Pernille Falcon (EL), 2004-04-21:
Det her forslag handler ikke om, at børn skal lære dansk; det her forslag handler om fordomme.
Vi er alle sammen enige om, at børnene skal lære dansk, og at de skal lære det, inden de kommer i skole, men vi er meget uenige i midlerne.
Det her handler om fordomme om uddannelsesfjendske indvandrerforældre, der holder deres børn hjemme og nægter dem kontakt til omverdenen, fordomme, som man helst vil puste til og blæse op i stedet for at koncentrere sig om at sikre støtte til de børn, der har brug for sprogstimulering, i stedet for at sikre tilbud om børnehavepladser, tilbud om ekstra ressourcer til børnehaverne, så børnene kan lære et godt dansk, og det gælder både danske og tosprogede børn.
Nej, det handler for regeringen og støttepartierne om at ændre sprogstimuleringen af små børn fra et tilbud til tvang.
I dag har kommunerne pligt til at tilbyde sprogstimulering til børn i daginstitutioner og til de børn, der ikke er i daginstitutioner, så hvorfor ændre tilbuddet til en tvang?
I bemærkningerne til lovforslaget kan man læse, at der er forældre, der ikke tager imod tilbuddet, og der kan være børn fra familier, som ikke har tradition for uddannelse, eller hvor der ikke er forståelse for betydningen af, at barnet kan tale dansk ved skolestarten.
Det er begrundelsen. Men der er ingen oplysninger om, hvor mange børn der er tale om, ingen oplysninger om, hvordan Undervisningsministeriet er nået frem til karakteristikken af disse uddannelsesfjendske indvandrerforældre.
Hvor er dokumentationen, og hvor er den reelle baggrund for forslaget?
For det kan nemlig ikke være evalueringen af kommunernes sprogstimulation, som PLS Rambøll har lavet for Undervisningsministeriet i 2002, for her er forældrenes manglende lyst til, at deres børn sprogstimuleres, overhovedet ikke skitseret som et relevant problem, og evalueringen anbefaler heller ikke, at sprogstimuleringen gøres obligatorisk.
Hvad er der sket siden 2002, som nu gør det helt nødvendigt, at sprogstimulering gøres obligatorisk?
Hvad er der sket, og hvorfor må vi ikke få at vide, hvad der er sket, for det står i hvert fald ikke i lovforslaget?
Der er ikke sket andet, end at regeringen lovgiver på baggrund af egne fordomme og samtidig forstærker dem. Hvis vi kigger på det egentlige problem, kan vi tage Københavns Kommune, som jeg har været lidt inde på.
Ud af de i alt 79 familier, der har afslået tilbuddet om sprogstimulering, er det kun fem familier, som har afslået det med grunde, som ikke er gode.
De øvrige forældre har haft grunde til det: Barnet skulle starte i børnehave lige om lidt, barnet talte i øvrigt dansk i forvejen, eller barnet gik i privat legestue med tilknyttede aktiviteter eller i en friskole, hvor barnet fik sprogstimulering.
Så i alt fem familier, 0,4 pct., har afslået tilbuddene med dårlige begrundelser.
En af de vigtige grunde til, at f.eks. en kommune som Københavns Kommune har haft så gode resultater med sprogstimulationen af små børn,
er, at det er et tilbud, at det opleves som en særlig god indsats til fordel for barnet i samarbejde med forældrene.
Når man nu fra regeringens side vil omgive sprogstimulering med tvang og mistænkeliggørelse, er der en risiko for, at forældrene bliver skeptiske og ikke samarbejder på samme måde som tidligere.
Vi kan risikere, at forældre vælger de kommunale børnehaver fra og tager et privat tilbud, hvor de selv har indflydelse på sprogstimuleringens tilrettelæggelse. Vi risikerer også, at den tvungne sprogstimulering skader tosprogede børns integration i det danske samfund.
Nu er det jo fremgået i dag, at det ikke er alle kommuner, som tilbyder sprogstimulering af børn.
Man har ikke foranlediget, at der sættes kraftigt ind over for de kommuner, som ikke ønsker at give disse tilbud.
I stedet vil man indføre en reel undervisningspligt for en særlig gruppe af børn fra 3-års-alderen, man stempler minoriteterne som integrationsfjendtlige, og man skader sprogstimuleringen.
Det er et tåbeligt forslag, som Enhedslisten ikke kan støtte.