Jann Sjursen (KRF), 2003-02-25:
Denne forespørgselsdebat er jo foranlediget dels af L 2,
motorvejshastighedsforslaget kunne man kalde det, dels af de nedskæringer på færdselssikkerhedsområdet, som er gennemført, siden den nuværende regering tiltrådte.
L 2 har vi jo haft lejlighed til at diskutere i Folketinget, så den vil jeg ikke gøre så meget ved i denne her anledning, men jeg vil da ikke undlade den bemærkning, at når vi fra Kristeligt Folkepartis side fandt, at det var et højst besynderligt forslag, var det ikke så meget på grund af forslaget om at hæve hastighedsgrænserne - det har vi jo før set fra Venstre og De Konservative.
Uanset at vi er voldsomt imod det forslag, fordi vi mener, det vil føre til flere trafikdræbte, så var det alligevel sammenkædningen med nogle færdselssikkerhedsmæssige forslag, som gjorde, at man må sige, at det i det hele taget er en højst besynderlig måde, regeringen ønsker at varetage færdselssikkerheden på ved at kæde det sammen med højere hastighedsgrænser. Med hensyn til nedskæringer på færdselssikkerhedsområdet har det efter vores opfattelse slået meget klare skår i det ellers udmærkede færdselssikkerhedsarbejde, der er gjort i de sidste år.
Det gælder ikke bare i forhold til Færdselssikkerhedskommissionens arbejde, men også meget af det arbejde, der er udført på baggrund af de forskellige puljer, som er blevet etableret i forbindelse med forskellige finanslovaftaler.
Overordnet set synes vi fra Kristeligt Folkepartis side, at det er vigtigt at holde fast i Færdselssikkerhedskommissionens målsætning: »Hver ulykke er én for meget«.
Det er det, fordi de menneskelige tragedier og omkostninger i forbindelse med de mange færdselsulykker og også trafikdræbte er meget store, men også fordi de økonomiske omkostninger er det.
Der er altså meget gode grunde til at investere i bedre færdselssikkerhed; der er gode grunde til en forstærket forebyggende indsats; der er gode grunde til også i forbindelse med færdselssikkerhed at forstærke kontrollen af, at vi som trafikanter overholder de bestemmelser, der nu gælder; og endelig er der også god brug for en fremadrettet trafikforskning, som kan være med til at finde nye løsninger, som igen kan føre til færre trafikulykker og færre trafikdræbte.
Jeg vil ikke undlade - uanset at alle disse initiativer også betinger offentlige, altså statslige midler - i denne debat at nævne, at til syvende og sidst er selvfølgelig også holdninger i trafikken afgørende.
Det er ikke længere, som det engang var, in at køre spritkørsel; det er nærmest yt.
Jeg tror, det er vigtigt, at vi i debatten om bedre færdselssikkerhed også lægger tyngden på en debat om selve vores trafikkultur.
Der er mange fartbøller - også i overført betydning - i trafikken, og det gør, at vi ikke bare må tage en holmgang i denne her omgang med regeringens nedskæringer, men i virkeligheden også med os selv og hinanden om, hvad det er for en mangel på hensyn, vi viser, når vi færdes i trafikken, fodgængere, cyklister, bilister osv. Der er brug for, at vi holder hinanden fast på, at det også er den enkeltes personlige ansvar at tilsikre, at vi får nedbragt antallet af trafikulykker og trafikdræbte.
Men uanset disse meget vigtige holdninger og debatten om en bedre trafikkultur i det hele taget må vi alligevel på bundlinjen konstatere, at regeringen siden dens tiltrædelse har skåret drastisk i mange af de penge, som ellers er gået til god færdselssikkerhedspolitik og fremme af en sådan, og det er derfor, vi fra Kristeligt Folkepartis side i dag har været medforslagsstillere på denne forespørgsel og også er medforslagsstillere på det forslag til vedtagelse, som er fremsat af Socialdemokratiets hr. Jacob Buksti på en række partiers vegne.
Jeg vil godt understrege her ved afslutningen af debatten, at vi ikke kan støtte det forslag til vedtagelse, som Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti har fremsat.
Det er jo et skønmaleri og en virkelighedsflugt i forhold til det, der er virkelighedens verden, når man ser på, hvordan det er gået færdselssikkerheden i Danmark siden regeringens tiltræden.
Jeg vil næsten sige, at det er skamløst uden lige at fremsætte et sådant forslag, når man ser på, hvad der rent faktisk er blevet vedtaget på det her område.
Derfor bliver det helt klart den røde knap
, Kristeligt Folkeparti trykker på, når det kommer til afstemning som det første forslag.