Mette Frederiksen (S), 2004-10-22:
Jeg mener, at hvis man åbner vinduerne, havde jeg nær sagt, og kigger ud på det samfund, der omgiver os, er vi et multietnisk samfund.
Det har vi været i en årrække, det forbliver vi forhåbentlig med at være, og det synes jeg grundlæggende er positivt.
Det er nødvendigt med et mere ligestillet samfund, fordi det er mere demokratisk, og fordi det er en afgørende faktor for overhovedet at få udviklet vores samfund.
Ligestilling handler om livskvalitet og en bedre udnyttelse af de ressourcer, som både mænd og kvinder har, og det gælder ikke mindst for flygtninge/indvandrerkvinder, som for manges vedkommende oplever en række alvorlige ligestillingsproblemer.
Etniske kvinder er for dårligt repræsenteret på det danske arbejdsmarked, men til gengæld er etniske kvinder alt for godt repræsenteret på krisecentrene.
Vi ved, at der er problemer med tvangsægteskaber.
Vi kender ikke omfanget af det, men jeg tror, de fleste af os har kendskab til eksempler, og man kan jo sådan set sige, at ét eksempel er ét for meget.
Vi ved også, at der i hvert fald i nogle familier er en manglende forståelse af, at drenge og piger er ligeværdige, og at mænd og kvinder i øvrigt også er det.
Mange ting gør tilsammen, at etniske kvinder oplever en meget isoleret tilværelse i Danmark.
Det kan være dårlige sprogkundskaber, det kan være dårlig repræsentation på arbejdsmarkedet, en ringe grad af uddannelse og i det hele taget ringe integration, og isolationen gør selvfølgelig, at ens muligheder for at kunne klare sig selv her i samfundet og for selv at bestemme det liv, man ønsker at leve, og for at have en økonomi og nogle boligforhold osv., så man kan gøre det, bliver sværere og sværere og sværere.
Selv om mange kvinder med anden etnisk baggrund end dansk er mønsterbrydere, og selv om mange etniske kvinder langsomt, men også sikkert er ved at finde deres ben i det danske samfund, skal vi, når det gælder ligestilling og etnicitet, være lige så ambitiøse, som vi er på ligestillingsområdet i det hele taget.
Oppositionen har fremsat en række konkrete forslag til, hvordan vi får et mere ligestillet samfund, men de er alle sammen blevet afvist af regeringen og Dansk Folkeparti, og man kunne ønske sig, at den iver, Dansk Folkeparti viser i diskussionen her, også kunne få lov til at gøre sig gældende, når det gælder ligestillingsdebatten i det hele taget, for tingene hænger sammen.
Vi har på de store linjer behov for at stoppe de besparelser, denne regering og Dansk Folkeparti har gennemført på den boligsociale indsats, på kvartersløft og byfornyelse, på voksenog efteruddannelsesområdet, på aftenskolerne og på daghøjskolerne – alle de steder, hvor også etniske kvinder kan få mulighed for at udfolde deres talenter.
Jeg synes også, det er ærgerligt, at hjemmeserviceordningen, som lige præcis var et af de springbrætter, etniske kvinder kunne bruge for at komme ind på det ordinære arbejdsmarked, blev nedlagt, da regeringen tiltrådte.
Vi vil i højere grad bekæmpe de former, der er for kønsdiskrimination i vores samfund, ligegyldigt om det er voldtægt, sexchikane, prostitution eller forældede opdragelsesmetoder.
Vi synes selvfølgelig, at den eksisterende lovgivning, som potentielt understøtter de traditionelle kønsrollemønstre, skal afvikles, og endnu en gang skal det slås fast, at vi har behov for at få et bedre videngrundlag, så vi ved, hvad det er, vi diskuterer.
Af mere konkrete ting har vi behov for en mere håndfast strategi for, hvordan vi får flere indvandrerkvinder i beskæftigelse; det kan f.eks. ske ved følordninger.
Vi har også behov for en bedre rådgivning, både til de unge, der ønsker at bryde med traditionelle undertrykkende mønstre, og til de indvandrerforældre, som faktisk ønsker, at deres børn skal få et ordentligt liv.
Vi ønsker, at der skal være ordentlige botilbud til de unge mennesker, der bryder de traditionelle mønstre.
Det kan f.eks. være det rehabiliteringscenter for yngre kvinder, som er ved at blive etableret netop nu.
Vi ønsker altså en konsekvent tilgang til alle spørgsmålene, så de problemer, der er, bliver løst, og som vi allerede har sagt mange gange i dagens debat, er det ikke nok at snakke om ligestilling.
Der er behov for, at vi lovgiver, og at vi tør ændre den måde, vores samfund er indrettet på.
På baggrund heraf skal jeg på vegne af Socialdemokratiet, SF, Det Radikale Venstre og Enhedslisten fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Idet Folketinget konstaterer, at der fortsat er markante uligheder mellem kønnene og en række særlige problemer for kvinder med etnisk baggrund, opfordres regeringen til at – udvide fædreorloven til 6 uger, – indlede trepartsdrøftelser for at få etableret en eller flere barselfonde, – indføre kønsopdelte lønstatistikker, – gradvis udligne kønsbestemte uligheder i forbindelse med pension, – sætte konkrete mål for integration af kvinder med anden etnisk baggrund på arbejdsmarkedet, – afskaffe betaling for pasning af børn i eget hjem, – styrke indsatsen mod vold og andre overgreb mod kvinder samt øge indsatsen for at bekæmpe det kvindesyn, som kønsrelaterede overgreb er udtryk for, – øge hjælpen til unge med anden etnisk baggrund, der ønsker at bryde med en undertrykkende familiestruktur, – forhandle med forskningsinstitutionerne om forpligtende mål for flere kvinder i forskning og – fremlægge konkrete forslag til styrkelse af flere kvindelige ledere i virksomheder og bestyrelser.«