runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-12:
Jeg hører ministeren sige, at det er utrolig enkelt med denne beslutning, men sådan tror jeg ikke at folk rundtomkring, som ikke til daglig befatter sig med økonomi og politik - og gudskelov for det - føler det.
De føler, at det her er noget, der er utrolig uoverskueligt og kompliceret, og det er det.
Jeg er nationaløkonom, så jeg ved det.
Jo, jeg er ved at blive blød i knæene, men det er af skræk og rædsel over den kampagne, der nu skal køre de næste 5-6 måneder fra regeringen, hvor man bare siger, at det er en enkel sag og det hele er ligetil.
I øjeblikket har man en meget høj arbejdsløshed i Euroland, og man har en levefod, der er mindre end levefoden i Danmark, Norge, Island, Schweiz og Sverige - pudsigt nok lige de lande i Vesteuropa, der står udenfor.
Her er lavere arbejdsløshed og højere levefod.
Og så har vi en euro, og ministeren må da medgive mig, at den er faldet overordentlig meget i kurs.
Det tyder jo ikke på nogen succes.
Det kunne måske blive bedre, men er det sikreste ikke at holde fast i kronen og stemme nej?
Marianne Jelved (RV), 2000-04-12:
Jamen det var dog helt eventyrligt bløde toner.
Jeg skal huske, når jeg er ude i min kampagne, at referere, at hr. Frank Dahlgaard er ved at blive blød i knæene på grund af de gode argumenter for, at Danmark skal være med i den fælles valuta, for det er nemlig bedst at være med.
Det, at vi er med, betyder, at den utrolig gode økonomi og stærke krone, vi har, får en 100 pct.s forsikring, fordi vi ikke mere behøver at spekulere på, hvordan vi skal passe på, at kronen ikke kommer under pres, og derfor er det i virkeligheden utrolig enkelt at træffe den beslutning.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-12:
Nej, hvis man melder sig ind i en klub, er det selvfølgelig ikke for at træde ud.
Men nu skal man altså ikke bare selv melde sig ind som minister og regering; man skal melde danmark ind med 5,3 millioner mennesker, og mange af disse mennesker er af indlysende årsager meget i tvivl, når det gælder en så afgørende beslutning som at afskaffe det danske pengevæsen, nedlægge Nationalbanken, smide mønten væk og gå ind i en enhedsmønt i EU. Hvis man er i tvivl og gerne vil have mulighed for at omgøre beslutningen, er det så ikke korrekt, som professor Anders Ølgaard siger, og som vismændene skrev i deres rapport for 3 år siden, at så er det bedst at sige nej til det ukendte, euroen, og holde fast i kronen?
Men skulle euroen blive en succes - det er der nu ingen grund til at tro - kan man altid tilslutte sig senere.
Er det ikke sådan?
Marianne Jelved (RV), 2000-04-12:
Jeg har taget et tidligere svar med, og det vil jeg så holde mig til for at spare mine kræfter på at formulere mig lidt anderledes, men med det samme indhold: »Der er ingen bestemmelser i Traktaten, heller ikke i ØMU-kapitlet, om, hvordan man i givet fald skulle gå ud igen. Folkeretten indeholder almindelige principper om traktaters ophør, hvoraf det bl.a. følger, at den folkeretlige aftale kan bringes til ophør for en eller flere parters vedkommende efter aftale parterne imellem.
Herudover kan udtræden bl.a. ske, såfremt der indtræffer en fundamental ændring af de omstændigheder, der forelå ved aftalens indgåelse.
« Det er en del af svaret, og der er ikke noget nyt.
Jeg har hørt professor Anders Ølgaard sige nøjagtig det, som er refereret her.
Jeg er fuldstændig enig i, at det er professor Anders Ølgaards opfattelse, og jeg er enig i, at i givet fald ville det være umanerlig meget besværligt, hvis man skulle træde ud af euroen.
Og det er ikke for at træde ud, at Danmark melder sig ind i den, vil jeg gerne understrege.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-12:
Der er mange ting, der skal fejes ind under gulvtæppet, også den problemstilling, vi lige har drøftet, og som jeg udmærket er klar over.
Spørgsmålet her drejer sig om, hvad der egentlig er det sikreste, hvis man er i tvivl.
Er det at stemme ja til euroen, eller er det at stemme nej?
Til det siger de økonomiske vismænd i deres rapport fra 1997: »At blive udenfor er en beslutning, der kan gøres om, altså hvis man stemmer nej, kan man altid senere stemme ja, men det er næppe realistisk at regne med, at man vil kunne melde sig ud igen.«
Sådan skriver vismændene, og det er i øvrigt det samme, som tidligere vismand, professor Anders Ølgaard siger til
Erhvervsbladet den 5. april i år
Så vil vi, hvis den skulle vise sig at blive en fantastisk succes, altid kunne stemme ja engang i fremtiden.
»Vil ministeren erkende, at økonomiprofessor Anders Ølgaard har ret, når han fastslår, at hvis danskerne stemmer ja til euroen, så er der ingen vej tilbage?«
Skriftlig begrundelse
Til Erhvervsbladet den 5. april 2000 siger professor Anders Ølgaard: »Hvis vi skal bevare den mindste troværdighed over for de øvrige EU-lande, skal vi gå ind i euroen med den overbevisning, at der ikke er nogen vej tilbage.
Det er rent nonsens at tro, at vi kan melde os ud igen.«
Situationen synes altså at være den, at det sikreste er at stemme nej den 28. september
, fordi vi
Hvis vi imidlertid straks siger ja til euroen nu, vil vi ikke senere kunne omgøre denne beslutning.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-12:
Nu kunne ministeren jo ikke få tid til at besvare
mit spørgsmål, så jeg bliver nødt til at gentage det, og jeg vil så også gerne spørge ministeren, om man har tænkt sig at notificere, som det jo hedder, loven hos Europa-Kommissionen, så man kan være sikker på, at man ikke efterfølgende kommer i konflikt med EU-retten. Man har jo stukket hovedet i løkken så at sige, for hvis nu f.eks. den fjerde kanal går til Danmarks Radio, kunne man jo godt forestille sig, at der ville være nogle radiostationer, dagblade osv., som ville indklage det for Europa-Kommissionen, og så ville de sandsynligvis vinde sagen dér.
Så ministeren er jo på vej ud i et forfærdeligt morads, og det er sikkert også baggrunden for, at ministeren kom med den besynderlige udtalelse: Den fjerde radiokanal bliver med stor sandsynlighed vundet af en udenlandsk klassisk radio.
Men jeg håber, ministeren nu snart vil erkende, at der er et kolossalt problem i denne sag, og at det bliver vi nødt til at få belyst, inden man fremturer med at vedtage det, man har aftalt med en lille snæver kreds af partier.
Marianne Jelved (RV), 2000-04-12:
Til hr. Frank Dahlgaard: Prøv nu lige at lytte et øjeblik!
ECB har en særlig beslutningsmodel.
De har hver én stemme, og det er det regelsæt, som jeg forudser fortsætter.
Det er det regelsæt, der er problematiseret i Børsens Nyhedsmagasin og Information, men det bliver ikke lavet om.
Det andet regelsæt er i EU.
Det, der foregår i ECB, er noget helt andet.
Her skal man vurdere den samlede prisudvikling og konjunkturudvikling i euro-området og beslutte, om renten skal sættes op eller ned eller blive, hvor den er.
Det er en helt anden type sager end de sager, vi har, når vi diskuterer moms og skatteordninger og økonomisk politik osv. osv., og der er taget hensyn til, at det daglige arbejde kan fungere, også selv om der er nogle lande, der repræsenterer mange indbyggere.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-04-12:
Jeg vil lige gøre mit svar til CD færdigt.
Jeg synes, der var en enkelt fejl i den fremstilling, som vi hørte lige før, nemlig at vi skulle have fået en voldsom reduktion i børnereklamerne.
Det er sådan, at der ikke vil være tilladt børnereklamer før og efter børneudsendelser, og det synes jeg
Jeg synes, at vi har en forpligtelse til at være med til at beskytte børnene mod de kommercielle kræfter.
Enhedslistens spørgsmål om EU-retten har jeg ikke helt forstået.
Det er selvfølgelig sådan, at den måde, vi udbyder de to kanaler på, skal ske, så det er i overensstemmelse med de danske konkurrencemyndigheders krav, og vi har netop i aftalen skrevet, at Konkurrencestyrelsen skal inddrages i forbindelse med formuleringen af udbudet.
Det vil sige, at vi går med livrem og seler.
Jeg ved ikke, om udbudet skal notificeres i EU, men det er noget af det, der selvfølgelig skal tages stilling til, og som vi vil tage stilling til sammen med de danske konkurrencemyndigheder. Til spørgsmålet om, hvorvidt det her er en attraktiv kanal at byde på: Jeg er sådan set ikke interesseret i, om det her er attraktivt for nogen at byde på.
Det, jeg er interesseret i, er, hvad lytterne får ud af det, hvordan vi sørger for, at de danske lyttere får et så varieret og så mangfoldigt radioudbud som overhovedet muligt.
Det er det, der er min kulturpolitiske interesse.
Jeg er ikke sat i verden som kulturminister for at være med til at sikre nogle kommercielle interesser.
Jeg er sat i verden for at være med til at beskytte og udvikle det danske kunst- og kulturliv, og udbudet af den fjerde radiokanal er et meget godt eksempel på, hvordan man kan gøre det.
Så endnu en gang til spørgsmålet, om Danmarks Radio er den mest egnede til at byde på den fjerde radiokanal: Det ved jeg ikke.
Jeg vil tro, der er mange andre, som også vil være interesserede i at byde.
Til spørgsmålet om ...
Jens Rohde (V), 2000-04-12:
Jeg sagde ikke noget om, hvorvidt kanalen var attraktiv at byde på.
Jeg spurgte, om det var en attraktiv kanalprofil, om ministeren ikke kunne bekræfte, at Danmarks Radio netop ønsker denne kanalstruktur for at kunne sikre, at lytterne altid ved, hvad de får på på P1, P2, P3, P4.
Hvis der nu kommer en kommerciel udbyder, som vinder licitationen på den fjerde radiokanal, skal vi så kaste vrag på alt det fremragende gods, som Danmarks Radio har inden for det her område, eller skal vi have to klassiske kanaler, der dublerer hinanden, hvor Danmarks Radio og en anden kommerciel udbyder kan spille klassisk musik på samme tid?
Hvad får vi så ud af det?
Man kan jo trods alt kun lytte til én radiostation ad gangen.
Endelig vil jeg da lige sige en enkelt ting, som jeg ikke vil kritisere ministeren for.
Det er det med børnereklamer, selv om vi er imod det.
Her har ministeren desværre svækket børneprogrammerne, nok også mod ministerens egen vilje.
Jeg kan i hvert fald love, at set med vores briller, og såfremt vi får flertal for det efter næste valg, vil der absolut ikke være tale om det sidste medieforlig, der er indgået. Der er meget, der skal ryddes op i, bl.a. på lovgivningsområdet.
Og så siger ministeren, at ministeren har svaret.
Nej, ministeren har jo netop ikke svaret, og jeg tror desværre, det er, fordi ministeren ikke har svarene, og det er jo også fair nok.
For jeg har ikke fået at vide, hvordan man vil lave et reelt alternativ frem for at skabe en dublet af det, der allerede er eksisterende, og hvordan man vil sikre, at begge kanaler, P4 og P2, ikke kun spiller klassisk musik om aftenen, for så er det vel ligegyldigt.
Igen: Ministeren kan da ikke lytte - og det kan andre vel heller ikke - til to radioprogrammer på én gang.
Og har man så løst det problem, som ministeren selv påpegede har været nævnt i mange af de henvendelser, som ministeren har fået?
Nej, selvfølgelig har man ikke det.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-04-12:
Jeg mener altså, jeg har svaret på hr. Jens Rohdes spørgsmål.
Og til spørgsmålet om, hvorvidt det her er det sidste medieforlig: Det er selvfølgelig lidt kedeligt at stå og sige som kulturminister, at det er det muligvis nok, men i al fald er det klart, at næste gang der skal laves en medieaftale, er vi i en helt anden situation, hvor vi har et hav af radiokanaler og sandsynligvis også et hav af tv-kanaler. Og på det tidspunkt bliver det endnu vigtigere, tror jeg, at forholde sig til: Hvad skal de offentlige midler bruges til?
Hvad skal licensmidlerne bruges til?
Hvorhen vil vi lægge dem?
Hvad er det for nogle krav, vi stiller, når vi giver licensmidlerne ud?
Ikke sådan, at vi skal til at definere programmerne, men vi skal udstikke de overordnede rammer, som friheden skal udøves inden for.
Og ligeledes tror jeg, at vi stadig væk vil have en opgave i at fordele nogle af de frekvensressourcer, som det offentlige har til rådighed, og sige, at nogle af de her ressourcer vil vi have bliver brugt til noget bestemt.
Der er måske andre ressourcer, hvor vi bare siger, at dem her vil vi tjene mest muligt på, altså lægge det over til erhvervsministeren eller forskningsministeren og lade dem varetage opgaven med at tjene pengene, men lade være med at føre kulturpolitik på dem. Jeg tror, at i fremtiden kommer mediepolitik i meget højere grad til at ligne den almindelige kulturpolitik, hvor vi altså går ind og siger: Der er noget, der er så vigtigt i det danske kulturliv, så vigtigt i det danske samfundsliv, at vi vil give offentlig støtte til det for at skabe nogle rammer, som det kan udøve sin virksomhed inden for uden at være fuldstændig afhængigt af eksempelvis reklamekroner.
Ebbe Kalnæs (CD), 2000-04-12:
Jeg vil gerne spørge ministeren om fremtiden, når det gælder om at styre indholdet i radiokanaler, fordi der jo er en begrænsning, om ikke det er det sidste medieforlig, vi må forvente at have lavet af denne art.
Med de fem kanaler, der nu er tale om, og med en digitalisering om formentlig ret få år vil vi have 20 kanaler, og dermed vil vi være i en situation, hvor alle i højere grad har mulighed for at komme til, når vi skal nå frem til den nye løsning.
Jens Rohde (V), 2000-04-12:
Tak for det svar!
Nu har vi i hvert fald hørt, at den musik, der er kommercielt orienteret, kan klare sig selv, og det er vi sådan set meget enige i, men på den måde har kulturministeren jo også, i hvert fald indirekte, sagt, at kanal P4 absolut ikke er kommercielt interessant.
Ministeren fortæller, at hun har fået mange henvendelser angående den klassiske musik.
Det har jeg også, og derfor er
det, at der skal være en kanal, som varetager denne del af den danske kulturarv.
Hvorfor skal der så laves en kanal, som er en ren dublet af det, der eksisterer i forvejen, i stedet for at lave en rent klassisk kanal og så ikke putte alt muligt ind på den?
Og igen: Hvis denne her kommercielle udbyder vinder licitationen og siger, at man vil spille klassisk musik fra kl. 20 til kl. 02, hvad vil ministeren så gøre?
Det er det samme tidspunkt, som DR spiller den på.
Vil ministeren lave en decideret programplan og specificere et klokkeslæt i udbudskravene, eller hvordan vil ministeren løse den problemstilling?
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-04-12:
Jeg kan ikke se, at det her er en dublet.
Noget af det, som jeg har fået allerflest henvendelser om, er den klassiske musik, at der ikke er tilstrækkelig plads på Danmarks Radio til den klassiske musik, og at der i det hele taget ikke er plads nok til den smallere musik.
Men jeg forstår, at det, Hr. Jens Rohde gerne ville, var at sørge for, at vi fik en popradio mere.
Det ville der efter min mening ikke være meget alternativ i, for hvis der er noget, der har meget, meget nemt ved at klare sig i det danske samfund og i verden som sådan, er det den meget kommercielt orienterede musik, altså popmusikken.
Ikke at jeg har noget imod den, jeg synes, det er glimrende med popmusik, jeg elsker den, men den kan klare sig selv.
Det er ikke nødvendigt, at politikerne går ind og stiller public service-krav til netop popmusikken.
Så til hr. Keld Albrechtsen, som godt kan have en pointe i, om vi skal overgive kulturpolitikken til EU: Nej, det synes jeg ikke vi skal, og derfor har vi sørget for i vores indholdsbestemmelse til P4 og P5 at definere kulturpolitikken.
Vi har sagt, hvad det er for en kultur, vi vil have, hvad det er for nogle kulturprodukter, vi vil have,
og så siger vi til dem, der tilbyder dem - det kan være Danmarks Radio, det kan være TV 2, det kan være TV 3, det kan være udenlandske kanaler, alle kan komme ind - at forudsætningen for at få opgaven er, at man løser den efter de kriterier, vi udstikker, og at man vel at mærke kun får den for en begrænset periode.
Det er jo ikke sådan, at vi giver de her kanaler fra os.
Vi går ind og evaluerer efter 4 eller 5 år: Har vi nu fået det, vi ville have?
Var det godt nok?
Tænk, jeg synes, det er en god måde at føre kulturpolitik på!
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-12:
Nu erkender ministeren jo tilnærmelsesvis, selv om jeg meget gerne vil se den redegørelse, at det bliver EU, der kommer til at afgøre det i sidste instans.
Nu siger ministeren, at det problem kender vi jo godt fra udbud af bygninger og sådan noget, og det er selvfølgelig også slemt nok, at bygninger kommer ind under udbudsreglerne, men vil ministeren ikke erkende, at det simpelt hen er et spring, at man nu også underlægger kulturpolitikken det indre markeds udbudsregler?
Man havde ellers lovet befolkningen ved talrige folkeafstemninger, at det jo ikke var hensigten med tingene, at EU skulle ind og bestemme over vores kulturpolitik via EU's udbudsregler, men er det i realiteten ikke det, man nu har gjort?
Og vil ministeren ikke medgive mig, at der er altså forskel på mursten og kulturprodukter?
Jens Rohde (V), 2000-04-12:
Tak for svaret, for så har vi altså fået bekræftet, at den fjerde kanal skal være en dublet af P1 og P2.
Så meget for alternativet, så meget for det alternativ, kulturministeren hele tiden taler om.
Jeg gør i hvert fald ikke, og jeg kender ikke ret mange, der gør.
For mig at se
er det overhovedet intet alternativ, når man bare laver en kopi af noget, som er eksisterende i forvejen. Så vil jeg også godt sige: Hvis nu vi antager, at det er en kommerciel udbyder, som får kanalen, så vil den kommercielle udbyder med al sandsynlighed, også efter eget udsagn, henlægge den klassiske musik fra kl. 20 til kl. 06 om morgenen, og så er vi vel egentlig lige vidt i forhold til en styrkelse af den klassiske musik.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-04-12:
Jeg mener, jeg har svaret på hr. Jens Rohdes spørgsmål.
Udbudet er, som aftalepartierne blev enige om at det skulle skrues sammen.
Til hr. Keld Albrechtsen
: Hvis der skulle komme en eller anden dårlig løsning, siger hr. Keld Albrechtsen. Jeg fornemmer, at det, hr. Keld Albrechtsen er nervøs for, er, at den fjerde eller den femte radiokanal skulle gå til fremmede magter, skulle komme på udenlandske hænder.
Som jeg har sagt tidligere, kan det ske, men det, der er det gode ved den her løsning, er jo, at vi har stillet nogle krav.
Vi har sagt, hvad det er, vi vil have, og derefter bliver det dem, som er bedst til at levere varen, der får opgaven.
Det er nøjagtig det samme, som vi gør på en række andre områder.
Med andre ord kan jeg heller ikke se, hvordan vi skulle få større problemer med det her udbud, end vi har med alt muligt andet, eksempelvis når vi laver en licitation på Det Kongelige Teaters nye skuespilhus.
Jeg kan ikke forestille mig, at vi her skulle få større problemer med EU-retten, end vi i øvrigt har.
EU-retten er implementeret i dansk lovgivning.
Vi sørger for, at dansk lovgivning bliver fulgt.
Det hjælper Konkurrencestyrelsen os med.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-12:
Ministeren understreger jo nu, at man ikke efterfølgende kan ændre udbudskravene, og det er jo rigtigt efter konkurrencelovgivningen.
Ministeren bekræftede også for et øjeblik siden, at man ikke på forhånd har undersøgt, om det her skal godkendes i EU, og dermed ved vi jo altså, når vi lægger de to oplysninger sammen, at regeringen ikke på nogen måde har sikret sig, at man kan kontrollere det her, hvis nu udbudet går sådan, at det bliver en meget dårlig løsning.
Og hvis Danmarks Radio skulle gå hen og vinde udbudet, kan man altså heller ikke på forhånd være sikker på andet, end at det bliver underkendt i en retssag i EU-systemet. Så jeg vil godt spørge ministeren, om ministeren vil give tilsagn om, at vi meget, meget hurtigt får en dybtgående redegørelse for EU-rettens forhold til det forlig, som ministeren har lavet, og at man ikke begynder at fremsætte noget lovforslag eller sådan noget, inden det spørgsmål er afklaret. Jeg er altså bange for, at regeringen og en lille kreds af partier har bevæget sig ud i en sump, hvor de ikke er klar over, hvad det er, de går og laver.
Jens Rohde (V), 2000-04-12:
Hvordan i alverden hænger det sammen, at det er op til DR selv at beslutte den fire-kanal-struktur, når man på en af kanalerne vælger at stille nogle meget specifikke koncessionskrav?
Så spørger jeg igen kulturministeren: Skal Danmarks Radio for licensydernes penge lave en dublet af P1 og P2?
Det ville da være fuldstændig galimatias, og vi har adskillige eksempler på udenlandske selskaber, som i dag producerer ganske glimrende radio på dansk til danskerne.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-04-12:
Kravene vil være de samme, uanset hvem der vinder udbudsrunden.
Man kan ikke ændre kravene, efter at en udbudsrunde er afsluttet.
Hvordan Danmarks Radio i øvrigt vil organisere en eventuel fire-kanal-struktur, bliver det op til DR selv at beslutte.
Jens Rohde (V), 2000-04-12:
Så kan jeg jo i forbindelse med det her spørgsmål fortsætte, for hvorfor i alverden skal vi have et alternativ til P1? Hvorfor skal vi have debatprogrammer på P4, når vi får det på P1?
Det er da bare at skabe en dublet, det er da ikke at skabe alternativer.
Det, kulturministeren siger, er jo helt hen i vejret, det er fuldstændig uigennemtænkt. Der ligger så også det i dette spørgsmål, om det er ministerens opfattelse, at koncessionskravene til den fjerde kanal skal ændres, såfremt DR vinder licitationen på den fjerde radiokanal, eller om Danmarks Radio skal producere en programflade, som vil være en blanding af P1 og P2, og om ministeren i den forbindelse også vil redegøre for, hvorledes en eventuel fire-kanal-struktur skal udmøntes under Danmarks Radio.
»Er det ministerens opfattelse, at koncessionskravene til den fjerde kanal skal ændres, såfremt DR vinder licitationen på den fjerde radiokanal, eller skal DR producere en programflade, som vil være en blanding af P1 og P2, og vil ministeren i den forbindelse redegøre for, hvorledes en eventuel fire-kanal-struktur skal udmøntes under DR?«
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-04-12:
Jeg er glad for, at hr. Jens Rohde synes, at det her er forsvarligt fra et kulturmæssigt synspunkt.
Det er det faktisk vigtigt at hæfte sig ved. Om den fjerde radiokanal er skræddersyet til DR? Meningen med udbudet af den fjerde radiokanal er at sikre, at danskerne får bedre radio, får en radio med klassisk musik, jazz, rytmisk musik, samfundsdebatterende programmer osv.
I virkeligheden kan jeg ikke forstå, hvorfor hr. Jens Rohde er så meget imod, om den så skulle være skræddersyet til DR, for for et halvt år siden var hr. Jens Rohde parat til at forære Danmarks Radio den fjerde radiokanal.
Ja, det er rigtigt, at i regeringens oprindelige udspil skulle den fjerde radiokanal gå til TV 2. Men lad mig understrege, at udgangspunktet for regeringen ene og alene var at styrke dansk public service, sørge for, at der var et alternativ til TV Danmark og alle de kommercielle radio- og fjernsynsstationer, sikre, at der fortsat blev lavet nyheder på dansk, sportsudsendelser på dansk, underholdning på dansk.
Det, vi er oppe imod lige nu, er at sikre, at der overhovedet er public service på dansk.
Det er enormt dyrt at lave dansk public service, og det, vi har sikret med det her medieforlig, er, at der fortsat er penge til det, og at der er politisk mod til at stille krav i stedet for bare at forære eksempelvis nogle radiokanaler til de kommercielle kræfter.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jens Rohde (V), 2000-04-12:
En attraktiv kanalprofil, siger ministeren.
Ministeren er tilsyneladende meget tilfreds med det indhold, der er kommet på, og det kan man også fra en kulturmæssig synsvinkel sige meget godt om, men så synes jeg bare, man skulle kunne gøre det med åben pande og så sige: Den her kanal er skræddersyet til Danmarks Radio og passer perfekt til den.
Herregud, man har leveret kanalen tidligere, man kører den allerede nu på satellit, og man kan implementere den fra dags dato!
Det synes jeg da er et ganske vigtigt argument, hvis det endelig kommer dertil.
Men kan ministeren ikke også bekræfte, at ministeren i sit eget oplæg til medieaftalen ønskede, at TV 2 skulle have denne her kanal, og vil ministeren da sige noget om, hvorvidt hun havde tænkt sig, at det var TV 2, som så skulle varetage den kulturpolitiske opgave, nemlig at spille klassisk musik, lave debat og spille rytmisk musik på samme kanal?