Steen Gade (SF), 1997-11-20:
Forventningerne til UNGASS-generalforsamlingen var vel på én og samme tid både store og bittesmå.
Store, fordi miljøsituationen er så alvorlig, som den er.
Man kan sige, at det først er nu, vi skal til at realisere begrebet bæredygtig udvikling.
Vi sagde det faktisk flot i de dagsordener, der blev vedtaget her i Folketinget både før Rio og nu før New York om, at det handler om, at ulandenes ret til udvikling skal følges af øget bistand fra og nedsat ressourceforbrug i den rige del af verden.
Det er sådan set en opsummering af, hvad bæredygtig udvikling er.
Med den målestok blev forventningerne ikke indfriet.
Man kan sige, at det, vi skulle bruge kræfter på på UNGASS, i stedet for var at sørge for at fastholde Riopolitikken og prøve at skabe et grundlag for, at vi kunne fortsætte den proces, der var startet efter Rio.
Det er i hvert fald min opsummering på den del af det.
De bittesmå forventninger var knyttet til en meget pessimistisk stemning før generalforsamlingen.
Græsrødder, medier og mange politikere havde dømt UNGASS til en total fiasko.
Jeg mener heller ikke, disse forventninger blev indfriet, og det er jeg da glad for.
Jeg mener faktisk, at der blev åbnet op for de næste vanskelige skridt.
For svagt, javel, men altså en situation, hvor det er muligt at presse
på på nogle væsentlige områder.
Det er jo det, der er det vigtige: at presse på, og det er det, vi skal gøre fra dansk side.
Indsatsen i New York fra embedsmænd og fra de tre ministre, der deltog, synes jeg var virkelig god, og det har jeg lyst til at sige.
Jeg var faktisk lidt stolt af at sidde og være med i delegationen og følge den danske indsats og også EU-indsatsen.
Det er jo så sjældent, vi siger den slags ting, og derfor synes jeg også, der her er lejlighed til at sige det.
Det andet, som jeg godt synes, vi selv kan prale lidt af, var det parlamentarikerinitiativ, vi tog, hvor vi, der var derovre, samledes og lavede grundlaget for den politik, som vi nu i dag konfirmerer i en lidt mere præcis form i et forslag til vedtagelse og dermed i et bredt flertal sætter linjerne for, hvordan vi skal arbejde videre i de kommende år.
I den globale opfølgning vil jeg især lægge vægt på vedvarende energi.
Det er lykkedes at få CSD til at tage energi på dagsordenen i 2001, og det skal vi forberede så effektivt som muligt.
Der er tre ting, vi skal gøre.
For det første skal vi udarbejde et samlet bidrag til, hvordan CSD 2001 virkelig skal blive en afgørende begivenhed for vedvarende energi.
Desuden skal vi få vedvarende energi
ganske kraftigt ind i vores ulands- og miljøbistand, og det tredje er aktiv multilateralisme.
Her skal vi bruge energi som spydspids for en ganske omfattende indsats.
Så lægger jeg vægt på, at vi skal få lavet et idépapir om, hvordan CSD kan udvikles, og at vi kan få en studiekreds i Folketinget om hele det tema, og hvordan det kan udvikles til et sted for bindende beslutninger hen imod et internationalt retssamfund.
Og så til den danske opfølgning.
Jeg synes da godt, man kan sige, at vi tidligere ikke har været gode nok til at lave opfølgning.
Derfor synes jeg, det er nogle gode beslutninger, der ligger her, og jeg skal koncentrere mig om det overordnede: at vi nu får præciseret et rullende planlægningssystem, og at vi får lavet miljøvurderinger af subsidier, afgifter og kvoter.
Det er jo et nyt instrument, som også kan rejse en ny dagsorden om, at miljø ikke er noget, der koster, men miljø er noget, vi tjener penge på.
Det er noget, vi mangler også i den danske opfølgning.
De elementer, der nu ligger her, vil kunne føre til, at vi i det kommende arbejde vil kunne prioritere, at den natur- og miljøpolitiske redegørelse, som kommer i 1999, bliver det, som vi har forpligtet os til, nemlig en national strategi for en bæredygtig udvikling. Der står jo i UNGASS-opfølgningen, at landene senest år 2002 skal have udarbejdet en national strategi.
Det har vi ikke.
Og så til sidst: Der skal samtidig laves et dialogforum
med græsrødder og andre udefra til at følge »Agenda 21«-arbejdet op.
Det skal ingen hemmelighed være, at vi gerne ville have et rådgivende råd.
Så langt er vi ikke kommet, men vi starter processen hen imod et sådant råd for en bæredygtig udvikling ved at skabe et dialogforum for politikere og regeringen i samarbejde med græsrødder og andre, der bør involveres i det store omstillingsprojekt, vi her har med at gøre.