Per Stig Møller (KF), 2003-02-26:
Den historiske beslutning om udvidelsen af EU på topmødet i København markerer begyndelsen på en ny fase i Europas historie med nye muligheder og nye udfordringer for såvel Europa som for Danmark.
Nu gælder det om at tilvejebringe et solidt og langtidsholdbart grundlag for fremtidens Europa.
Udvidelsen stiller derfor krav om ændringer og reformer af EU.
Derfor skal EU's institutioner styrkes.
Det første spørgsmål, vi må stille os selv i den forbindelse, er: Hvilke opgaver er det så, EU skal løse i fremtiden, og hvad skal vi prioritere?
Svaret er: Først og fremmest de områder, hvor problemerne er grænseoverskridende.
Det vil sige, at det først og fremmest er de opgaver, som vi bedst kan løse ved at stå sammen og løfte i fællesskab.
Det vil så også sige de klassiske hovedopgaver for EU.
Det gælder det indre marked, handelspolitikken, konkurrencepolitikken, miljøpolitikken og landbrugspolitikken.
Her skal vi fastholde de opnåede resultater og bygge videre på dem i det udvidede EU.
Velfærdsstaten er et vigtigt aktiv i en globaliseret økonomi, som EU er med til at skabe trygge rammer og også skal gøre det i fremtiden.
Ud over reformer på en række af de klassiske samarbejdsområder skal de nye samarbejdsområder også styrkes.
Der er for det første samarbejdet om flygtninge og indvandrere og om bekæmpelse af international kriminalitet og illegal indvandring.
Presset på Europa vil vokse i de kommende år.
Disse problemer er pr. definition grænseoverskridende, og de finder kun en holdbar løsning ved et intensiveret samarbejde over grænserne.
Vi må styrke og udvide EU's evne til at danne rammen om dette samarbejde mellem Europas stater og politimyndigheder.
For det andet gælder det den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Udgangspunktet er, at EU's udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitik fortsat bygger på et samarbejde mellem medlemsstaterne forankret i Rådet.
EU vil aldrig træde i stedet for nationalstaten.
Det ligger såmænd også allerede i udgangspunktet.
EU skal være stærkere på de felter, hvor der er klare argumenter for at handle i fællesskab. Et EU i kontinental målestok må nødvendigvis påtage sig større medansvar for verdens gang - det være sig inden for verdenshandelen, verdens landbrugssystemer og verdens miljø samt naturligvis også den globale sikkerhedspolitik. Inden for rammerne af det mellemstatslige samarbejde skal udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitikken derfor gøres så fælles, som det er muligt.
EU har allerede i dag en fuld udenrigspolitisk værktøjskasse med instrumenter inden for handel, udvikling, konfliktforebyggelse, fredsbevarelse, krisestyring.
Men fordi de ikke bringes samlet i anvendelse, udnyttes EU's muligheder ikke optimalt.
Bl.a. derfor ønsker vi at styrke EU's eksterne forbindelser ved at samle de forskellige aspekter under én person inden for rammerne af Rådet.
Vi støtter også, at vedkommende formelt tildeles ret til at fremsætte forslag og repræsentere EU udadtil.
Samtidig skal beslutningsgangene forenkles og smidiggøres.
Det stigende behov for, at Europa taler med én stemme i verden, gør, at vi er åbne over for en øget adgang til flertalsafgørelser.
Udenrigspolitikken er ikke det eneste område, hvor vi er indstillet på reformer for at bevare EU's beslutningsdygtighed og evne til at levere varen.
To forhold er helt afgørende, hvis vi skal sikre EU's effektivitet efter udvidelsen:
For det første: Klare og enkle beslutningsprocedurer.
Jo større antallet af medlemslande bliver, desto større behov er der for en øget adgang til flertalsafgørelser.
Samtidig skal Europa-Parlamentets indflydelse i lovgivningsprocessen styrkes.
Europa-Parlamentet bør som udgangspunkt gøres til medlovgiver på de områder, hvor EU lovgiver med kvalificeret flertal.
For det andet skal der reformer i organiseringen af de centrale institutioner.
Den fremtidige indretning af EU's politiske system skal ses og vurderes som et samlet hele.
Der skal tilvejebringes en samlet løsning, som respekterer følgende grundlæggende principper: ligeværdighed og balance mellem store og små lande, balance mellem institutionerne og effektive og demokratiske institutioner. Udgangspunktet for den fremtidige organisering af formandskabet for Rådet er enkelt.
Det bliver vanskeligere at nå til enighed, når man er 27 eller flere, end når man er 15, 12 eller 9.
Det vil sige, at måden, landene organiserer sig på indbyrdes, nu må tilpasses forholdet i en udvidet Union, sådan som man også har tilpasset ved tidligere udvidelser.
Det kan gøres på flere måder.
Én mulighed er at fortsætte med en moderniseret udgave af de roterende halvårlige nationale formandskaber, som statsministeren var inde på.
Men der er jo også fremsat forslag om en valgt formand for Det Europæiske Råd kombineret med et system af skiftende nationale formandskaber for de enkelte ministerråd.
Det må vi så se på.
Samtidig skal Kommissionen styrkes, og dens uafhængighed opretholdes.
Kommissionen skal kunne handle med autoritet på de områder, hvor den er tillagt en afgørende rolle.
Det gælder f.eks. vedrørende det indre marked, inden for handelspolitikken og med hensyn til konkurrencepolitik og statsstøtte.
På disse områder er det ikke mindst for de små lande vigtigt med en stærk opmand, der ikke lader sig styre af snævre og kortsigtede nationale interesser.
Fra dansk side er vi også positive over for en styrkelse af Kommissionens formands demokratiske legimitet, f.eks. i form af en ny valgprocedure.
Kommissionens formand skal have det bredest mulige demokratiske mandat.
Derfor skal vedkommende også have de nationale parlamenter og medlemsstaternes regeringer i ryggen. Det er motivationen for det konkrete forslag om et valgkollegium bestående af et ligeligt antal europaparlamentarikere og nationale parlamentarikere.
Han er ikke Parlamentets kommissionsformand, han er ikke nationernes kommissionsformand, han er EU's kommissionsformand, der består af et parlament og nationernes parlamenter.
Fremtidens EU skal være enkel, effektiv og demokratisk.
Klarere politiske mål er ikke den eneste forudsætning for folkelig opbakning og forankring.
Det er også nødvendigt med klare principper og enkle strukturer.
Dette ønske om klarhed fremgår allerede af titlen på konventets slutprodukt, »Forfatningstraktat«, som statsministeren også har været inde på.
Men jeg skal i den forbindelse særlig fremhæve fire elementer:
For det første skal grænserne og principperne for EU's beføjelser klargøres.
Der skal være egentlige kapitler om EU's beføjelser i den nye traktat.
For det andet skal der skabes bedre rammer for øget inddragelse af de nationale parlamenter, ikke mindst i overvågningen af nærheds- og proportionalitetsprincippet.
De nationale parlamenter skal kunne trække i en nødbremse.
Det skal ikke gå sådan, at de bare står med nødbremsen i hånden, toget skal standses, så nærhedsprincippet ikke køres over.
For det tredje skal der være endnu mere åbenhed i EU's arbejde.
Det skal fremgå af den nye traktat, at Rådet lovgiver i fuld åbenhed.
Det kan ske på flere forskellige måder.
Målet er et effektivt og demokratisk EU.
Et stærkt og handlekraftigt fællesskab af nationalstater, der skaber rammerne for stabilitet, udvikling og fremgang i og omkring Europa, og som samtidig kan spille en væsentlig rolle over for globaliseringen til fordel for en mere retfærdig verdensorden.
Vi har en klar interesse i at fastholde et effektivt og handlekraftigt EU.
EU giver en indflydelse, som langt overgår, hvad vores størrelse ellers berettiger os til.
Det danske formandskab demonstrerede med al ønskelig tydelighed, hvilken indflydelse også et lille og velforberedt land kan udøve.
Fra dansk side ønsker vi at fastholde denne engagerede linje ved at føre en offensiv og fremadrettet europapolitik i årene fremover og i arbejdet i konventet.
Forhandling