runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jesper Langballe (DF), 2004-03-30:
Fru Anne Grete Holmsgaard spurgte med mild undren mit eget partis ordfører, hvad det dog var for en magt, Dansk Folkeparti ville have tilbage til det nationale parlament, og jeg må sige, at jeg undrede mig over fru Anne Grete Holmsgaards undren, for hvor mange gange har fru Anne Grete Holmsgaard ikke siddet og trykket på den fortrinsvis grønne knap, når vi her i Tinget har implementeret et EF-direktiv. Der er jo ikke noget mærkeligt ved, at man harmoniserer fornuftigt ved at lave parallellovgivninger, men her er jo tale om noget, vi skal.
Der var engang, man sagde: Ingen over og ingen ved siden af Folketinget.
Vi har det standpunkt i vores parti, at er sådan en implementering fornuftig, så stemmer vi for den.
Hvis den er tåbelig, så stemmer vi imod den.
Dér er et eksempel på magt, man kunne hente tilbage til det nationale parlament.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-03-30:
Men vores politik er jo også en politik for EU og ikke kun for de ændringer, der sker med udkastet til traktat.
Det handler både om det, vi kan gøre nationalt, og selvfølgelig også om det, vi ønsker at arbejde for på fælleseuropæisk plan.
Elisabeth Arnold (RV), 2004-03-30:
Det var sådan set to ret forskellige ting, fru Anne Grete Holmsgaard var i gang med, for behovet for en europæisk offentlighed tror jeg fuldt ud vi deler synspunktet på.
Men alt det, der handler om gennemsigtighed, åbenhed, inddragelse af flere udvalg og sådan noget, er noget, vi fuldstændig kan gøre på hjemmebane, som vi sagtens kan gøre selv uden at afvente nogen form for traktatændringer eller noget som helst andet.
Det kræver blot en vilje her i
Folketinget
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-03-30:
Jeg beklager, at jeg ikke fik sagt mere om det, men den røde lampe lyste faretruende op i mit ansigt. Jeg vil sige, at der er et stykke vej at gå endnu i forhold til gennemsigtigheden i EU's system.
Jeg tror ikke, jeg formulerede det som et krav, men som noget, der er vigtigt for os.
Det er vigtigt for os at få øget den gennemsigtighed.
Så er det også vigtigt for os, at vi på nationalt plan får øget gennemsigtigheden i behandlingen af de EU-sager, der går gennem det her Folketing.
Der har vi jo tidligere foreslået, at sagerne skal substansbehandles i de enkelte fagudvalg.
Det ønsker vi af flere årsager, både fordi det er der, der er den største viden om det, fordi vi tror, at man kan komme tidligt ind i fasen, har bedre mulighed for at komme ind i selve behandlingen, og fordi vi dermed får mulighed for en større åbenhed i de her sager.
Vi erkender blankt, at det ikke er let at skabe denne her åbenhed.
Jeg tror faktisk, at et af de allerstørste problemer ligger i at få skabt en europæisk offentlighed, sådan at vi ikke kun opfatter os som danskere, svenskere, finner, eller hvad vi nu er, men også opfatter os som del af en fælles europæisk debat.
Elisabeth Arnold (RV), 2004-03-30:
Til slut i sit indlæg sagde fru Anne Grete Holmsgaard, at det var et krav fra SF, at man skulle have en demokratisering af EU, og så var der ikke flere detaljer om, hvordan det skulle ske.
Nu har vi talt meget om suveræne lande, demokratisk valgte kommissærer og andre interessante ting i løbet af debatten i dag, så jeg vil gerne høre: Hvad forestiller SF sig egentlig af yderligere demokratisering end det, der
allerede er i forvejen?
Jeg er temmelig sikker på, at det resultat, der kommer til at foreligge af traktatforhandlingerne, bliver et, som absolut er spiseligt og godt, så Det Radikale Venstre vil kunne anbefale et ja til traktaten, når den til sin tid kommer til folkeafstemning.
Det, der er problemet, er de danske
forbehold; traktatens indhold er vi glade for.
Hvis resultatet bliver, som det tegner til nu, vil vi med stor fornøjelse anbefale et ja til den traktat.
Det er de danske forbehold, der er problemet, og der generer det os selvfølgelig meget, at partier herinde, som i deres festtaler, i deres valgprogrammer og på deres hjemmesider skriver, at vi skal have en fælles flygtningepolitik, i praksis går ud og siger: Nej, det skal vi nu alligevel ikke.
Charlotte Antonsen (V), 2004-03-30:
Det, jeg spurgte fru Elisabeth Arnold om, var: Fylder de gamle forbehold, som Danmark har i dag, ikke mere?
Er det ikke en større ulempe for Danmark, er der ikke flere sager, vi må stå uden for på grund af de nuværende danske undtagelser end det, der lægges op til fra regeringen?
Det, der er så ejendommeligt, er, at nu bevæger vi os i den rigtige retning med henblik på at få afskaffet de danske undtagelser på længere sigt, og så står De Radikale pludselig af.
Jeg kunne forstå det, hvis vi bevægede os den modsatte vej, så kunne man forstå argumentationen.
Så skaber det ikke en hel masse forvirring i et billede, der måske i forvejen er temmelig forvirret?
Elisabeth Arnold (RV), 2004-03-30:
Jeg synes, det er ejendommeligt, at man bliver beskyldt for at skabe forvirring, når man holder fast i sine standpunkter.
Det Radikale Venstre har ønsket at afskaffe de fire forbehold
i adskillige år; vi har landsmødevedtagelser om det i stribevis, og vi har holdt fast i vore standpunkter. Derimod har både Venstre, Konservative og Socialdemokratiet bevæget sig bort fra deres standpunkter.
Så jeg føler ærlig talt overhovedet ikke nogen skyld eller nogen anger eller ruelse over Det Radikale Venstres holden fast i sine egne standpunkter.
Det mener jeg faktisk burde være ethvert partis fornemste opgave.
Henrik Dam Kristensen (S), 2004-03-30:
Det var da en glædelig oplysning, vi fik her fra hr. Thor Gunnar Kofoed, for det er klart fremgået af pressen, og dermed er hele Danmark jo blevet misinformeret, at der var en Venstrekandidat, som havde formået sig til at foreslå forsamlingen, at man skulle arbejde for i løbet af 15 år at få afskaffet EU's landbrugsstøtte.
Og jeg forstod på dagspressen, at det ikke engang kunne vedtages på Venstres landsmøde, og derfor kan jeg ikke konkludere andet, end at Venstre ikke andet end i ord taler om at afskaffe landbrugsstøtten.
Når det kommer til den reelle og virkelige verden, vil Venstre ikke være med til det.
Derfor må jeg sige, at jeg, indtil det bliver berigtiget på anden måde, holder fast ved den opfattelse, jeg har, at det ikke engang kunne lade sig gøre på Venstres landsmøde at få vedtaget en vedtagelse, der hed: Vi vil arbejde for i løbet af 15 år at få det fjernet.
Så konklusionen kan ikke være andet, end at der er flotte ord fra Venstres side, men handling har man bestemt ikke tænkt sig at bruge tid på.
Per Stig Møller (KF), 2004-03-30:
Jeg synes, det er en udmærket idé at give mulighed for at få et samlet overblik over, hvad der er på vej, så derfor vil jeg godt takke forespørgerne for initiativet.
Som det blev sagt, tror jeg, det vil være nyttigt at gennemføre en sådan forespørgselsdebat hvert år.
Denne gang må jeg jo tilstå, at vi er nået 3 måneder ind i det år, som arbejdsprogrammet dækker, så fremover må vi selvfølgelig stile mod en debat i begyndelsen af året.
Kommissionens arbejdsprogram skal ses i sammenhæng med den vægt på politisk planlægning og prioritering, som i stigende grad kendetegner EU.
Målet er at sikre konsistens i EU's politiske arbejde.
Det bliver ikke mindre vigtigt i et EU med 25 og flere medlemmer, og derfor besluttede vi også på Det Europæiske Råds møde i Sevilla i 2002, at Det Europæiske Råd skal udarbejde både et flerårigt, strategisk program og et årligt arbejdsprogram.
Kommissionens arbejdsprogram er da også resultatet af en grundig dialog med Rådet og Europa-Parlamentet på grundlag af endnu et planlægningsinstrument, nemlig Kommissionens årlige politiske strategi, som fremlægges i begyndelsen af året, før arbejdsprogrammet træder i kraft.
2004 er et lidt usædvanligt år med en tætpakket europapolitisk kalender.
Den 1. maj udvides EU med ti nye medlemslande, i juni er der valg til Europa-Parlamentet, og i november tiltræder en ny Kommission.
Det giver naturligvis særlige vilkår for planlægningen af Kommissionens arbejde, men det gør ikke dette arbejde, som på mange måder udgør rygraden i EU-samarbejdet, mindre vigtigt.
I arbejdsprogrammet peger Kommissionen på tre prioriteter for arbejdet i 2004.
Vi har fra dansk side støttet Kommissionens overordnede prioriteringer.
Jeg kan ikke i min besvarelse her i dag gå i detaljer med samtlige af Kommissionens lov- og arbejdsinitiativer, men inden for hver af Kommissionens tre prioriteter vil jeg gerne lægge op til en overordnet debat ved at pege på de efter regeringens opfattelse vigtigste spørgsmål, som kommer til at præge EU i så vel 2004 som årene fremover.
Charlotte Antonsen (V), 2004-03-30:
Forespørgslen om Europa-Kommissionens arbejdsprogram, som vi nu skal tage fat på,
er en forespørgsel, som vi fremover agter at holde en gang om året.
Begrundelsen herfor er simpelt hen at give os her i Folketinget mulighed for at få et overblik over de sager, der er på vej i EU-systemet.
Som vi netop har diskuteret under den forrige forespørgsel, er det jo Kommissionen, der tager initiativerne, så for at skabe overblik over, hvad der er på vej, er det altså fremover meningen, at vi skal drøfte Kommissionens arbejdsprogram.
Besvarelse
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-30:
I og med at der står gradvis stigende, kunne jeg vel også have sagt hver dag.
Der står nøjagtig det i teksten, som jeg citerede og læste op: gradvis stigende.
Jeg burde måske have sagt hver dag, det havde måske været mere korrekt, det skal jeg medgive hr. Henrik Dam Kristensen.
Til spørgsmålet om protektionisme: Nej, jeg er fuldstændig uenig i, at vi skal tilbage til protektionisme, og jeg tror heller ikke, vi kommer det.
Men grunden til, at vi ikke kommer det, er jo, at vi befinder os i en fuldstændig anden situation end for 20 eller 30 eller 50 år siden.
Landene har ingen interesse i det, og ingen lande vil kunne overleve på at være protektionistiske.
Landene er interesserede i at eksportere og importere. Det er meget vigtigt, og det er selvfølgelig også lige præcis det, der er grundlaget for, at man kan få nogle forpligtende, frivillige, internationale aftaler.
Det er også det, der er vores alternativ.
Vores alternativ er ikke, at enhver bare skal kunne gøre, hvad man vil.
Vores alternativ er, at der laves nogle forpligtende, altså bindende, internationale aftaler om f.eks. mindstestandarder, og de, der vil nyde godt af at være en del af et åbent marked, må selvfølgelig leve op til de standarder.
Det er klart, men det er jo noget helt andet end at acceptere, at et enkelt land skal sænke sine miljøstandarder, fordi EU kræver det.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-03-30:
Jeg er sådan set ikke i tvivl om, at statsministeren fuldstændig har forstået, hvilken betydning det her har for SF. Så vil jeg godt sige, at det jo er tydeligt i det, hr. Søren Søndergaard siger, at Enhedslisten og vi altså faktisk læser både traktatudkastet og de forudgående traktater på en meget forskellig måde, når det handler om militærkapacitet.
Hvis vi går tilbage til Maastrichttraktaten, så stod der faktisk i Maastrichttraktaten, at den fælles forsvarspolitik kan udvikle sig til et fælles forsvar.
Punktum.
Det blev så blødt op i Amsterdamtraktaten, hvor det blev præciseret, at hvis det skulle ske, så var den klare forudsætning enighed, altså vetoret.
Da fik den virkelig dødsstødet.
Vi har jo sagt meget klart, at vi er imod en EU-hær.
Vi har også sagt meget klart, at vi er villige til at forhandle om forsvarsforbeholdet under den forudsætning, at vi får den danske regering til at sige, at den ikke vil gå med til en europahær.
Det er der jo mulighed for, fordi det er under enstemmighedsprincippet.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-30:
På sin vis synes jeg, det er en lille smule underligt, at hr. Henrik Dam Kristensen vælger lige netop den indfaldsvinkel, der hedder manipulation.
Hvis hr. Henrik Dam Kristensen havde hørt efter, var konklusionen i mit indlæg et forslag om, at vi her i dag træffer beslutning om, at når tiden kommer og der skal være en folkeafstemning, skal forfatningen - det bliver nok udkastet med nogle ganske få ændringer - sendes ud til samtlige husstande. Hvis det sker, kan hr. og fru Jensen, der følger denne debat, slå op og se, hvem der egentlig har ret.
Er det hr. Henrik Dam Kristensen, eller er det hr. Søren Søndergaard?
Det synes jeg er at give folk mulighed for at vurdere spørgsmålet, og derfor stiller jeg mig også fuldstændig uforstående over for, at hr. Henrik Dam Kristensen kan gå imod et så oplagt forslag som at sige, at forfatningen skal sendes ud til alle husstande, så folk selv kan sidde derhjemme og afsløre alle de grovheder og forkerte påstande, som jeg åbenbart gør mig skyldig i.
Så til spørgsmålet om det indre marked: Ja, det er fuldstændig korrekt, at vi ønsker at lægge bånd på det indre marked.
Det er fuldstændig korrekt, at vi ikke mener, at markedskræfterne bare skal være afgørende, og det er også derfor, vi mener, at på en række områder, bl.a. miljøområdet, skal man fra de enkelte landes side kunne sætte bremsen i.
Det kan være over for berigede fødevarer, det kan være over for gmo, og det kan være over for mange andre ting; man skal kunne sige, at her sætter vi bremsen i.
Vi kan da sikkert få en utrolig interessant diskussion om, hvorvidt en indsatsstyrke på 60.000 mand er en hær eller ikke er en hær.
Jeg opfatter det som noget, der skal bruges på
samme måde, som en hær bruges, og den skal bruges på baggrund af beslutninger i Unionen.
Det står fuldstændig tydeligt i forfatningen, at den militære kapacitet skal bruges til det, man beslutter i Unionen.
Jeg vil godt læse det op for fru Anne Grete Holmsgaard, for jeg kan se, at hun ser meget skeptisk ud.
Der står, at medlemsstaterne stiller civil og militær kapacitet til rådighed for Unionen til gennemførelse af den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik med henblik på at bidrage til opfyldelsen af de mål, Ministerrådet har opstillet, så der er
overhovedet ikke nogen tvivl om det.
Med hensyn til enstemmighed synes jeg, at vi har haft et meget lærerigt eksempel på, hvordan det foregår.
Jeg vil lige gøre fru Anne Grete Holmsgaard opmærksom på, at det ikke er Frankrig, der ophæver EU's våbenembargo mod Kina, det er i givet fald EU, der vil gøre det. Men læg mærke til, hvad der er den danske regerings og i øvrigt også oppositionspartiet Socialdemokratiets position.
Vi vil formentlig se illustreret med gru i morgen, at hvis alle de andre lande går ind for ophævelsen af våbenembargoen, vil Danmark ikke stille sig i vejen.
Det er sådan, man forstår enighed: Hvis alle de andre vil, vil man ikke stille sig i vejen for det, og det synes jeg i virkeligheden mere end så meget andet siger noget om, hvilke problemer der ligger, og hvorfor det er så vigtigt at være på vagt over for udviklingen.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-03-30:
At man ikke kan skelne mellem enkeltlande og EU,
er jo det rene, skinbarlige sludder.
Det ville være det samme som at sige, at man ikke kunne skelne mellem, hvad hr. Søren Søndergaard og hr. Jesper Langballe mener, og det tror jeg nok han nærmest ville få en blodstyrtning over.
Det andet, hr. Søren Søndergaard siger,
er også manipulation.
Det er korrekt, at i Maastrichttraktaten stod der, at man kunne udvikle en fælles hær - punktum.
Men med Amsterdamtraktaten blev det præciseret, at det forudsatte enstemmighed, og da Frankrig og Storbritannien efterfølgende gik sammen i 1998, tror jeg det var, fik man præciseret Petersbergopgaverne som det centrale og opgav ideen om det territoriale forsvar.
Det er korrekt, men det er ikke en hær.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-30:
For det første kan man jo ikke skelne mellem enkeltlande og EU, for som jeg lige har gjort opmærksom på, sætter enkeltlandenes interesser sig jo igennem.
Det er jo sådan, at når en række enkeltlande, som har store våbeninteresser, har samlet sig i EU, sker der det, når man sætter dem omkring det samme bord og lader dem udtale sig under fælles hat, at de f.eks. kommer frem til en idé om at ophæve våbenembargoen mod Kina, på trods af at menneskerettighedssituationen i Kina sådan set er blevet værre på det sidste, altså en meget dårlig idé.
Man kan sige, at det er enkeltlande, der gør det, men de gør det altså i det forum, der hedder EU, og det er jo ikke enkeltlande, der ophæver EU's våbenembargo.
Det er noget, EU desværre gør, når man sidder samlet omkring bordet.
Så til spørgsmålet, om vi er tættere på eller længere fra en EU-hær: Ja, det kommer jo an på, om man opfatter en EU-hær som en eller anden styrke med nogle bestemte hjelme, osv.
Hvis man vurderer det som en kapacitet, som skal forsvare Unionens interesser, mener jeg bestemt, at vi er tættere på en EU-hær, og jo mere man udvikler det forsvarsindustrielle kompleks osv., desto tættere vil man være på det.
Det er vores opfattelse.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-03-30:
Det er jo ret tydeligt, at hr. Søren Søndergaard bruger enkeltlandes handel til at fremstille et billede af et EU, der er i gang med at opruste.
Men det er altså ikke korrekt, og jeg vil gerne spørge: Er EU i dag tættere på eller længere væk fra en EU-hær, end EU var med Maastrichttraktaten?
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-30:
For det første glæder det mig, at fru Margrete Auken her i sit andet indlæg erkender, at det, der er tale om, altså er, at EU-landene samlet set er den største våbeneksportør, altså at de lande, der er medlem af EU, samlet set eksporterer flest våben.
Hvorfor skal vi nu afskaffe våbenembargoen mod Kina?
Er det på grund af de store menneskerettighedsfremskridt i Kina?
Nej, naturligvis ikke.
Det er selvfølgelig for, at nogle ganske bestemte EU-landes våbenindustri kan få solgt nogle flere våben, og det, man vil gøre med denne forfatning, er, at det, der før var de enkelte landes våbenindustri, skal koordineres stadig tættere.
Der skal iværksættes alle nyttige foranstaltninger til styrkelse af våbensektorens industrielle og teknologiske basis, og der skal udformes en europæisk kapacitets- og forsvarsmaterielpolitik.
Med andre ord: Der skal koordineres, der skal strammes op, og tingene skal gøres fælles, og hvad vil resultatet af det blive?
Det vil selvfølgelig blive, at man også får fælles interesser, og dermed vil EU som sådan og ikke bare de enkelte EU-lande få interesse i at ophæve våbenembargoen mod forskellige lande.
Det er de sørgelige kendsgerninger.
Margrete Auken (SF), 2004-03-30:
Jeg tror, det var godt for hr. Søren Søndergaard, at han ikke kom videre i vrøvlet.
Jeg vil godt lige sige, at man kan altså godt læse det her som det stik modsatte, og det er sådan set det, jeg synes man bør gøre.
I øjeblikket har EU-landene - EU-landene - en meget stor våbenproduktion og en stor våbeneksport, men EU som sådan eksporterer ikke, og derfor blev vi enige om, at det er fup og svindel, når man siger, at EU eksporterer våben.
Det er EU-landene, som gør det.
Vi har læst det sådan, at når man samordner det her, er det for at imødegå dobbeltproduktion, irrationelle investeringer og manglende samordning, som faktisk betyder, at våbenindustrien har kronede dage, fordi der købes ind og produceres, uden at der overhovedet er styr på tingene.
Uanset hvad hr. Søren Søndergaard og jeg måtte mene om våbenindustri og våbenproduktion, tror jeg nok, at våbenindustrien vil foretrække, at der er et fuldstændig ukoordineret indkøb, sådan som forholdene er i øjeblikket. Man starter med en præmis, der siger, at EU er en stor våbeneksportør.
Og vil hr. Søren Søndergaard være så venlig også at bekræfte, at en koordinering kan være en forbedring og sagtens kan betyde, at man indskrænker sit ressourceforbrug?
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-30:
Jeg tager det sidste først, og til det vil jeg sige: Nej, der er jo sådan en filosofi, som især den borgerlige regering og folk, der ideologisk ligger på den fløj, plejer at føre frem, nemlig at det ikke er penge, der er afgørende, og at man sagtens kan forbedre forholdene for de dårligst stillede i samfundet uden at bruge penge på det, og at man sagtens kan forbedre psykiatrien uden at bruge penge på det osv. osv. osv. Det tror vi ikke på, og som jeg sagde, og jeg har gentaget det flere gange til fru Margrete Auken: Der står jo helt klart »forbedre den militære kapacitet«.
Så jeg synes, at fru Margrete Auken skal forklare vælgerne - og vi får jo chancen, når vi skal rundt i landet på vælgermøder osv. - at når der står forbedre, at hvert eneste år skal hvert eneste land altså forbedre den militære kapacitet, så betyder det overhovedet ikke noget økonomisk; det er noget, man bare kan blive ved med i én uendelighed, uden at det koster en krone.
Det synes jeg fru Margrete Auken skal forklare, så vil jeg forklare, at det tror jeg ikke på, og så må vælgerne jo dybest set tage stilling til, hvad de tror på, når vi kommer til afstemningen. Så vil jeg sige: Nej, EU eksporterer ikke våben i dag.
Derimod er det rigtigt, at EU-landene, de lande, der er i EU, samlet set udgør den største våbeneksportør.
Desværre er det sådan, at hvis vi får en stadig tættere fælles EU-våbenpolitik, så vil der komme retningslinjer for produktion af våben, og Unionen som sådan vil få interesse i at sørge for, at der bliver solgt våben, og dermed vil Unionen blive den største våbeneksportør.
Det er altså noget, der ligger ude i fremtiden.
De to ...
Margrete Auken (SF), 2004-03-30:
Jeg vil godt tage fat på hr. Søren Søndergaard, for han er opstillet på Folkebevægelsen mod EU's liste, og Folkebevægelsen har helt i tråd med det, hr. Søren Søndergaard sagde, f.eks. kørt en stor kampagne, hvor der står, at EU er den største våbeneksportør.
Spørgsmål nr. 1: Eksporterer EU så meget som en knaldhætte?
Spørgsmål nr. 2 kommer derefter: Ville det gøre nogen forskel på den våbeneksport, EU-landene har i dag, om Unionen var der eller ej?
Spørgsmål nr. 3: Kan hr. Søren Søndergaard bekræfte, at vedrørende de styrker, der er til rådighed - ud over de 60.000 til Petersbergopgaverne - nævnes der i det, der er blevet udsendt fra Folkebevægelsen, en baggrundsstyrke på 250.000 mand osv.?
I traktatudkastet er der med henvisning til Petersbergopgaverne tale om 60.000 mand.
Hvor kommer
de der 250.000 fra, som tumler rundt i Folkebevægelsens materiale?
Det kan godt være, han ikke kender den pressemeddelelse fra Folkebevægelsen, men så skal han få den i nakken bagefter.
Henrik Dam Kristensen (S), 2004-03-30:
Jeg vil gerne fortsætte den diskussion, og jeg vil gerne tilføje, at den fortolkning, som fru Margrete Auken gav af art. 40, stk. 3, er præcis den samme, der var herskende i konventet.
Jeg må sige til hr. Søren Søndergaard, at der står, at medlemsstaterne forpligter sig til gradvis at forbedre deres militære kapacitet.
Så kommer efterfølgende afsnittet om det europæiske agentur, hvor der beskrives, hvad det er, et agentur skal gøre, og det handler, som også fru Anne Grete Holmsgaard var inde på, lige præcis om, at man sikrer, at f.eks. fremtidige våbenindkøb skal være fornuftige, og at man kan tale sammen osv. osv. Hr. Søren Søndergaard læser indledningsvis op, hvordan en grundlov kunne være, og så siger han samtidig, at den militære kapacitet skal gradvis forbedres, og tilføjer med svung i stemmen: hvert år.
Jamen det er jo grov manipulation.
Hvor står der hvert år?
Ingen steder.
Det er noget af det, der hele tiden bliver lagt til, men jeg vil bare sige, at den måde, der bliver argumenteret på her, tenderer mod fup.
Der er jo ingen, der kan være i tvivl om, at hr. Søren Søndergaard og Enhedslisten som sådan, går jeg ud fra, og Folkebevægelsen mod EU vil ud af det europæiske samarbejde, og jeg har bare et stilfærdigt spørgsmål: Det må vel også gælde det indre marked?