runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Thor Pedersen (V), 2006-04-20:
Mit udgangspunkt er sådan set, at alt det, vi beskæftiger os med, gør vi for borgernes skyld.
Sådan er det, ingen tvivl om det.
Vi gør det for borgernes skyld.
Det er vel også en hjælp til, at nogle af de kommuner, hvor skatten måske har været høj, fordi skattegrundlaget er lavt, nu får mulighed for at give bare lidt af den samme service som velhaverkommunerne for en skat, der er lidt lavere.
Jeg ser det som noget positivt, at almindelige mennesker kan få lov at beholde lidt mere af deres indkomst; det synes jeg man skal være glad for.
I øvrigt er det jo sådan, at hvis nogle mener, de har for meget tilbage efter skat, har de fri adgang til at aflevere det som donation til kommunen.
Det står enhver fuldstændig frit for at gøre det, hvis man mener, man er blevet opkrævet for lidt.
Men jeg mener også, det er positivt, at folk i områder, hvor skatten i virkeligheden ikke har kunnet leve op til ambitionsniveauet på serviceområdet, fordi skattegrundlaget er lavt, nu får lov til at opleve, at man kan få den samme service som tidligere, men til en lavere skat.
Ole Sohn (SF), 2006-04-20:
En gang imellem kan man godt få indtryk af, at det kan være lidt vanskeligt at føre en debat med finansministeren, men jeg forsøger alligevel.
Jeg forstår, at regeringen går meget ind for rammestyring, det fremgår både af vedtagelsen fra i formiddags og også af ministerens argumentation her.
Men når man tænker på de nylig overståede udligningsreformforhandlinger, hvor alle – går jeg da ud fra – var enige om, at der skal ske en udligning i landet, hvordan tror ministeren så, man føler det i de kommuner, primært kommuner i hovedstadsområdet, der skal aflevere penge til kommuner i Jylland, for at disse kan få en bedre økonomi, når man samtidig kan se, at de bliver tvunget til at bruge pengene til skattelettelser?
Det har da ikke meget med rammestyring at gøre, når kommunerne ikke selv må forvalte pengene.
Der kommer et diktat: I får nogle penge, men de skal bruges til noget bestemt.
Thor Pedersen (V), 2006-04-20:
Jeg vil lige gentage, at når det gælder overførselsudgifter, medicinudgifter og tilsvarende, og når det gælder demografien, er det noget, vi behandler i kommuneøkonomiforhandlingerne.
Det, der hedder demografiske træk, det, der hedder medicinudgifter, og det, der hedder overførselsudgifter, bliver i store træk korrigeret på en måde, som ikke berører den realvækst, der er plads til.
Sådan har det egentlig altid været, og sådan vil det også være fremover.
Så jeg forstår ikke, hvorfor det er et problem, at der i dag foretages 90.000 flere operationer om året end dengang, der var en regering, som blev støttet af fru Line Barfod.
Det er altså ikke alle 90.000, der er blevet behandlet uden for det offentlige sygehusvæsen.
Der er den del, der er blevet behandlet uden for det offentlige på grund af det frie valg, nogle har haft mulighed for at vælge det i stedet for at gå med smerter uden selv at skulle betale, men ellers er det altså niveauet, der er løftet.
Jeg ved ikke, hvad det vil sige at skære ned, når sandheden er, at vi bruger flere penge på alle områder end tidligere.
Line Barfod (EL), 2006-04-20:
Jamen man vil ikke korrigere mere, væksten må ikke blive på over 0,5 pct., uanset hvordan verden så udvikler sig ude i kommuner og regioner.
Sådan har jeg forstået finansministeren: De 0,5 pct. ligger fast uanset hvad, de er ikke til forhandling.
Derfor vil jeg bare gerne bede finansministeren forklare, hvad det så er, man ønsker.
Når folk får et meget stigende privatforbrug – ikke alle, nogle skal jo blive fattigere og fattigere, det har vi senest set med velfærdsudspillet – men
når flertallet får et meget stigende privatforbrug og der ikke samtidig sker en stigning i den offentlige vækst og man derfor f.eks. oplever, at man ikke kan få det samme som dem, der har råd til at betale for privathospitaler eller privatskoler eller andet, er det ikke så ikke ensbetydende med, at folk flytter fra den offentlige sektor, som ikke må have en økonomisk udvikling svarende til den private, over i den private sektor?
Pia Gjellerup (S), 2006-04-20:
Så er det jo meget passende med dette signal at nå frem til den kollektive trafik, for det er jo også det, vi taler om, altså simpelt hen få arbejdsliv og familieliv til at hænge sammen og få enhver til at kunne blive flyttet derhen, hvor den daglige forpligtelse kræver vedkommendes tilstedeværelse.
Det er alt det, vi taler om, når vi taler om kommunerne.
Derfor vil jeg stærkt opfordre til, også med finansministerens begejstring for formuleringen i det forslag til vedtagelse, der er fremsat af bl.a. Socialdemokratiet, at der stemmes for den indholdsrige vedtagelse i stedet for at stemme for det fuldstændig intetsigende afværgeforslag, der kommer fra regeringspartiernes side.
Hermed sluttede forhandlingen.
Line Barfod (EL), 2006-04-20:
Det var jo rart at høre finansministeren bekræfte over for fru Pia Gjellerup, at det er regeringen, der dikterer rammen, og at man har lagt sig fast på, at den ikke må være over 0,5 pct.
Uanset hvordan verden så ser ud, må stigningen i den offentlige vækst ikke være over 0,5 pct.; uanset om medicinudgifterne stiger, eller der bliver flere plejekrævende ældre osv., må væksten ikke være over 0,5 pct., og det er jo væsentligt at få det slået fast.
Jeg skal bare høre, om ikke finansministeren åbent og ærligt kan sige, at grunden til det er, at regeringen ønsker, at det private forbrug skal stige meget voldsomt.
Her har man jo ikke den samme målsætning, tværtimod giver man skattelettelser osv., som får privatforbruget til at stige.
Det er kun den offentlige vækst, regeringen ønsker kun skal være 0,5 pct., mens det private forbrug skal stige og stige og man faktisk synes, det er glædeligt, hvis folk går over til forsikringsordninger og brugerbetaling.
Thor Pedersen (V), 2006-04-20:
Som jeg startede med at sige, går vi ind for rammestyring, og rammestyring betyder altid, at det er kommunerne under et, der skal leve op til et aftalegrundlag.
Men hvad der i den sidste ende kommer ud af det, må man afvente, til forhandlingerne med Kommunernes Landsforening har fundet sted.
Yderligere tilføjede jeg, at i den kommunale hverdag er der argumenter, som går begge veje.
Jeg har mødt borgmestre, der siger: Det vil være helt uretfærdigt, hvis man kommer med et indgreb over for os, for i vores kommune har vi gjort det, vi skal.
Ole Glahn (RV), 2006-04-20:
Af gode grunde kunne finansministeren jo ikke høre vores debat i formiddags om det kommunale selvstyre, men det er min klare opfattelse – og jeg vil gerne høre, om det ikke også er finansministerens opfattelse – at ud fra kommunernes synsvinkel og i hvert fald ud fra KL's synsvinkel er det generelt sådan, at det er vigtigt, at man ikke går efter hver enkelt kommune, fordi det vil øge statens indblanding og styring af den enkelte kommunes økonomi.
Thor Pedersen (V), 2006-04-20:
Jeg vil gerne sige, at det altid er sådan, at det er kommunerne under et, der skal overholde en aftale.
Hvordan der skal etableres en mekanisme, hvis en aftale ikke overholdes, vil jeg gerne vente med at tage stilling til, til vi har haft drøftelserne med Kommunernes Landsforening, for det er jo nøjagtig det, vi skal tale om.
Punkt 1: Hvordan skal mekanismen være?
Punkt 2: Hvad skal effekten af en sådan mekanisme være?
Beslutningen må vente, til vi har haft forhandlingerne med Kommunernes Landsforening, for der er jo to synspunkter, som begge kan være rigtige: Hvis en aftale skal overholdes under et, og noget går galt, skal der så neutraliseres under et, eller er det kun på de områder, hvor én kommune er skejet ud, der skal neutraliseres?
Det vil være sådan i den kommunale verden, at nogle mener, det er uretfærdigt, hvis der gøres noget under et, mens andre mener, det er mest retfærdigt, at der gøres noget for alle under et.
Nogle kommuner siger: Vi har gjort det, vi skulle, og så er det urimeligt, at vi skal berøres af en mulig neutralisering, når de andre ikke har gjort det, de skulle.
Ole Glahn (RV), 2006-04-20:
Jeg vil gerne spørge finansministeren angående kommentaren til mit indlæg.
Jeg er enig i, at vi selvfølgelig ikke kan skabe millimeterretfærdighed, men årsagen til, at mange kommuner kommer i den situation, at de faktisk skal spare, kunne jo være, at der er stillet for store krav til, hvor meget de selv skal finansiere, så 0,5 pct. faktisk er for lidt til at løse opgaverne på den måde, der er meldt ud.
Det kunne f.eks. også hænge sammen med, at man går meget i detaljen, så en del af de opgaver, personalet i kommunerne skal løse, består i at fortælle, om man nu har gjort det rigtigt i henhold til de krav, der er stillet, i stedet for at gøre det rigtige.
Det kan jo få økonomiske konsekvenser, for det kan betyde, at hvis kernen i velfærdsydelserne fortsat skal ligge på samme niveau, skal man ansætte mere arbejdskraft, fordi nogle af de medarbejdere, man har i forvejen, skal bruge deres tid på fortælle andre myndigheder og andre instanser, hvordan man nu har gjort.
Jeg vil gerne spørge finansministeren helt konkret: Er det sådan, at vi i fremtiden kan regne med, at i de aftaler, der bliver indgået mellem Kommunernes Landsforening og regeringen, er det kommunerne under et, der skal overholde aftalerne, så man ikke går efter hver enkelt kommune?
Thor Pedersen (V), 2006-04-20:
Det er jo sådan, at enhver regering, der har ansvaret for økonomien, må fastlægge en overordnet ramme.
Jeg tror, det ud fra ethvert sobert synspunkt i enhver økonomisk teori gælder, at der er en ramme og en grænse for, hvor mange ressourcer man i alt kan anvende.
Det er i virkeligheden forudsætningen for at kunne have sunde offentlige finanser, og sådan vil det også være her.
Man kan altså ikke diskutere, hvordan man reelt fra år til år kan vurdere en langtidstendens, hvis man ikke har en langtidstrend at følge.
Det er sådan set umuligt, og derfor er udgangspunktet selvfølgelig, at vi har nogle begrænsninger for, hvor meget det offentlige konsum kan stige under et, og der er ikke noget mærkeligt i, at de grænser bliver publiceret og er blevet det hvert eneste år, så de ikke er ukendt for nogen.
Line Barfod (EL), 2006-04-20:
Der er ingen tvivl om, at de, der er kommet ind i sammenlægningsudvalgene, har fået en kæmpe opgave.
Det er virkelig et stort arbejde, de er i gang med, hvor de så oven i købet midt i det hele fik Thors hammer i hovedet i kommunerne og skulle til at genoptage budgetterne for indeværende år, sådan at de også var nødt til at se på økonomien for de gamle kommuner, samtidig med at de var i fuld gang med at se på, hvordan man får lagt kommunerne sammen.
Man skal se på, hvor man skal lægge niveauet for ældrepleje, folkeskoler, daginstitutioner osv., og det fører mange steder til meget hårde diskussioner for at finde ud af, hvor meget taksterne skal sættes op, hvor meget servicen skal forringes på de forskellige områder.
Det er absolut ikke nogen nem opgave at sætte sig ind i, hvordan serviceniveauet er i de forskellige kommuner, og hvordan man skal forringe det for at få det til at blive det samme over hele linjen.
Spørgsmålet er så: Hvad gør vi med det store arbejde, som de mennesker har påtaget sig?
I Enhedslisten mener vi ikke, at det er størrelsen af honoraret, der er det afgørende.
Vi synes, det er fornuftigt, at man har ordningen med, at man kan blive frikøbt fra sit arbejde, men den gælder jo kun til selve møderne, og problemet er jo, at en meget stor del af det arbejde, der ligger, ikke kun består af mødetiden, men også af al den forberedelsestid, man skal bruge på de meget store mængder papir, man skal sætte sig ind i.
Derfor synes vi, det kunne være godt, hvis vi kunne se lidt nærmere på mulighederne for, hvad man kan gøre for at afhjælpe de store mængder papir, og måske se på, om der skulle være et beløb til hver partigruppe til noget hjælp i forberedelsestiden.
I så fald er mængden ikke den samme pr. medlem.
Men vi mener altså ikke, det er honoraret, der er det afgørende.
Selv om vi godt kan se den problemstilling, SF rejser, så mener vi ikke, at der er et reelt behov for at hæve honoraret lidt for dem, der sidder i sammenlægningsudvalg og kommunalbestyrelser.
Vi mener ikke, at det skal være honorarets størrelse, der er afgørende for, om man deltager i det politiske arbejde.
Vi kan ikke støtte forslaget.
Pia Gjellerup (S), 2006-04-20:
Er rammen fastlagt af regeringen?
Thor Pedersen (V), 2006-04-20:
Jeg ved ikke, hvad det er for et mantra, der plager fru Line Barfod med hensyn til forsikringsordninger.
Hvis der er noget, denne regering har arbejdet for, er det, at ingen almindelige mennesker med almindelige indkomster skal have brug for at tegne nogen som helst forsikring for at få de samme valgmuligheder som velhavere, men at de frit kan vælge skole over kommunegrænser, at de kan vælge sygehuse uanset pengepung, at de har adgang til alle sygehuse og andre tilbud, hvor det offentlige stadig betaler – alt det, som fru Line Barfod har bekæmpet, nemlig at almindelige mennesker med almindelige eller lave indkomster skal have samme rettigheder og samme valgmuligheder som velhavere.
Det er lige præcis det modsatte af forsikringsordninger, regeringen har gennemført med det, der hedder valgfrihed.
I virkeligheden følger pengene borgeren frem til de tilbud, som nu engang er til rådighed, enten det er børnepasning, folkeskole, hjemmehjælp eller ældrepleje.
Alt er i virkeligheden trukket derhen, hvor der er frit valg for almindelige mennesker og ikke blot for velhavere.
Så ved jeg i øvrigt ikke, hvorfra alle de teser om, hvad der indgår i kommuneøkonomiforhandlingerne, kommer fra.
Der indgår demografi, der indgår, at der bliver flere ældre, der indgår, at der bliver flere børn, og sandheden er, at med den sidste aftale gav regeringen penge til demografisk betingede udgifter, som alligevel ikke kom, vi gav flere penge, end der egentlig skulle være givet.
Sandheden er, at vi korrigerer for alt det, der tales om, overførselsudgifter, medicinudgifter m.m.
Det korrigerer vi for, når vi ser på det offentlige konsum.
Arne Toft (S), 2006-04-20:
Jeg skal så gøre det kort, for ministeren har jo svaret mig på det.
Hvis man sidder i et amtsråd og stiller op til et sammenlægningsudvalg og bliver valgt, får man fuldt honorar begge steder.
Hvis man sidder i et byråd og stiller op til et forberedelsesudvalg, altså i den nye region, så får man fuldt honorar begge steder.
Det, jeg ikke kan forstå, er, at der ikke er nogen konsekvens.
Der er det, jeg siger, at det ville være stort, hvis ministeren nu kunne sige: Nå, men det er en forglemmelse.
Vi taler jo der om to helt forskellige myndigheder.
Vi taler om den regionale struktur kontra den lokale struktur, analogt med det, vi talte om før, hvor fru Anne Baastrup var så venlig at bringe min egen fortid i erindring.
Den har jo været strålende, kan jeg høre, i forhold til min nutid.
Det, der er problemstillingen her, er den situation, hvor man i den primærkommunale geografi er medlem af en kommunalbestyrelse og så samtidig nu bliver medlem af det, der skal være den nye kommunalbestyrelse – det er det, vi taler om her – hvor man sådan set i princippet sidder i to forskellige fora, der alene i år virker samtidig, og som har til opgave at beskæftige sig med i princippet de samme opgaver.
Der er der rimelighed i, at man ser de opgaver under et.
Sådan er det i øvrigt også vedtaget af Folketinget.
Altså, der var jo blevet oplyst om problemstillingen, og den var kendt af både Folketinget, som jo har vedtaget regelsættet, og af dem, der stillede op til valgene i november.
Jeg er da enig med indenrigsministeren i, at man ikke kan sammenligne det at få 600.000 kr. eller 700.000 kr. for at sidde som amtsborgmester og 500.000-600.000 kr. for at sidde i Folketinget med at få 50.000 kr. for at sidde i et sammenlægningsudvalg, hvilket nu bliver reduceret med 75 pct. Jeg vil godt spørge ministeren, for der skal jo retfærdighed til her: Hvordan kan det være, at der ikke skal reduceres for et medlem af amtsrådet, som stiller op til sammenlægningsudvalget og bliver valgt?
Det forstår jeg simpelt hen ikke.
Det ville da være stort af ministeren at kunne sige: Nå, men det er en forglemmelse.
Pia Gjellerup (S), 2006-04-20:
Jeg skal i det hele takke for ministerens besvarelse, som også var præget af det der lidt usædvanlige forhold, at det sådan virkelig er Folketingets lovgivning, det drejer sig om.
Jeg synes, at vi, som indenrigsministeren sluttede med at pege på, i debatten har vendt, om dette er et system, som fremmer en lidt anden politikertype.
Vi har i Socialdemokratiet haft en intens debat.
Vi har kigget på, måske i kraft af den historie, vi har, om det nødvendigvis er sådan, at disse såkaldte kendisser, et begreb, som vi i hvert fald af navn henter fra Sverige, vil stille op i de der sådan meget store amtskredse.
Det er der nogle gange nogle der gør, det er der nogle eksempler på.
Men der er jo hos Socialdemokraterne eksempler på, at man inden for en amtskreds er flyttet til en lidt større kreds, og vi har haft statsministre som Poul Nyrup Rasmussen og Anker Jørgensen, som hver især har været opstillede i meget små storkredse og amtskredse, uden at det på nogen måde har brudt med billedet.
Derfor vil jeg spørge: Er ministerens bemærkninger egentlig betinget af erfaring, eller er de betinget af sådan lidt frygt for, at det måske ændrer sig?
Min rolle her er sådan set bare at sørge for, at arbejdsgruppens vilje sættes igennem, men jeg må da sige helt ærligt, at hvad angår det oprindelige kommissorium, er jeg da selv blevet en smule overrasket over, at der er sket en så voldsom reduktion af storkredse, som tilfældet er her, nemlig fra 17 til 10.
Det må jeg sige helt ærligt, men det skal jeg så i øvrigt ikke blande mig i.
Det er vel uomtvisteligt, at jo større en geografi man skal virke i som folketingskandidat, jo flere forskellige regionale medier man skal håndtere, jo mindre lokal forankring vil man være i stand til at have.
Og det er vel også sådan, at jo flere ressourcer man har til sin valgkamp, jo større medietække man har, jo større mediegennemslag man har,
jo mere vil man også sandsynligt kunne blive eksponeret i hele storkredsen, men det skal så afvejes mod en række andre principper, og det går jeg ud fra man har gjort i arbejdsgruppen
Jeg lufter bare her mit eget synspunkt og sletter det så i øvrigt efterfølgende, for mit eget synspunkt er ikke så interessant i denne sammenhæng.
Men måske det kunne være et egnet emne at drøfte valglov og folkestyreudvikling til den høring, der skal finde sted, forstår jeg, i Kommunaludvalget ved siden af drøftelser af de her sådan mere matematiske spørgsmål om d'Hondts metode eller ikke d'Hondts metode.
Men også det overlader jeg i sagens natur trygt til Kommunaludvalget at tage bestik af og beslutning om.
Afstemning
Line Barfod (EL), 2006-04-20:
De foregående ordførere har meget grundigt gennemgået principperne i forslaget, og hvad indholdet er, så det føler jeg ikke trang til at gentage, men jeg vil bare sige, at vi jo også har haft en repræsentant fra Enhedslisten siddende i arbejdsgruppen.
Vi synes grundlæggende, at det har været nogle fornuftige principper, man har lagt til grund.
Vi synes også, at det er vigtigt, at vi nu i høringsfasen lytter til de forskellige indvendinger, der kommer, og ser på, om der er behov for nogle justeringer rundtom, som vi så kan tage op ved andenbehandlingen.
Ellers synes vi som udgangspunkt, at det ser fornuftigt ud.
Og så må vi se, om professor Jørgen Elklits undersøgelse, som vi først lige har fået, giver anledning til yderligere overvejelser.
Poul Nødgaard (DF), 2006-04-20:
I forbindelse med kommunalreformen i 1970 gennemførtes der den inddeling i amter og folketingsopstillingskredse, som vi kender i dag.
Men den omstændighed, at der nu er gennemført en ny kommunalreform med 5 regioner og kun 98 kommuner, har naturligvis gjort det nødvendigt at foretage en lignende øvelse, som man foretog i 1970.
En parlamentarisk arbejdsgruppe bestående af repræsentanter fra samtlige partier har de seneste måneder – jeg understreger måneder – gennemført et indgående analysearbejde, godt bistået af Indenrigsministeriets eksperter på området.
Resultatet præsenteres så her for Folketinget i dag, hvor der ikke rokkes ved den velkendte ordning, at landet er inddelt i 3 landsdele.
De nuværende 17 store amtskredse reduceres, som man kan se, til 10 storkredse – det har der været lidt diskussion om, men det endte altså på 10 – ligesom antallet af opstillingskredse er blevet reduceret fra 103 til 93.
I det omfattende arbejde har det inden for den enkelte storkreds været tilstræbt at gøre opstillingskredsene lige store.
Og lad mig sige med det samme, at det ikke er lykkedes hele vejen igennem, men at vi har gjort os de ihærdigste anstrengelser.
I den kommende tid vil vi komme til at afgøre, om der med hensyn til deputationer, foretræde i Kommunaludvalget og henvendelser i bred almindelighed skal ske nogle justeringer i det omfattende forslag, jeg står med her i dag.
Og så går jeg ud fra, at hvis stort set alle kan se, at det vil være en god idé, så skal man naturligvis være stor nok til at lave de ændringer, der eventuelt er nødvendige.
Der er jo ingen, der siger, at det forslag, valgkredsudvalget er kommet frem til, er det eneste rigtige.
Der kunne jo godt komme nogle gode henvendelser, og det er der virkelig kommet et par steder fra – jeg har nået at skæve i papirerne.
Så vi vil nu gå ind i det aktive arbejde med at få det her lovforslag gjort færdigt, forhåbentlig inden grundlovsdag, og vi vil naturligvis stemme for forslaget, når det engang kommer til afstemning her i Folketinget.
Der er en positiv indstilling fra Dansk Folkepartis side.
Rune Lund (EL), 2006-04-20:
Det, som jeg gerne vil kommentere, er selve anvendelsesområdet for det nu fremlagte servicedirektiv – den nye udgave, som blev fremlagt den 4. april – for anvendelsesområdet er stadig væk utrolig tåget.
I den forbindelse sagde ordføreren, at uddannelse var undtaget, og jeg kan egentlig ikke forstå, hvorfor ordføreren sagde det, for uddannelse er netop ikke undtaget i servicedirektivet, sådan som det ligger her.
Derfor kunne jeg egentlig godt tænke mig at spørge, om det i virkeligheden betyder, at Det Konservative Folkeparti mener, at en uddannelsesundtagelse skal skrives direkte ind i direktivteksten.
Er det det, der menes fra Det Konservative Folkepartis side?
Så skal vi have det skrevet direkte ind i teksten? vil jeg spørge fru Helle Sjelle om.
Lone Dybkjær (RV), 2006-04-20:
Hr. Rune Lund kunne jo godt have hørt efter, da jeg citerede min tale.
Der sagde jeg, at vi var tilhængere af, at man kunne etablere sig på oprindelseslandets principper, og derfor kunne vi ikke bare stemme blankt nej eller ja til det forslag til vedtagelse.
På det tidspunkt syntes jeg, det så fornuftigt ud – nu må vi jo arbejde med det på ny, for det er stort set et helt nyt direktiv – men at man i øvrigt skulle arbejde på værtslandets principper i værtslandet.
Det er jo meget klart, og det er jo også derfor, vi ikke bare har kunnet stemme for, at man ikke måtte have ordet oprindelsesland.
Rune Lund (EL), 2006-04-20:
Jeg kan godt huske, hvad fru Lone Dybkjær sagde om oprindelseslandsprincippet og værtslandsprincippet, da vi havde debatten sidste gang, for det var også det, jeg stillede et spørgsmål om i mine korte bemærkninger sidste gang.
Der stillede jeg spørgsmålet: Hvis ikke det bliver sådan, at der bliver et værtslandsprincip på alle områder, som servicedirektivet dækker, vil Det Radikale Venstre så ende med i sidste ende at stemme nej?
Der sagde fru Lone Dybkjær: Ja, så vil vi stemme nej.
Nu står vi så en situation, hvor der ikke er et værtslandsprincip på alle områder, men tværtimod et oprindelseslandsprincip light, som ikke er et værtslandsprincip.
Betyder det så ikke, at Det Radikale Venstre, sådan som servicedirekti vet ligger nu, bliver nødt til at stemme nej til servicedirektivet?