Ole Sohn (SF), 2003-05-08:
Vi har i dag haft en lang debat om, hvorvidt arbejdsløsheden er steget meget eller meget lidt eller lidt mere, end godt er, men det, der er fælles og kendetegnende for debatten er, at alle partier, inklusive regeringspartierne om end meget modvilligt, erkender, at arbejdsløsheden faktisk er steget.
Nu er det jo ikke, fordi man sådan kan sætte dato på, men tager man Danmarks Statistik for i dag og deres grafer, så er der en fantastisk lighed mellem den begyndende stigning i ledigheden og den borgerlige regerings tiltræden.
De to ting kan man selvfølgelig ikke umiddelbart sætte lighedstegn imellem - og dog.
Selvfølgelig spiller de internationale konjunkturer ind.
Og det er rigtigt, at udviklingen i Tyskland og Frankrig bestemt ikke giver grund til optimisme.
Omvendt må man sige, at det tilsyneladende heller ikke ser ud til at lykkes i USA - som jo forsøger at føre en utrolig ekspansiv politik med krigsførelse og ufinansierede skattelettelser i et forsøg på at pumpe gang i økonomien - i al fald ikke, hvis man ser på den beskæftigelsesmæssige og økonomiske udvikling i USA.
Det giver jo anledning til nogle overvejelser: Skal man gøre det, som en borgerlig regering gør, og som den nuværende regering har gjort og agter at gøre, hvilket man kan høre af svarene, nemlig at overlade det til markedet at finde det leje, der nu er nødvendigt, for at samfundet kan hænge sammen - og så må samfundet acceptere det niveau, som markedet nu engang kan give - eller skal man sige, at samfundet har et ansvar, og at samfundet specielt i nedgangstider, dvs. når arbejdsløsheden stiger, må gå ind og være med til at regulere og skabe beskæftigelse for igen at sætte gang i hjulene? Skal man gøre det ufinansieret, som det eksempelvis er sket med den skattereform, som regeringen og Dansk Folkeparti har lavet, eller skal det være sådan, at man siger: Er der nogle opgaver, som vi alle sammen er enige om på et eller andet tidspunkt skal løses?
Kan vi ikke rykke dem frem og sætte dem i gang nu, hvor ledigheden er stigende, hvor vi har den arbejdskraft gående, som samfundet skal give penge for ikke at lave noget, samtidig med at vi har nogle uløste opgaver?
Var det ikke bedre og mere fornuftigt at kombinere de to ting?
Det er her, Folketinget bliver delt lige midt over.
For SF er det en helt logisk tankegang at sige, at i perioder med stigende arbejdsløshed må man gå ind og fremskynde
offentlige investeringer - det kan være boliger, det kan være kollektiv trafik, det kan være folkeskoler, hvor der er store behov - men også begynde at tænke langsigtet: Hvordan kan vi være med til at fremme nye industrier, nye erhvervsgrene?
Og hvordan gør man det? Jamen det gør vi selvfølgelig ved at satse på uddannelse, sørge for, at de steder, hvor der er behov for fremtidig arbejdskraft - det kan være inden for energisektoren, i miljøsektoren, forskning, design osv. - må man sætte ind med en mere langsigtet strategi.
På den måde vil man være i stand til at skabe beskæftigelse, som kommer både den private sektor og selvfølgelig den offentlige sektor og ikke mindst samfundet til fælles gavn.
Der er egentlig blot at konstatere, at regeringen med den debat, vi har haft indtil nu, har demonstreret, at det har man ikke rigtig nogen vilje til, i og med at for regeringen er det primært markedskræfterne, der skal løse det.
Nu er der fremsat to forslag til vedtagelse i dagens debat, og jeg skal sige, at SF støtter det af Enhedslisten fremsatte forslag, ikke fordi vi mener, det vil være klogt at sætte alt i gang på en gang, for det skal også have en vis sammenhæng med den økonomiske udvikling, men ideen og linjen i Enhedslistens forslag er rigtig, og derfor støtter vi det, og i konsekvens heraf støtter vi ikke det af regeringen fremsatte forslag.