Morten Messerschmidt (DF), 2005-06-07:
Jeg er meget glad for hr. Svend Aukens tilkendegivelse om, at det er vigtigt at lytte for at danne sig synspunkter.
Det håber jeg hr. Svend Auken vil fortsætte med det næste stykke tid i debatten.
Ved denne forfatning, der er inspireret af de europæiske borgeres og staters vilje til at skabe en fælles fremtid, oprettes Den Europæiske Union.
Sådan indledes den forfatning, som vi i dag andenbehandler, inspireret af de europæiske borgeres og staters vilje, slår artikel 1 fast.
Ordene må unægtelig siges at være flotte, men er de sande?
Spørgsmålet er jo relevant, for hvilken gavn har vi egentlig af en forfatning for hele Europa, hvis indhold nok er flot og svulstigt, men bygger på hypoteser og fantasier og på en udbredt mangel på virkelighedsfornemmelse?
Svaret er, at en sådan forfatning slet ikke er det papir værd, den er skrevet på.
Hvis ikke de vidste det før, ved de det i hvert fald i dag efter de to klare nejer i Frankrig og Holland.
Forfatningen danner ikke rammen om det fællesskab, som europæerne ønsker, og forfatningen er ikke inspireret af de europæiske borgeres vilje.
Hvad er så reaktionen?
Hvad er holdningen til denne klare afvisning?
Det er, at vi fortsætter ratifikationsprocessen.
Det er det, vi får at vide.
Nu tilkommer det selvfølgelig ikke mig at drage nogen bibelske sammenligninger, det er der mange her i Tinget der er meget bedre til end jeg, men hele denne proces, hele denne nærmest fornærmede indstilling til befolkningernes afvisning af den politiske elites vision, hele den tanke minder grangivelig om de fortællinger, jeg som barn fik om Babelstårnet.
Uforstyrret af den virkelighed, som omgiver de bevidste tilhængere af en stadig tættere union, bygger man sten på sten videre på det fundament, som skal danne den egentlige føderale forbundsstat i Europa, uden skelen til, at befolkningerne jubler, hver gang cementen krakelerer.
Med en klippefast tro på at have patent på sandheden ryster man ikke på hånden.
Nej, Europas elite lader sig ikke forstyrre af banaliteter som folkeafstemninger.
Projektets vigtighed er større end hensynet til demokratiet.
Desuden har man allerede sikret sig europæernes fulde opbakning, man har jo indskrevet den i artikel 1.
Det fremgår meget klart, at dette er et udtryk for, hvad europæerne vil.
Så kan man jo ikke forlange meget mere.
Svaret er: Selvfølgelig kan vi det.
Selvfølgelig kan vi forlange mere.
Vi burde reelt set forkaste hele dette projekt som et gigantisk tankeeksperiment uden respekt for de europæiske landes forskellighed og uden respekt for de europæiske befolkningers vilje.
Jack Straw og Tony Blair har taget konsekvensen i Storbritannien, og som forstandige briter og med respekt og forståelse for de europæiske befolkningers berettigede frygt for at miste deres selvstændighed og ret til selvbestemmelser over eget land har de valgt at udskyde ratifikationsprocessen
: Frygt for deres grundlove, som ikke bare tilsidesættes, men direkte overtrumfes af EU-forfatningen.
Her tænker jeg altså ikke bare på, at det i vores øjne er decideret grundlovsstridigt at gennemføre en forfatning, hvor magten ikke er defineret i nærmere bestemt omfang, og hvor magten overdrages ikke til mellemfolkelige, men derimod overstatslige myndigheder, hvilket klart er i uoverensstemmelse med grundlovens bestemmelser i § 20.
Frygt for at skulle gennemreguleres af EU's magtorganer, hvoraf politikere fra deres egne lande kun udgør et absolut mindretal.
Frygt for at sige ja til sidste etape af en glidebane, der ikke bare skal bane vejen for den europæiske stat med præsident, flag, motto, fælles mønt, fælles grænse og fælles hymne, men også en forfatning, som giver magten over de europæiske lande til et grundlæggende udemokratisk, ugennemskueligt og gennemkorrupt system.
Frygt for ikke at vide, hvor den stadig tættere union stopper.
Stopper den ved Tyrkiets grænse?
Stopper den ved Ruslands eller ved det yderste Østeuropas grænse?
Svaret er, at vi ikke aner det.
Vi kender ikke det projekt, som eliten beder os om at sige ja til.
Man må selvfølgelig sige, at den seneste udvikling i Holland og Frankrig gør det fristende at acceptere en folkeafstemning, selv om det grundlæggende er forkert, fordi landene enkeltvis har vetoret på det her område.
Men grunden til, at japartierne vakler og bæver og ikke vil svare klart, er jo ikke, at de vil respektere holdningen i Frankrig og Holland; det er ikke, fordi de vil respektere, at et stort flertal i en meningsundersøgelse foretaget i Tyskland i det tyske magasin Das Bild viser, at et markant flertal på over 90 pct. af tyskerne ikke ønsker forfatningen.
Nej, den eneste grund, til at man overvejer ikke at gennemføre en forfatning i Danmark, er, at man på et senere tidspunkt med større bevidsthed tror, at man kan gennemtrumfe et ja.
Det er ikke respekt for den udvikling, som europæerne ønsker.
Det er ikke et udtryk for, at man ønsker en forfatning, der er inspireret af de europæiske befolkninger.
Man vil ikke respektere et nej.
Man vil have et ja.
Derfor er det også rigtigt, som fru Pia Kjærsgaard tidligere har fremhævet, at det her ikke regulært er et valg mellem ja og nej, men et valg mellem ja og ja.
Men sandheden er, at det ikke er, hvad vi får.
Vi får ikke et demokratisk Europa, vi får et Europa, hvor andre landes politikere kommer til at afgøre, i hvilken retning vore lande skal udvikle sig.
Med forfatningen vil Danmarks stemmer i Ministerrådet blive reduceret til 1,17 pct. Over 98 pct. af stemmerne tilhører andre landes politikere og andre befolkninger.
Danmark vil ikke længere kunne regulere sine egne forhold.
Som hr. Svend Auken siger, ville det være dejligt, om vi kunne løse arbejdsløshedsproblemerne, om vi kunne skabe højere vækst.
Det tror jeg der er mange lande i Europa der gerne ville.
I Italien frygter man at have nulvækst i år.
I Frankrig er arbejdsløsheden tordnende høj, statsbudgettet bliver overskredet.
Sagen er jo netop den, at i de lande, hvor vi har valgt at stå udenfor, hvor vi har mulighed for at regulere vores egne forhold – i Danmark, fordi vi ikke har euroen – går det langt bedre.
I Danmark er arbejdsløsheden historisk lav set i forhold til, hvordan det ser ud i de andre eurolande.
Den økonomiske vækst tordner frem sammenlignet med Italien.
Grundlæggende må vi se i øjnene, at vi danskere faktisk har været, stadig er og i fremtiden også vil være gode til at indrette vores eget land, og derfor er det et forræderi imod dette Folketing at sige, at andre landes politikere skal regulere det i stedet for os.
Derfor afviser Dansk Folkeparti L 137, derfor vil vi holde fast i et internationalt samarbejde, der bygger på nogle helt fundamentale principper om at regulere samhandel, om at regulere de forhold, som reelt indeholder grænseoverskridende problemstillinger, miljø og andre gode sager, men vi nægter at acceptere at skulle underlægge os en forfatning for Europa, som ikke bare opregner det ene symbol efter det andet, der definerer en nationalstat, men som også tager det ene magtområde efter det andet fra hr. Svend Auken, fra fru Charlotte Antonsen, fra samtlige medlemmer af dette Folketing og giver dem til politikere valgt af andre befolkninger i andre parlamenter.
Den udvikling ønsker vi ikke, og derfor anbefaler Dansk Folkeparti et nej til forfatningen.