Niels Helveg Petersen (RV), 1997-11-25:
Jeg har ved en række tidligere diskussioner om EU moret mig med at stille mig selv det spørgsmål: Hvem var i dag mest imod EU, hr. Thulesen Dahl, hr. Albrechtsen eller fru Annette Just?
Jeg kan konstatere, at i hvert fald i dag har hr. Keld Albrechtsen været den sikre vinder.
Det første punkt, jeg synes der er vigtigt for mig, er at sige tak til ordførerne for deres tilslutning til ratifikationen af aftalerne med republikkerne Aserbajdsjan, Armenien, Georgien og Usbekistan.
Vi har som bekendt tidligere ratificeret aftaler med bl.a. Rusland, Ukraine, Moldova, Kasakhstan og Kirgisistan.
Der er her tale om republikker, der var med i det gamle Sovjetunionen, og der er tale om områder, som har et stærkt ønske om at udvikle deres samarbejde med EU.
Det ville undre, tror jeg, de fleste indbyggere i disse lande, hvis de havde hørt hr. Keld Albrechtsen ræsonnementer, for vi har her med lande at gøre, som ønsker sig stærkere forbindelser vestover
og ikke mindst med EU, som ønsker sig stærkere politiske og økonomiske forbindelser, som jo er nye stater just kommet ud af Sovjetunionens favntag, og som derfor også søger at udvikle deres frihed til at have med andre at gøre end dem, der dominerede dem i så mange år
Så disse lande indgår i fuld frivillighed disse aftaler, og de gør det i et ønske om at stabilisere sig selv politisk og at udvikle deres økonomier.
Jeg vil slutte af med at sige, at jeg i min egenskab af formand for OSCE har haft mulighed for at rejse i disse områder i de forløbne år, og det, man skal være meget opmærksom på, er, at lande i Kaukasus og i Centralasien i løbet af de kommende år vil få en ny stor betydning på grund af fundet af de meget store oliefelter i Det Kaspiske Hav, som vil komme til at præge denne region overordentlig meget.
Jeg tror, det er vigtigt at etablere tætte samarbejdsforhold til disse områder for også dermed at bidrage til at stabilisere dem politisk.
Det er jo ikke første gang, vi behandler spørgsmålet om endnu en redegørelse for forholdet mellem den danske grundlov og Amsterdamtraktaten.
Det er med vilje, jeg siger endnu en redegørelse, idet der jo allerede foreligger én god og fyldestgørende redegørelse for forholdet mellem Amsterdamtraktaten og grundloven.
Det er en redegørelse udarbejdet af Justitsministeriet og tilsendt Folketinget den 6. oktober 1997.
Vi har som sagt før behandlet spørgsmål om en såkaldt uafhængig redegørelse.
Det gjorde vi i marts 1992 om Maastrichttraktaten.
Det forslag var fremsat af de samme forslagsstillere, der står bag dagens beslutningsforslag.
Justitsministeriet har som nævnt udarbejdet en redegørelse for forholdet mellem grundloven og Amsterdamtraktaten.
Det er en god redegørelse.
Der er fremsat et lovforslag, L 2,
hvortil der knytter sig omfattende bemærkninger.
Forslaget var som bekendt til første behandling den 21. oktober i år og behandles nu i Folketingets Europaudvalg.
Jeg mener, der er givet et godt grundlag for debatten og for den politiske, juridiske vurdering, som Folketinget selvfølgelig skal foretage.
Jeg ser ikke behov for en yderligere gennemgang.
Men det betyder jo ikke, at regeringen er den eneste, der kan give og skal give et grundlag for den juridiske debat om Amsterdamtraktaten.
Der er mange juridiske eksperter, der deltager i debatten, og listen af kendte jurister, der blander sig i denne debat, er lang.
Intet forhindrer i øvrigt forslagsstillerne eller andre partier i at indhente redegørelser fra jurister, der vel at mærke er uafhængige af regeringen, og dermed bidrage til debatten.
Regeringen kan altså ikke støtte beslutningsforslaget.