Keld Albrechtsen (EL), 1998-04-01:
Det, der er tale om, er jo, at med Amsterdamtraktaten etableres der et overstatsligt samarbejde om flygtningepolitik m.v. - dér var der ikke et overstatsligt samarbejde tidligere - og at der så etableres en såkaldt dansk protokol, som indebærer, at Folketinget fra sag til sag kan vælge at deltage i det overstatslige samarbejde, uden at man på forhånd ved, at hvis man godkender Amsterdamtraktaten, har man altså også godkendt, at Folketinget fremover alene tager stilling til, om vi deltager eller ikke deltager i det overstatslige samarbejde på de konkrete punkter.
Ellers skulle det jo være sådan, at et flertal i Folketinget gav garanti for, at man ikke ville bruge den danske protokol til at inkorporere overstatslig lovgivning i dansk lovgivning, og et sådant tilsagn ved jeg ikke om ministeren vil give.
Hvis der gives et sådant tilsagn, er det selvfølgelig en anden sag, men jeg har hørt det sådan, at statsministeren i sin åbningstale faktisk sagde, at man er indstillet på, at Danmark skal deltage i flygtningepolitikken i EU, altså gav et klart signal om, at man vil tilpasse sig den overstatslige lovgivning.
Så vidt om denne diskussion, som jo bliver helt central.
Det, vi stemmer om den 28. maj, er efter Enhedslistens opfattelse i virkeligheden en meget enkel problemstilling, et meget enkelt spørgsmål, som vi vil blive stillet ved folkeafstemningen, og det er: Ønsker vi, at unionsudviklingen skal fortsætte sådan, som vi har kendt den fra 1972, fra 1986 med EF-pakken og fra 1993 med Unionstraktaten og nu altså igen med en traktat, som bygger oven på Unionens magt.
Man tager også stilling til, om vi skal fortsætte vejen ned ad unionsglidebanen, for i Amsterdamtraktaten er jo indbygget en Amsterdam 2-traktat.
Der er jo i Amsterdamtraktaten lagt et loft over, hvor mange lande der kan optages, nemlig fem lande.
Så skal der indkaldes til en regeringskonference.
Så skal der ske en ændring af magtfordelingen i Unionens institutioner til ugunst for de små lande.
Vi har ikke kunnet få tilsagn fra regeringen om, at der vil blive en folkeafstemning om Amsterdam 2-traktaten.
Tværtimod, vil jeg næsten sige, har man mere end antydet, at det får vi ikke en folkeafstemning om, og det vil sige, at hvis man stemmer ja til Amsterdam 1, så har man altså også på forhånd købt Amsterdam 2 ubeset. Så er der i Amsterdamtraktaten indbygget dette begreb fleksibilitet, som er et instrument til at omgå traktatændringer, til at gennemføre nye samarbejdsområder i Unionen uden at skulle igennem en traktatændring og en folkeafstemning her i Danmark.
Det er et meget snedigt instrument, som man dér har listet ind i traktaten, for det betyder, at unionsudviklingen kan fortsætte, uden at man behøver at inddrage befolkningen i det.
Det kan f.eks. være kommissær Bangemanns planer om et fælles våbenmarked, som der jo er stor tilslutning til fra fransk og tysk side. Så er det klart, at et ja til Amsterdamtraktaten også yderligere vil skubbe til den udvikling, som et flertal her i Folketinget ønsker, nemlig en snævrere tilknytning mellem kronen og den euro, som alt tyder på bliver indført den 1. januar.
Der ligger jo fra regeringens side planer om, at der i efteråret skal indgås en aftale mellem Danmark og eurolandene om en snæver tilknytning mellem de to valutaer, hvilket selvfølgelig har den omkostning, at Danmark skal underkaste sig de bestemmelser, som bliver truffet af nationalbankdirektørerne i den store glasbygning nede i Frankfurt, hvor den politiske magt i EU i fremtiden vil blive koncentreret.
Næh, det gør det ikke; det bliver embedsmænd, men sådan er systemet jo i EU, at det er embedsmændene, der har den afgørende indflydelse.
Så et ja til Amsterdamtraktaten vil, hvis man beslutter det ved folkeafstemning, være et ja til den fortsatte vej ned ad unionsglidebanen.
Så vil et ja selvfølgelig også betyde, medmindre da et andet land siger nej til Amsterdamtraktaten, at traktatens konkrete bestemmelser træder i kraft, og det er jo alene grund nok til at stemme imod Amsterdamtraktaten.
Det betyder f.eks., at EU får beføjelser til at vedtage militære aktioner uden for sit eget geografiske område og vedtage militære aktioner uden at indhente mandat fra FN's Sikkerhedsråd.
Det er jo en kolossalt vidtgående beføjelse, som man dér giver Unionen.
Det er spørgsmålet om krig og fred, beslutningen om krig og fred, som man lægger hos Unionens myndigheder.
Spørgsmålet om krig og fred er vel i virkeligheden den mest vidtgående beslutning, som kan træffes af en suveræn stat, og den kompetence vil man nu overdrage til Unionen, endda på betingelser, der gør, at man ikke fra Unionens side behøver at indhente mandat fra FN, før man går i krig.
Jeg tror, at ingen, der har været med til at lave denne Amsterdamtraktat, heller ikke ministeren, i virkeligheden har gennemtænkt, hvad det er, man her har fået skruet sammen af traktatbestemmelser, men jeg håber da, at når man får sat sig ind i rækkevidden af det, man har fået skruet sammen, vil man alligevel få visse betænkeligheder.
Hvad vil konsekvensen være, hvis vi bliver indrulleret i et Afrikaproblem, hvor franske stormagtsinteresser i Nordafrika er truet, og hvor Frankrig siger, at nu må EU gå ind med en militær intervention under EU med Vestunionen som operatør i Nordafrika?
Det er jo en skrækkelig tanke og slet ikke gennemtænkt, tror jeg, fra ministerens side.
Jeg tror da ikke, det er ministerens plan, at vi skal intervenere militært i Nordafrika, men det er altså, hvad Amsterdamtraktaten giver hjemmel til.
Amsterdamtraktaten betyder også, at der gøres en kæmpeundtagelse fra den europæiske menneskerettighedskonvention.
Der gøres den undtagelse, at indbringelse af sager ikke længere kan ske, når det gælder de områder, som er EU's eget virkeområde.
Her bliver det EF-Domstolen, som bliver øverste myndighed på menneskerettighedsområdet.
Som en del af den danske forfatning har vi jo indarbejdet den europæiske menneskerettighedskonvention i vores grundlag her i Danmark, på en sådan måde at enhver dansk borger kan indbringe en krænkelse af menneskerettighederne for Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i Strasbourg, og hvis den danske stat taber en sag dér, så skal vi rette sagen her i Danmark.
Men EU bliver ikke forpligtet af Menneskerettighedsdomstolens afgørelser.
Man slår tværtimod fast i traktaten, at det er EF-Domstolen, der er øverste myndighed.
Det vel nok vigtigste afsnit i Amsterdamtraktaten er
det, som handler om skabelsen af et Fort Europa, lukningen af de ydre grænser, etableringen af et politisamarbejde med opbygningen af et overvågningssamfund med mægtige registre med millioner af personer registreret efter tvivlsomme regler, der kan misbruges på det groveste. Her er der jo lagt op til, at der skal indføres en ny type lovgivning i EU, de såkaldte rammeafgørelser.
Disse rammeafgørelser og afgørelser, som findes i det afsnit, som man stadig væk kalder mellemstatslige, er af natur ikke længere mellemstatslige.
Det er ganske enkelt umuligt at se forskel på en rammeafgørelse og et direktiv.
Der er ingen juridisk forskel i virkningen af et direktiv, altså en almindelig EU-lov, og så en rammeafgørelse.
Derfor er det vildledning af befolkningen, når regeringen påstår, at her stadig væk er tale om et mellemstatsligt område.
Jeg vil godt bede ministeren forklare, hvad forskellen på retsvirkningen af et direktiv og en rammeafgørelse er.
Derfor har man i det mellemstatslige samarbejde indført et klart overstatsligt element og endda tilføjet, at tvistigheder om forståelse af disse afgørelser kan afgøres af EF-Domstolen for at understrege det overstatslige element
Vi har tidligere i debatten med fru Elisabeth Arnold været inde på, hvordan den retlige undtagelse på spørgsmålet om flygtninge- og indvandrerpolitik i realiteten omgås og forsvinder med den konstruktion, som man har bygget ind i Amsterdamtraktaten, så den danske undtagelse i praksis og juridisk ikke eksisterer mere, hvis man vedtager den traktat.
Man har talt mange smukke ord om et udelt Europa, fredens projekt osv.
Hvad er realiteten?
Realiteten er, at Amsterdamtraktaten sætter et loft på fem medlemslande, før traktaten igen skal ændres.
For der bliver jo en Schengengrænse ned igennem Østeuropa, en ny skillelinje ned igennem Østeuropa.
Der bliver et meget alvorligt skel ned gennem Europa, en ny deling.
Så vil jeg slutte med at sige
, at tilhængerne også har fremført det synspunkt, at der i Amsterdamtraktaten skulle være en række forbedringer.
Jeg har allerede spurgt hr. Jacob Buksti, hvad det skulle være ved miljøgarantien, som hr. Jacob Buksti mente at vi havde ret til at bruge.
Men han kunne ikke rigtig forklare, hvori den ret bestod, for det er jo Kommissionen, der bestemmer, om vi kan bruge miljøgarantien. Og sådan er det hele vejen igennem med de ting, som man påstår er forbedringer i traktaten.
Det er luft, som der er puttet på, i håbet om at befolkningen ikke vil lægge mærke til det, som er de virkelige, store ændringer i traktaten, nemlig Fort Europa og den fælles udenrigspolitik.