Anders Mølgaard (V), 1998-01-14:
Den suverænt største udfordring til den danske uddannelsespolitik i de kommende tiår er at formulere og vigtigst at realisere en national kvalitetsstrategi, der kan resultere i, at Danmark atter placerer sig blandt de fem førende nationer på det uddannelsespolitiske verdenskort.
Det er så også den primære grund til, at V og K i fællesskab har fremsat dette beslutningsforslag.
I de sidste fem år har de centrale succeskriterier for regeringens uddannelsespolitik været af primært kvantitativ karakter.
Flere nye uddannelser, flere uddannelsespladser og længere uddannelser
, men det er ikke længere en farbar vej.
Indrømmet, historisk set har det været nødvendigt og rigtigt at øge studieoptaget, men tiden er nu inde til et markant fokusskift i dansk uddannelsespolitik.
V og K vil med dette forslag flytte pendulet fra en kvantitativ til en kvalitativ satsning, og at denne nyorientering er nødvendig, mener vi er indiskutabel. Jeg tror, at alle, der beskæftiger sig med uddannelse i vort lille dronningerige, er fuldt orienteret om den stribe kritiske rapporter såvel nationale som internationale, der gang på gang de sidste år har dokumenteret et uacceptabelt kvalitetsfald i det danske uddannelsessystem, og for en lille velstående nation som Danmark, hvor vi bruger over 70 mia. kr. årligt til uddannelsesformål, er det ganske enkelt dybt utilfredsstillende.
Så det er på tide, at vi ikke kun med hensyn til ressourcetildeling, men så sandelig også på kvalitetssiden kommer i toppen af den internationale uddannelsespolitiks superliga.
Ikke mindst i en stadig mere
globaliseret økonomi og internationaliseret tidsalder med kontakt og konkurrence på kryds og tværs af kontinenter er det af afgørende betydning, at det danske uddannelsessystem er af en sådan kvalitet, at det giver grundlag for fortsat vækst og velstand.
Det drejer sig dybest set om at sikre fundamentet for basale velfærdsgoder for de kommende generationer.
De mange problemer og udfordringer gør, at V og K har formuleret denne nationale kvalitetsstrategi. Strategien skal i den konkrete udformning tage hensyn til, at det fortsat er den enkelte uddannelsesinstitution, der har betydelige frihedsgrader for så vidt angår undervisningens tilrettelæggelse, økonomiske prioritering osv.
Den nationale kvalitetsstrategi skal således først og fremmest opstille indholdskrav, som sikrer et højt kvalitetsniveau i det danske uddannelsessystem.
Et centralt middel til at opnå dette mål eller fyrtårn er fortsat at etablere et uafhængigt nationalt kvalitetsinstitut, som også flere ordførere og ministeren har berørt, der skal sikre en løbende og systematisk evaluering af alle uddannelser og uddannelsesinstitutioner i naturlig sammenhæng med brugere, aftagere og eksperter i de lokale institutioner, og bestyrelsen skal selvfølgelig sammensættes, så aftagerne er stærkt repræsenteret.
Kvalitetsinstituttet skal fungere som institutionssparringspartner og opstille konkret anbefaling til forbedring af bestræbelserne for at nå de bedst mulige resultater.
Der skal også skabes rammer, der kan sikre en konsekvent opfølgning af evaluering, som bl.a. indeholder incitament for uddannelsesinstitutionerne til konkret at forbedre uddannelseskvaliteten.
Vi foreslår som bekendt også, at der i forlængelse heraf etableres en vidensbank, som også flere har omtalt, under kvalitetsinstituttet, der skal foreslå indsamling af eksterne og landsdækkende kvalitetsvurdering, resultatmåling, lokale erfaringer og relevante statistikker og herunder naturligvis indsamle tilsvarende internationale undersøgelser og ekspertise.
Denne viden skal naturligvis distribueres, så den er tilgængelig for både underviseren, eleven, den studerende og alle institutionerne.
Samtidig forventer forslagsstillerne, at ministeren i OECD-kredsen arbejder for, at OECD udformer kvalitetsudviklingsløsningsforslag på baggrund af de forskellige erfaringer i medlemslandene.
Med realisering af alle disse initiativer forventer V og K, at Danmark i løbet af få år vil befinde sig i den uddannelsespolitiske elite, hvor vi - de investerede ressourcer taget i betragtning - rettelig hører hjemme.
Vi mener altså, det fremsatte forslag vil betyde, at det er et rent vinderspil, hvor alle parter kommer styrket ud, både undervisere, studerende og de involverede uddannelsesinstitutioner.
Alle parter har en naturlig interesse i en bevidst og målrettet kvalitativ satsning.
Det burde være indiskutabelt, at der er et indlysende behov for at få opstillet mere præcise indholdsmæssige fyrtårne, og en helt central forudsætning for udvikling af skolens og uddannelsesinstitutionernes kvalitet er naturligvis formulering og opstilling af indholdsmæssige sigtepunkter og en opfølgning af, hvordan der løbende gennemføres evalueringer og målinger på den enkelte uddannelsesinstitution.
Og disse resultater kan sammenlignes både lokalt, regionalt, nationalt og internationalt.
Venstre har også med glæde noteret sig, at også regeringen her på det sidste er begyndt at gøre sig tilsvarende betragtninger.
I det omtalte oplæg »Uddannelse - Omkostninger og Resultater« fra november 1997, som er en del af serien »Danmark som foregangsland«, efterlyser regeringen også selv mere konkrete og operationelle mål for elevernes færdigheder.
Det er glædeligt, at også regeringen kommer med en erkendelse dér.
Fra Venstres side lægger vi også megen vægt på, at aftagerne, primært det private erhvervsliv, inddrages meget stærkere.
Også på dette område viser undervisningsministeren en stigende forståelse for synspunkter, som forslagsstillerne har haft og forfægtet i årevis.
Jeg kan ligeud sige, at vi fra forslagsstillernes side er så svært tilfredse med oplægget »National kompetencestrategi«, som ministeren står i spidsen for, at vi faktisk selv kunne have forfattet oplægget.
Jeg ved ikke, om ministeren opfatter det som en ros, men jeg mener, han bør modtage det i den ånd.
Sagligt set mener vi, at der i de to oplæg, altså både i »National kompetencestrategi« og »Danmark som foregangsland«, er så mange sammenfaldende holdninger og mål
med beslutningsforslaget her fra V og K, at det burde være muligt at kunne mødes i en fælles formulering af en national kvalitetssikring til glæde og gavn for de over en million brugere af vort uddannelsessystem.
Jeg vil her til sidst lige gøre et par bemærkninger til nogle af ordførerne og også forsøge at svare meget kort på nogle af de spørgsmål, der er stillet.
Først en kommentar til både ministeren, den socialdemokratiske ordfører og SF's ordfører om folkeskoleforliget:
Nu har jeg ikke den præcise dato, men jeg tror, det var den 2. september sidste år, vi havde et møde hos ministeren, hvor vi drøftede 8-punkts-planen, altså handlingsprogrammet »Folkeskolen år 2000«, og jeg vil i hvert fald på Venstres vegne sige, at vi bakker et hundrede procent og dybt loyalt op bag de otte punkter.
Jeg gjorde også på mødet hos ministeren i begyndelsen af september opmærksom på, at vi gav håndslag, og det står vi fast ved.
Vi mener, det er otte gode punkter.
Men jeg vil også gerne minde de to ordførere og ministeren om, at jeg på samme møde meget bogstaveligt en 2-3 gange gjorde opmærksom på, at Venstre ikke vil afholde sig fra i de næste to år at have en mening om og komme med initiativer på folkeskoleområdet, og det ville også være absurd, at man som parti og specielt da i opposition, men det gælder også som regeringsparti, ville give sig selv mundkurv på i et par år og lade være med at have nogen meninger om det her. Så til det dér med peace in our time i 2 år vil jeg sige, at det har vi på intet tidspunkt givet håndslag på, og det mener jeg at jeg har præciseret 2-3 gange hos ministeren.
Jeg mener, det er dybt legitimt og helt naturligt, specielt da for et oppositionsparti, men i princippet for alle at have visioner også for folkeskoleområdet.
Så vidt forligsspørgsmål.
Det har vi foreslået i et debatoplæg fra august 1997, og det ligger ret meget på linje med det, CD's ordfører gjorde opmærksom på.
Vi mener også, at det er naturligt, at læringsprocessen starter tidligere, og en række undersøgelser har jo vist, at børns motivation for en tidligere indlæring eller en kombination af specielt leg og læring er til stede.
Så det vil vi i hvert fald gerne støtte.
Til ordføreren for Enhedslisten vil jeg sige, at jeg tror, hr. Bruno Jerup er fuldt klar over, at vi med bankende, varmt hjerte støtter ministerens og regeringens bestræbelser på at lave et sydjysk universitetscenter.
Volumensyge eller ej, vi støtter det med glæde.
Til sidst til ordføreren for Dansk Folkeparti: Vi synes også, det ville være meget positivt, hvis vi i udvalget kunne få overleveret en liste over gennemførelsesprocenten - skal vi ikke sige det på den måde?
- for hver etape på hvert eneste område.
Det synes vi kunne være meget nyttigt, og det er da glædeligt, hvis regeringen har en masse initiativer, der er sammenfaldende med forslagsstillernes beslutningsforslag.
Det ville da være utrolig nyttigt, men mig bekendt er det sådan, at der i hvert fald er nogle huller i det gennemførelsespapir, vi får oversendt.
Til sidst vil jeg sige meget konkret, at vi - jeg kan jo kun tale på Venstres vegne - til det konkrete spørgsmål fra ordføreren for Dansk Folkeparti kan sige, at vi faktisk støtter, at man fra 5. klasse som barn/ung får at vide, hvor man befinder sig på 13-skalaen.
Vi mener, det er vigtigt, at man kender sit faglige udgangspunkt for at forbedre sig.
Det er ret fundamentalt.