Rune Lund (EL), 2006-03-30:
Da den danske befolkning helt tilbage i 1972 skulle tage stilling til medlemskab af EF, som det dengang hed, var der jo argumenter både for og imod.
Jasiden fokuserede meget på kød- og smørpriser.
Men mig bekendt, selv om jeg godt nok først blev født 4 år senere, var der ingen på daværende tidspunkt, der havde en anelse om, at retspolitikken allerede fra 1972, dengang der blev stemt ja til EF, var en integreret del af Fællesmarkedet.
Miljøpolitikken lå dengang i 1972 i traktatgrundlaget som et af de formål, man ville arbejde for.
Men senere har det vist sig, at dette formål, dette bredt formulerede formål, er blevet anvendt til at udvide EU's magt inden for retspolitikken.
Når resultatet af den såkaldte miljødom, som faldt den 13. september sidste år i 2005, hvor det netop blev slået fast, at retspolitik er noget, der hører ind under EU, var så overraskende, hænger det jo sammen med, at der fra 1972 og indtil denne dato ikke var nogen, som havde forestillet sig, at retspolitik allerede var inkluderet i EFgrundlaget fra 1972.
End ikke EU-forfatningens forfattere, som man jo må forvente havde et rimeligt indblik i traktatgrundlaget, var faldet over den mulighed.
Det indgik som en del af den EU-forfatning, der nu er blevet stemt nej til.
Afstemningerne i Holland og Frankrig henholdsvis den 29. maj og 1. juni betød jo, at EUforfatningen blev lagt død.
Det var et udtryk for et folkeligt engagement og et levende demokrati.
Befolkningerne i de to lande havde afvejet konsekvenserne af forfatningen, og de havde fundet de negative virkninger for store.
Derfor er det jo så ærgerligt, at EF-Domstolen netop i september, den 13. september 2005, så kort tid efter, at der er blevet stemt nej til EU-forfatningen i Frankrig og Holland, besluttede, at ting, der lå i EU-forfatningen, som ikke kunne blive ført igennem via en folkeafstemning i Frankrig og Holland eller på normal vis, så bare bliver ført igennem ved, at en domstol, EF-Domstolen, i EU beslutter sig for, at det så alligevel skal høre med til EU's magt, under EU's magt, til EU's kompetence i retspolitikken.
Det er udemokratisk i tiende potens.
Enhedslisten er dog meget glad for, at der i forbindelse med de seneste måneders, det sidste halve års, diskussioner om EF-Domstolen har været en bred politisk fordømmelse af den måde, som EU's magt udvides på.
Vi befinder os i øjeblikket i en såkaldt tænkepause, og fra Enhedslistens side håber vi på, at dagens debat kan bidrage til, at folkestyre og demokrati får en langt mere central placering i diskussionen af, hvordan fremtidens Europa skal se ud.
Vi ser frem til en god og grundig diskussion af konsekvenserne af den her såkaldte miljødom, som overfører retspolitikken til EU, og vi håber, at Folketingets medlemmer vil medvirke til denne debat, for den her debat handler dybest set om: Er det folkevalgte politikere, er det folk, der er valgt af folket, der skal bestemme udviklingen, og hvad der hører til de enkelte landes kompetencer, og hvad der hører til EU, eller er det EF-Domstolen, der skal bestemme det?
Det er grunden til, at vi har debatten i dag.
Besvarelse
Jeg er glad for, at vi nu kan få tid til at diskutere denne miljødom, til trods for at dommen faktisk allerede er blevet behandlet flere gange i Folketinget, ved samråd og bl.a. også ved den høring om EF-Domstolen, vi havde i Europaudvalget for kort tid siden.
Danmarks tradition for folkeafstemninger og EU-debatter har ofte drejet sig om, hvorvidt de nationale parlamenter ville få frataget deres politiske handlekraft og suverænitet.
Og baggrunden for folkeafstemningerne har været, at befolkningen skulle medvirke, når regeringen ønskede, at Folketinget skulle overdrage sine beføjelser til andre institutioner, her EU.
Det har altså været en slags sikkerhedsventil for, at demokrati og folkestyre ikke skulle undermineres.
Situationen med EF/EU har været ganske særlig, fordi denne institution, EU, har opereret med principper om EU-rettens såkaldte forrang med flertalsafgørelser og ikke mindst en domstol – EF-Domstolen, som den stadig hedder.
EF-Domstolen har spillet en helt afgørende rolle med hensyn til at fortolke magtfordelingen mellem medlemsstaterne og EU som institution.
Og i de perioder, hvor EU har været i krise på grund af medlemsstaternes manglende opbakning, er der blevet hældt godt med benzin på EF-Domstolens integrationsmotor.
Det har tidligere betydet, at en række af de beslutninger om overgivelse af suverænitet, der er blevet truffet, har vist sig at kunne fortolkes mere vidtrækkende end forventet.
Det er også det, justitsministeren siger her i dag.
I øjeblikket står EU-reglerne om opholdsret og de nationale skatteregler som nogle af de områder, hvor EU griber ind i de nationale demokratier.
Men netop den manglende opbakning til EU fra befolkningerne, slaget mod EU-forfatningen og hele Unionens legitimitet, som netop blev manifesteret ved den franske og hollandske afstemning og det rungende nej i foråret 2005, ligner baggrunden for EF-Domstolens resultat – ellers må man undre sig over, hvordan EF-Domstolen kan komme med et sådant resultat.
Når det, miljødommen jo drejer sig om, er, at man bare ad bagvejen gennemfører noget, som man ikke kunne få lusket igennem i en EU-forfatning, der blev sendt til afstemning, og når bestemmelserne i forfatningen ikke kunne gennemføres ad demokratiets vej, ja, så overlader eliten åbenbart det beskidte arbejde til EF-Domstolen.
Bestemmelsen fra forfatningsudkastet om dels at nedbryde den såkaldte søjlestruktur, dels at kunne lave retspolitik i den overstatslige søjle bliver i det små realiseret af miljødommen.
Og det, jeg hører justitsministeren sige, er, at justitsministeren faktisk bare accepterer dette, altså lægger sig på maven for EU i denne sammenhæng.
I dommen Maria Pupino fra den 16. juni sidste år indfortolker EF-Domstolen overstatslighed i den mellemstatslige søjle 3.
Dermed må man sige, at søjlestrukturen vakler yderligere.
Alle kan se det, men gennem juridiske spidsfindigheder, politisk rygklapperi til et i forvejen dødfødt projekt lader man EU-glidebanen og den vilkårlige magtudøvelse fortsætte.
Heldigvis har vi herhjemme det seneste halve år haft gode diskussioner om miljødommen, og jeg må sige, at jeg er blevet overrasket over nogle af de udtalelser, der er kommet i den forbindelse.
I den forbindelse vil jeg sådan set
rose landets statsminister, for han udtalte til Ritzaus Bureau den 12. januar i år: »Jeg har et kritisk øje til EF-Domstolen.«
Og han fortsatte: »Vi skal i hvert fald sikre os, at den måde, det europæiske samarbejde udvikler sig på, har baggrund i demokratiske beslutninger i befolkningerne eller blandt de folkevalgte og ikke er et produkt af domme i EF-Domstolen.«
Flere andre har udtrykt deres bekymring.
Jeg vil ikke nævne dem alle sammen, men kun at regeringen med justitsministeren har sagt, at man ikke skal forhaste sig og overfortolke dommen.
De har lavet en lang analyse af dommens konsekvenser og rækkevidde, og hvilke mellemstatslige aftaler der nu skal annulleres og erstattes af overstatslige direktiver fra EU.
Derfor er det nu afgørende, at vi sætter handling bag ordene, og det kan vi gøre ved at tage politiske skridt, hvor vi som folkevalgte tilbageerobrer et demokratisk råderum.
En fælles vedtagelse i dag vil kunne være et klart signal til befolkningen om, i hvilken retning EU skal bevæge sig eller snarere ikke bevæge sig.
Mener vi, at det er lovgiver, at det er folkevalgte politikere, der skal bestemme, hvor magten ligger, eller mener vi, at den selvbestaltede EF-Domstol på den måde bare skal kunne sidde og hapse mere og mere magt til EU.
Enhedslisten er ikke i tvivl, og derfor har vi også fremsat følgende forslag til vedtagelse, som jeg vil opfordre Tinget til at stemme for, og som jeg vil læse op fra Folketingets talerstol: Forslag til vedtagelse
»Regeringen pålægges at sikre, at den retstilstand, som alle regeringer i EU lagde til grund var gældende før miljødommens afsigelse, gøres til gældende retstilstand, og at den måde, det europæiske samarbejde udvikler sig på i fremtiden, har baggrund i demokratiske beslutninger i befolkningerne eller blandt de folkevalgte og ikke er et produkt af domme afsagt af EF-Domstolen.«
Den opmærksomme lytter vil kunne lægge mærke til, at den sidste del af vedtagelsen var en ordret gengivelse af det, som statsministeren sagde til Ritzaus Bureau i januar her i år.