Kim Behnke (FRI), 1999-10-26:
Hvis vi i dag på dagsordenen havde en diskussion om, hvad man kunne gøre for at give bedre vilkår for landbruget, ja, så ville det være vores opfattelse, at landbruget i langt højere grad burde have adgang til det, der hedder konjunkturudligning, nemlig at man i gode år kan lægge penge til side, som man så har at trække på i dårlige år, frem for at man i gode år bliver flået i skat og så i de dårlige år må lukke virksomheden.
Den anden ting, som man burde gøre, og det gælder så ikke kun landbruget, men erhvervslivet i det hele taget, var at have en afskrivningslov i Danmark formuleret i én sætning: »Der kan afskrives.«
De ændringer af afskrivningsreglerne, som har fundet sted de senere år, primært til skade for det mere traditionelle erhvervsliv, har jo alle sammen haft til formål at forbedre statens likviditet og ikke noget som helst andet.
Det indgår som forhandlingsobjekt i finanslovforhandlinger, at man skaffer lige 120 mio. kr. her og et par hundrede millioner kroner dér ved at stramme likviditeten.
Argumentet er, at når nu virksomhederne skal betale moms, skat osv., så kan de også se at få dette her betalt, frem for det argument, som specielt venstrefløjen bruger, nemlig at erhvervslivet har fået penge fra det offentlige til låns. Sikke noget vrøvl!
Ifølge mit politiske syn er det sådan, at pengene hører hjemme i erhvervslivet og det er staten, der låner nogle af pengene for at omfordele dem og betale, hvad der nu skal betales.
Med det udgangspunkt er det staten, der skal være den ydmyge, og derfor må det være staten, som har den største volumen og derfor langt den bedste mulighed, der skal tilpasse sin likviditet.
Derfor bør erhvervsvirksomheder, store og små, kunne afskrive efter, hvad der nu passer bedst i deres virksomhedstype.
Vi har gennem årene erkendt, at sådan noget som edb-software jo havde en fordærvelsestid, der var så kort, at man var nødt til at ændre på afskrivningsreglerne, for det var absurd, at man stadig væk afskrev på noget, der var så forældet osv.
Der har jo også hos skiftende skatteministre været en erkendelse af, at det var man nødt til af praktiske grunde.
Tænk, om man bare havde en bestemmelse, der hed: »Der kan afskrives.«
Og så var det op til den enkelte virksomhed at afgøre, om en stor drejebænk skulle afskrives over 20 år eller over 3 år, og når landmanden skulle afskrive - eller som det hedder, når det gælder dyr, nedskrive på kvæg, svin osv. - så blev det opgjort i forhold til den enkelte virksomhed, og det blev så kombineret med en øget adgang til konjunkturudligning.
Se, det ville have været et glædens budskab i dag fra Folketinget til dansk landbrug, som jo i forvejen på alle fronter er trængt, fordi man af miljømæssige grunde, af dyreetiske grund osv. bliver ved med at lægge byrder på dansk erhvervsliv.
Ja, det går jo ikke ud over de varer, vi forbrugere kan se nede i kølediskene, for i stedet for at der er et lille smukt dannebrogsflag på kødvarerne, er der belgiske, tyske og franske flag på de varer, vi køber.
Men bortset fra det så er det de varer, forbrugerne vælger.
Hvorfor?
Da ikke fordi vi hellere vil spise fransk, belgisk, tysk og hollandsk, men fordi varerne er billigere, fordi der i de lande er parlamenter, som indser, at den eneste måde, man kan sikre både beskæftigelse, beboelse og alt muligt andet i landbrugsområderne på, er ved, at der er nogle ordentlige og rimelige skatteregler. Ordentlige og rimelige skatteregler er der ikke i det her lovforslag, og derfor er det sådan, at vi fra Frihed 2000 indstiller lovforslaget til forkastelse af den simple grund, at vi mener, at vi hellere skulle bruge tiden i Folketinget til at give dansk landbrug bedre vilkår frem for dårligere vilkår.