runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Margrethe Vestager (RV), 2003-10-30:
Nu skal fru Charlotte Dyremose ikke på nogen måde mistænkes for at være en del af den radikale pressestrategi, så det er bare sagt her: Jeg har ikke bestilt dette spørgsmål.
Ja, Det Radikale Venstre har faktisk fremlagt et samlet finansieret finanslovudspil, som også finansierer, at flerlingetilskuddet ikke ændres.
Nogle af de ting, som vi foreslår, er bl.a., at man ændrer på det statslige tilskud, der er til selvstændige erhvervsdrivendes sygedagpengeforsikring.
Det burde jo kunne nyde fremme, idet det er et særdeles uliberalt forslag, og da den daværende regering ikke havde mulighed for komme igennem med det, så fremsætter vi det gerne igen.
Det andet forslag, som jeg sådan umiddelbart vil kunne nævne,
er nogle af de mange erhvervstilskud, som vi har et meget frisk mod på at gå ind og beskære, sådan at vi kan få en mere velfungerende markedsøkonomi i det danske samfund.
Det tror jeg også er noget som regeringen kunne se på med meget stor velvilje.
Det er klart, at nogle af de ting vil gøre, at erhvervsvirksomheder får andre forhold og vilkår, end de har i dag, men vi tror faktisk på, at styrken i konkurrenceevnen i dansk erhvervsliv også er til, at man kan klare sig uden den krykke, statsstøtten vil være.
Jeg skal, når vi er færdige her i dag, oversende det radikale forslag, sådan at fru Charlotte Dyremose kan blive bekendt med de øvrige forslag.
Betina Hoffmann (KD), 2003-10-30:
Bekæmpelse af terrorisme er blevet en meget ubehagelig og nærværende aktuel problemstilling, som ingen jo kan undgå at forholde sig til.
Alligevel synes jeg, det er vigtigt at være opmærksom på, at sådan en lovgivning kan få en uønsket effekt.
Tidligere har der jo været lovfæstet pligt til ikke at udlevere lovovertrædere, når der var tale om politisk forbrydelse.
Nu skal det så i stedet lovfæstes, at udlevering ikke kan nægtes, når der er tale om lovovertrædelser, der er betegnet som terror.
Det positive ved lovforslaget er, at der nu ligger en grundig og gennemtænkt definition til grund for afgørelsen af, hvor grænsen går for henholdsvis terror og politisk forbrydelse.
Jeg synes desuden, det nøje er afklaret, hvornår udlevering under ingen omstændigheder kan komme på tale, f.eks. hvis den udleverede risikerer at blive dømt til døden eller tortureret.
Det, som der alligevel er grund til at være opmærksom på, er, at det stadig er en yderst svær afgrænsning at foretage.
Forskellen på terror og politisk forbrydelse er desværre ikke altid så klar, som man kunne ønske sig.
Men lovforslaget er som sagt gennemtænkt, og der ligger nogle ret klare rammer at træffe nogle komplicerede beslutninger ud fra.
Så vi Kristendemokrater støtter forslaget.
Sandy Brinck (S), 2003-10-30:
Nu er én ting jo, at kollegerne her i Folketingssalen kan være nysgerrige med hensyn til, hvad Dansk Folkeparti mener, men jeg synes faktisk, at det er værre, at vi jo ved, at befolkningen heller ikke må få at vide, hvad Dansk Folkeparti mener på det her område.
Der er ret stor opmærksomhed fra de familier, som har været så heldige at få tvillinger og trillinger og firlinger, på det her område, og det er der jo selvsagt, fordi det betyder meget for dem.
Så jeg synes, det er meget mærkeligt for ikke at sige en smule forargeligt ikke at ville sige så meget som et pip, som fru Pia Kristensen sagde.
Men kunne fru Pia Kristensen så ikke forestille sig, at vi nu var i Ølsted Forsamlingshus i stedet for, og at vi overhovedet ikke sad til forhandlinger, og jeg så spurgte: Når man nu ikke selv vælger, om man får firlinger, er fru Pia Kristensen så enig i, at fire flyverdragter, fire par støvler er en anden økonomisk byrde, end hvis man har fire børn på henholdsvis 1, 3, 5 og 7 år?
De kan ikke arve efter hinanden, det falder på én gang.
Er det rigtigt, at det er en større økonomisk byrde?
Margrethe Vestager (RV), 2003-10-30:
Da Det Radikale Venstres ordfører ikke kan være til stede, skal jeg på hendes vegne redegøre for partiets stilling til det fremsatte lovforslag, L 24.
Forslaget skal gøre det muligt for Danmark at ratificere en ændringsprotokol til den europæiske konvention om bekæmpelse af terrorisme.
Selve konventionen er af ældre dato, fra 1978, og har i mange år været retningsgivende for, hvornår og på hvilke betingelser et land kunne nægte at udlevere en person til et andet land.
Efter § 5, stk. 1, må udlevering for en politisk lovovertrædelse ikke finde sted.
Det har i mange år været anset for indlysende, at politiske lovovertrædelser var sådanne, som i diktaturer medførte forfølgelse af politiske dissidenter, f.eks. fagforeningsledere.
Og netop disse påståede politiske lovovertrædelser var grunden til, at de pågældende personer flygtede ud af landet for at søge beskyttelse, jævnfør flygtningekonventionens asylbestemmelser. Efter den internationale terrorismes forøgede identitet og især efter 11. september 2001
har det internationale samfund ændret syn på en del af de gamle konventioner.
Det har også været tilfældet med terrorkonventionen fra 1978.
I Europarådet, som er konventionens hjemsted, er der således i 2003 vedtaget en protokol, der fraviger det oprindelige princip om, at udlevering for en politisk forbrydelse ikke må finde sted.
Hensigten er naturligvis, at konventionens medlemslande ikke må beskytte terrorister for at blive retsforfulgt, heller ikke hvis disse påberåber sig politiske motiver for deres handlinger.
Det foreslås derfor, at en udlevering ikke kan afvises med henvisning til, at der er tale om en politisk forbrydelse, når der er tale om en handling, der er omfattet af terrorismekonventionen, som ændres ved protokollen.
Den vigtige sondring mellem terrorisme og kamp for fundamentale rettigheder er gennemgået i teksten til protokollen, der blev underskrevet i Danmark den 15. maj. Hvis man skulle komme i tvivl, kan man blot forestille sig, at udøvere af folkedrab i Rwanda påstod, at de havde udført politiske forbrydelser og derfor ikke kunne udleveres til tribunalet; det skal de naturligvis kunne.
De allerede kendte regler om, at man ikke må udlevere til forfølgelse eller til fuldbyrdet dødsstraf ændres ikke.
Dette er vigtigt for beskyttelsen af de sigtedes og mistænktes rettigheder.
Den foreslåede udvidelse af udleveringsmulighederne er set med vores øjne en vigtig del af arbejdet hen imod et internationalt retssamfund.
Det Radikale Venstre støtter derfor lovforslaget.
Villy Søvndal (SF), 2003-10-30:
Der er to lag i denne diskussion.
Der er den principielle debat: Er det en god idé eller ej at insistere på en bopælspligt for at sikre, at en vare, der er en mangelvare, nemlig boliger, bliver fordelt sådan, at også indkomstsvage grupper kommer med?
Det er da den principielle diskussion, og jeg forstår, at det er Venstre tilhænger af, så længe det ikke udfordrer den kommunale bestemmelsesret, og derfor kom
jeg under de korte bemærkninger med mit forslag om, at vi laver en kan-bestemmelse.
Så kommer den næste diskussion: Er der grupper, der har behov for en dispensation, fordi de er i en speciel situation?
Her har Enhedslisten konstateret - formentlig ud fra et personligt kendskab - at i hvert fald folketingsmedlemmer og ministre har det problem, at de typisk bor ét sted i landet og arbejder et andet sted.
Jeg synes bestemt, at vi under udvalgsarbejdet også skal lade os inspirere af Venstre og se på: Jamen er der andre grupper, der har det behov, så lad os lave en liste.
Men det rykker jo ikke ved det principielle: et ønske om at sikre den bopælspligt, der gør, at boliger ikke står tomme i en periode, hvor bl.a. en række unge mennesker ikke kan få deres boligbehov opfyldt.
Det opfatter jeg langt mere som et praktisk problem under udvalgsbehandlingen.
Så synes jeg, vi er nået langt med debatten i dag, og sådan forstod jeg hr. Oppfeldts indlæg.
Flemming Oppfeldt (V), 2003-10-30:
Det er jo i virkeligheden noget rigtigt sjusk.
Jeg nævner bare nogle eksempler på nogle grupper, som også rejser verden meget rundt og ikke er på deres bolig og sover i deres seng hver dag, og så henviser SF til, at den liste kan vi lave i fællesskab.
Men det principielle må jo være, at det er kommunerne, der afgør, hvordan de vil bruge de forskellige områder, og der er sikkert nogle kommuner, eksempelvis København eller andre, som har en vældig god frihed til at sige: Jamen der er nogle mennesker, der har nogle behov, og det er ikke et nævn hos os, der skal afgøre sagen.
De skal ikke søge hos os og redegøre for deres personlige forhold, de kan købe en bolig, og så er den sag ude af verden.
Det synes Venstre er en fin måde at indrette boligmarkedet på.
Villy Søvndal (SF), 2003-10-30:
Nu troede jeg ellers lige, at det var lykkedes at få sat en udvikling i gang hos hr. Oppfeldt, og det er jo altid bemærkelsesværdigt, når det sker.
Men nu synes jeg, at hr. Flemming Oppfeldt er tilbage i trodsperioden med det rene ideologiske standpunkt, at det skal vi ikke blande os i, for er der nogle, der har mange penge, og som har lyst til at have mange boliger, så lad dem dog.
Det er vel det, hr. Flemming Oppfeldt giver udtryk for. Jeg synes, vi var et sted lige før, hvor det var de praktiske ting, vi diskuterede, og hr. Flemming Oppfeldt gav udtryk for, at hvis man kunne undlade at begrænse det kommunale selvstyre, var Venstre sådan set med på at kigge på det, og hvis listen i Enhedslistens forslag ikke er tilstrækkelig udtømmende, kunne vi i fællesskab sætte os ned og se på den.
Jeg synes sådan set, det er ærgerligt, hvis man ikke vil det, for der er et slogan, der siger, at samtaler fremmer forståelsen, og her synes jeg, vi ser det modsatte.
Flemming Oppfeldt (V), 2003-10-30:
Mener SF ikke, at det er et udtryk for et overadministreret regeldanmark, at med hensyn til denne særlige gruppe, der alligevel kan få en dispensation, lyder bestemmelserne i punkt 3 i bemærkningerne til forslaget således: »Eventuel dispensation forudsætter, at den enkelte sag fremlægges for kommunalbestyrelsen, der kan give et samtykke i disse særlige tilfælde. Samtykket skal meddeles for hver enkelt bolig og konkret begrundes.«
Så har man da ikke nogen ret længere.
Så er man da stavnsbundet til et bestemt område, og i hvert fald er man stavnsbundet til at være gode venner med den smagsdommerbestyrelse, der sidder i det konkrete tilfælde, og det synes vi i Venstre er alt for stift.
Villy Søvndal (SF), 2003-10-30:
Jeg synes måske, Venstres ordfører er lidt hård ved de kommunale folk.
Nu ved jeg ikke, hvor hr. Oppfeldt henter sin erfaring fra, når han vurderer, at den type sagsbehandling i kommunerne er båret af vennetjenester og kammerateri og sådan noget, men jeg kan godt forstå, at tanken kan strejfe en Venstremand: at det er på den måde, det foregår.
Men jeg tror da, at der er langt sikrere sagsbehandling rundtomkring. Men det principielle her er en helt anden diskussion, nemlig at Venstres frihedsbegreb indeholder, at mennesker, der har råd til at købe bolig på bolig på bolig, har ret til det, fordi de har pengene.
Der er to synspunkter, der her mødes med hinanden.
Jeg har det synspunkt, at i en situation, hvor der mangler boliger, hvor de unge og lavindkomstgrupperne har fantastisk svært ved at komme ind på boligmarkedet, er vi nødt til at sikre, at de boliger, vi har, og som altså er en mangelvare, bliver anvendt til det, der er hensigten med boliger, nemlig at de bliver beboet.
Den, som kommer og kan begrunde, at vedkommende har behov for en bolig - hvad enten vedkommende er kunstner eller skibsreder eller hjælpepræst eller politiker eller minister - får selvfølgelig den bolig, vedkommende har behov for.
Men det afgørende er, at i en situation med boligmangel skal der være nogle, der foretager en vurdering af, hvad der er rimeligt, og hvad der ikke er rimeligt.
Her skilles vore synspunkter, men det synes jeg sådan set ikke der er nogen grund til at begræde.
Det er jo forskellen på at være så liberal, at pengene bestemmer, og at være optaget af menneskers behov, så på den måde synes jeg, det har været en glimrende debat.
Tove Videbæk (KD), 2003-10-30:
Kristendemokraterne kan ikke umiddelbart støtte dette forslag, sådan som det ser ud nu.
Men for os virker dette forslag lidt som et misundelsesforslag, der går ud på, at hvis ikke alle har den mulighed, skal ingen have den, og den filosofi eller logik går vi ikke ind for hos Kristendemokraterne.
Det er dog klart, at der er opstået forskellige spørgsmål og usikkerheder omkring den kommunale selvbestemmelsesret og omkring muligheden for at sikre helårsbopælspligt i en kommune eller i et område af en kommune.
Det skal vi selvfølgelig have undersøgt, og det skal vi have afklaret under udvalgsarbejdet, for det tjener os alle bedst.
Under udvalgsarbejdet vil vi derfor selvfølgelig sørge for at få stillet spørgsmål om det problem, så vi kan være helt sikre på, hvad det er, vi arbejder med.
Flemming Oppfeldt (V), 2003-10-30:
Jeg bliver nødt til at stille Enhedslisten et spørgsmål om en lille detalje.
Jeg kan forstå, at forslagsstillerens sigte med forslaget, som også bliver bakket op af SF, er at sige: Dem, vi godt vil ramme, er dem, der kan købe en, to og tre boliger og stille dem oven på hinanden, og så kan de stå mere eller mindre tomme.
Men det er millionboliger, vi her taler om, og det er ressourcespild, og så er det, jeg bare vil spørge: Jamen hvordan etablerer man den maskine, der gør, at den hjemløse kan flytte ind i denne ejerbolig?
Hvad er det for en
verden, vi lever i?
Anser hr. Keld Albrechtsen det ikke for en risiko, at hvis vi indfører en sådan bestemmelse, bliver disse boliger ganske enkelt ikke bygget, og så går vi faktisk i den modsatte retning, end det er Enhedslistens hensigt.
Vi får færre boliger til rådighed, vores boligmasse bliver mindre, og den bliver mere ensrettet og den slags.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-10-30:
Jeg vil medgive hr. Flemming Oppfeldt så meget, at der kan tænkes kommuner, hvor der er gode byggemuligheder.
Vestjyske kommuner vil f.eks. have gode byggemuligheder.
Her er der jord nok til at bygge på, så der kan der måske være noget i det, hr. Flemming Oppfeldt siger.
Men dér, hvor boligmangelen er størst, og hvor mangelen på byggejord samtidig er størst, f.eks. her i midtbyen i København og i Københavns Kommune i det hele taget, er det jo et spørgsmål, om jorden skal bruges til at bygge nye almene boliger eller luksusboliger, som bygges med henblik på udenlandsdanskere, eller ferielejligheder.
Begge typer kan ikke ligge på den samme grund, og vi er altså af den opfattelse, at man skal prioritere boliger til de fastboende for at løse deres boligproblem, så vi undgår at få hjemløse.
Det er en meget lang debat, og vi kunne blive ved meget længe.
Men jeg er indstillet på, at vi i udvalget prøver at arbejde ud fra princippet om det kommunale selvstyre, og lad os så se, om ikke vi kan komme igennem med det.
Det vil jeg i hvert fald prøve at gøre en indsats for i udvalget.
Flemming Oppfeldt (V), 2003-10-30:
Nu synes jeg, vi er kommet ret langt i dag, for nu har vi fundet ud af, at hensigten med forslaget her i virkeligheden er at skrælle nogle spændende lag af vores boligmasse.
Virkelighed, der er lige uden for vores vinduer,
er, at der er bygget nogle flotte boliger ude på Langelinie, og der er bygget nogle ude på Christianshavn og andre steder.
Disse boliger er finansieret, fordi der er aftagere til dem, folk, der vil betale for dem, fordi de ikke nødvendigvis skal være bundet af at bo der 365 dage om året.
Hr. Keld Albrechtsen siger, så vidt jeg forstår, at hvis man gennemfører forslaget her, vil de boliger ikke blive bygget, og så kan man få bygget en anden type boliger, hvor pengene så end skal komme fra.
Det er jo ren demagogi fra Enhedslistens side.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-10-30:
Jeg forstår ikke, hvorfor hr. Flemming Oppfeldt kommer med den sidste tilføjelse om Enhedslisten, men skal vi ikke prøve at søge hen mod et kompromis i denne sag?
Jeg har den holdning, at jeg gerne vil have, at Københavns Kommune skal have mulighed for at sikre, at byggegrundene primært anvendes til f.eks. alment nybyggeri, så den boligmangel, der er i København, kan blive løst, for det bliver den jo ikke med de luksusboliger.
Så skal Københavns Kommune - og det var her, jeg fornemmede, at vi var ved at være enige - selv have mulighed for at styre byggeriet gennem sine egne beslutninger i Københavns Borgerrepræsentation.
Er vi ikke enige om det?
Det var det kompromis, jeg synes, vi arbejdede os hen i retning af.
O.k., der er to forskellige principielle holdninger til det spørgsmål her i Folketingssalen, men der kan vel være den fælles holdning, at Københavns Borgerrepræsentation skal have mulighed for at tage stilling til, om man skal løse problemet på den ene eller den anden måde i Københavns Kommune.
Kunne vi ikke i det mindste være enige om det og så arbejde ud fra det synspunkt? Hvis Københavns Kommune viser sig at være mere enig med mig end med hr. Flemming Oppfeldt i spørgsmålet om bopælspligten, skal Københavns Kommune have mulighed for at vedtage og håndhæve det.
Det er kun det, jeg har bedt om at få støtte til fra hr. Flemming Oppfeldt, for hr. Flemming Oppfeldt indledte debatten med at sige, at her skulle det kommunale selvstyre være gældende.
Flemming Oppfeldt (V), 2003-10-30:
Enhedslisten har fremsat et forslag, der siger, at alle skal bo på deres bopæl, og det slutter SF op om og siger, at alt andet er højreorienteret osv.
Der ligger en idé i forslaget om, at de, der kan være undtaget fra bestemmelsen, kan være folketingsmedlemmer og ministre, og jeg vil spørge SF's ordfører: Kan man ikke godt forestille sig, at der også er andre grupper som f.eks. kunstnere eller musikere eller en skibsreder eller andre, der rejser hele verden rundt?
Er det ikke derfor, vi har den frihed på boligmarkedet i dag, så folk selv kan afgøre, hvad der egentlig er deres behov, og bestemme, hvor ofte de vil være her i landet og i København og bo i deres bolig her, og hvor ofte de vil bo udenfor? Er det kun folketingsmedlemmer og ministre, der skal have en undtagelse?
Villy Søvndal (SF), 2003-10-30:
Det er jo en genfremsættelse, vi behandler fra sidste samling.
Der støttede SF forslaget.
Det gør vi igen.
Efter SF's opfattelse er det fornuftigt, at boligen som udgangspunkt har bopælspligt, ikke mindst i lyset af situationen i nogle af de store byer med manglen på boliger.
Jeg tror, det var Dansk Folkepartis ordfører, der spurgte, hvem der ville betale for to boliger.
Det mere præcise spørgsmål, hvis man er optaget af sociale forhold, lyder: Hvem kan betale for to boliger?
Og svaret er, at det er der nogle, der kan.
Og det er der nogle, der ikke kan.
Og jo flere boliger, vi reserverer til mennesker, der har store indkomster, men som ikke bruger boligen, jo større gør vi boligproblemerne i de store byer, specielt i København.
Jeg vil derfor sige, at jeg synes, de borgerlige ordføreres position meget godt illustrerer frihedsbegrebet, hvis man vil forstørre det op til en lidt større sammenhæng, nemlig at her er friheden for dem, der har rigtig mange penge, til at have boliger, der så i øvrigt står tomme.
Det kan der være mange grunde til.
Der kan være en interesse i spekulation.
Der kan være en interesse i boligpriser, der stiger.
Og samtidig er der mennesker, der er indkomstsvage, som må se i øjnene, at de ikke kan blive forsynet med en bolig.
Jeg synes, at det for debattens skyld er ganske rart at se, at også i det her spørgsmål toner Dansk Folkeparti frem som et fuldtonende højreparti fuldt på linje med andre, der siger: Har du penge, så kan du få, men har du ingen, så må du gå.
René Skau Björnsson (S), 2003-10-30:
Vi er helt enige i lovforslagets takter.
Vi går ind for, at der principielt skal være bopælspligt i alle helårsboliger.
Vi finder det meget vigtigt, at der ikke dannes nye boligområder uden bopælspligt.
Det giver anledning
Vi støtter det her forslag primært af hensyn til boligmangelen i de større danske byer.
Det er nødvendigt at sikre, at de attraktive boliger ikke benyttes som ferieboliger, når der er stor efterspørgsel på boliger.
Der er byer, hvor mange mennesker har svært ved at finde en bolig og venter i masser af år for at få en passende lejlighed.
Samtidig er det væsentligt at sikre, at lejerne ikke slipper for at betale skat til den kommune, de bor i, fordi de kun benytter de her lejligheder som ferieboliger.
Vi risikerer i modsat fald, at boligerne kun benyttes som fritidshuse, og så efterlades boligområderne tomme i store dele af året.
Derudover går kommunerne som sagt glip af skatteindtægter, selv om de sidder med udgifterne til de kommunale faciliteter.
Jeg har også fået i opdrag at meddele, da Det Radikale Venstres ordfører, hr. Niels Helveg Petersen, ikke kan være til stede, at Det Radikale Venstre til gengæld ikke kan støtte det her lovforslag.
Line Barfod (EL), 2003-10-30:
Den radikale ordfører mente, at dette forslag er et led i opbygningen af en international retsorden.
Vi mener, det går i den modsatte retning.
Vi mener, at problemet er, at mange gik i panik efter terrorangrebet 11. september.
Der kom mange fine taler om, at vi skal bekæmpe dem, der vil afskaffe demokratiet, men desværre greb mange i panikken til løsninger, der betyder, at vi selv er begyndt en afvikling af demokratiet.
Vi mener, at der er behov for at se på mange af de regler, der blev indført i panikken efter 11. september, og på, hvordan vi i stedet for den store afvikling af retssikkerheden kan opbygge en international retsorden, der bygger på retssikkerhed og demokrati.
Problemet er jo, at man ikke nærmere definerer, hvad der er terrorisme.
I den europæiske arrestordre og terrorpakken er man gået ind og har defineret terrorisme som, hvis man går imod magthaverne.
Men der er altså ganske mange situationer, hvor det kan være godt, at nogle kæmper imod magthaverne.
Hvis ikke nogen kæmpede imod magthaverne rundtomkring i verden, havde der stadig siddet mange diktatorer.
Så ville vi stadig have haft apartheid i Sydafrika, vi ville stadig have haft Pinochet i Chile og mange andre diktatorer rundtomkring.
Derfor er det vigtigt at sikre, at man har retten til at kæmpe imod magthaverne.
I den konvention, vi diskuterer her, fra Europarådet, siger man jo bl.a., at det, der er omfattet af at være terrorisme, er, hvis man har begået en forbrydelse med et våben.
Men der er altså ganske mange forbrydelser med våben, som ikke har noget som helst med terrorisme at gøre.
Det er et meget langt skridt ned ad glidebanen, at man begynder at sige, at vi skal udlevere i henhold til en terrorismekonvention, hver eneste gang nogen har brugt et våben.
Dertil kommer så, at man siger, at også forsøg og medvirken kan føre til, at man bliver udleveret, altså ikke at man har begået en forbrydelse, men at man var i gang med at forsøge på det eller medvirke til det.
I Danmark har vi nogle af de mest udvidede forsøgsbestemmelser og medvirkensbestemmelser overhovedet.
Det ville være rart at vide, om det, der er tænkt på med denne konvention, og det håber jeg Justitsministeriet kan afklare, er, at det er de danske meget udvidede bestemmelser omkring forsøg og medvirken, der er gældende i forhold til de her regler, for så risikerer man næsten at komme ind under det her, hvis man bare ser på et billede af et våben.
Derfor vil vi meget gerne have præciseret, hvor vidtgående det er i forhold til, hvem der kan udleveres, og hvem der ikke kan udleveres.
Og så vil jeg gerne sige meget klart, at for Enhedslisten handler det i høj grad også om, at udenlandske statsborgere, der har kæmpet mod magthaverne i deres eget land, kan få beskyttelse i Danmark, at vi ikke risikerer at skulle udlevere folk til Rusland eller andre steder, fordi de har kæmpet i Tetjenien eller andre steder mod magthaverne.
Derfor mener vi, at det er meget vigtigt, at vi holder fast i, at vi kan nægte at udlevere folk med henvisning til, at der er tale om en politisk forbrydelse.
Henriette Kjær (KF), 2003-10-30:
Der er her tale om en genfremsættelse af et tidligere behandlet forslag, og jeg vil derfor blot sige, som jeg også sagde sidst, at jeg ikke kan se, hvilke problemer det er, Enhedslisten søger at løse her.
For det første er der efter min opfattelse tale om et antalsmæssigt yderst begrænset problem, og for det andet tror
jeg ikke, at den type byggeri, som vi her taler om, er relevant i forhold til kommunernes løsning af boligsociale problemer.
Jeg skal derfor igen tilkendegive, at jeg ikke kan støtte det fremsatte lovforslag.