvor går grænsen?
Vi vil godt være med til at drøfte, om man på en eller anden måde kan modernisere hele aftalesystemet, men vi vil ikke være med til at gribe ind i et enkeltområde, som det gøres i dette forslag.
Ole Vagn Christensen (S), 2000-11-09:
Hvor er jeg glad for hr. Ole M. Nielsens sidste bemærkning
om, at vi klarer os godt. Min opfattelse er, at vi klarer os godt, fordi vi har et arbejdsmarked, som forstår, at vi også skal være konkurrencedygtige, og at vi også skal være i stand til at klare vores eksport.
Heri ligger i virkeligheden den største arbejdskamp.
Det er den arbejdskamp, man vil have undergravet.
For hvad vil situationen være, hvis man er i den situation, at der er virksomheder, der kan få lov til at køre udenom, der kan begynde at undergrave?
Vi kan jo bare se her, hvordan to små virksomheder faktisk er i stand til at få nogle til at hidse sig op og begynde at snakke om menneskelige rettigheder, som bliver undertrykt af nogle systemer, når det, det i virkeligheden handler om, sådan set er: Hvordan er vi i stand til at kunne have den stabilitet, hvordan er vi i stand til at kunne have det aftalesystem, som vi alle godt ved er det, der har givet os vores muligheder for at kunne klare os?
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-11-09:
Jamen jeg synes, det er fint, at der nu er en forståelse mellem arbejdsmarkedets parter for, at vi skal have en fornuftig udvikling, som både sikrer gode forhold for lønmodtagerne og også sikrer, at vi har en konkurrenceevne, så vi kan klare os på eksportmarkederne.
Men det har andre lande altså også fundet ud af uden at have den her danske model og den afkortning af den personlige frihed, som den danske model står for.
Det er det, jeg har noget imod, og det er det, jeg ikke forstår.
Og henvisningen til de dér to små virksomheder: Det er nogle fuldstændig urimelige og kunstigt skabte konflikter, der blev på de to virksomheder, henholdsvis Ikadan og Brørup Maskinstation,
Det er simpelt hen noget ruskomsnusk, som ingen går rundt og praler af heller, så vidt jeg har hørt.
Lone Yalcinkaya (CD), 2000-11-09:
Forslaget vækker ikke sympati hos os i CD, da vi mener, at man skal være tilbageholdende med at ændre på lovgivningen på områder, der omfatter danske traditioner.
Vi er kendt for, at faglige sager er delvis regulerede ved aftaler mellem arbejdsmarkedets parter.
Vi har det lidt svært med dette beslutningsforslag.
Vi hylder det danske aftalesystem; vi er generelt ikke særlig begejstrede for at regulere på området ved lov.
Modsat skal det ikke være muligt for den enkelte organisation fuldstændigt at tryne andre organisationer, virksomheder og lønmodtagere imod deres vilje.
Naturligvis er vi også åbne over for nye oplysninger og argumenter, der måtte dukke op under udvalgsarbejdet.
Ole Vagn Christensen (S), 2000-11-09:
Hr. Knud Erik Kirkegaard kom med en række udtalelser.
Den første var: Ikke for at beskadige den danske model - det var ikke derfor, man havde fremsat forslaget. Den næste udtalelse var omkring strejkeretten, og hr. Knud Erik Kirkegaard var helt enig i, at det var en ret, man havde lov til at have.
Og så kom han med en opfordring til, at man viste respekt.
Det er svært, sagt til hr. Knud Erik Kirkegaard, at vise respekt, når det, der i virkeligheden er formålet, er at lovgive om, at man skal have retten til at fratage et mindretal den strejkeret, som hr. Knud Erik Kirkegaard selv så rigtigt gik ind for, for konsekvensen af det her forslag vil jo være, at et mindretal ikke har ret til at etablere strejker og blokader og den slags ting.
Lone Yalcinkaya (CD), 2000-11-09:
Jeg bemærkede, at der her under hr. Knud Erik Kirkegaards sidste tale blev sagt, at CD støttede forslaget, og det gør mig ked af at høre, at man ikke har forstået det, jeg har sagt her fra talerstolen. Forslaget vækker ikke sympati hos CD, og det er næsten ensbetydende med, at vi desværre ikke støtter dette forslag.
Lone Saaby Johansen (RV), 2000-11-09:
Jeg skal i samme åndedrag rette en lille misforståelse.
Jeg skal også understrege, at Det Radikale Venstre ikke kan støtte forslaget, da vi mener, det vil være et indgreb i aftaleprincippet.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-11-09:
Jeg vil gerne sige tak for spørgsmålet.
Jeg er helt enig i, at det system, vi har, har haft sin berettigelse; det har jeg sagt flere gange også her fra Folketingets talerstol.
Det er helt klart, at dengang, da arbejdskampen ikke handlede om at få smør på brødet, men måske om at få brød på bordet, var der en begrundelse for, at man måtte give afkald på noget af sin personlige frihed for solidaritetens skyld for at opnå nogle bedre rettigheder.
Den diskussion har vi været igennem før, men jeg synes, det er fint, at jeg får lov til at sige det igen. Jeg synes bare, at situationen er en anden i dag, hvor arbejdskampen og solidariteten handler om at få hul på eller endda få den sjette ferieuge i forhold til at have fem i forvejen.
Vi mener bestemt, at lønmodtagere og virksomheder skal have lejlighed til at organisere sig, men de skal selv bestemme, hvor de vil gøre det.
Hr. Ole Vagn Christensen spørger, hvordan vi klarer os. Vi klarer os fint.
Det gør vi, men det gør andre lande også, som har haft andre systemer, hvordan det så er kommet så vidt; det gør de jo.
Men vi klarer os på at begrænse den personlige frihed, og det synes vi ikke er en god idé.
Det er fuldstændig korrekt og selvfølgelig kun en del af forklaringen.
Det, som jo helt tydeligt kom frem her, er, at hr. Ole Vagn Christensen og Socialdemokratiet og hele den bevægelse, der bakker den danske model op, vil gøre sig til herrer over, om de aftaler, der indgås mellem to mennesker og to parter, er gode nok for de mennesker.
Hr. Ole Vagn Christensen sagde jo tydeligt i en af sine korte bemærkninger til hr. Knud Erik Kirkegaard, at hvis man på en virksomhed har en overenskomst mellem Kristelig Arbejdsgiverforening og Kristelig Fagbevægelse, så skal andre sætte sig til dommere over, om de er gode nok.
Det må jo sådan set være det, som de andre partier, som bakker den model op, også gør.
Det er det, jeg ikke forstår.
Og jeg forstår ikke, vi skal have sådan et system i dansk retssamfund.
Ole Vagn Christensen (S), 2000-11-09:
At hr. Knud Erik Kirkegaard ikke forstod, det har jeg i hvert fald fået en helt klar opfattelse af, for det bærer forslaget også præg af: at man forstår ikke, hvad det er, man sådan set er i gang med at sætte i søen.
For hr. Knud Erik Kirkegaard har jo stået her gang på gang og sagt, at et mindretal på en virksomhed ikke skal have lov til at bestemme over et flertal, og i alle de bemærkninger, der står heri, står der, at når der indgås overenskomst af et flertal på en virksomhed mellem Kristelig Arbejdsgiverforening og Kristelig Fagforening, hedder det sig - og det håber jeg at hr. Knud Erik Kirkegaard ved at disse to organisationer er enige om - at de ikke må etablere strejker over for hinanden.
Det hænger sammen med, at de om søndagen kunne risikere at sidde sammen i kirken, og så kan de jo ikke være i konflikt med hinanden.
Det har hr. Ole M. Nielsen belært mig om, at det er sådan, at det system er opstået. Jeg har stor respekt for det med kirken, men jeg har ikke stor respekt for, at man vil fratage mennesker, et mindretal på virksomheden, deres rettigheder til at kunne etablere de fornødne kampskridt, hvis man er utilfreds med arbejds- og lønforholdene i henhold til de gældende regler.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2000-11-09:
Jamen så slap katten rigtignok ud af sækken fra hr. Ole Vagn Christensens side.
Hvor jeg hidtil har haft svært ved at forstå, hvad det var, hr. Ole Vagn Christensen sagde, så forstår jeg det nu.
Det kom næsten med flammeskrift.
Det, der generede hr. Ole Vagn Christensen, var, at vi med forslaget forhindrede et mindretal i at bestemme over et flertal - at forhindre et mindretal i at bestemme over et flertal!
Jamen hvis hr. Ole Vagn Christensen vil angribe mig for det, så skal hr. Ole Vagn Christensen være hjertelig velkommen, og jeg håber også, hr. Ole Vagn Christensen vil gøre det ved lejligheder, hvor der måske er større offentlig interesse for debatten, end der er her i Folketingssalen, hvor der jo ikke er mange tilhørere eller journalister tilbage.
Det tager jeg meget gerne en holmgang i forsamlingshuset med hr. Ole Vagn Christensen om.
Ole Vagn Christensen (S), 2000-11-09:
Nu kan hr. Knud Erik Kirkegaard jo kalde det, hvad han vil,
og der er ikke nogen kat, der er sluppet ud af sækken.
Men det er måske først nu, det er gået op for hr. Knud Erik Kirkegaard, hvad det er, han er i gang med, nemlig at fratage en række mennesker retten til at forhandle og organisere sig og kæmpe for løn- og arbejdsforhold efter de konventioner, som vi kender til.
Hvorimod hr. Knud Erik Kirkegaard går ind for det system, at hvis flertallet går ind for Kristelig Fagforening, ja, så skal man fraskrives disse rettigheder.