Villy Søvndal (SF), 2005-10-06:
Der har været megen debat i dag om de to verdener, og jeg synes måske, der er behov for at komme statsministeren til undsætning, for jeg tror, problemet er, at statsministeren simpelt hen ikke forstår, hvad det drejer sig om.
Jeg tror ikke, statsministeren forstår, hvad det betyder for den familie, vi havde besøg af i Folketinget Arbejdsmarkedsudvalg, når de oplever, at på grund af kontanthjælpsloftet bliver deres rådighedsbeløb formindsket fra 5.300 kr. til 2.800 kr. om måneden, som fire personer skal købe deres underhold – mad, transport osv. – for.
Jeg tror ikke, statsministeren forstår det, og jeg tror heller ikke, at de, statsministeren omgås, forstår det.
Jeg tror nemlig ikke, der er ret mange, der har prøvet at leve på et så lavt niveau, og derfor tror jeg, statsministeren har fuldstændig ret i, at vi taler om to forskellige verdener.
Vi har en verden, som regeringen belønner: Velhavende folk, der har oplevet kolossale stigninger på boligpriserne, og som har oplevet en kolossal fordel af skattestoppet på den måde, at jo højere indkomst og jo større bolig man har, jo større fordele får man.
Men jeg vil godt spørge statsministeren, når han har tid til at lytte – det har han nok om lidt, for jeg tror, samtalen næsten er slut nu – om statsministeren ikke godt vil medgive, at den store og stigende gruppe – næh, han har stadig ikke tid, men om lidt tror jeg han har.
Jeg tror, samtalen næsten er færdig nu, og jeg er overbevist om, at om lidt hører statsministeren efter igen.
Ja, det gør han nu – jeg er helt sikker på, at statsministeren, nu da han igen lytter, vil kunne svare helt klart, at de 900.000 på overførselsindkomst, heriblandt de 40.000, som er kommet til, mens statsministeren har været statsminister, som gruppe stort set ikke har mærket noget til fremgangen.
Men hvis man er statsminister for et helt land og ikke kun for de mest velhavende, er det så ikke underligt, hr. statsminister, dels at de ikke har fået deres andel af fremgangen, dels at statsministeren ikke er optaget af det?
Det, der har kendetegnet statsministerens svar i dag, er – hvis man trækker det polemiske væk – at der ikke var et enkelt svar til den gruppe, der ikke har fået del i opsvinget, på, hvorfor de ikke har fået det.
Nu siger statsministeren, at han er optaget af ulighed, og jeg ved godt, at al begyndelse er svær, så derfor synes jeg også, man skal bære over med statsministeren.
Det med ulighed er jo en ny interesse, det er jo ikke noget, statsministeren har været optaget af før, og så er man selvfølgelig også nødt til at finde ud af, hvordan man orienterer sig i ulighedsdagsordenen.
Derfor vil jeg godt være overbærende over for en statsminister, der først for nylig er begyndt at interessere sig for den dagsorden, for det er klart, at det kræver lidt indkøringstid, om man så må sige.
Men vil statsministeren ikke godt love at begynde at interessere sig for lavindkomstproblematikken her i samfundet?
Jeg har tidligere stillet forslag om, at vi lavede en kommission – og jeg ved jo, at statsministeren er meget optaget af kommissioner – der skulle belyse forholdet mellem indkomstudvikling og formueudvikling i dette land.
Hr. statsminister: Ville det ikke være interessant at få belyst, hvilke konsekvenser den politik, regeringen sammen med Dansk Folkeparti har stået for, har haft som konsekvens?
Enhver kan se med det blotte øje, og enhver, der er i stand til at lægge to og to sammen, kan da umiddelbart forstå, at når man sænker ydelsessatserne for dem, der i forvejen har de laveste satser, uanset med hvilken begrundelse, og når præmissen om, at de skal komme i arbejde, ikke er opfyldt, bliver den gruppe mindre velhavende.
På samme måde: Enhver kan se med det blotte øje, at når man laver skattelettelser og skattestop, der specielt gavner de mest velhavende – det har selv Dansk Folkeparti jo indrømmet nogle gange – bliver de velhavende mere velhavende og når de mest velhavende bliver mere velhavende og de mindst velhavende mindre velhavende, stiger uligheden i samfundet.
Vil statsministeren ikke anerkende den indlysende sandhed?
Det synes jeg ville bringe debatten lidt videre.
Statsministeren er jo optaget af en ny interesse, og derfor tror jeg, der også er grund til at føre statsministeren lidt grundigt ind i, at uligheden jo også øges, når man laver så smalle budgetter for kommuner og amter, at kommunerne rundtomkring i øjeblikket sidder og tilrettelægger nedskæringer.
Jeg har inden for de sidste 2 uger været på tur i Ribe Amt, Sønderjyllands Amt og Ringsted, og billedet er alle steder det samme: For at få de snævre økonomiske rammer til at hænge sammen er man nødt til at skære dybt ind i velfærdens kerneområder.
Det er jo meget fint, at statsministeren siger, at nu skal de ældre have mere hjemmehjælp, men det hjælper jo ikke, hvis kommunerne anbringes i en økonomisk spændetrøje, så de er nødt til at skære endnu mere.
Vil statsministeren godt medgive det?
Jeg vil godt stille et meget direkte spørgsmål.
Eller er det efter statsministerens opfattelse så langt fra en ordentlig tone, at statsministeren vil påtage sig ansvaret for at sikre den ordentlige tone i debatten?
Jeg vil godt spørge statsministeren meget direkte: Er det efter statsministerens opfattelse en rimelig måde at ytre sig på i udlændingedebatten?
Nu taler vi ikke om at politianmelde og straffe og sådan noget, nu taler vi om: Er det efter statsministerens opfattelse inden for den ramme, hvor man med rimelighed kan ytre sig i et demokrati, som statsministeren ønsker?
Så vil jeg runde af med at sige, at jeg synes, at statsministerens tale til Folketinget i tirsdags var tegn på en træt statsminister.
Det kan man også godt blive efter 5 år, så der ligger ikke nogen bebrejdelse i det.
Jeg synes, vi har brug for lidt mere statsmandsskab, hr. statsminister.
Jeg synes også, vi har brug for en statsminister, som kan hele sårene i samfundet efter 5 års hetz mod flygtninge og indvandrere, som har gjort, at tonen er blevet umanerlig rå og umanerlig hård, og jeg er spændt på, om statsministeren vil besvare spørgsmålet, om hr. Jesper Langballe efter statsministerens opfattelse ikke er gået klart over stregen.
Og endelig har vi brug for en statsmand, som er statsminister for hele befolkningen og ikke konstant deler befolkningen på midten og præmierer dem, der i forvejen har meget.
Statsministeren har for nylig forpligtet sig til at kæmpe for lighed.
Betyder det ikke, hr. statsminister, at man i langt højere grad er nødt til at være optaget af dem, der ikke fik andel i velfærdsstigningen?
Og bør statsministerens lighedstanker ikke også bør føre til nogle overvejelser om, hvordan folk, der ikke fik det, nu kan få deres andel af den stigende rigdom?
Endelig: Har vi ikke også brug for en statsmand, der er villig til at erkende fejl?
Jeg tænker på krigen i Irak.
Ville det ikke være statsmandsagtigt at opleve en statsminister, der sagde: Jeg beklager.
Jeg brugte nogle fuldstændig vilde argumenter, og jeg blev måske forledt af min bedste ven, Bush, men i dag kan jeg se, at ingen af de argumenter, der blev brugt, holdt, og i dag kan jeg se, at Irak er efterladt i en situation af næsten fuldstændigt kaos?
Ville det ikke være flot, hvis en statsminister stod frem og holdt den tale i et rigt samfund, hvor også de dårligst stillede burde have deres andel af den stigende rigdom?
Jeg venter spændt på statsministerens svar, og jeg er meget spændt på, om statsministeren har statsmandsskab til at sætte hr. Jesper Langballe på plads.
Det er klart, at når man siger, at man vil sørge for en ordentlig tone i udlændingedebatten, er det jo en udtalelse, der forpligter, og jeg kan se på hr. Jesper Langballes sænkede blik, at hr. Jesper Langballe i øjeblikket er lidt nervøs for, hvad statsministeren vil sige, og det er forståeligt nok.
Hr. Jesper Langballe kan selvfølgelig sagtens forstå, at hvis den udtalelse, statsministeren kom før med om, at der skal være en ordentlig tone, overhovedet skal give mening, er statsministeren selvfølgelig nødt til nu at bestige Folketingets talerstol og give klart og tydeligt udtryk for, at det, hr. Jesper Langballe har sagt, er så råt, at det efter statsministerens opfattelse ligger helt uden for det, der kan karakteriseres som en sober og ordentlig debat.