Line Barfod (EL), 2002-11-20:
Farumsagen drejer sig om en kommune, der af mange i mange år og i flere lande blev udråbt til at være mønsterkommune, men som, da man dykkede ned under overfladen, viste sig i stedet at være en monsterkommune.
Det er vigtigt, at de, der strafferetligt kan drages til ansvar, også bliver draget til ansvar.
At de, som man kan bevise har overtrådt straffeloven, også får den straf, der passer til deres forbrydelse.
Men der er også alle dem, der ikke har begået en overtrædelse af straffeloven, men som har et politisk medansvar for, at det har kunnet få lov at udvikle sig i det omfang.
Og de skal drages politisk til ansvar.
Og så skal vi have afklaret, hvordan det kunne gå for sig.
Hvad er det, der er galt med vores system, siden der kunne være en sådan kommune, hvor retten ophørte, når man kom til kommunegrænsen?
Og vi skal sørge for, at vi gør, hvad vi kan, for at det ikke kan gentage sig i andre kommuner.
For at sikre, at de, der har et politisk ansvar, bliver draget politisk til ansvar, og for at sikre, at vi får set, hvad det er for nogle systemfejl, vi skal ændre på, så er vi nødt til at have en undersøgelseskommission.
Det er ikke det, politiet undersøger, det er ikke det, Tilsynsrådet undersøger, det er ikke det, Jens Peter Christensen-udvalget undersøger.
De undersøger kun en lille del af sagen hver for sig.
Så bliver der spurgt: Hvorfor nu?
En undersøgelseskommission tager jo lang tid.
Netop!
En undersøgelseskommission vil sidde i mange år.
Men hvis vi først skal vente de mange år, mens straffesagen kører, og så bagefter sætte en undersøgelseskommission i gang, så kommer det jo til at tage dobbelt så lang tid.
Så kan der gå 5-10 år, før vi får sat undersøgelseskommissionen i gang.
Og den skal så sidde 5-10 år.
Det er derfor, vi skal have undersøgelseskommissionen i gang nu, så vi også kan få afklaret det politiske ansvar, så borgerne i Farum kan få et svar på, hvorfor de skal gå fra hus og hjem, og hvem det er, der har det politiske ansvar.
Så kan man sige: Nå, det her havde ingen forestillet sig.
Ingen havde overhovedet forestillet sig en situation, hvor man havde en skandalesag, hvor det allerede fra starten lå klart, at der var begået ulovligheder, hvor det allerede fra starten lå klart, at politiet skulle i gang med en strafferetlig efterforskning og er gået i gang med en strafferetlig efterforskning.
Hele loven om undersøgelseskommissioner er tænkt for det modsatte, nemlig at man først har en undersøgelseskommission, der undersøger, hvorvidt der overhovedet er noget grundlag for at drage nogen strafferetligt til ansvar.
Og det, vi så fra forslagsstillernes side har valgt at sige, er: Vi har behov for at få den her undersøgelse i gang.
Vi er nødt til at komme i gang med en undersøgelse af, hvem der har det politiske ansvar, hvor alle svigtene lå henne.
Og så må man så lave en afgrænsning.
Selvfølgelig skal man sikre, at retssikkerheden er i orden for dem, der kan risikere at blive draget strafferetligt til ansvar.
Jeg håber ikke, at det er, fordi regeringen vil trække tiden ud.
Jeg håber ikke, at det er, fordi regeringen er ved at gennemføre Farummodellen på landsplan og ikke har lyst til at have en undersøgelseskommission siddende, som ruller op, hvad sådan en Farummodel fører til, mens man er ved at gennemføre den på landsplan.
Det ville jo ikke se så kønt ud.
Jeg håber også, det ikke er
, fordi man ikke ville have, at der skal køre en undersøgelseskommission, mens man har EU-formandsskabet, for det ville heller ikke se så godt ud, hvis ministre skulle ind og afgive forklaring for en undersøgelseskommission. Jeg håber, at det er rigtigt, at det er, fordi man har lyttet til Justitsministeriets embedsmænd.
Men så er jeg nødt til at sige, at Justitsministeriets embedsmænd ikke altid har ret.
Det sker en gang imellem, at Justitsministeriets embedsmænd tager fejl.
Det er oven i købet nogle gange sket, at det har været Justitsministeriets embedsmænd, der har været genstand for undersøgelser fra undersøgelseskommissioner. Derfor synes jeg, at vi for at slippe for enhver mistanke om, at nogen har noget i klemme, skal få nedsat denne her undersøgelseskommission, og så må de mennesker, vi sætter i undersøgelskommissionen, som jeg kunne forestille mig også var andre end jurister for at få anden form for sagkundskab med end juraen, kunne komme i gang med at se på hele det omfattende sagskompleks.
Og så må de lave den afgrænsning, der er nødvendig, for det er ikke muligt, medmindre man går ned i de mere end 70 flyttekasser bilag, der er, plus langt, langt mere, hvis vi tager alt det med,
der ligger i alle ministerierne, præcis at se, hvor man skal ende og begynde
Det er ikke muligt at gøre her i Folketingssalen, medmindre nogle forestiller sig, at vi skal holde et seminar her, og det tror jeg ikke.