Hans Christian Schmidt (V), 1999-12-10:
I juni i dette år kom miljø- og energiministeren med sin handlingsplan for at reducere og afvikle anvendelsen af ftalater i blød plast samt en strategi for pvc-området.
Og senere har vi så fået den skriftlige redegørelse af 8. december.
Ministeren skriver heri, at en afgift på ftalater er et vigtigt instrument for at nå regeringens mål.
I Venstre ser vi positivt på tiltag, der kan være med
til at forbedre miljøet i Danmark, men pvc-afgiften er ikke til gavn for miljøet.
For det første hersker der stor tvivl
om, hvorvidt pvc og ftalater overhovedet har nogen indflydelse på miljø- og sundhedstilstanden.
De nyeste undersøgelser peger på, at det ikke er tilfældet.
For det andet er forslaget ikke indrettet, så det gavner miljøet.
Det skønnes, at undervognsbehandling af biler er en af de største kilder til ftalater, men området bliver friholdt for afgifter.
Det samme gælder for tekstiltryk, men området er også friholdt.
Hvor er logikken?
For det tredje rammer afgiften produkter, der i dag er meget lette at udsortere, nemlig tagrender, nedløbsrør, tagplader og kabler, og det var vel heller ikke meningen, eller?
Nu skal man huske, at det jo ikke var regeringens forslag.
De havde gjort deres hjemmearbejde elendigt, så de vidste slet ikke, at det forholdt sig sådan, indtil der var nogle, der fortalte dem det.
Men da de samme begrundelser også gælder for tagrender, nedløbsrør, tagplader, kabler og ledninger, ja, så må de jo også være friholdt for pvc-afgiften ud fra et simpelt ligheds- og retfærdighedsprincip.
Jeg går ud fra, at vi på et senere tidspunkt kan få ministeren til at bekræfte, at den lighed vil man selvfølgelig sørge for bliver ordnet.
Alle de produkter, som i dag er omfattet af WUPPI, har ingen negativ effekt på miljøet, og hvorfor pålægger man dem så afgifter?
For det fjerde mener Venstre, at viser der sig at være miljømæssige argumenter for reguleringer på pvc-området, så skal det selvfølgelig ske i EU-regi, og sådan at man ikke forringer Danmarks konkurrenceevne og dermed også dansk beskæftigelse.
Også på det her punkt er vi enige med SiD.
EU arbejder i øjeblikket på at klarlægge alle aspekter på pvc-området.
Alle EU's initiativer vil være afsluttet i løbet af foråret, og derefter vil man i europæisk regi kunne tage stilling til, om og i givet fald hvilke initiativer man bør tage.
Først er regeringen med til at sætte hele EU-apparatet i sving for at vurdere risikoen for miljø og sundhed og ftalater og pvc.
Det er uforståeligt. Venstre mener, at Folketinget bør afvente udredningsarbejdet, som EU er i gang med.
Vi vil gerne gøre noget for miljøet, hvad vi jo også beviser gang på gang - næsten, har vi på fornemmelsen, til stor gene for regeringen og visse partier, men sådan er det altså - men vi vil ikke være med til at gennemføre ensidige danske indgreb, som kun vil skade danske arbejdspladser og virksomheder.
De frygter, at det vil koste arbejdspladser«.
Mere præcist kan det vel ikke siges, men jeg forstår, at SiD ikke gør indtryk på regeringen.
Det gør det på Venstre.
Allerede i dag gør industrien en effektiv og en aktiv indsats på pvc-området, og lad mig nævne fire eksempler:
Industrien har medvirket til at substituere pvc fra emballage, til indsamling af byggeaffald har industrien startet et genanvendelsesfirma WUPPI, i løbet af bare ét år er næsten 100 kommuner blevet tilsluttet ordningen, og selskabet har allerede oprettet 500 steder, hvor man kan indsamle byggeaffald med hård pvc.
Virksomhederne har ofret mange penge på ordningen.
F.eks. kan man nævne et firma som Lønddahl Plast A/S, der siden 1991 har opbygget et årligt genbrug af 600 t pvc fra kabler og medicinalindustrien, svarende til to tredjedele af firmaets samlede forbrug af pvc til det danske marked.
Lad os nævne firmaet NKT, det første i verden med blyfri kabler, kabler med blyfri pvc-isolering genanvendes, mens blyholdige deponeres.
Der kan nævnes mange flere eksempler.
Fælles er, at de viser, at dansk erhvervsliv går foran også på pvc-området.
Det er altså helt uacceptabelt, at man ikke anerkender industriens indsats.
Mange virksomheder har investeret store beløb i udvikling af produkter med blyfri stabilisatorer i genanvendelse.
Det er sket i henhold til den del af aftalen, der konstaterer - med ministerens velsignelse - at pvc er en gruppe materialer med unikke egenskaber, som samfundet har stor nytte af ikke mindst ud fra miljø- og ressourcehensyn, og som samfundet ikke skal afskære sig fra at anvende, som der står.
Afgifter eller ej, så vil de sidste 30-40 års byggeprodukter gradvist blive til affald i de kommende år.
Dette affaldsproblem er danske virksomheder klar til at løse i et samarbejde med kommuner og Miljøstyrelsen, hvis de får lov.
Men hvis virksomhederne skal tvinges til at opgive produktion enten helt eller delvis på grund af afgifter, så bliver affaldsopgaven unægtelig et stort problem for dem, der til den tid skal løse det.
Og løses skal det.
Venstre mener altså, at der skal tages initiativer.
i front på pvc-området
Punkt 2: Styrke bestræbelserne på at genanvende og genbruge pvc.
Punkt 3: Gøre det nemmere for industrien at lave indsamlingsordninger.
Punkt 4: Lave et EU policy paper om Danmarks holdning til pvc og ftalater.
Punkt 5: Information til brugere.
Punkt 6: Miljømærkning, f.eks. EU-blomsten.
Venstre vil endnu en gang opfordre ministeren til, at ministeren udnytter den vilje, der er i erhvervslivet, og indretter forslagene, så de, der arbejder loyalt med i en aftale, får skulderklap, og ret så skytset mod dem, der ikke vil være med.