Jan Petersen (S), 1999-09-07:
I 1990'erne har vi fået flere computere, mobiltelefoner, mikrobølgeovne, tørretumblere, videomaskiner, nyere biler, flottere boliger og sikkert meget andet, og hvor vi i 1993 brugte 100 kr. i husholdningen, bruger vi i dag 125 kr. Danmark oplever nu for syvende år fremgang i velstand og muligheder, og trods mørkemænd og pessimister, der tidligere på året flottede sig med negative vurderinger af dansk økonomi, går det ufattelig godt.
Der er ingen seriøse tegn på, at at der efter 7 fede år er 7 magre år på vej. Hvad er det, der sker?
Jo, vi er midt i noget nyt.
For nogle år siden troede vi og mange andre, at materiel vækst medførte øget miljøbelastning, men fremgangen er sket, uden at vi under ét har øget vort forbrug af naturens ressourcer, og det er noget nyt.
Det er en konsekvent miljø- og skattepolitik i et smukt samspil, som er forklaringen, og OECD bekræfter da også vurderingen fra foråret 1992: at det netop er miljø- og skattepolitik og konsekvens i den, der giver den fornuftigere miljøpolitik, og de mener endda også, at miljøbeskyttelsen er blevet et vigtigt salgsargument for dansk industri.
Men der er sket mere, for hvor andre lande, der også har præsenteret fremgang i økonomi og beskæftigelse, har fået flere fattige og øget ulighed, har vi i Danmark formået at formindske den økonomiske ulighed, og vi har i dag færre fattige end i 1993.
Det er jo til at blive helt begejstret over.
Hvad er da forklaringen på det nye?
Ja, bortset fra en fortrinlig regering er forklaringen jo, at der er skabt en kraftig vækst i beskæftigelsen, at denne regering har gennemført fornuftige skattereformer, og at denne regering har stået vagt om et stærkt forsørgelsessystem, som gør, at når mennesker bliver arbejdsløse eller syge, lider de ikke voldsomme indkomsttab som i andre lande.
Vi har nemlig afvist at følge de råd om at skære ned på dagpengeniveauet, som er foreslået så mange gange, og som formentlig stadig har sine skjulte tilhængere i denne sal, om end synspunkterne er inde i skabet i øjeblikket.
Det nye, vi er i gang med, er at skabe det menneskelige og det miljømæssigt bæredygtige samfund.
Vi skaber det, og samtidig kan regeringen nu dokumentere så håndfast som aldrig før, at det danske velfærdssamfund for alvor er økonomisk bæredygtigt.
Det er ganske flot præsteret af regeringen, og det er sket, uden at skattetrykket er steget, siden regeringen tiltrådte.
Men selv om skattetrykket ikke er steget, er der sket markante forbedringer i den offentlige service.
Der er kraftig vækst i antallet af pladser i dagtilbudene til børnene, der er kortere ventelister i sundhedssektoren, der er flere under videregående uddannelser, og overalt i landet moderniseres den offentlige sektor og gøres mere og mere borgervenlig.
De statslige finanser er også blevet forbedret.
De er forbedret med 68 mia. kr., og fra 1997 har den offentlige sektor endelig givet overskud.
Det kan vi læse direkte ud af, at finansloven også indeholder et statsligt bidrag i form af overskud på grund af faldende renteudgifter, så der er både miljømæssigt, menneskeligt og økonomisk soliditet i denne regerings politik.
Vi synes, at Danmark skal være et overskudssamfund for de mennesker, der lever i det, og derfor mener vi også, at overskuddet på de offentlige finanser skal forøges de kommende år. Vi skal nemlig også være et stærkt samfund, der kan sikre både de nuværende generationers behov for bedre skoler og en tryg alderdom på en måde, som gør, at vi ikke bringer fremtidige generationers muligheder for at opfylde deres behov i fare.
Derfor skal skattetrykket ikke falde, men det skal heller ikke stige.
Og hvem tror i øvrigt på skattelettelser?
Erfaringen siger jo, at skattetrykket er steget i de år, vi har haft borgerlige regeringer, så vi er advaret.
Den udvikling skal fortsættes, og vi bliver nu for alvor udfordret på alle vore målsætninger om flere i beskæftigelse, fordi vi ønsker vækst i beskæftigelsen og vi ønsker færre uden for arbejdsmarkedet. Men det er en sværere opgave end den, vi hidtil har stået med.
Godt nok har vi set et fald i antallet af danskere på overførselsindkomster - også et fald, der er til at få øje på, hvis man vel at mærke kan regne.
Men vi skal nu have mobiliseret en vækst i arbejdsstyrken; vi skal have flere i fleksjob; vi skal have et mere og mere rummeligt arbejdsmarked, hvor der er plads til mennesker, der ikke har den fulde erhvervsevne; vi skal have et bedre arbejdsmiljø og en mindre nedslidning, så mennesker kan holde ud at arbejde i flere år; vi skal have en stærkere seniorpolitik, så det virker fornuftigt for den enkelte at udsætte sin afgang fra arbejdsmarkedet; vi skal have endnu flere unge i uddannelse, og de skal gerne blive færdige med deres uddannelse tidligere. Det burde og det turde være en fantastisk positiv og udfordrende opgave, vi her har foran os, og i Socialdemokratiet vil vi løse den opgave, fordi vi synes, det er helt unikt at have en mulighed for nu endelig at gøre op med mange års udstødning og nedslidning på arbejdsmarkedet og kunne sige til hinanden, at nu er der reelt brug for alle. De 200.000 flere arbejdspladser gør en stor forskel, og de flere, der skal komme i de kommende år, vil gøre en lige så stor forskel for den enkelte, hvis liv som arbejdsløs eller sat uden for arbejdsmarkedet i øvrigt kan erstattes af en indkomst, som tjenes ved eget arbejde.
Det er også en god ting for samfundsøkonomien, for der er en direkte sammenhæng mellem en sund økonomi og en høj beskæftigelse.
Danmarks finansiering af velfærdssamfundet i fremtiden kræver høj beskæftigelse og kræver overskud, for at vi kan blive i stand til at klare den ændring i befolkningssammensætningen, vi har foran os.
Lad os se lidt på, hvor de 200.000 flere arbejdspladser, der er skabt, egentlig er skabt.
Tre fjerdedele af dem er skabt i den private sektor, og det er jo en ganske flot overskrift, som burde stå i flere og flere dagblade, at tre ud af fire job, som er skabt i denne regerings tid, er skabt i den private sektor.
Så er der de 50.000 job, som er skabt i det offentlige, i kommuner og amter frem for alt.
De gøres somme tider til et problem, men det er de ikke.
De 50.000 nye offentlige job er en del af løsningen, og de har været årsag til en del af fremgangen, for også i den offentlige sektor er der en fortsat stigende efterspørgsel efter den service, som vi synes velfærdssamfundet skal udbyde.
Tallene taler om flere ansatte i børnehaverne, i ældresektoren, i sundhedssektoren og på uddannelsesinstitutionerne.
Det er jo lige præcis det, vi har villet, og det er lige præcis det, man nu kan se i statistikkerne: at vores politik er lykkedes.
De bestiller noget, disse offentligt ansatte, og der effektiviseres på deres arbejdspladser.
Der laves om, der moderniseres overalt, ja nogle gange for hurtigt, synes sikkert mange af dem, det berører.
Men det at ændre, det at forandre, er også nødvendigt, for ikke blot stiger efterspørgslen, men den ændrer også karakter.
Der stilles krav om kvalitet, og der stilles også krav om flere ydelser.
I landets store og små kommuner udvikler der sig nu flere og flere muligheder for borgerne, så de kan vælge friere, f.eks. når de skal have deres børn passet, eller når de bliver ældre.
Der er allerede mange muligheder, som kan anvendes, og vi foretrækker i Socialdemokratiet den knap så formynderiske form og den til gengæld solide, lokale demokratiske debat om, hvordan forandringen skal være i din kommune og i dit amt.
Det samme gælder for sygehusene: Der er frit sygehusvalg, og det anvendes.
Men lad mig for god ordens skyld også understrege, at vi ikke mener, at et frit sygehusvalg skal udvikle sig til også at blive et frit valg for dem, som har råd til at betale for det frie valg.
Vi vil aldrig være med til, at det at kunne blive behandlet på et hospital er noget, der bliver afgjort af, om man har penge, eller om man har været i stand til at opnå en forsikring.
Syge kan jo som bekendt oftest ikke få de forsikringer, som de netop måtte have brug for, hvis de er syge.
Jovist vil der i de kommende år være brug for at udvikle og forny den offentlige sektor, men der vil også være brug for en fortsat stram prioritering af de offentlige udgifter og en konsekvent vedligeholdelse af indtægterne til den offentlige sektor.
Der er jo mange ideer til, hvordan man kan svække indtægtsgrundlaget, og der er mange ideer til, hvordan man kan øge udgifterne, men ingen af delene går.
Indtægtsgrundlaget skal vedligeholdes, og udgifterne skal prioriteres.
Og netop den målsætning lever finanslovforslaget op til.
Der er afgiftsforbedringer på 3,2 mia. kr., og der er besparelser for 6 mia. kr., og så er der skabt plads til en række nye og velbegrundede initiativer inden for forskning, IT, uddannelse og kultur.
Bevillingerne til ulandene stiger også, og Danmark er fortsat i førertrøjen, når det gælder ulandsbistand.
For Socialdemokratiet er det afgørende at fastholde dette høje niveau, men også, at vi er i stand til at finansiere de ekstraordinære opgaver af humanitær karakter inden for denne stigende ramme.
Vi afviser at lade denne verdens fattigste mennesker i verdens fattigste lande betale for erhvervsskattelettelser i Danmark.
I den kommende folketingssamling vil der være flere store områder, som vil være oplagte til politisk forhandling.
Jeg tænker bl.a. på politiet, og jeg tænker på jernbanesystemet.
De tal, der på finansloven optræder som værende tallene for politiet, betragter vi i Socialdemokratiet som de tekniske tal.
Vi vil lægge op til drøftelser af politiets forhold i de kommende år med det udgangspunkt, at politiet skal løse de opgaver, vi ønsker politiet skal løse.
derefter må vi også se, hvad udgiften er, for vi ønsker en stærkere og mere virkningsfuld indsats over for bandevold og grov vold.
Vi ønsker, at politiet skal have mulighed for at udføre deres arbejde, så borgerne er trygge, men vi ønsker også, at politiet skal udføre en række af de her opgaver, bl.a. over for unge involveret i bander.
De skal udføre deres opgaver i et nært og ordentligt samarbejde med de sociale myndigheder, med skolerne og i de boligområder, hvor banderne huserer.
Vi betragter ikke politiets indsats som noget, der kan stå alene, men det er klart nødvendigt at sikre tryghed og inddæmme den meget grove vold og den meget store bandevold.
Tilsvarende ønsker vi også, at der sker en skærpet indsats over for den økonomiske kriminalitet.
På finansloven er der også afsat midler til en tiltrængt forbedring af jernbanenettet.
Det skaber et bedre udgangspunkt for en flerårig aftale om jernbanen.
Det ville være godt, om der kunne skabes netop et solidt grundlag for en fortsat modernisering af de danske jernbaner, som jo er forudsætningen for, at vi har et samlet og effektivt transportsystem.
Det skylder vi i øvrigt miljøet, og det skylder vi selvfølgelig de mange mennesker, der ikke har bil.
Der er også god grund til at fortsætte den aktive sociale og forebyggende indsats.
Det menneskelige, bæredygtige samfund har ikke borgere, der er hjemløse, eller børn, der misrøgtes af deres forældre.
Disse de svageste af alle svage kan vi gøre det og skal vi gøre det bedre for.
Det kan vi også i et land, hvor den materielle fremgang er så voldsom som den, vi ser i disse år.
Socialdemokratiet vil, at gælden falder, og det sker kun, når overskuddet stiger.
Nok har vi materiel vækst, og det opfyldes af det her, men vi gør det, fordi vi har værdier i det her samfund, som vi ønsker skal leve også ind i det næste årtusinde.
Vi synes, at den offentlige sektor og vores fælles økonomi i den offentlige sektor er udtryk for fællesskab, at vi yder efter evne og nyder efter behov, og at vi gør det inden for en ramme af rettigheder og pligter.
Men vi kunne godt tænke os, at der midt i denne her forrygende fremgang også dukkede et mere menneskeligt fællesskab op.
Vi synes, at det civile samfund skal have en chance.
Vi tror, at det land, vi står med i dag, er friere end noget andet land i verden, fordi det forener økonomisk frihed med menneskelig frihed inden for en fælles ramme.
Og vi er i Socialdemokratiet decideret stolte over, at vi efter 7 år kan præsentere befolkningen og omverdenen for et land med færre fattige og øget lighed, fordi øget lighed giver flere muligheder for dem på de bagerste bænke. Velfærdssamfundet er for os mere end et marked.
Det er netop et samfund af mennesker, hvor ikke alt kan gøres op som i en handel.
Så vi går til forhandlinger om denne den første finanslov i det nye århundrede med hjertet varmt og med en økonomisk realitetssans i hovedet.
Vi ønsker, at den økonomiske bæredygtighed i dansk økonomi skal udvikles de kommende år; regninger præsenteret ved forhandlingsbordet skal betales på stedet.
Og når tallene er blevet realistiske og de er blevet lagt sammen, så skal der stadig væk være overskud som foreslået.
Så vil renteudgifterne falde, og velfærdssamfundet vil holde de næste generationer, og vi vil stå med et socialt, menneskeligt, miljømæssigt og økonomisk bæredygtigt samfund.