Flemming Damgaard Larsen (V), 2006-04-20:
Derfor har der siden december 2004 været arbejdet i en parlamentarisk arbejdsgruppe, den såkaldte valgkredsarbejdsgruppe, på, hvordan dette nye danmarkskort skal se ud.
Resultatet af arbejdet forelå den 9. marts 2006, og det er på baggrund af dette resultat, at det foreliggende lovforslag er udformet.
Arbejdsgruppens resultat er udtryk for en enig indstilling blandt de 14 medlemmer repræsenterende alle partier i Folketinget.
Det vil konkret sige de otte partier, der var repræsenteret i Folketinget, da arbejdsgruppen blev nedsat i december 2004, og med Folketingets formand som formand.
Valgkredsarbejdsgruppens kommissorium er fuldt ud overholdt, hvorfor lovforslagets indhold nøje svarer til valgkredsarbejdsgruppens indstilling.
Til grund for indholdets udformning er der lagt nogle principper.
For det første: For at sikre en mere reel konkurrence imellem opstillingskredsene og imellem deres respektive kandidater er der søgt at opnå tilnærmelsesvis lige store opstillingskredse inden for hver af de fremtidige storkredse.
For det andet: De nye kommunegrænser skal så vidt muligt respekteres.
For det tredje: Der skal være så mange opstillingskredse inden for en fremtidig storkreds, at der er to opstillingskredse mere end det antal mandater, det største parti har fået valgt ved de seneste valg inden for det pågældende område.
Disse principper er det slet ikke muligt at følge fuldt ud på samme tid.
I mange konkrete situationer strider de direkte imod hinanden.
Hvis der f.eks. skal skabes lige store opstillingskredse, vil det betyde, at mange for ikke at sige alle kommuners grænser vil blive berørt, og det vil give nogle meget vidtgående uhensigtsmæssigheder for det organisatoriske arbejde i vælgerforeninger og partiforeninger.
Omvendt vil det betyde, hvis ingen kommunegrænser bliver berørt, at hver kommune udgør en opstillingskreds, altså at der vil blive meget store forskelle på opstillingskredsenes størrelse.
I mange storkredse vil nogle opstillingskredse være både dobbelt så store eller flere gange større end de mindste opstillingskredse.
Det vil sige, at der i den situation vil blive dannet deciderede dumpekredse.
Derfor er resultatet, at der er fundet løsninger, hvor der er kompromisser imellem disse hensyn.
Der er altså foreslået deling af meget store kommuner i to eller flere opstillingskredse; der er foreslået sammenlægninger af to kommuner til en opstillingskreds; og der er enkelte steder, hvor det ikke har været muligt at tilgodese en større ensartethed i opstillingskredsenes størrelse, og hvor der derfor er sket såkaldte kommunebrud, hvor en mindre del af en større nabokommune er udskilt til at danne opstillingskreds med en lille nabokommune.
For at undgå for mange kommunebrud og for mange kommunedelinger er antallet af storkredse reduceret fra i dag 17 amts- og storkredse til forslagets 10 storkredse.
Det har afstedkommet nogle meget store storkredse.
I Venstre har vi noteret os kritikken heraf, bl.a. at det formentlig vil skabe en anden politikertype i fremtiden, så den respekterede brugsuddeler, der også nyder stor anseelse i den lokale idrætsforening, ikke i fremtiden vil have en chance over for den kandidat, der blot kommer med de mange penge eller er mediekendt; altså, dette ville fremelske Berlusconityper i Danmark.
Det er et forhold, som vi i Venstre har haft en principiel drøftelse af.
Vi vil gøre meget ud af under udvalgsarbejdet, herunder f.eks. ved en høring, hvordan vi kan sikre fortsat deltagelse af såkaldt almindelige mennesker blot ved deres engagement i det folketingspolitiske arbejde.
Men jeg skal understrege, at i Venstre står vi ved vores medansvar for det lovforslag, der ligger her.
Det har også været drøftet i valgkredsarbejdsgruppen, om det ikke er muligt at reducere antallet af niveauer, så vi kan undgå både at have landsdele, storkredse og opstillingskredse.
Her støder vi imidlertid ind i grundlovens § 31, stk. 3, der kræver, at der tages hensyn til både indbyggertal, vælgertal og befolkningstæthed ved mandatfordelingen.
Det vil ikke kunne lade sig gøre, når vi også ønsker at fastholde det meget demokratiske, der ligger i både at have kredsmandater og tillægsmandater, så vi får det reelle styrkeforhold mellem partierne frem ved sammensætningen af Folketinget.
Derfor må det fastholdes, at vi både skal have landsdele, som det foreslås at vi fortsat skal have tre af, storkredse, som vi som omtalt får ti af i henhold til forslaget, og opstillingskredse, som der bliver 93 af mod 103 i dag.
Med de større storkredse må der være flere kredsmandater til fordeling, og det vil betyde, hvis der ikke sker ændringer i metoden til fordeling af kredsmandater, at kandidater uden for partierne eller meget små partier vil få lettere ved at opnå kredsmandater, end det er tilfældet i dag.
Det er ønsket fra valgkredsarbejdsgruppens side, at der ikke skal være en lettere eller sværere adgang til for kandidater uden for partierne eller for partierne som sådan at opnå mandater i fremtiden.
Heri skal der ikke ske nogen ændring.
Til vurdering af valgkredsarbejdsgruppens forslag om ændring af fordelingsmetoden har valgkredsarbejdsgruppen anmodet professor Jørgen Elklit, Aarhus Universitet, om at udarbejde en redegørelse herom.
Denne redegørelse, der nu foreligger i skrivelse af 15. april dette år, vil indgå i Kommunaludvalgets arbejde og vurdering, således at vi kan finde frem til den mest korrekte metode til at sikre, at der ikke sker ændringer i det at få kredsmandater.
Venstre ser meget frem til udvalgsarbejdet, og samtidig med at vi vedstår os lovforslaget, vil vi også åbent og fordomsfrit se på de henvendelser og synspunkter, som kommer frem under udvalgsbehandlingen.