Margrethe Vestager (RV), 2004-03-23:
Som den socialdemokratiske ordfører flere gange på udmærket og overbevisende måde har gjort opmærksom på, så havde vi klare prioriteter under SR-regeringen i forhold til børnepasning.
Vi ønskede børnepasningsgaranti, og vi ønskede, at forældrene skulle være trygge i forvisningen om, at når de valgte at vende tilbage til arbejdsmarkedet efter endt barsel, så kunne de faktisk få passet deres børn.
Det var i den sammenhæng, vi hævede loftet fra de daværende 30 pct. til 33 pct. af de budgetterede udgifter.
Man kunne vel egentlig kalde noget for noget, nemlig at hvis kommunerne leverede en pasningsgaranti, så skulle de også have mulighed for at få en større dækning af udgifterne.
Det kunne jo bl.a. ses i sammenhæng med, at det ikke var sikkert, at det var diskuteret i det lokale miljø inden et kommunevalg, og derfor kunne man sige, at det også er meget rimeligt, at hvis kommunalpolitikerne faktisk prioriterer en særlig gruppe, så må denne særlige gruppe også levere lidt mere, end man ellers ville gøre.
Det Radikale Venstre syntes, det var en god ordning.
Det Radikale Venstre var meget glad for de resultater, der kom ud af det, nemlig en næsten fuldt dækkende pasningsgaranti.
Der er bare det lille ærgerlige »næsten«, og det, der er ærgerligt, er, at regeringen så at sige ikke har taget stikket hjem.
Vi ved jo, at socialministeren har de rigtige holdninger, de rigtige instinkter, det rigtige mod til at melde ud, at det er vigtigt og rigtigt at sørge for pasningsgaranti, sådan at familierne reelt kan tilrettelægge livet i de første år efter et barns fødsel på en måde, som svarer til familiernes vilkår.
Derfor håber vi meget, at den ordning, vi har lagt op til, vil blive fulgt op af konkret handling, sådan at regeringen vil sikre, at vi faktisk får pasningsgaranti - ikke kun i de mange, mange kommuner, der har pasningsgaranti, men også i de få, desværre ikke så små kommuner, der ikke kan levere en pasningsgaranti.
Vi har stor sympati for den reform, som SF forestiller sig med sit forslag.
Vi frygter lidt, at den reform vil komme til at koste penge, ikke kun en ændring fra de 30 igen og op til de 33 pct., men også i øvrigt.
Derfor synes vi, det ville være et lidt mærkeligt mellemspil at sætte forældrebetalingen ned, hvis risikoen er, at vi skal sætte den op igen.
Vi ønsker os meget, at kommunerne i mellemrummet frem til en reform af pasningsområdet, som SF forestiller sig, måske i højere grad lærer af hinanden, hvordan man kan bedre kvaliteten uden nødvendigvis at højne udgifterne, for uanset lovgivningen kan man ikke undslå sig for det indtryk, at der faktisk er børnefamilier, der finder, at det er både dyrt og dårligt der, hvor de bor, og at den pris, de betaler, ikke står mål med højere kvalitet i forhold til andre kommuner og i forhold til, hvad man betaler i andre kommuner.
Det mysterium forventer vi opklaret, men vi synes også, det er rimeligt, at vi kan insistere på det, der er det indholdsmæssige, nemlig at børn skal kunne blive passet, fra de er 6 måneder, og familierne skal kunne have tryghed for, at det mål faktisk opfyldes.
Det er mange familier også villige til at betale for, og heldigvis har vi fripladsordninger, som gør, at det er noget, alle familier vil kunne nyde godt af. På den baggrund kan vi ikke støtte forslaget, sådan som det foreligger.
Indholdsmæssigt vil vi meget gerne arbejde sammen med SF for det, der er indeni.
Jeg kan meddele, at Kristendemokraterne ser på det, som
vi gør.