Helge Adam Møller (KF), 2000-05-16:
Da mit partis ordfører, fru Lene Espersen, er forhindret i at være til stede, skal jeg på hendes vegne sige følgende, men inden jeg siger følgende, vil jeg nu godt komme med en lille personlig bemærkning efter at have læst forslaget og hørt debatten, for det her er jo en gang dobbeltmoral af værste skuffe.
Det er dog fantastisk, hvad man skal sidde og læse og høre fra SF her.
SF ønsker fælles regler, ønsker samarbejde og ønsker byrdefordeling vedrørende flygtninge i Europa.
Det gør Det Konservative Folkeparti også, det gør Socialdemokratiet også, og det vil jeg garantere at det gør De Radikale også, når den radikale ordfører kommer herop om et øjeblik.
Fru Elisabeth Arnold nikker.
Men SF ønsker jo ikke at gennemføre det på den eneste fornuftige og rimelige og hurtige og effektive måde, nemlig ved at fjerne forbeholdet, som SF kæmper for med næb og kløer, over for det retlige samarbejde i EU.
Men det vil SF ikke, det kæmper man imod med næb og kløer, og derefter finder man en konstruktion, som er fuldstændig umulig og langsommelig.
Nå, det var mine egne sådan private bemærkninger.
Så skal jeg læse op, hvad fru Lene Espersen har skrevet, men det er heldigvis i tråd med det her:
SF fremsætter et forslag om, at EU skal forbedre flygtningepolitikken, og konkret ønsker man en frivillig aftale om fordeling af flygtninge, en økonomisk byrdefordeling og en aftale mellem landene om flygtningepolitikken.
Alt sammen ganske fornuftigt, men SF vil alene have en mellemstatslig aftale og afviser dermed de fremskridt, som EU-landene foreslog i Tampere i Finland, og som også indgår i Amsterdamtraktaten.
Vi konservative ser ingen grund til at holde fast i det danske forbehold, og vi afviser SF's forslag om en mellemstatslig opbygning som værende inderligt overflødigt.
Med vedtagelsen af Amsterdamtraktaten er der lagt op til en forstærket udvikling på det retspolitiske område, hvor samarbejdet tidligere har været af mellemstatslig karakter.
Med de problemer, det skaber omkring lukkethed, manglende gennemførelse og træghed i beslutningsprocessen, er det positive efter Det Konservative Folkepartis mening, at man nu har lagt noget over i søjle 1, altså det, vi i daglig tale kalder det almindelige EU-samarbejde.
Det drejer sig om fri personbevægelighed, herunder asyl og indvandring samt integration af Schengensamarbejdet i EU.
Vi konservative mener, at der er behov for en fælles indsats på asyl- og indvandrerområdet, hvor byrdefordelingsspørgsmålet tages op til diskussion og det sikres, at vi alle solidarisk bærer de løsninger, som vi kan tilbyde asylansøgere.
Hvis man ser, hvorledes flygtninge fra Eksjugoslavien blev fordelt i sin tid, er dette jo et pædagogisk eksempel - et dårligt pædagogisk eksempel - på den skæve fordeling, som SF jo også selv fremhæver i sit beslutningsforslag.
Med det pres, der stensikkert vil fortsætte mod EU fra Middelhavsregionen og dele af den øvrige verden, er det væsentligt at få etableret en ordentlig byrdefordeling, men også reglerne bør være ens, ikke alene fordi vi dermed fjerner muligheden for dem, der har råd til asylshopping, og som gør lande med liberale asylregler til asylmagneter, men naturligvis også, fordi det ikke er rimeligt, at en asylansøgers skæbne afhænger af, hvilket land han nu når frem til. Det Konservative Folkeparti mener altså helt overordnet, at dette område er et oplagt område at lave fælles regler på. Vi ser derfor også det danske forbehold som en kæmpestor hæmsko for at kunne deltage helt og fuldt i samarbejdet.
I Amsterdamtraktaten er der fundet en løsning, der respekterer vores forbehold, men som i længden ikke er til at leve med, fordi vi i realiteten jo bare skal rette ind i forhold til de regler, de øvrige lande laver.
Naturligvis bør vi sidde med ved bordet.
Det er ærgerligt, at SF ikke tør tage konsekvensen af sine egne holdninger, og vi må derfor afvise SF's forslag.