Hans Peter Baadsgaard (S), 2000-02-24:
Med disse lovforslag tages der endnu nogle skridt i retning
mod regeringens uddannelsespolitiske mål, og derfor kan Socialdemokratiet også give sin fulde støtte til de foreliggende lovforslag.
Det er Socialdemokratiets målsætning, at alle unge skal have en ungdomsuddannelse - enten en gymnasial eller en faglig uddannelse - og desuden har vi i Socialdemokratiet den ambition, at mindst halvdelen af de unge skal have enten en lang, en mellemlang eller en kort videregående uddannelse.
I dag er det godt 40 pct., der får en sådan videregående uddannelse.
Der skal altså vækst til, og det er noget af det, som disse lovforslag drejer sig om.
Det er hensigten, at væksten først og fremmest skal lægges på de mellemlange og de korte videregående uddannelser som f.eks. sygeplejerske, jordemoder, socialrådgiver, diplomingeniør, journalist m.fl. Der er altså tale om en lang række gode og gedigne uddannelser af 3 til 5 års varighed, som er karakteriserede ved at være erhvervsrettede mod job i den private eller den offentlige sektor. Ud over at give mulighed for, at flere får en sådan uddannelse, skal vi også sikre uddannelsernes kvalitet, så uddannelserne kan fremstå som attraktive tilbud til de unge, og der skal fastholdes en regional spredning af disse uddannelser, så vi ikke ender i den situation, at alle uddannelser er samlet i de fire største byer.
Lovforslagene lægger både op til at styrke kvaliteten og at fastholde den regionale spredning, ikke kun af hensyn til de unge, men også fordi det betyder meget for lokalsamfundene at have disse uddannelsessteder.
I Danmark har vi i forhold til andre lande mange små institutioner, og det indebærer en stor risiko for, at uddannelsesmiljøerne, de faglige og pædagogiske miljøer, bliver for snævre og for stærkt begrænsede i deres udviklingsmuligheder i forhold til tidens krav til uddannelserne.
Men i stedet for at nedlægge en række institutioner som f.eks. seminarier eller sygeplejeskoler lægges der her op til, at institutionerne finder sammen i et forpligtende samarbejde i de såkaldte centre, så de får langt bedre muligheder for at udvikle sig og forny uddannelserne.
Der er ikke tale om, at der skal nedlægges uddannelsessteder, som nogle har ytret.
Det vil faktisk ikke lokalt kunne besluttes at nedlægge et uddannelsessted uden en politisk godkendelse herindefra, nøjagtig som forholdene er i dag ved f.eks. seminarienedlæggelser.
Efter min opfattelse vil de foreliggende lovforslag tværtimod styrke uddannelsesstedernes muligheder for at overleve i en tid med et faldende antal unge.
Ved centerdannelse kan man styrke uddannelsernes kvalitet, fordi der bliver styrke til at igangsætte udviklingsopgaver, både faglige og pædagogiske.
Centrene kan forny de eksisterende uddannelser, herunder efter- og videreuddannelse, de kan udvikle nye uddannelser, og de kan samarbejde med regionale virksomheder og institutioner.
De kan også fungere som videnscentre for det lokale erhvervsliv og offentlige institutioner, og de kan have forskningstilknytning til relevante forskningsmiljøer ved vore universiteter.
Mulighederne for kvalitetsudvikling kan opnås, hvis de foreslåede centre bliver etableret, for det er her, de muligheder kommer til at ligge.
Med et af lovforslagene foreslås oprettelse af Danmarks Pædagogiske Universitet.
Heri ligger også en beslutning om, at lærernes og pædagogernes efter- og videreuddannelse til og med diplomniveau skal lægges ud til centrene, der ikke alene får ret, men også pligt til at udbyde efter- og videreuddannelse for lærere og pædagoger.
Herved bliver undervisningsmiljøerne på seminarierne styrket, fordi både grunduddannelsen og efter- og videreuddannelsen foregår i samme miljø.
Lærer- og pædagoghøjskolernes opgaver bliver altså overført til centrene, og dermed vil centrene blive styrket.
Der er af nogle udtrykt frygt for, at seminarierne og institutionerne i øvrigt vil miste det lokale engagement, når
Sådan er det ikke.
Selvfølgelig skal centerbestyrelsen kunne træffe beslutning om fælles opgaver, men det er faktisk meningen, at de eksisterende uddannelsessteder, f.eks. seminarierne, kan og skal fastholde deres særlige profil og identitet.
Gennem udformningen af centrenes vedtægter for uddannelsesstederne kan det sikres, at man beholder en vis del af beslutningskompetencen ude lokalt.
Vi ønsker hermed at styrke dansk forskning og uddannelse i pædagogik og læring.
Hvis vi vil, kan det blive et internationalt førende universitet og et dynamisk kraftcenter for forskning og uddannelse i pædagogik, læring og kompetenceudvikling. Forskningen og uddannelserne skal ikke alene være for skolen og daginstitutionerne.
Det er meningen, at hele uddannelsessystemet vil kunne og skal kunne drage nytte af den pædagogiske forskning.
Det gælder såvel ungdomsuddannelserne som de videregående uddannelser.
Vi forventer os meget af forsknings- og udviklingscentret, det såkaldte Learning Lab, som skal etableres i tilknytning til Danmarks Pædagogiske Universitet.
IT-udviklingen og den fokus, der er sat på begrebet læring og læringsprocesser, tror jeg vil ændre meget i vort syn på undervisning og undervisningsmetoder i de kommende år, og Pædagogisk Universitet og Learning Lab kan komme til at spille en afgørende rolle i den udvikling.
Det tredje lovforslag, som er til behandling her, er forslaget om de mellemlange uddannelser.
Det vil også bidrage til, at de mellemlange videregående uddannelser bliver mere attraktive.
Afsluttende vil jeg sige: Vi har her tre lovforslag, der alle vil bidrage til kvalitetsudvikling af vore uddannelser, specielt de mellemlange.
Det er et godt projekt, disse tre lovforslag lægger op til. Vi kan varmt støtte lovforslagene og ser frem til en konstruktiv udvalgsbehandling.