Holger K. Nielsen (SF), 2001-12-06:
Der har været mange reaktioner på det danske valg uden for landets grænser.
Og det passer jo ikke, at alle de reaktioner har været negative.
Der har faktisk været adskillige positive reaktioner på det danske valg.
For eksempel udtrykte Le Pen fra den franske Front Nationale stor begejstring over det danske valgresultat.
En tilsvarende begejstring så vi fra Jörg Haiders østrigske Frihedsparti.
Den ekstreme højrefløj ude i Europa er tilfreds, stort set alle andre har udtrykt forbløffelse.
Liberale søsterpartier til statsministerens parti har været forbløffede over tonen i den danske valgkamp.
Pæne borgerlige kræfter kan slet ikke forstå, hvordan en valgkamp kan være så rå i forhold til etniske minoriteter.
Svaret fra regeringen er, at det skal udlandet slet ikke blande sig i.
Nej, nej, nej, vi skal selvfølgelig selv her i Danmark blandt danskerne have lov til at vælge det Folketing, vi ønsker.
Og vi skal selvfølgelig alle sammen respektere valgresultatet.
Men jeg håber, at statsministeren vil medgive, at det jo ikke desto mindre ikke er helt ligegyldigt, at Danmark har fået ry som et land, hvor intolerancen og fremmedfjendskheden råder.
I betragtning af, at regeringen har ambitioner om en aktiv dansk udenrigspolitik og et markant dansk EU-formandskab, så må det da påvirke statsministeren, at hans egen retorik i valgkampen uundgåeligt vil svække ham og dermed danske interesser.
Statsministeren nævnte i sin tale i tirsdags, at regeringen på topmødet i Johannesburg vil arbejde for en global aftale om en mere retfærdig verdensorden.
En sådan dagsorden har traditionelt været vigtig for danske regeringer, ikke mindst når vi også i praksis er gået foran
, hvad angår ulandsbistanden.
Det har skabt respekt i den tredje verden.
Nu drager statsministeren til Johannesburg med en politik, hvor man skærer ned på ulandsbistanden.
Det er de fattige i den tredje verden, der skal finansiere regeringens skattestop.
Det vil uundgåeligt svække den danske regering.
Det vil da tære på den goodwill, vi har bygget op i den tredje verden, en goodwill, som i øvrigt også erhvervslivet har glæde af.
Tingene hænger sammen.
Verden bliver i tiltagende grad en global landsby, og vi kan ikke regne med, at den fremmedfjendske retorik og den asociale politik ikke får betydning i forhold til den verden, som ligger uden for Danmark.
Regeringen høster, som den har sået.
Regeringen vandt valget på krav om en benhård udlændingepolitik.
Den regerer på det klareste højreflertal siden 1920'erne og skal nu levere varen.
Det er kravet til regeringen: Den skal levere varen i forhold til de stramninger på udlændingeområdet, der blev lovet i valgkampen.
Det ligger i sagens natur, at den ikke vil kunne regne med megen hjælp fra SF.
Dertil ligger vi alt for langt fra denne regering.
Vi vil være i opposition, og vi vil gøre, hvad vi kan, så regeringen falder fra hinanden.
Vi vil selvfølgelig være konstruktive i opposition.
Vælgerne har givet os mandat til at arbejde i Folketinget, og det vil vi gøre. Og det vil sige, at vi, hvis der bliver mulighed for at lave ting med regeringen, vil gøre det, men vi tvivler meget på det.
Vi vil fremlægge alternativer til regeringens politik og vise, at der er andre veje end regeringens.
Velkommen til ham i øvrigt og velkommen tilbage til Folketinget.
Hans første meldinger har nu været en smule forvirrende.
Han ved ikke helt, hvad han vil fremlægge.
Han vil først lidt til udlandet.
Han vil snakke med nogle borgmestre.
Og så har han ellers mest snakket om integrationsindsatsen.
Jamen her er vi da helt enige.
Hele Folketinget lige bortset fra Dansk Folkeparti er jo enige om, at vi skal gøre en stor indsats for at integrere de fremmede i det danske samfund, ikke mindst på arbejdsmarkedet. Integrationsministeren har lagt vægt på, at vi skal overholde alle internationale konventioner.
Det punkt synes jeg er vigtigt.
Godt nok sagde statsministeren ikke noget
om det i sin tale i tirsdags
Men jeg må gå ud fra, at det er regeringens politik.
Eller er det?
Er det regeringens politik, at vi skal overholde alle internationale konventioner, ikke bare flygtningekonventionen, men også de andre, der er relevante: menneskerettighedskonventionen, torturkonventionen?
Det synes jeg er meget vigtigt at få afklaret.
Jeg fortolkede statsministerens tale i tirsdags således, at Danmark ikke længere skal tage imod de facto-flygtninge. Jeg vil godt vide, om jeg har ret i den fortolkning.
Skulle talen forstås således?
Men hvis vi skal overholde konventionerne, vil det kun ramme få.
Så er det jo ganske få, man kan ramme ved at fjerne de facto-begrebet.
Det vil primært være mennesker, der er flygtet fra krigstjeneste f.eks. i Tjetjenien.
Jeg håber, at regeringen er klar over, at det, der sker, er, at vi, det humane Danmark, vil sende mennesker, som eksempelvis er flygtet fra krigstjeneste, tilbage til den visse død.
Jeg håber, man er klar over, at det er det, som er konsekvensen.
Jeg håber også, at regeringen er klar over, at hvis man skal overholde konventionerne, vil det få konsekvenser også for mange danskere.
Men der skal alligevel føres en politik, der også vil ramme danskere.
Lad mig tage et eksempel, som kan give anledning til et spørgsmål: Hvis nu f.eks. statsministerens datter er i USA, finder sig en amerikansk kæreste, som hun bliver gift med, og i første omgang slår sig ned i USA, vil statsministerens datter og hendes nye amerikanske mand få ret til at bosætte sig her i Danmark?
Hvis man ser på deres tilknytning, er den vel nærmere til USA end til Danmark.
Statsministerens datter kan jo engelsk og dansk.
Den amerikanske mand kan formentlig ikke dansk - det går jeg ud fra han ikke kan - og de har boet i USA i måske et halvt års tid.
Vil de kunne få lov til at bosætte sig her i Danmark?
Det er den form for spørgsmål, jeg synes det er meget, meget relevant at få afklaret, før vi begiver os ud i noget.
Det, som kan ske, er, at man - igen for at kunne leve op til en masse forventning, en masse ting, der er sat op i valgkampen - kommer til at stramme i forhold til en masse rettigheder, som mange danskere mener de har.
For det er jo normalt: Der er mange unge mennesker, der tager ud i verden.
De finder kærester ude i verden.
De kommer hjem med de kærester.
Skal de ikke længere have lov til at blive familiesammenført med deres nye mand, deres nye kone?
Det vil jeg godt have vi får en meget klar holdning til.
Den store nyhed i statsministerens åbningstale var jo, at klassekampen er død.
Javel, javel.
Hvis han mener den form for klassekamp, vi kendte for 50 år siden, så er den jo ikke længere så fremtrædende, som den var dengang.
Men det er sådan set en gammel nyhed.
Også vi på venstrefløjen er jo udmærket klar over, at konflikterne i dag udspiller sig på en ny måde. Det er ret beset en banalitet.
Hvis statsministeren mener, at sociale konflikter ikke længere er til stede, så er han i bedste fald naiv, i værste fald stærblind.
Kampen for social retfærdighed, som jo altid har været drivkraften i klassekampen her i Danmark og globalt, er så sandelig både relevant og nødvendig.
På trods af økonomisk vækst producerer det her samfund social udstødning i et omfang, så vi fortsat har mindst 400.000 mennesker, som er sat uden for arbejdsmarkedet.
Det er mennesker, der er sat uden for fællesskabet, men som kunne bruges i fællesskabet, som kunne bruges i vores samfund.
For dem er kampen for social retfærdighed - kald det klassekamp eller ej - aldeles nærværende.
Over en milliard mennesker ude i verden må leve for under 1 dollar om dagen.
For de fattige i den tredje verden er kampen for global social retfærdighed da aldeles relevant og nærværende.
Det bliver næsten tragikomisk, når statsministeren erklærer klassekampen for død og så i samme åndedrag fremlægger en række forslag, hvis eneste formål er at genere fagbevægelsen.
Det kan ikke fortolkes anderledes, end at regeringen forsøger at undergrave den såkaldte danske model
på arbejdsmarkedet
, men hvis den vil det, så sig det dog direkte.
Jeg vil garantere for, at det ikke kommer til at gå stille af, og så kan statsministeren erklære klassekampen for død nok så mange gange.
Ser man på regeringens politik i øvrigt, er der jo masser af gods fra især Venstres valgkamp.
Mantraet er »frit valg«, og det kan på mange måder være fornuftigt nok; det er jo ikke det.
Vi bidrager gerne til et velfærdssamfund, som er mindre bureaukratisk, mere demokratisk og mere overskueligt.
Men det går jo nok hurtigt op for regeringen, at eksempelvis problemerne på sygehusområdet ikke skyldes mangel på valgfrihed, men derimod mangel på personale, mangel på læger og sygeplejersker osv.
Også her vil realiteterne jo indhente regeringen.
Da han skulle til at forklare, hvad han ville gøre i forhold til sygeplejerskemangelen, havde han jo ikke det der svar klar lige fra skydebæltet, som han plejer at have; det var sandelig noget med, at det kunne han ikke lige garantere i første omgang, det måtte man se på. Realiteterne vil også indhente regeringen med hensyn til sygehuspolitikken og med hensyn til velfærdspolitikken, og mantraet om valgfrihed vil jo ikke løse de helt grundlæggende personaleproblemer i den offentlige sektor.
Vi må gå ud fra, at valgfriheden også skal gælde de små i samfundet.
Når de borgerlige taler om valgfrihed, er det jo aldrig for de små; dér er det kontrol, kontrol, kontrol.
Men vi ser frem til, at det vil vise sig, om det skal tages for pålydende, at man vil afskaffe det enorme kontrolsystem, det blanketrytteri, det bureaukrati, der er bygget op i hele vores dagpengesystem.
Hvornår får de arbejdsløse frihed til et aktiveringstilbud allerede fra den første dag?
Det, vi især lagde vægt på, var, at efterlønnere skal have lov til at tjene op til 40.000 kr. om året uden at blive trukket i efterløn.
Det vil være positivt for de pågældende efterlønnere, men jo også i forhold til i en vis udstrækning at kunne fastholde dem på arbejdsmarkedet.
Men det er der jo intet af i regeringens forskellige udspil; jeg har i hvert fald ikke kunnet finde det.
Jeg vil godt høre: Er det glemt allerede nu?
Var det bare mundsvejr fra statsministerens side, eller kan vi få nogle tilkendegivelser om, at han faktisk mener det her alvorligt?
Jeg har siden hen fået mange positive tilkendegivelser
fra mennesker på over 50 år, der er sat uden for arbejdsmarkedet, og som i dag har enormt svært ved at komme tilbage igen.
De føler, det er meget, meget uretfærdigt, at de på grund af alder ikke kan komme ind på arbejdsmarkedet.
De mennesker har set frem til, at der nu bliver gjort
en mere målrettet indsats i forhold til det såkaldte grå guld
Mange efterlønnere har set frem til, at de nu kan leve et liv, hvor de i højere grad kan realisere deres ønske om stadig væk at være aktive.
De mennesker forventer, at der gøres noget.
Jeg vil godt høre, om regeringen også vil det.
Statsministeren forsøgte i tirsdags at tale de svagestes sag.
Det lød næsten som Jeppe Aakjær, der skrev om de fattiges værner og de riges ris.
Men skinnet bedrager; statsministeren er aldeles ikke de riges ris.
Alene forslaget om ændringen af den særlige pensionsopsparing viser, at de rige har meget at vente af denne her regering.
Er han så de fattiges værner?
Ja, det med de svagestes LO er jo sympatisk nok - det havde vi en debat om her i formiddags - men der er jo intet som helst konkret fra regeringen.
Indtil videre er det sniksnak, det er mundsvejr; der er intet som helst konkret.
Talen i tirsdags var stort set blottet for miljøpolitik.
Tre sølle linjer om, at regeringen ville arbejde for et godt miljø, kunne det blive til.
De første meldinger omkring regeringens grønne linje har i bedste fald været uklare, i værste fald meget lidt opmuntrende.
Tilsyneladende skal Bjørn Lomborg ansættes som chefideolog for regeringen.
Betyder den nye linje, at der skal dereguleres og gives større spillerum for erhvervslivet?
Vil man sætte ind mod landbrugets forurening?
Næppe.
I stedet tyder meget på, at det bliver godsejerinteresser, som kommer til at styre landbrugspolitikken: større brug, flere svinefabrikker, mere industri i landbruget.
Vil regeringen gøre noget i forhold til den enorme mængde af kemiske stoffer, som er i vores hverdag, og som for mange mennesker betyder voldsomme allergiproblemer?
Skal Wilhjelmudvalgets rapport skrottes, eller vil man arbejde videre på det?
Jeg spørger og vil gerne have svar.
Jeg vil godt advare imod, at man undervurderer de problemer, der er med vores miljø.
Miljøet - det indrømmer jeg - er ikke længere det store tema i debatten, men det betyder så sandelig ikke, at alt er, som det skal være.
Klimaforandringerne er der, fiskene dør i vores indre farvande eller bliver tvekønnede, som jeg så nogle perverse eksempler på her for nylig.
Der siver fortsat gift ned i grundvandet.
Vi er meget usikre på, om regeringen har en bevidsthed
om det her, og endnu mere på, om man har tænkt sig at gøre noget ved det.
Vi vil holde regeringen fast på det, vi vil stadig væk arbejde som den grønne samvittighed i det her Folketing og arbejde for, at miljødagsordenen igen bliver fremtrædende i debatten i dansk politik. Jeg har et par spørgsmål til regeringens udenrigspolitik.
Jeg kender den nye ministers interesse for menneskerettigheder, og det er positivt, at der i Udenrigsministeriet er oprettet en særlig enhed, der skal tage sig af menneskerettighedsspørgsmål.
Ministeren er her
ikke i dag, men jeg går ud fra, at statsministeren kan svare på de spørgsmål. Spørgsmålet er, om menneskerettighedstemaerne vil få nogen betydning i den praktiske udenrigspolitik, også når det gælder stormagters overtrædelse af menneskerettighederne.
Kan vi forvente en stærkere kritik af Rusland og den russiske krigsførelse i Tjetjenien?
Putin er blevet Vestens kæledægge og det på trods af, at han faktisk er ansvarlig for gedigne krigsforbrydelser i Tjetjenien.
Vil den danske regering som andre vestlige regeringer sætte kikkerten for det blinde øje, eller kan vi forvente en markant kritik af Rusland? Hvad med Kina?
Udenrigsministeren har ved gentagne lejligheder kritiseret kinesernes overtrædelser af menneskerettighederne i Tibet, i forhold til Falun Gong og med hensyn til fængsling af politiske aktivister.
Hvis der skal være nogen mening i regeringens fokusering på menneskerettigheder, må det jo i det mindste få som konsekvens, at man igen vil arbejde for og stemme for, at Kina skal kritiseres i FN's Menneskerettighedskommission, som det skete for nogle år siden. Jeg vil godt høre, om den nye regering vil det?
Vil den nye regering tage kritikken af Kina op i FN's Menneskerettighedskommission og stemme for og arbejde for en sådan kritik?
Kan vi forvente, at Taiwans præsident kan få visum til Danmark, hvis han skal have en eller anden pris, eller vil den nye regering som den tidligere stikke halen mellem benene, når kineserne truer med bål og brand?
Sker der nogen ændring i kinapolitikken med den nye regering?
Det vil jeg godt have svar på.
Statsministerens åbningstale var meget ideologisk.
Det skal han ikke have utak for.
Politik er at forandre, og det gør vi jo alle på det idégrundlag, vi arbejder ud fra.
Javist, men friheden bliver jo illusorisk for mange, hvis der ikke samtidig er et stærkt fællesskab.
Hvis friheden skal have mening for andre end de i forvejen stærke, forudsætter det solidaritet.
Frihed og lighed er ikke hinandens modsætninger, de er hinandens forudsætninger.
Venstres frihedsbegreb bliver primært gjort til et spørgsmål om, at man kan vælge på markedet.
Man skal kunne vælge mellem private og offentlige hjemmehjælpere, man skal kunne vælge mellem offentlige og private sygehuse osv., osv. Det kan da ikke udelukkes, at sådanne valgmuligheder kan give bedre velfærd og mere effektiv velfærd, men det er jo ikke her, kernen i problemet er. Kernen er, at vi får et velfærdssamfund, der i langt højere grad tager hensyn til de behov, den enkelte har.
Det kan da godt være, man kan få en mere effektiv hjemmehjælp, men det er måske ikke det, der er problemet.
Problemet er, at der i hjemmehjælpen for de ældre mangler menneskelighed, mangler personlig omsorg, mangler, at man tager hensyn til de behov, den enkelte har.
Når man i mange kommuner producerer de her manualer med skemaer, som også den nye statsminister tog op i valgkampen, skyldes det jo primært, at man vil markedsgøre den offentlige sektor, for når man skal konkurrere og udlicitere, er det jo nødvendigt, at man får pris på de forskellige ydelser: Hvad koster det at skrubbe på ryggen, hvad koster det at feje gulvet, og hvor meget tid bruger man på det osv.
Det er jo den tankegang, vi skal væk fra. »Mennesket før systemet«, siger de borgerlige.
Vi er fuldstændig enige.
»Mennesker før penge«, siger Socialdemokraterne.
Vi er fuldstændig enige.
Men skal de her ting realiseres, forudsætter det jo ikke udelukkende et opgør med socialdemokratisk betontænkning, det kræver også et opgør med Venstres markedstænkning.
Det kræver med andre ord en demokratisering af den offentlige sektor med mere brugerindflydelse og selvforvaltning, mere valgfrihed inden for den offentlige sektor, mere valgfrihed for den enkelte, bedre ledelse og en stimulering af kreativitet og medleven fra både ansatte og brugere.
Venstre vandt valget på et slogan om tid til forandring.
Vi får se, i hvilken retning denne forandrings udvikling vil gå, hvordan samfundet vil forandre sig. Vi har vores bange anelser, men vi vil selvfølgelig gå ind i diskussionen.
Fremtiden er i vores hænder, og det er jo det, politik handler om.
Vi skal forme den ud fra de værdier, vi slås for, og jeg kan forsikre for, at selv om vi er i opposition til regeringen i det her Folketing, ligger det stadig væk i vores arbejde, det ligger stadig væk i vores målsætninger, at vi vil gå ind og påvirke det danske samfunds udvikling ud fra de værdier om solidaritet, humanisme, medmenneskelighed, global ansvarlighed og social ansvarlighed, som vi ellers arbejder for.