Erling Christensen (S), 2000-02-04:
I forlængelse af det, miljøministeren sagde, kan jeg ikke lade være med at tænke på den lille fortælling om, hvor lang tid det tager at forføre en henrivende kvinde.
Svaret: er et svagt øjeblik.
Og så kan man jo glæde sig over den omsorg, miljøministeren har for de konservatives ordfører.
Det handler altså, som også ministeren var inde på, om planlægning af områder til butikker, og jeg tror godt, vi kan blive enige om det overordnede mål: at vi ønsker gode, velfungerende og bæredygtige byer.
Men så kommer jo problemet med nærmere at definere, hvilke midler vi vil bruge for at nå målet.
Forslagsstillerne ønsker, at amtet ikke skal blande sig i planlægningen i byzonen, og forslagsstillerne mener også, at der med planlovens udformning gøres anslag imod det kommunale selvstyre.
Men det var jo netop en uheldig udvikling med store butikker og butikscentre i og uden for de 20 største byer, der var anledningen til ændringen af planlovens detailhandelsbestemmelser i 1997.
For at ændre denne udvikling var det jo nødvendigt, at regionplanerne blev bedre egnede til at styre placeringen af nye butikker og udvidelsen af de eksisterende.
Socialdemokratiet er meget tilfreds med, at vi med ændringen af planloven i 1997 fik sat bom for den eksploderende, planløse udvikling med butikskædecentre, og vi mener bestemt, at det tætte samarbejde mellem et amt og de berørte kommuner sikrer, at både det lokale kendskab og en overordnet styring tilgodeses.
Amtsråd og kommunalbestyrelser har ansvaret for, at nye butikker indpasses i byerne, så der sikres en god forsyning over hele landet og også skabes værdifulde bymiljøer.
Og selv om sådanne gigantbutikker ofte vil smadre et bymiljø, klapper kommunerne oftest begejstret i hænderne og jubler.
Men amtet har jo ikke i samme grad som kommunalpolitikerne vælgerne til at puste sig direkte i nakken og kan derfor også have lettere ved at tage hensyn til fremtidsbybilledet.
Derudover har amtet også en forpligtelse til at se på konsekvenserne for nabokommunerne, hvor den enkelte kommunalbestyrelse modsat ofte er i en direkte udviklingskonkurrence med den eller de omliggende kommuner.
Og her vil jeg godt indskyde, at hele landdistriktspolitikken jo også kommer ind her.
Jeg kan næsten mærke et forsøg fra forslagsstillerne på at løfte fanen så højt, at fødderne ikke kan nå jorden.
Men i Socialdemokratiet mener vi, at kommunerne må vente på amtets planlægning og ikke være med til at lave en utålmodighedslovændring, specielt ikke, fordi vi mener, at kompetencen lige nu netop ligger dér, hvor et varieret butiksudbud i bymidterne i mange mindre, mellemstore og store byer sikres bedst muligt.
Når jeg hører hr. Hans Christian Schmidt her fra talerstolen, kommer jeg til at tænke på det, der står i frisen ude i Vandrehallen, som Rasmus Larsen har tegnet.
Et af fyndordene lyder: »Ikke enhver hane, der galer, melder en ny dag«.
Mange socialdemokrater har siddet i byråd og ved godt, hvad det handler om.
Den gældende lov forhindrer ikke udbygning i de små byer.
I min kommune har man f.eks. i medfør af loven flyttet et åløb for at få plads til et supermarked i landdistriktet, som kan konkurrere med Bilka i Odense.
Det er kommunalbestyrelsen glad for, og det er vi forbrugere glade for, og derfor er dette beslutningsforslag fuldstændig unødvendigt.