runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Barfoed (KF), 2003-02-06:
Jeg synes altid, det er spændende og forfriskende, når der er nogle, som forsøger sig med et nyt og originalt standpunkt i debatten.
Der synes jeg virkelig hr. Kristian Thulesen Dahl bidrog med for lidt siden, da han gjorde sig til talsmand for det højst ejendommelige synspunkt, at der ikke er sket noget nyt omkring euroen, siden vi stemte om den sidst.
Må jeg godt spørge: Er det forbigået hr. Thulesen Dahls opmærksomhed, at euroen faktisk er gennemført med succes i stort set resten af Den Europæiske Union?
Og var det ikke sådan, at modstanderne af euroen i sin tid sagde til befolkningen: Stem roligt nej, så kan vi se, hvordan det går med at indføre den i de andre lande, og så kan vi jo tage stilling til det igen. Nu er den indført i de andre lande med stor succes endda. Det er da virkelig noget nyt. Er det ikke også noget nyt, at der nu er 10 øst- og centraleuropæiske lande, som har lavet en aftale med Den Europæiske Union om, at de indtræder fra 2004, hvis deres befolkninger ellers stemmer ja?
Og de gør det helt uden forbehold.
Det vil sige, at den fælles valuta også gælder i de lande.
Man må da sige, at det isolerer Danmark yderligere i en europæisk sammenhæng.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-02-06:
Nu er hr. Kristian Thulesen Dahl og jeg så fundamentalt uenige om indholdet i de forbehold eller nytten af at få dem ophævet, så jeg vil slet ikke gå ind i substansdiskussionen.
Men jeg vil blot sige til hr. Kristian Thulesen Dahl om det
med at have folkeafstemninger om det samme emne med få års mellemrum: Jeg stemte i min pure ungdom for 18 års valgret ved to folkeafstemninger med ikke ret mange års mellemrum.
Første gang blev det et nej i befolkningen, anden gang blev det et ja.
Det eneste, der ændrede sig i mellemtiden, var, at tiden modnede dette spørgsmål, sådan at den danske befolkning efter nogle år syntes, at jamen det var måske meget fornuftigt, at unge mennesker på 18 år fik valgret.
Der var intet udemokratisk i det, og der er intet udemokratisk i at sætte den samme ting til folkeafstemning med nogle års mellemrum.
Det er der intet som helst udemokratisk i.
Det er forsøgt flere gange før, og det er der ikke nogen, der har beklaget sig over.
Claus Larsen-Jensen (S), 2003-02-06:
Hr. Kristian Thulesen Dahl vil gerne befinde sig på det generelle plan, for det er deroppe, man bare kan sige nej til det hele; man forholder sig overhovedet ikke til de konkrete områder.
Punkt 1: Er hr. Kristian Thulesen Dahl ikke enig i, at hvis de forudsætninger for noget, man har sagt henholdsvis nej eller ja til, pludselig er fundamentalt ændret, så er der altså en seriøs begrundelse for, at man i forhold til sit eget lands befolkning politisk tager bestik af det?
Mener hr. Kristian Thulesen Dahl, at der er ufornuft i, at vi faktisk laver fælles aftaler i Europa for at hindre menneskesmugling, undergravning og zappen rundt for asylansøgere?
Mener hr. Kristian Thulesen Dahl ikke, det er hensigtsmæssigt, at sådan noget som regler om samværsret, forældremyndighed osv., som gælder grænseoverskridende, også gælder for danske statsborgere?
Claus Larsen-Jensen (S), 2003-02-06:
Men endnu værre er det jo i realiteten, at selv om vi forestiller os parallelaftaler, betyder det i virkeligheden, at vi bare hægter os på krogen, og de andre stadig væk bestemmer, hvor de vil hen forretningsmæssigt, indholdsmæssigt, men at vi i virkeligheden så i hvert enkelt tilfælde, hvor de andre skal lave ændringer, kan afgøre med os selv, om vi vil hoppe af krogen og ikke være med i noget af det overhovedet, eller om vi skal tilslutte os.
I virkeligheden synes jeg, at det er meget mere ærligt over for befolkningen at sige, at konsekvensen af parallelaftalerne er, at det i praksis stort set er lige så bindende, som hvis man deltog i fuld skala.
Forskellen er, at man så ikke havde indflydelse på forholdene.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-02-06:
Den ene del af vores forbehold handler om, hvilke områder vi skal have særlige procedurer på.
Den anden del af vores forbehold handler netop om det, traktatforhandlingerne kommer til at munde ud i, nemlig at vi ikke vil forhindre de andre lande i at gå videre.
Det vil sige, at Danmark har afskrevet sig muligheden for at påvirke en hvilken som helst ændring på disse områder, fordi vi har sagt, vi ikke vil forhindre de andre lande i at gå videre.
Er det ikke også meningen, at det skal siges klart til befolkningen, at vi ved vores forbehold har fraskrevet os påvirkning af udviklingen på disse områder?
Claus Larsen-Jensen (S), 2003-02-06:
Jeg er ikke helt sikker på, at jeg forstod det sidste spørgsmål.
Vi har, så vidt jeg husker, vel formentlig et sted
over 30 områder, som man har forhandlet på inden for hele det retlige forbeholds område.
Vi har vel bedt om parallelaftaler på seks, så vidt jeg erindrer.
Det vil sige, at i takt med, at antallet af aftaleområder i EU vokser, vil vi jo anmode om flere og flere parallelaftaler, og der tror jeg, at risikoen er, at der vil vi komme til at stå med et hav af områder, hvor vi sådan set gerne ville deltage, og komme i en situation, hvor vi faktisk ikke kan få en parallelaftale.
Derfor bliver vi da nødsaget til at gå ud og sige til befolkningen i de tilfælde, at konsekvensen er altså sådan og sådan og sådan på de og de områder.
Så til det der med at vi udvider forbeholdet, hvis forfatningstraktaten skrues sammen på en bestemt måde.
Det er rigtigt nok, men det er jo ikke til at sige noget som helst konkret om, før vi har de konkrete traktatstilsagn og kan lave en vurdering af det.
Derfor kan man også sige, at det havde jo selvfølgelig været lettere, hvis ikke Danmark havde et forbehold; men Danmark har et forbehold, og forbeholdene kan altså kun afskaffes ved folkeafstemninger.
Hvis man kaster os ud i folkeafstemninger på et tidspunkt, hvor der er usikkerhed om, hvor vi lander henne, ja, så er man måske mere kommet fra asken til ilden, for tænk lige, hvis vi fik et nej på nogle områder, så var det endnu værre.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-02-06:
Jeg vil gerne takke hr. Claus Larsen-Jensen for et meget ærligt svar om specielt forbeholdet på de retlige indre anliggender, fordi det er helt oplagt, at de traktatforhandlinger, der går i gang, med stor sandsynlighed kan ændre dette forbehold, så det i virkeligheden udvides.
Det vil sige, at hvis man fra dansk side tiltræder denne her nye traktat, så vil man have et udvidet forbehold, fordi der ikke længere vil findes noget samarbejde på mellemstatslig basis, som er det, vores forbehold handler om.
Derfor er det jo rigtigt, at man skal diskutere med befolkningen, hvad det her handler om.
Men er hr. Claus Larsen-Jensen ikke enig med mig i, at det vil blive opfattet som ærligt, hvis man går ud på forhånd og siger, at det her må vi have afskaffet, for ellers vil vi udvide det forbehold, vi har, når vi skal have den store afstemning om traktaten? Hvis man stemmer om traktaten, må man være klar over, at så udvider man altså det forbehold, vi i forvejen har på de retlige indre anliggender. Til sidst vil jeg spørge hr. Claus Larsen-Jensen: Vi har bedt om parallelaftaler på seks områder, vi har fået tilsagn om at få det på fire.
Jeg må jo indrømme, at jeg var meget spændt på, hvordan hr. Lars Barfoed ville lande på det nej, som han jo skulle lande på, efter den meget positive tale, han holdt.
Jeg må sige, jeg var glad for, at det nu står på tryk, når Folketingets referater kommer, at Det Konservative Folkeparti i et og alt har den holdning, der bliver givet udtryk for, nemlig at på nogle ganske specifikke og klart definerede områder er det til skade for Danmark at opretholde disse forbehold, og at det ville have været bedst, hvis vi på det nuværende tidspunkt ikke havde haft dem.
Det synes jeg er rart at have på tryk, det er jeg glad og tilfreds med, jeg synes, det er udmærket.
Der er nogle enkelte punkter, som jeg gerne vil rejse over for Det Konservative Folkeparti.
Hr. Lars Barfoed sagde, at der ikke i Folketinget er det fornødne brede flertal for at få afskaffet forbeholdene.
Jamen er det ikke faldet hr. Lars Barfoed ind, at det kunne Det Konservative Folkeparti jo være med til at reparere på ved at tilslutte sig forslagene her?
Jann Sjursen (KRF), 2003-02-06:
Jeg må indrømme, at jeg synes ikke, befolkningen kan være tjent med den socialdemokratiske ekkopolitik - forstået på den måde, at man melder pas med hensyn til, hvad man forestiller sig for fremtiden, lige så vel som Venstre har gjort det her i debatten.
Jeg synes, det må være rimeligt, at befolkningen ved, hvilken strategi også Socialdemokratiet har for folkeafstemninger om forbeholdene og folkeafstemninger om en ny traktat, men vi ved overhovedet ikke, hvor vi har Socialdemokratiet i den sag.
Tilmed har hr. Claus Larsen-Jensen her i dag faktisk kastet sig ud i en debat til fordel for, at vi allerede i efteråret skal have en afstemning om euroen endnu en gang, selv om vi så sent som i efteråret 2000 havde en tilsvarende. Argumentet er: Ja, nu er EU altså blevet udvidet, og så er det rimeligt nok.
Så er der et nyt grundlag, og så må vi tage stilling én gang til.
Jeg synes ikke, det vidner om, at Socialdemokratiet i denne sammenhæng levner befolkningen mulighed for en både åben og demokratisk debat om de enkelte forbehold.
Jeg synes, det vidner om, at Socialdemokratiet lige så vel som regeringspartierne lurepasser og sigter mod en alt eller intet-afstemning, når et nyt traktatgrundlag foreligger, og det beklager jeg meget.
Derfor bliver det ultimative argument det lidt besynderlige, at da der ikke er flertal i Folketinget for forslagene, så går Det Konservative Folkeparti også imod dem.
Det er o.k.
Det er spillets regler.
Nogle gange skal man sige, hvad man skal sige.
Men derudover - efter at have konstateret det - vil jeg godt spørge hr. Lars Barfoed, hvilken afstemningsstrategi Det Konservative Folkeparti rent faktisk har.
Man kan sige, at de to forslag i virkeligheden også repræsenterer hver sin afstemningsstrategi i forhold til forbeholdene.
Kristeligt Folkeparti har taget udgangspunkt i, at vi i 2000 stemte om euroforbehold.
Den afgørelse respekterer vi.
Derfor har vi nu fremsat vores forslag med henblik på, at vi får en debat og en afstemning om forsvarsforbehold i år.
Det, som jeg vil høre hr. Lars Barfoed om, selv om vi ved, at forslagene bliver afvist, er, om Det Konservative Folkeparti rent principielt mener, at forbeholdene skal til folkeafstemning separat, eller er også Det Konservative Folkeparti åbne over for, at man for så vidt har et stort bunkebryllup, når også en ny traktat er kendt, hvor man sætter den og forbeholdene til afstemning på én gang?
Elisabeth Arnold (RV), 2003-02-06:
Jamen det er jo sådan, at nogle ordførere er befriende ærlige og siger, at de ikke synes, at det er klogt på nuværende tidspunkt at presse noget igennem.
Så må man jo bare sige:
O.k., det er så i orden.
Det er jo et synspunkt, man må notere sig. Jeg må så bare modsætningsvis sige, at Det Konservative Folkeparti ønsker altså ikke at sætte sit præg på debatten, sætte sig igennem over for sin regeringspartner og prøve at træde i karakter og sige: Ja, vi ønsker simpelt hen, at disse forbehold skal afskaffes, og vi skal også gøre det, før vi har forhandlinger om den nye traktat.
For det, der er fremgået, også af debatten her i dag, er jo netop, at så længe vi har forbeholdene, forhandler vi med armene bundet på ryggen.
Vi kan ikke få nogen indflydelse på de områder, vi har forbehold på, for vi har sagt, at her må de andre lande gå videre, uden at vi kan blande os i det.
Det betyder jo, at vi ikke har nogen indflydelse på det resultat, vi så vil afvente.
Det er jo en yderst passiv strategi.
Og jeg vil da gerne spørge, om det virkelig er Det Konservative Folkepartis stilling?
Villy Søvndal (SF), 2003-02-06:
Jeg tror, der er en anden ting - og det er et svar til både hr. Jann Sjursen og hr. Claus Larsen-Jensen - som man er nødt til at være meget opmærksom på.
Der er mange ting, vi ikke forudså i 1992.
Vi forudså heller ikke Jugoslaviens sammenbrud - jeg gjorde i hvert fald ikke.
Hvis man spørger: Hvad er læren af det sammenbrud i forhold til interessen for militær indsats sammenholdt med interessen for civil indsats?
Hvor er det store gabende hul i forhold til Eksjugoslavien?
Ja, det er vel villigheden til at følge op på den militære indsats med den civile indsats.
Jeg kvitterer for, at Udenrigsministeriet under formandskabet har udført en meget stor opgave netop med at udfylde det hul.
Det synes jeg er flot.
Men det er vel også derfor, at vi ikke har lyst til at give los for den militære udvikling.
Jeg synes, der er et kæmpe gabende hul i forbindelse med europæiske konflikter, idet der er masser af lyst til at hjælpe militært, men der er meget stærkt begrænset lyst til at gå ind civilt.
Det er derfor, vi lægger så meget tryk på den civile del af udbygningen af sikkerhedspolitikken, og igen både til hr. Claus Larsen-Jensen og hr. Jann Sjursen, det er derfor, vi ikke vil afskaffe forbeholdet.
Det er derfor, vi vil præcisere det i det lønlige håb om at være med til at trække en verden, der i stigende grad bevæger sig imod militære løsninger, til at indse nødvendigheden af at komme med civile svar både før og under og efter en konflikt.
Og ganske kort til fru Elisabeth Arnold: Vi vil godt være med til også at kigge på det retlige forbehold og lige præcis den del af det, som fru Arnold nævner, nemlig den bevægelse, man kan frygte i Europa, at landene bevæger sig ned i en negativ spiral, hvor man kan konkurrere på dårligere og dårligere vilkår på asylanter og flygtninge.
Det er klart, at der har vi en interesse i et regelsæt, der sikrer, at den laveste fællesnævner ikke bliver Europas linje på flygtningeområdet.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-02-06:
Ja, man må jo ønske SF til lykke med den bevægelse, der er i gang, og jeg synes ikke, vi skal håbe på meget mere i dag end at få den tilkendegivelse fra SF om, at man er interesseret i at få præciseret forsvarsforbeholdet.
Men jeg kunne også godt tænke mig at høre SF, om ikke også man er interesseret i at gå alvorligt i analysearbejde
om de retlige indre anliggender
Jann Sjursen (KRF), 2003-02-06:
Det mener jeg også taler
for, at hr. Villy Søvndals bekymringer ikke er rette og rimelige i forhold til de opgaver, EU i dag kan påtage sig, og som også har været nævnt i vores beslutningsforslag, men dem ønsker hr. Villy Søvndal og SF også at Danmark skal bidrage til gennem EU og som de EU-ledede aktioner.
Derfor må jeg sige, at det, der står tilbage, i virkeligheden er, at SF ikke vil erkende, som vi faktisk har gjort det i Kristeligt Folkeparti - og vi har ellers de samme seriøse debatter, vil jeg vove at påstå, som SF har, om, hvorvidt man skal sige ja eller nej, der er ikke nogen automatpilot på hos Kristeligt Folkeparti - hvor vi har erkendt, at den frygt, vi havde i 1992, har vi altså ikke i dag.
Vi vil sige ja til de opgaver, som EU i dag kunne tænkes
at påtage sig for FN eller for NATO, og så vil vi frem for alt, da vi i dag altså ikke nærer den samme bekymring, som vi havde i sin tid, ind og påvirke, så vi sikrer, at det bliver holdt på rette spor.
Claus Larsen-Jensen (S), 2003-02-06:
Jeg havde egentlig besluttet mig for, at jeg ikke ville tage ordet igen, men jeg kunne ikke dy mig, for det er jo rigtigt, at SF's ordfører standpunktsmæssigt flytter sig, men problemet er, at man lander på den samme konklusion.
Jeg vil gerne spørge hr. Villy Søvndal: Hvordan forklarer man danskerne, at man omfortolker et forsvarsforbehold, hvorefter man kan deltage i nøjagtig det samme, som hvis man havde stemt ja til at afskaffe det?
Giver det ikke en sikkerhed, så man ikke er tvunget ud i noget, man ikke bryder sig om at være med i?
Kunne det ikke være et argument for at sige, at så har man ikke det store problem med til at deltage i fuld skala i forsvarsdimensionen?
Villy Søvndal (SF), 2003-02-06:
Hr. Jann Sjursen, den store forskel er, at man præciserer de dele, man gerne vil medvirke i, men man ophæver det ikke fuldstændigt.
Vi vil gerne deltage i minerydning rundtomkring i verden, uanset om det er en EU-ledet aktion, det ser vi oven i købet gerne; vi vil gerne deltage i en fredsbevarende operation.
Men - og det ved hr. Jann Sjursen jo også godt, og det er så også et svar til hr. Claus Larsen-Jensen - Petersberg-opgaverne dækker jo over et meget bredspektret område, der rækker fra den humananitære fredsskabelse helt over til militær fredsskabelse.
Og det har vi altså ikke et ønske om at EU gør sig parat til, også fordi man så også er nødt til at diskutere den økonomiske side af det her.
Det koster mange penge.
Det er dyrt at sikre den slagkraft i EU.
Og til fru Elisabeth Arnold, der siger, at vi i SF har haft en meget stor rolle i forhold til forbeholdene: Det er
rigtigt.
Vi lavede dem jo i fællesskab.
Vi lavede dem i fællesskab for at lave en ny langsigtet europapolitik.
Men selvfølgelig er det sådan, at verden ændrer sig over 10 år, og det er også derfor, jeg ikke har holdt en tale i dag, der rigidt siger, at fordi vi mente det for 10 år siden, er man næsten forræder, hvis man bevæger sig væk fra det standpunkt.
Det synes jeg ikke.
Selvfølgelig skal man, hvis man er et udogmatisk parti, kunne vurdere det her.
Vi har et ønske, det er rigtigt, om i sidste ende at kunne stemme ja til en traktat.
Det forudsætter selvfølgelig, at når vi læser traktaten, så tegner den en retning, som vi også gerne vil.
Men vi har, så vidt jeg husker, hver gang arbejdet for at sikre et indhold i en traktat, der gjorde, at vi kunne komme til at stemme ja.
Nogle gange har vi så ikke kunnet
, fordi vores analyse har været, at indholdet ikke var godt nok til det.
Først til Sjursen, der ikke syntes, at han fik svar på spørgsmålet om, hvad forskellen er på at stemme for Sjursens forslag og vores ønske om at præcisere forbeholdet.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-02-06:
Der er ingen tvivl om, at det parti, der har størst ejerskab i forbeholdene her i Folketinget, er SF.
Det var SF, som ved en meget modig politisk aktion fra 1992 til 1993 skiftede et nej til et ja ved at indføre de fire forbehold, som derefter har fulgt os lige siden.
Det er derfor også meget, meget vigtigt, at SF, som hr. Villy Søvndal rigtigt gør det, forholder sig meget, meget specifikt og meget præcist til de forbehold, vi diskuterer i dag. Men jeg har hørt eller læst i pressen et sted, at SF i forbindelse med udarbejdelsen af en ny traktat arbejder på, at vi får en traktat, som SF kan anbefale et ja til.
Jeg vil derfor gerne spørge: Hvordan vil hr. Villy Søvndal forklare befolkningen, at hvis SF anbefaler et ja til en traktat, som indeholder et præciseret forsvarsforbehold, at de så ikke skal stemme om forsvarsforbeholdet separat? For det må jo være det, der må være konklusionen.
Claus Larsen-Jensen (S), 2003-02-06:
Jeg vil gerne sige til hr. Villy Søvndal, at den ekstra militære formation, SF frygtede i 1992 og stadig taler om, var jo, at Vestunionen skulle bygges op som et alternativ til NATO. I dag er det en del af de fælles aftaler med NATO om nogle opgaver, der mere ligner den bløde magt eller soft power end noget som helst andet.
Jeg vil også spørge, om man så ikke bare kunne drage konklusionen af det og sige, at det er noget andet.
Dernæst omkring europæernes sikkerhed
: Synes hr. Villy Søvndal ikke, det ville være meget rart, hvis vi som europæere selv tog en større grad af ansvar for vores egen sikkerhed?
Og jeg taler ikke om opbygning af en stor militærmagt i Europa, men jeg taler om det brede sikkerhedsbegreb, som rækker lige fra det blødeste af sikkerhedspolitikken, men også til evnen til i givet fald, hvis man skal forsvare sig selv, også at kunne gøre det - gerne inden for rammerne af NATO.
Og hvad skulle der egentlig skulle være i vejen for, at vi som europæere gjorde det, også for dermed at placere os i en global position?
Jann Sjursen (KRF), 2003-02-06:
Jeg synes faktisk ikke, jeg fik noget som helst svar på mit spørgsmål til hr. Villy Søvndal.
Det kan godt være, at SF mener, der er for mange militære formationer i verden.
Nuvel, det er da et synspunkt, men der er altså nu engang den - for at bruge hr. Villy Søvndals udtryk - militære formation, der hedder EU's forsvarsdimension, som er forankret i NATO, som skal overtage opgaver, som i dag er NATO-ledede, f.eks. i Makedonien, og om det siger SF, at det synes de sådan set ville være helt fint at vi kunne deltage i ved en præcisering af det danske forbehold vedrørende forsvaret.
Så må jeg spørge hr. Villy Søvndal
: Hvad er så forskellen på det, Kristeligt Folkeparti foreslår, og så det, SF vil?
Villy Søvndal (SF), 2003-02-06:
Først til fru Elisabeth Arnold med tak for de pæne ord
, men vores rolle i EU-diskussioner har jo aldrig været at låse os fast på fuldstændig dogmatiske synspunkter.
Det betyder, at SF har den særegne stilling, som regeringen formentlig også er opmærksom på, at man aldrig kan forvente en automatikreaktion fra SF i EU-spørgsmål.
Når man spørger: Er I et ja- eller et nejparti, så spørger vi tilbage: Hvad er det, vi skal stemme om?
Hvis vi synes, det bærer verden fremad, stemmer vi for, og ellers går vi imod.
Det synes jeg egentlig er en meget klog position.
Jeg synes også, fru Elisabeth Arnold havde ret i sin sammenkædning af, at der altså er nogle forbehold - eller anstande, som europaministeren kaldte det engang, fordi det var svært for ham at tage ordet forbehold i sin mund - som vi ikke vil af med, i det her tilfælde sommerhusreglen.
Hr. Jann Sjursen synes ikke, at jeg havde svaret på, hvorfor vi ikke vil være med til at afskaffe forsvarsforbeholdene.
Det synes jeg faktisk jeg gjorde, dels med spørgsmålet om, hvor mange militære formationer vi skal bygge op, før det er tilfredsstillende.
Jeg synes, vi har rigelige.
Og jeg synes, opgaven for Europa er - og det er så lidt et svar til Socialdemokratiets ordfører, hr. Claus Larsen-Jensen - at blive meget mere klar på den sikkerhedspolitiske indsats, vi har ydet.
Jeg mindes en debat, vi sad i, nogle danske parlamentarikere fra Det Udenrigspolitiske Nævn, i Pentagon og Det Hvide Hus, hvor amerikanerne sagde: I bruger jo slet ikke det, vi bruger på sikkerheden.
Jo, sagde vi, det gør vi, vi bruger det bare på en anden måde, I bruger 2,3 pct. af jeres bruttonationalprodukt på forsvar, vi bruger det
både på forsvar og på ulandsbistand og på miljøbistand.
Det er måske pointen i den her diskussion,
at vi må insistere på retten til at ville et lidt bredere sikkerhedspolitisk begreb, end amerikanerne insisterer på.
Og jeg tror selv, at det har langt, langt større betydning for at minimere konflikterne i den her verden at insistere på det brede sikkerhedspolitiske begreb.
Claus Larsen-Jensen (S), 2003-02-06:
, om ikke også han er bekymret over europæernes sikkerhed, og om det egentlig er rigtigt, at vi deponerer hos naboen på den anden side af Atlanten og skatteyderne derovre at finansiere brandforsikringen for europæerne, når man tænker på naboområderne og de problemer, det i givet fald kan give i forhold til os selv. Jeg vil også spørge hr. Villy Søvndal: Hvis de nye lande, hvis Sverige og UK tilslutter sig euroen, vil SF så også være med til at acceptere dette? Det sidste spørgsmål omkring asylpolitik er om det retlige: Hvis vi nu ikke kan få de parallelaftaler, vil SF så også anbefale, at vi kan deltage i fuld skala på dette område?
Jann Sjursen (KRF), 2003-02-06:
Jeg skal forholde mig til Kristeligt Folkepartis forslag
alene og så til hr. Villy Søvndals bemærkninger i den anledning.
Jeg kunne måske også vende det om og sige: Hvad er
Det synes jeg vil være ret særegent i forhold til det, som vi bad om at få helt tilbage i 1992 i forbindelse med det nationale kompromis' indgåelse, nemlig at vi helt var undtaget fra det område her.
Med andre ord er det min opfattelse, at det, som SF bevæger sig ind på her med en præcisering af det danske forsvarsforbehold, i virkeligheden er at få skræddersyet et forbehold sådan a la SF-tilsnit, som vi så kan gå ned og bede om at få en gang til.
Det synes jeg faktisk er lidt uværdigt i forhold til vores partnere i EU.