Marie Fugl (SF), 2005-11-02:
Det vil sige, at ministeren ikke vil sikre, at underernæring og patienter med ernæringsrisiko indgår som et element i den fælles kvalitetssikring.
Men jeg er glad for, at ministeren siger, at det skal være synligt, hvad det er for en kostpolitik, hvad det er for noget mad, der bliver serveret på de forskellige sygehuse.
Der er ekstremt stor forskel på, om man er på Herlev Hospital, hvor man kan vælge mellem en række menuer, eller om man er på Frederiksberg Hospital, hvor det bliver kørt ude fra Rigshospitalet, lander på en bakke, kommer ind i en ovn og kommer ud igen og op til patienten.
Men vil ministeren så være med til at forpligte sygehusejerne til at udarbejde en konkret kostpolitik og til, at den bliver synlig?
Som det er nu, skal man altså ringe rigtig meget og tigge og bede rigtig meget for at få lov til at se de her kostplaner.
Så vil ministeren være med til, at sådan en kostplan bliver udarbejdet for de enkelte sygehuse, og at den eventuelt kommer til at ligge på sygehusenes hjemmeside?
hvis det, jeg sagde før, kan udlægges, som om jeg ikke mener, at det her skal være et tema for kvalitetssikring ude i det danske sygehusvæsen.
Det mener jeg sådan set det skal.
Nu kan jeg ikke hele den danske kvalitetsmodel udenad i alle dens detaljer, og den er i øvrigt også under udvikling, men det her er jo et oplagt fokusområde, fordi den ernæring, patienterne får, jo har indflydelse på, hvad det er for et patientforløb, vi får.
Så jeg kan godt bekræfte, at det her fokusområde skal tænkes ind i den danske kvalitetsmodel.
Når der så bliver spurgt til, om jeg vil stille den her slags proceskrav ved at gå ud og sige, at nu skal sygehusejerne angribe opgaven på en bestemt måde, vil jeg sige uden at være polemisk, at det jo er lidt barokt.
Altså, vi tog ansvaret for at foreslå en sundhedsreform, hvor der kom noget mere styring, noget mere nationalt overblik, og vi blev mødt af en opposition, der sagde: Hold fingrene væk; der er alt for meget centralisme; der er slet ikke brug for at lave regioner; hold fast i skatteudskrivningsretten; forskellighed er godt.
Det får vi med regionerne.
Nu er det jo sådan, at de nye regioner ikke har mulighed for skatteudskrivning, så jeg vil spørge ministeren, om han ikke også ser det som sit ansvar, at regionerne prioriterer ernæringspleje og eventuelt supplerer med midler, hvis de ikke prioriterer den, så vi altså undgår, at de her patienter bliver ved med at være underernærede på sygehusene.
Konkret vil jeg spørge: Vil ministeren sikre, at underernæring og patienter med ernæringsrisiko indgår som et element i den fælles kvalitetssikring, som de nye regioner er ved at skrue sammen, altså det, der hedder den danske model?
Det vil i øvrigt være en økonomi, der region for region er mere retfærdigt afmålt i forhold til, hvordan befolkningssammensætningen er, end tilfældet er i dag, hvor sygehusdriften er skattefinansieret.
Så bliver det jo altså en opgave for de nye regionspolitikere, der vælges her om små 14 dage, at få skabt et godt sundhedsvæsen.
Det, der så er vores opgave herfra, er jo at understøtte den opgave ved at sikre et gennemsigtigt sygehusvæsen, hvor man kan se de forskelle, der er på at drive det godt og mindre godt, ved at stille vi den til rådighed.
Og der mener jeg faktisk i forbindelse med den her sag, at der med den MTVrapport, der nu ligger fra Sundhedsstyrelsen, sådan set er skabt evidens for, at det er en god idé ikke alene ud fra en patientbehandlingsindfaldsvinkel, men altså også ud fra en driftsøkonomisk indfaldsvinkel at prioritere det her område.
Så jeg kan sådan set ikke se, at der er brug for, at vi skulle komme med ekstra ressourcer.
Spørgsmålet drejer sig om, hvad ministeren vil gøre for at sikre, at landets hospitaler har en ernæringspleje, der sikrer, at færre patienter bliver underernærede.
Ifølge Sundhedsstyrelsen skønnes det, at 30 pct. af patienterne på de danske sygehuse er underernærede, og under indlæggelsen indtager patienterne gennemsnitligt kun mad svarende til 60 pct. at behovet for ernæring.
Underernærede patienter vurderes at være 50 pct. dyrere end gennemsnitspatienten.
Det vurderes, at man ved en målrettet ernæringsindsats kan reducere antallet af underernærede patienter med 50 til 100 pct., og at det kan betyde en årlig besparelse på en halv til en hel milliard kroner.
Samtidig er ernæringsplejen det område, der er blevet kraftigst beskåret de sidste 10-15 år.
I 2003 afsatte Sundhedsstyrelsen under overskriften »Bedre mad til syge« en pulje på 5 mio. kr. til støtte af projekter, men der er ikke blevet samlet op på disse projekter, der er ikke blevet evalueret, ligesom erfaringerne fra pilotprojekterne ikke er blevet udbredt til andre sygehuse.
Sundhedsstyrelsens rapport viser også, at der er meget stor variation i den politik, som amterne fører i forhold til ernæring på sygehusene.
Jeg spørger derfor ministeren, hvad han agter at foretage sig for at sikre, at de her landspolitiske intentioner også kommer til at fungere i praksis ude på sygehusene.
For det er jo vigtigt at holde fast i, at vi har en rollefordeling i det danske sundhedsvæsen, hvor det er sygehusejerne, der har ansvaret for at drive sygehusene.
Det er amterne i dag, det bliver regionerne fremover.
Jeg tror selv på, at vi med 5 regioner frem for 15 selvstændige sundhedsvæsener får nogle stærkere enheder, hvor politiske prioriteringer vil få lettere ved at slå igennem.
Som spørgeren også var inde på, ligger der jo en stribe anbefalinger og vejledninger og inspirationsmateriale til sygehussektoren med anvisninger på at forbedre ernæringsplejen af de indlagte patienter.
Der er nu kommet en MTV-rapport – det er også den, kan jeg forstå, der hives eksempler og tal frem fra – som jo sådan set understreger, at det her burde være en vindersag i den forstand, at man kan øge udsigten til hurtig helbredelse af patienterne, man kan forbedre sygehusøkonomien, og man kan skabe mere kvalitet i oplevelsen, mens patienterne er indlagt.
Så der er jo sådan set i virkeligheden bare at sige, at nu må man se at komme i gang.
Og det fordrer jo først og fremmest, sådan som det også fremgår af MTV-rapporten, at man fokuserer på det her tema på ledelsesniveau i de danske sygehuse.
Så man kan sige, at regeringen har understreget det her som en politisk prioritet.
Det har vi gjort i den plan, »Sund hele livet«, vi lavede tilbage, det var vel i 2002.
Det er jo også den, der har ført frem til, at der nu ligger en MTV-rapport.
Skriftlig begrundelse
Ifølge Teknologirådets høring om offentlig forplejning den 12. oktober 2005, anslås det, at 20-50 pct. af patienterne på danske sygehuse er underernærede.
Underernæring kan medføre sygdomsforlængelse og er samtidig også en vigtig faktor i forhold til patienternes livskvalitet.
Der er brug for en forbedring af ernæringsplejen på de danske sygehuse, en forbedring, der ikke alene vil højne sundhedsniveauet, men som også samfundsøkonomisk vil være en fordelagtig investering.
Center for Evaluering og Medicinsk Teknologivurdering vurderer på baggrund af internationale undersøgelser, at indlæggelsestiden for medicinske patienter i gennemsnit kan reduceres med 3,4 dage ved en bedre ernæringspleje.
Det svarer til en samlet reduktion i indlæggelsestid på 6,7 og omregnet til et besparelsespotentiale til cirka 144 mio. kr. årligt.
Rapporten viser også, at der er stor variation blandt de tiltag, som amterne og Hovedstadens Sygehusfællesskab har iværksat i forhold til ernæring på sygehusene, en variation, der strækker sig fra, at ingen kostpolitik generelt er vedtaget, til en aktiv implementering af et kvalitetssikringssystem for ernæringsplejen.