runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ester Larsen (V), 2002-12-04:
Så vil jeg gerne spørge, om ministeren ikke finder, at det ud fra almindelige ligeretsprincipper er lidt betænkeligt, at amterne giver et tilbud til nogle kvinder om at få behandlingsmæssig hjælp til barn nummer to, men gør det afhængigt af, om der tilfældigvis ligger nogle æg i fryseren eller ej.
Er det ud fra ligeretsprincipper ikke betænkeligt?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-12-04:
Der kan være en række grunde til at være betænkelig ved den serviceudvidelse, som i første omgang tre amter har gennemført, og som nu har bredt sig til hele det danske sygehusvæsen.
Spørgeren nævner en af dem.
En anden grund kunne være en ressourcemæssig overvejelse.
Vi har et sundhedsvæsen, hvor der fortsat ikke er balance mellem behandlingsbehov og kapacitet, endskønt vi gør endog betydelige fremskridt for tiden, hvor ventetiderne falder, og hvor kapaciteten øges med et gevaldigt tempo.
Men trods alt har vi fortsat ikke balance, og derfor må man spørge sig selv: Er det nu velgennemtænkt at udvide serviceniveauet, når man har huller i sine servicetilbud?
Det er i hvert fald det spørgsmål, jeg har rejst over for amterne, men Vestsjællands, Roskilde og Storstrøms Amter har altså valgt at sætte et andet serviceniveau, og qua reglerne om frit sygehusvalg spreder det serviceniveau sig til resten
af landet
Det er nok nødvendigt, at man reflekterer lidt længere over spørgsmålet om, hvorvidt det er hensigtsmæssigt, at serviceniveauet i det samlede danske sundhedsvæsen i virkeligheden er delegeret til en beslutning, der kan træffes i et enkelt amt.
Reglerne er jo skruet sådan sammen, at hvis man i et enkelt amt sætter et højere serviceniveau, som man nu har gjort i tre amter, tvinges landets øvrige amter de facto til at sætte det samme serviceniveau.
Det mener jeg selv er et af de lidt tungere spørgsmål på sundhedsområdet, som vi bør vende tilbage til i kølvandet på den rapport, jeg forventer at få til januar fra det såkaldte Kjeld Møller Petersen-udvalg.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2002-12-04:
»Hvad agter ministeren at foretage sig med henblik på at oprette sorg-/krisegrupper for børn i alle amter og kommuner,
således at børn, der mister en nær slægtning, ikke som nu skal vente på bearbejdelse af deres sorg i helt op til 1 år, men inden for 1 måned kan komme i terapigruppe?«
Jeg vil godt spørge ministeren: Hvad agter ministeren at foretage sig med henblik på at oprette sorg-/krisegrupper for børn i alle amter og kommuner?
Mit spørgsmål er stillet ud fra, at mange børn, som mister en nær slægtning, ikke får den sorg-/krisehjælp, de har behov for.
Jeg vil godt høre, hvad ministeren agter at foretage sig på dette felt.
Henriette Kjær (KF), 2002-12-04:
Det er selvfølgelig utrolig vigtigt, at børn får hjælp til at bearbejde den sorg, de oplever, når de mister en nær slægtning, og selvfølgelig er det ikke acceptabelt at skulle vente helt op til 1 år på at få hjælp.
Det er væsentligt, at der sikres bistand og støtte til børn og unge i forbindelse med tab af en forælder eller i en anden krisesituation.
Men det er ikke kun de sociale myndigheder, som skal tage ansvar i denne sammenhæng, det er en samfundsmæssig opgave, som jeg mener kan og bør løses i et sammenhængende arbejde mellem de kommunale parter, de frivillige organisationer og den enkelte borger. Det kan i den forbindelse være af utrolig stor betydning
for barnet, at barnets almindelige omgivelser - her tænker jeg på skolelærere, daginstitutionspersonale eller de personer, barnet møder i sin fritid - taler med barnet og forholder sig til den sorg, det har været udsat for.
Det behøver ikke at være hele det sociale hjælpeapparat, der sættes i gang.
De personer, der normalt er i barnets hverdag, kan virkelig gøre en indsats.
Der findes også mange gode initiativer rundtomkring.
Bl.a. har man i et projekt i Aalborg Kommune etableret et omsorgsberedskab for samtlige skoler under kommunen, som skal gøre skolens personale bedre til at tackle de situationer, hvor børn har brug for ekstra omsorg.
Det, jeg som socialminister kan og vil gøre, er at støtte de gode initiativer, der bliver taget på området.
Ulla Tørnæs (V), 2002-12-04:
Jeg agter ikke at ændre de regler, som er fastsat jf. finansloven.
Det har jeg ikke lagt op til.
Men jeg vil naturligvis følge virkningerne af de nye tilskudsregler, hvor målet har været at få mere ligelige vilkår.
Det var bl.a det, der var regeringens intention med hensyn til AMU-centrene og erhvervsskolerne, at der skulle gælde ens principper.
Jeg vil selvfølgelig følge lovgivningen nøje, men jeg agter ikke at ændre principperne for tildelingen af lokalskoletillæg.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2002-12-04:
Jeg vil godt sige tak til ministeren, men jeg vil også sige, at det er lidt hult, hvis der ikke bliver bevilget penge, netop fordi lærerne ikke er uddannede til at kunne gå ind i sorg-/krisearbejdet.
Hvis man taler om nærhed, dvs. familien, er den måske selv i så stor sorg/krise, at den ikke kan give barnet eller den unge den hjælp, der er behov for.
Hvis et barn har mistet sin mor og er alene med faderen, eller omvendt, er det mange gange et tabuemne, fordi barnet kan se, at far eller mor bliver så ked af det, når man taler om det emne.
Jeg har andre eksempler fra mit arbejde som rådgiver, hvor nogle børn bliver så udadreagerende, at de i deres dagligdag på en eller anden måde ligesom bliver fravalgt af de øvrige elever og bliver meget skældt ud, frem for at man skal yde omsorg og få snakket med dem om netop de problemer.
Derfor er det vigtigt, at der er en terapigruppe, og det er vigtigt, at man som regering også yder noget.
Jeg er lidt uenig med ministeren, for jeg mener ikke, at det skal være selvhjælpsgrupper, og det vil sige, at det kan være uprofessionelle, der går ind og skal være netværk for børn, der er i så stor sorg/krise.
Jeg mener, vi skal ind omkring det professionelle.
Jeg ved, at Børns Vilkår får mange henvendelser, der ønsker at give penge til projekter, hvor det er professionelle psykologer, der er inde med hensyn til at tale med børnene.
for, at alle børn, som har oplevet tab af en nær slægtning, i hvert fald kan få det tilbud, synes jeg, man skulle tænke på at komme ind omkring daginstitutioner og komme ind omkring skoler og lave en efteruddannelse, så lærerne lærer præcis: Hvordan skal vi tale med børn om sorg/krise?
Men jeg synes, det er vigtigt, at børn kan tale med børn under en professionel ledelse om, hvordan det er at miste en meget nær slægtning.
Henriette Kjær (KF), 2002-12-04:
Jamen jeg kan lige så godt sige, at jeg ikke har intentioner om, at der skal laves lovgivning på området, men det betyder ikke, at jeg ikke tager spørgsmålet alvorligt.
Nu er der givet støtte til et projekt netop i Aalborg, som jeg fortalte om, hvor man går ind på skolerne og har en bevidst politik.
Og det er jo sådan nogle initiativer, jeg mener bør udbredes.
Der er altså også mulighed for professionel hjælp i dag, men jeg vil bare gerne slå fast, at jeg mener ikke, det er alle, der har behov for det.
Hvis man via lovgivningen etablerer ordninger, som siger, at det skal der være alle steder, så mener jeg, at det er som at skyde gråspurve med kanoner. Der er nogle få tilfælde, hvor det netop kan være en enlig forsørger, der selv står tilbage og har mange problemer.
Men jeg mener bestemt ikke, at det er et generelt problem, når børn mister.
Mange er gode til at tackle det selv, eller hvis det er en person, der er død af kræft, så ved jeg også, at Kræftens Bekæmpelse gør et utrolig stort stykke arbejde, der hjælper mange videre, og børnene kommer ud af den isolation og sorg og indelukkethed, som spørgeren også nævnte i sit første spørgsmål.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2002-12-04:
Derfor skal man have sorg-/krisegrupper også til andre; det kan være trafikuheld eller andet.
Jeg kan forstå, at ministeren ikke vil afsætte penge til, at børn kan komme i krisegrupper, at der er denne mulighed i alle amter og kommuner.
Men jeg vil godt vide: Hvordan vil ministeren sætte nogle projekter i gang som det i Aalborg?
Skal der bevilges penge til det?
Og så vil jeg lige sige til allersidst, at der er altså flere børn, der i dag går med en ubearbejdet krise, end ministeren overhovedet drømmer om.
Prøv at tage ud og hør på skolerne.
Henriette Kjær (KF), 2002-12-04:
Området kan støttes og bliver støttet gennem flere af Socialministeriets puljer.
Som eksempler på puljer kan nævnes puljen til frivilligt socialt arbejde, hvor der for 2003 er ydet støtte til en samtalegruppe i Eskilstrup for børn og unge mellem 13 og 21 år, som har mistet forældre, samt til en sorggruppe for børn og unge i Holstebro.
Så er der også puljen SIBU, særlige initiativer for de svagest stillede børn og unge, og det er bl.a. fra den pulje, man har givet støtte til projektet i Aalborg.
Desuden er projektet Unge Kontakten blevet støttet gennem satspuljen.
Unge Kontakten er et landsdækkende projekt med målrettet rådgivning af unge ved forældres livstruende sygdom eller død.
Så vi går altså ind og støtter allerede nu, og der er mulighed for fortsat at søge af de her puljer til gode projekter.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2002-12-04:
»Vil ministeren give garanti for, at børn, der indskrives på krisecentre med deres mødre, får psykologbehandling under opholdet?«
Skriftlig begrundelse
Når en mor bliver indskrevet med sine børn på et krisecenter, vil hun få tilbudt samtale med enten en psykolog eller en socialpædagog/socialrådgiver, hvorimod børnene ikke får nogen former for psykologbehandling.
Det er sådan i dag, at mødrene får samtaler
enten med en psykolog eller socialpædagog på krisecentrene, men børnene får ikke de samme tilbud, og de er i lige så stor krise. Mødrene kan ikke tale med børnene, fordi de er fyldt op af angst.
Derfor er det meget vigtigt, at børnene også får bearbejdet netop deres krise.
Henriette Kjær (KF), 2002-12-04:
Generelt kan jeg oplyse, at kommunerne med den nuværende lovgivning er forpligtet til at føre tilsyn med de forhold, som børn og unge i kommunen lever under, også når de er på et krisecenter.
Kommunen skal føre sit tilsyn, sådan at kommunen så tidligt som muligt kan få kendskab til tilfælde, hvor der er behov for særlig støtte til et barn eller en ung, f.eks. et barn, der har været udsat for en voldsom oplevelse i familien, og som er indskrevet på et krisecenter sammen med sin mor.
Hvis kommunen vurderer, at et barn eller en ung trænger til særlig støtte, skal kommunen sørge for, at barnets eller den unges forhold undersøges.
For at tilgodese børn og unge med behov for særlig støtte opretter kommunen en tværfaglig gruppe, der skal sikre, at støtten ydes tidligt og sammenhængende.
De midler har netop været anvendt til at støtte børn, der opholder sig på krisecentrene.
Yderligere kan jeg oplyse, at der i forbindelse med satspuljeforliget fra februar 2002 blev afsat midler til en styrket indsats for voldsramte kvinder og deres børn.
På den baggrund blev der udarbejdet en handlingsplan til bekæmpelse af vold mod kvinder.
Handlingsplanen retter sig også mod de voldsramte kvinders børn.
Social- og Ligestillingsministeriet er lige nu sammen med Landsorganisationen af Kvindekrisecentre i færd med at udarbejde modeller for psykologtilbud til børn på krisecentre.
Det projekt skal munde ud i, at børn på krisecentrene i fremtiden kan få tilbudt den rette psykologiske hjælp.
Det vil betyde, at der skal ske en konkret vurdering af børnenes behov for psykologhjælp.
Endelig kan jeg oplyse, at der herudover er afsat 4 x 10 mio. kr. ved udmøntning af satspuljen for 2003 til udbygning af kapaciteten samt forbedring af kvaliteten på krisecentrene, hertil også til en styrkelse af indsatsen for børn af kvinder på krisecentrene.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2002-12-04:
Ja, jeg sidder også med det bilag, som ministeren lige har læst op fra.
Men i det bilag, jeg har her, kan jeg se, at Mødrehjælpen har søgt om en pulje - og det er fint nok - på 2,9 mio. kr. for perioden 2003-05.
Midlerne er til samtaler for 100 personer.
Men det er ikke øremærket, at der præcis er afsat midler til børn til psykologbehandling eller psykologhjælp eller i hvert fald til samtaler med børn, der kommer ind på krisecentrene.
Vi ved jo, at i de familier, hvor moderen tager af sted hu-hej med børnene på krisecenter, er det ikke noget, der kun lige er sket den dag, at moderen måske er blevet banket; sådan har det været gennem længere tid.
Faderen er kommet beruset hjem, børnene er blevet gemt væk i et værelse eller andre steder, og magtesløse har de stået og hørt, hvordan moderen er blevet slået af faderen.
Børnene er loyale over for deres forældre.
Børnene er måske bange for at vise deres krise, for så bliver mor endnu mere ked af det.
Derfor er det så vigtigt, at man ikke fra socialforvaltningen skal ud nogle dage senere, men med det samme kan give et tilbud om samtale og et kvalificeret tilbud.
Henriette Kjær (KF), 2002-12-04:
Jamen jeg er fuldstændig enig i, at den her gruppe børn har brug for psykologhjælp langt hen ad vejen, for de har igennem et længere forløb været tilskuere til, at deres mor har fået bank, og oplevet den frygt, der følger med, den utryghed, der følger med det.
Så jeg mener altså, at der er fuld gang i initiativerne, for vi er helt enige i behovet og sigtet.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2002-12-04:
Jamen jeg er glad for, at også vi fra Socialdemokratiet er sammen med ministeren om satspuljen.
Og jeg ved godt, at der sker nogle gode tiltag, og det er også på tide.
Men jeg har det alligevel sådan, at jeg godt kunne tænke mig, at man fik det øremærket.
For vi ved jo godt, at når de penge kommer ud, er det jo som en dråbe i havet.
Men det, vi mangler, er, at der bliver givet nogle penge til krisecentrene, så der er et kvalificeret personale sammen med det frivillige personale, så der er psykologhjælp, at det kommer til at køre, så en familie kan fungere, når den kommer uden for krisecenteret, men også til de familier, også til de børn, som der ikke er plads til på krisecenteret, som bliver henvist til et hotelværelse.
For dem er det næsten mere forfærdeligt at stå alene.
Henriette Kjær (KF), 2002-12-04:
Vi er i fuld gang med i Socialministeriet at lægge op til at fastsætte nogle kvalitetskrav, der skal gælde for krisecentre.
De har jo ikke tidligere været reguleret, og det er så en udløber af aftalen om satspuljen for år 2003
, idet det var noget, man ønskede; der var bred enighed om, at der kommer en kvalitetssikring af det her område.
Og her vil bl.a. det, vi debatterer nu, indgå som et vigtigt element.
Derfor mener jeg altså, at vi er på rette vej, og at tingene kører på skinner.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2002-12-04:
»Vil ministeren arbejde for, at daghøjskolerne for pensionister rundt om i Danmark kan bibeholdes på nuværende betalingsordning, således at de ikke kommer ind under folkeoplysningsloven pr. 1. januar 2003, hvor der skal betales et årligt kontingent på kr. 900,00 for hvert tilmeldt fag?« Skriftlig begrundelse
Den nye lov for pensionister på daghøjskole træder i kraft 1. januar 2003, hvor de skal betale kr. 900 årligt for hver aktivitet, de tilmelder sig, hvilket vil være en stor økonomisk belastning for mange ældre.
Det vil bevirke, at pensionisterne kun har råd til at melde sig til én aktivitet om ugen, og de afskærer sig derved fra et aktivt liv, hvor de mødes flere dage ugentlig med ligestillede.
Jeg vil spørge socialministeren, om ministeren vil arbejde for, at daghøjskolerne for pensionister rundt om i Danmark kan bibeholdes på den nuværende betalingsordning, således at de ikke kommer under folkeoplysningsloven, og det vil sige, at pensionister blot kan tilmelde sig daghøjskole, betale 900 kr. om året og så gå til de aktiviteter, de har lyst til i løbet af ugen, og at de ikke, som når de kommer under folkeoplysningsloven, skal betale 900 kr. pr. fag.
Det vil sige, at mange daghøjskoler vil lukke.
Da det her er en daghøjskole for pensionister, så mener jeg nok, det er socialministeren, der må svare på det her spørgsmål.
Det vil sige, at det er livskvaliteten for de ældre, man tager fra dem.
Ældre kan melde sig til tre-fire fag om ugen, og det ved jeg gælder helt oppe i 90-årsalderen, hvor det er pc-lære, det er akvarelmaling, det er idræt eller gymnastik, det er drama og madlavning og meget andet.
Dermed er det jo netop sådan, at man skaber sig et netværk, og det netværk gør også, at man både kan tale om det positive og det negative i ens tilværelse, men det bevirker, at man ikke bruger så mange penge på medicin, på lægebesøg, måske på hjemmehjælp og andet.
Man får livskvaliteten tilbage ved, at man har noget at gå ud til frem for at sidde derhjemme og isolere sig.
Det er jo netop det, vi taler så meget om, bl.a. inden for det sociale og det sundhedsmæssige.
Derfor kan jeg ikke forstå, at man ikke kan bøje reglerne og sige: Jamen de fag bevirker altså også, at det her er livskvalitet; de bevirker, at de ældre kommer ud; det er også rent sundhedsmæssigt.
Så man må jo kunne komme ind omkring den her daghøjskole med en anden paragraf, så man kan bibeholde den.
Jeg synes, det vil være ærgerligt, at man, som vi ser det med AMU-kurserne, også skal nedlægge daghøjskolerne for ældre.
Henriette Kjær (KF), 2002-12-04:
Altså det, jeg er bange for, er selvfølgelig en generel sygeliggørelse af børn og unge, der kommer ud for et tab.
For mange har altså også ressourcer til selv at kunne løse problemet, og det er jo at foretrække, netop fordi man kan sige, at man kan gå ind med psykologhjælp, og man kan løse op for nogle ting i forhold til det barn, der har mistet en nær pårørende.
Men omvendt må man også sige, at hvis alle så bare behandler barnet som en porcelænsfigur, man ikke må røre ved, ikke må sige noget til, er vi ikke nået ret meget videre.
Så det går også ud på at få netværket aktiveret. Men det, jeg synes er løsningen, er at få taget kontakt til de frivillige organisationer, hvor man netop kan lave selvhjælpsgrupper og også måske have tilknyttet noget psykologhjælp.
Og så er der altså også muligheder i serviceloven, men der er ikke en generel bestemmelse i serviceloven, som strukturerer, hvordan man skal løse problemet i den enkelte kommune eller det enkelte amt.
Arne Toft (S), 2002-12-04:
Jeg vil gerne spørge ministeren, om ministeren ikke er enig med mig i, at det ikke fremgår af finansloven, at der er et fusionskriterium.
Henriette Kjær (KF), 2002-12-04:
Jeg går ud fra, at spørgsmålet er stillet til mig ud fra en formodning om, at det skulle være et anliggende for socialministeren at varetage pensionisternes interesser også inden for andre ministeriers områder.
Dansk lovgivning bygger imidlertid på et ressortansvar, og spørgsmålet om særlige ordninger for bestemte grupper af borgere, f.eks. pensionister, må derfor reguleres inden for den lovgivning, der vedrører netop disse spørgsmål, og i dette tilfælde er det Undervisningsministeriets lovgivning. Jeg har fra Undervisningsministeriet fået oplyst, at reglerne om daghøjskoler er indsat i folkeoplysningsloven, og at finansieringen af daghøjskolerne ved en lovændring er overgået til en ren kommunal finansiering.
Som følge af overgangen til en ren kommunal finansiering blev det fastsat, at kommunalbestyrelser og amtsråd kunne træffe beslutning om at yde tilskud til daghøjskoler.
Det blev desuden opstillet som en betingelse, at daghøjskoler skulle være uafhængige, selvejende institutioner, der skulle tilbyde undervisning, der var tilrettelagt for voksne, med folkeoplysende sigte.
Det blev også fastsat, at kommunalbestyrelsen og amtsrådet kunne fastsætte betingelser for at yde tilskud.
Det er således op til de kommunale myndigheder, om de som en tilskudsbetingelse vil fastsætte rammer for deltagerbetaling.
Det er i øvrigt bestyrelsen for daghøjskolen, som har den overordnede ledelse af den enkelte daghøjskole.
Bestyrelsen kan inden for de givne tilskudsbetingelser fastsætte rammer for undervisningen, herunder også om deltagerbetaling.
Efter lovændringen er der ikke hjemmel til, at undervisningsministeren kan fastsætte regler om betaling for deltagelse i undervisningen i daghøjskoler.
Jeg kan henholde mig til Undervisningsministeriets udtalelse.
Arne Toft (S), 2002-12-04:
Jeg vil godt komme med et eksempel fra lokalområdet.
Her har 25 lokale erhvervsfolk sat sig for - i tiltro til regeringens politik om at skabe brede uddannelsesmiljøer med en bred regional dækning og i videst muligt omfang bevare lokale uddannelsesmiljøer - at skabe 3.000 nye job i løbet af 5 år.
Byrådet har i tiltro til projektet bevilget 1 mio. kr.
Tror ministeren, at det vil fremme projektet med det lokale og private initiativ, at de lokale skoler måske lukker?
Anne Baastrup (SF), 2002-12-04:
Nu bliver det lidt interessant med Venstres holdning.
Hvordan vil Venstre tilskynde til..?
Og så var det prik, prik, prik - og hvordan vil Venstre opfordre til..?
Jeg forstod, at sigtet på et eller andet niveau er, at etniske mindretal også skal have arbejde på offentlige arbejdspladser, men hvordan vil Venstre gøre det?
Det spørgsmål synes jeg overhovedet ikke fru Gudrun Laub besvarede.
Klaus Hækkerup (S), 2002-12-04:
Jeg må sige, at jeg forstod også fru Gudrun Laubs besvarelse på Venstres vegne sådan, at Venstre slet ikke vil gøre noget.
Venstre sagde, at det må ske som følge af den almindelige beskæftigelsespolitik.
Forestiller man sig virkelig, at der vil komme en øget integration i en situation, hvor vi kan se, at arbejdsløsheden er stigende?
Er det virkelig Venstres svar på, hvad der skal ske, eller er der andre svar?
Så vil vi da meget, meget gerne høre dem her.
Gudrun Laub (V), 2002-12-04:
Som bekendt har Venstre lokalpolitikere i alle kommuner og amtsråd.
Det er jo folk, som tager fat på opgaverne, og jeg mener, det helt klart er en kommunal opgave.
Kommunerne skal selv tage stilling til og tilrettelægge personalepolitikken og ansættelsespolitikken, og når kommunerne samtidig er ansvarlige for integration, falder interesserne helt naturligt sammen.
Derfor vil det være en problemstilling, som man arbejder med i kommunerne, og så behøver man ikke at have Folketinget som overdommer.
Anne Baastrup (SF), 2002-12-04:
Det, fru Gudrun Laub gjorde nu, var jo, at hun i sin besvarelse udelukkende forholdt sig til sidste halvdel af hr. Klaus Hækkerups første spørgsmål.
Fru Gudrun Laub sagde, at vi vil tilskynde, og vi vil opfordre.
Men hvem er »vi«?
Jeg hørte godt, at fru Gudrun Laub sagde, at i øvrigt gør kommunerne noget, og det skal de også.
Men hvem er »vi«, der skal tilskynde og opfordre til, at det kommer til at ske, hvis det ikke er centralt her fra Folketinget?
Klaus Hækkerup (S), 2002-12-04:
Mit spørgsmål til fru Gudrun Laub ligger sådan set helt i forlængelse af fru Anne Baastrups, nemlig: Hvad er det, Venstre vil? Fru Gudrun Laubs svar i sidste runde her fra talerstolen
var jo nærmest, at det er kommunernes ansvar, at det går godt i kommunerne, hvor der sidder mange Venstremænd, og det skal vi ikke blande os i.
Er det Venstres svar?
Er det Venstres svar, at det er tilfredsstillende, som det ser ud i dag?
Ja eller nej?
Gudrun Laub (V), 2002-12-04:
Fru Anne Baastrup spørger: Hvem er »vi«?
Vi kan selvfølgelig gennem vore partier opfordre vore partifæller til at gøre noget ekstra ud af særlige problemstillinger, men jeg mener ikke, det er nødvendigt at komme med en centralistisk opfordring her fra Folketinget til at tage fat i et problem, som man i forvejen har meget fokus på i kommunerne og er meget optaget af.
Kommunerne vil også gøre en god indsats for at fremme udviklingen i den rigtige retning.
Anne Baastrup (SF), 2002-12-04:
Så vil jeg godt spørge fru Gudrun Laub: Er »vi« i denne sammenhæng Venstre, der fra centralt hold vil opfordre Venstres kommunalbestyrelsesmedlemmer til at tage initiativer, eller er Venstre ligeglad med ligestilling, når det drejer sig om etniske mindretal, fordi det er et så lille bitte mindretal, at man ikke gider forholde sig til det?
Er Venstres politik, at man opfordrer, eller er det, at man ikke gider forholde sig til det?