Per Stig Møller (KF), 2003-11-21:
Jeg vil godt sige tak for den meget, meget brede tilslutning
til regeringens forslag om forlængelse af vore styrkers ophold i Irak.
Det spiller en meget stor rolle for de soldater og de politifolk, der er dernede, at det sker med en bred opbakning.
Det er jo en farlig situation, de er i, det er en meget væsentlig og stor opgave, de påtager sig, og derfor skylder vi dem også at give dem en så bred rygdækning som muligt herhjemmefra.
De er der for at være med til at sikre, at det irakiske samfund kan komme på fode, og at irakiseringen kan finde sted på en ordentlig måde og uden tilbageslag.
Efter den 30. juni har irakerne suveræniteten, og så er det altså også dem, der afgør, hvilke styrker der skal inviteres til landet.
Det er et svar til hr. Søren Søndergaard.
Det er også vigtigt, at man sørger for at have et godt samspil med den lokale befolkning.
Det har de danske tropper og de danske politifolk, og det er derfor, vi bl.a. har leveret den humanitære bevilling på 600.000 kr., som soldaterne dernede kan anvende til bl.a. beskæftigelse af de lokale i forbindelse med alle mulige opgaver, der er brug for at løse, så man ikke importerer personale udefra, men sørger for, at den lokale befolkning bliver beskæftiget.
At man er tilfreds med den politiske udvikling, fremgår også af den meningsmåling, som nu er blevet diskuteret så meget.
Der er et punkt, som bl.a. hr. Søren Søndergaard ikke har været opmærksom på, men 63,2 pct. af de adspurgte anerkender det amerikansk udpegede regeringsråd som et første skridt på vejen mod et nyt, stabilt Irak.
Det er altså et væsentligt tal, for det vil jo sige, at også i Irak ser man dette som noget, der er nødvendigt.
Ingen forestiller sig, at magten fra den ene dag til den anden kan overtages af irakere, som ikke opfylder fundamentalisternes og baathisternes ønsker.
Det er også derfor, olieministeriet er blevet udsat for bombardementer i dag, for de ønsker jo netop, at økonomien ikke kommer i orden, og at der ikke sker fremskridt.
Hr. Villy Søvndal hæfter sig meget ved, at den sikkerhedsmæssige situation ikke er så god.
Det er jo også helt oplagt, og det ved vi alle, men det betyder ikke, at man skal løbe fra opgaven. De lande, hvis sikkerhedsstyrker har været udsat for angreb som senest de italienske politifolk, siger også, at det får dem ikke til at løbe, for hele formålet er jo at få dem til at løbe væk, så det ikke kan lykkes at få irakiseret samfundet, uden at det bliver på baathisternes eller fundamentalisternes vis.
Der var ingen grund til at bede om en forlængelse, og der var heller ingen grund til at bede om at få 500 mand af sted, hvis vi mente, at det hele bare var i orden; det siger sig selv.
Men det hele er ikke i orden, og det, det drejer sig om, er at få det i orden.
Der er dog trods alt sket væsentlige civile fremskridt, som hr. Niels Helveg Petersen også har været inde på.
Der er betydelige forbedringer på flere områder som f.eks. vandforsyning, sanitet, sundhed og minerydning.
Ministerierne har atter fået bevillinger, skolerne og universiteterne er igen begyndt at undervise, og handelen på de lokale markedspladser florerer.
Så meget desto mere deprimerende er det for baathisterne og fundamentalisterne, og så meget desto mere vil de sætte ind for at destabilisere den fremgang, der måtte være.
Derfor gik de også i kødet på FN, som nu har meddelt, at den store politiske opgave kan de ikke påtage sig; det er de lokale autoriteter, der så må gøre det i henhold til resolution 1511, § 13.
Derfor angreb man Røde Kors, for at civilbefolkningen ikke skulle fornemme, at de får bedre vilkår, og derfor jager man alle, som prøver at stabilisere situationen og hjælpe irakerne.
Jeg er meget glad for den brede opbakning til at løse opgaven til gavn for det irakiske folk og for udviklingen i regionen.
Med FN's Sikkerhedsråds resolution 1511 kom der en styrket og central rolle til FN på det politiske område, som irakerne altså ikke mener, de er helt klar til at overtage endnu, og FN arbejder på at udpege en efterfølger for Sergio Vieira de Mello, som man jo dræbte for at forhindre verdenssamfundet i at løse opgaven for Irak.
Det er nu, den irakiske befolknings kamp for at sikre stabilitet, genopbygning og demokrati må være i fokus, og det er nu, man må støtte FN, som vi også mente det var nødvendigt i marts måned.
De, der var i tvivl i marts, burde i hvert fald ikke være i tvivl efter resolution 1511.
Vi skal fortsat være med til at understøtte processen på alle fronter, og den samlede danske indsats i Irak omfatter som bekendt nødhjælp, genopbygning, polititræning og sikringsstyrkebidrag.
Indsatsen vil fortsat udgøre en sammentænkt og slagkraftig enhed, og det er nu, vi skal stå fast, for det er nu, vi kan se, man vil gøre alt, hvad man kan for at få folk til at løbe fra opgaverne.
Derfor er der disse aktioner i dag mod olieministeriet i Bagdad.
Det skal ikke lykkes at stabilisere økonomien, og det er også baggrunden for angrebene i Istanbul i går.
Vestlige værdier, vestlige interesser og demokrati må overhovedet ikke være repræsenteret i den islamiske verden, fundamentalisterne vil skabe. Sikkerhedssituationen i Irak gør forholdene vanskelige, også for vore egne udsendte.
Ingen skal være i tvivl om, at trusselrisikoen mod Irak er høj, og beskyttelsen af de civile udsendte danskere ligger derfor regeringen meget på sinde, som man også vil kunne se af forslaget.
Vi lægger vægt på at opretholde et usvækket dansk engagement i genopbygningsindsatsen, men derfor må vi også gøre mere for at sikre de udsendte danskere den bedst mulige beskyttelse, og det er også det, man siger ja til med beslutningsforslaget.
En mindre del af det udsendte danske militærpersonel vil netop blive afsat til dette vigtige formål, så den civile indsats også kan finde sted.
Som sagt er jeg meget taknemmelig for den brede opbakning.
Den er væsentlig for dem, som er udsendt for at løse denne store og for både dem selv og os alle farlige opgave.