Niels Højland (FP), 1997-11-28:
Frivillige foreninger er basis for kultur og især for den folkelige kultur, men disse aktiviteter, hvor folk lægger et stort arbejde i egne fornøjelser, skal og bør som udgangspunkt ikke være støttet af det offentlige.
Folk må vænnes til fra starten, at såfremt man vil være aktiv for egen fornøjelses skyld, så må det også i vidt omfang ske for egen regning.
Som det er nævnt i kulturredegørelsen, så er selvstændighed, demokrati og ansvar væsentlige nøglebegreber i vort samfund - eller bør være det.
Det er netop ikke udtryk for nogle af disse synspunkter, når massiv støtte er involveret.
Yderligere skal det nævnes, at Danmark ikke på nævneværdig måde adskiller sig fra andre lande ved at have et meget aktivt foreningsliv udelukkende på grund af støtte.
Andre landes befolkninger har naturligvis også livlige fritidsaktiviteter, og det kan bestemt gøres uden offentlig indblanding.
Det samme var tilfældet i Danmark for år tilbage, inden det blev smart at rode offentlige midler ind i alle menneskelige aspekter.
Så kan man selvfølgelig også ved lejlighed diskutere det ønskelige i, at alle hele tiden render rundt til alle mulige fritidstilbud.
Dertil kommer, at når alle betaler over skatten, og alle render til fritidsaktiviteter med tilladt støtte, så kan det kort sagt ikke beskrives bedre, end Storm P. gjorde, da han - uden støtte - tegnede en hund, som fodres med sin egen hale.
Al den fine tale om kultur er i øvrigt ikke på nogen måde demokratisk, når der er tale om central dirigering og autoriserede smagsdommere, som træffer afgørelser for resten af samfundet.
I ganske få situationer kan det være på sin plads at yde offentlig støtte, men det er meget sjældent, og sædvanligvis skal det ikke være fra centralt hold og med nogle udvalgte smagsdommere.
I de enkelte kommuner kan man selv træffe en afgørelse
om, på hvilken måde der skal bruges kommunale midler til kulturaktiviteter.
Vi ser hele tiden, at det på glimrende vis kan lade sig gøre.
I de tilfælde er der tale om demokrati, for her kan borgerne være med til at blande sig.
Her har man en større ansvarlighed, og her viser de folkevalgte af tvang større respekt for andres meninger.
På den måde er der chance
for, at der træffes bedre beslutninger.
Det skal her nævnes, at biblioteker er nyttige og nødvendige.
De skal til en vis grad være offentlige tilbud.
Men i rapporten er der faldet nogle tanker ud.
Mere præcist mangler al tale om indføring af en vis brugerbetaling.
Det har tidligere været nævnt af andre end Fremskridtspartiet, at det er vigtigt at få med i debatten; men som tiden udvikler sig, bliver der stadig flere og stadig dyrere tilbud på bibliotekerne, som nok kunne styres på en bedre måde ved en form for brugerbetaling.
Og årsagen til det er den yderst simple, at man passer bedre på egne penge end på statsdirigerede midler.
Når staten er involveret, drejer det sig blot om at få så stor en del af kagen som mulig og selv betale så lidt som muligt.
Kulturmogulerne beriger sig med skatteydermidler og afgør selv, om det er i folkets tjeneste.
Derfor er det urimeligt at bruge 9 mia. kr. på kulturstøtte, og derfor vil Fremskridtspartiet fastholde, at kultur ikke fremkommer som et statsfinancieret produkt - i hvert fald ikke god kultur - nærmest tværtimod. Målet for statens kunststøtte er at udvikle og bevare den mest fremragende kunst, skabt og udført af anerkendte og professionelle kunstnere på højt niveau.
Støtten må også rettes mod talentudvikling inden for de kunstneriske områder ved bl.a. at støtte den eksperimenterende og nyskabende kunst, som rummer kimen til fremtiden.
Jo tak!
Når det drejer sig om bevaring, skal det nævnes, at de mest betydelige samlinger er enten private eller doneret af private.
Her er en ægte interesse, og her er den tålmodighed, som er nødvendig.
Det er muligt, at noget skal bevares af det offentlige, men det er ikke fornuftigt at lade de offentligt ansatte - indforståede og muligvis drevne af private interesser - varetage indkøb.
Hvem er nemlig de anerkendte kunstnere?
Hvem anerkender dem?
Og hvad er højt niveau?
Findes der en simpel acceptabel model for niveaudeling?
Talentudvikling er lige så vagt et begreb som det rene modellérvoks.
Der er penge at hente, og skatteyderne betaler.
Det er store penge: 9 mia. kr. er mange penge.
I denne her forbindelse er det ca. en halv bro. Jeg vil kun sige til redegørelsen her til sidst, at vi i Fremskridtspartiet er meget skeptiske, og vi vil fortsat kæmpe imod, at skatteyderne skal plages med høje skatter til brug til den slags midler.