Frode Sørensen (S), 2001-03-01:
Beslutningsforslaget går ud på, at regeringen opfordres til at fremsætte forslag om indførelse af mulighed for skattemæssige straksafskrivninger for erhvervsmæssigt benyttede driftsmidler og for udgifter til forbedring og vedligeholdelse af erhvervsmæssigt benyttede bygninger, der virker energibesparende.
Forslagsstillerne finder det vigtigt, at erhvervslivet tilskyndes til en miljø- og energivenlig adfærd bl.a. via en tilskuds- og fradragsordning og via grønne afgifter.
Forslaget har ifølge forslagsstillerne til hensigt at tilskynde erhvervslivet til, når det investerer, at vælge mere energibesparende alternativer.
Regeringen finder det ligesom forslagsstillerne vigtigt, at erhvervslivet tilskyndes til en miljø- og energivenlig adfærd.
Det er regeringen faktisk meget enig med forslagsstillerne i, men hvor vi tilsyneladende nemt kan blive enige om målet, tror jeg til gengæld, at regeringen vælger andre, mere effektive og enkle metoder.
Forslagsstillerne har ud over den helt grundlæggende grønne motivation for at fremsætte forslaget to andre motivationer, dels at kompensere erhvervslivets forringelser
i afskrivningsreglerne, som var en del af erhvervspakken før jul, dels at give hele erhvervslivet de samme muligheder, som industrien har, for tilskud til investeringer i energieffektiviseringsprojekter.
For så vidt angår kompensationen for forringelser af afskrivningsreglerne i erhvervspakken, synes jeg, at forslagsstillerne mangler at sætte tingene ind i deres rette sammenhæng.
Et af elementerne i erhvervsskattepakken var en nedsættelse af afskrivningsprocenten fra 30 til 25.
Til gengæld blev selskabsskatte- og virksomhedsskatteprocenten nedsat fra 32 til 30.
Det er helt klart regeringens holdning, at den vedtagne omlægning af erhvervsbeskatningen i retning af en lavere selskabsskattesats og lavere skattemæssige afskrivninger er en fordel for alle virksomheder, der skaber overskud.
Samlet set var erhvervsskattepakken økonomisk neutral for erhvervslivet.
Regeringen mener derfor ikke, at der få måneder efter på et enkelt område er behov for at give erhvervslivet lempelser i form af straksafskrivning.
For så vidt angår motivationen til at give hele erhvervslivet samme muligheder, som industrien har i kraft af tilskudsmidlerne i pulje til energieffektivisering, synes jeg, det er vigtigt at få frem, at industrien i dag ikke er bedre stillet end andre erhverv, hvilket antydes i forslagets indledning. Hvad forslagsstillerne glemmer at oplyse, er gengivelsen af høringssvaret fra FDB, Håndværksrådet, Horesta, Byggeriets Arbejdsgivere og Dansk Handel & Service.
Det er Energistyrelsens svar, der sætter puljeordningen i et lidt andet lys.
Når man kender sagens rette sammenhæng, vil man vide, at industrien ikke er bedre stillet med puljeordningen.
Nej, industrien blev kompenseret for, at industrien med den grønne afgiftspakke var blevet belastet hårdere end forudsat i afgiftspakken fra 1995-96, mens andre erhverv blev noget mindre belastet.
Det er derfor vigtigt at understrege, at man ikke kan pille en enkelt ordning isoleret ud uden at sætte den ind i dens rette sammenhæng.
Når det er sagt, er det regeringens klare opfattelse, at skattemæssige afskrivningsregler, så vidt det er muligt, bør være neutrale over for investeringsbeslutningen.
Neutraliteten skal sikres ved fornuftige og generelt udformede regler.
Derimod er regeringen som nævnt gentagne gange, meget skeptisk over for nye særregler.
Det er simpelt hen en forkert vej at gå rent principielt.
Regeringen kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget, og det er der mere end én grund til. For det første er det regeringens opfattelse, at tilskud til erhvervslivet skal bero på et klart og gennemskueligt grundlag.
Det fører til et system, som er uigennemskueligt, og som strider imod enhver intention om enkle og klare regler.
For det andet er skattesystemet ikke et velegnet styringsinstrument.
Med den foreslåede ordning mister regeringen denne styring, fordi der er tale om en generel ordning.
Når man laver en generel ordning, yder man tilskud til alle investeringer inklusive de investeringer, som virksomhederne under alle omstændigheder ville have gennemført, og det er en dårlig styring af tilskudskronerne.
Hertil kommer, at ordningen åbner mulighed for, at den enkelte virksomhed kan straksafskrive på investeringen, uanset at det ikke er påvist, om investeringen har stor energi- og miljøeffekt for den enkelte virksomhed.
Regeringen finder det særdeles vigtigt, at de midler, som bruges til at understøtte miljø- og energivenlig adfærd, skal sikre så stor energi- og miljøeffekt pr. tilskudskrone som muligt.
Det er vigtigt, at der er mulighed for en vis prioritering, således at der opnås den størst mulige energi- og miljømæssige virkning, og at det er de mest perspektivrige teknologier, der fremmes.
Der skal ikke gives et fradrag eller et tilskud, hvis en investering alligevel ville være gennemført af andre årsager.
Forslaget lever ikke op til disse krav, idet der uden nogen konkret vurdering gives et fradrag.
For det tredje mener regeringen ikke, at man skal lave komplicerede særregler, hvis det kan undgås.
De elementer, som forslagsstillerne lægger op til at et lovforslag skal indeholde, er meget komplicerede.
Dels lægges der op til, at Energistyrelsen skal udarbejde en liste over, hvilke aktiver der giver ret til straksafskrivning, dels er straksafskrivningen beløbsbegrænset til maksimalt 250.000 kr. om året, og virksomheden kan restafskrive op til 250.000 kr. af årets anskaffelser det efterfølgende år.
Det vil sige, at først skal erhvervslivet orientere sig hos Energistyrelsen for overhovedet at finde ud af, hvordan virksomheden skattemæssigt kan agere, for derefter at skulle holde styr på eventuelle beløb, som kan restafskrives det efterfølgende år, hvis investeringen overstiger 250.000 kr.
Kan forslagsstillerne ikke selv se, at det er en noget besværlig ordning, og det mærkelige i, at beløbsgrænsen lige er 250.000 kr. og ikke f.eks. en procentsats?
Det stiller jo eksempelvis det lille landbrug bedre end den store erhvervsmæssige virksomhed.
Til slut vil jeg fremhæve, at vi skal være grundige og målrettede, når vi taler om skatteændringer.
Energiafgiftsystemet har nøje afstemt, hvilke mål og midler der skal tages i brug for at sikre, at erhvervslivet tilskyndes til miljø- og energivenlig adfærd bl.a. med den grønne afgiftspakke.
Pakken er senest evalueret i 1999, og jeg synes, vi skal vente og se, hvordan disse justeringer rent faktisk påvirker erhvervslivet.