Tom Behnke (FP), 1997-10-30:
Det er, som flere har sagt, noget af en historisk begivenhed og noget af et historisk forslag, der er på bordet i dag til førstebehandling.
Der skal ikke være tvivl om, at vi i Fremskridtspartiet igennem mange år har arbejdet frem mod, at vi skulle have en egentlig domstolsstyrelse, og vi er glade for, at forslaget nu ligger her.
Omvendt må man også sige, at når man når frem til dagen, hvor forslaget ligger på bordet, så kan man godt begynde at ryste lidt på hånden, om det nu også er den rigtige måde, det bliver gjort på, for en ting er
, at man sådan rent principielt synes, at det er en god ting med en domstolsstyrelse, noget helt andet er så måden, det bliver gjort på.
Det, der har været vigtigt for os i Fremskridtspartiet, er, at vi får en domstolsstyrelse, som er selvstændig og uafhængig, og at vi netop på den måde sikrer, at domstolene er en instans helt for sig selv fuldstændig i overensstemmelse med det, som grundloven foreskriver.
Vi er også meget tilfredse med, at denne domstolsstyrelse skal ind og varetage Procesbevillingnævnets administrative og bevillingsmæssige forhold. Det er fuldstændig rigtigt, som fru Margrete Auken sagde, at det, at vi fik lavet Procesbevillingsnævnet som en fuldstændig uafhængig instans, skyldtes det benarbejde, der blev gjort af Socialdemokratiet, SF og Fremskridtspartiet.
Man diskuterede det igennem lang tid, og da man endelig begyndte at bløde lidt op over for det, var det første forslag, at det var Højesteret, der skulle afgøre de ting, men vi holdt heldigvis fast, og den dag i dag har vi Procesbevillingsnævnet, og det er en god ting.
Bestyrelsen er af ministeren foreslået til at skulle være på 11 medlemmer, og sammensætningen har ministeren også foreslået.
Dér synes jeg, at både antallet, og hvem der skal sidde der, måske kan diskuteres.
Det er i hvert fald noget af det, vi vil lægge op til at diskutere under udvalgsbehandlingen, så det kommer på plads.
Det, der er meget vigtigt, og det, som vi synes, er en rigtig god ting ved forslaget her, er, at der bliver en mere gennemsigtig procedure i forbindelse med udnævnelse af dommere.
Jeg tror ikke, det har været berettiget kritik, men der har været rejst en kritik, hvor man siger, at det er noget, der foregår bag lukkede døre, og det er bare nogle ganske få, der sidder og bestemmer det.
Og dér er det vigtigt, når man udnævner dommere, som jo er en utrolig vigtig begivenhed, at der er en gennemsigtighed i det, så alle ligesom kan se: Nå, det var sådan, det foregik.
Det er også vigtigt, at man i den sammenhæng lægger større vægt på bredden i dommernes juridiske, men også personlige kvalifikationer.
Dermed ikke sagt, at man ikke har gjort det hidtil - det skal jeg ikke stå her og påstå man ikke har gjort - men der har i hvert fald været en mistanke
om, at det var visse folk, der fik dommerembederne, at der var visse lister, som man kørte efter
Der har været rygter fremme om dødemandslister, hvor man efter en vis anciennitet i Justitsministeriet fik præcise dommerembeder på præcise steder alt efter, hvor store de var osv.
Så er der det med det politiske ansvar.
Det er jo skønt, at vi nu får en fuldstændig uafhængig og selvstændig domstolsstyrelse, men hvad så med det politiske ansvar?
Og det er dér, man godt kan begynde at ryste lidt på hånden, for hvor er Folketinget henne i den sammenhæng?
Hvad nu, når det går galt?
Hvad nu, når domstolene laver noget, hvor Folketinget synes, at det er helt urimeligt?
Ja, så mangler vi jo ligesom det politiske ansvar.
Dér synes jeg nok at man kunne diskutere, hvad justitsministeren efter forslaget kan og måske specielt ikke kan foretage sig over for Domstolsstyrelsen.
Det kan godt være, at vi skal justere lidt på det eller i hvert fald meget nøje overveje, om snittet nu også lige præcis skal være der, hvor det er lagt, for sagen er jo, at når først disse to forslag er vedtaget, kan man allerede på nuværende tidspunkt forudsige, at de kommer til at gælde i ganske, ganske mange år frem i tiden. Dér kunne det godt være, at den kompetence, som ministeren efter forslaget har til at udnævne dommerne, ganske vist efter at de bliver indstillet, måske også kunne indeholde en eller anden ordning, hvorefter ministeren i ganske særlige tilfælde kunne gå ind og sige: Jamen så trækker vi udnævnelsen tilbage.
Jeg ved ikke, om vi skal gøre det, men det er en diskussion værd.
så alle og især undertegnede er tryg ved det, som vi nu går i gang med.
Lad mig så sige noget om dommernes bijob, som jo er den anden store del af disse forslag.
Det er sådan set fint nok.
Det har vi i Fremskridtspartiet ingen problemer med.
Men vi synes stadig væk, at det med voldgiftssagerne er problematisk, og vi synes ikke, at ministeren i tilstrækkelig grad har opfyldt vores ønsker.
Der bliver ganske vist det nye, at dommerne skal lave en årlig indberetning om omfanget af deres bijob ved voldgiftssager, men ikke fortjenesten ved dem.
De skal ganske vist indberette det, men der er ikke aktindsigt, så offentligheden kan ikke komme til at se det, og det mangler.
Det er selvfølgelig bedre, end det er i dag, og forslaget er en klar forbedring af tilstanden fra i dag, men det er ikke godt nok.
Hvis forslaget skulle være rigtig godt, burde man en gang for alle gå ind og sige, at hvis man vil være offentlig dommer, så er man offentlig dommer.
Hvis man så synes, det er sjovere at lege med voldgiftssager, må man vælge at lege med voldgiftssager og fraskrive sig at være offentlig dommer.
Det kan ikke være rigtigt, at det at være offentlig dommer er sådan en slags iværksætterydelse til, at man ved siden af kan gå ud og være voldgiftsdommer.
Det er ikke holdbart, for der bliver nogle interessekonflikter.
Ikke bare i forhold til, at man kan være inhabil - det skal man nok finde ud af at få løst - men i forhold til det økonomiske i det, for i det øjeblik, hvor man tjener 2 måske 3 gange så meget på sine voldgiftssager som ved at være offentlig dommer, så ved jeg godt, hvornår dommerne yder deres største indsats, og hvornår de yder deres mindste indsats.
Det er der ingen tvivl om, for sådan er vi mennesker skruet sammen.
Dér burde man gøre det, at dommerne valgte enten at være offentlig dommer eller voldgiftsdommer.
På den måde tror jeg på, at det ville kunne lade sig gøre, at vi fik et langt bedre forslag ud af det, og det er noget af det, vi vil arbejde videre med i udvalget.
Det kunne være rart allerede i dag at høre justitsministerens kommentarer til eller svar på, om det er noget, man ville være indstillet på, at man altså simpelt hen tog skridtet videre og sagde: Enten er man offentlig dommer, eller også er man voldgiftsdommer; enten-eller, man kan ikke være begge dele samtidig.
Det skal være tilladt årligt eller sådan noget at svinge tilbage og lade sig ansætte i det offentlige igen, men enten-eller.
Det kunne være rart at høre, hvad justitsministeren har at sige til det.