Bertel Haarder (V), 2004-11-12:
Regeringen kan hverken anbefale rammen eller udformningen af den globale ramme, som Det Radikale Venstre foreslår – ikke fordi vi ikke gerne vil finde globale løsninger på problemer som miljø, sundhed, fred og sikkerhed, men regeringen kan ikke tilslutte sig den opdeling af verdens problemer, som kommer til udtryk i beslutningsforslaget.
Der vil i givet fald blive tale om en kunstig opdeling mellem på den ene side kampen mod fattigdom og på den anden side indsatsen for et bedre miljø og for fred og sikkerhed og global sundhed.
Fattigdom er ikke et isoleret problem, tingene hænger sammen.
I den udviklingspolitiske plan, som hedder »Sikkerhed, vækst – udvikling«, fra august i år, har regeringen fremlagt sin måde at fokusere og effektivisere udviklingssamarbejdet på.
Udviklingspolitikken er et udenrigspolitisk instrument, som skal ses i sammenhæng med andre.
Lad mig give et par eksempler.
Ifølge Verdensbanken kan handelsliberaliseringer potentielt løfte 140 millioner mennesker ud af fattigdom i 2015.
Derfor skal udviklingsbistand, handelsteknisk bistand og markedsadgang spille tæt sammen.
Målet er at sikre de fattige lande den fulde gevinst ved friere handel.
Et andet eksempel er miljøet.
Johannesburgtopmødet i 2002 slog fast, at fattigdom, miljø og sociale problemer må ses under én hat.
Miljøindsatsen blev nu opprioriteret med 800 mio. kr. i alt i 5-års-perioden 2005-2009, hvoraf 375 mio. kr. går til Afrika.
Den grønne profil i bistanden er ikke mindst til fordel for de fattigste.
Så sent som for en måned siden åbnede jeg selv for vandet både i et overrislingsprojekt og i et drikkevandsprojekt i Tanzania.
Et tredje eksempel er håndteringen af de mange konflikter i udviklingslandene.
Uden sikkerhed kan der ikke skabes udvikling, uden udvikling kan der ikke skabes sikkerhed.
Det vil blive afspejlet i den nye afrikapolitik, som regeringen vil fremlægge inden årets udgang, efter at vi nu har fået høringssvar i forbindelse med den høringsrunde, som vi har startet.
Et fjerde eksempel er hiv/aids-epidemiens konsekvenser for udviklingen i Afrika syd for Sahara.
Regeringen har afsat 100 mio. kr. i perioden 2005-2008 til innovative indsatser gennem danske ngo’er.
Til Den Globale Fond har regeringen i 2005 afsat yderligere op til 40 mio. kr., så det samlede bidrag til fonden næste år ventes at nå knap 140 mio. kr.
Der er ingen grund til at begynde at skille det varme vand fra det kolde vand i badekarret.
Når vi støtter et drikkevandsprojekt, så støtter vi fattige mennesker, og vi sparer kvinderne uendeligt med tid, hvor de ellers skal gå og bære vand frem og tilbage.
Det hele hænger sammen.
Regeringen kan heller ikke tilslutte sig den store beløbsmæssige opprioritering i forslaget, og vi spørger os selv, om Det Radikale Venstre virkelig har set denne kæmpemæssige ekstraudgift i sammenhæng med sine skatteforslag, og vi spørger også os selv, om det er med i de socialdemokratiske beregninger for, hvad en kommende regering vil gøre.
Vi giver 12,5 mia. kr., og det reguleres med priser og lønninger i de kommende år, og i år har vi tilmed lagt 25 mio. kr. ovenpå.
Udviklingsfinansiering
– når vi støtter udvikling, så er det jo ikke kun med penge, det gør vi også med handel og med investeringer, og lad mig afslutningsvis understrege, at regeringen mener, at OECD’s retningslinjer for opgørelse af bistand udgør en meget vigtig international spilleregel.
Vi følger fuldt ud de spilleregler, når vi opgør den danske bistand, det gælder også støtten til globale aktiviteter.
Så med disse ord vil jeg ikke anfægte den gode vilje, de gode intentioner og alle de gode formål, som er nævnt i beslutningsforslaget.
Men jeg mener ikke, der er økonomisk rygdækning for den meget store ramme, der lægges op til,
og jeg mener især ikke, at der er grund til at begynde at skille tingene ad, sådan som det sker i forslaget.
Jeg mener tværtimod, at der er brug for at have en helhedsorienteret tilgang til fattigdomsproblemerne, miljøproblemerne og sundhedsproblemerne rundtom i verden.