Jørn Jespersen (SF), 1998-02-04:
Når Folketinget i dag for første gang nogen sinde diskuterer en fødevarepolitisk redegørelse, sker det jo på baggrund af en udvikling hos forbrugerne, hvor der i stigende omfang bliver stillet krav om rene og sunde fødevarer, og hvor der bliver stillet krav om, at de er produceret på en måde, der tager hensyn til miljø og dyrevelfærd.
Det sker også i en situation, hvor vi kan se nogle modsatrettede bevægelser på fødevareområdet.
På den ene side er der hos meget brede dele af befolkningen en stigende mistillid til mange af de fødevarer, der er på markedet.
På den anden side kan man konstatere, at kvaliteten eller rettere sagt udbudet af kvalitetsvarer faktisk har været voldsomt stigende i de senere år.
Det er altså denne dobbelte situation, hvor vi i virkeligheden får flere og flere dårlige fødevarer og også et større og større udbud af bedre fødevarer, vi skal forholde os til, når vi diskuterer en samlet fødevarepolitik. I SF synes vi, det er meget positivt, at vi har fået en sådan fødevareredegørelse, og vi mener i virkeligheden også, at de overskrifter, der er i den, meget godt dækker de problemområder, som vi skal forholde os til.
Vi er altså grundlæggende positive over for initiativet, og vi mener også, at man på en del punkter har opridset nogle fornuftige målsætninger, men samtidig synes vi, at der på andre punkter er tale om for stor uklarhed og mangel på målsætninger, virkemidler, tildeling af ressourcer og deadlines for, hvornår tingene skal være gennemført.
Det er klart nok, at man i et vist omfang kan undskylde det, når der er tale om en overordnet redegørelse, men jeg skal så bare allerede nu sige, at vi mener, det er meget vigtigt, at regeringen i løbet af meget kort tid retter op på denne mangel og kommer med mere forpligtende målsætninger og virkemidler, ressourcer og deadlines osv.
Med hensyn til kontrollen, som allerede har været en del til debat, er det vores synspunkt, at det er helt afgørende, at vi har to uafhængige niveauer inden for kontrolsystemet.
Det er en god dansk forvaltningstradition, at man ikke samler alt på samme niveau og dermed fjerner den reelle ankemulighed.
Med hensyn til de enkelte punkter, som ministeren nævner i sin redegørelse, vil jeg godt tage nogle af dem frem til speciel behandling.
For det første er der spørgsmålet om tilsætningsstoffer, og her synes jeg, at både Venstres ordfører og De Konservatives ordfører har været alt for venlige ved regeringen.
Man har henvist til sit eget beslutningsforslag, som i virkeligheden var langt mere vidtgående end det, regeringen
nu lægger op til på tilsætningsstofområdet
Venstre og De Konservative havde jo det grundlæggende synspunkt - jeg ved ikke, om man har fortrudt det; det håber jeg da ikke - at kun de tilsætningsstoffer, som kunne begrundes ud fra hensynet til forbrugerne, skulle være tilladt, hvad der fik ministeren til med rædsel i stemmen at konstatere, at brun sovs var afskaffet.
Jeg støttede dengang den principielle linje hos Venstre og De Konservative, men i dag kan jeg konstatere, at det, regeringen siger, er det, der har været dansk politik i mangfoldige år, og som har ført til, at vi har alt for mange tilsætningsstoffer.
Det er princippet om, at de ikke må være påvist skadelige for forbrugerne, at de ikke må være vildledende, og at der skal være et teknologisk behov.
Det er der intet nyt i.
Der er godt nok en målsætning om, at man gerne vil begrænse brugen af tilsætningsstoffer, men der er overhovedet ingen konkrete forslag til, hvordan det skal gøres.
Derfor vil jeg i dag opfordre fødevareministeren til - det er ærgerligt, når man kommer med et forslag til ministeren og det ikke bliver hørt, for så er der en risiko for, at det heller ikke bliver kommenteret - men jeg vil meget opfordre ministeren til på tilsætningsstofområdet at udarbejde en liste over 100 stoffer, som man ønsker fjernet, på linje med det, som miljøministeren har gjort, når det drejer sig om miljøskadelige stoffer i vores omgivelser. Meningen med sådan en liste skulle være at lave en aktivistisk, offensiv dansk linje, hvor vi udpeger de stoffer, som det enten ud fra en sundhedsmæssig betragtning eller ud fra en vildledningsbetragtning er ønskeligt at få fjernet fra fødevarer i Danmark og i EU.
Den skal vi selvfølgelig fremsætte som forslag i EU, og samtidig skal vi selvstændigt i Danmark tage initiativer.
Det kunne være oplysningskampagner, grønne afgifter, frivillige aftaler, indkøbspolitik osv., søge at fjerne stofferne for dermed at vise det gode eksempel, at det kan lade sig gøre, og fremme sagen i EU, så vi gør alle EU's forbrugere den tjeneste at få dem fjernet.
Jeg håber, ministeren vil tage positivt imod ideen og komme i gang med at udarbejde listen.
Jeg har allerede en skitse til en liste, som ministeren er meget velkommen til at rekvirere, hvis han ønsker at komme godt i gang.
Med hensyn til pesticidrester synes jeg også, at regeringen er for uambitiøs.
Man lægger op til, at man her vil følge området nøje, og at det kunne være rart, hvis der ikke var så mange pesticidrester, og så vil man forske lidt.
Men målsætningen må da være at sige, at vi ikke vil have rester af sprøjtemidler i vores fødevarer.
Det burde da være den indlysende målsætning.
Det er klart, at det ikke kan opnås fra den ene dag til den anden.
Så må vi udarbejde en handlingsplan for, hvordan den målsætning nås.
Det kunne f.eks. være at tage fat på de overtrædelser, vi ser, i stedet for at offentliggøre en rapport en gang om året, hvor man fra myndighedernes side siger, at der ikke er noget problem, fordi det kun er ca. 2 pct. af fødevarerne, der overskrider grænseværdien, og så er der i øvrigt en hel del af dem, vi ikke rigtig offentliggør, fordi de er under halvdelen af grænseværdien.
Det er en gammeldags, doktrinær grænseværditænkning, som trives i ministerens ministerium, og som ministeren må se at få gjort op med.
Med hensyn til vækstfremmere er jeg til gengæld godt tilfreds med regeringens linje.
Der er nu tale om, at regeringen arbejder offensivt i EU for, at samtlige antibiotiske vækstfremmere skal forbydes, og vi går foran med at dokumentere forskningsresultater og forbyder på egen hånd de steder, hvor vi mener, vi kan komme igennem med det.
Når jeg roser på dette punkt, er det i tillid til, at ministerens forsikringer om, at vi aktivt arbejder for, at alle vækstfremmerne bliver forbudt i EU, stædigt og vedholdende bliver fulgt, og det tror jeg de gør.
På salmonellaområdet undrer jeg mig stadig væk over, at man kan foreslå, at der nu skal laves en mærkning af nogle varer, som er salmonellafri, og dermed lægger op til, at det i hvert fald i princippet stadig væk er tilladt at markedsføre produkter, som man ved er salmonellainficeret.
Det er i strid med gældende lovgivning.
Det mener jeg oven i købet ministeren ret åbent har erkendt, og det kan vi ikke have.
Ergo bliver vi nødt til at sætte en dato, hvorefter markedsføring af samtlige levnedsmidler, der vides inficeret med salmonella eller andre sygdomsfremkaldende bakterier, er forbudt, medmindre de er varmebehandlet eller på anden måde uskadeliggjort i forhold til forbrugernes sundhed.
Så er der hele gensplejsningsområdet.
Jeg deler den kritik, som Enhedslisten har rejst af de nuværende mærkningsordninger.
Det er klart utilfredsstillende mærkningsordninger, når en lang række produkter, som er fremstillet ud fra gensplejsede planter, ikke bliver mærket.
Det er klart utilfredsstillende, når f.eks. kødprodukter, der er produceret ved hjælp af gensplejset foder, ikke bliver mærket.
Jeg deler til gengæld ikke kritikken af ministeren på det pågældende område.
Jeg mener, at Danmark har ført en meget aktiv linje for at udvide området af fødevarer, der bliver mærket, når de er gensplejsede.
Problemet er jo, at så længe man ikke laver et separeringssystem, hvor de produkter, der er gensplejsede, er mærket helt tilbage fra producenten over forarbejdningen, forhandlingsleddet og frem til forbrugeren, er det umuligt at lave mærkningen i slutproduktet. Derfor burde man følge opfordringen fra Europa-Parlamentet - og SF i øvrigt - til at sikre et separeret system, hvor gensplejsede varer bliver holdt adskilt hele vejen igennem, så vi dermed kan lave en total mærkning af alle produkter, der er fremstillet ved hjælp af gensplejsning.
Det har forbrugerne krav på, fordi moderne forbrugere forholder sig til produktionsmetoden og ikke kun til det endelige produkt.
Jeg står her med et citat fra fødevareministeren, der stammer fra december 1997, hvor ministeren i forbindelse med et direktiv om babymad siger: »Vi har den holdning i Danmark, at vi ikke kan købe os til sundhed og velvære ved enkelte produkter.
Man har brug for bl.a. frugt og grønt og andet, så kosten er rigtigt sammensat, og det kan man ikke købe sig aflad for ved at putte det i et bestemt produkt.«
Dette forklarede fødevareministeren i december 1997.
Det synes jeg var en god holdning, ministeren på det tidspunkt havde.
Derfor undrer det mig, at der kommer så uklare formuleringer i redegørelsen, som i hvert fald af Venstre og De Konservative og af dagbladet Børsen og ledende industrifolk kan blive taget til indtægt for, at der nu bliver åbnet en ladeport for indførelse af sundhedsanprisninger for funktionelle fødevarer.
Derfor synes jeg, der er brug for en afklaring allerede i dag af, hvad regeringens linje på det her område egentlig er.
Med hensyn til økologi er der sat mange gode ting i gang bl.a. i samarbejde med SF, men jeg kan ikke undlade et enkelt måske lidt polemisk spørgsmål: Når vi nu så gerne vil have amter og kommuner til at gå i gang,
hvad så med, om Fødevareministeriet også selv gik i gang?
Det kan være, det er sket uden mit vidende, men hvis det er det, kan jeg jo blive retledt af ministeren i dag, og derfor vil jeg spørge, hvor mange af kantinerne i Fødevareministeriet der er overgået til økologisk drift.
Det kunne sætte et godt eksempel og illustrere dynamikken en lille smule.
Jeg har nogle flere ting til redegørelsen, som jeg vil komme tilbage til i anden runde.
Jeg har nu set et lovforslag, men det er ganske vist kun til høring i øjeblikket.
Man kan da håbe, at der sker ændringer, inden fru Vibeke Peschardt også ser det.
Det, der er afgørende her, er jo, hvem der har kommandoen i strukturerne, og det, Forbrugerrådet i hvert fald officielt har fremlagt, er ikke bare sådan et organ, der kan komme ud at besøge og kigge lidt på, hvordan det foregår.
Det er en helt uafhængig ledelse under et levnedsmiddelråd og med en levnedsmiddelstyrelse, som man kender det fra Konkurrencerådet, hvor kompetencen og ledelsen af de regionale levnedsmiddelkontroller skal ligge, og det vil sige, at man fuldstændig har fjernet ledelsen fra Fødevareministeriet.
Hvis det er den model, synes jeg, den er værd at diskutere, men jeg skal høre, om det er den model, eller om fru Peschardt alligevel mener, at man godt kan finde en eller anden model, hvor Fødevareministeriet både er første og anden instans, for det vil jo føre til - og det er det, der er problemet - statsliggørelsen, at en virksomhed, der henvender sig regionalt og spørger om et eller andet, får at vide, at det skal de lige undersøge.
Så ringer man ind i ministeriet, får svaret og meddeler det, og hvis virksomheden så ønsker at anke, skal den anke til ministeriet, som lige er blevet spurgt til råds, og så kan man jo godt regne ud, hvad svaret bliver dér.
Det vil være en udhuling af retssikkerheden på området.