Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-11-30:
Vi har i Dansk Folkeparti set frem til behandlingen af de her forslag i dag, og det har vi, fordi vi synes, der er rigtig, rigtig mange gode elementer i de forslag, der er fremsat.
Vi har tidligere her i Folketingssalen haft lignende tanker fremme, og vi har også arbejdet med nye forslag, som det var vores agt at fremsætte i den her folketingssamling om samme emner.
Men vi har, i respekt for at nu er der sat forslag til behandling, der kan give mulighed for en debat omkring de her ting, valgt ikke at fremsætte egne forslag, men at tage udgangspunkt i de forslag, der er fremsat her til behandling i dag.
Først til forslaget om, at man ved en begæring kan få sat ting til debat i enten kommunalbestyrelsen eller et regionsråd.
Selv om de jo ikke er vedtaget ved lov endnu, har man åbenbart hos partier, der ikke er med i strukturreformen, anerkendt, at det er sådan, det er, og det er sådan, det ender, og derfor er man begyndt at bruge terminologien allerede, det må jeg dog sige anerkendende til forslagsstillerne.
Men det er jo åbenbart, at selve det her er en fornuftig ting, og som jeg hører ministerens tale i forbindelse med det element, er der jo i virkeligheden heller ingen modstand mod det.
Man forsøger sig bare med at sige, at det kan man jo allerede i dag, for man kan jo komme til en spørgetime, eller man kan jo skrive til borgmesteren eller et kommunalbestyrelsesmedlem, og så må det lokale demokrati jo betyde, at man så kan få det taget op.
Men hvis alle er enige om, at det her er meget fornuftigt, og der bestemt ikke er nogen grund til at være ked af, at lokale borgere på den måde kan få sat noget bestemt til debat, hvorfor i alverden så ikke give borgerne mulighed for at have den sikkerhed her for, at det så også bliver taget alvorligt, når man kommer med et ønske?
Derfor ser vi absolut ingen problemer i, at man har sådan et punkt inde.
Det er det om, at man skal kunne begære folkeafstemning på vælgerinitiativer, altså ikke at et emne kommer til debat og afstemning i en kommunalbestyrelse eller et regionsråd, men at man får sat et bestemt emne til folkeafstemning på vælgerinitiativ, altså at man bryder politikernes monopol på at måtte udskrive en vejledende folkeafstemning.
Det er jo herligt.
Vi kan jo altså lige så godt sige, at vi har det repræsentative demokrati.
Det fungerer jo på mange måder ganske udmærket, men når vi støtter et punkt som det her, så er det jo for at have en ventil til det repræsentative demokrati, at der, hvor man virkelig har, som forslagsstillerne også er inde på, en helt unormal situation, er det altså godt, at der er et redskab, som giver forholdsvis store mindretal mulighed for at finde ud af, om deres bekymring i virkeligheden er udtryk for flertallets bekymring.
Det er jo så 10 pct., der foreslås her, og også her skal vi så problematisere, om det er det rigtige tal.
Der er lige til forslaget nr. B 34 to kommentarer, jeg vil komme med, til hr. Aage Frandsen.
Den ene er i forbindelse med punkt 8 i forslaget, hvor der jo står, at forslagsstillerne til enhver tid kan trække kravet om folkeafstemning tilbage.
Jeg vil gerne have, at hr. Aage Frandsen på et tidspunkt tilkendegiver, hvordan det mere praktisk skal administreres, hvis man forestiller sig, at man har begæret noget til afstemning, eller man har samlet underskrifter ind, og der er en masse borgere, der har skrevet under på det, hvem det så egentlig er, der nu er forslagsstilleren, der bare kan trække ønsket tilbage måske i modsætning til andre af dem, der har skrevet under, som fortsat ønsker emnet til afstemning.
Det andet er under punkt 10, hvor forslagsstillerne her skitserer, at det er vigtigt, at de midler, der gives til informationskampagne, gives ligeligt til ja- og nejsiden.
Når jeg lige tager det her frem, så er det jo, fordi SF undergår sådan en intern ikke nødvendigvis forandringsproces i de her uger.
Vi ved det jo ikke endnu, vi kender jo ikke resultatet, men vi ved, der pågår en intern folkeafstemning hos SF's medlemmer om EUforfatningen og den aftale, SF har valgt at indgå.
SF ved det jo selvfølgelig heller ikke selv.
Men det, der kunne være interessant, er jo at vide, om hr. Aage Frandsens holdning til det her med fordeling af midlerne ligeligt mellem jaog nejsiden går igen fra det her forslag og så til en kommende folkeafstemning om EU både i forhold til de samlede midler, der gives via Folketinget til de politiske partiers EU-agitation, og jo også i forhold til den måde, SF selv vil agere internt på i sit parti i forhold til en ja- og nejside.
Hvis ikke det er at gå for tæt på, kunne jeg altså godt tænke mig at høre nogle kommentarer til det.
Men ellers kan vi i det hele støtte både forslaget om, at man kan få noget til debat i sin kommunalbestyrelse eller måske sit fremtidige regionsråd, og også forslaget om, at man bryder politikernes monopol på at udskrive vejledende folkeafstemninger og giver borgerne mulighed for at på vælgerinitiativ at få afholdt lokale vejledende folkeafstemninger.
Det, Socialdemokratiet vel i virkeligheden fortæller os her i dag, er, at hvis man sætter noget ud til en folkeafstemning, så gør det det muligt for interessegrupper, for små grupper fuldstændig at lave om på den ansvarlighed, der ellers vil blive tilkendegivet i kommunalbestyrelserne.
Er det virkelig rigtigt, at det er ud fra en sådan argumentation, man vil afvise de her forslag om, at flere ting kunne blive afgjort ved sådan en ventil til det repræsentative demokrati ved hjælp af det direkte demokrati, nemlig folkeafstemninger?
Og så spørgsmål to: Vil det så ikke være bedre i virkeligheden, i stedet for at afvise det her som tema, at sige, at det så er et spørgsmål om, hvor mange vælgere der skal til for at begære en folkeafstemning?
Der vil man jo kunne sikre ved at justere på den grænse, at det ikke er enkeltinteresser, der vil kunne blive varetaget gennem det her, men at der skal være en bred folkelig opbakning til ønsket om en folkeafstemning, for at den i givet fald vil blive gennemført.
Jeg stiller bare nogle spørgsmål og beder om at få svar på dem.
Og jeg forholder mig til det, der drejer sig om, at man har folkeafstemning på vælgerinitiativ, altså hvor det er vælgerne selv, der kan begære en folkeafstemning om et givet emne.
Til det siger hr. Hækkerup, at det er farligt, fordi det vil betyde, at enkeltinteresser, enkeltgrupper, kan misbruge det her til at forstyrre den der helhedstænkning, kan man forestille sig, som kommunalbestyrelsen åbenbart besidder.
Så er mit spørgsmål: I stedet for så at afvise det her som et brugbart instrument, kunne hr. Hækkerup så ikke i stedet kigge på grænsen for, hvor mange borgere der skal til for at begære en sådan folkeafstemning?
For hvis man hæver grænsen for antallet af borgere, der skal til for at kunne begære en sådan folkeafstemning på vælgerinitiativ, så vil man jo undgå, at det sådan er udtryk for små enkeltgruppers egne interesser, men at der i stedet skal en bredde til i lokalbefolkningen for at kunne begære et givet emne til afstemning.
Og vil man så ikke ad den vej i virkeligheden undgå de utilsigtede virkninger, som hr. Hækkerup taler om?
Nu skal jeg sige til fru Line Barfod, at jeg faktisk tænkte på den tid, hvor Enhedslisten var støtte for en regering og forhandlede, forhandlede man da med det udgangspunkt, at alt, hvad man havde i sit politiske program, skulle gennemføres hver gang, man gik til forhandling?
Det tror jeg selv for fru Line Barfod ville virke noget urealistisk.
Og sådan har vi heller ikke forhandlet strukturreform.
Vi har stillet krav, som vi følte var rimelige og fair at stille, og vi er blevet tilgodeset i et omfang, der gjorde, at vi følte, det var rigtigt af os at indgå et samlet forlig.
Vi har ikke fået en pind med, der handler om kravet om folkeafstemning.
Men det betyder jo ikke, at vi ikke både i foråret, i sommer, nu her i dag og i øvrigt ved en masse arrangementer rundtomkring i landet har tilkendegivet, at når man laver kommunesammenlægninger, er det vigtigt, at man gør det, hvor befolkningen er med og befolkningen kan se fornuften i det, man gør.
Derfor har vi opfordret til, at der, hvor man er i tvivl, afholder man lokale folkeafstemninger.
Vi kan se, at der rundtomkring i landet har været en lang række folkeafstemninger om det.
Jeg synes egentlig, at man skulle være glad for det frem for at være så vred og så utilfreds over, at vi i virkeligheden støtter nogle forslag, der er lagt frem til debat her i dag.