Christian Wedell-Neergaard (KF), 2006-04-06:
Socialdemokratiet nævner i sit indledende indlæg, at der er en række socialdemokratiske kommuner, som bliver berørt af udligningsreformen; de nævner Hillerød, Ballerup, Køge, Sorø med andre og ser misundeligt til de konservative kommuner og påstår dermed, at det er gået mindre ud over dem.
Jeg skal hilse og sige, at det tror jeg ikke er den udlægning, som mine konservative kolleger vil komme med, og det er ikke en udlægning, vi er enige i.
Det er sådan, at forhandlingerne er forløbet uden skelen til konkrete kommuner, der er lagt en række principper op, og det er de principper, der nu danner grundlag for udligningsreformen.
Det er ikke sådan, at man har siddet og forhandlet fra kommune til kommune, så det kan jeg klart afvise.
De principper, der lå til grund for et nyt tilskuds- og udligningssystem, er jo udarbejdet af Finansieringsudvalget, og i Finansieringsudvalget har man siddet og kigget på en række kriterier, som skulle indgå i udligningsreformen.
De kriterier har vi taget for givet i arbejdet, og der er ikke nogen, der har pillet ved kriterierne.
Kriterierne har været gældende hele vejen.
Udligningsreformen er en længe ønsket reform, som jo omfatter de tre partier bag kommunalreformen, som havde lovet hinanden at lave en økonomisk udligning efterfølgende, hvor man sikrede en retfærdig fordeling af midlerne, og så har vi den glæde og fornøjelse, at Det Radikale Venstre er gået med i denne aftale.
Der stilles mange krav, og de krav skal kommunerne naturligvis være i stand til at leve op til.
Det gamle udligningssystem var et ældre system, og der havde føjet sig en lang række særordninger til.
Så man har altså resultatet af kommunalreformen, så har man de mange særordninger, så har man efterfølgende fordelingen af amternes opgaver, og så har man til sidst udligningssystemet, og disse fire elementer indgår i udregningen af, hvordan den enkelte kommune bliver stillet efterfølgende.
Man kan selvfølgelig godt komme med den påstand, at det er særdeles indviklet og uigennemskueligt, men der foreligger jo helt præcise modelberegninger for alt, hvad vi har foretaget os.
Disse modelberegninger har været til rådighed for forhandlingskredsen, og man kan sige, at når vi respekterer nettoudligningsbegrebet, har vi lavet en udligning, som omfatter ca. 1,1 mia. kr. i sin helhed.
Som konservativ kan jeg sige, at vi nok havde ønsket, at man havde startet på et lavere udligningsniveau, men vi har hele tiden været indforstået med og været enige i, at udligningssystemet måtte udvikle sig, efterhånden som der kom en øget forskel mellem hovedstaden som kraftcenter og det øvrige land.
Så vi har hele tiden set det dynamiske element i den her model som en af styrkerne.
Vi ønsker, at kommunerne får mulighed for at løse opgaverne, men en total ensretning af kommunernes serviceydelser er heller ikke det, som er vores ønske.
Vores ønske er, at kommunalbestyrelserne prioriterer og skaber varierede løsninger.
Man kan sige, at vi får et udligningssystem, som er tilpasset kommunalreformen, og det fordeler bloktilskuddet efter indbyggertal og ikke efter indkomstgrundlag, og der er etableret princippet om nettoudligning.
Jeg vil her godt sige til de socialdemokratiske repræsentanter: Det er helt udelukket, at jeg som ordfører skulle kunne udregne, hvilken udgiftsudligning der er tale om.
Det er et regnestykke så stort, at det vil være ganske umuligt for ordføreren på stående fod fra Folketingets talerstol at kommentere det spørgsmål.
Vi har jo hele vejen igennem brugt Finansieringsudvalget, og i Finansieringsudvalget sad der repræsentanter for bl.a. kommuner og amter og mange andre, og derfor har det været udgangspunktet.
Så tager staten hovedansvaret for udligningen, der indføres et højere udligningsniveau, og vi får afskaffet disse særordninger.
Det er sådan, at det nuværende udligningsniveau, som jo er 45 pct., bliver forhøjet til 58 pct.
En af de knaster, som vi har brugt meget tid på, er jo den såkaldte overudligningsregel, hvor der forhøjes fra 90 pct. til 92 pct., og det vil sige, at en kommune er sikret, at den altid kan beholde 8 pct. af den merindkomst, den får, hvis der kommer nye borgere.
Så er der den dynamiske del af modellen, som forhøjer landsudligningen fra 58 pct. til 68 pct.
Det sker, hvis indkomstforskellene fortsætter med at være til stede, og det sker over en 10årig periode.
Samtidig med at der sker denne udvikling, bliver summen af det hele totalt et udligningsniveau på 85 pct., hvilket betyder, at hovedstadsudligningen bliver gradvis mindre.
Der er i ordningen plads til, at særlig vanskeligt stillede kommuner bliver tilgodeset.
Det er ikke muligt at lave et udligningsniveau, som er så højt, at man fuldstændig tilgodeser alle kommuner.
Der kan man lave flerårige aftaler på toppen af udligningssystemet og derved få en situation, hvor Lolland også bliver kompenseret for kommunalreformen og de faktorer, som jeg nævnte.
Så er der det forhold, at de socialøkonomiske vægte er øget fra 20 til 30 pct., og at pengene dermed er flyttet hen, hvor de sociale opgaver er størst.
Disse sociale vægte bliver gradvis øget over de næste 8 år fra 30 til 32 pct., således at man løbende flytter pengene derhen, hvor der er det største behov.
Så er der indført en udligning af selskabsskatten, således at 50 pct. af selskabsskatten udlignes.
Der er kommuner, der har meget store indtægter fra selskabsskat, og de deltager nu også i udligningsreformen.
Det betyder jo, at det fortsat for en kommune kan betale sig at tiltrække erhverv, men man må altså indstille sig på, at der ryger 50 pct. til det overordnede.
Der indføres en overgangsordning, og det betyder bl.a., at skatterne er fastlagt for 2007, men jeg kan ikke pointere nok, at fra 2008 er der altså ikke tale om et skatteloft.
Det betyder, at fra 2008 vil det være kommunalbestyrelsen, som fastlægger sin skatteprocent og dermed, hvordan man vil behandle borgerne.
Der har været en drøftelse af afskaffelse af selvbudgettering.
Kommunernes Landsforening siger: Hvad har det egentlig med udligningssystemet at gøre?
Der kan man sige, at den nye ordning med, at det skulle ske på det statsgaranterede grundlag, og at man efterfølgende blev reguleret, hvis man havde en vækst – det var det system, som var lagt ind i lovforslaget – er et fremragende system, som vil give kommunerne den bedste af alle verdener.
Men Kommunernes Landsforening har gjort meget kraftig indsigelse imod det, og derfor synes jeg, det skal overvejes at gå tilbage til det gamle system, hvor man altså har selvbudgettering som en mulighed og det statsgaranterede grundlag som en mulighed.
Det er altså for mig uforståeligt, at man ligesom har det ønske, medmindre man altså har det principielle udgangspunkt, at selvbudgettering og dermed kommunalt selvstyre er det bedste, og så må det, om jeg så må sige, gå, som det bedst kan.
Men vi vil i hvert fald være villige til at se på det spørgsmål.
Jeg synes, profilen i det her forslag er god, og vi kan fra De Konservatives side derfor stemme for dette lovforslag og hele pakken.