Flemming Oppfeldt (V), 1998-01-21:
Jeg vil indledningsvis sige, at jeg taler på egne vegne.
Det er sådan i Venstre, at vi ved tredjebehandlingen vil fremkomme med, hvor mange der er for forslaget, og hvor mange der er imod.
Vi er delt i dette spørgsmål, og der er, kan jeg godt sige på forhånd, et stort flertal imod det forslag, som jeg er medforslagsstiller til i dag.
Reglen er, at det må en læge ikke medvirke til. I debatten i dag får vi lejlighed til at efterprøve denne regel og til at diskutere dens rimelighed grundigere.
For at skære det ud i pap er tilstanden i dag således: Punkt 1, vi har ikke noget forbud mod at være enlig, punkt 2, vi har ikke noget forbud mod at være lesbisk, og punkt 3, vi har ikke noget forbud mod insemination af enlige og lesbiske. I virkeligheden er tilstanden den, at samfundet siger, at insemination af enlige og lesbiske er ok, men det skal foregå i meget privat regi, og læger må ikke medvirke.
Lovforslaget her handler om lægers ret til at sikre fornuftige behandlinger og lægers ret til at forhindre, at sygdomme breder sig.
Jeg ser den nugældende lov som en hindring for, at vi kan få private klinikker, der mod en fornuftig brugerbetaling sikrer lægekontrollerede behandlinger.
Hvis den tilstand, vi har i dag, fortsætter, kan der ikke gives lægekontrollerede behandlinger på private klinikker.
Men skulle noget sådant ske, ønsker jeg, at alternativet bliver lægekontrolleret behandling og ikke kvaksalveri i dølgsmål. I det hele taget betragter jeg forårets lovgivning som havende et hyklerisk anstrøg.
Der er ikke noget direkte forbud mod behandling af enlige og lesbiske, men det offentlige må blot ikke vide af det, det skal foregå i det skjulte.
Det er, som om vi skruer tiden mange år tilbage.
Måske handler diskussionen i virkeligheden om accept af den lesbiske livsform, og til det må jeg sige, at jeg tror, at de lesbiske er kommet for at blive.
Så kan man spørge: Hvad så med børnene?
Punkt 1: Lige meget hvilken lovgivning vi laver her i Danmark, er der ingen lovgivning i verden, som vil kunne forhindre dem i at få børn, hvis de ønsker at få børn.
Punkt 2: Der er ingen tvivl om, at det er ganske velovervejet, når de får børn; jeg tror ikke, der er ret mange hovsabørn blandt lesbiske.
Punkt 3: Der er intet, der tyder på, at børnene i et homoseksuelt forhold tager skade af at vokse op under de betingelser.
Jeg vil godt sige, at denne del af diskussionen ikke kan gøres til genstand for en rent objektiv vurdering.
Jeg er helt på det rene med, at man har retten til at synes, at denne form for familieliv ligger anderledes på éns værdiskala end i andre familier, hvor mand og kone vælger at leve sammen.
Det kan jeg godt forstå, og jeg kan også godt forstå, at man kan komme i tvivl.
Men spørgsmålet er, når man kommer i tvivl, hvilke hensyn der kommer først.
Er det hensynet til individet eller hensyn til staten?
Og her må jeg sige, at når jeg i den sidste ende skal træffe mit valg, er hensynet til individet det vigtigste for mig.
Det må være den enkelte, der skal bestemme, hvad der er det rigtige for ham eller hende, og finde ud af, hvilken tilværelse man ønsker at leve, og derfor ønsker jeg med dette lovforslag at fjerne reglen om, at staten kan gribe ind og bestemme over vort liv.