Jørn Jespersen (SF), 2003-02-25:
Så vidt vi kan se og høre på debatten her i dag, er der tale om gedigen politisk ansvarsforflygtigelse fra regeringens side og fra regeringspartiernes side.
Som det så glimrende er beskrevet af fru Lone Møller, er der tale om et meget stort sundhedsproblem, som man ikke vil gøre noget ved.
Det er veldokumenteret, at der er behov for at gøre det.
Regeringen har gjort det modsatte: fjernet de konstruktive initiativer, som var i gang, og som var blevet godt modtaget.
Men ud over de sundhedsmæssige problemer, er der jo også et stort socialt problem, for det er veldokumenteret, at de børn, som ikke får en ernæringsmæssigt tilfredsstillende kost i deres liv, typisk er børn fra socialt belastede hjem, og jeg synes ellers, jeg har hørt statsministeren tale om, at man ville medvirke til at bryde den sociale arv.
Men hvis det ikke bare skal være retorik og ord, skal det jo følges op i praksis, og her gør man det modsatte, idet man fjerner en ordning, som virkelig kunne medvirke til på sit eget område at bryde den sociale arv.
Ergo var det tom tale fra statsministerens side i hvert fald på det her område.
Der er også tale om et indlæringsproblem.
Det er veldokumenteret, at børn, som ikke har fået en rigtig kost eller måske slet ikke noget mad overhovedet, har sværere ved at lære, de har sværere ved at koncentrere sig, de har sværere ved at deltage i undervisningen.
Hvad hjælper det så, at vi har en undervisningsminister, der er optaget af flere timer i det ene og det andet, hvis der sidder en meget stor gruppe børn, som ikke har noget udbytte af undervisningen, fordi de ikke får en rigtig kost i løbet af skoledagen?
Endelig er det jo også et spørgsmål om en nations madkultur, og jeg ved godt, det er ikke et område, der på nogen måde optager regeringen, men man kunne måske så bare anskue det som erhvervspolitik, for der bliver jo meget ofte spurgt fra dansk landbrugs side: Hvad skal vi leve af, når vores støtte forsvinder, hvad er fremtidens produktion af fødevarer? Der kunne man måske her via denne ordning grundlægge en mere kvalitetsbevidst madkultur hos børn og unge, der ville medvirke til, at der var en bedre afsætning af højkvalitetsvarer senere hen og på den måde lave en mere konstruktiv erhvervspolitik.
Så bliver der talt meget om hjemmeside, hotline og rejsehold.
Det er der jo altså ikke mange børn og unge, der bliver mætte af; det er en gang gas, fordi man ikke vil gøre noget reelt i forhold til problemet.
Det er mageløst, at vi på stort set alle arbejdspladser i Danmark har velfungerende kantineforhold for forældrene,
Men når det kommer til børn og unge, så må det endelig ikke være det offentliges ansvar, så er det kun den enkelte forælder, der har ansvaret.
Jeg synes virkelig, det er paradoksalt, og jeg synes, det er beskæmmende, at man skal høre på liberale floskler om forældrenes ansvar.
Kunne man forestille sig det samme omkring undervisningen i skolerne, at det var forældrenes ansvar, er det ikke et samfundsansvar?
Jeg forstår virkelig ikke, hvorfor lige præcis kosten skulle være forældrenes ansvar alene, uden at der også er et politisk medansvar. Så vi er selvfølgelig positive over for det her forslag, det er jo i virkeligheden en videreførelse og en merbevilling i forhold til den finanslovaftale, vi lavede mellem regeringen, SF og Enhedslisten i 2001, og på den baggrund kan vi selvfølgelig støtte forslaget.