runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-04-29:
Det er aldeles afgørende, at Danmark og Grønland finder sammen om et fælles forhandlingsgrundlag over for amerikanerne.
Det arbejde er kommet ganske langt.
Jeg må forstå udenrigsministeren sådan, at der mellem Danmark og Grønland er ved at tegne sig en enighed. For det første om, hvordan forsvarsaftalen af 1951 kan moderniseres, så den bringes i overensstemmelse med nutidige forhold.
For det andet om et udspil til en rammeaftale for de økonomiske, kulturelle og mellemfolkelige forbindelser mellem Grønland og USA
Der er i Det Radikale Venstre forståelse
Det er klart, at det må ske inden for grundlovens rammer, men med det udgangspunkt burde det være muligt at opnå den ønskede præcisering.
Når der foreligger et fælles dansk-grønlandsk forhandlingsgrundlag, kan forhandlingerne med USA så starte på det grundlag.
Hvis der med det udgangspunkt kan opnås enighed med USA, vil den radikale folketingsgruppe kunne støtte et positivt svar til USA på anmodningen om at opgradere Thuleradaren.
Jeg skal ikke lægge skjul på, at jeg selv og mit parti ikke er særlig rettroende, når det gælder et missilskjold.
Vi er f.eks. skeptiske over for, om det kan bringes til at virke.
Vi tvivler også på, at et skjold imod nogle få fjendtlige missiler er det mest påtrængende forsvarsbehov, USA har.
Men vi tvivler ikke på, at USA er fast besluttet på at forsøge at udvikle missilforsvaret.
Opnås den dansk-grønlandske enighed med USA, der forbedrer grønlændernes indflydelse på grønlandske anliggender, vil den radikale folketingsgruppe støtte.
Jeg ser ingen tegn på, at missilskjoldet i sig selv forværrer forholdet mellem USA og Rusland eller USA og Kina.
Den glædelige og tydelige forbedring af stormagtsforbindelserne er sket med fuld viden i Rusland og Kina om, at USA er besluttet på at udvikle et missilskjold,
og denne viden har ikke stået i vejen for en tilnærmelse. Helt tydeligt er det jo i forholdet mellem USA og Rusland.
At der generelt kan være bekymringer mange steder i verden - selvfølgelig også i Kina - over USA's enorme og stadig større forspring på det våbenteknologiske område, er en helt anden sag.
Men i forhold til den bekymring er missilskjoldet trods alt en mindre del, der ligger beslag på ca. 2 pct. af USA's militærudgifter.
Det er meget, det er et enormt beløb, men det er altså kun 2 pct.
Jeg tror såmænd, der i resten af budgettet skjuler sig militære teknologier, som vi ikke kender noget til, og som der kunne være mere grund til at frygte end måske netop missilskjoldet.
Som nævnt kan man have sin tvivl om, at missilskjoldet kan bringes til at virke, og hvis ikke, er det vel næppe nogen trussel i øvrigt.
Men jeg synes, nogle af kritikerne - i hvert fald mentalt - efter denne debat lige burde stoppe op et øjeblik og tænke over, at deres indlæg vel egentligt ikke skal opfattes som et forsvar for den bestående MAD-doktrin, doktrinen, der lærer os, at vores sikkerhed er bedst betrygget ved, at vi alle sammen kan ødelægge hinanden mange gange.
Søren Søndergaard (EL), 2003-04-29:
Jeg er ikke uenig med den radikale ordfører, hr. Helveg Petersen, i, at missilskjolddebatten ikke ser ud til at have forværret forholdet mellem Rusland og Kina og USA - Rusland og Kina på den ene side og USA på den anden side.
Det er vi sådan set fuldstændig enige i.
Det mener jeg bare heller ikke er det argument, der er blevet brugt, at relationen nødvendigvis ville blive forværret.
Det argument, der er blevet brugt, er, at realpolitisk må Kina for at være sikker på at kunne gennembryde sådan et missilskjold ikke bare i den første fase, men også i en senere fase, gennemføre en oprustning.
Derfor kan vi jo sagtens, samtidig med at vi sådan set ser forbedrede forhold på det politiske plan, se en øget oprustning.
Problemet er så bare, at en øget kinesisk oprustning også kan føre til en oprustning i resten af området.
Derfor vil jeg godt bede hr. Helveg Petersen om at forholde sig til det problem.
Det er ikke et spørgsmål om, hvorvidt man kan snakke sammen eller ikke kan snakke sammen, men hvorvidt der ikke er en reel risiko for, som vi har hørt det alle de gange, vi har diskuteret det her med kinesere og indere og andre, at der kommer en øget oprustning som resultat af den amerikanske beslutning.
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-04-29:
Jeg tror, man skal prøve at holde proportionerne meget klare i forhold til Kina.
Kina er et stort land i en kraftig udvikling og kan om nogle årtier økonomisk og politisk spille en langt større rolle, end det gør i dag.
Men her og nu er der jo altså ét land, der opruster i verden, så det rigtig bliver til noget, og det er USA.
Der går vel ikke lang tid, før USA's samlede militærudgifter er på størrelse med resten af verdens.
Jeg tror ikke, at missilforsvaret isoleret set kan få kineserne til at øge deres oprustning, men derimod hele det øvrige forsvarsbudget og det pres af politisk art, der er i hele regionen på Kina.
Jeg tror ikke, at det isoleret set er missilskjoldet, der kan gøre det.
Søren Søndergaard (EL), 2003-04-29:
Jeg anerkender den radikale ordførers normalt klare strategiske overblik, men jeg synes, det svigter her.
Netop fordi USA's militære overlegenhed på alle områder er så total i forhold til Kinas og bliver større og større, også i forhold til Kinas, jo mere afgørende er det, at Kina i sidste ende kan være sikker på, at deres missiler kan udgøre en trussel mod USA. Det, at Kinas missiler kan udgøre en trussel mod USA, det vil sige, at de kan komme igennem det amerikanske missilskjold, er afgørende for, at Kina kan have den placering, de ønsker at have - og har - som en stormagt i forhold til USA.
Derfor er det sådan, at jo større forskellen bliver på det øvrige militærplan, jo mere afhængig bliver Kina sådan set af, at man kan få sine missiler igennem, og jo mere er det en trussel mod Kinas position, at USA opbygger et missilskjold.
Derfor vil et missilskjold blive fulgt op af en kinesisk oprustning, næsten uanset om Kina ønsker det eller ej.
Problemet er, at en kinesisk oprustning vil blive fulgt op af oprustning af andre stater i området, hvilket er langt mere uhyggeligt.
Peter Skaarup (DF), 2003-04-29:
Først til hr. Kuupik Kleist: Jeg tror, at alle, der følger den her debat, vil være interesserede i, at Grønland får
gode vilkår og gode venskabelige forbindelser til USA, og det samme vil jeg sige om Danmark.
Jeg er sikker på, at man i de forhandlinger, som føres, fra Grønlands side har rejst de ønsker og de opfattelser, som grønlænderne har af eventuelle forhindringer for et godt samarbejde med USA.
Jeg er også sikker på, at man fra amerikansk side vil være velvilligt indstillet med hensyn til at opnå gode samarbejdsvilkår. Men det, jeg bare harcelerer lidt over, er, at man bringer f.eks. scholarship ind som et krav for, at man kan indgå en aftale om det.
Det er det, jeg harcelerer lidt over, og det er også det, som jeg føler kan være et problem i forhold til forståelsen her i landet for, hvor Grønland har ret og uret. Hr. Villy Søvndal kommer med et hypotetisk spørgsmål: Vil Dansk Folkeparti tromle det her igennem sammen med regeringen, hvis grønlænderne siger nej?
Der kan man jo henholde sig til det, som SF selv siger.
Der er det, jeg igen undrer mig over, hvordan et parti her i Folketinget hele tiden kan klandre USA, være imod USA - alt, hvad der kommer fra amerikansk side, er man imod, man rejser debatter herinde kun med dette ene formål - og så ikke samtidig anvise sin egen vej.
Hvad er det, SF vil gøre over for trusler af den karakter, vi taler om her?
Har SF en politik om det, eller er man bare interesseret i at blotlægge Vesten og USA for de trusler, som terrorister og slyngelstater måtte udgøre i forhold til de her angreb?
Jeg savner, at SF offensivt siger, hvad de selv vil i stedet for hele tiden at kritisere dem, der prøver at beskytte Danmark og vores allierede.
Lene Espersen (KF), 2003-04-29:
Jeg takker fru Elisabeth Arnold for spørgsmålet.
Det er jo en sag, som er foregået i slutningen af 1990'erne under den tidligere regering, og jeg finder det selvsagt på ingen måde tilfredsstillende, at straffesager har kunnet ligge ubehandlet så længe, at man alene af den grund har måttet slutte sagerne.
Det er klart krænkende for almindelige menneskers retsbevidsthed, at den slags ting har foregået
Derfor har jeg også taget skridt til, at Justitsministeriet sammen med Rigsadvokaten gennemgår sagen og udarbejder en samlet fremstilling af forløbet.
Den fremstilling vil naturligvis blive oversendt til Folketingets Retsudvalg, så Folketinget også har mulighed for at orientere sig om, hvordan tingene kunne gå så galt, som de gjorde i Frederikssund.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-04-29:
Nu er det jo overhovedet ikke sådan, at jeg antyder, at det er noget, der kun er sket i denne regerings tid.
Jeg er som alle andre blevet meget forbløffet over, at de regler, som vi alle sammen har vedtaget, om, at Statsadvokaturen skal holde øje med politikredsene, ikke er blevet overholdt, og at det simpelt hen ikke er sket i det omfang, som reglerne siger at det skal ske.
Det er således ifølge Statsadvokatens rapport 2 år siden, der har været kontrol af Frederikssund Politikreds.
Så det er bare udtryk for en generel interesse for, hvordan vores politi virker, at jeg spørger på den måde.
Derfor vil jeg også gerne spørge justitsministeren, om hun kan sørge for, at ikke blot Frederikssund Politikreds bliver kortlagt, men at vi også får en klarhed over her i Folketinget, at sådan noget er enestående, at det ikke sker i nogen som helst andre politikredse.
Kan vi være sikre på det?
Lene Espersen (KF), 2003-04-29:
Det er klart, at der er to aspekter i den ene sag.
Den sag, som medierne her beskæftiger sig meget med, er en sag, der havde sit forløb i slutningen af 1990'erne.
Det, der for mig er fuldstændig klart, er selvfølgelig, at sagen skal undersøges.
Det betyder selvfølgelig også, at det, der skal undersøges, er anklagemyndighedens tilsyn med Politimesteren i Frederikssund, og det drejer sig naturligvis også om Justitsministeriets kontakter med ham.
Jeg synes, at fru Elisabeth Arnold forsøgte at give et billede af, at det sådan alene var Frederikssund Politikreds, men det er ingenlunde det, der er meningen.
Meningen er sådan set at give en samlet fremstilling af forløbet.
Jeg har tilkendegivet, at man selvfølgelig vil oversende den fremstilling til Folketinget, når den foreligger. Det er naturligvis også klart, at jeg deler den opfattelse, som fru Elisabeth Arnold har, at vi må have en sikkerhed for, at der så bliver taget hånd om det de steder, hvor Statsadvokaten ikke fører det tilsyn, som man forventer.
Derfor vil vi naturligvis i det videre forløb også gøre os overvejelser om, hvorvidt man bedre kan kommunikere ud, hvad retningslinjerne er, for sagen er jo den, at hvis retningslinjerne var blevet fulgt, var den her sag ikke endt, som den gjorde i 1990'erne.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-04-29:
Der er altså noget, som er lidt uklart i forbindelse med tidsforløbet, må jeg sige til justitsministeren.
Der står udtrykkeligt i det, der foreligger fra nyhedsbureauerne, at det seneste eftersyn i Frederikssund skete i december 2000 - dvs. knap et år, før den nye regering trådte til - så der må være konstateret nogle uregelmæssigheder.
Hvis det her skal have nogen sammenhæng med det, der bliver vist i pressen, må der være konstateret nogle uregelmæssigheder allerede i december 2000, ellers kan alle disse ting, der har ligget siden 1990'erne, jo ikke have kunnet få lov til at gå upåagtet hen i så lang tid.
Det er den ene ting. Den anden ting er, at jeg synes, det er meget vigtigt, at vi kan få en garanti fra ministeren for, at vi har et dækkende billede af, hvordan tilstanden er i alle landets politikredse, inden vi begynder forhandlingerne om et nyt politiforlig.
Lene Espersen (KF), 2003-04-29:
Til det første, som fru Elisabeth Arnold var inde på
: Min pointe var sådan set også, at det her først og fremmest er ting, der har fået lov at skride op igennem 1990'erne.
Det er ikke ting af nyere dato.
Tværtimod er det det modsatte, der gør sig gældende
, men det vil fremstillingen naturligvis kunne give et fyldestgørende og dækkende svar på.
For så vidt angår det andet spørgsmål, vil jeg meget gerne tage initiativ til, at vi får det overblik, som fru Elisabeth Arnold efterlyser, så vi har en sikkerhed for, at de procedurer og regler, vi har i dag, for, hvorledes tilsyn skal fungere, bliver fulgt, så vi ikke igen kommer i den situation, at der bliver lavet et servicetjek på det forud for forhandlinger om politiets fremtidige økonomi.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-04-29:
Det er selvfølgelig vigtigt, at vi får en slags ajourføring af reglerne og får klarhed over, hvordan reglerne skal være, men jeg bad nu faktisk om at få at vide, hvilke resultater disse eftersyn har givet rundtomkring i landet.
Det kan jo ikke nytte noget, at vi laver et nyt politiforlig, hvor vi dimensionerer politistyrken, giver retningslinjer for, hvordan de skal fordele deres patruljeringsaktiviteter, hvis der i virkeligheden er andre politikredse i landet, som har lige så mange problemer, som de har i Frederikssund.
Vi er jo nødt til at have et retvisende billede af, hvordan politikredsene fungerer i forhold til deres opgaver, inden vi begynder at forhandle om et nyt politiforlig.
Kan ministeren garantere, at sådan et billede vil foreligge?
Lene Espersen (KF), 2003-04-29:
Jeg tror sådan set ikke, at der er nogen uenighed om substansen.
Det, jeg forsøger at sige til fru Elisabeth Arnold, er jo, at vi ikke har et fuldstændig tilsynsløst samfund i dag, hvor politikredse kan få lov at ophobe sager i
årevis, der så forældes
Der er jo sådan set i dag procedurer, der medfører, at statsadvokaterne har en forpligtelse til at føre tilsyn.
Såfremt statsadvokaterne ikke magter den opgave, må de gå til Rigsadvokaten, der så i sidste ende kan gå til højere instans, såfremt man finder at ressourcerne ikke er tilstrækkelige.
Jeg har to pointer: For det første skal denne sag undersøges, og der skal komme en klar fremstilling af, hvorledes det kunne gå så galt.
Det andet er naturligvis, at vi i forhold til fremtiden kan få et overblik over, om der er ting, der skal justeres. Men i bund og grund drejer det sig om, at vi i dag har et system, som, hvis det var velfungerende, skulle forhindre, at den her slags ting overhovedet foregår.
Derfor tror jeg, at det klogeste, før man drager forhastede konklusioner om, at der skal laves nye regler, nok er at afvente fremstillingen, men naturligvis også at sikre et overblik over, at tingene generelt fungerer, som de skal i forbindelse med statsadvokaternes tilsyn.
Så det tilsagn vil jeg gerne give fru Elisabeth Arnold.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jesper Langballe (DF), 2003-04-29:
For 1 måned siden, den 31. marts, stillede jeg justitsministeren et § 20-spørgsmål, et endnu ubesvaret spørgsmål, der drejede sig om, hvorvidt justitsministeren som landets øverste anklagemyndighed vil tage initiativ til at retsforfølge de herboende mellemøstlige asylanter, som har bragt sig ind under straffelovens forræderibestemmelse ved at melde sig til krigstjeneste på Saddam Husseins side mod det land, som giver dem asyl, og som selv er krigsførende nation.
Mit tillægsspørgsmål er: Finder justitsministeren det rimeligt med et sådant smøleri fra Justitsministeriets side i en sag af dog betydelig principiel rækkevidde?
Lene Espersen (KF), 2003-04-29:
Jeg ved ikke, om der er tale om en misforståelse, men der er i hvert fald afgivet en besvarelse til hr. Jesper Langballe på et spørgsmål, der drejer sig præcis om det, som hr. Jesper
Langballe her taler om.
Jeg vil gerne over for hr. Jesper Langballe meget klart understrege, at jeg lægger overordentlig stor vægt på, at personer, der måtte have begået forbrydelser mod statens selvstændighed og sikkerhed efter bestemmelserne i straffelovens kapitel 12, retsforfølges for disse forbrydelser. Så kommer vi til det mere procesagtige og det konkrete.
I det enkelte tilfælde skal der selvfølgelig foretages en vurdering af, om der er grundlag for retsforfølgning, og det vil bero på en almindelig strafferetlig vurdering.
Den vurdering foretages i første omgang af politiet og af anklagemyndigheden.
Men det er selvsagt klart, at når vi har at gøre med sager af den her karakter, så er det sager, der på et senere tidspunkt vil ende på mit bord, inden en endelig afgørelse bliver truffet.
Men i første omgang er det politi og anklagemyndighed, der skal foretage en konkret strafferetlig vurdering i de enkelte tilfælde.
Så jeg vil blot sige til hr. Jesper Langballe, at der er hjemmel i lovgivningen til at gøre det i de konkrete tilfælde, hvor det er relevant, men der må man altså afvente, at politi og anklagemyndighed får forberedt de strafferetlige tiltag, der skal foregå.
Jesper Langballe (DF), 2003-04-29:
Jeg glæder mig til at se justitsministerens svar.
Hvor det er blevet af, er temmelig mystisk.
Lovsekretariatet kender det ikke og siger, at det åbenbart må være blevet væk, mens Justitsministeriet er blevet ved med at forsikre, at nu ville jeg snart få svar.
Men hvad der er sket,
er altså noget mystisk. Jeg vil godt alligevel lige trække mit spørgsmål op, for sagen er jo, at det her drejer sig om en retlig opfølgning af en beslutning, som statsministeren med stor handlekraft fik et flertal af Folketinget til at indgå i, nemlig at melde sig i solidaritet med USA og Storbritannien.
Det må så være temmelig indlysende, at man her har et af de særlige, principielle tilfælde, hvor det ikke bare er overladt til politimestrene at rejse tiltale, men hvor justitsministeren som landets øverste offentlige anklager kan tage initiativet. Det er egentlig det, mit spørgsmål først og fremmest går på.
Lene Espersen (KF), 2003-04-29:
Hvis vi først skal gøre det rent praktiske færdigt omkring besvarelsen af spørgsmålet, så er der afsendt en besvarelse af det spørgsmål, der hedder S 2689 og er fra hr. Jesper Langballe, og det blev afsendt i forbindelse med en stribe andre spørgsmål, der havde forbindelse til andre besvarelser af samme karakter.
Jeg skal beklage, hvis det er forsvundet et eller andet sted i systemet,
men det blev afsendt den 23. april.
For så vidt angår det andet spørgsmål, vil jeg fastholde, at sager af denne karakter naturligvis vil ende på mit skrivebord i Justitsministeriet.
Men i første omgang er det politi og anklagemyndighed, der må foretage en konkret vurdering af sagen og vurdere, hvorvidt der gøres et ansvar gældende i forhold til straffelovgivningen. Men jeg deler fuldt ud hr. Jesper Langballes politiske vurdering af denne her sag.
Det er en beslutning, der blev truffet af et flertal i Folketinget.
En beslutning, som jeg personlig var meget, meget, meget stolt over, at Danmark deltog i, nemlig at sikre, at Saddam Hussein blev sat fra sit diktaturregime i Irak.
Men jeg vil også fastholde, at de regler, der er i dag i straffeloven, herunder også om, at det er politi og anklagemyndighed, der i første omgang foretager den konkrete vurdering, er en rigtig måde at fordele arbejdet på.
Jesper Langballe (DF), 2003-04-29:
Ja, lad os ikke kævles mere om, hvor det forsvundne svar er blevet af.
Men til justitsministerens forsikring - med det forbehold, at jeg forstår det bedre, når jeg får læst svaret - så forstår jeg justitsministeren sådan, at det jo lander på justitsministerens bord på et tidspunkt.
Det gør det vel under alle omstændigheder, uanset om justitsministeren overhovedet foretager sig noget eller ej.
Men jeg må altså foreløbig tolke justitsministerens svar sådan, at justitsministeren overhovedet ikke som medlem af regeringen og som øverste offentlige anklager mener at have noget initiativansvar i denne sag?
Lene Espersen (KF), 2003-04-29:
Jeg mener, at når det drejer sig om, hvorvidt man i et enkelt tilfælde vurderer, at der er grundlag for retsforfølgning, så skal der en almindelig strafferetlig vurdering til, og jeg finder det altså mest formålstjenligt, at det er politiet og anklagemyndigheden, der foretager den vurdering i første omgang.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-04-29:
Jeg tolker ministerens melding sådan, at ministeren har den opfattelse, at kriminalsager skal behandles efter bogen, og jeg vil godt spørge, om ikke det vil være dybt betænkeligt, hvis en justitsminister begyndte at tage hensyn til indholdet i forhandlinger med hr. Jesper Langballe, før justitsministeren eventuelt besluttede at gå ind i en kriminalsag?
Det ville være en dyb sammenblanding af den lovgivende og den udøvende magt på en helt utilstedelig måde, så vidt jeg kan bedømme det.
Men jeg hører også i ministerens svar, at hun ikke vil lade sig påvirke af hr. Langballe i forbindelse med konkrete beslutninger om, hvem der måtte skulle tiltales, eller hvem der ikke skal tiltales.
Det er jeg glad for, for jeg synes, det er ubehageligt og pinligt at se hr. Jesper Langballes optræden i en sådan sag.
Lene Espersen (KF), 2003-04-29:
Jeg ved ikke, om man kan få de stridende parter til at mødes et eller andet sted på midten.
Men sagen er i dag den, at det er politi og anklagemyndighed, der i første omgang foretager en vurdering og i den forbindelse også ser på, om der er grundlag for en retsforfølgning.
Hr. Jesper Langballe har fuldstændig ret i, at når det drejer sig om straffelovens 12. kapitel, så vil den slags sager ende på mit bord, inden der tages endelig stilling.
Men jeg mener, at det er den rigtige arbejdsfordeling, at det er politi og anklagemyndighed, der foretager den konkrete vurdering.
Jesper Langballe (DF), 2003-04-29:
I anledning af spørgsmålet fra hr. Keld Albrechtsen, som tydeligvis ikke har sat sig ind i sagens principielle aspekter, men improviserer et eller andet, vil jeg gerne spørge justitsministeren: Har rigsadvokat Henning Fode ret, når han siger, at det normalt er politimestrene, der rejser anklager og rejser tiltaler, men i særlige, principielle tilfælde - og han tilføjede oven i købet: som dette - er der en mulighed for, at landets øverste anklagemyndighed, justitsministeren, kan rejse tiltale?
Er den udtalelse af rigsadvokat Henning Fode korrekt eller er den ukorrekt?
Lene Espersen (KF), 2003-04-29:
det vil jeg gerne sige.
Der har jo været en lang diskussion også her i Folketinget og blandt Folketingets partier om den mulighed, som man har bevaret i vores system i dag, at justitsministeren som øverste anklagemyndighed selv kan rejse tiltale i sager.
Min egen opfattelse er altså den, at selv om vi har at gøre med sager, der drejer sig om straffelovens kapitel 12, og som derfor efter omstændighederne alligevel vil ende på mit bord, så er det rigtige og konkrete i den her sag i første omgang at overlade til politi og anklagemyndighed at overveje, om der i de enkelte tilfælde er grundlag for retsforfølgning.
Birthe Skaarup (DF), 2003-04-29:
I den senere tid har der været en del debat om respekt for de fundamentale grundværdier på landets sygehuse.
Jeg rejser spørgsmålet, fordi jeg vil høre, om ministeren vil kommentere, om det har sin rigtighed, at bl.a. sygehusets personale skal finde sig i nedvurdering af deres arbejde på hospitalerne af etniske grupper.
Jeg vil også godt høre, hvordan ministeren sikrer sig, at det ikke sker.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-04-29:
Det kan naturligvis ikke have sin rigtighed, at det dygtige personale på landets sygehuse skal finde sig i en nedvurdering af deres arbejde, uanset om den kommer fra mennesker, der i al almindelighed er ubehøvlede, eller om den kommer fra mennesker af en særlig etnisk oprindelse.
Det er jo helt åbenlyst, at der skal stå respekt om det arbejde, der foregår på landets sygehuse.
Jeg tror, at det, vi først og fremmest skal gøre i forhold til at sikre den respekt, er - og det giver spørgeren mig jo heldigvis lejlighed til at gøre her i dag - at sende det meget klare signal, at det vil vi ikke finde os i.
Det vil være ganske vanskeligt at løse de problemer, der relaterer sig til god tone og god opførsel ved at skride til lovgivning.
Men jeg deler fuldt ud det synspunkt, fru Birthe Skaarup har, at hvis man ønsker at lade sig behandle i det offentligt finansierede danske sygehusvæsen, må man også møde det personale, der arbejder på vore sygehuse, uanset deres køn og andet, med respekt.