Anders Fogh Rasmussen (V), 2000-09-06:
Venstre siger ja til det lovforslag, vi behandler her, og Venstre anbefaler klart et ja til euroen ved folkeafstemningen den 28. september.
Vi har tre hovedargumenter for det ja.
Det første er politisk.
Vi ønsker at sikre Danmark størst mulig indflydelse på, hvad der foregår i Europa.
Derfor ønsker vi, at Danmark skal være med i den fælles valuta og i den fælleseuropæiske centralbank, for at den danske stemme kan blive hørt ved det bord, hvor beslutningerne bliver truffet.
Ikke mindst et lille land kan vinde større indflydelse ved at være med dér, hvor beslutningerne bliver truffet, i stedet for at stå udenfor og være passivt afhængig af det, andre har bestemt.
Det er det politiske argument for at sige ja til euroen, og det er i virkeligheden det allervigtigste.
Men der er også økonomiske argumenter, og det andet argument, vi har, er, at vi ønsker at værne den danske valuta mod at blive offer for valutaspekulation ved, at vi i stedet for at være os selv med en lille valuta går sammen med andre i en stor valuta, der er bedre beskyttet mod at blive blæst omkuld, når internationale valutastorme raser hen over kloden.
Derfor vil et ja til euroen, det at være med i en fælles valuta, skabe mere tryghed og en bedre ramme om udvikling af velstand og velfærd i Danmark.
Og det fører mig så frem til det tredje argument, nemlig
at selvfølgelig er der også økonomiske fordele ved at være med i en fælles valuta.
Renten bliver lavere, og der er
praktiske fordele.
Virksomheder og private sparer omkostninger, fordi de slipper for at veksle valuta.
Så kan økonomer diskutere, hvor store eller små de økonomiske fordele er, men der er ingen, der seriøst vil afvise, at selvfølgelig er der økonomiske fordele, og jeg overlader trygt til hver enkelt vælger selv at bedømme, hvem de så tror på i den debat, fordi for os er det første og det vigtigste stadig væk, at et ja til euroen vil sikre en stærkere dansk indflydelse på, hvad der foregår i Europa, og derfor ønsker vi Danmark med i den fælles valuta.
Det er også et ja, hvor vi har klare mål og klare visioner for, hvad vi vil med det europæiske samarbejde.
Vi ønsker et Europa, hvor landene er fælles om at løse opgaver, men netop et Europa, hvor udgangspunktet er selvstændige nationalstater, der erkender, at en række opgaver kan vi kun eller i hvert fald bedst løse ved at løfte i flok.
Det er det Europa, vi ønsker skal udvikle sig.
Vi ønsker et Europa, hvor store og små lande samarbejder på en sådan måde, at også de store er bundet af fælles regler og fælles beslutninger og dermed tvunget til at tage hensyn til de små.
Ikke mindst for et lille land som Danmark
er det en vigtig bestanddel af et europæisk samarbejde, og vores vision er et helt og udelt Europa, hvor vi ikke deler Europas lande ind i første-, anden- og tredjeklassesmedlemmer, og vi ser euroen som et vigtigt middel til dette at skabe et forenet Europa.
Efter de mange års adskillelse mellem Øst og Vest har vi nu en historisk chance for at forstærke fællesskabet og forene de europæiske lande, og euroen er et naturligt led i det.
Det er vores mål, det er vores vision.
Og vi ser også euroen som et led i dette at give os europæere en stærkere stemme i det internationale samfund, fordi vi ved at stå sammen i Europa også står stærkere, når der skal føres internationale forhandlinger om økonomi, og i det hele taget, at vi i det internationale økonomiske samkvem kommer til at stå stærkere, når vi står sammen i Europa, end hvis vi er splittede.
Jeg er dybt, dybt uenig med dem, der mener, at det redskab skal vi endelig forbeholde os til særlige situationer, for det at nedskrive en valutas værdi som led i den økonomiske politik er usolidarisk politik, er asocial politik.
Det er usolidarisk, fordi det at nedskrive sin egen valutas værdi er at stjæle handel fra naboerne, er at eksportere arbejdsløshed til naboerne, er i det hele taget at vælte problemer over på naboerne i stedet for selv at løse dem.
Og det er asocial politik, fordi det at forringe en valutas værdi er det samme som at stjæle penge fra folk, er det samme som at suge købekraften ud af menneskers indkomst, for når man forringer penges værdi, så fører det til stigende priser, og hvem rammer det i særlig grad?
Det rammer de svageste i vores samfund.
De, der har penge nok, kan altid placere dem, så de er beskyttede mod inflation, men de svageste i samfundet kan ikke, og derfor er devalueringer usolidariske og asociale, og derfor er det en god ting med euroen én gang for alle at få det redskab afskaffet i den økonomiske politik, i hvert fald i de lande, der tilslutter sig euroen.
Det er også en fordel for Danmark.
Og endelig er det en vigtig vision med euroen, at vi på den måde får skabt, skal vi sige mere hensyntagen til hinanden i den økonomiske politik, at vi får lagt nogle rammer og nogle regler for økonomisk politik, som betyder, at et enkelt land ikke bare kan føre sig frem på en sådan måde, at det vælter problemer over på naboen.
Alt dette er vore mål, vore visioner, med et ja til euroen.
Over for det står så en nejside, hvis argumenter og alternativer overhovedet ikke hænger sammen.
Tag Enhedslistens nej: Vi fik jo forleden under debatten her i Folketinget bekræftet af hr. Frank Aaen, at Enhedslisten bestemt ikke mener, at det er fornuftigt, at kronen er bundet til euroen, og at Enhedslistens politik er, at kronen skal løsgøres fra bindingen til euroen, at kronen skal flyde frit.
Det er Enhedslistens nej.
Det kan man så kalde et klart og konsekvent nej, men befolkningen fortjener da i hvert fald så også at få oplyst, at det er det, der er Enhedslistens mål.
Så har vi SF's nej: Det er et andet nej, for SF siger, at partiet ønsker, at kronen fortsat skal være bundet til euroen.
Men det er jo så til gengæld et nej uden mening og perspektiv for Danmark, fordi det, SF derved siger, er ja til alt det økonomiske, der ligger i euroen, men det, SF siger nej til, er den indflydelse, der ligger i at være med ved det bord, hvor beslutningerne bliver truffet.
Det, SF springer let og elegant hen over, er, at afstemningen den 28. september jo ikke drejer sig om, hvorvidt euroen skal eksistere eller ej.
Hvad enten det bliver et ja eller nej den 28. september, så er euroen der også dagen efter.
Nej, det, vi skal tage stilling til i Danmark, er alene: Skal Danmark ind og have indflydelse på euroen, eller skal Danmark fortsat stå udenfor og bare passivt følge euroen?
Vi måtte forstå på Dansk Folkeparti, at det simpelt hen var selve den danske nations selvstændighed, der stod på spil. Men så forleden udtaler fru Pia Kjærsgaard til Jyllands-Posten, at sådan var det alligevel ikke ment, for hvis det i løbet af en årrække skulle vise sig gunstigt for Danmarks situation, så kunne vi tilslutte os euroen.
Det vil jeg ikke afvise, siger fru Pia Kjærsgaard.
Jeg må da nok sige, at hvis det var alvorligt ment i første omgang, at det er selve nationens eksistens, der står på spil, så er det da meget svagt, at det, Dansk Folkeparti så alene nu går ind for, er sådan et vente og se-forbehold.
Så har vi endelig hr. Keld Albrechtsens nej, hvor han vil forbeholde sig muligheden for at devaluere af frygt for, at vandstanden i havene kan stige så meget, at Danmark ikke længere er et ideelt sted at bo.
Og hvis Københavns Lufthavn forsvinder i havet, vil Danmark få store økonomiske problemer.
Det siger hr. Keld Albrechtsen til Jyllands-Posten søndag den 20. august.
Til det er der kun én ting at sige:
Kun en tåbe frygter ikke havet og hr. Keld Albrechtsen!
Dette er nejsidens alternativer.
Det er det, vi står over for.
Jeg må sige: Det er svagt, det hænger ikke sammen.
Jeg vil da ikke påstå, at ja-partierne er enige om alting - jeg er da uenig med statsministeren om store dele af den økonomiske politik - men jasiden er enig om nogle kernepunkter i spørgsmålet om Danmarks placering og rolle i EU.
Og vi synes, at den der vente og se-holdning er en meget ringe varetagelse af danske interesser.
Vi ønsker indflydelse.
Venstre ønsker, at Danmark skal være fuldt og helt med i det europæiske samarbejde, og derfor siger vi ja til euroen.