runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
John Vinther (KF), 2000-11-16:
Jeg synes, der er grund til at kvittere for, at regeringen nu er nået til den erkendelse, at der er et problem med byfornyelsen.
Udgifterne til byfornyelse er eskaleret ganske voldsomt, uden at vi af den grund har fået mere byfornyelse for pengene.
Vi har set mange eksempler på, at der ganske enkelt er blevet byfornyet til en alt for dyr pris.
Det problem har Det Konservative Folkeparti gentagne gange peget på.
Regeringen var lidt lang tid om at komme til den samme erkendelse, men jeg vil nøjes med at glæde mig over, at regeringen nu tør tage debatten.
Det handler naturligvis om at sikre, at vi får så meget byfornyelse som overhovedet muligt for de begrænsede ressourcer, vi har til vores rådighed.
Det handler altså om, som den socialdemokratiske ordfører så rigtigt sagde, at få mere byfornyelse for de samme penge.
Det tror vi er muligt, hvis vi i loven indbygger en række incitamenter til, at ejere og lejere og kommuner og de forskellige aktører tænker sig om, finder den bedste og den mest hensigtsmæssige løsning, og det er som bekendt ikke altid den dyreste.
Det lovforslag, vi nu behandler, indeholder en lang række elementer af meget teknisk karakter, der hver for sig og tilsammen går i den rigtige retning.
Vi kan altså som udgangspunkt fuldstændig tilslutte os de elementer, der er i lovforslaget.
Men som sagt er de af meget teknisk karakter, og derfor imødeser vi, at der kommer en drøftelse, hvor vi kan kigge på de problemer, der måtte være i det.
Der er en ting, som jeg alvorligt savner i lovforslaget, og det er spørgsmålet om byfornyelsesselskabernes honorarer.
Det er jo sådan, at honoraret fastsættes som en fast procentdel af byfornyelsessagens samlede omkostninger.
Det er altså sådan, at de aktører, der skal rådgive ejere og andelshavere, ikke har noget incitament til at billiggøre byfornyelsen.
Det rammer nemlig dem selv på pengepungen.
Og der skal jo ikke meget fantasi til at forestille sig, at den form for honorering ikke ligefrem er med til at sikre mere byfornyelse for de samme penge.
I Det Konservative Folkeparti ønsker vi derfor at tage hul på debatten om byfornyelsesselskabernes honorarer.
Vi tror, at det i virkeligheden vil være det, der allerbedst ville kunne skabe incitamentet til, at vi får mere byfornyelse for de samme penge.
Jeg vil nu lytte nysgerrigt til, om by- og boligministeren er indstillet på at tage en sådan drøftelse med kredsen af de partier, der stod bag byfornyelsesloven, og dermed også være med til at udsende det signal til aktørerne, at det er et område, der vil blive taget fat på. Vi vil gå aktivt og konstruktivt ind i udvalgsbehandlingen, og vi håber, at by- og boligministeren vil være lydhør og imødekommende over for vort ønske om en drøftelse af de enkelte elementer.
Karsten Nonbo (V), 2000-11-16:
I Venstre anerkender vi nødvendigheden af byfornyelse som et redskab til forbedring af de nuværende boligers standard.
Vi ser byfornyelsen som et middel til at bryde den onde cirkel i socialt belastede byområder og til at opnå en balanceret beboersammensætning.
Det er også vigtigt at slå fast, at Venstre altid har opponeret mod offentligt finansierede byggestandarder, der er i overkanten af, hvad der er rimeligt ud fra både sociale og bevaringsmæssige hensyn.
I dag får 50 pct. af boligerne
ca. 20 pct. af byfornyelsesmidlerne, og 20 pct. af boligerne sluger omkring halvdelen af byfornyelsesmidlerne, hvilket vil sige, at 20 pct. af boligerne får tildelt langt over, hvad det måske ville koste at bygge nyt.
For Venstre er det vigtigt, at flest mulige borgere får gavn af de midler, som det offentlige hvert år investerer i byfornyelsen, og det er også de hensigter, jeg regner med ligger i lovforslaget, og derfor ser vi i Venstre også meget positivt på ministerens lovforslag.
Det indeholder mange gode tiltag, der kan være med til at vende de løbske omkostninger i byfornyelsesprojekter, fordi der bliver lagt mere økonomisk ansvar over på kommunerne, uden at det behøver at koste kommunerne mere.
Samtidig gives der en mulighed for, at flere kommuner kan være sammen om en beløbsramme, således at mindre kommuner nu får økonomisk mulighed for at indhente faglig ekspertise til rådgivning i byggesager, hvilket de ikke har i dag.
Det foreliggende lovforslag er af meget teknisk karakter, og ministeren har da også velvilligt afsat tid til en teknisk gennemgang, og det har været nyttigt.
Men da der fortsat er meget teknik at holde sammen på i lovforslaget, så ser vi frem til en mere gennemgribende gennemgang af de enkelte punkter.
Jeg skal eksempelvis nævne spørgsmålet, om
regelforenklingen nu også er enkel nok.
Her vil vi meget gerne være med til at bidrage til, at vi ikke stopper på halvvejen, hvis vi kan gå videre. Så er der en lille bekymring omkring legepladserne.
Skal det offentlige nødvendigvis betale her, eller skal man overlade det til beboerne selv at indrette og hermed betale for legepladserne?
Det kunne måske give en bedre samhørighed
mellem legepladsen og beboerne.
Så er der andelsboligernes situation: Hvor voldsom bliver lovændringen reelt i negativ retning?
Der er forskellige former, så hvordan er den enlige beboer med denne lovændring stillet, når der skal byfornys?
Det vil vi også gerne se på.
Vi kan gå positivt ind i et udvalgsarbejde, og vi skal medvirke til at være så konstruktive, så loven bliver så god som mulig.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 2000-11-16:
Det forslag om ændring af loven om byfornyelse, vi i dag skal førstebehandle,
er et forholdsvis teknisk forslag om finansieringsreglerne for byfornyelse, men hovedsigtet om lovændringerne kan sammenfattes i følgende sætning: Mere byfornyelse for samme penge.
Ejere og andelshavere skal tilskyndes til at holde udgifterne nede.
Og som det sidste punkt at de gældende regler forenkles.
I november 1999 blev rapporten »Mere effektiv byfornyelse«
offentliggjort.
Hovedparten af rapportens forslag sigter mod en forbedring af de økonomiske tilskyndelser for ejere, beboere og kommunerne.
På baggrund af rapportens konklusioner lægges i dag op til en ændring af incitamentstrukturen og byrdefordelingen mellem ejere, lejere, stat og kommune.
Vi har med dette forslag forsøgt at vende op og ned på hele byfornyelsesloven og finde ud af, hvor der bruges for mange penge.
Jeg vil godt sige, at min personlige opfattelse er, at der ikke kan bruges for mange penge på byfornyelse, men jeg er fuldstændig enig i forslagets sigte og intentionerne om, at vi skal sikre, at midlerne anvendes således, at hver afsat krone giver størst mulig effekt.
Det må nødvendigvis være i alle parters interesse, at de penge, der investeres i byfornyelse, anvendes bedst muligt.
Jeg er således enig med ministeren i, at pengene godt kan bruges mere målrettet, end tilfældet er i dag. Det betyder ikke, at vi får mindre byfornyelse fremover, tværtimod.
Vi skal have mere byfornyelse for de samme penge.
Der ændres således ikke på den årlige investeringsramme på 2 mia. kr. Men det betyder, at aktørerne inden for byfornyelse selv skal til at have hænderne op af lommerne, så byfornyelsen fremover i højere grad og i langt højere grad bliver finansieret af dem, som en renovering eller fornyelse kommer til gode.
Er dette her så ensbetydende med, at vi får lejeforhøjelse og udskiftning af klientellet til fordel for folk med mange penge?
Næh, byfornyelsen er for beboere, og derfor kan det ikke dokumenteres, at folk vil blive jaget væk i forbindelse med byfornyelsen.
Det har aldrig og bliver aldrig et socialdemokratisk forslag og heller ikke et forslag
Jeg mener tværtimod, at det vil være usolidarisk at acceptere, at folk med små indkomster kunne bo i usunde, utidssvarende lejligheder med forhistoriske sanitære installationer.
Eksempelvis er ca. 50 pct. af den københavnske boligmasse på 2 værelser eller mindre, og 60.000 lejligheder har ikke toilet og bad.
Vi har lang vej endnu.
Den nye byfornyelseslov fra 1997 har gjort en række
dårligt fungerende byområder
til attraktive steder
, men der er ingen tvivl om, at der er behov for en styrket indsats på området, så vi får ændret den utidssvarende boligmasse og de uattraktive boligområder.
Jeg er overbevist om, at denne ændring af byfornyelsesloven sikrer mere byfornyelse for samme penge.
Vi skal nu i gang med et langt og sejt træk for at få ændret de sidste utidssvarende boliger.
Med dette forslag mener jeg, at vi er godt på vej.
Jytte Andersen (S), 2000-11-16:
Nu er der jo ingen grund til at se lyst på tilværelsen, og det har Enhedslisten heller ikke for vane. Det her er altså ikke båret frem af en kommune, som vil bygge et højhus, og hvor naboerne er imod.
Det er båret frem af, at man faktisk i årevis har hørt på en kritik af, at byggeloven er meget indviklet, meget tung og meget stiv.
Hvis man skulle være i tvivl, så kan man spørge en hvilken som helst arkitekt eller bygningssagkyndig, eller hvad ved jeg.
Det kan jeg nu se hr. Keld Albrechtsen har gjort, og jeg ved også, at hr. Keld Albrechtsen jo kender noget til byggeri.
Der skal selvfølgelig være nogle regler, noget sikkerhed, noget kvalitet i det.
Det er det, jeg synes, vi skal sikre, og det deltager jeg meget gerne i under udvalgsarbejdet.
Hvad er det for en fleksibilitet, vi vil være med til at skabe, uden at vi mister vores - hvad kan man sige - tro på, at det her er et ædelt formål?
Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-16:
Jo, men ministeren må jo indrømme, at det, som skulle være meget enkelt, lyder meget indviklet.
Hvis det nu var sådan, at vi kunne få at vide, om der er nogle kommuner, som gerne vil have nogle højhuse, og om det er årsagen til, at man vil have det her, så vidste vi, hvad det politisk indhold i det er.
Jeg er nemlig meget enig med hr. Knud Erik Hansen i, at det er sjældent her i verden, at forenklinger gennemføres af hensyn til det ædle formål at forenkle.
Der ligger som regel, viser det sig i virkelighedens verden, en politisk hensigt bag ved det, som drejer sig om nogle interesser og noget indhold.
Hvis der er det i den her sag, ville det være rart at få det at vide
Ellers tager det tilsvarende længere tid, for så skal vi ud i verden og finde ud af, hvem det er, der vil bygge højere huse, hvorhenne de skal ligge, hvor høje de skal være, og hvilke byggeselskaber og pensionskasser der vil bygge dem.
Jytte Andersen (S), 2000-11-16:
Jeg vil først sige til hr. Keld Albrechtsen, at dem, jeg nævnte, var dem, der havde siddet i udvalget og faktisk lavede rapporten og lavede anbefalingerne.
Det er klart, at både rapport og lovforslag som sådan har været til almindelig høring, og der har ikke været nogen store alarmklokker i forbindelse med det. Så det var kun udvalgssammensætningen, jeg nævnte. Hr. Knud Erik Hansen vil godt prøve at diskutere materien i det og ikke bare tage til takke med fleksibilitet og modernisering, hvilket det faktisk er, for det er ikke så tit, at vi i hvert fald i forhold til byggeloven går til den på den her facon.
Men det er klart, at når vi lægger op til, at der skal være nogle andre vurderinger og andre skøn på minimumsstørrelser, på bebyggelsesprocenter, på bebyggelseshøjder og etageareal, med hensyn til afstand fra vej og skel, krav til udstykning osv., så baserer det sig jo også på, at det skal være inden for de planlovgivningsmæssige bestemmelser, men der er også en tro på, at kommunale myndigheder har et ønske om at udvikle deres byer så godt, som det overhovedet er muligt.
Hvis vi slap katten fuldstændig løs, så der ikke skulle være nogen som helst regler, ja, så kunne man godt som byggesagkyndig, som hr. Knud Erik Hansen jo også har været engang og for så vidt stadig væk er - må man gå ud fra - have nogle betænkeligheder ved det og sådan noget.
Men jeg synes, at vi under udvalgsarbejdet skal prøve at få sat lidt - kan man sige - billeder på det her, så vi kan se, hvad det er for noget.
Der er ikke nogen, der vil slippe katten løs på en sådan måde, at det bidrager til uhensigtsmæssige bymiljøer, uhensigtsmæssige boligmiljøer. Det ville være det sidste i verden, som jeg i hvert fald ville lægge navn til.
Det er altså ment som en mulighed for og som nogle redskaber til, at kommunerne faktisk kan tænke endnu mere i kvalitet, tænke endnu mere i skønhed, tænke endnu mere i arkitektur og altså også i tilgængelighed.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-11-16:
Der har været sådan en tendens til i denne her debat at finde nogle fine ord, der kunne få det til at lyde, som om det er godt, det vi gør.
Forenkling lyder jo godt, det kan vi godt lide.
Men jeg synes, at det, der dækker sig bag forenklingen her, faktisk er, at man begynder at opløse noget af det indhold, som er i nogle bygningsbestemmelser.
Det er det, vi skal tilbage til at diskutere: Er det rimeligt, at man opløser det indhold?
Der ligger jo en tendens i den forenkling til at sige, at hvor man har en bebyggelsesprocent på f.eks. 400, jamen så kan man faktisk tillade sig at bygge op til 400 pct. - at udvide en bebyggelse fra 200 pct. til måske 400 pct.
Det er jo en indholdsdiskussion.
Vi synes faktisk ikke, det er rimeligt, at man skal lave sådan en fortætning, uden at der har været planovervejelser, uden at det er en del af politikken. Så forenklingen er for mig ikke bare det at se på den administrative bestemmelse.
Jeg synes, at det, vi skal tilbage til at diskutere, faktisk også er: Hvad er det for en tendens, der ligger i det her, og er det acceptabelt, at den tendens ligesom skal være en del af vores byudvikling uden en planlægning?
Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-16:
Mit forslag om opdeling var kun af hensyn til, at der i hvert fald ikke må komme en forsinkelse af det med tilgængeligheden, så jeg tager det som et løfte fra ministerens side om, at en sådan forsinkelse ikke vil komme.
Men jeg har et spørgsmål.
Jeg hørte jo om en række organisationer, som var blevet hørt, men jeg vil godt bede ministeren oplyse, hvilke organisationer fra beboersiden, f.eks. Danmarks lejerforeninger, Lejernes Landsorganisation, grundejerforeningerne, beboerforeningerne, der er blevet hørt.
Ministeren læste jo listen op hurtigt.
Men bygherresiden er jo så rigeligt repræsenteret, kunne jeg høre.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-11-16:
Det kan vi helhjertet støtte.
Den synes jeg såmænd også ser meget fornuftig ud.
Det er klart, at man jo altid, når man laver nogle moderniseringer, kan stille spørgsmålet: Kan det her nu misbruges på en eller anden måde?
Jeg synes da, vi skal kigge lidt nærmere på det under udvalgsarbejdet.
Men som helhed synes jeg nu ikke, at denne del skræmmer mig langt væk, så jeg kan tilsige lovforslaget min positive støtte, men vil selvfølgelig ligesom alle andre forsøge at arbejde aktivt i udvalget, men jeg vil også gerne selv stille nogle spørgsmål i givet fald, hvis andre ikke gør det.
Lad os nu få det her lovforslag ekspederet rimelig hurtigt.
Jeg tror ikke, det behøver at ligge der ekstremt længe.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-16:
Danmark er ikke just noget foregangsland, når det gælder tilgængelighed i bygninger, således at handicappede også kan få mulighed for at være til stede i mange forskellige sammenhænge.
Der er Danmark faktisk i virkeligheden et noget tilbagestående land på nuværende tidspunkt, og derfor hilser vi fra Enhedslistens side velkommen, at der i det her forslag sker en væsentlig forbedring på det her område. Det, jeg så til gengæld synes er lidt ærgerligt, er, at ministeren klumper alle mulige andre ting, der ikke har med det spørgsmål at gøre, sammen med det.
For der er altså - som flere ordførere allerede har været inde på - mange ting i det her, og det kan være vanskeligt at gennemskue konsekvenserne på de andre områder, der ikke drejer sig om tilgængelighed.
Jeg tror, at det var den konservative ordfører, der var inde på, at der var en for vidtgående ministerbemyndigelse.
Nu tænkte han uden tvivl på det problem, der kan opstå, hvis Det Konservative Folkeparti kom i regering.
Men i almindelighed er det ikke heldigt, for det kunne føre til en dårligere stilling for borgerne. Vi er ikke begejstrede for, at store byggeselskaber f.eks. får mulighed for at køre stærkt generende projekter igennem hen over hovedet på deres naboer.
Det er altså ikke sjovt, hvis det blev resultatet af det her lovforslag.
Vi har set, hvordan en større pensionskasse i Århus har sat et byggeri af et højhus i gang, hvor de har hamret i jorden, sådan at bygningerne omkring det har rystet.
Og nu er der et andet byggeri i gang i Århus, hvor man bruger samme metode, så Erhvervsarkivets lofter er ved at falde ned.
Af hensyn også til de handicappede kunne det være en god idé, for jeg kan høre fra alle ordførerne, vistnok uden undtagelse, at den del af lovforslaget er der massiv opbakning til.
Så ministeren burde måske overveje, om ikke en opdeling ville være hensigtsmæssig, for vi vil i hvert fald være meget kede af, hvis de forbedringer for de handicappede, som ligger i det her, skulle forsinkes af en lang og trælsom udvalgsbehandling, som vil være nødvendig, hvis vi skal til bunds i nogle af de andre problemstillinger, som er i det her lovforslag.
Nu er det muligt, at ministeren måske kan sikre sig et snævert flertal uden om Enhedslisten, så det er ikke sikkert, at ministeren behøver at tage hensyn til det, jeg står og siger her.
Men vi vil i hvert fald meget gerne høre, om en sådan opdeling kunne komme på tale, for det vil altså være godt for tilgængeligheden.
Dorit Myltoft (RV), 2000-11-16:
Når som helst det overhovedet er muligt, skal vi understrege vigtigheden af, at mennesker med handicap skal sikres gode muligheder for at deltage i samfundslivet, i uddannelsessystemet og på arbejdsmarkedet.
Derfor er det med tilfredshed for os i Det Radikale Venstre, at også dette lovforslag indeholder bestemmelser, der kan fremme handicaptilgængeligheden. Vi er også tilfredse med, at der i formålsparagraffen nu skal indføres begrebet arkitektonisk kvalitet.
Dermed kommer byggeloven til at matche med byfornyelsesloven, hvor der er nogle tilsvarende bestemmelser i formålsparagraffen.
Vi kan ligeledes støtte de bestemmelser, der skal modernisere og forenkle reglerne om byggesagsbehandling.
Moderniseringsudvalgets betænkning er grundig og netop med gode anbefalinger.
Så Det Radikale Venstre kan støtte lovforslaget, og vi vil deltage aktivt i udvalgsbehandlingen af det.
Annie Lunde Hansen (CD), 2000-11-16:
Dette her lovforslag kan man næsten ikke lade være med at synes om.
I ét hug tager regeringen initiativ til dels at forenkle bebyggelsesregulerende bestemmelser, dels at fastsætte regler, som har til formål at forbedre kravene til bebyggelsernes handicaptilgængelighed, både når man taler om fysisk handicappedes adgang til bygninger og også ved etablering af elektroniske hjælpemidler til blinde og dårligt hørende.
Nogle af disse elektroniske hjælpemidler kræver, at man i projektfasen tager hensyn til installationen af dem. Sådanne forslag har vi i CD stor sympati for, og jeg vil derfor ikke trække debatten unødigt ud med den del af lovforslaget kun kort kommentere et par enkelte ting i resten af lovforslaget.
Man kunne jo næsten ønske, at nogle af de ting for de handicappede kunne komme til at gælde med tilbagevirkende kraft.
Det er glædeligt, at fremme af handicaptilgængeligheden nu bliver gjort til en del af byggelovens formålsbestemmelser, og den samme glæde gør sig egentlig også gældende i relation til spørgsmålet om den arkitektoniske kvalitet.
Som det vist også er påpeget i enkelte af høringssvarene, er arkitektonisk kvalitet jo en lidt udefinerbar størrelse, for det har jo lidt med smag og behag at gøre.
Som man siger: Smag og behag er forskelligt, derfor bliver al mad spist, og alle kvinder gift.
Men sådan skulle det just ikke være.
Så jeg håber på, at man ude i kommunerne, vil passe lidt på og holde det på dialogplan, sådan at de trods alt får indflydelse på, hvordan bygningerne skal se ud.
Det må efter CD's opfattelse holdes på dette dialogplan, og som jeg læser lovforslaget, er det vist også kun det, der lægges op til, men det kan ministeren måske svare mig på.
Med hensyn til den del af forslaget, som vedrører de bebyggelsesregulerende bestemmelser, bør man altid være lidt forsigtig med uden videre at sige ja tak til ting, som indskrænker borgernes indsigt i og medindflydelse på det offentliges beslutninger.
Derfor foreslår man ændringer af reglerne om den såkaldte naboorientering, hvorefter en kommune ikke kan meddele en dispensation, før naboerne er blevet orienteret.
Ændringen består i en bagatelgrænse, hvor det bliver kommunalbestyrelsen, som forbliver kompetent til at vurdere, hvorvidt en given tilladelse vil have underordnet betydning for naboerne.
Naboernes påvirkningsmuligheder i relation til den nævnte bestemmelse er endda meget begrænset, så skaden er nok ikke så stor, tænker man.
Der er nu noget principielt i det, men fungerer en sådan ordning i planloven, kan den vel også fungere i denne lov.
Generelt er CD dog meget positiv over for dette lovforslag, men der er nogle ting, som vi vil se på under udvalgsarbejdet og gerne vil have nogle svar på.
Egil Møller (DF), 2000-11-16:
Lovforslaget vil modernisere reglerne for byggesagsbehandling, og inspirationen er bl.a. hentet fra en betænkning afgivet af moderniseringsudvalget fra juli måned i år.
Dansk Folkeparti ser med glæde på, at de handicappedes vilkår forbedres i byggelovgivningen, bl.a. ved bestemmelserne om faste installationer af tekniske hjælpemidler og anlæg til IT-standere, betalings- og kortautomater.
Lovforslaget indeholder, som også den konservative ordfører var inde på, mange bemyndigelser til ministeren, som jeg på Dansk Folkepartis vegne finder betænkelige.
En præcisering af reglerne i stedet for vil ikke give mulighed for et »magtmisbrug«. Med hensyn til nabohøringer ser vi gerne de nugældende regler bibeholdt, på den måde sikres naboers retsstilling.
Med disse bemærkninger kan Dansk Folkeparti tilslutte sig lovforslaget.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-11-16:
Der er tale om mindre ændringer af byggeloven, men ikke ændringer, der er uden betydning.
Jeg synes, det er flot og dejligt, at man nu får præciseret, at man skal fremme handicapvenlighed og -tilgængelighed i bebyggelserne, og at ministeren også får instrumenter, således at man kan gennemføre det.
Vi har set nogle eksempler, hvor det har været svært, og hvor der har været uhensigtsmæssigheder i byggeloven, og det er godt, vi her ser en mulighed for at få rettet op på det.
Vi havde dog måske gerne set, at der var flere ting, der var kommet ind.
Vi har stadig væk, synes jeg, et udestående
med bæredygtighed i forbindelse med byggeloven, men det kan vi så vende tilbage til senere.
Vi har sympati for, at der nu sættes diverse grænser for grundstørrelse, bebyggelsesprocenter, bebyggelseshøjde, etagearealer og afstandskrav.
Nu gøres de differentierede, det kan godt have sine gode formål, men jeg synes, det rejser et problem i forhold til planlægningen.
De nuværende regler er jo enten en slags minimums- eller maksimumsregler, og det betyder, at hvis man overskrider dem, ja, så kræver det nogle særlige overvejelser for at omgå dem, og det er jo i høj grad det, vi har planlovens bestemmelser til.
Som jeg ser de differentierede regler nu, så åbnes der faktisk for at lave bestemmelser, som retligt måske burde være noget, der skulle overvejes under planloven.
Jeg synes, det er nogle principielle overvejelser, der i hvert fald bør tages i betragtning, når vi skal diskutere lovforslaget videre.
I hvilket omfang går det her nu for tæt på planloven og giver i virkelighed mulighed for at omgå planlovens bestemmelser og planlovens intentioner?
Tilsvarende synes jeg også, det er fornuftigt at have en bagatelgrænse og måske også, at man kan undlade at høre, når det er visse bagateller, men jeg synes, der er nogle betænkelige ting i formuleringen af reglerne om bagatelgrænser.
Som vi ser det, indføres der måske i virkeligheden to kriterier: et, der siger, at når det ikke kan være anderledes, så kan vi lade være med at høre, og et andet, at det alene er op til kommunalbestyrelsen at afgøre det.
Vi vil gerne, at vi ser lidt nærmere i udvalget på en præcisering af, hvornår det faktisk er, der er en bagatelgrænse, og hvilken sikkerhed borgerne har for at blive hørt, når det er relevant at blive hørt.