Margrethe Vestager (RV), 2005-03-02:
Jeg synes, det er interessant at se, hvor meget de ordførere, der står bag fremlæggelsen af det her lovforslag, har brug for at hjælpe hinanden i salen.
Det tilskriver jeg, at vi er tidligt i samlingen, så det har været svært at forberede sig ordentligt.
Lovforslaget, som vi behandler i dag, er uhyre principielt.
Jeg vil først gerne sige lidt om lovforslagets indhold for derefter at sige noget om det, som det er vores vurdering at forslaget viser.
Efter lovforslaget præciseres de frie grundskolers såkaldte frihed, nemlig at de er frie inden for lovens rammer.
Denne såkaldte frihed efterfølges af ti nye skalbestemmelser.
Skolen skal udarbejde slutmål.
Skolen skal udarbejde undervisningsplaner og fastsætte mål.
Skolen skal regelmæssigt underrette forældre og elever om udbyttet.
Skolen skal regelmæssigt evaluere den samlede undervisning.
Skolen skal lave en plan for evalueringen.
Skolen skal offentliggøre slutmål, delmål, undervisningsplaner, resultater og så fremdeles på skolens hjemmeside.
Skolens hele frihed og skolens hele virke bliver spundet ind i en så lang række af bestemmelser, at man må sige, at det også bliver bestemmende for skolens evne til at drive skole.
Og det, som vi diskuterer i dag, er ikke statens helt legitime ret til at stille krav, når der følger store offentlige bevillinger med.
For der stilles krav i dag.
Og det, som vi drøfter, er heller ikke den gode stats varetagelse af barnets tarv over for dets forældre.
Det har vi hørt meget om i dag, om, hvordan denne kreds af danskere, som har det privilegium at være valgt til Folketinget, på den måde må træde i karakter over for den uforsvarlighed, man må forstå der udfoldes over for børn i Danmark.
Det er en legitim ret at stille krav til de frie skoler, for undervisningen skal stå mål med folkeskolens, og skolerne modtager store offentlige beløb.
Og derfor bliver der stillet krav, og derfor bliver der ført tilsyn.
Det Radikale Venstre har medvirket til, at disse krav stilles, vi har selv formuleret en lang række af dem.
Det, der reelt er på spil, er borgernes frihed og den tillid, man må nyde som borger og forældre i et land som Danmark.
For det, som jo er postulatet her, er, at staten tilsyneladende ved bedre end forældrene, hvad der er barnets tarv i forhold til skolegang, til læring, til demokratisk sindelag, en tænkning, som man ellers må hente inspiration til helt andre steder end i Danmark.
Men i realiteten, når man går de såkaldte fakta efter, er der ikke noget, der tyder på, at man ikke kan have tillid til de forældre, der sender deres børn på friskole, tværtimod.
Og derfor er lovforslaget ikke en ny og bedre balance mellem forældres rettigheder og barnets tarv.
Lovforslaget er en ny holdning til forholdet mellem staten på den ene side og børn og forældre på den anden.
Det er måske forestillingen om den udlevede frihed, der provokerer for meget.
De skal ikke tro, at de ved bedre.
Det er ikke nogen overraskelse for mig eller for Det Radikale Venstre, at De Konservative støtter den her lovgivning.
Det er bestemt heller ikke nogen overraskelse, at Socialdemokratiet støtter den her lovgivning.
Den grundlæggende overraskelse er, at det er Venstre, der fremsætter dette lovforslag.
At Venstre på den måde grundlæggende gør det, som nogle friskoler kalder, at man indfører det tætteste, man kommer på en folkeskole, man kan betale for, fordi de vurderer, at realiteten er, at det, man indfører her, er en folkeskole med betaling til.
Og det, som man yderligere jo i sagens natur er dybt skuffet over, er det fravær af dialog, der har været om de såkaldte problemer.
Det er det fravær af dialog, der har været om forslaget.
Det er det fravær af opfyldelsen af løftet om dialog, som er fulgt efter forslagets fremskaffelse.
Så sent som i Balle, da 1.100 mennesker var samlet, lovede den daværende Ventreordfører – for ministeren kunne nemlig ikke ulejlige sig med at møde 1.100 kritikere af hendes lovforslag – at der ville være en dialog om forslaget.
Den dialog synes at have været ikkeeksisterende, på trods af at mange, mange Venstrefolk i valgkampen har gentaget dette løfte.
Det første, der sker, efter at regeringen tiltræder, er, at lovforslaget genfremsættes principielt i samme form, som det tidligere var fremsat i.
Vi håber meget fra Det Radikale Venstres side, at den nye undervisningsminister vil besinde sig på sit grundlag og sammen med os være med til konkret at løse de problemer, der måtte være i friskolesektoren sammen med de andre frihedspartier, der måtte være tilbage i Folketinget.
For der er stadig væk enkelte partier i Folketinget, der tror, at man kan have tillid til, at borgerne faktisk vil løse opgaverne inden for de rammer, som staten legitimt stiller, i stedet for i et spind af krav og tilsyn, som dette lovforslag indebærer.