Kristian Jensen (V), 2002-11-13:
Fru Pernille Rosenkrantz-Theil afslører ganske tydeligt, at Enhedslistens intentioner med eventuelt at tilslutte sig en forligskreds absolut ikke skyldes det, der ligger i aftalen om en satspuljeregulering, nemlig at pengene skal bruges til en lang række andre gode formål end netop det blot at forhøje satsen.
Ideen er, at man reserverer en lille del af den satsregulering, der skulle være, til en række spændende formål, som på anden vis kunne gøre tilværelsen lettere for pensionister, andre overførselsmodtagere eller øvrige svage grupper.
Men fru Pernille Rosenkrantz-Theil afslører ved sin indstilling og sin tale herfra, at det slet ikke er det, Enhedslisten er interesseret i, men i at gå ind og trænere, for det er, som hr. Ole Sohn siger, at hvis ikke forligskredsen bliver enig, så går pengene tilbage til satserne.
Det er der ikke lagt op til at der bliver ændret ved, og fru Pernille Rosenkrantz-Theil er afsløret af sine egne ord, nemlig at Enhedslistens eneste motiv til eventuelt at tilslutte sig forliget vil være at sabotere forliget.
Til hr. Ole Sohn kan jeg bare klokkeklart gentage: Der er ikke noget forligsbrud i den her sag.
Der er ikke ændret på det indholdsmæssige forløb i det her.
Der er ud over de lovmæssige, kvalitetsmæssige tilrettelser, som Rigsrevisionen har påpeget, der skal til, ingen ændringer og dermed intet forligsbrud.
Til hr. Henrik Sass Larsen: Vi fik jo tydeligt afsløret i dagens tidligere debat, hvad det er, hr. Henrik Sass Larsens parti er interesseret i med hensyn til det her.
Det kom nemlig frem, da hr. Mogens Lykketoft ganske åbent indrømmede, at det her er et spørgsmål om, at der er nogle partier, man ikke kan lide, som man fra Socialdemokratiets side ønsker at holde udenfor, og at man ønsker at holde Dansk Folkeparti ude af det her.
Vi kan tydeligt se af de finanslovforhandlinger, der har været, at partier, der ønsker at tilslutte sig et forlig uden at deltage i forhandlingerne, har fået lov til det.
Det er en god demokratisk skik.
Vi beder blot også om, at de partier, der ønsker at stemme for det her lovforslag, sænke satsreguleringerne og reservere pengene til andre gode formål, skal have lov til at være med som fuldgyldige medlemmer.
Det er åbenhed og demokrati, som vi forstår det.
Jeg forstår overhovedet ikke fru Margrethe Vestagers tvivl.
Det, der blev sagt ganske klart, var ikke bare i finanslovaftalen, som jeg vil vende tilbage til.
Nu kan jeg jo kun referere fra finanslovforhandlingerne, hvad jeg selv har oplevet, og jeg har oplevet, at det blev sagt
ganske klart, at de partier, der ville tilslutte sig grundlaget for satspuljen, skulle tilbydes at komme ind i den.
At tilslutte sig grundlaget for satspuljen er også at tilslutte sig den måde, hvorpå satspuljen fremkommer.
Det var det åbne og ærlige tilbud, som vi gav de nuværende satspuljepartier, men hvor nogle af ren og skær partitaktiske årsager ikke ønsker, tydeligst sagt af hr. Mogens Lykketoft tidligere i dag, at nogle partier, man ikke kan lide, skulle have lov at komme med.
Det, der står i teksten, er, at Dansk Folkeparti og regeringen er enige om at videreføre satsreguleringsordningen.
Det står ganske tydeligt på side 12 i denne her rimelig tykke sag, der hedder »Aftaler om finanslov for 2003«.
Hvis man er enig om at videreføre den, så er man også enig om at videreføre både den måde, midlerne opsamles på, og den måde midlerne fordeles på, nemlig blandt satspuljeforligspartierne. Til hr. Ole Sohn: Det er jo ikke sådan, at en usandhed bliver mere rigtig af, at man gentager den, og derfor forstår jeg ikke, at hr. Ole Sohn fortsætter med at kalde det her et forligsbrud. Den lovgivning, der blev lagt frem, er indholdsmæssigt præcis den samme som den lovgivning, der eksisterer i dag, blot tilrettet de ting, som Rigsrevisionen har påpeget er mangler i den nuværende lovgivning.
Hvis man grundlæggende er modstander af det her lovforslag, så mener jeg, at man selv har diskvalificeret sig som medlem af forligskredsen, fordi man åbent siger: Vi ønsker slet ikke lovforslaget, vi ønsker ikke at videreføre det her.
Det, der er grundlaget for at gå ind i en forligskreds, er, at man åbent og ærligt siger: Vi accepterer både den måde, pengene bliver skaffet på, og den måde, vi fordeler dem på, og det ønsker jeg at alle de partier, der kommer med i forligskredsen, vil være ærlige nok til at sige.