Frank Aaen (EL), 2005-05-31:
Krigen i Irak har allerede kostet 100.000 døde.
Hver eneste dag hører vi om nye dødsfald, soldater, der bliver slået ihjel, civile, der i stort tal bliver slået ihjel, og det er åbenbart en udvikling, der er uden ende.
Vi advarede tidligere og nævnte det også under førstebehandlingen, at der er alvorlig fare for, at det her ikke bare er en konflikt mellem oprørere og besættelsesstyrkerne, men at der også i stigende grad er tale om en borgerkrig, hvor forskellige religiøse og etniske grupper slås mod hinanden, og dermed får vi altså en udvikling, som på sigt kan have meget alvorlige konsekvenser.
Vi har allerede tidligere i diskussionen fra Enhedslistens side henvist til udviklingen i Libanon, hvor man jo i 1980'erne så de amerikanske tropper rykke ind i Libanon efter eget udsagn for at stabilisere situationen, men de havde også i Libanon, som det er tilfældet med koalitionen i Irak i dag, deres yndlinge og dem, de ikke syntes så godt om.
Derfor blev den amerikanske tilstedeværelse i Libanon årsag til fremvækst af meget radikale og militante islamiske grupper som f.eks. Hizbollah.
Efter nogle år, da amerikanerne pakkede sammen og drog ud, havde den amerikanske tilstedeværelse kun bidraget til at uddybe den libanesiske tragedie og fremme ekstremisme.
Det er det, vi også ser i Irak.
Det kan godt være, at de danske soldater er dernede med de allerbedste hensigter, men koalitionsstyrken som helhed bliver altså betragtet som amerikansk, og modstanden mod besættelsen er som nævnt slet ikke i aftagende.
Danmark og USA kan sende nok så mange soldater til Irak, køre nok så mange kanoner i stilling og bombe nok så mange byer.
Det kommer der ikke fred og demokrati til Irak af.
Besættelsesstyrkernes tilstedeværelse er en rød klud.
Det har den været fra begyndelsen, og det er ikke blevet bedre.
Et eller andet sted har jeg hørt, at nogle af dem, der står bag det forslag til vedtagelse, der blev vedtaget i dag, er enige om det.
De kan bare ikke blive enige om, hvordan og hvornår.
Det er nødvendigt, at der hurtigt bliver truffet en beslutning om tilbagetrækning eller, hvis man vil bruge det ord, en troværdig exitstrategi.
Det er meget beklageligt, at man ikke har kunnet blive enige om det i partierne, der står bag besættelsen og deltagelsen i besættelsen af Irak, men det er nødvendigt, at der sker noget.
Det argument, der er, går på, at forholdene bliver mere stabile, hvis vi bliver lidt længere.
Det er ikke en opfattelse, vi deler.
Det er en logik, vi er grundlæggende uenige i.
Det er sådan, at jo længere tid, vi bliver, og jo længere amerikanerne bliver, jo vanskeligere bliver det på lang sigt at løse problemerne i Irak.
Det ser vi også med den opdeling, der er sket af Irak i mere eller mindre selvstyrende enheder, hvilket har skabt splid og store modsætninger.
Det er der også i sydlige Irak, og derfor må det være sådan, at vi begynder at få en reel debat om en anden form for indsats end den, som finder sted i øjeblikket, hvor man bare forsøger at finde militære løsninger på problemerne.
Exitstrategien, tilbagetrækningen, skal ikke alene for irakernes skyld hurtigt på plads.
Det skal den også for vores egen skyld, fordi vi ved vores deltagelse i krigen under ledelse af USA har det politiske medansvar for grove overgreb og masser af drab på civile.
Det er et faktum, vi ikke kan løbe fra.
Vi er med i koalitionen, og vi har et medansvar.
Det er ikke blevet bedre på det seneste.
Irak er nu begyndt at afsige dødsdomme.
Vi ved, at der er udbredt brug af tortur i irakisk styrede fængsler, som på ingen måde er bedre end dem, de amerikanske styrker har haft ansvaret for i Irak.
Vi har lige fået et svar på spørgsmålet til det her beslutningsforslag, B 89, hvor vi spørger til, hvordan det er med de fanger, som Danmark er med til at tage til fange, hvor vi hjælper enten i planlægningen eller i den konkrete gennemførelse af operationer, hvor irakiske styrker tager irakiske fanger.
Så spørger vi til, hvad vi har af sikkerhed for, at de fanger ikke senere bliver tortureret.
Der har vi fået at vide, at vi, når de er taget af irakerne, ikke har yderligere oplysninger om de pågældende fangers videre færd.
Det er jo ikke nok bare at sige, at det er irakernes ansvar, når vi hjælper dem med at fange de pågældende personer og vi ved, at der er udbredt anvendelse af tortur i irakiske fængsler.
Så vi vil anmode om at få gang i den tilbagetrækning, at sætte en dato.
Det kan kun være et spørgsmål om tid, før oprøret for alvor breder sig til det sydlige Irak, hvor de danske soldater kommer i samme blodige hængedynd, som de amerikanske soldater allerede er i i Irak.