Villy Søvndal (SF), 2000-02-25:
Det er lidt underligt, at det her skulle blive en diskussion om antiamerikanisme eller ej, al den stund den samme diskussion meget præcist pågår i USA.
Den mere rimelige skillelinjediskussion ville være en diskussion om forstandighed og ikkeforstandighed.
Vi var nogle, bl.a. mig, der forestillede sig efter den kolde krigs afslutning, at dermed var forestillinger om den absolutte dominans lagt øde, fordi netop den kolde krig var afsluttet. Vi står nu ved 10-året for afslutningen af den kolde krig, og det, der er debatten i dag, er afsæt til en oprustning, en afskrækkelse, et nyt våbenkapløb, formentlig uden sidestykke, og det betegner sikkerhedspolitisk et voldsomt tilbageslag - et voldsomt tilbageslag!
På den måde synes jeg, at den konservative ordfører i modsætning til Venstres ordfører holdt en meget forstandig tale.
Det vil jeg godt kvittere for.
Hr. Per Stig Møller sagde, at bryder man ABM ensidigt, så sættes der et nyt våbenkapløb i gang, som jeg hørte citatet.
Det var i lodret modsætning til det, Venstres ordfører sagde, nemlig at ikke noget enkeltland - det var formentlig Rusland, der var ment - skulle have lov til at blokere for den her udvikling.
Det vil sige, at Venstre og De Konservative i den her diskussion står med to lodret modsatte synspunkter.
Det, der så er hensigten med debatten i dag, som nogle har sagt kommer lidt tidligt, er at få den danske regering til at placere sig i den her diskussion.
Udenrigsministeren gjorde klart i sin tale, at et af de parametre, der ville være afgørende for den amerikanske stillingtagen til sin tid, ville blive de allieredes ståsted i diskussionen.
Nogle af os har tilbragt tiden sammen i et par år i Forsvarskommissionen forud for det her, og vi ved godt, at den reelle begrundelse for det her ikke drejer sig om slyngelstater.
Er nogen i tvivl, kan jeg fortælle, at en stor del af forsamlingen her også deltog
Det var i øvrigt på det tidspunkt, hvor man forhandlede varmt med Nordkorea.
Svaret fra generalens side var: Nej, men forsvarspolitik går ud på at planlægge både i forhold til her og nu-problemerne og i forhold til de langsigtede problemer.
Derfor drejer den her diskussion sig om forholdet til Rusland og Kina.
Det ved alle, der seriøst beskæftiger sig med sikkerhedspolitik.
Det er derfor, man har fase 3, der leverer skjoldet mod Kina, og det er derfor, det er dødsensfarligt.
Hvad er prisen for det her så?
Prisen er hundredvis af milliarder af dollar, der bruges til at tilfredsstille et nyt kæmpe våbenkapløb.
Tænk, hvis pengene i stedet blev brugt til at lave et internationalt våbenverifikationssystem!
Tænk, hvis de blev brugt til at bekæmpe fattigdom og nød de steder, hvor kriserne udspringer!
Tænk, hvis de blev brugt til en kolossal genopbygning af Rusland!
Hvad er der mest sikkerhed i?
Udbygningen er som påpeget i eklatant modstrid med ABM-traktaten - det siger amerikanerne i øvrigt også selv - og derfor vil det betyde et voldsomt forøget modsætningsforhold, specielt i forhold til Rusland og Kina.
Konsekvensen vil være, at de mindre trusler, som heller ikke SF afviser, vil blive afløst af meget store trusler, af virkelige trusler, og vi vil først og fremmest stå med risikoen for et totalt sammenbrud i det kollektive sikkerhedssystem, som det har taget årtier at bygge op.
Jeg tror, vi vil komme til at opleve en oprustningsspiral i alle lande.
Jeg tror, det var grunden
til, at den kinesiske forsvarsminister besøgte Moskva her for nylig.
Det er den virkelige fare, og det sker så i en situation, hvor det er de europæiske lande, der bliver gidsler, og det er formentlig grunden til, at de øvrige europæiske lande har reageret langt mere skarpt end den danske regering.