runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Rune Lund (EL), 2006-05-31:
Med hensyn til medejerskab af det europæiske projekt vil jeg gerne spørge fru Lone Dybkjær, om fru Lone Dybkjær, hvis der sker en ændring af traktatgrundlaget, så det ikke bliver EU-forfatningen, det vil sige, hvis EU-forfatningen falder bort og der så kommer en ny minitraktat i stedet for, så vil garantere, at Det Radikale Venstre går ind for en folkeafstemning.
Det er et meget generelt spørgsmål.
Jeg vil også gerne spørge mere specifikt, ligesom jeg gjorde over for fru Helle Sjelle: Hvis en sådan minitraktat indeholder princippet om, at flertalsafgørelser skal være den måde, man som udgangspunkt tager beslutninger på i EU, og hvis en sådan minitraktat indeholder bestemmelser om en udenrigsminister og en fast formand/præsident, vil fru Lone Dybkjær så også garantere, at den kommer til folkeafstemning?
I det hele taget synes jeg, at fru Lone Dybkjær bare burde garantere det.
Det burde være meget nemt, for det her er jo et politisk spørgsmål.
De kan finde på masser af juridiske forklaringer ovre i Udenrigsministeriet på, hvorfor man måske ikke behøvede at holde en folkeafstemning, men den danske befolkning vil nok opfatte, at det at gå over til flertalsafgørelser vil give store lande mere magt, og at det er suverænitetsafgivelse.
Morten Messerschmidt (DF), 2006-05-31:
Jeg er meget enig i det, som spørgeren nævner her fra sin plads.
Vi skal have langt større åbenhed i EU, vi skal have langt mere gennemsigtighed, og det lægges der faktisk utrolig meget vægt på i det forslag til vedtagelse, som Dansk Folkeparti har fremsat.
Det er et problem, at man ønsker at overføre hele menneskerettighedsområdet til EU i del 2 i forfatningen; det er et problem, at man laver flere flertalsafgørelser; det er et problem, at man vil have en EU-præsident og en EU-udenrigsminister; og det er et problem, at man på en lang række områder overfører ny kompetence, og det er det afgørende, som skiller os her.
Helle Sjelle (KF), 2006-05-31:
I princippet kan man selvfølgelig oftere holde nogle folkeafstemninger, det er der da ikke nogen tvivl om.
Men vi synes, at dér, hvor det er rigtig vigtigt, at man holder folkeafstemninger, er selvfølgelig, når man afgiver suverænitet.
Morten Messerschmidt (DF), 2006-05-31:
Det kan godt være, det er for tåget spurgt.
Så vil jeg prøve gøre det lidt klarere.
Når fru Helle Sjelle siger, at der ikke er nogen grund til at holde folkeafstemning, hvis man er ude af § 20, hvis der ikke er tale om suverænitetsafgivelse, f.eks. hvis der bare er tale om, at man overgår til flertalsafgørelser, fordi fru Helle Sjelle mener, at vi jo er her for at repræsentere befolkningen, så kan jeg ikke forstå, at Det Konservative Folkeparti i 1993 var med på at holde en folkeafstemning om Edinburghaftalen.
Da var man jo ude af § 20 i grundloven.
Så hvordan kan man på den ene side, altså ved Edinburghafstemningen, sige, at vi holder folkeafstemning uanset hvad, uanset at vi er ude af § 20, mens man på den anden side i dag siger, at vi kun vil holde folkeafstemning, hvis vi er inden for § 20.
Hvorfor ikke holde en, når vi er udenfor?
Helle Sjelle (KF), 2006-05-31:
Der blev taget nogle beslutninger om de ting, og det er nogle ting, som er overstået.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi nu ser fremad og ser at komme videre i den her sag.
Morten Messerschmidt (DF), 2006-05-31:
Jeg vil gerne spørge, om fru Helle Sjelle var enig i, at det var en god idé at holde en folkeafstemning om Edinburghaftalen i 1993, for der var jo fem sjettedeles flertal i Folketinget, og dermed var man ude af § 20.
Så det var en rent politisk beslutning, at man holdt en folkeafstemning om den traktat.
Dansk Folkeparti synes, det var en god idé at holde folkeafstemning, og derfor er det også relevant at høre, om Det Konservative Folkeparti synes, det var en god idé i 1993.
Helle Sjelle (KF), 2006-05-31:
Jamen det passer jo ikke.
Det er jo ikke rigtigt, at vi ikke vil høre på befolkningen, selvfølgelig vil vi det.
Det er også derfor, vi løbende inddrager den danske befolkning i de her ting.
Det er også netop derfor, vi inddrager befolkningen, når der er tale om suverænitetsafgivelse, og det er ikke noget, vi tilfældigt finder ud af om der er eller ej.
Der er en ganske bestemt paragraf i grundloven, der siger, at hvis der er tale om suverænitetsafgivelse, skal den danske befolkning høres en ekstra gang i form af en folkeafstemning, og det bliver den naturligvis også.
Det vil den også blive i det øjeblik, at det, man nu finder frem til efter tænkepausen, også er noget, hvor der er tale om suverænitetsafgivelse.
Rune Lund (EL), 2006-05-31:
Men det er ikke et særlig klart svar.
For sagen er, at der er nogle mennesker i det her land, der sagtens kan finde på at sige, at det at gå over til flertalsafgørelser som princip på alle områder ikke er suverænitetsafgivelse.
Dermed står fru Helle Sjelle og siger, at hvis det er tilfældet, at der kommer flertalsafgørelser som princip og der er nogle i Udenrigsministeriet, der mener, at det ikke er suverænitetsafgivelse, så vil fru Helle Sjelle ikke garantere en folkeafstemning.
Jeg forstår faktisk slet ikke den der tilgang, hvor man siger, at man enormt gerne vil inddrage folk, og at de må gerne tænke en masse, de må gerne mene en masse, men de må bare ikke bestemme noget.
Er det ikke totalt udemokratisk?
Helle Sjelle (KF), 2006-05-31:
Nu skal man jo være opmærksom på, at vi netop løbende inddrager befolkningerne i Europa og befolkningen i Danmark i EU-beslutningerne.
Det gør vi bl.a. på den måde, at vi har et repræsentativt demokrati, hvor der også løbende tages nogle beslutninger vedrørende EU.
Men det er naturligvis rigtig vigtigt at bemærke i den her sammenhæng, at når der er tale om suverænitetsafgivelse, er det ganske naturligt, at befolkningen så skal have en ekstra chance, nemlig ved en folkeafstemning.
Det vil vi selvfølgelig holde fast i.
Det er det mest enkle og det mest klare svar i den her sammenhæng.
Rune Lund (EL), 2006-05-31:
Nu siger fru Helle Sjelle, at befolkningerne ikke skal føle sig udenfor.
Hvad så med at inddrage dem?
Hvad så med, at fru Helle Sjelle og Det Konservative Folkeparti garanterer, at hvis der bliver en ændring i traktatgrundlaget, hvis der kommer en ny traktat, som ikke er EU-forfatningen, så kommer der alligevel en folkeafstemning?
Hvis fru Helle Sjelle ikke kan garantere det på et så principielt plan, så kan jeg måske blive mere konkret og spørge: Vil fru Helle Sjelle garantere, at hvis der bliver indført flertalsafgørelser som grundlæggende princip – hvilket vil give de store lande mere magt på bekostning af de små – og hvis der f.eks. bliver indført en fælles udenrigsminister og en fælles præsident/fast formand, så kommer der en folkeafstemning, fordi der er tale om suverænitetsafgivelse?
Lone Dybkjær (RV), 2006-05-31:
Europas blodige historie er jo forudsætningen for, at vi diskuterer EU her i dag.
Det er vigtigt at holde sig for øje, for det er stadig væk det grundlæggende princip i forbindelse med samarbejdet.
Denne baggrund er grunden til, at Det Radikale Venstre altid har støttet udvidelsen, og det gør vi fortsat.
Vi kæmpede for, at de ti lande skulle komme ind samtidig og ikke blive opdelt i A- og B-hold, og det var jo netop for at sikre fred og sikkerhed.
Jeg pointerer det, fordi vi nu også skal optage Bulgarien og Rumænien, og vi synes, vi skal gå videre med de øvrige ansøgerlande og også Balkanlandene, hvis de har lyst til at blive medlemmer.
Jeg vil godt specielt nævne Tyrkiet, fordi vi synes, at det er vigtigt, at Tyrkiet også bliver optaget, og vi synes faktisk også, at det er vigtigt, at Tyrkiet optages på samme måde som alle de andre lande.
Det er lidt ærgerligt, at det ikke sker.
Det er interessant, at befolkningerne jo også synes, at der skulle være tale om den samme måde at optage alle landene på.
Men Tyrkiet bliver ikke opfattet som nogen af de andre lande.
Der bliver stillet særlige krav til Tyrkiet, og det synes vi i virkeligheden ikke er fair.
Der bliver i meget høj grad henvist til Københavnerkriterierne, og så bliver der så nævnt absorptionskapacitet.
For at hr. Svend Auken og andre ikke skal blive dårlige, står det slet ikke i Københavnerkriterierne, og det er jo interessant.
Der står: »Unionens evne til at optage nye medlemmer uden derved at sætte tempoet i den europæiske integration over styr er ligeledes af stor betydning og bør indgå i overvejelserne i såvel Unionens som ansøgerlandenes almindelige interesse.«
Men det interessante er jo også, at det ikke var særlig centralt, dengang man lavede Københavnerkriterierne.
Nu har det pludselig fået en central betydning, det får det netop over for Tyrkiet, og – igen – det synes vi ikke er fair.
Det har så yderligere skabt det problem, at Frankrig har lovet sin befolkning, at der skal være folkeafstemning.
Det er heller ikke sket for nogen af de andre lande.
Det vil sige, at Tyrkiet ikke behandles på samme måde som de andre, og det synes vi er urimeligt.
Jeg synes så i øvrigt, det er interessant at finde ud af – og det skal jeg spørge udenrigsministeren om om han ved lejlighed kan svare på, for jeg tror ikke, han kan svare på det nu – om grundlovens § 42, stk. 6, udelukker eller ikke udelukker, at Danmark faktisk kunne holde en folkeafstemning om Tyrkiets optagelse.
Det er sådan en meget uklar sætning, og jeg skal lade være med at læse den op her, for jeg synes ikke, det er rimeligt at spørge om det sådan lige pift her, men det er jo da vigtigt at få det at vide på et eller andet tidspunkt.
Jeg tror faktisk ikke, vi har fået det.
Men EU har jo ikke kun ændret sig i bredden, det har også ændret sig i dybden på flere områder, og det er så ...
det kan ikke være rigtigt, jeg har ikke talt i ...
Eva Kjer Hansen (V), 2006-05-31:
Jeg skal gerne gentage det, jeg redegjorde for over for fru Lissa Mathiasen, nemlig at familien jo kan vælge at gå til kommunen, der så som bygningsmyndighed efter byggelovgivningen vil anmode udlejeren om at undersøge forholdene nærmere.
Endelig kan familien, hvis de her muligheder ikke har ført til en afhjælpning af skimmelsvampeangrebet, eller hvis der er tale om andet end manglende vedligeholdelse, efter byfornyelsesloven henvende sig til kommunen som tilsynsmyndighed med bygningsmassen i kommunen, og så er det kommunen, der skal undersøge forholdene med henblik på at konstatere, om det er sundhedsfarlige forhold, der gør sig gældende.
Eva Kjer Hansen (V), 2006-05-31:
Jeg skal sige til hr. Simon Pihl Sørensen, at jeg ikke mener, at Socialdemokratiet får gjort op med den lange sagsbehandlingstid med det beslutningsforslag, man har fremsat.
Jeg synes, der er nogle helt urimelige forslag, bl.a., som jeg har været inde på, med omvendt bevisbyrde, hvor man vil give udlejerne ansvar for noget, de måske ikke har nogen indflydelse på overhovedet.
Jeg er enig i, at det er vigtigt, at sagsbehandlingen ikke tager for lang tid, og jeg synes, det er vigtigt, at lejeren ikke finder sig i, at der er problemer, men netop reagerer, enten ved at gå til huslejenævnet eller beboerklagenævnet eller ved at gå til kommunen med sine problemer.
Jeg har ikke kendskab til, hvor lang tid de enkelte sager tager, og jeg tror faktisk, at det varierer meget, helt afhængigt af de konkrete forhold, der gør sig gældende i situationen.
Og jeg har ikke kendskab til, om der overhovedet er lavet nogen opgørelser af sagsbehandlingstider på det her område.
Hans Christian Schmidt (V), 2006-05-31:
Det er dem, som vi går ind i, det var dem, som vi nævnte som forslag 3.
Så forslag 3 går altså ud på, at man laver frivillige ordninger, hvis man vil; men hvis man vil lave frivillige private ordninger, skal der opfyldes en række minimumskrav, ellers har man ikke lov til det.
Så det er ikke tænkt sådan, at man går ud og pålægger nogen det.
Det er jo ellers tit med sådan nogle krav sådan, at man går ud og pålægger nogle dem, men det er altså ikke det, der tales om, når EU er inde og kigge på det.
Der er tale om, at vi sikrer os, at forbrugerne kan være trygge ved de ordninger, at de ved, at der altså er nogle generelle ting, der er opfyldt, for at man må anvende private mærkningsordninger, ellers kan man jo lade være med at gøre det.
Tina Petersen (DF), 2006-05-31:
Jamen jeg står jo her og bliver ganske nysgerrig, når man nu snakker minimumsmærkning.
Er det sådan, at ministeren meget kort kan beskrive, hvad han forventer af en minimumsmærkning af fisk, og om der kan være den konsekvens, at fiskerne faktisk bliver pålagt en mærkning, som rammer dem hårdt?
Er det det, vi kan forvente, eller betyder minimum en standard, vi kunne arbejde med herhjemme eller leve med?
Hans Christian Schmidt (V), 2006-05-31:
Jo, men jeg er nødt til at sige til hr. Ole Glahn, at det jo netop er det, vi gør.
Jeg kender jo godt de fødevarepolitiske ordførere, og de jo er meget interesserede i de her ting, og det vil jeg kun rose dem for, og jeg synes, at det så måske var en god idé, at vi tog den snak med hinanden, når vi kommer ind i september.
Da har vi lavet handlingsplanen, så kunne vi få en god dialog, og jeg kunne også høre, hvad ordførerne synes om nogle af de synspunkter, og så kunne de måske komme med i den nye handlingsplan.
Så det synes jeg da kun kunne være en god idé at vi gjorde sådan.
Ole Glahn (RV), 2006-05-31:
Det, ministeren svarer, forstår jeg sådan set godt, og det er jeg egentlig ikke uenig med ministeren i.
Men jeg vil gerne have, at ministeren forholder sig til, om ikke det kunne være en kvalitet, når Danmark skal ned og forhandle det her, at vi har været igennem den diskussion i Danmark inden, og at vi har været med til at forholde os til nogle krav, som vi syntes var rimelige.
Det forstår jeg simpelt hen ikke, men det kan skyldes min manglende baggrund i denne verden.
Jeg synes, det ville en kvalitet, at vi har diskuteret, hvilke krav vi synes der kunne være, og så kan vi se, hvordan det ender, når vi så drøfter det i EU, men vi kunne da gå i gang med det.
Hans Christian Schmidt (V), 2006-05-31:
Jo, men så enkel er verden bare ikke.
Det, der jo er problemet, er, at man gerne vil sige, at man selv definerer, at de her ting er gode.
Der er det bare, jeg siger, at når man skal gå ind og gøre det, skal man jo have nogle helt andre parametre stillet op, og det redskab har man ikke i dag.
Og når der pågår drøftelser i EU-regi, synes jeg vi skal tage og lære af de ting og se, hvad der kommer af minimumskrav.
De krav skal vi så bagefter gå ud og se om vi måske vil bruge i Danmark til at lave en mærkningsordning ud fra.
Men vi bør først se på de her ting, for det er, som jeg sagde før, næsten et wild west-område.
Og det hjælper altså ingenting, at man måske definerer en ting som værende god, hvis man ikke bagefter kan gå ud og få den kontrolleret.
Der skal man bare huske på, at den store og faste linje i det her altså ligger i, at man fastsætter en fiskeripolitik i EU, i Rådet, og at man bagefter går ud og siger, at der skal kontrolleres efter de og de regler, og så skal det bagefter sikres, at det er bæredygtigt, altså at vi f.eks. laver fiskerigenopretningshandlingsplaner for torsk eller andre arter.
Så det er altså der, vi skal lægge politikken, og derfor synes jeg, man lige skal lære af de ting, der ligger, og så er vi meget villige til at se på det.
Ole Glahn (RV), 2006-05-31:
Nu hører vi ministeren sige, at det er vigtigt, at der er tillid til sådan en mærkning, og det er jeg helt enig i.
Vi hører også ministeren sige, at det er en god idé, at man skaber nogle fælles minimumsregler fra EU's side.
Det synes jeg også er en god idé.
Men jeg synes ikke, vi har fået ministerens svar på, om der var noget til hinder for, at vi, sådan som det her forslag foreslår, gik i gang med det her i Danmark.
Når så aftalen er lavet i EU, så kan man jo justere de krav.
Jeg vil gerne bede ministeren om at svare på, hvad der skulle ske ved det.
Ville ministeren ikke synes, at det ville være fint, at Danmark går foran og viser vej, ligesom vi på andre områder har gjort det?
Det kunne jo så måske præge den linje, der ville blive lagt i EU.
Hans Christian Schmidt (V), 2006-05-31:
Jo, nu er det altid svært at fastsætte enkle og fagligt holdbare kriterier, som så skal opfyldes, for at man kan kvalificere sig til et særligt mærke, altså et særligt kvalitetsstempel, og der må vi jo sige, at det ikke er nok, at vi beslutter, hvad der skal være ekstra godt.
Men hvis mærket skal være troværdigt for forbrugerne og berettige til den merpris, som vil forventes at komme ud af særligt mærket fisk, skal det også kontrolleres, om vilkårene overholdes.
Det er altså alle sådan nogle ting, som vi må sige at man først skal igennem.
Og derfor er det altså, at jeg siger, at jeg synes, det er den rækkefølge, vi skal tage det i.
Til spørgsmålet om, om der er noget, der kan genere fiskerne, vil jeg sige: Det her er svært.
Alene mærkningen er svær, fordi man jo faktisk ikke har noget, man kan hænge det, at fisken nødvendigvis er bedre, fordi det er kystfiskere, der har fanget den, op på – og heller ikke at man får en merpris for den, fordi den har en højere kvalitet.
Der kan også være både, der har en stor kølekapacitet ombord.
Derfor kan det være, at de er bedre end de andre.
Så det her er meget, meget svært.
Bent Bøgsted (DF), 2006-05-31:
Det var egentlig ikke meningen, at jeg ville stille et spørgsmål, men det gør jeg nu alligevel.
Når man ser på den her miljømærkning – som sådan kan en miljømærkning være en udmærket ting for kystfiskere –
vil jeg sige, at det er rart for forbrugeren at vide, at det er friskfanget fisk.
Men fiskerne er i forvejen underlagt mange restriktioner, mange kontroller.
Hvis ikke en sådan miljømærkning, som ligger i det her forslag, er ordentligt gennembearbejdet og det er et større område som EU, altså flere lande, der er med i den, kan man så ikke risikere, at man pålægger fiskerne endnu mere kontrol, som faktisk ender med at blive en gene for fiskerne i stedet for en gevinst for dem, netop hvis ikke man er sikker på, at det er ordentligt gennembearbejdet og der er det rigtige grundlag for at træffe sådan en beslutning?
Hans Christian Schmidt (V), 2006-05-31:
Jeg er bare nødt til at sige til hr. Per Clausen, at det behøvede han sådan set ikke at have ventet med at sige, til spørgsmålene kom her, for jeg sagde allerede i min tale, at jeg mener, at det skal være private ordninger.
Men jeg sagde samtidig også, at vi godt kan komme i en situation, hvor vi vil være med til at gå længere.
Men det her er altså at diskutere nogle ting, som kommer efter det første forslag, nemlig at vi i dag ikke engang har fælles minimumsregler for, hvad man må lave af private mærker.
Jeg mener i øvrigt, at et mærke skal ligge i fællesskabsregi, for ellers kan vi kun lave mærkninger for ganske få procentdele af vores fisk, fordi langt den største part, vi forarbejder og forædler i Danmark, er importerede fisk fra helt andre farvande og fra helt andre lande.
Per Clausen (EL), 2006-05-31:
Til gengæld svarede fødevareministeren meget præcist på, hvad han og regeringen vil gøre for at understøtte, at der kommer mærkningsordninger, for der sagde ministeren meget klart, at i praksis vil han ingenting gøre.
Og så fik vi en lang snak om, hvad ministeren i øvrigt gjorde for at sikre et bæredygtigt fiskeri i Danmark.
Den diskussion kan vi tage en anden gang.
I dag kan vi bare konstatere, at fødevareministeren, når det kommer til stykket, intet vil gøre for at understøtte, at der kommer mærkningsordninger i dansk fiskeri.
Hans Christian Schmidt (V), 2006-05-31:
Jamen nu vil jeg bare sige, at det jo er alt for nemt, hvis man tror, man kan slippe af sted med at sige, at man har sit ansvar parkeret i en miljømærkeordning.
Altså, når man har hele ansvaret for fiskeripolitikken, hvad jeg har sammen med dem, der er med til at forme Danmarks fiskeripolitik, har man det jo igennem det løbende arbejde; så har man det jo igennem det store lange, seje træk under alle beslutninger, månedlige eller hver anden-månedlige, i Rådet i Bruxelles, hvor vi lægger fiskeripolitikken.
Jeg sagde fra starten, at jeg mener, at det her skal være private ordninger, men jeg sagde, at der skulle være nogle minimumsregler, så vi ikke har alle mulige slags ordninger, som man ikke kan have tillid til.
Og der vil jeg bare sige, at vi klart gerne vil opfordre til, at folk går ind og laver de her ordninger.
Hvis kystfiskerne vil lave en ordning selv, kan de selv lave en privat mærkning.
Men jeg mener, at staten og dermed også Danmark styrer gennem de regler, vi laver, og sikrer bæredygtighed af hensyn til de arter, som har det svært, og det gør vi ved at lave handlingsplaner.
Må jeg så ikke bare sige, at det er rigtigt, at jeg ikke kunne svare på, hvornår det her er afsluttet i EU, men det ville jo også være overraskende, da jeg jo hverken har formandskabet eller er kommissær.
Vi er jo nogle stykker, der skal se på det sammen, men Danmark vil presse på.
Per Clausen (EL), 2006-05-31:
Jeg tror ikke, vi blev meget klogere på, hvornår ministeren forventede at EU ville blive færdige med det her.
Men det håber jeg da på, at vi kan blive, inden vi er færdige i dag i hvert fald.
Det, jeg vil spørge fødevareministeren om, er måske også sådan den danske regerings rolle i det her.
Hvis vi nu har den forudsætning, at vi i løbet af forholdsvis kort tid får nogle EU-minusregler, er det så sådan, at ministeren mener, at den danske regering faktisk også har et ansvar for at medvirke til, at der bliver etableret nogle mærkningsordninger i Danmark, f.eks. i stil med den, der er skitseret her, sådan at man ikke bare siger: Jamen hvis der kommer nogle EU-regler, læner vi os i øvrigt tilbage fra regeringens side i stolen og siger, at så har vi ikke flere forpligtelser i forhold til det her?
Hans Christian Schmidt (V), 2006-05-31:
Jamen man kan jo sagtens forestille sig, at kystfiskerne – nu er det kystfiskerne, der er omtalt – ville gå ind og lave en privat mærkning.
Det kan de sagtens gøre.
Jeg synes bare, det rigtige er, at nu fastholder vi det forslag, der ligger i EU, som jeg i øvrigt er tilhænger af, nemlig at man går ind og fastsætter nogle fælles minimumsregler for de her private mærker, så man ved, hvordan man skal definere nogle ting.
Det er jo svært, for når man går ind og ser på sådan nogle forhold her, skal man jo kunne kontrollere det, som bliver beskrevet, og som skal være mærkningen, og derfor så tror jeg, vi skal tage det i den her rækkefølge: Først får vi fundet ud af, hvad minimumsmærkningen skal være, hvad minimumskravene skal være, sådan at man som forbruger kan være tryg ved de mærker, man får fat i.
Og derefter synes jeg – som jeg sagde i min tale – at det er noget, vi skal lave som private mærkningsordninger.
Regeringerne skal, ligesom fiskeriministrene gør det hele tiden, tage hensyn til det bæredygtige fiskeri, lægge den fælles fiskeripolitik, udarbejde handlingsplaner og på den måde styre, at vi har et godt og rigtigt fiskeri.
Kristen Touborg (SF), 2006-05-31:
Nu siger ministeren, at det vil komme på rådsmøde i løbet af få måneder.
Jeg ville jo hellere høre, hvornår ministeren tror det kan være gennemført, men det må vi jo så vende tilbage til.
Jeg vil godt spørge ministeren: Der var vel egentlig ikke noget i vejen for, at man kunne gennemføre danske ordninger, selv om der efterfølgende kom EU-ordninger med mindstekrav?
Skulle det være sådan, at vi ikke gik så langt, kunne vi jo bare følge op og efterfølgende gøre noget.
Så spørgsmålene til ministeren er: Udelukker det ene det andet?
Kunne man ikke godt have begge dele?
Kunne man ikke godt gå foran fra Danmarks side?