Jytte Andersen (S), 1997-12-12:
Også her er der tale om en vis form for genbrug, og man kan undre sig over, at man så hurtigt tager sagen frem igen; den var senest fremme i foråret 1997.
Jeg har dog bemærket, at forslagsstillerne siden sidst har erkendt, at arbejdet for en arbejdsgiver godt kan foregå andre steder end på en traditionel arbejdsplads, og at det ikke er helt uaktuelt, at den ansatte udfører sit arbejde i eget hjem.
Arbejdsmiljøloven er da også indrettet sådan, at der tages højde for, at strukturen på arbejdsmarkedet ændres hurtigt, og at der skabes nye jobordninger, nye arbejdsforhold, som ikke nødvendigvis er baseret på det mere almindelige eller traditionelle arbejdsgiver/lønmodtagerforhold.
Som i de tidligere beslutningsforslag henvises der til hensynet til privatlivets fred, et hensyn, som jeg tror alle både her i salen - selv om der ikke er så mange - og uden for denne sal er fuldstændig enige i at vi skal tage et udstrakt hensyn til.
Jeg kan imidlertid ikke støtte forslaget, uanset hvor sympatisk baggrunden herfor måtte være.
Jeg kan forstå forslaget sådan, at det ikke er hensigten at indskrænke lovens anvendelsesområde, men alene at begrænse tilsynet med overholdelsen af en del af lovens udvidede område.
Arbejdsmiljølovens udvidede område indebærer nemlig, at en række af lovens centrale bestemmelser gælder for alt arbejde, uanset hvor og uanset af hvem det udføres. Det karakteristiske ved disse bestemmelser er, at de vedrører situationer, der indebærer et vist faremoment, hvor det er uden betydning, om arbejdet udføres i den private bolig eller et hvilket som helst andet sted.
Bestemmelserne gælder derfor også for arbejdsgivere og selvstændige og alle andre, der ikke er i ansættelsesforhold eller udfører arbejde for en arbejdsgiver.
Med forslaget lægger man ikke op til at begrænse lovens udvidede område, men til, at der ikke længere skal føres tilsyn med, om reglerne nu overholdes.
Det kan forekomme at være lidt specielt, at man gerne vil have, at en lov virker, men vil sætte arbejdstilsynets mulighed for at kontrollere, om loven også rent faktisk efterleves, ud af kraft.
Og dér er det min helt klare opfattelse, at den tilsynsadgang, som arbejdstilsynet ifølge arbejdsmiljøloven udtrykkeligt har til såvel offentlige som private arbejdssteder, er nødvendig, hvis det skal sikres, at loven efterleves i overensstemmelse med sit formål.
Det vil være fuldstændig uacceptabelt, hvis beskyttelsesregler og tilsynsregler ikke længere kan følges ad.
Hvordan kan man så forsvare, at der gælder samme beskyttelsesregler, men forskellige tilsynsvilkår?
Lad mig give et eksempel: En husejer vælger selv at udføre arbejde på sin bolig frem for at lade en professionel udføre arbejdet.
Beskyttelsesreglerne gælder, men arbejdstilsynet kan ikke gribe ind over for en åbenbar fare!
Det bringer mig frem til, at forslaget efter min opfattelse også indebærer nogle afgrænsningsproblemer, som det kunne være interessant at få et bud på løsningen af.
Hvordan forestiller man sig, at Arbejdstilsynet i en konkret situation umiddelbart og hurtigt skal kunne tage stilling til, om det arbejde, der udføres i en privatbolig, udføres i eller uden for et ansættelsesforhold, og dermed, om der kan eller skal føres tilsyn?
Denne afgrænsningsproblematik kan også indebære en risiko for, at tilsynet med arbejde, der udføres for en arbejdsgiver, dvs. i selve ansættelsessituationen i et privat hjem, vanskeliggøres.
Det vil formentlig være i strid med EU's rammedirektiv, hvoraf det jo fremgår, at medlemslandene er forpligtede til at sikre en fyldestgørende og effektiv kontrol med EU-reglerne om arbejdstagernes sikkerhed og sundhed.
Rammedirektivet finder også anvendelse i forhold til arbejde, der udføres i private hjem, dog bortset fra hushjælp.
Arbejdstilsynet er meget opmærksomt på, at der skal tages særlige hensyn, når arbejdet udføres i private hjem. Jeg synes derfor heller ikke, at det er helt fair, når der i bemærkningerne til lovforslaget henvises til, at der har været eksempler på krænkende adfærd fra arbejdstilsynets side, og her henvises der til den meget omtalte sag fra Ribe.
I den forbindelse synes jeg også, det er vigtigt at være opmærksom på, at tilsyn omfatter andet og mere end kontrol og påbud.
En stor og betydningsfuld del af tilsynsarbejdet består af vejledning om, hvilke regler der gælder, og hvordan de skal overholdes.
Og jeg tror, man skal passe meget på med at underkende betydningen af vejledning, navnlig når det drejer sig om personer, der ikke er i besiddelse af professionel viden om, hvordan et arbejde kan udføres sikkerheds- og sundhedsmæssigt fuldt forsvarligt.
Dertil kommer, at arbejdstilsynet også fører lovpligtigt tilsyn med elevatorer og trykbærende anlæg i private boliger - f.eks. handicapelevatorer - i lighed med det tilsyn, der føres med elevatorer og trykbærende anlæg i virksomheder.
Dette tilsyn er begrundet i, at der er tale om farlige tekniske hjælpemidler, som også kan være farlige for andre end ejerne eller de sædvanlige brugere.
Så alt i alt er det min opfattelse, at forslaget indebærer meget problematiske og uacceptable konsekvenser for sikkerheden og sundheden i mange situationer, og regeringen kan derfor ikke tilslutte sig forslaget.
Jeg vil dog understrege, at det er oplagt, at i det øjeblik der skal føres tilsyn med private boliger, skal det gøres med en vis konduite, og at det netop er nødvendigt i forbindelse med private boliger.
Og dér kan jeg også sige, at når det drejer sig om det, er der jo særlige regler, hvor man i nogle situationer også skal kontakte de kommunale myndigheder, så man ikke bare kommer brasende ind ad folks døre på en uhensigtsmæssig og udiplomatisk måde.
Så jeg er meget enig i det synspunkt, at man skal være varsom med at bryde privatlivets fred.
Men der er altså tale om konkrete arbejdsfunktioner her, hvor de, der udfører arbejdsfunktionerne, må være beskyttede af det rammedirektiv, som jo er også grundlaget for megen af vores arbejdsmiljølovgivning.
Så det skal ikke sættes ud af kraft.