runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-27:
Nu ved jeg ikke, hvordan hr. Buksti staver til EU, men det lyder unægtelig i dag, som om det er øv, øv, øv, og jeg kan da godt forstå, hvis hr. Buksti synes, det er lidt træls at få nogle klare spørgsmål omkring EU-spørgsmål i forhold til parlamentsvalget, men ikke desto mindre må de jo rejses, og så må hr. Buksti jo også prøve i et klart sprog at fortælle os, hvordan det skal forstås. Hr. Buksti står heroppefra og spørger, hvorfor det er så interessant at diskutere forbeholdene, og hvornår vi skal have afstemninger; det er jo ikke et Europa-parlamentsspørgsmål, og hvorfor tager vi dog den diskussion op.
Men, vil jeg sige til hr. Buksti, det er jo ikke os, der har taget den diskussion op.
Det er jo de socialdemokratiske EP-kandidater, nr. 2, 3, og 5 på listen.
Det er dem, der har ønsket en debat om tidsfastsættelsen for afskaffelsen af forbeholdene.
Det vil sige, at en stemme på Socialdemokratiet ved valget den 10. juni jo må være en stemme for at afskaffe
forbeholdene hurtigst muligt.
Anderledes kan det vel ikke udlægges.
Hr. Buksti siger, det er helt guddommeligt, at vi ikke diskuterer indhold.
Søren Søndergaard (EL), 1999-05-27:
Hr. Buksti ville ikke indrømme, at Socialdemokratiet har dobbeltstandarder i bedømmelsen af regimer, som undertrykker og fordriver etniske mindretal.
For når det handler om Kroatien, når det det handler om Israel og Tyrkiet, så snakker vi jo med dem, sagde hr. Buksti.
Jeg synes også dobbeltstandarden fremgår fuldstændig tydeligt af den tale, statsministeren holdt her i dag.
F.eks. så hedder det, at håbene for millionvis af mennesker blev virkelighed på den vestlige side af Berlinmuren gennem 50 år.
På den østlige side var det anderledes.
Statsministeren taler om Tjekkoslovakiet, men taler ikke om Portugal.
Statsministeren taler om Ungarn, men taler ikke om Spanien, fascistdiktaturet i Spanien, oberstjuntaen i Grækenland, militærdiktaturet i Tyrkiet.
Alle sammen diktaturer på den vestlige side.
Dobbeltstandarden er fuldstændig indlysende, vil jeg sige til hr. Buksti; hvis man bare hører til den vestlige verden, hvis man bare er medlem af NATO, så er det ikke så slemt, at man undertrykker menneskerettighederne, og at man generer etniske mindretal.
Holger K. Nielsen (SF), 1999-05-27:
Jeg har med interesse fulgt det her Venstre-stormløb i forhold til regeringen omkring de danske undtagelser.
Og jeg vil godt lige spørge hr. Buksti, om ikke han synes, at det stormløb er en smule latterligt.
For der er jo ikke så stor forskel mellem regeringen og så partiet Venstre omkring intentionerne, lidt om tidspunktet osv., men hører man talen i dag fra statsministeren, så var han jo så tæt, man overhovedet kunne komme, på at sige, at vi skal have en folkeafstemning omkring ØMU'en, så tæt, som man overhovedet kan komme, på at sige, at han hellere i dag end i morgen næsten vil med i ØMU'en, men o.k., vi skal lige vente lidt, men man er da så tæt på Venstre, som man næsten overhovedet kan komme. Omkring forsvarspolitikken, forsvarsundtagelsen: Forsvarsministeren deltager i møder med de andre forsvarsministre, jamen det må da være Venstres politik.
Regeringen lægger jo op til, at vi skal få det mingeleret på en måde, så vi alligevel kan være med i det forsvarssamarbejde, der er ved at blive bygget op.
Jamen er Venstre da ikke glad for det? Er Venstres stormløb ikke en smule latterligt?
Er der egentlig så stor forskel - ja, o.k., omkring tidsforløbet - men også regeringen har jo lagt op til, at vi skal have undtagelserne ophævet så hurtigt som muligt.
Jacob Buksti (S), 1999-05-27:
Jeg skal da gerne sige tak til formanden, fordi jeg får forlænget taletiden, og jeg kan også godt forstå, at formanden kan have svært ved at finde ud af, hvor langt vi er.
Det kan efterhånden også være svært at finde ud af, om der overhovedet er nogen spørgsmål til mig i det, der bliver sagt.
Det havde jeg i hvert fald svært ved at høre i det sidste, så derfor tror jeg sådan set ikke, jeg behøver forlænget taletiden.
Til hr. Jens Hald Madsen vil jeg bare sige til det om, at der har været utallige gange, hvor danske ministre har måttet stå uden for indflydelse: Jamen så utallige er de altså ikke. Med hensyn til økonomiministeren, så ved vi jo alle sammen, at når det drejer sig om Eurorådet, jamen så er økonomiministeren udenfor, det ved vi, det har vi sagt vi synes er et problem.
Eksemplet med indenrigsministeren er utrolig dårligt.
For det første er det først noget, vi begynder at se nu.
For det andet giver hr. Jens Hald Madsen indtryk af, at vi ikke er med.
Regeringen tilslutter sig Eurodac.
Det bliver med en mellemstatslig aftale.
Sådan!
Men det kan jo ikke være rimeligt, at 3 uger efter at Amsterdamtraktaten er trådt i kraft, så er det første, man siger, fordi forbeholdene har en konsekvens, at så skal vi af med dem.
Men at komme og påstå, at det nærmest er en dagligdags begivenhed, mener jeg er at omgå sandheden med lemfældighed.
Med hensyn til de syv aktioner, så mener jeg nu, at det er otte, men det skal ikke skille os ad.
Så siger hr. Jens Hald Madsen: Lad være med at tøve, fjern forbeholdene hurtigst muligt.
Jeg synes, at det er meget, meget vigtigt, at vi slår fast, at Venstre altså vil have, at vi skal fjerne forbeholdene hurtigst muligt og dem alle sammen.
Det synes jeg er meget, meget vigtigt.
For det ønsker vi ikke.
Vi mener nemlig, at vi skal have en ordentlig debat, og jeg synes, partiet Venstre bør overveje, hvor fornuftigt det er at lave det hele i én stor suppedas.
Hvor stor er chancen for, at man så slipper af med forbeholdene, hvis man vil det?
Det synes jeg man skal overveje, for det kunne være, at man endte med at opnå det modsatte af det, man vil.
Og så til hr. Villy Søvndal: Hr. Villy Søvndal er jo flink.
Og især, når hr. Villy Søvndal gerne vil drille.
Altså hr. Villy Søvndal ved jo godt, at når det er sådan, at Socialdemokratiet forhandler forsvar og ønsker at indgå en forsvarsaftale, så er Socialdemokratiet faktisk mere tiltrukket af at lave det med de partier, der normalt bærer forsvarspolitikken i det her land.
Det kan ikke komme som nogen overraskelse for hr. Villy Søvndal, men jeg synes da, at det er al ære værd, at SF har været så åbne.
Jeg har forstået det sådan, at tidligere var det at gå Milosevics ærinde, hvis man gjorde.
Pia Kjærsgaard (DF), 1999-05-27:
Jeg skal ikke blande mig i den sidste ordførers indlæg, blot ud fra det konkludere, at når det passer i ens eget personlige kram, må man altså godt overtræde lovgivningen, men ellers ikke.
Men jeg vil godt sige noget i forhold til, hvad der er sket tidligere i dag for snart lang tid siden, hvor statsministeren holdt sin tale og derefter hr. Jacob Buksti:
Det er stadig væk forbeholdene, som jo selvfølgelig er en del af Europa-parlamentsvalgkampen, og det har Socialdemokratiets kandidater jo i øvrigt selv medvirket til i allerhøjeste grad.
Debatten var nok ikke blevet så omfattende, hvis ikke der f.eks. havde været den artikel på forsiden af Berlingske Tidende i dag, og det, jeg noterede, var, at statsministeren, synes jeg, usmageligt og primitivt knyttede en afskaffelse af forbeholdet sammen med den ulykkelige krig på Balkan.
Det synes jeg ikke var særlig velegnet.
Det var faktisk, hvad statsministeren sådan lige gled over i efter at have omtalt den forfærdelige krig på Balkan, og så gled det over i forsvarsforbeholdet, at det måtte man se nærmere på osv., osv. Det eneste i talen, som jeg er 100 procent enig med statsministeren i, er, at vi skal gå hen og stemme den 10. juni, sådan som statsministeren sluttede sin tale af med.
Det er utrolig vigtigt, og forskellene bliver jo mere og mere markante, efterhånden som denne her debat skrider frem.
Margrete Auken (SF), 1999-05-27:
Såvel statsministerens som den socialdemokratiske ordførers tale var i mange henseender fine og inspirerende, men på ét punkt var det næsten ikke til at bære, og det er, hvis man kobler talen om humanisme med det, der faktisk sker på flygtningeområdet.
Det var en meget skamfuld situation for mange af os, at min præstekollega Leif Bork Hansen er blevet dømt for at gøre noget, som alle humanister må hylde ham for, nemlig at komme østslavonske serbere til undsætning i en situation, hvor de indlysende burde have haft asyl, hvis de danske udlændingemyndigheder faktisk fulgte den lovgivning, som er rædselsfuldt slem og streng og stram, men ikke så ondskabsfuld, som den er blevet fortolket her. For at køre det videre ud til det, som sker i øjeblikket, hvor jeg hørte, jeg tror, det var Jørgen Dragsdahl, der simpelt hen - i øvrigt er jeg enig med regeringens politik i forhold til Kosovo - dømte, om jeg så må sige, regeringen til at være kollaboratører, fordi man støttede Milosevics strategi ved at have flygtninge tumlende rundt i det område, hvor man destabiliserer det hele, i stedet for at vi kan tage imod dem.
Det er ikke til at kalde andet end forfærdelighed, at vi både hjælper Milosevic med hans forfærdelige politik, vi kører vores egen linje med etnisk renhed, som man jo kan se, hvis man hører de mange partier herinde, er det, vi går efter, og at vi - det er jeg så glad for, at statsministeren kommer her og siger - virkelig for alvor støtter Milosevics ødelæggelse af nærområderne ved ikke at ville hjælpe med at tage flygtningene derfra.
Villy Søvndal (SF), 1999-05-27:
Jeg vil godt vende tilbage til forsvaret, som jeg synes hr. Jacob Buksti kom lidt let rundt om.
Jeg brugte hovedparten af middagspausen til at montere mit hjemmeværnsslips, for jeg synes egentlig, de bør hædres, som virkelig vandt forsvarsforliget.
Det er interessant, at i en situation, hvor man diskuterer den internationale indsats, er det hjemmeværnet, der virkelig vandt det her. Men jeg forstod i øvrigt, at hr. Buksti meget gerne ville have lavet et forsvarsforlig sammen med SF, men det, der tvang hr. Buksti til dårligt kammeratskab, var den bitre nød, at der ikke var et flertal.
Det kan jeg slet ikke forstå, al den stund Enhedslisten har sagt, at de gerne ville være med til at hjælpe igennem.
Det var i øvrigt heller ikke mit indtryk, at det skabte vild begejstring i socialdemokratiske kredse, da vi sagde, at vi ville lægge os fladt ned i forhold til udspillet.
Jeg synes, mange ledende socialdemokrater inklusive ministeren på området så ganske bekymrede ud.
Er det ikke sådan, at Venstre og De Konservative stort set fik, hvad de bad om, og er det ikke derfor, vi i dag i virkeligheden bør fejre hjemmeværnets store sejr?
Jens Hald Madsen (V), 1999-05-27:
Hr. Buksti siger: Lad os nu lade være med at snakke om datoer for, hvornår de her EU-forbehold skal fjernes, lad os snakke om indhold.
Det kan jeg da.
Jeg synes, at hr. Buksti skulle tale med sin minister om, hvilke problemer de har: med økonomiministeren, når det drejer sig om ØMU'en, med indenrigsministeren, når det drejer sig om, hvad flygtningekvoten skal være, fælles asylpolitik, et fælles europæisk register for at forhindre illegale emigranter. Alene på det forsvarspolitiske område i EU er der syv fællesaktioner, vi har måttet sige nej til, bl.a. evakuering af EU-statsborgere i Afrika, træning af mineryddere i Bosnien, krisestyring i de store søers område i Afrika, konfliktforebyggelse og -løsning i Afrika, en international politiaktion til fordel for albanske myndigheder og minerydningsbistand i Kroatien.
Er det heldigt, er det rigtigt, at vi ikke er med i den beslutningsproces?
Har det ikke forandret sig så meget, at Socialdemokratiet burde gøre det, som statsministeren siger hele tiden: at turde tage et ansvar, at lade være med at tøve.
Lad dog være med at tøve over at spørge befolkningen og finde ud af, når de hører, at vi er uden for den beslutningsproces og den Europapolitik, om ikke vi skulle få fjernet de forbehold hurtigst muligt.
Jacob Buksti (S), 1999-05-27:
Det er simpelt hen ikke rigtigt, det hr. Kristian Jensen står heroppe og siger.
Jeg ved ikke, hvor hr. Kristian Jensen har det fra.
Det blev også understreget af fru Gitte Seeberg.
Jeg ved ikke, om det er stærkt stigende, når det er sådan, at det, vi taler om, er en stigning fra 49,5 til 50,9 pct., hvor den ene procent - det står klart - skyldes ATP-omlægning.
Men det var ikke det, der var hr. Kristian Jensens ærinde.
Hr. Kristian Jensens ærinde var ejendomsvurderingerne.
Og det, det drejede sig om, var, at her begynder man nu som led i regeringens skattejagt på skatteyderne at skrive ind, hvad det handler om. Ja, men det var en beslutning, der blev taget for 2 eller 3 år siden, at man som service over for borgerne skulle sige, hvordan vurderingen fremkom.
Og det, der er finessen i det, er, at man lægger vurderingerne i forhold til, hvad handelspriserne er i det pågældende område.
Så har man en række standardberegninger, og så er der en forskel.
Den forskel er herlighedsværdier.
Så kan man diskutere, om man skal have det med eller ej; jeg synes, det er helt fint, at dokumentationen er der.
Det, det drejer sig om, er, hvordan og hvorledes vi skal sikre velfærden i fremtiden.
Men vi har - både finansministeren og jeg - klart meldt ud, at hvis det drejer sig om, at man generelt bare skulle hæve forældrebetalingerne, så er vi imod.
Det gælder både, når det drejer sig om forældrebetaling til daginstitutioner, og når det drejer sig om egenbetaling på ældreområdet.
Men der kan jo være måder, hvorpå det kan blive indsat, så det kan blive fornuftigt, men det må vi se, før vi kan tage stilling til det.
Og endelig til hr. Keld Albrechtsen
Og så vil jeg bare til hr. Keld Albrechtsens forslag til vedtagelse sige, at nu er det jo ligefrem sådan, at jeg næsten føler, at hr. Keld Albrechtsen strækker hånden frem til samarbejde.
Der må jeg sige, at det jo næsten er en Keld Albrechtsen Light, vi har med at gøre her.
Jeg tror, hr. Keld Albrechtsen ligefrem inviterer til regeringssamarbejde, men jeg tror, at jeg må skuffe hr. Keld Albrechtsen og sige, at Socialdemokratiet sandsynligvis vil stemme nej til hr. Keld Albrechtsens forslag til vedtagelse.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-27:
Jeg fik ikke svar fra hr. Jacob Buksti på mit spørgsmål om, hvad den danske forsvarsminister skal på et forsvarsministermøde i EU i morgen, når vi har en dansk undtagelse, der siger, at Danmark ikke deltager i det militære i EU.
Og agter den danske regering i morgen at støtte de planer, der er fremlagt om en køreplan for en militær union i EU?
Det synes jeg hr. Jacob Buksti skylder os svar på.
Så påstod hr. Jacob Buksti, at dette her parlamentsvalg den 10. juni er et partipolitisk valg, hvorefter vi hørte fru Charlotte Antonsen sige nøjagtig det samme, som de socialdemokratiske parlamentskandidater siger, i hvert fald ifølge pressen, hvor Niels Sindal og John Iversen også ønsker en folkeafstemning om forbeholdene; de ønsker også at få sat dato på.
Partiernes kampagne er én grød, og der er kun alternativ mellem partierne på den ene side og unionsmodstanderbevægelserne på den anden side.
Og derfor skal jeg fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Idet Folketinget henviser til statsministerens løfte fra maj
1998 om ikke mere union, opfordrer Folketinget regeringen til på de kommende topmøder - at sige nej til alle forslag om en militarisering af EU, - at sige nej til mindre indflydelse til de små lande og indførelse af flere flertalsafgørelser, - at sige nej til, at EU skal bestemme over skatte-, social- og lønpolitik, samt - at sige nej til mere union på det retlige område.«
Frank Aaen (EL), 1999-05-27:
For et halvt år siden havde vi her i Tinget en debat om valgløfterne fra regeringen om efterløn, boligstøtte, stramninger for de arbejdsløse.
Hvordan er det gået siden?
Ja, siden har man gennemført stramninger i finansloven; siden har man givet militæret 400 mio. kr. årlig mere end planlagt, 400 mio. kr., der kunne være brugt til velfærd, og løftet om fri forhandlingsret er igen skudt ned med indgrebet over for sygeplejerskerne.
Det er altså heller ikke gået så godt i det her halve år, der lige er forløbet.
Lige i disse timer føres der afgørende forhandlinger med landets kommuner og amter om næste års økonomi, som har helt fundamental betydning for, hvordan det går med velfærden i år 2000.
Det havde sådan set været meget på sin plads, hvis regeringen her i dag havde løftet sløret lidt for, hvad man går efter i de forhandlinger.
Hvad er det, man vil have ud af dem?
Kan man være sikker på, at man giver kommunerne de rammer, der skal til for at sikre borgerne en ordentlig velfærd?
At de hverken får det direkte eller indirekte ved, at man laver mere brugerbetaling for dem, der har brug for mange timer, eller hvis det gælder om at indføre mere brugerbetaling for bespisning i daginstitutioner?
Kan vi være sikre på, at de forhandlinger, der føres nu, ikke fører til mere brugerbetaling?
Kristian Jensen (V), 1999-05-27:
I hr. Jacob Bukstis lange remse af selvros sprang hr. Jacob Buksti let og elegant hen over hele skatteområdet og det stærkt stigende skattetryk, vi oplever.
Det kan jeg godt forstå hr. Jacob Buksti vælger.
Det er brevet om de nye vurderinger af lejeværdibeskatningen, hvor regeringen for første gang åbent har beskrevet, hvilke elementer der indgår i regeringens fortsatte jagt på skattekroner.
Det er både havudsigt og velholdte haver, som er en del af regeringens skattejagt, og som har vakt både forbløffelse og forargelse i de små hjem.
Ja, hvad er så reaktionen, når det går op for regeringen, at de har vist, hvordan de regner sig frem til det?
Skal man tro dagspressen, så er reaktionen fra skatteministeren og fra hr. Erik Mortensen fra Socialdemokratiet, at så fjerner man bare mellemregningerne, så fjerner man dokumentationen uden at vise borgerne, hvordan man regner sig frem til det.
Derfor vil jeg spørge hr. Jacob Buksti: Er hr. Jacob Buksti enig med skatteministeren i, at mellemregningerne på ejendomsvurderingerne skal fjernes, og at dokumentationen for danskernes høje skat dermed skal sløres?
Jacob Buksti (S), 1999-05-27:
Til fru Tove Videbæk vil jeg bare sige: Det var dog en helt utrolig nedvurdering af helt almindelige menneskers helt almindelige børn, som går i daginstitutionerne.
Det blev jo nærmest betragtet som nedværdigende, at der her er tale om en gruppe, som er institutionaliseret.
Det lød ikke som nogen ros.
Tænk engang, alle de mennesker, som har deres børn dér!
Det er åbenbart et problem.
Jeg synes ikke, det er et problem, og Socialdemokratiet har aldrig nogen sinde ment, at man skulle gennemføre Kristeligt Folkepartis eller andres forslag om frit valg-modellen på daginstitutionsområdet.
Og det har jeg sagt at vi arbejder på, og det vil der fremkomme forslag om, men det er altså ikke helt enkelt i forhold til det arbejdsmarked, der er.
Og til hr. Thor Pedersen: Hr. Thor Pedersen mener, at det er betonen, der nu endelig står her og om ikke sejrer så i hvert fald kommer til udtryk, men hr. Thor Pedersen, som jo ellers er en begavet økonom, og som er tilhænger af fri konkurrence, må da kunne regne ud, at hvis man gennemfører frit valg i et marked, hvor der er begrænsede ressourcer, så stiger konkurrencen om ressourcerne.
Og det vil sige, at hvis det er sådan, at man får frit valg til områder på sygehusområdet, hvor der er mangel på læger, og så skal konkurrere på det, så tror jeg da, hr. Thor Petersen må medgive, at hvis man skal tiltrække arbejdskraften, så må man betale mere for den.
Det kan godt være, man får et frit valg, men man får et langt dyrere sygehusvæsen, det siger alle analyser på det her område.
Men jeg vil godt medgive hr. Thor Petersen, at det område, hvor det er interessant at diskutere tanken om frit valg, lige præcis er ældreområdet.
Og så endelig til hr. Mogens Andreasen: Jamen altså, hr. Mogens Andreasen kan jo bare slå op i den seneste udgave af Økonomisk Oversigt.
Dér vil han kunne se af den normale beskæftigelsesforøgelse på det normale arbejdsmarked, at der i 1993 i alt var 585.000 ledige eller folk uden for arbejdsmarkedet, når man lægger det hele sammen.
I dag er der 477.000.
Og det vil sige, at det er notorisk forkert, når hr. Mogens Andreasen står heroppe og siger, at det hele skyldes, at det er folk, der er placeret i aktivering osv. Der er tale om en reel og virkelig udvikling af den almindelige beskæftigelse i samfundet.
Mogens Andreasen (DF), 1999-05-27:
Statsministeren var inde på arbejdsmarkedsreformens tredje fase, og det var hr. Jacob Buksti også, og samtidig fremhævede han, at 200.000 ledige er kommet i arbejde.
Så vil jeg godt spørge hr. Buksti: Hvor er beviset på dét?
Er det ikke sådan, at hovedparten, som er kommet ud af ledighedsstatistikken, nu er anbragt på AF-kurser, som ikke er rettet mod arbejdsmarkedet?
Og er det ikke sådan med orlovsordningerne, at efteruddannelsesorloven er årsag til, at så mange er røget ud af statistikken?
Og jeg kunne godt tænke mig at spørge hr. Buksti: Hvad vil regeringen gøre ved dét?
Hr. Buksti nævnte også efterlønsordningen, men vil hr. Buksti påstå, at det ekstra a-kasse-bidrag, modregningen af pensionerne i efterlønnen og nedsættelsen af pensionsalderen fra 67 år til 65 år ikke er forringelser?
Så vil jeg godt spørge om eksporten: Eksporten er faldet med 2,4 pct., og afsætningen daler stadig, og har regeringen og hr. Buksti endnu ikke fået øje på de belastende høje lønninger og de store administrative opgaver, der er pålagt virksomhederne?
Hvordan vil Socialdemokratiet fastholde velfærdssamfundet, når danske virksomheder ikke kan tjene pengene hjem?
Thor Pedersen (V), 1999-05-27:
Hr. Jacob Buksti angreb Venstre for Venstres ønsker om velfærd og valgfrihed.
Så kan det godt være, at hr. Jacob Buksti kan lide velfærd, men hr. Jacob Buksti bryder sig altså ikke om velfærd og valgfrihed, og det er egentlig meget svært at forstå, og hr. Jacob Buksti kom meget let om ved det i sit svar til hr. Flemming Kofod-Svendsen, for påstanden fra hr. Jacob Buksti og Socialdemokratiet i øvrigt er jo, at det koster penge at give valgfrihed.
Men kunne vi så ikke blive enige om at tage de områder, hvor det ikke koster penge?
Vi kan vel være enige om, at folkepensionen er en social ydelse, og det, at man som pensionist selv kan vælge, hvordan man ønsker at gøre brug af de penge for at få en optimal dagligdag, er der vel ingen der vil blande sig i.
Så burde vi også kunne blive enige om, at med hensyn til at give en bevilling til f.eks. sygehusbehandling er det sociale det at ville betale for ydelsen.
Og hvis det hedder sig, at man kan få det beløb med, som er bevilget, og som man altså er visiteret til, hvorfor i alverden skulle man så ikke have valgfriheden? Hvad er det, Socialdemokratiet er bange for?
På samme måde på ældreområdet: Hvis man har besluttet udgiften og visiteret til hjemmehjælpen eller omsorgsydelsen, hvorfor i alverden skulle man så ikke give borgeren retten til selv at vælge leverandøren?
Hvad er det, man er bange for?
Det er jo åbenbart sådan her snart 2000 år efter Kristi fødsel, at det er betonen, der tynger Socialdemokratiet.