Henriette Kjær (KF), 2001-01-11:
I Det Konservative Folkeparti er vi af den opfattelse, at det er muligt på samme tid både at tilgodese miljøet og så sandelig også de erhverv, der er afhængige af naturen for at udføre deres erhverv.
Derfor ønsker vi en lovgivning, der giver plads til begge dele, for det kan lade sig gøre.
Og derfor fremsætter vi i dag det her beslutningsforslag, der skal gøre livet lettere for vores dambrugere, samtidig med at det vand, der ledes ud i vores vandløb, selvfølgelig skal være renset og af høj vandkvalitet.
I Det Konservative Folkeparti synes vi, det er urimeligt.
I dag er det teknisk muligt at rense vandet fra dambrug til en hvilken som helst rensningsgrad ved hjælp af kendt teknologi.
Det er derfor dybt uforståeligt, at man ikke vil tillade en ordning, der baserer sig på afløbskontrol, en rimelig afløbskontrol.
Det er ikke rimeligt med den nuværende ordning, hvor der skal tages 52 puljerede prøver, hvilket vil sige en prøve hver dag, der skal analyseres osv., og så ender det med at koste dambrugeren omkring 250.000 kr. om året.
Og det bliver en dyr fornøjelse at gå fra at blive målt på fodermængden til et kontrolprogram.
Ja, det bliver faktisk urentabelt.
Det, vi foreslår, er det, som DMU selv er inde på i rapporten »Afløbskontrol af dambrug«, faglig rapport fra DMU nr. 260 fra 1998.
Her beskrives det, hvordan man med mellem 12 og 26 prøver vil opnå tilfredsstillende måleresultater til at vurdere vandkvaliteten på.
Så hvis der er en lille spredning, kan man nøjes med få prøver, og ved stor spredning et større antal prøver. Det undrer os derfor, at når nu ministeriets eget institut, DMU, sandsynliggør, at man uden problemer kan nedsætte antallet af prøver, at man så ikke fra ministerens side spiller ud og ændrer dambrugbekendtgørelsen.
Danmark er oven i købet det eneste land i EU, der benytter foderbegrænsningen som regulerende styringsmiddel, hvilket er at sætte dansk akvakultur i en yderst svær konkurrencesituation.
Og det er lidt ærgerligt, at vi her har
et erhverv, der virkelig gider gøre en indsats for at lave et godt eksportprodukt, og så bliver det på den måde udsat for meget ringe arbejdsbetingelser.
Det vil derfor være helt naturligt at lave et nyt regelsæt for dambrugerne, så de sikres samme arbejdsvilkår som deres kolleger i udlandet.
For os i Det Konservative Folkeparti er det ikke nogen ny tanke.
Allerede da vi sad med miljøministerposten i 1993, var miljøminister Per Stig Møller parat til ændre i bekendtgørelsen fra 1989, men nåede det ikke inden regeringsskiftet.
Der er endnu mere belæg for ændring nu end dengang, og vi synes, det er trist, hvis dansk miljøpolitik ikke kommer i overensstemmelse med virkeligheden, men bygger på fordomme over for et erhverv, der jo nok havde nogle problemer engang for 10-15 år siden, men som i dag er indstillet på at sikre miljøet og gør det.
Jeg har meget svært ved at se en miljømæssig eller retssikkerhedsmæssig begrundelse for at bruge foderkvoter frem for måling på udledning, når vi snakker dambrug, og rapporten fra DMU slår fast, at man sagtens kan måle på dambrugsudledninger på en både retssikkerhedsmæssigt og miljømæssigt forsvarlig måde ved anvendelse af maksimalt 26 prøver om året.
Derfor skal bekendtgørelsen laves om.
Lad os da lytte til fagfolkene, ministeriets egne ansatte.
Alt andet har karakter af usaglighed.
Da CD ikke kan være til stede her i salen på grund af møde andet sted, har jeg lovet at sige, at CD støtter de tanker, meninger, jeg lige har fremført, fuldt ud.
Nu førte man jo i den borgerlige regering en rimelig miljøpolitik, det vil sige, at man selvfølgelig skulle skåne miljøet, og da det blev en kendt sag, at dambrugerne måske ikke alle steder var lige gode til at følge de miljøkriterier op, der skulle til for at sikre rent vand i vores vandløb, så var det nødvendigt at indføre en foderkvote.
Da nu dambrugerne faktisk - som også ministeren nævnte - er blevet dygtigere til at udnytte fodermængden, og der er sket andre gode miljøtiltag, så er det jo kun god, sund fornuft at sige: Jamen o.k., nu går det godt.
Og så vil jeg godt slå fast, at det jo ikke er noget med, at man går ind og slækker på kravene.
Man ændrer det fra at måle på foderkvoten, til at man måler på vandkvaliteten i stedet for.
Og så sikkerhed.
Jamen, hvad er det?
Ønsker man 99 pct. sikkerhed i alt, hvad man foretager sig?
Skal rensningsanlæg også leve op til det?
For hvad er sikkerhed?
Er det 95 pct. eller 99 pct.?
Hvornår stiller man sig tilfreds i Socialdemokratiet og i regeringen.
Skal det være 100 pct. sikkerhed altid?