Ole M. Nielsen (KRF), 1999-01-15:
Det er nok muligt, at sagerne får et lidt større omfang i dag, end de måske er berettiget til, men det skal jeg ikke kunne sige.
Jeg må indrømme, at jeg fattede heller ikke den her sag i aftes, selv om jeg ikke på det tidspunkt var blevet slet så træt.
Dér var jeg ikke kommet til L 134 endnu.
Så jeg var lidt mere oplagt, da jeg skulle vurdere den her.
Men jeg må indrømme, at jeg forstod det ikke.
Nu kan jeg forstå sådan i den uformelle snak, vi har hernede, at det faktisk drejer sig specielt om kosmetikindustrien, hvor der allerede ligger en aftale, som man mangler lovhjemmel til at føre ud i livet.
Det kan da godt være, at det har ændret lidt ved min holdning, men på den anden side er det her jo ikke en lex kosmetikindustrien.
Det er jo et lovforslag, som giver lovgrundlag til at gå ind og lave frivillige aftaler med en række brancheorganisationer.
Her er det, jeg spørger: Hvori består frivilligheden?
Nu kan jeg forstå, at her har man stort set en aftale på plads, men hvori består frivilligheden ellers, undtagen for ministeren altså, til at gå ud og lave aftalerne?
Er det ikke en pistol, de får for brystet?
Så har jeg i øvrigt en lille smule imod, at det er brancheorganisationerne.
Jeg har ikke noget imod, at brancherne kommer til at betale, for det er forbrugerne, der skal betale for showet i den sidste ende.
Det synes jeg er helt udmærket. Men med dette med, at det er brancheorganisationerne, risikerer man jo, at folk melder sig ud af brancheorganisationerne for at blive fri for at betale.
Brancheorganisationer kan da selvfølgelig være noget ondskab, men i al almindelighed mener jeg, at de er gode, fordi de er med til at skabe en vis justits inden for de forskellige brancher.
Og her kan man jo risikere, at det er de forkerte, der melder sig ud, og som ikke betaler.
Det synes jeg i sig selv er et problem, også for organisationerne.
Jeg er helt enig i, at det er absolut påkrævet med en øget kemikaliekontrol og måske især med kosmetikbranchen.
Det er det uden tvivl.
Jeg tror, der findes mange forskellige stoffer, som vi skal være på jagt efter.
Men jeg mener, at den her måde at skaffe penge på også er lidt af et problem, fordi man til stadighed udvider sit budget i de forskellige organisationer inden for miljøsystemet.
Det kunne jo være, hvis det ikke var slet så let at skaffe finansiering, at man så kunne omprioritere lidt og nedprioritere nogle andre steder.
Hvornår holder det i øvrigt op igen?
Man bygger hele tiden noget nyt på.
Bliver der nogen sinde fjernet noget, som ikke er så vigtigt længere?
Jeg har været kritisk over for det her.
Det er da muligt, at jeg kan overtales til at se fornuften i det.
Det vil vise sig under udvalgsbehandlingen.
Så undrer jeg mig i øvrigt over, at man udsender spørgsmål til ca. 60 høringsberettigede.
Nej, det er fint, man gør det, men man får kun svar fra 20, hvoraf de fleste, der svarer, er offentlige styrelser og institutioner.
Så er der et fra Malene Risbjerg Olsen.
Det kunne jeg heller ikke forstå.
Så står der sandelig en linje
længere nede, at det er Veterinær- og Fødevaredirektoratet.
Det skal altså ikke komme miljøministeren til skade, at de har således styr på deres ting.
Men når man kan sende et høringssvar som en e-mail med Malene eller Majken som afsender, så synes jeg simpelt hen, at formalia efterhånden er blevet lidt forfladigede.
Men det må nogle andre tage op og gøre lidt ved.