runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Else Marie Mortensen (S), 1999-03-02:
Jeg må medgive - som justitsministeren også har gjort - at forslagsstillerne har gennemarbejdet det her beslutningsforslag ganske grundigt.
Og i den socialdemokratiske gruppe har vi meget sympati for den del af forslaget, der handler om at give folk, der er i krise, en så god professionel rådgivning, at de venter med at tage afgørende, determinerende skridt vedrørende deres parforhold, til vredesfasen i krisen er gennemlevet og de nærmer sig en ny orienteringsfase i parforholdets krise.
Når det er sagt, er det også vores opfattelse, at der i forslagets bemærkninger og begrundelser anvendes nogle præmisser, som vi ikke mener holder: Forslagsstillerne begrunder forslaget med den høje skilsmisseprocent og henleder også opmærksomheden på, at den obligatoriske rådgivning i forbindelse med skilsmisser blev ophævet i 1989.
Det er rigtigt, at der er en stor andel af de indgåede ægteskaber og parforhold, som ender i skilsmisser.
Det er imidlertid også en kendsgerning, at den forholdsmæssige andel af par, der vælger skilsmisser, har været faldende igennem de seneste 10 år.
Det skyldes, at antallet af vielser har været stigende fra 31.132 i 1987 til 34.163 i 1997, samtidig med at det faktiske antal skilsmisser har været faldende fra 14.381 i 1987 til 12.848 i 1997.
Der er altså tale om et relativt fald i skilsmisser i forhold til indgåede ægteskaber fra 46,2 pct. til 37,6 pct.
Samtidig ændres tidspunktet, hvor folk vælger skilsmisse, idet der relativt set ikke er nær så mange skilsmisser i ægteskabets første 3 år nu, som der var for 10 år siden.
Der er faktisk tale om et fald fra 14,2 pct. af samtlige skilsmisser til 12,8 pct.
Der er mange hypoteser om, hvorfor denne udvikling finder sted.
Jeg har den personlige opfattelse - men den tror
De flytter sammen, og så prøver de de udfordringer og forpligtelser, der knytter sig til et samliv, inden de gifter sig, og så holder ægteskabet altså længere.
Som jeg nævnte, har vi en dyb erkendelse af, at der er behov for hjælp til par i krise og til parrenes børn.
Det helt forfærdelige er blot - og det er jo en kendsgerning, som alle professionelle i mange sammenhænge har erkendt, f.eks. lærere i forbindelse med forældrekonsultationer og medarbejdere i krisecentre og i den børnesagkyndige rådgivning - at de tilfælde, hvor rådgivning er mest tiltrængt, ofte er de tilfælde, hvor det er sværest at få folk til at komme og modtage rådgivningen.
Det kræver
mindst to at skilles, og det kræver mere end en at forliges.
Det er muligt, at der skal være bedre rådgivningstilbud til rådighed, end der er nu, men vi føler os ikke helt overbeviste om, at beslutningsforslag nr. B 81 er svaret.
Men vi håber, at folk bliver bedre til at bruge bl.a. de muligheder, som justitsministeren har opregnet, og det kunne måske være en god idé med en eller anden form for oplysningskampagne om de eksisterende rådgivningsmuligheder. På den baggrund kan vi ikke støtte det foreliggende beslutningsforslag.
Jann Sjursen (KRF), 1999-03-02:
Jeg må selvfølgelig forstå justitsministerens tale sådan, at regeringen afviser forslaget, og at man bl.a. - ud over at man godt forstår de positive intentioner hos Kristeligt Folkeparti - gør det, fordi man er i tvivl om, hvorvidt der er behov for det, som Kristeligt Folkeparti foreslår.
Her vil jeg godt på det tidspunkt i debatten, som vi er nået til nu, sige, at det i hvert fald undrer mig lidt, at justitsministeren bruger det argument i sin afvisning, for regeringen fremsatte jo selv i 1994 et tilsvarende forslag, som gik ud på en frivillig parrådgivning, men som kun nåede til første behandling i Folketinget, hvorefter det forsvandt ud i den blå luft, havde jeg nær sagt, og hvor vi nu tager tråden op i dag.
Så det, som jeg synes det i virkeligheden kunne have været interessant at høre, er, hvad der har fået regeringen til at ændre holdning fra 1994, hvor man rent faktisk fremsatte et forslag om frivillig parrådgivning, og til i dag, hvor man mener, at der måske ikke er behov for det.
Dorte Bennedsen (S), 1999-03-02:
Med de tal, der har været bragt frem her i de sidste par indlæg, synes jeg, det er værd at sige det, der i øvrigt er sagt før fra denne talerstol:
Det er rigtigt, at der er flere personer på det her lovforslag, end der normalt plejer at være, ligesom der var flere personer på det sidste forslag, vi havde i oktober eller november måned.
Det er der al mulig grund til at glæde sig over, for en væsentlig årsag til, at der er flere personer på, er, at ministeren, som jo agerer sekretariat for Indfødsretsudvalget, har lyttet til vores kritik af, at det var uanstændigt, at selv ganske almindelige sager havde en sagsbehandlingstid på to år.
Der er blevet ansat mere personale i det pågældende kontor, og det har ført til, at sagsbehandlingstiden nu er på vej ned.
Så der er al mulig grund til at glæde sig over, at der er kommet flere på lovforslaget.
Det vil der formentlig også gøre på de næste par lovforslag, indtil man har fået bragt sagsbehandlingstiden ned på et anstændigt niveau.
Jann Sjursen (KRF), 1999-03-02:
Fru Else Marie Mortensen sagde ganske rigtigt, at det kræver mindst to at skilles og mere end en at forliges, og det synes jeg sådan set meget godt rammer nogle af de problemer ind, som ægtefolk kan stå over for.
Det, som jeg synes er vigtigt at fremhæve i forbindelse med Kristeligt Folkepartis forslag i dag, er jo, vi ønsker at sætte ind med en tidlig rådgivning, før hele korthuset braser sammen, havde jeg nær sagt, og man er dér, hvor man skal skilles, og hvor man ikke kan forliges længere.
Det synes jeg er den helt principielle forskel, også med hensyn til det forslag, regeringen kom med i 1994.
Og jeg kunne meget godt tænke mig at høre Socialdemokratiet her på talerstolen i dag tilkendegive, om ikke det skal være Kristeligt Folkepartis forslag, som skal bruges, så i hvert fald at der bør ske noget på området her.
For selv om der er sket et relativt fald i antallet af skilsmisser i de sidste år - og gudskelov for det - så er der dog trods alt stadig væk over 12.000, der bliver skilt.
Og erfaringerne fra bl.a. det dygtige arbejde, der gøres i Ægteskabs- & Skilsmissehjælpen, er jo rent faktisk, at tidlig rådgivning nytter.
Den skaber nyt liv i ægteskaber, som ellers er gået mere eller mindre døde.
Og i forhold til den forebyggelsespolitik, som bl.a. Socialdemokratiet står for på mange andre områder, synes jeg derfor, at det ville være velgørende at høre fra fru Else Marie Mortensen her i dag en lidt mere offensiv indstilling til det at gøre noget for at få nedbragt det høje skilsmissetal.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-03-03:
Jeg er meget glad for, at hr. Estrup anlægger et mere nuanceret synspunkt i den her sag, end hr. Estrups minister var i stand til og såmænd også den socialdemokratiske ordfører, og bl.a. understreger, at disse bombninger, som foregår i øjeblikket, ikke fører til nogen løsning.
Det er et synspunkt, jeg er meget enig i.
Det vil jeg også komme tilbage til i mit ordførerindlæg.
Men jeg vil godt stille et spørgsmål til hr. Estrup.
Det ved jeg ikke om hr. Estrup vil bekræfte.
Det kan være et vanskeligt synspunkt at bekræfte fra talerstolen, men jeg synes tydeligt, jeg hørte det.
Jeg vil godt spørge hr. Estrup, om ikke det, der i virkeligheden er brug for, er en indsats, hvor man i stedet for disse bombardementer, som ikke fører nogen steder hen, går ind og støtter de demokratiske kræfter, som findes i Irak, med henblik på at få tilvejebragt demokrati i landet
som alternativ til Saddam Husseins diktatur?
Jørgen Estrup (RV), 1999-03-03:
Jeg tror ikke, at der er nogen i denne sal, ikke engang hr. Albrechtsen, der vil bestride det irakiske systems kynisme.
Jeg kan læse mig til det i beslutningsforslag nr. B 88, at der er ingen sympati.
Og det er selvfølgelig et vigtigt udgangspunkt, at det, som Irak-politikken drejer sig om, er at finde metoder til at give den irakiske befolkning en fornuftig tilværelse tilbage.
Og derfor må udgangspunktet jo selvfølgelig være, at uanset, om regeringsledere eller andre i det irakiske styre er skurke, så er det ikke nogen god grund til, at resten af verden skal handle uovervejet.
Jeg synes, at det er aldeles åbenbart i øjeblikket, at stormagternes Irak-politik ikke giver de resultater, vi har brug for.
Derfor er der grund til eftertænksomhed.
Der er grund til at overveje, hvilke virkemidler der kan give befolkningen den virkelighed og den tilværelse tilbage, som de har brug for.
Bombardementer giver ikke mening i den nuværende situation.
Jeg skal ikke gøre mig klog på, om man kan forsvare dem i forhold til folkeretten.
Jeg vil gerne gøre den tilføjelse, at der er brug for handling i enighed, og derfor er det selvfølgelig både en kritik af nogle stormagters tendens til at gå enegang, men også en efterlysning til os selv om ikke at gå enegang, før det giver mening.
Jeg tror, vi har brug for eftertænksomhed og overvejelse
først og fremmest i FN-sammenhæng, og det er sagt også til hr. Albrechtsen, at den enighed, der gerne skulle komme ud af det, altså gerne skulle føre til en konstruktiv politik, og derfor synes jeg, at regeringen siger noget meget klogt ved at påpege, at der er en ny udvikling på vej, og at man selvfølgelig ikke vil fastholde Folketinget på et beslutningsforslag, hvis denne nye udvikling peger i en anden retning, men på nuværende tidspunkt er der ikke noget behov for at ændre det, vi har sagt.
Det ville netop være en sådan enegang, som jeg ikke mener at der er behov for.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-03-03:
Mig bekendt har man ikke foretaget sig noget som helst.
Mig bekendt har man ladet disse massakrer foregå, for det er jo en allieret.
Det er USA's allierede.
Det er Danmarks allierede i NATO.
Der er en udbredt dobbeltstandard på det her område.
Det går jeg ud fra hr. Kalnæs er vidende om.
Vi har sagt fra Enhedslistens side, at hvis der foreligger en massakre, er vi jo i den situation, at vi kommer i et alvorligt dilemma.
Det har vi sagt, og det har vi ikke lagt skjul på.
Men jeg går ud fra, og det vil jeg gerne spørge hr. Kalnæs om, at han er enig med mig i, at det overhovedet ikke er det, vi diskuterer her, når det drejer sig om bombardementerne af Irak.
Det går jeg ud fra at vi er enige om.
Det er slet ikke den diskussion, vi har.
Hvis hr. Kalnæs havde rejst spørgsmålet om massakrerne på den kurdiske befolkning, var det en helt anden diskussion, og den vil jeg gerne tage med hr. Kalnæs til hver en tid.
Det kan bare ikke blandes ind i det her og bruges i den her sammenhæng.
Ebbe Kalnæs (CD), 1999-03-03:
Enhedslistens forslag om at ophæve Irak-mandatet kan jeg meddele på CD's vegne at vi under ingen omstændigheder vil være med til.
Det, jeg også kan sige ved denne lejlighed på CD's vegne, er, at den linje et stort flertal i Folketinget lægger på det her område, den linje regeringen og udenrigsministeren lægger på det her område, hvis lignende tilfælde skulle opstå, har vores varme støtte.
Man kan altid regne med CD i den her situation.
Forsvarspolitik, sikkerhedspolitik i den verden, vi befinder os i i dag, består i at være med og tage konflikter, inden de opstår, og når der er tale om en Saddam Hussein eller lignende, så må vi sige, at så har vi slet ingen betænkeligheder.
Og hvis hr. Keld Albrechtsen skulle stille mig lignende spørgsmål, som han har stillet i dag, om vi ville være parat til at bombe i det her tilfælde eller lignende, så vil jeg sige: Ja, hvis det bliver nødvendigt.
Christian H. Hansen (DF), 1999-03-03:
Jamen jeg mener, at jeg har svaret hr. Keld Albrechtsen.
Der er en forskel på, hvor lydhør man er over for meldinger udefra.
Der er en forskel på, hvordan mennesker reagerer.
Jeg vil også sige, at der er en stor forskel på hr. Keld Albrechtsen og fru Pia Kjærsgaard eksempelvis.
Jørgen Estrup (RV), 1999-03-03:
Jeg tror, et af problemerne er at finde de demokratiske kræfter, som virkelig har nogen indflydelse på situationen.
Ellers har jeg sådan set megen sympati for den del af Enhedslistens beslutningsforslag, men til det andet spørgsmål, som hr. Albrechtsen rejste, om der eventuelt skulle være uenighed mellem Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre, vil jeg sige, at det tror jeg sådan set ikke der er i det her spørgsmål.
Og hvad hr. Albrechtsen lytter sig til, kan jeg selvfølgelig ikke blande mig i, men jeg vil sige, at først og fremmest synes jeg, at vi alle sammen skal erkende, at det her er svært, at vi faktisk har at gøre med et suverænt land, som desværre på en eller anden måde har valgt en regering - og jeg skal ikke påstå, at det er sket demokratisk - som vi ikke bryder os om.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-03-03:
Men jeg ved ikke, om hr. Estrup er klar over - det fremgår af Weekendavisen den 29. januar - at der i Tyrkiet opholder sig en afhoppet general, en meget højtstående irakisk general, som har fremlagt oplysninger om, at der er en kreds af højtstående officerer, som rent faktisk er villige til at vælte diktaturet, hvis de kunne få USA's støtte til det.
Men det har de ikke kunnet få.
Jeg vil spørge hr. Estrup, om ikke vi i det mindste kunne komme så langt i dag, at vi kunne blive enige om, at de muligheder, der måtte ligge i at støtte oppositionskræfter, skal undersøges og udnyttes til det yderste for at bringe diktaturet til fald?
Ebbe Kalnæs (CD), 1999-03-03:
Når hr. Keld Albrechtsen appellerer til, at man drøfter og diskuterer folkeretten, vil jeg gerne sige, at Enhedslistens holdning på dette område - og det de har givet udtryk for i mange andre sammenhænge - er, at folkeretten har man forståelse for.
Vi har også helt klart respekt for den, men dog må jeg alligevel sige: Kan det være rigtigt af Enhedslisten, når der f.eks. på Balkan er tusinder af mennesker, der hænger på en skråning og er ved at dø af kulde og sult, og når Saddam Hussein - hvis der ikke var de flyvezoner osv. - med stor sandsynlighed ville være i stand til hvad som helst med hvilke som helst våben, hvis ikke der var den konsekvenspædadogik, der lægges i det internationale samarbejde, bl.a. vores fælles sag i NATO og i andre sammenhænge, hvor stater arbejder tættere og tættere sammen og har en tættere og tættere dialog?
Det kunne jo godt være, vi har et par situationer fra historien, hvor det havde været rart, at der havde været mennesker, som havde sagt: Nok har vi en folkeret, og selvfølgelig skal vi drøfte meget indgående, når vi set fra nogens side måske er på kanten af den; men kan vi holde fanen højt og stå med en folkeret og samtidig se på et folkemord?
Det er jo det, Enhedslisten i virkeligheden lægger op til.
Tom Behnke (FP), 1999-03-03:
Fremskridtspartiet finder ikke situationen så ændret, at det er tid for at ophæve Irak-mandatet, og derfor kan Fremskridtspartiet ikke støtte Enhedslistens forslag.
Jann Sjursen (KRF), 1999-03-03:
Ja, jeg beklager, hr. formand.
Da Irak-mandatet blev givet sidste år i februar måned, var Kristeligt Folkeparti ikke repræsenteret her i Folketinget, og jeg må derfor betragte Enhedslisten og hr. Keld Albrechtsens forslag som værende et forslag, der er fremsat lidt til ære for Kristeligt Folkeparti - i hvert fald fordi det er et ændret Folketing, der er trådt sammen efter valget i marts måned sidste år.
Jeg kan kort sige angående Kristeligt Folkepartis holdning, at vi bakker op om det Irak-mandat, som Folketinget gav sit samtykke til i februar måned 1998
Det gør vi, vel vidende at sagen naturligvis ikke er helt enkel.
Den kan anskues ud fra mange synsvinkler, og det, som må være den helt afgørende synsvinkel, er selvfølgelig, hvorvidt disse bombninger og sanktioner i øvrigt tjener det mål, som er opstillet, nemlig at vi får fjernet Saddam Hussein.
Det må vi selvfølgelig til stadighed vurdere.
Det, som vi hæfter os ved i denne sammenhæng, er, at regeringen, efter at den har fået betroet mandatet, til stadighed skal orientere Folketinget og især Det Udenrigspolitiske Nævn om, hvordan mandatet forvaltes, og det er vi fuldt ud trygge ved.
Skulle der foreligge en ny situation, skulle udviklingen ændre sig så meget, at det kan blive aktuelt at ophæve mandatet, kommer regeringen selvfølgelig også med et forslag herom, og det er vi villige til at se på, hvis eller forhåbentlig når den tid måtte komme.
Men den tid er ikke kommet endnu, sådan som vi vurderer det, og derfor kan vi heller ikke støtte det forslag, som Enhedslisten har fremsat til behandling her i dag.
Per Stig Møller (KF), 1999-03-03:
Det var jo talere som hr. Keld Albrechtsen, der i 1930'erne forhindrede verden i at reagere.
Jeg skal vende mig til spørgsmålet om det, der blev sagt af Det Konservative Folkeparti og Venstre før valget og efter valget.
Hr. Knud Enggaard sagde, at det er naturligt, at regeringen sikrer sig opbakning fra Folketinget senere, og hr. Niels Ahlmann-Ohlsen sagde til Ritzaus Bureau, at mandatet falder væk, hvis en ny aktion enten bliver forstærket eller ændret i forhold til den, der var på tale i sidste uge.
Han sagde også, at det gjaldt for den periode.
Derfor sagde jeg også udtrykkeligt i min tale, at det, Enhedslisten siger, er rigtigt.
Enhedslisten har haft ret i noget, Enhedslisten har haft ret i, at der har været et folketingsvalg siden dengang - det er jo skarpt set - og derfor sagde jeg også udtrykkeligt, at så skal vi benytte anledningen til at bekræfte det mandat, vi har givet.
Vi mener ikke, at situationen har ændret sig, så mandatet bortfalder.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-03-03:
Nu er der jo ingen tvivl om, at Saddam Hussein i uhyre mange henseender er en forbryder mod sin egen befolkning.
Jeg har dog ikke hørt, at Irak har planer om at udslette sine nabolande.
Men jeg vil egentlig godt bede Dansk Folkeparti besvare spørgsmålet, som jeg stillede, for nu kan jeg forstå, at hvis lande, der truer med at anvende masseødelæggelsesvåben imod deres naboer, bare er demokratiske, så mener Dansk Folkeparti
altså, at det er i orden.
Israel truer Syrien og Egypten med atomvåben derved, at de har disse våben liggende, og deres eventuelle anvendelse er jo åbenlyst klar.
Derfor vil jeg godt spørge, om det altså er en tilstrækkelig betingelse for Dansk Folkeparti til at true med brug af atomvåben eller biologiske og kemiske våben, at det land, der gør det, er demokratisk.
Jørgen Estrup (RV), 1999-03-03:
Jeg tror ikke, Danmark har den store rolle at spille, når det drejer sig om at vælte fremmede styrer, uanset hvor usympatiske de er.
Jeg har megen sympati for samarbejdet med en demokratisk opposition, men jeg ved, ikke, om den opposition, hr. Albrechtsen snakker om, er demokratisk.
Christian H. Hansen (DF), 1999-03-03:
Nu er der jo nogle lande, der er mere lydhøre over for demokrati end andre, og her taler vi om en diktator, der hedder Saddam Hussein, som ikke er særlig lydhør over for demokrati.
Det er da muligt, at Saddam Hussein ikke kan blive fjernet ved de her bombeangreb, men man har jo en viden om, hvor alle hans lagre til masseødelæggelsesvåben ligger, og så kan vi være medvirkende til på denne her måde at sætte ham
måske 3,8,10,15 år tilbage
Hans mål er jo, uanset hvad alle siger, at jævne Mellemøsten med jorden og så måske tage fat på Vesten senere hen.
Men der er en forskel på et land, der er lydhørt over for demokrati, og et land, der ikke er, og her går skellet.
Ebbe Kalnæs (CD), 1999-03-03:
Jeg kan meddele, at CD absolut ikke kan støtte dette forslag.
Vi har jo for nylig vedtaget et forslag her i Folketinget, lovforslag nr. L 48, som var et stop for sommerhuslovgivningen.
Siden har der jo været en ikke så lille aktivitet for at sikre, at det stop nu også rent faktisk virkede.
For forudsætningen for at komme videre på det her område er selvfølgelig, at loven virker, ellers ville vi være temmelig meget til grin.
Det, der sker nu, er, at vi sidder i nogle forhandlinger, som man ved nogle gør, og arbejder på at finde løsning for de ulovlige sommerhusbeboelser før den 20. oktober 1998, og jeg har tillid til, at vi finder en ordentlig og menneskelig løsning på det.
Så længe vi er inde
i den her sammenhæng, mener jeg, det er omsonst at gå i gang med et forslag som det her.
Men som sagt, vi afviser det her og mener ikke, at det er aktuelt overhovedet at drøfte på nuværende tidspunkt.
Derudover skal jeg meddele på vegne af Kristeligt Folkeparti, hr. Ole M. Nielsen, at man ligeledes afviser forslaget.
Christian H. Hansen (DF), 1999-03-03:
Folketinget gav den 18. februar 1998 sit samtykke til et dansk militært bidrag til en multinational indsats i Mellemøsten.
Det danske militære bidrag skulle medvirke til at sikre, at Irak kunne efterleve sine forpligtelser i henhold til FN's sikkerhedsresolution af april 1991.
Ved forhandlingerne dengang støttede Dansk Folkeparti forslaget, idet vi mente, at man i den pågældende situation var forpligtet til at efterleve USA's appel om støtte.
Når vi støttede forslaget, skyldes det også, at vi her har at gøre med en aggressiv diktator, som ikke vil destruere sine masseødelæggelsesvåben og dermed er en trussel mod den vestlige verden.
Det er ikke den vestlige verden, der bryder alle reglerne, det er Saddam Hussein.
Hvis man ser direkte på det, må man nok sige, at Saddam Hussein ikke just har forbedret sig her på det sidste.
Derfor mener vi ikke, at der er grund til at ophæve beslutningen af februar 1998.
Hvis man har den tilbøjelighed, at man bare vil sidde tilbagelænet med armene over kors og være ligeglad og se på, at Saddam Hussein stadig væk opruster, ja, så er det måske den rigtige beslutning at ophæve den. Men i Dansk Folkeparti vil vi på ingen måde være med til at støtte Saddam Hussein og hans diktatur i Irak
, og vi vil gerne sige, at hvis man ønsker at ophæve denne her beslutning, er det lig med en støtte til Saddam Hussein.
Med disse bemærkninger og i henhold til de bemærkninger til den redegørelse, udenrigsministeren kom med tidligere, vil vi gerne sige, at vi ikke kan støtte forslaget.
Steen Gade (SF), 1999-03-03:
Altså, pensionister har jo ret til at bo i sommerhuse efter de gældende regler.
Det, som ligger i forslaget her, er, kan man sige, en opblødning af - sådan som jeg i hvert fald har forstået det - nogle af tankegangene bag den 8-års regel.
En af de ting, man vel lagde vægt på, dengang et flertal i Folketinget indførte reglen, var jo bl.a. at sige: Jamen hvis man har boet i det her område i en rimelig lang periode, 8 år, så har man også en lokal tilknytning, som giver én, kan man sige, ret til at bo der.
Det er i hvert fald det, jeg prøver at sætte mig ind i, der var den konservative miljøministers tankegang, dengang det her blev gennemført.
Og jeg tror, jeg har sat mig rigtigt ind i, hvordan hr. Per Stig Møller på det tidspunkt fremførte tankegangen for Det Konservative Folkeparti.
Hvis man så gør, som Fremskridtspartiet siger her - og jeg forstår, De Konservative nu mener, man kan lægge det sammen - så fjerner man jo hele den argumentation, hele den måde at tænke på, for så er det jo en ret, der er knyttet til den enkelte pensionist, og så kan man sådan set lave et bunkebryllup over, at man har haft sommerhus i otte år lidt forskellige steder i Danmark, og til sidst vil man altså bosætte sig et helt andet sted, og det har man så lov til at gøre helårs.
Jeg siger egentlig ikke kun det her for at argumentere for, at SF vil afvise forslaget - det vil vi med flere argumenter - men egentlig også for at give en kommentar til ordføreren for Det Konservative Folkeparti, fordi jeg undrer mig lidt over, at Det Konservative Folkeparti kunne melde positivt på det her.
SF mener, forslaget skal afvises, og vi vil stemme imod det, hvis det kommer til afstemning.
Aase D. Madsen (DF), 1999-03-03:
Det var til hr. Steen Gade om den lokale tilknytning.
Jeg vil gerne spørge hr. Gade, om ikke vi skal lave reglerne så fleksible, at hvis den ældre f.eks. i et område, der ligger nær ved, på den anden side af gaden, finder, at der er et hus, der er bedre egnet til at nyde sit otium i, skal det så virkelig forbydes?
Skal vi virkelig forbyde familiesammenføring af danske familier på den måde, hr. Steen Gade?
Steen Gade (SF), 1999-03-03:
Der sker jo somme tider noget morsomt.
Det fremgår af fru Aase Madsens indlæg her, at hvis man ikke længere udnytter en mulighed, bliver den til et forbud.
Det kan jo aldrig blive til, at fordi man ikke opfylder de betingelser, så er der et forbud, og det er en straf.
Sagen er, at der er nogle muligheder, og der er lagt nogle rammer, som for øvrigt blev lagt af en borgerlig regering.
Jeg synes ikke, der er nogen argumenter for, at vi skal udvide retten til at helårsbebo sommerhuse.