Inge-Lene Ebdrup (V), 2005-12-13:
Nu har vi hørt Socialdemokraternes ordfører stå her på talerstolen og have umådelig svært ved at forklare, hvorfor man som Danmarks største oppositionsparti lige pludselig står uden for en historisk aftale på boligområdet – en historisk aftale, hvor vi nu iværksætter det største reformarbejde i den almene sektor, der nogen sinde er set.
Hvad er så argumentationen for at stå udenfor?
Jo, det er, at en aftale, som ligger fuldstændig i tråd med den aftale, man tiltrådte og stemte for i 2002, er blevet forlænget et enkelt år – en aftale, hvor de kritikmomenter, man vistnok havde i 2002, er blevet imødekommet.
Alt i alt er det en aftale, som jeg egentlig, hvis jeg var socialdemokrat – det har jeg lidt svært ved, men hvis jeg nu var – ville synes var langt bedre end den, man stemte for i 2002.
Det er altså op ad bakke for den socialdemokratiske ordfører.
Med hensyn til de kritikpunkter, man nu prøver at trylle frem – et eller andet er man jo i parentes bemærket nødt til at sige for at kunne forsvare, at man står udenfor – er det jo virkelig at arbejde regeringen ud af regeringskontorerne, at man nu står uden for aftalen, men nok om det.
I første omgang er det plejeboligerne.
Socialdemokraterne bruger enhver lejlighed til at diskriminere ældre mennesker med et plejebehov som værende ikke gode nok til den almene sektor.
Socialdemokraterne vil ikke gå med til, at nybyggeri af plejeboliger til ældre på lige fod med byggeri af andre almene lejeboliger finansieres på nøjagtig samme vis, nemlig sådan at halvdelen kommer fra staten og den anden halvdel fra Landsbyggefonden.
Det vil altså sige, at når de er blevet udamortiseret, og der ikke længere bliver betalt af på lånene, bliver huslejen for de almene ældreboliger også lagt i Landsbyggefonden til glæde for alle lejere i Danmark.
Det er lidt tyndt, når Socialdemokraterne prøver at finde argumenter for ikke at være med i aftalen.
Men jeg synes også, det bliver grimt, når man begynder at diskriminere ældre mennesker som værende ikke gode nok som lejere i den almene sektor.
Det andet kritikpunkt, man forsøger at finde fra Socialdemokraternes side, er angående andelen af ydelsen til nybyggeri, altså andelen af den pengesum, der bidrages med til hver nybygget bolig.
Det er korrekt, at der i 2002 var en bidragssats på 68 pct. for Landsbyggefonden, dvs. at Landsbyggefonden bidrog med 68 pct. og staten med resten.
Nu laver vi en aftale, der hedder 50-50, hvorefter staten betaler halvdelen og Landsbyggefonden den anden halvdel, og det prøver man fra Socialdemokraternes side at få til at se ud, som om lejerne betaler for opførelsen af almene boliger.
Men det er jo ikke korrekt.
Lejerne betaler halvdelen, og staten betaler den anden halvdel, og sådan må det også være.
Samfundet og den almene sektor må deles om denne opgave, og vi er meget tilfredse med, at vi nu har fået procentsatsen ned på 50.
Jeg forstår godt, at Socialdemokraterne har det lidt svært, når de her fra talerstolen skal forklare, hvorfor de står udenfor.
Samlet set
er det nemlig en meget god aftale, som sikrer, at alle de elementer, som vi gennem længere tid har talt om det er nødvendigt at tage fat på i den almene sektor,
har den helt rigtige vægt.