runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Dahlgaard (KF), 1999-04-29:
Det er jo fuldstændig på rygmarven, at de partier, der er klare jasigere til det europæiske, uanset hvor langt det går, afviser en uvildig kommissionsrapport: Der er så meget debat i aviserne; der bliver skrevet så meget; der er flere tusinde sider; det kommer fra alle; vi har nok!
Jeg forstår det egentlig ikke, for det er da ikke ligegyldigt, hvor det kommer fra, eller hvor gammelt det er, eller hvem der siger det.
Hvis det er folk, der har forstand på det økonomiske område - det her drejer sig jo bl.a. om økonomi - som f.eks. de økonomiske vismænd, der er uafhængige og respekterede, læser man hvert halve år, når deres rapporter kommer, med interesse, hvad de skriver om økonomien, og de er også enkelte gange kommet med nogle kapitler om ØMU'en, som er blevet læst med særlig interesse, men det er efterhånden nogle år siden.
Mener CD's ordfører, at alle indlæg har lige vægt?
Er de mere kyndige og uafhængige folks ikke mere interessante, og var det ikke en rapport fra dem, vi skulle have i ajourført tilstand om det her emne?
Anne Baastrup (SF), 1999-04-29:
Det er en imponerende og meget deprimerende debat, der er i dag om de her to forslag.
Det ene forslag handler om en alsidig og fair eurodebat med en uvildig ekspertudredning, et oplysningsråd samt udarbejdelse af retningslinjer for sagligt informationsmateriale fra ministerierne.
Hvem med bare en smule fornuft i behold kan afvise det?
Hvem med bare en smule demokratisk forståelse kan afvise et sådant forslag?
Det andet handler om udarbejdelse af en uvildig kommissionsrapport om positive og negative sider ved en dansk tilslutning til euroen.
Det lyder også klogt.
Vi har et problem: Hver gang vi har folkeafstemninger om EU-spørgsmål, er der nogle, der snakker i ét verdenshjørne, og andre snakker i et andet.
Hvorfor kan vi dog ikke få en dialog på baggrund af et fælles beslutningsgrundlag?
Hvorfor kan vi ikke få en dialog, som gør, at man rent faktisk taler samme sprog?
Jeg fatter ikke, at regeringen nu, hvor den tilsyneladende har besluttet sig for, at vi skal have en folkeafstemning om euroen, hvad SF er imod, overhovedet kan argumentere imod, at der kommer en uvildig redegørelse, argumentere imod, at der bliver sammensat et udvalg bestående af politikere og økonomer og andre kloge folk, der i fællesskab finder ud af: Hvad er det for elementer i eurobeslutningen, der kan diskuteres?
Hvad er det for et grundlag, der skal diskuteres på?
Hvordan kan man definere de forskellige opfattelser af, hvad konklusionerne bliver?
Det er fuldstændig uforståeligt og ganske pinligt for det danske Folketing, at man ikke bare automatisk tager initiativ til at få nedsat det her udvalg.
Susanne Clemensen (CD), 1999-04-29:
Jeg vil sige, at jeg tror ikke, jeg kan bidrage med så meget nyt til debatten her.
Jeg er meget enig i det, som regeringen og Venstre og De Konservative allerede har sagt her fra talerstolen i dag.
Jeg tror ikke, der er behov for en uvildig kommissionsrapport, endsige at man kan lave en sådan uvildig kommissionsrapport.
Og med hensyn til det oplysningsråd, som Enhedslisten foreslår, mener jeg, at der allerede findes utrolig meget materiale, og det er jo også noget, der med jævne mellemrum debatteres i aviserne, og det var det, som også fru Lene Espersen lagde meget vægt på: Det er den politiske debat i medierne og alle andre steder, vi skal søge at fremme, og det gør vi ikke ved at udarbejde en uvildig kommissionsrapport eller nedsætte et oplysningsråd, for så er vi netop med til at fratage borgerne den demokratiske ret, de har til at debattere det her spørgsmål.
Derfor kan CD ikke stemme for de to beslutningsforslag.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-04-29:
Jeg synes, det er lidt skuffende, at ordførerne for de store partier kører så let hen over det her, for hvem kan have noget imod, at man har et ordentligt gennemarbejdet og ajourført grundlag at tage stilling til, når man skal ud på et tidspunkt formentlig til en folkeafstemning og afgøre, om vi skal afskaffe kronen til fordel for euroen?
Det er klart, at der er fordele ved euroen.
De er indlysende.
En redegørelse for det her på en pædagogisk og troværdig måde, hvad der kræver, at det er uvildige økonomiske eksperter, der gør det, ville da højne debatten.
Man har gjort det i Sverige.
Jeg mener også, at man har gjort det i Irland.
Var de tossede derovre?
Var det vanvittigt?
Jamen Calmforsrapporten, den svenske rapport, har da spillet en stor rolle i den danske debat, bl.a. fordi vi ikke selv har haft nogen uvildig ekspertrapport på det område.
Vi skylder da befolkningen at give den et ordentligt grundlag, når man skal ud at vælge: Skal vi afskaffe kronen, eller skal vi bevare den?
Skal vi have euroen, eller skal vi ikke?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-04-29:
Fru Susanne Clemensen lød helt sur, da hun var heroppe, og jeg ved ikke, om det har været ubelejligt for hende at skulle være ordfører her i eftermiddag, men det håber jeg i hvert fald ikke Dansk Folkepartis forslag har været årsag til.
Men der er én bemærkning i ordførertalen, jeg gerne vil anholde, og det er den om, at man vil fratage danskerne retten til at debattere. Det er jo præcis det modsatte, der ligger til grund for forslaget, og jeg vil gerne spørge, om CD er af den opfattelse, at man har lukket for debatten i Sverige, at man dér har frataget den enkelte svensker retten til at debattere, fordi man har lavet præcis den undersøgelse, som vi gerne vil have lavet i Danmark, på samme måde og på samme uvildige grundlag.
Altså, når jeg hører økonomer snakke om ØMU'en eller euroen - både tilhængere og modstandere - så er der faktisk en lang række ting, som de kan blive enige om må være forudsætningerne for, at euroen kan fungere godt, så hvorfor ikke få sådan nogle mennesker
bragt sammen og få sådan noget ned på et stykke papir, så vi alle sammen kan bruge det?
Alle andre publikationer, der vil blive lavet, vil jo blive lavet enten for at få et ja eller for at få et nej, dvs. med en politisk dagsorden, og det, der er ideen med det, vi foreslår nu, er at få lavet noget materiale, som netop ikke tager udgangspunkt i en politisk dagsorden, men alene tager udgangspunkt i realiteter.
Susanne Clemensen (CD), 1999-04-29:
Når jeg siger, at jeg er bange for, at man med en rapport fratager borgerne den demokratiske mulighed for at debattere det her, så er det, fordi jeg mener, at sådan nogle rapporter
typisk bliver så teknokratiske og administrative osv., at mange i befolkningen har svært ved at forstå, hvad det er, der er blevet skrevet, og hvad det egentlig er, det går ud på.
Der er faktisk meget få borgere, der vil sætte sig ned og læse sådan en rapport, og jeg er også meget uenig i, at man overhovedet kan lave en uvildig kommissionsrapport, der belyser det her spørgsmål.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-04-29:
Nu siger fru Susanne Clemensen, at baggrunden for afvisningen er, at sådan en rapport vil blive meget teknokratisk og dermed meget svær at læse. Jamen herregud, euroen
er et kompliceret emne.
Men det, der så er det fine ved det her, er jo netop, at det ikke er propagandamateriale til fordel for et ja eller for et nej, at hensigten med det er noget helt andet, nemlig alene oplysning.
Og jeg tror hverken på, at CD eller Dansk Folkeparti er særlig egnet til at lave den objektive, uvildige oplysning, som vi kunne have brug for på det her område.
Jeg tror faktisk, vi har behov for at sætte noget helt tredje i gang, og så vil vi partier selvfølgelig bruge de argumenter, vi kan finde, for at få det politiske budskab frem, som vi ønsker.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-04-29:
Jamen jeg vil da spørge fru Susanne Clemensen, om hun ikke mener, at Danmark har endnu mere brug for en uvildig ekspertredegørelse for dette emne end f.eks. Sverige, som har gennemført den, for i Sverige er et af de store dagblade, nemlig Svenska Dagbladet, kritisk over for ØMU'en.
Man er tilhænger af det europæiske samarbejde, men som så mange økonomer, også herhjemme, er man kritisk over for ØMU'en og kritisk over for at afskaffe den nationale mønt til fordel for en fælles europæisk, og det betyder, at der kommer en helt anderledes lødig debat i Sverige.
Det ville jo svare til, at Berlingske Tidende eller Jyllands-Posten gik ind og argumenterede fra den anden side i stedet for, som det er i vores mediebillede herhjemme, hvor det bare er en af boulevardpressens aviser, der af opportunistiske grunde går imod alt, der har noget at gøre med EU, nemlig Ekstra Bladet, og hvor hele resten af banden går ind for ØMU'en, for så bliver det en underlødig og overfladisk agitation.
Susanne Clemensen (CD), 1999-04-29:
Jeg synes, hr. Frank Dahlgaard og hr. Thulesen Dahl får det til at fremstå, som om der ikke allerede i forvejen foregår en lødig og saglig debat, men naturligvis også en debat på politiske synspunkter.
Og jeg vil altså hævde, at det her »on the bottom of the line« er en politisk stillingtagen, og jeg mener også, at man kan tillade sig at sige, at borgerne jo har valgt de 179 medlemmer af Folketinget, og at vi derfor naturligvis har en forpligtelse til at sætte os ind i disse rapporter og på den baggrund tage stilling til, hvad vi mener som politikere og som politiske partier, og så formidle den viden videre til borgerne.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-04-29:
Nu ved jeg jo, at hr. Rohde er meget grundig med sine sager, og derfor har han selvfølgelig også læst bemærkningerne til de beslutningsforslag, der er fremsat.
I bemærkningerne til Dansk Folkepartis forslag kan han se et dementi i forhold til det, han netop sagde, nemlig at vi skulle have den opfattelse, at det er entydigt, at der kun er fordele eller der kun er ulemper i forhold til euroen.
Det er der selvfølgelig ikke.
Der er en række fordele, der er en række ulemper.
Problemet i denne her debat er, at de publikationer, som vi bliver overdænget med i forbindelse med en folkeafstemningssituation, hovedsagelig vil være bestilt af dem, der sidder på pengene, og de, der sidder på pengene, arbejder for et ja.
Det vil sige, at de vil blive politisk bestilt til fordel for et ja ved en folkeafstemning, et ja til euroen.
Det, vi har brug for, er et materiale, som forsøger at skitsere de fordele, der er, de ulemper, der er, stille dem over for hinanden, diskutere dem, med henblik på at befolkningen efterfølgende tager den politiske stillingtagen.
Jeg tror, det må være forstået nu, at det er budskabet, det er hensigten med det arbejde, vi ønsker at sætte i gang.
Det er altså ikke, at en sådan rapport skal komme med en konklusion på, om Danmark skal skrotte kronen eller ej, men opstille de præmisser, de økonomiske forudsætninger, der vil være ved henholdsvis at gå med eller ikke at gå med.
Jens Rohde (V), 1999-04-29:
I Venstre støtter vi selvfølgelig også en alsidig og en fair Europadebat, selvfølgelig gør vi det, men at tro, at den skulle blive mere lødig eller fair eller alsidig, eller hvad man vil, af at vi nedsætter flere oplysningsråd og kommissioner til at komme med rapporter om fordele og ulemper ved EU, er i virkeligheden at skyde et pænt stykke over målet. For det første udarbejdes der jo allerede i dag adskillige analyser og rapporter fra uafhængige forskere og institutioner, der selvfølgelig har hver deres udgangspunkt, og de danner så sammen med den øvrige danske debat et ganske godt grundlag for information og holdningsdannelse om EU. For det andet er det at bede om uvildige rapporter lavet af modstandere og tilhængere af EU jo i virkeligheden lidt af en selvmodsigelse, og man kan ikke lade være med at spørge, hvordan disse gode mennesker overhovedet skulle kunne blive enige om parametrene for, hvad der er godt, og hvad der er dårligt.
Det kunne blive en køn udredning.
Så til det med informationerne, som er blevet diskuteret i forbindelse med hr. Jacob Bukstis ordførertale: Jamen problemet er selvfølgelig, hvis man partout ikke vil tro på de oplysninger, man får.
Det synes jeg er yderst interessant.
Det vil jo ikke ændre sig, hvis nu rapporten fra den her ekspertgruppe skulle munde ud i en overvejende positiv tilkendegivelse over for EU-samarbejdet.
Jeg er helt sikker på, at den så vil møde stærk kritik fra modstanderne under alle omstændigheder.
Hvad angår den politiske debat, jamen så er det jo op til os som politikere og alle andre meningsdannere at skabe den via vores egne holdninger og forudsætninger, og lødigheden vil altid være den enkeltes ansvar.
Det er helt normalt og fair i et demokrati. Venstre kan hverken støtte beslutningsforslaget fra Dansk Folkeparti eller Enhedslisten.
Men når det er sagt, vil vi da meget gerne opfordre regeringen til i lighed med f.eks. den britiske regering at lave en ekspertudredning om de administrative ændringer for erhvervslivet i forlængelse af ØMU'en, hvad enten vi er helt eller delvis med.
Det ville nemlig være en god hjælp til vore virksomheder og dermed have langt større nytteværdi end de to fremsatte beslutningsforslag, som vel kun de færreste inderst inde tror på holdbarheden af.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-04-29:
Hr. Rohde gentager en påstand, som han har lånt fra hr. Jacob Buksti, som igen har lånt den fra ministeren.
De gentager alle sammen, at der skulle foreligge en hel masse publikationer, som skulle indeholde både for og imod.
Jeg har gennemset den liste.
Jeg tror, det i virkeligheden er den liste af publikationer, ministeren omtalte.
Det er i hvert fald én, statsministeren har været så venlig at sende til mig.
Det er jeg glad for.
Det vil jeg gerne bede ministeren takke statsministeren for.
Hvis man kigger ned over den liste, som jeg vil anbefale hr. Rohde stærkt at studere, er det jo ikke just en kritisk holdning, der gennemsyrer det store flertal af de værker, der står på den liste.
Listen viser faktisk snarere, at de institutioner, som har råd til at bede folk om at lave den slags analyser, er gennemsyret af en jaholdning til ØMU'en.
Hvis vi skal have et seriøst, sagligt grundlag, der belyser også den negative side ved euroen, ja, så skal der altså gøres en indsats for det.
Så kommer det ikke bare dalende ned fra himlen af sig selv, således som flere ordførere åbenbart går og tror.
Aage Frandsen (SF), 1999-04-29:
Til hr. Baadsgaard
: Formuleringen »er for alle« må hr. Baadsgaard se i forbindelse med, at jeg citerede OECD-rapporten, som jo siger, at den omstændighed, at skolerne er for alle snarere end kun for dem, der har lidt nederlag, skaber mulighed for al den succes.
»Er for alle« skal i øjeblikket forstås i den betydning, at hvis f.eks. et ungt menneske i dag holder op i gymnasiet, fordi vedkommende af forskellige grunde ikke kan fortsætte,
Det kunne sagtens ske, at den pågældende kom på en produktionsskole, og man kunne også sætte ham i et beskæftigelsesprojekt, for et eller andet sted sender man ham jo hen.
Vedkommende har sådan set
måske lidt et nederlag, men det er jo ikke sikkert, og pointen er, at vi skal ikke have et sted, hvor vi bare tænker på, at det er vigtigt, vi har anbragt alle dem, der lider nederlag.
Det er godt, der også er nogle imellem, som ikke nødvendigvis har lidt nederlag, det er en del af pædagogikken.
Men det er da klart, at der er jo ikke nogen, der drømmer om, at hvis et ungt menneske skal i gymnasiet til august, skal vedkommende på en produktionsskole.
Det er jo fuldstændig meningsløst, og det har aldrig været meningen med det, og det er jo heller ikke på den måde, man visiterer unge mennesker.
Det er ikke sådan, at skolerne bare tager dem, der kommer, det er netop unge mennesker, som har været rundt omkring på forskellige uddannelser, og som skal i vej igen.
Metoden på en produktionsskole er jo netop mesterlære.
Det er mesterlæremetoden, man anvender som en væsentlig del
af uddannelsen
Der er forholdsvis få elever omkring en lærer, og en del af uddannelsen er håndværksmæssigt betonet, så det vil sige, at det i virkeligheden dybest set er, som det var i den gammeldags mesterlære, på en produktionsskole.
Eleverne bliver også sendt ud i arbejde fra skolerne, og det er i virkeligheden også en slags mesterlære.
Det er en pædagogik, som man altså åbenbart i OECD mener
er interessant, og jeg synes også selv, den er det.
Det er noget, som er forsvundet i det, skal vi sige, konventionelle uddannelsessystem, og det er godt for en forholdsvis lille gruppe unge mennesker.
Jeg siger ikke, at der skal åbnes for mange flere tusinde end nu, jeg tror bare, det er dumt at sige, at det og det tal lige bestemt er det rette tal.
Anne Baastrup (SF), 1999-04-29:
Jeg har blot et enkelt spørgsmål til fru Elisabeth Arnold: Set i lyset af den sidste diskussion, vi havde i Europaudvalget, mener fru Elisabeth Arnold så ikke, at der skal ske en ændring af EU-Oplysningen som forudsætning for, at vi rent faktisk kan anvende den som en objektiv oplysningskilde?
Mogens Andreasen (DF), 1999-04-29:
Jamen jeg er slet ikke enig med hr. Aage Frandsen i, at det er en mesterlære.
Mesterlære er noget helt andet.
Her kommer de unge mennesker direkte ud på en virksomhed som lærlinge, hvor de kommer ind i produktionen med det samme, og det er en stor fordel, at de ikke bare sidder og lærer en masse teoretiske ting, for når de så kommer ud på arbejdspladsen, kan de begynde forfra, fordi de ikke har fået nogen praktisk erfaring.
Aage Frandsen (SF), 1999-04-29:
Når jeg har brugt formuleringen, at det er mesterlære, er det, fordi den pædagogiske teknik, som man anvender, er den, at man har en række værksteder.
De unge mennesker kommer i gang i disse værksteder, men ud over det får de også undervisning af boglig art.
Det kan være noget forskelligt, men hvis de er på f.eks. en systue, et tømrerværksted eller et maskinværksted, er det i virkeligheden samme pædagogiske princip som i den gammeldags mesterlære.
Men der er meget mere uddannelse i det.
Hvis nogle f.eks. er ordblinde, kommer de på ordblindekursus, så man netop bruger det boglige, det teoretiske, men tager udgangspunkt i noget praktisk.
Man sørger for at kæde tingene sammen; man har som målsætning, at det er helt afgørende, at de unge mennesker skal få succes, og selv om de måske ikke har haft succes tidligere i livet, får de det dér.
Pædagogikken tager udgangspunkt i principperne fra mesterlæren, men selvfølgelig er der ikke tale om mesterlære, som den blev defineret tidligere.
Det er der ikke tale om.
Mogens Andreasen (DF), 1999-04-29:
Man lærer tingene ved at komme ud på et værksted eller en virksomhed, hvor der produceres noget, og hvor man som elev eller lærling på det værksted eller den virksomhed får det praktiske arbejde i hånden med det samme.
Det har jo også vist sig gennem tiden, at for de fleste, som er begyndt et sådant sted, har det været en udmærket basis
for deres videre uddannelse.
Jacob Buksti (S), 1999-04-29:
I Socialdemokratiet har vi hele tiden understreget, at det er meget vigtigt at følge med i udviklingen i ØMU'en og løbende vurdere konsekvenserne for dansk økonomi, velfærd og beskæftigelse.
Vi ønsker en debat om konsekvenserne ved at være med i ØMU'en og ved at stå udenfor.
Vi ønsker de positive og negative sider belyst.
Men det er for Socialdemokratiet afgørende, at den debat bliver så bred og så omfattende som muligt.
Det mener vi er den bedste måde at sikre, at hver sten bliver vendt, og jeg synes faktisk, at det går ganske godt. Jeg synes, der er en meget spændende debat om ØMU'en nu.
Eksempelvis er LO i gang med at lave en stor ØMU-udredning, som skal ligge klar til deres kongres til efteråret.
Folketinget har afsat 15 mio. kr.
hvert år
de følgende tre år til information om EU.
Halvdelen gives som bekendt forlods til partier og bevægelser.
Den anden halvdel kan søges frit af alle, der har et projekt, et møde, en debatbog eller et debatarrangement, som de ønsker støtte til.
En del af de midler er gået til debatten om euroen, og sådan vil det også være i de kommende år.
Regeringen har derudover besluttet at anvende 5 mio. kr. over de næste år specielt til at informere om euroen.
Nedsættelsen af en såkaldt uvildig ekspertkommission, som forslaget lægger op til, vil i Socialdemokratiets øjne kun bidrage til at lægge låg på den debat, der allerede er i fuld gang.
Vi afviser også forslaget om at oprette et nyt oplysningsråd med ligelig repræsentation af modstandere og tilhængere af den fælles mønt.
Rådet for Europæisk Politik er skabt for at debattere væsentlige europæiske spørgsmål, og de har ved flere lejligheder diskuteret euroen, og det skulle undre mig meget, om ikke euroen igen kommer på dagsordenen.
Der er masser af information, der er masser af udredning; det, vi har brug for, er debat.
De to beslutningsforslag, vi behandler her, er for mig at se desværre typiske eksempler på en ulykkelig tendens i dansk politik, nemlig at henføre alle væsentlige debatter til eksperter og så i øvrigt bruge al tid på at diskutere procedurer i stedet for indhold.
Jeg kan afslutningsvis ikke dy mig for at kommentere forslagsstillernes opfattelse af, hvordan en såkaldt uvildig ekspertkommission her skal sammensættes.
Opskriften lyder på at tage en håndfuld såkaldte eksperter, der er erklærede tilhængere, og en anden håndfuld eksperter, der er erklærede modstandere, og så bede dem sætte sig sammen og skrive en fælles rapport.
Med disse begrundelser afviser Socialdemokratiet begge beslutningsforslag.
Jens Rohde (V), 1999-04-29:
Til hr. Keld Albrechtsen om de her rapporter, som tilkendegiver nogle positive konsekvenser af ØMU'en
: Det kunne jo være, der er noget om det, som står i de rapporter.
Men dér er vi igen tilbage ved det samme skisma, at uanset hvilke oplysninger man får, så tror man simpelt hen ikke på det fra modstandernes side.
Det fører mig tilbage til hr. Thulesen Dahl: Tilhængere og modstandere - jamen vi er jo ikke enige om præmisserne, og derfor skal vi ikke foregøgle befolkningen, at det kan lade sig gøre at lave en uvildig rapport, som på en eller anden måde skal tage politisk stilling.
Det må jeg tage for givet, i og med at det bliver sagt, at den skal belyse de negative sider.
Dermed er der altså også en stillingtagen i det.
Jamen hvor er uvildigheden så henne?
Det holder jo ikke en meter i retten.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-04-29:
Jeg skal understrege, at jeg taler kun på egne vegne i den her debat.
Jeg vil spørge Socialdemokratiets ordfører, hvorfor han er imod, at man prøver at sammensætte et panel af mennesker, som uvildigt og på et ekspertgrundlag fremlægger de økonomiske konsekvenser af, at Danmark enten tilslutter sig ØMU'en eller lader være.
Konklusionen var jo dér, måske lidt overraskende, at når det drejer sig om det økonomiske, da burde man vente og se, og ud fra rent politiske grunde burde man gå med.
Sverige har i første omgang valgt at vente og se.