Pia Gjellerup (S), 1998-12-02:
Først og fremmest skal jeg sige tak til de mange ordførere,
der, uanset hvad deres konklusion måtte blive, er positive over for forslagets intentioner.
Det er jo også et spændende forslag, som fortsætter den udvikling, som har været i gang i det sidste år, hvor der er blevet satset ganske meget på, at også Danmark kommer med på det område, hvor vi øger virksomhedernes, erhvervslivets, adgang til kapital på de områder, hvor der er vanskeligheder.
Og de områder, hvor der er vanskeligheder, er selvfølgelig især for de små og mellemstore virksomheder og for de udviklere, der sætter sig for på grundlag af en idé, en opdagelse, at sætte en virksomhed, en produktion i gang.
Jeg vil ikke takke ordførerne sådan en for en, men mere komme ind på de enkelte emner, der har været rejst.
Jeg synes, det har været karakteristisk, at der fra en række ordførere fra højre side har været sat spørgsmålstegn ved det, man kalder politisk styring, og jeg tror også, at vi fik genkaldt den sovjetiske tidsalder, og vi fik også begrebet statsbank nævnt.
Jeg vil gerne her slå fast, at der ikke er tale om en finansiel institution.
Al forveksling med noget, der minder om en bank, kan man godt glemme alt om.
Der er ingen finansielle institutioner, der ville drømme om at operere med 60 pct.s tab.
Jeg synes, at de pågældende, der mener, at vi udvikler det til en statsbank, skal prøve at se, om de kan få nogen til at købe denne her spændende statslige bank.
Jeg tror ikke, man ville binde an med det.
Det er ikke en finansiel institution, det er en offentlig statslig erhvervsfremmeinstitution, hvor vi nu samler en lang række af de initiativer, som vi fra regeringens side finder er afgørende for at skabe en kompetent adgang til kapitalen.
Deri ligger i øvrigt delvis et svar til hr. Egil Møller, som spørger til forenkling.
Dertil kan jeg sige, at overflytningen af udviklingsselskaberne, som jo hidtil har været administreret af Erhvervsfremme Styrelsen, til VækstFondens regi, hvor man i forvejen har med vækstvirksomheder at gøre, vil være en administrativ forenkling, som er ganske overordentlig fornuftig efter min mening, og som vil betyde, at vi kan få den gruppe mennesker med de kompetencer samlet ét sted i stedet for at skulle have dem flere steder inden for offentligt betalt regi.
Så nu samler vi kompetencerne i VækstFonden.
Jeg vil vende tilbage til den statslige styring, som jo altså på dette punkt bliver mindre, og minde om, at udviklingsselskaberne, som vi har kunnet sidde tæt med i en statslig styrelse, ifølge forslaget bliver lagt ud til VækstFonden.
Det er ikke meningen - jeg synes, det måske er lidt ærgerligt at skulle stå og sige det her, for det fremgår meget, meget klart af forslaget - at hverken Erhvervsministeriet og dets øjensynlig meget ubehagelige embedsmænd eller ministeren, hvilken karat ministeren så end måtte have, disse dystre personager, skal bestemme over,
hvilke markeder der nu kan anses at ville udvikle sig som positive, hvilke virksomheder der ville kunne byde på vækstmuligheder, eller hvilke projekter der er mest perspektiv i
Det kan skyldes, at man ikke grundigt nok har læst alle bemærkningerne.
Det kan der jo være visse undskyldninger for, for vi har meget andet at sætte os ind i, og den undskyldning vil jeg så gerne lade nogle slippe af sted med.
Men jeg ved, og det kan jeg se fra avispolemik, at der er nogle, der har tilsvarende synspunkter, og her henviser jeg til en kronik i Børsen i dag, hvor en ansat i Dansk Industri mener det samme, nemlig at det ikke skal være politikere eller embedsmænd, der skal finde fremtidens vindere.
Nej, det skal det ikke, det er heller ikke meningen, det er der heller ikke lagt op til, og det ved den pågældende ansatte i DI godt. Det er lidt ærgerligt, og når jeg siger, det er ærgerligt, så er det, fordi vi jo ikke behøvede den slags forvridninger i debatten.
Vi kunne jo tale om det, der er regulært af forslaget, og ikke finde på noget, som man kan være kritisk over for.
Meningen er, at VækstFondens bestyrelse skal lave en overordnet plan for prioritering mellem de nu flere vækstordninger, som VækstFonden kommer til at arbejde med, og give denne handlingsplan til erhvervsministeren, som må formodes at godkende den, medmindre erhvervsministeren måtte have meget gode argumenter for at gøre noget andet.
Disse meget gode argumenter vil jeg forestille mig, man meget hurtigt vil blive afæsket i et samråd i Folketingets Erhvervsudvalg.
Det synes jeg er en meget fin måde at formalisere den politiske overordnede stillingtagen på i fortsættelse af en lovgivning, som immervæk indebærer, at vi har et par milliarder ude i et regi, som ellers ligger meget langt væk.
At vi fra Folketingets side via den ansvarlige minister kan give meldinger i tilfælde af, at der skulle være en modsætning i forhold til det, der lægges op til fra VækstFondens bestyrelse, vil være den reelle og formelle adgang.
Jeg synes ikke, det er acceptabelt, sådan som det har været.
Vi har måttet have konsulentundersøgelser, som VækstFondens bestyrelse har måttet sidde - det er ikke dem, der har bestilt dem, det har været os, enten via Folketinget eller på erhvervsministerens eget initiativ - og læse i avisen eller i konsulentundersøgelser, hvad konsulenter, henholdsvis politikere og ministre mente om de forskellige hints, der var.
Det har ført til, at VækstFonden har måttet prioritere ganske meget anderledes først den ene vej og så den anden vej på grundlag af ganske uformelle, pressebaserede viderebringelser af, hvad et flertal i Folketinget og regeringen mente.
Jeg synes ikke, det er acceptabelt, og det er i det lys, man skal se ønsket om, at vi i lovgivningen fastsætter en hel regelret mulighed for overordnet og principielt at kunne give meldinger fra politisk hold, som er ansvarlig for de økonomiske midler.
Jeg synes altså ikke, det stemmer med en forsvarlig kombination af ministeransvaret og det frie og kompetente arbejde i VækstFonden med markeder, virksomheder og produkter.
Det er i øvrigt i klar overensstemmelse med, hvordan vi optræder i forhold til andre større fondsdannelser med større offentlig kapital.
Jeg har af gode grunde ikke haft mulighed for at undersøge enhver form for offentlig fond, men jeg kan sige, at i de fondsdannelser og de rådsordninger, der kendes inden for Erhvervsministeriets område, har vi nogle bestemmelser - det er så den anden del af den her politiske indflydelse - nemlig call in-beføjelsen.
Der har vi noget tilsvarende.
Ikke fordi den bliver brugt, men fordi der skal være en regelret mulighed for, at dette Folketing, som vedtager lovene, også kan holde ministeren fast på det ansvar, der følger af lovene.
Det er der ingen mulighed for i dag.
Fru Pernille Sams fik det udtrykt sådan, at det var useriøst, hvis politikere og embedsmænd skulle kunne finde fremtidens vindere.
Fru Pernille Sams fortsatte med, og det var vist for egen regning, at tage sager med til ministeren.
Se, der er ikke tale om, at der gennem Erhvervsministeriets påtænkte medlem af VækstFondens bestyrelse skal kunne tages sager med til ministeren.
Nej, det kan man kun på overordnede og principielle områder, hvor der måtte være tale om en ganske afgørende principiel beslutning, f.eks. diskussionen om retningslinjer på det miljømæssige eller etiske område.
Og det vil være en foreløbig besvarelse til fru Christine Antorini og delvis også hr. Frank Aaen, der spurgte til det.
Det skal jo ikke bare være et stykke papir, VækstFonden skal modtage, og så skal det proppes op på en eller anden hylde.
Men det er jo vigtigt.
Sådan en fastlæggelse kunne være en så principiel afgørelse, at man ville finde lejlighed til at tage denne afgørelse ind til ministeren.
Men det er ikke et spørgsmål om, at politikere og embedsmænd skal kunne finde fremtidens vindere.
Nej, det er et spørgsmål om at finde de regulære arbejdsvilkår, som en vækstfonds bestyrelse skal arbejde under.
Det er ikke hensigtsmæssigt at vedtage det i lovform meget detaljeret.
For en væsentlig begrundelse for at lave en rammelov og ikke skrive detaljerne i en lov, er, at hvis vi skrev det i en lov, ville der komme unødige begrænsninger på bestyrelsens muligheder for at sikre en fleksibel og markedstilpasset aktivitet i VækstFonden.
VækstFonden skal have muligheder for inden for lovens rammer at kunne tilbyde virksomheder produkter, hvor der opnås en optimal erhvervsfremmeeffekt.
Det er det, VækstFonden skal kunne, det er det, VækstFonden skal kunne inden for en relativt vid ramme i lovgivningen.
Det er ikke hensigtsmæssigt at gå detaljeret til værks, for vi er jo nemlig ikke så gode til det.
Vi ville heller ikke, hvis vi skulle være det i lovgivningen, være så præcise, at vi kunne styre det hele. Så blev det galt, kan jeg garantere.
Derfor er det en rammelov, som i høj grad giver VækstFonden muligheder for at arbejde.
Der blev stillet spørgsmål, og det blev nærmest påstået, at nogle skulle have lavet en egnsudviklingsbank.
Jeg tror, det var fru Pernille Sams, der beskyldte hr. Frank Aaen og hans ligesindede - jeg ved ikke, om det var en venlig betegnelse, men det kan man jo vælge at opfatte den som - for at sige, at man ville vedtage, at VækstFonden skulle tage særlige regionale hensyn.
Det vil jeg gerne sige, at det skal
VækstFonden ikke, og det er også en besvarelse til hr. Ole M. Nielsen.
Jeg mener ikke, at det vil være ordentligt at indbygge en sådan begrænsning i VækstFondens arbejde, således at man skulle fordele på denne eller hin måde ud over landet.
Nej, VækstFonden skal bedømme markedet.
Den skal bedømme projekterne ud fra, om der er vækstmuligheder, om der er perspektiv, styrke og overbevisning i dem, og ikke ud fra spørgsmålet, om de ligger i den ene eller den anden landsdel.
Når vi så vælger at lægge op til, at der skal være en begrænsning, så det ikke er de store virksomheder - sådan nogle har vi dog alligevel nogle af, vil jeg gerne sige til hr. Fransgaard - men de små og mellemstore virksomheder, er
det, fordi det er dem, der har særlig vanskeligt ved at skaffe kapital på markedsmæssige vilkår.
I øvrigt er det ikke sådan en meget, meget sådan socialistisk opfindelse.
I mange andre lande har man for længst set i øjnene, at det er nødvendigt at lave noget sådant, og jeg vil sige, at i mange, mange andre lande har man en helt anden politisk styring, end der lægges op til her.
Fru Christine Antorini spurgte til noget, der kunne opleves lidt i samme boldgade, nemlig hvordan man ville kunne styre beløb i forhold til, hvis der måske kunne være mange biotek-virksomheder, eller hvis det var geografisk skævt.
Jeg synes stadig, at VækstFondens bestyrelse - det er også det, der ligger i lovforslaget og i den gældende lov - skal styre efter det, jeg sagde før: Hvor er vækstpotentialet efter VækstFondens opfattelse det største?
Hvor i projekterne er der mest perspektiv og styrke og overbevisning?
Så kan det være, at de bliver geografisk skævt fordelt, det kan være, at de bliver branchemæssigt skævt fordelt, men sådan vil udviklingen formentlig også vise sig.
Jeg vil gerne se på, hvilke konflikter der kunne være i forhold til det, at man kunne indskyde ganske meget kapital.
Hvor meget ville man så have indflydelse for?
Jeg tror, jeg har været rundt om de problemstillinger, der er rejst, og jeg vil sige, jeg håber, at vi med en læsning af bemærkningerne meget nøje med hinanden og også ved en præcisering af nogle af de ting, der måtte stå, og det er nødvendigt, kan jeg se på baggrund af de meldinger, der er kommet fra nogle sider i dag.
Så der er grund til at finde frem til en løsning af dette forslag, hvor vi vil kunne skabe nye vækstmuligheder og bedre adgang til kapital for de virksomheder, som vi udvikler til den fremtid, vi også skal leve i.