Holger K. Nielsen (SF), 2005-04-19:
SF siger ja til denne forfatningstraktat, og det er der tre overordnede argumenter for.
Vi har været stærke tilhængere gennem årene.
Ligegyldigt hvad vi ellers har sagt til forskellige ting i EU, har vi været tilhængere af udvidelsen, i første række af sikkerhedspolitiske grunde.
Det er altafgørende, at dette kontinent, der har været plaget af krig og blodsudgydelse gennem mange hundrede år, begynder at arbejde sammen, og derfor er EU i den forstand et civilisationsprojekt, hvor man tvinges til at arbejde sammen og tvinges til at diskutere politiske forhold i stedet for at rive hovederne af hinanden.
Det udvidede EU skal fungere i praksis, derfor er det nødvendigt med et nyt grundlag for det.
Det andet overordnede argument er, at vi har at gøre med en bedre traktat end Nicetraktaten.
Det er ikke nogen perfekt traktat, der er mange ting, vi godt ville have skrevet anderledes, men når vi gør regnestykket op, er det en bedre traktat.
Der er indskrevet en række værdier og rettigheder i denne forfatningstraktat, og det betyder, at EU-systemet i højere grad bliver nødt til at tage hensyn til disse værdier og disse rettigheder.
De bliver en del af grundlaget for samarbejdet.
Der sker også en styrkelse af demokratiet.
Man kan diskutere, hvor meget det bliver styrket, det er der forskellige vurderinger af, og jeg hører ikke til dem, der mener, at der er tale om afgørende nybrud, afgørende store ting.
Men der er tale om små forbedringer af demokratiet gennem de nationale parlamenter og EuropaParlamentets rolle og også mulighederne for deltagelsesdemokrati.
For det tredje – og det tillægger vi stor vægt – sker der en styrkelse af den fælles udenrigspolitik.
Hvis vi skal have en modvægt til det amerikanske hegemoni i den globale politik i øjeblikket, er der intet enkeltland, ingen nationalstat, der i sig selv ville være i stand til at gøre det.
Vi må nødvendigvis have et Europa, som bliver i stand til at spille op mod den militaristiske tankegang og den ligegyldighed over for internationale aftaler, som den amerikanske regering står for, og for at sige det helt ærligt og klart: Der er ikke andre muligheder end en styrket EU-udenrigspolitik; det er det eneste, der vil kunne gøre det.
Der kan siges mange kritiske ting om forskellige EU-landes udenrigspolitik, men alt i alt ligger der i den europæiske tradition en langt større respekt for internationale aftaler, der ligger en langt større respekt for, at ikke alle konflikter skal løses militært, og der ligger en helt anden tilgang til, at hvis vi skal have en anden global orden, nytter det ikke noget at tage udgangspunkt i amerikanske dominans.
Derfor er det vigtigt for os, at der sker en styrkelse af den fælles udenrigspolitik.
Der er lavet en national aftale her i Folketinget mellem en række partier, som klargør, hvordan vi skal bruge forskellige instrumenter i traktaten.
Uden den aftale ville der være en række usikkerhedsmomenter, som jeg ikke mener man kunne sende til folkeafstemning, og de momenter har vi afklaret på en efter min mening fornuftig måde i den aftale, der er lavet.
Det gælder ikke mindst mulighederne for at gå fra enstemmighed til flertalsafgørelser, men også brugen af den såkaldte nødbremse på det arbejdsmarkedspolitiske område.
Det er vigtigt, at vi har fået en aftale om, hvordan den skal bruges.
Men vi er kommet frem til den vurdering, at et nej efter al sandsynlighed vil føre til en dårligere traktat end til en bedre traktat.
Vi har svært ved at se, hvor man skal kunne finde de kræfter, der kan formulere en bedre traktat end den, vi har i øjeblikket.
Det er ikke mindst de britiske konservative og højrefløjsfolk i en række andre europæiske lande, der står for nejet.
I Frankrig er der en ganske stærk venstrefløj, men den siger nej, fordi traktaten ikke er vidtgående nok med hensyn til social harmonisering, skatteharmonisering og velfærdsharmonisering, så den del af den franske venstrefløj, der anbefaler et nej, vil have mere union, hvilket jo er i stik modsætning til det, den danske nejside vil.
Jeg er ikke i tvivl om, at et dansk nej vil blive fortolket af den europæiske højrefløj.
Det vil være Dansk Folkepartis nej, der vil blive det fremherskende.
Som vi har hørt tidligere i dag, vil det være et nej til grundlæggende rettigheder, f.eks. menneskerettigheder.
Det vil også være at spille hasard med Tyrkiets medlemskab, for det fremgår jo meget klart, at store dele af den danske nejside har fået Tyrkiet med i spillet.
Spørgsmålet spiller også en stor rolle i den franske diskussion, desværre på både venstrefløjen og højrefløjen, og med et nej vil hele udvidelsesprojektet fortone sig i det uvisse.
Men det er ikke vores vision, det er ikke venstrefløjens vision.
Vi har faktisk en idé om, at hvis vi skal kunne håndtere det, man kalder globaliseringen, skal det naturligvis gøres gennem dansk industripolitik, dansk uddannelsespolitik og dansk velfærdspolitik, men det skal også gøres internationalt.
Vi skal også påvirke den internationale dagsorden i EU.
Den europæiske dagsorden skal bruges til at tæmme markedskræfterne i Europa, men vi skal også bruge EU som et instrument til at tæmme de globale markedskræfter.
Hele suverænitetsspørgsmålet gøres ofte til en eller anden formalitet med, hvor mange flertalsafgørelser der er i EU, men det er langt, langt vigtigere, at der kommer effektivitet i arbejdet på at inddæmme de globale markedskræfter.
Det er den globale markedsøkonomi, det er de globale markedskræfter, der virkelig udgør faren for den danske suverænitet, og derfor er vi nødt til at tænke EU ind som en del af løsningen i stedet for en del af problemet.
Det er derfor, vi som venstreorienterede går ind i EU.
Vi betragter det som en kampplads, en slagmark, som naturligvis er domineret af, at der er for mange højreorienterede regeringer i Europa, men det er jo netop derfor, vi skal påvirke udviklingen.
Vi læner os ikke tilbage og siger: Jamen det her er bare noget skidt, så derfor skal vi melde os ud.
Nej, vi siger: Det er noget skidt, Fttmo22.fm Page 1770 Friday, May 13, 2005 11:32 AM
og derfor skal vi være med til at påvirke det.
Efter vores mening giver den nye forfatningstraktat en bedre ramme end den eksisterende for, at vi kan påvirke udviklingen med vore synspunkter.
Det er også vigtigt at få sagt, at selv om der står en række partier bag aftalen, og der er en række partier, som siger ja til forfatningstraktaten, betyder det jo ikke, at vi af den grund er enige om alt i EU.
Der er partier på jasiden, der vil have mere liberalisme, mens vi er nogle andre, der vil have mindre liberalisme.
Der er partier på jasiden, der ikke vil have harmonisering af selskabsskatterne, og vi er nogle, der godt vil have det.
Jeg synes, det er fint, at der kan være uenighed, og det er jo netop derfor, vi skal væk fra den gamle ja-nej-modsætning og snakke politik, fordi vi betragter EU som en forlængelse af den danske politiske diskussion.
Man kan sige, at vi har tre niveauer.
Vi har kommuner, amter og regioner, så har vi Folketinget, og så har vi EU.
Alle steder foregår der politisk kamp og politisk diskussion, og det er en del af den måde, vi som politikere forholder os til omverdenen på, at vi har disse forskellige niveauer og disse forskellige rammer, vi diskuterer på og kæmper inden for.