Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-02-10:
Ja, her vil jeg sige til hr. Keld Albrechtsen, at jeg vil virkelig bede om, vi får lidt tid sammen, for dér synes jeg nok der er et hul i hr. Keld Albrechtsens viden, som trænger til at blive udfyldt.
Jeg vil gerne begynde med at takke
både for, at forespørgslen er blevet rejst, og for den besvarelse, vi har fået.
Det synes jeg var den helt rigtige salme her, hvor han formulerer det meget flot: »Vi er hans hus og kirke nu, bygget af levende stene, som under kors med ærlig hu troen og dåben forene; var vi på jord ej mer end to, bygge dog ville han og bo hos os i hele sin vælde.«
Der fik vi et meget vigtigt dokument vedtaget i Danmark, nemlig kirkeordinansen fra 1537, og her skelner man, og jeg citerer, mellem »Vorherres Jesu Kristi ordinans« og »kongens ordinans«, og det hedder her: »Den første hører alene Gud til og omfatter især den rette forkyndelse af lov og evangelium, forvaltningen af sakramenterne og oplæring af børnene i den kristne børnelærdom, katekismus.
Den bygger på Guds ord og bør ikke hindres af menneskelige koncilier.«
Så kommer den anden ordinans, kongens, og den har ikke nogen speciel hellighedskarakter.
Der er en række praktiske ting, der skal tages stilling til.
Man nævner her spørgsmål
om tid og sted for gudstjenester, præstevalg osv. Her mener jeg, vi har skitseret en virkelig evangelisk kirkeforståelse.
Et er evangeliet og sakramenterne, som er kirkens livskilde, noget andet er de menneskelige ordninger, som til forskellige tider kan være forskellige, og denne distinktion mellem Jesu Kristi ordinans og kongens ordinans svarer helt til Den Ausburgske Bekendelse art. 28, overhovedet til Luthers tankegang.
I 1849 fik vi, hvad jeg vil kalde en stilfærdig revolution på det kirkelige område.
Det væsentlige var, at vi fik religionsfrihed, men denne principielle skelnen mellem Guds ordinans, kunne vi sige kirkens indre liv, og hele administrationen har vi videreført, hvor det, der lå hos kongen, den enevældige konge, her går til kirkeminister og Folketing.
Hvad er så Folketingets opgave på det kirkelige område?
Med at lægge rammer tænker jeg også på rammer for de frivillige kirkelige organisationer.
Jeg nævner nogle væsentlige beslutninger, der er truffet: Den ene går tilbage til før vi fik den frie forfatning, nemlig til 1736, da fik vi indført konfirmandundervisning som det begreb, vi kender i dag.
I slutningen af - og nu skal man jo sige - forrige århundrede var både kirkeminister og Folketing aktive og tog initiativ til det, der populært hedder minikonfirmandundervisning, som ministeren også er inde på.
Det synes jeg er et meget godt eksempel på, hvordan man har lagt en ydre ramme fra Folketingets side, som har haft denne rigtige intention at fremme kendskabet til kristendommen blandt alle folkekirkens medlemmer.
Kristeligt Folkeparti har netop fremsat et beslutningsforslag.
Det er igen om nogle rammespørgsmål, jeg skal ikke komme ind på det her, blot antyde det, vi får jo tid til at drøfte det, men det er igen udtryk for, hvad der er Folketingets opgave: at vurdere rammespørgsmål og lægge dem bedst muligt til rette.
For mig er nøglebehovet i dag, at vi fremmer kendskabet til Bibelens indhold, og dér er det så vores opgave at lægge de ydre rammer til rette, men selve opgaven, det, der hører under Guds ordinans, skal vi i denne forsamling holde fingrene væk fra; men vi har en vigtig opgave med rammerne, og det medvirker vi meget gerne til.