Lene Espersen (KF), 2003-04-08:
Jeg vil også gerne takke for den generelt meget positive modtagelse, som lovforslaget har fået.
I og med at der er en stigende internationalisering, at folk rejser på tværs af grænserne og også gifter sig med folk af anden nationalitet, er der jo desværre også en udvikling, der går i retning af, at vi oplever disse kedelige sager, hvor børn bliver bortført, og hvor vores opgave så er at sørge for, at de forældre, der bor her i Danmark, og som oplever en børnebortførelse, bliver udstyret med så gode vilkår, som det nu er muligt for at sikre, at barnet kan blive bragt tilbage igen.
Jeg vil sige, at de bemærkninger, som hr. Jann Sjursen kom med, ikke mindst for så vidt angår spørgsmålet om at tiltræde Haagerkonventionen, er yderst relevante.
Det er jo kun ved at etablere en international retsorden, ved at sikre, at flere lande forpligter sig til internationalt at følge konventionerne på det her område, at vi har et ordentligt og meget effektivt instrument til også at sikre, at vi i den slags sager får en lykkelig afslutning
på historien
Så jeg kan kun give min varmeste politiske tilslutning til, at det må vi arbejde for alle sammen, men det er en meget, meget, meget rigtig pointe.
Jeg takker for de mange positive bemærkninger og vil så alene prøve at koncentrere mig om de få steder, hvor der trods alt blev sat nogle spørgsmålstegn.
Fru Lissa Mathiasen rejste på Socialdemokratiets vegne spørgsmålet om fogedretterne og fogedretternes ageren i denne her slags sager, herunder også, om man har den, kan man sige, rette indstilling til sagens kompleksitet og omfang, og jeg vil meget gerne medvirke til under udvalgsbehandlingen, at vi får det spørgsmål belyst på så grundig en måde som overhovedet muligt.
Hr. Søren Krarup fra Dansk Folkeparti sagde meget rigtigt, at der her er tale om tragiske historier, faktisk nogle af de mest tragiske, man overhovedet kan opleve, når et barn bliver fjernet fra sin trygge hverdag og måske bliver slæbt over på den anden side af jordkloden og dér skal leve et liv i uvished, men selvfølgelig også i utryghed ved at være adskilt fra dem, det kender i sin hverdag.
Vi medvirker selvfølgelig gerne under udvalgsbehandlingen til at besvare spørgsmål, der også går ind over andres ressorter, men der er i hvert fald ét område, som jeg allerede nu vil annoncere der vil blive taget et initiativ i forhold til.
Det er jo, fordi lovforslaget alene tager sigte på danske nationalitetspas, men det, der jo melder sig, er spørgsmålet: Hvad med de herboende udlændinge, der har et fremmedpas?
Skal de samme vilkår ikke gøre sig gældende over for den gruppe?
Det er selvfølgelig klart, at i og med at reglerne i dag er sådan, at børn kan indskrives også i rejsedokumenter for herboende udlændinge, så bliver vi nødt til at sikre, at der er en parallelitet, så vi også dér kan få slettet børnene af rejselegitimationen.
Justitsministeriet vil straks tage initiativ til, at Integrationsministeriet bliver orienteret om sagen, så i den del af det er der i hvert fald en konsekvens i tingene, sådan som jeg også hørte hr. Søren Krarup efterlyse det.
Til den konservative ordfører vil jeg sige, at det er fuldstændig korrekt, at vi startede lidt før tiden sidste år med den hotline, der blev etableret i foråret, og det var simpelt hen i en konsekvens af, at vi ikke kunne stille borgerne i den fuldstændig urimelige situation, at borgerne selv skulle regne ud, om det var et land, der havde tiltrådt Haagerkonventionen eller ej.
De kunne måske en gang imellem blive lidt forvirrede over, hvilke myndigheder man egentlig skulle kontakte, hvis man havde en mistanke om, at ens barn var bortført.
Nu er der lavet en enkel og simpel ordning, der skulle gøre adgangen let for borgerne.
Til fru Anne Baastrup og SF vil jeg sige om Børnerådets høringssvar, at det er fuldstændig korrekt, at man her har foreslået, at man holder fast ved den aldersgrænse, som vi kender i mange andre sammenhænge i dag, nemlig de 18 år.
Grunden til, at vi har lagt os fast på de 16 år, er jo, at både Europarådskonventionen af 1980 og Haagerkonventionen af 1980 arbejder med en aldersgrænse for børn under 16 år.
Med andre ord er det sådan, at alle de internationale regler på området omfatter den persongruppe, og derfor har vi i praksis ikke ment, at det var rigtigt at begynde at afvige fra det.
Men naturligvis besvarer vi også spørgsmål
desangående under udvalgsbehandlingen.
Derudover vil vi selvfølgelig tilkendegive, at vi, i og med at vi også ved, at Retsudvalget har mange forslag foran sig, skal forsøge at besvare spørgsmålene så hurtigt, som det overhovedet er muligt, så den positive stemning, der er for lovforslaget, også skal udmønte sig i en forholdsvis effektiv behandling.
Vi kan ikke blande os i Folketingets arbejde, men vi kan sikre, at man i Retsudvalget får de svar, man har behov for.