Line Barfod (EL), 2004-11-16:
Jeg vil gerne sige tak til SF for at have rejst forespørgslen.
Som fru Sandy Brinck var inde på, har den meget klart været med til at vise de store ideologiske forskelle, der er mellem partierne på dette område, og den store ideologiske ændring, der er sket med regeringsskiftet.
Den er senest blevet meget tydelig med den opdeling, man har lavet med en ny minister for de pæne, ordentlige børn og en anden minister for dem, der ikke klarer sig godt – dem, der er lidt mærkelige og skal have almisser og klappes på hovedet.
Hele problemet er, at man har ændret socialpolitikken fra at være et ønske om, at vi skal hjælpe alle grupper og ikke pege nogle bestemte børn ud og sige: Det er jer, der er problembørnene.
Vi skal derimod gøre, hvad vi kan, for at alle kan være med, og at alle har de bedst mulige vilkår for at kunne få et godt liv.
Vi skal ikke bestemme, hvad et godt liv er, men alle skal have de bedste muligheder for at få et godt liv.
Det har man under denne regering ændret til, at vi selvfølgelig skal sørge for, at de riges børn har det godt, og så skal vi ellers finde ud af, hvem der er særlige problembørn.
Dem skal vi give nogle almisser og lave målrettede tiltag for, og de skal kunne søge alle mulige forskellige ordninger, for dermed bliver det klart, hvem problembørnene er.
Man gør det i stedet for at sikre, at alle har de bedste muligheder, og jeg vil gerne sige meget klart, at det absolut ikke er den måde, vi ønsker at føre socialpolitik på.
Vi har haft en debat om, hvorvidt det var i orden at skære ned på kontanthjælpen, fordi det ikke kunne betale sig at komme i arbejde.
Jeg kan godt huske den debat, der var for nogle år siden, da Rockwool Fonden kom med sin store undersøgelse, som mente at kunne påvise, at man kun fik 500 kr. mere om måneden, hvis man gik på arbejde i stedet for at være på kontanthjælp, og jeg kan også huske, at den daværende arbejdsmarkedsordfører for De Konservative, hr. Bendt Bendtsen, der i dag er minister, havde et langt indlæg om, at han godt kunne forstå, at folk ikke ville gå på arbejde, hvis de kun fik 500 kr. mere om måneden, for det svarede jo kun til fire flasker rødvin.
Det er klart, at hvis man lever i den virkelighed, at 500 kr. er det, man har ekstra til fire flasker rødvin, synes man ikke, det gør så meget, at man tager 500 kr. eller 1.000 kr. om måneden fra de familier.
Men når man lever i den virkelighed, som mange familier på kontanthjælp gør, er 500 kr. altså præcis det, der gør, at man overhovedet har råd til at købe mad den sidste uge i måneden og har råd til at købe vinterstøvler til børnene, når det bliver koldt.
Det er det, der gør, at tingene overhovedet kan hænge sammen.
Resultatet af de nedskæringer, der er gennemført, er, at tingene ikke kan hænge sammen for mange familier.
Mange har ikke råd til, at deres børn kan deltage i andre børns fødselsdage, og en del familier har ikke råd til at betale huslejen og har ikke råd til at give børnene ordentlig mad.
Men jeg kan forstå på de borgerlige ordførere, at så længe forældrene ikke er alkoholikere eller narkomaner eller andet, skal vi ikke tage os af det, for så skal vi hjælpe børnene.
Men hvis deres eneste problem er, at de ikke har penge nok til at leve for, behøver vi ikke gøre noget for de børn, for det er bare ærgerligt, at deres forældre ikke har arbejde, og det er ikke regeringens ansvar, selv om der er skåret ned, så der ikke er penge nok.
Jeg synes, det er uhyggeligt, at det er kommet dertil i dagens Danmark, og jeg håber, det kan lykkes at få et valg snart, så vi kan få et nyt flertal og få en diskussion om, hvad vi synes, minimum skal være for at kunne leve i Danmark.
Problemet for mange af de mennesker, der ikke har penge nok, er også, at når man hører denne debat og den offentlige debat i det hele taget, tror de fleste, at vi har et godt socialsystem i Danmark.
De tror ikke, der er nogen, som ikke har penge nok til mad, og de tror, at hvis man alligevel ikke har penge nok til mad, er det, fordi man ikke er dygtig nok eller drikker eller er narkoman, eller hvad det nu ellers kan være.
Derfor har de pågældende selvfølgelig ikke lyst til at fortælle, at de ikke har penge nok.
De prøver at skjule det, og de gør, hvad de overhovedet kan for at skaffe gratis tøj rundtomkring fra for at holde tingene gående så længe som overhovedet muligt, fordi det er enormt flovt at fortælle, at de ikke har penge nok, når myten i Danmark er, at der ikke findes nogen fattige.
Derfor vil det første skridt mod at få afskaffet fattigdommen i Danmark være, at vi får historierne frem i lyset og får startet debatten om, hvad vi egentlig synes er rimeligt i Danmark, og hvad vi simpelt hen ikke kan acceptere i et så rigt samfund som Danmark.
Hvis vi får den debat i gang, kunne det være, at vi også kunne få et flertal for, at i stedet for at give store gaver til de rigeste skal de beskattes lidt hårdere, så vi får råd til at give noget mere til dem i samfundet, der har mindst, og få sat dem, der har mulighed for det, i arbejde og give penge nok til dem, der ikke kan klare et arbejde.
Jeg håber meget, at vi snart får et flertal, der vil noget helt andet end det, som flertallet vil i øjeblikket.