Ole Stavad (S), 2005-06-16:
Vi har lige fået en lille prøve på, at nogle påstår, at det her er meget problematisk, men regeringspartierne og Dansk Folkeparti påstår, at det her nærmest er genialt og løsningen på alle problemer.
Jeg kan godt forstå, hvis der er nogle, som sidder og følger med i debatten her, der spørger, hvad der er op og ned,
det er jo påstand mod påstand.
Hvordan skal vi overhovedet kunne forholde os til det her?
Jeg er sådan set enig i, at det her er påstand mod påstand, og det er jo lidt det, der er problemet.
Man fremsætter et lovforslag, en model, en konstruktion for det kommende danske sundhedsvæsen uden forudgående analyser.
Vi har spurgt, om man kan finde noget sted i verden, hvor man har afprøvet noget, der ligner.
Stort set alt, hvad der har været af sagkyndige, som vi normalt betjener os af politisk, fordi vi jo ikke selv er specielt kloge på det her og derfor har et behov for at lytte til nogle af dem, som virkelig har en faglig viden på området, alle, som jeg i hvert fald M053S47324871subh.fm Page 4852 Tuesday, November 8, 2005 4:36 PM har kunnet komme i nærkontakt med, der har faglig indsigt, og som vi normalt respekterer som dem, der har den største faglige indsigt, har direkte advaret imod det her.
Derfor synes jeg, det er dybt problematisk, at vi nu står med et lovforslag til vedtagelse, aftalt mellem regeringen, Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti, hvor påstanden er, at lovforslaget er genialt, men hvor der bare ikke foreligger analyser, dokumentation eller sandsynliggørelse af, at det er klogt, og at den ekspertise, vi normalt støtter os til, advarer imod det.
Derfor står påstand mod påstand.
Oppositionen siger ud fra alt, hvad vi med vores amatørviden kan vurdere i det her lovforslag, at det er dybt problematisk.
De, der ikke har amatørviden, men normalt er fagkundskaben, vi støtter os til, siger, at der er en række ting i det her finansieringsforslag, eksempelvis måden, man har skruet medfinansiering for kommunerne sammen på til de nye regioner, som man mener er dybt problematisk.
De tre uvildige eksperter, der sad i Strukturkommissionen, advarede kraftigt imod, at man adskiller ansvaret for økonomien fra ansvaret for de opgaver, de folkevalgte skal løse i regionerne.
Man gør alt det modsatte i lovgivningen her af, hvad de, der ikke har noget i klemme, ikke skal varetage nogen særinteresser eller får løn for at varetage ministerens og ministeriets og flertallets opfattelse, siger, nemlig at det ikke er en model, de kan anbefale.
Det siger jeg på trods af at der jo også i det her lovforslag findes elementer, som vi siger vi godt ville have været med til at drøfte og udvikle, og de sagkyndige, vi også lytter til, har i øvrigt sagt, at der er elementer i det her, som de godt kan se noget fornuft i, eksempelvis at kommunerne får et større medansvar for, et større engagement i det forebyggende og dermed også noget mere ansvar for og engagement i det økonomiske, hvis det skrues rigtigt sammen.
Men der har desværre ikke været lyst til at lytte, og derfor har regeringen fuldstændig benhårdt holdt fast i den model, den spillede ud med, hvor resultatet er, at hver gang en borger går til sin praktiserende læge, bliver indlagt på sygehuset, skal til speciallæge osv., skal der sendes en regning fra regionen til kommunen på det beløb, som kommunen skal betale, altså i størrelsesordenen 60-70 millioner posteringer om året for det, kommunerne skal betale.
Der er selvfølgelig nogle, der siger, at det jo ikke er sådan, at de sender en regning hver gang, så der kommer 60-70 millioner breve.
Nej, det er jeg helt enig i.
Men hvis det er sådan, at det skal have nogen mening, at det også skal kunne have en slags indvirkning på adfærden i kommunerne, så bør kommunerne vel vide, hvad de betaler for.
Derfor er det da et interessant spørgsmål, som jeg egentlig ikke, når vi har haft de her diskussioner, nogen sinde rigtig har fået noget svar på: Vil kommunerne kun få en regning en gang om måneden, hvor der står et beløb, eller hvor der står så meget for sygehusene, så meget for praktiserende læger, så meget for speciallæger, uden at man kan se, hvad det egentlig er, de betaler for?
Hvis det er tilfældet, hvordan skal man så kunne påvirke adfærden og se, hvad man overhovedet kan gøre for at påvirke den regning, som man modtager en gang om måneden fra regionen?
Derfor har vi advaret, og vil vi advare imod den konstruktion, man laver her.
En ting ved vi dog, nemlig at grundlaget vil være ganske forskelligt, så hvis man har været heldig og har skabt en model, hvor økonomien fordeles nogenlunde ligeligt, så vil der i hvert fald komme massive forskelle på, hvad man overhovedet har mulighed for at kunne foretage sig ude i de enkelte regioner, fordi udgangspunktet, behovet, gælden, aktiverne, investeringsbehovet er forskellige.
Derfor har jeg meget svært ved at se, at det, som man selv siger er formålet med den her reform, kan nås.
M053S47324871subh.fm Page 4853
Tuesday, November 8, 2005 4:36 PM
Endelig vil jeg godt sige: Vi har så som det eneste sted i hele forløbet fået fordelingen af sundhedsudgifterne på hver enkelt kommune på det historiske grundlag, og det, vi kan se, er, at de fattige kommuner skal betale op til tre gange så meget som de rige kommuner.
Det er rigtigt, at det siges i besvarelsen, at det skal man så prøve at se om der kan repareres på, når der kommer en udligningsreform, som vi ikke kender noget til nu.
Det vil altså sige, at den ulighed kommer oven i de uligheder, vi har i forvejen.
Det er baggrunden for, at når vi om en times tid skal stemme, eller hvor hurtigt vi nu når frem til det, så vil man se, at Socialdemokratiet ser sig nødsaget til at stemme imod det her forslag.
Vi mener, det er en forkert vej.
Vi frygter, det er en undergravning af det velfærdssamfund og den velfærdsmodel, vi tror er rigtig, at når man giver kompetence og ansvar, skal der være sammenhæng mellem kompetencen og ansvaret ude i regionerne med folkevalgt ledelse, men det har man altså ikke ønsket i de to regeringspartier og i Dansk Folkeparti.
Derfor bliver det jo desværre her på et meget vigtigt område et ganske snævert flertal, der kommer til at vedtage lovgivningen.