Line Barfod (EL), 2004-03-25:
Jeg vil gerne takke Socialdemokraterne for at fremsætte forslaget og sætte lys på problemet omkring mobning og chikane på arbejdspladserne.
Enhedslisten støtter intentionerne om, at vi får gjort noget ved sagen, og at det at se på muligheden for at bruge den samme metode som ved sexchikane kan være en blandt flere løsninger til at gøre noget ved problemet.
Det er klart, at det, at man indfører en mulighed for godtgørelse ved mobning og chikane, ikke alene fjerner mobning og chikane på arbejdspladserne.
Der skal mange tiltag til, men det her kan være et blandt flere værktøjer.
Vi mener så, at vi under udvalgsarbejdet må se noget nærmere på udformningen af, hvordan den præcise lovtekst skal se ud, og det lyder jo også til, der ikke er flertal for det, men så har vi lidt tid frem til valget til at arbejde på, hvordan det skal se ud.
Men vi mener, det er vigtigt at få taget hul på, for desværre er mobning og chikane jo et stort problem på de danske arbejdspladser.
Det har vi fra Enhedslistens side påpeget i årevis også under den tidligere regering, og derfor er det jo fint, at Socialdemokraterne har lyttet og nu kommer med et forslag.
Når man ser på nogle af de sager, der har været om mobning og chikane, så er det tydeligt, at der er behov for at gøre noget, og det er også en god idé at se på, om vi kan gøre det samme som i sager om sexchikane, nemlig have delt bevisbyrde, for det er samme type sager og nogle sager, hvor det er meget svært at løfte bevisbyrden helt alene for den mobning, der er foregået.
Her er det oplagt at nævne den nye folkesygdom, stress.
For nylig var der en forsker, en, der havde været med til i sin tid af få dokumenteret malersyndromet, som udtalte, at hun nu kunne begynde at se, at en række mennesker faktisk havde nøjagtig de samme problemer som malerne med malersyndromet, men at det altså nu var stress, der gav de her problemer, og at vi risikerer et kolossalt arbejdsmiljøproblem, som vi jo også kan se på nogle områder, på grund af stress.
Det er jo forhold, der ikke bare er et resultat af tilfældigheder, men af de politiske prioriteringer og af arbejdsgivernes behov for hele tiden at maksimere profitten.
Man kan bare se på det offentlige område, hvad personalenedskæringer har betydet, hvad udliciteringer har betydet for rengøringspersonale, buschauffører, pædagoger osv. Alt for ofte ser man slet ikke i den politiske debat på de meget stressende og sundhedsskadelige arbejdsforhold, der kommer for de medarbejdere, der bliver berørt.
Holdningen blandt mange udliciteringstilhængere er, at blot der kan spares nogle kroner på de skrabede budgetter rundtom så skråt op med de ansattes ve og vel.
Det er ikke, fordi jeg tror, at det nuværende folketingsflertal har tænkt sig at ændre holdning til arbejdsmiljøet, men til gengæld tror jeg på, at efter næste valg har vi et folketingsflertal, der vil være parat til at udvikle bedre arbejdsmiljøforhold, ikke mindst når det handler om det psykiske arbejdsmiljø, og som forhåbentlig også vil begynde at se på, hvad det er, vi gør med hele den konstante tempoopskruning og hele det psykiske arbejdsmiljø med stress osv., så vi kan få gjort noget ved det problem.
Vi støtter intentionerne i forslaget, men mener, at vi skal se noget mere på, hvordan vi konkret kan få det til at hænge sammen.