Pia Kjærsgaard (DF), 2003-10-09:
Nej, hvor blev jeg glad, helt utrolig glad, da jeg i åbningstalen i tirsdags hørte statsministeren sige: »Det er naturligt, at ethvert folk søger at udvikle sin egen identitet, det er naturligt, at ethvert folk vil tage hånd om sin egen skæbne, det er naturligt, at ethvert folk har et ønske om mest mulig selvbestemmelse, og det er også det bedste, at beslutninger bliver truffet så tæt som muligt på de mennesker, de vedrører.«
Endelig - tænkte jeg - endelig er statsministeren kommet til fornuft, endelig har statsministeren fundet frem til sit rigtig gode sande jeg, dengang fra de gode år, hvor han som landsformand for Venstres Ungdom tordnede mod EU-Unionen og bl.a. i en kronik i B.T. slog fast: »Tiden er nu inde til, at den danske regering bremser forsøgene på en fastlåsning af det europæiske samarbejde i en ny kunstig statsdannelse.«
Jeg blev så glad for, at statsministeren nu åbenbart var på vej tilbage til den danske vej, og jeg tænkte i det samme på, at det egentlig var utrolig modigt af statsministeren i åbningstalen sådan at træde i karakter.
Lige indtil jeg brat kom ned på jorden igen, da det gik op for mig, at det slet ikke var Danmark og det danske folk, statsministeren talte så varmt om, næh, det var Grønland og Færøerne.
Det var grønlænderne og færingerne, der havde et naturligt krav på mest mulig selvbestemmelse og et naturligt krav på, at beslutningerne blev truffet så tæt på som muligt.
Det var ikke danskerne.
Der kan man rolig fifle løs.
Andre har brugt udtrykket i dag, og det er fuldstændig korrekt, at det, der foregår omkring retsforbeholdet, er fifleri.
På deres vegne kan man rolig skrive under på, hvad det skal være.
Om det så er at lægge hele den danske beslutningsproces over i et fremmed parlament i en helt ny statsdannelse, som truer landets frihed og selvstændighed.
Det er jo en forfatning, vi taler om.
Uanset statsministeren med sædvanlig ordekvilibrisme kalder det en traktat.
Det ved statsministeren selvfølgelig godt, og derfor er det ikke helt ærligt, når ikke der bruges de rigtige ord om forfatningen.
Der mener jeg faktisk, at Socialdemokraternes hr. Henrik Dam Kristensen har udtrykt det mere korrekt og ærligt, da han kaldte det, vi skulle ud i, for et helt nyt fundament for Europa.
Ikke helt det indtryk, man fik af statsministerens tale, hvor det nærmest lød, som om det var nogle småjusteringer, vi skulle igennem, der ikke havde den store betydning, og noget, der bare sådan lige skulle ordnes.
Mon man havde brugt knap to år og oceaner af ressourcer
og energi på i noget nær 100 halvandendagsmøder i Bruxelles at samle 100 parlamentarikere fra hele EU med Giscard d'Estaing i spidsen efterfulgt af topmøde på topmøde, hvis det hele bare var sådan uden betydning? Det virker, som om statsminister ikke ved, at vedtages EU-forfatningen, så får EU en statslignende karakter med regler for, hvordan EU-staten, Den Europæiske Union, skal regeres; at man vil påtvinge os en EU-præsident, der skal være vores overhoved; at EU-staten skal kunne straffe os, hvis vi overtræder EU-statens værdier; at vi kun kan få lov at melde ud, hvis de andre giver lov.
Jeg tror godt, statsministeren ved det, men det må da også gøre indtryk.
Nej, lad os få den gode, gamle statsminister tilbage med de danske synspunkter, han havde, mens han endnu var formand for Venstres Ungdom.
Jeg har i øvrigt mange gange bedt statsministeren, om han ikke godt ville fortælle danskerne, hvad der skal ske, efter at danskerne har stemt nej til EU-forfatningen.
Men der er gledet udenom; man har ikke villet svare.
Det kan være, det hjælper, hvis jeg nu gentager mit spørgsmål direkte her fra Folketingets talerstol, for jeg mener, at vi danskere har krav på at få at vide, hvad plan B er.
Jeg kunne godt tænke mig at kalde den plan A, men lad os nu bare kalde den plan B.
Vil statsministeren være venlig at fortælle, hvad der kommer til at ske efter et dansk nej?
Og mens jeg er ved EU, så skal der ikke herske tvivl om, at den arbejdsløshed, som desværre er stigende - ikke katastrofalt, ikke uoverskueligt, men dog stigende - naturligvis bør betyde bekymring for alle politikere, der sidder i Folketinget. Derfor synes jeg, at det er underligt, at stort set alle andre partier har accepteret, at man bare åbner for østeuropæisk arbejdskraft allerede fra maj måned næste år.
Det betyder uvægerligt, at den arbejdsløshed, der desværre er i stigning, bliver yderligere eksplosiv.
Det er ærgerligt, at regeringen ikke har villet lytte til Dansk Folkeparti på det her område og indføre en syvårig overgangsordning, for at landene kunne komme på fode, sådan som Østrig og Tyskland har gjort.
Vi har lov til det, vi har ret til det.
I sin åbningstale lagde statsministeren megen vægt på vigtigheden af, at Danmark har nogle ordentlige folkeskoler og i det hele taget nogle ordentlige uddannelsesinstitutioner.
Vi kan ikke have, at danske skolebørn sakker agterud i forhold til skolebørn i andre lande.
Det er pinligt for et land som Danmark.
Når det gælder uddannelse, kan ambitionen ikke være høj nok.
Og når det gælder uddannelse og børn og unges dygtighed, må målsætningen være, at Danmark selvfølgelig har meget bedre uddannede børn og unge.
Vi kan heller ikke blive uenige om, at det er fagligheden, det drejer sig om i skolen.
Børnene skal simpelt hen lære noget.
De skal lære at regne; de skal lære at læse; de skal lære at skrive.
Og så skal de have en ordentlig paratviden, så de kan tale med om tingene, så de kan blive en styrke for det samfund, de går ud i efter skolen, så de kan medvirke og give deres bidrag til folkestyrets udvikling.
Lærerne har noget at fortælle, en viden at videregive, og eleverne gør klogt i at høre efter, for så bliver de selv dygtigere.
Men at laste lærerne alene for de dårligdomme, der har sneget sig ind i skolerne i de sidste årtier, er nok ikke helt rigtigt.
Der er mange lærere, der er gode, der er til gengæld også rigtig mange, der er rigtig dårlige og spekulerer på alle mulige andre ting end at lære børnene, hvad de er ansat til at lære dem.
Men vi skal ikke være i tvivl om overhovedet, at det er politikerne, der har det store, overordnede ansvar.
Men forældrene har søreme også et ansvar.
Det er først og fremmest forældrenes ansvar, at børnene får at vide, at de skal opføre sig ordentligt i skolerne og høre efter,
hvad der bliver sagt, at børnene møder velforberedte og udhvilede og motiverede.
Det er forældrenes ansvar at give lærerne og skolen et modspil og et medspil og ikke bare tro, at det klarer lærerne.
Regeringens nye tanker om generelt i samfundet at indføre konsekvens modtager jeg og Dansk Folkeparti med meget stor begejstring.
Det var gode ord i statsministerens åbningstale.
Det er så afgørende vigtigt for et menneske, at det tidligt får ansvar, at mennesket er sig bevidst, at egne handlinger nødvendigvis har konsekvens, at det, man siger, udretter og foretager sig over for andre har betydning og må have konsekvens.
Så det er rigtigt, når samfundet uden at ryste på hånden viser konsekvens eksempelvis i forhold til unge kriminelle.
At gøre det er ikke kun at straffe, det er i virkeligheden også at give ansvar, at fortælle de unge kriminelle, at vi ikke er ligeglade med dem, men at vi rent faktisk ser meget alvorligt på deres handlinger.
Dansk Folkeparti har længe peget på, at den kriminelle lavalder er for høj og ude af trit med et samfund, hvor stadig flere børn desværre er med i gadebander eller deltager i kriminalitet sammen med deres ældre kammerater.
De er vokset op i et miljø, hvor vold og ødelæggelse hører til dagens uorden.
De er kun ude på ballade, og de skal stoppes, mens tid er.
Derfor hilser jeg absolut med tilfredshed, at regeringen nu selv åbent begynder at tale om en nedsættelse og samtidig forbereder en bygning af flere pladser på institutioner for
disse svært belastede og belastende kriminelle
Jeg har bare endnu ikke hørt, hvor pengene skal komme fra, men jeg går da ud fra som en selvfølge, at regeringen har sørget for, at den side af sagen er i orden.
Det er det nok, vi medvirker gerne.
Ja, volden må bringes til ophør, og vi vil holde regeringen fast på, at det sker.
Vi vil ikke længere se på, at indvandrerbander hærger bydele, stikker og slår og skyder om sig på befærdede strøg, forulemper andre, øver hærværk og i det hele taget opfører sig, som de vil.
Jeg har sagt det før, og jeg vil godt gentage det: Vi vil ikke finde os i det længere.
Vi har en borgerlig regering, der må tage hånd om de her ting.
Det må slutte, og det må slutte nu.
Politiet gør en helt fantastisk indsats med de mangelfulde ressourcer, de har.
Politiet har mange gange med livet og førligheden som indsats udført et glimrende stykke arbejde og fortjener befolkningens fulde støtte, også politikernes fulde støtte.
Den får de i hvert fald fra Dansk Folkeparti, ligesom politiet herfra vil få tilsagn om, at vi vil presse på for at sikre politiet endnu større bevillinger i de kommende år, bl.a. til efteruddannelse, nyansættelser, til at udvide nettet af nærpolitistationer og til at styrke landpolitiet, så det bliver mere synligt.
Det er realistisk, at der er brug for at ansætte mindst 1.000 nye politifolk inden for ret kort tid, og det haster med at komme i gang.
Men det halter, også med fængselsvæsenet,
I denne sikrede nye ungdomsinstitution skal personalesammensætningen være på en sådan måde, at såvel pædagoger som veluddannet fængselspersonale kommer til at indgå.
I dag er det alene pædagoger, som må tage de daglige konfrontationer med den hårde gruppe af unge kriminelle, og det er ofte en utrolig belastende hverdag, disse pædagoger oplever.
Konfrontationerne er jo ikke alene verbale, det kan være ubehageligt nok, men der bydes også på trusler om bank, og der bydes på direkte vold over for dem, der har med dem at gøre.
Her ville det være betryggende at have rutinerede fængselsbetjente i baghånden.
Fængselsbetjente af i dag er ikke bare muskler, men er også udrustet med forståelse og vilje til dialog.
Jamen jeg synes jo, det er noget, jeg har hørt
Jeg har faktisk hørt mig selv sige det.
Jeg har hørt medlemmer af Dansk Folkeparti plædere for det.
Nu er det her forslag altså blevet hevet frem og pudset af, og det glæder os hver evig eneste gang, det sker.
Vi har i årevis henvist til de gode eksempler, der har været bl.a. i USA, hvor man har haft held med »three times, and you are out« for grove forbrydelser, altså tre tilfælde
af grove forbrydelser som drab, vold, voldtægt, narkoforbrydelser etc.
, og så er det bare i fængsel for livstid.
Det har haft stor effekt, og det vil det også få her i landet.
Andre gode ting fra DF-skuffen er regeringens forslag om i højere grad at bruge muligheden for at anbringe børn fra belastede familier hos familiemedlemmer eller venner af familien, naturligvis, og dermed give børnene og deres forældre en chance for midt i al ulykken alligevel at holde en forbindelse med hinanden.
Det er vores eget forslag, og det er vel ikke nødvendigt at sige, at vi støtter.
Jo, der var bestemt mange gode og sunde elementer i statsministerens åbningstale, og der vil være masser af områder, hvor Dansk Folkeparti vil kunne finde sammen med regeringen i det kommende år, som det har været tilfældet siden regeringsskiftet i 2001. Forhandlingerne med regeringen om finansloven, ja, det ser vi faktisk frem til.
Vi ser frem til at være med til at præge lovgivningen, for igen i år vil der være en række områder, hvor vi ville kunne forbedre regeringens oplæg.
Det gælder ikke mindst på social- og sundhedsområdet, hvor vi synes, at der skal gøres mere.
Vi går dog som sædvanlig til forhandlingerne med den indstilling, at hver gang vi ønsker at bruge en krone til et godt formål, så har vi et godt forslag til, hvorfra den krone skal hentes.
Altid vil vi kunne præsentere finansieringen for de udgifter, vi kræver.
Her er det betydeligt lettere for de partier, som ikke agter at tage økonomisk ansvar for noget som helst.
Der er det nemt at bygge luftkasteller og kræve løs og bruge løs af imaginære penge til lige så imaginære projekter.
Og så lyder det jo, når man siger det, som om man er socialt ansvarlig.
Når Dansk Folkeparti kommer til forhandlingerne, bliver det altså med en række forbedringer i forhold til regeringens lovforslag, og som det altid er i forhandlinger: noget betyder mere for os end andet.
Nøglen til en god finanslov ligger for os på sygehuse, sundhedsområdet, socialområdet, hospicer, ældreområdet og en fornyet indsats for børnene og de unge, som skal bære samfundet videre.
På hele hospiceområdet føler vi jo faktisk, at vi har stort set hele Folketinget med os.
Jeg har oplevet de sidste par dage, at Folketingets partier er ved at falde over hinandens ben for at være med til at etablere flere hospicer.
Jeg ved godt igen, hvem der skal skaffe pengene.
Jeg ved godt, hvem der ved forhandlingsbordet skal foreslå det.
Det bliver Dansk Folkeparti.
Det gør vi gerne, det er et ansvar, det er en forpligtelse, som vi kun er glade for at have.
Flere hospicer, vi går ud fra med de meldinger, der har været fra andre partier, at det er noget, der ligger lige for, at vi ikke som tidligere år må behøve at kæmpe så hårdt, som vi har gjort tidligere.
Så vil vi bruge finansloven til at presse regeringen endnu mere på udlændingeområdet, ingen tvivl om det.
Det har været bemærkelsesværdigt i dag, at hvis ikke Dansk Folkeparti havde rejst nogle spørgsmål i forbindelse med udlændingelovgivningen, jamen så havde de slet ikke været rejst.
Der er altså emner, som man stadig væk lusker uden om, men som der er meget stor opbakning fra danskerne til, at der stadig væk bliver rørt ved, at der stadig væk bliver diskuteret, at der stadig væk bliver set på herinde fra Folketingets side.
Hjemsendelserne er det helt afgørende element, for det første fordi vi mener, at udlændingeområdet om noget hænger sammen med statens finanser.
Konklusionen var, at det inden for meget få år vil koste 33 mia. kr. årligt, hvis ikke samtlige kommer i arbejde.
En uladsiggørlig tanke, men den er da spændende at arbejde videre med, det kan jeg godt se, men jeg ved ikke, hvor mange der tror på, at samtlige kan komme i arbejde.
For det andet fordi vi fremover vil bruge finansloven for at få de ting gennemført, som vi anser for vigtige, for i vore øjne er en finanslov ikke alene økonomi.
Det er statens budget for det kommende år og er overordnet samtlige ministerier og dermed samtlige områder i landets politiske liv, og udlændingeområdet er et centralt område i Danmark og danskernes liv.
Men jeg ser som nævnt frem til forhandlingerne og frem til endnu et folketingsår præget af det gode samarbejde mellem regeringen og Dansk Folkeparti.
Og hvis Socialdemokratiet, når vi har vedtaget de gode forslag, senere ønsker at hoppe på, fordi man synes, at det da er en god idé, så skal Socialdemokratiet være hjertelig velkommen.