runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lene Garsdal (SF), 2002-04-17:
Det er til det med frivilligheden.
Nu har vi også i dag haft flere deputationer, som har sagt: Ja, det kan godt være, at det er frivilligt, men hvordan stiller man sig an, når en arbejdsgiver kommer og siger: I har valget mellem at gå på deltid eller blive fyret?
Så har man jo kun det valg at gå på deltid, og så kan man ikke få suppleret dagpengene op.
Sådan er den virkelighed, der er ude på arbejdsmarkedet, og det er derfor, der har været den store opmærksomhed omkring forslaget, og derfor, at det ikke er et lille forslag.
Bjarne Laustsen (S), 2002-04-17:
Jeg mangler et stort, overordnet spørgsmål og en besvarelse heraf i denne her sammenhæng, og det er: Hvorfor griber man ind i de bestående aftaler?
Det er jo hovedanken imod det forslag.
Samtlige de deputationer, vi har haft i Arbejdsmarkedsudvalget, spørger: Hvorfor ønsker regeringen at blande sig? Nu har jeg spurgt to gange her i Folketingssalen under lignende seancer, hvilke personer forslagene er for.
Alle de aftaler, vi har, og alle de repræsentanter, der kommer, siger: Det giver ikke anledning til problemer noget sted.
Hvorfor ønsker regeringen så at blande sig i det her? Jeg vil gerne sige, at jeg ikke varetager nogens interesser i den her sag.
Jeg siger bare, at vi har en tradition på det danske arbejdsmarked for, at man organisationerne imellem aftaler arbejdstid og tilrettelægning og den slags ting.
Og jeg begriber ikke, hvorfor ministeren og regeringen vil gribe ind i de danske aftalesystemer.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-04-17:
Jeg kan forstå, at det piner hr. Bjarne Laustsen meget, at nogen kunne finde på at give den enkelte lønmodtager en mulighed for at aftale nedsat arbejdstid med sin arbejdsgiver.
Vi møder det, når vi taler med Ældre Sagen.
Mange ældres største ønske er i de sidste år, før de går på pension, at kunne træffe en aftale om nedsat arbejdstid.
På en lang række områder kan det ikke lade sig gøre.
Der findes andre mennesker i andre situationer, hvor ønsket om at gå på nedsat tid kan være af familiemæssige årsager, af sygdomsmæssige årsager, årsagen kan være ægtefælles sygdom osv.
Det er synd, synes jeg, at hr. Bjarne Laustsen tilsyneladende prioriterer nogle store organisationers interesser forud for det enkelte menneske.
Sådan prioriterer denne her regering ikke, og derfor vil vi gerne søge at give den enkelte lønmodtager mulighed for at aftale med sin arbejdsgiver at kunne gå på deltid.
Jeg er selvfølgelig frygtelig ked af, at jeg ikke kan sikre alle lønmodtagere ret til at gå på deltid, ligesom jeg ikke, desværre, kan skaffe alle arbejdsløse et arbejde.
Men jeg kan på nogle områder gøre noget.
Og den lille ting, jeg kan gøre på det her område, er at åbne for, at den enkelte lønmodtager, hvis han kan blive enig med sin arbejdsgiver, kan få en nedsat arbejdstid. Jeg kan ikke forstå, at et så beskedent forslag - hr. Bjarne Laustsen beskylder mig jo også for at stå i spidsen for et uambitiøst forslag, da hr. Bjarne Laustsen gerne ville give alle adgang til at gå på deltid - kan hidse gemytterne op, men det er jo derfor, vi kalder det et led i frihedspakken.
Her giver vi altså den enkelte lønmodtager en mulighed på tværs af store, magtfulde organisationer.
Bjarne Laustsen (S), 2002-04-17:
Det kommer vel an på en prøve, hvis der er nogen, der stiller spørgsmålet, og man så siger: Jamen det kan ikke lade sig gøre, fordi der står sådan og sådan i den pågældende paragraf.
Det er et spørgsmål om weekendarbejde, det er et spørgsmål om holddrift, det er spørgsmål om hele § 11 i den overenskomst, der handler om deltidsarbejde, og som er omgærdet af en lang række bemærkninger.
Hvis man f.eks. aftaler deltid, så skal man undgå overtid og den slags ting.
Derfor spiller det jo en central rolle i behandlingen af det her lovforslag, om man kan regne med på et etableret arbejdsmarked, at der er nogle begrænsninger, om der forud for næste overenskomstforhandling vil blive stillet krav om via det her lovforslag, at der er en lang række af paragrafferne, der må skrives om, fordi de er i strid med lovgivningen.
Jeg har stillet yderligere et spørgsmål.
Selv om det måske piner ministeren, så fortsætter vi lidt i sporet her.
Det er jo et forholdsvis enkelt lovforslag, det må man sige.
Bemærkningerne til lovforslaget er meget sparsomme, og derfor er der en hel del andre, som ministeren har et pædagogisk problem med ligesom undertegnede.
Mange mennesker møder op og siger, at de ikke kan forstå det her, og de vil gerne vide noget nærmere om, hvad konsekvensen er.
Derfor spørger jeg igennem de her spørgsmål
Det ene sted får man ingen supplerende understøttelse.
Det andet sted får man 5 ugers karantæne.
Det vil jeg gerne have bekræftet.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-04-17:
Jeg må jo onsdag efter onsdag konstatere, at mine pædagogiske evner kommer til kort over for hr. Bjarne Laustsen.
Det er selvfølgelig beklageligt, og det giver anledning til megen selvransagelse hos mig, men jeg vil bare sige, at det her lovforslag om, at en lønmodtager kan aftale med en arbejdsgiver at gå på deltid, jo under ingen omstændigheder gør holddriftsftalen ulovlig eller ugyldig. Hvis holddriftsaftalen skal forstås sådan, at der ikke er adgang til at arbejde under 37 timer henholdsvis 34 timer, så sikrer lovforslaget en ret til lønmodtageren og arbejdsgiveren til, at de kan aftale en kortere arbejdstid, dog ikke under 15 timer.
Det turde være ganske enkelt, og loven anfægter ikke holddriftsaftalen.
Jeg kan bekræfte for hr. Bjarne Laustsen, at der stilles mange spørgsmål.
Jeg vil henvise hr. Bjarne Laustsen til besvarelsen af spørgsmål 95 i udvalget, som er blevet stillet af Folketingets Arbejdsmarkedsudvalg den 4. april 2002.
Formålet med lovforslaget om deltid er at sikre, at en lønmodtager og en arbejdsgiver kan aftale, at lønmodtageren arbejder på deltid uanset eventuelle modstående bestemmelser herom i overenskomster.
Jeg vil gerne gentage, at forslaget bygger på, at en lønmodtager kan aftale med sin arbejdsgiver, at man kan gå på deltid, at lønmodtageren ikke kan kræve at komme på deltid hos arbejdsgiveren, og at arbejdsgiveren ikke kan tvinge lønmodtageren på deltid.
Holddriftsaftalen bygger øjensynlig på en forudsætning om, at de henholdsvis 37 timer og 34 timer udgør den faste ugentlige arbejdstid, og i det omfang det udgør en hindring, vil lønmodtageren ifølge lovforslaget kunne bede arbejdsgiveren om en nedsat arbejdstid, under forudsætning af at arbejdsgiveren accepterer dette.
Bjarne Laustsen (S), 2002-04-17:
Det er jo en sag, der optager mange mennesker.
I Arbejdsmarkedsudvalget bliver vi næsten løbet over ende med hensyn til spørgsmål fra folk og organisationer om, hvordan det her lovforslag virker, for det er jo meget sparsomt med oplysningerne i regeringens forslag.
Derfor bliver vi nødt
»Vil ministeren bekræfte, at CO-Industris holddriftsaftale er ulovlig, hvis regeringens forslag om deltid bliver vedtaget?«
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-04-17:
I betragtning af at lovforslaget ikke kommer til videre behandling, synes jeg, at vi skal afvente yderligere drøftelser omkring teknik i det forslag, og derfor vil jeg godt afvente yderligere besvarelser, indtil vi fremsætter vores lovforslag til oktober. Hermed sluttede spørgsmålet.
Lene Garsdal (SF), 2002-04-17:
Det er til det med de arbejdsbetingede lidelser: Nu er det i regeringens forslag sådan, at Erhvervssygdomsudvalget ikke længere skal bruges i enkeltsagsbehandling, og det er jo dér, hvor bl.a. parterne og forskellige sagkyndige sidder.
Jeg vil godt spørge, hvordan det skal blive muligt for det udvalg at følge med i udviklingen og ændre på erhvervssygdomslisten osv., hvis de ikke længere skal sidde med og får sagerne.
Det var lidt anderledes i den tidligere regerings forslag, for der ville være lempeligere regler for, hvordan lidelser skulle komme på listen over erhvervssygdomme.
Så jeg vil gerne spørge, om det ikke er bekymrende, at man nedlægger Erhvervssygdomsudvalget, når man ikke ændrer ved udvalgets rolle som aktiv sagsbehandler, når man ikke ændrer erhvervssygdomslidelsesbegrebet.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-04-17:
Det er rigtigt, at der er blevet truffet en aftale mellem Dansk Folkeparti og regeringen om at udskyde behandlingen af de to dele af reformen til næste folketingssamling, og til vi havde fået tilbagemelding fra arbejdsmarkedets parter om definitionen.
Der blev så udsendt en meddelelse om det i fredags, men beslutningen var truffet langt tidligere.
Så vil jeg godt til fru Lene Garsdal gentage, hvad der har været et tema for en tidligere spørgetid, nemlig at for så vidt angår erhvervssygdomme, er det regeringens opfattelse, at det skal ligge i det udvalg af sagkyndige, som det har gjort hidtil, således at vi kan få en glidende godkendelse af erhvervssygdomme, i samme takt som det foreligger dokumenteret, at der er en sammenhæng.
For så vidt angår ulykkesbegrebet, har jeg også tidligere givet udtryk for, at det trænger til en modernisering, og at tiden er løbet fra de eksempler, som vi løbende bliver præsenteret for.
Bent Bøgsted (DF), 2002-04-17:
I forbindelse med det her nævnte hr. Bjarne Laustsen, at forslaget blev trukket, efter at fru Lene Garsdal havde stillet spørgsmålet.
Kunne ministeren ikke bekræfte, at regeringen og Dansk Folkeparti havde aftalt, at det skulle trækkes, inden spørgsmålet kom fra fru Lene Garsdal?
Lene Garsdal (SF), 2002-04-17:
I SF glæder vi os da over, at forslaget indtil videre er trukket tilbage, men det kommer selvfølgelig lidt an på, hvad der siden følger.
Jeg vil godt vende lidt tilbage til det med definitionen af arbejdsskadebegrebet, altså hvad vi egentlig taler om, når vi taler om en arbejdsskadereform.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-04-17:
Det er såmænd alt sammen et forsøg på at være imødekommende.
Da jeg blev minister, kom høringssvarene til det lovforslag, som den tidligere regering havde udsendt, tilbage.
Svarene pegede i forskellige retninger på spørgsmålet om definitionen af en arbejdsulykke, og da syntes jeg, at jeg som ny minister skulle bede parterne om at se på det en gang til.
Men for at vise, at vi også tillægger det her område betydning, kunne vi jo begynde på den del, der efter min opfattelse var en måde at gribe forenkling af sagsbehandling an på.
Det har så stødt på indvendinger, fordi der er en sammenhæng mellem definition af ulykkesbegrebet og de her klagefrister.
Efter aftale med Dansk Folkeparti er vi blevet enige om at udskyde behandlingen af det her, sådan at det kan blive behandlet i sammenhæng.
Og så synes jeg da, at hr. Bjarne Laustsen skulle glæde sig over, at man kan blive klogere hen ad vejen i stedet for at håne den pågældende for dette.
Bjarne Laustsen (S), 2002-04-17:
Vi ved, at det her lovforslag er fremsat under den såkaldte frihedspakke, hvor regeringen siger, at den vil gøre noget for den enkelte og for lønmodtagerrettighederne osv. Men det er jo hul tale, for arbejdsgiveren kan sige nej.
Det, der er centralt i det spørgsmål her, er, at to store organisationer, Dansk Industri og CO-Industri, som har lavet den her skifteholdsaftale, som mange mennesker arbejder efter, da må kunne få at vide, om den er klart ulovlig, om der skal være nogle ændringer, for at man kan få tingene til at hænge sammen ude på den enkelte arbejdsplads. Så vil jeg selvfølgelig gerne høre: Er det virkelig regeringens hensigt at gå ind og blande sig i en hæderkronet og meget kompliceret skifteholdsaftale, som parterne på arbejdsmarkedet har haft i mange, mange år, og som ikke giver anledning til problemer?
Hvad er egentlig formålet med at gå ind og blande sig i den, hvis spørgsmålet bare er at sikre den enkeltes ret, som ikke findes i virkeligheden, til at gå på deltid?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-04-17:
Regeringens forslag om deltidsbeskæftigelse handler om, at en lønmodtager frivilligt kan træffe en aftale med arbejdsgiveren.
I de tilfælde, hvor arbejdsgiveren er enig i, at det kan praktiseres, og han godt vil tage det hensyn til lønmodtageren, ja, så kan de træffe en sådan aftale.
Dette lovforslag handler ikke om ændringer i dagpengelovgivningen.
Jeg kan oplyse, at der ifølge dagpengereglerne kan ydes supplerende dagpenge til det fuldtidsforsikrede medlem af en arbejdsløshedskasse, hvis medlemmet er ledigt i 7,4 timer eller derover pr. uge.
Et medlem, hvis ugentlige arbejdstid reduceres til 29,7 timer, anses som udgangspunkt som ledig i 7,3 timer pr. uge og har derfor ikke ret til supplerende dagpenge.
Et medlem af en a-kasse, der frivilligt reducerer sin arbejdstid til et timetal, som giver medlemmet adgang til supplerende dagpenge, anses efter dagpengereglerne for selvforskyldt ledig.
Ved selvforskyldt ledighed pålægges medlemmet en karantæne på 5 uger, hvorunder medlemmet ikke er berettiget til dagpenge.
Endvidere vil a-kassen i disse situationer være forpligtet til at tage konkret stilling til, om medlemmet fuldt ud står til rådighed for arbejdsmarkedet.
Hvis medlemmet reducerer sin arbejdstid til et ugentligt timetal, som ikke berettiger til supplerende dagpenge, pålægges medlemmet ikke karantæne.
I forhold til det stillede spørgsmål kan det således bekræftes, at et fuldtidssikret medlem, der arbejder 29,7 pr. uge, ikke vil være berettiget til supplerende dagpenge.
Derimod er det ikke korrekt, at samme medlem ved frivillig nedsættelse af arbejdstiden vil blive pålagt en karantæne på 5 uger.
Afslutningsvis vil jeg understrege, at dagpengereglerne har til formål at yde støtte til medlemmer af en a-kasse, der uforskyldt bliver ledige, og som under ledighed fuldt ud står til rådighed for arbejdsmarkedet.
Jeg vil undskylde over for Folketinget, at mine pædagogiske evner i denne sag kommer til kort, og at jeg onsdag efter onsdag må konstatere, at de få, enkle ting, jeg har at sige om denne sag, ikke gør noget indtryk på hr. Bjarne Laustsen.
Det skal dog ikke være sådan, at jeg ikke utrætteligt vil gøre et forsøg på at forklare denne lille bitte enkle sag:
Det, vi taler om her, er ikke en ændring i reglerne om arbejdsløshedsdagpenge.
Det er et beskedent forslag, der giver en lønmodtager ret til at gå på nedsat tid, såfremt lønmodtageren måtte ønske det, og såfremt arbejdsgiveren er enig i, at det kan lade sig gøre.
Det er jo en frivillig aftale.
Der er vetoret for den ene part, og der er vetoret for den anden part, så derfor har al den snak om, at nogen kan tvinge nogen til noget på dette område, intet på sig.
Det er en lille, enkel sag, som løser et problem for muligvis få mennesker, men som fru Garsdal og hr. Bjarne Laustsen så venligt og smukt gør opmærksom på onsdag efter onsdag, sætter
denne regering det enkelte menneske forud for de store systemer
, og i denne sammenhæng skal dette lovforslag også ses.
Bjarne Laustsen (S), 2002-04-17:
Ja, og man kunne tilføje, at denne regering sætter de ledige bagest i ledighedskøen.
Det er helt utroligt: Hvis ministeren vil løse det problem, som han påstår at ville løse, er det så ikke ufattelig mange ord at bruge på en lovtekst, hvis man bare vil give den enkelte ret til at gå på deltid, men samtidig udstyrer arbejdsgiveren med en ret til at afskedige folk og samtidig skrive, at den enkelte kan få en godtgørelse, hvis det sker?
Vi mangler simpelt hen at få belyst alle konsekvenser af lovforslaget.
Med hensyn til pædagogiske evner vil jeg da gerne sige, at jeg ved ikke, hvilke pædagogiske evner man har brugt, når man nævner Coloplast.
Vi har haft alle tillidsrepræsentanter
på Coloplast i Arbejdsmarkedsudvalget i dag.
De har ingen eksempler, men de har til gengæld masser, der går på deltid,
og de har aldrig nogen sinde været udsat for det problem.
Det er en skævvridning, ministeren og pressen har foretaget.
Den pågældende personalechef har overhovedet intet at gøre med de lønmodtagere, der arbejder i produktionen.
Han har kun noget med funktionærerne at gøre, til almindelig oplysning.
Morten Homann (SF), 2002-04-17:
I de udmeldinger, ministeren er kommet med om universiteternes fremtidige styrelse, har der været ret konkrete bud.
Bl.a. erindrer jeg, at ministeren i Politiken den 28. december sidste år refererede direkte til Dansk Industri i diskussionen, så derfor synes jeg, at hvis man skal have en vis tidsrækkefølge, er det rimeligt at forlange, at man først tager et klart billede af, hvilke interesser det er, der skal varetages, og dermed hvilke funktioner universiteterne skal varetage i samfundet, og først derefter går ind i en diskussion om, hvad det betyder, og hvilke konsekvenser det får for ledelsen.
Kan ministeren være en smule mere konkret med hensyn til, hvilke konkrete samfundsorganisationer og samfundsgrupper ministeren mener er så relevante for universiteterne, at de også kan indgå i ledelsen, eller kan vi få nogle betragtninger i den sammenhæng?
Villy Søvndal (SF), 2002-04-17:
Det er Villy Søvndal meget opmærksom på, for vi har meget tæt kontakt til fredsbevægelsen i Israel, som jo protesterer mod den fremfærd, der sker i de besatte områder.
Vi har også noteret os, at en del af hærens officerer nægter at medvirke til det, de bliver bedt om at medvirke til i de besatte områder.
Min holdning er ikke en fordømmelse af hverken jøder eller det jødiske folk.
Min fordømmelse er en meget konkret stillingtagen til en leder, der efter min opfattelse står til at komme til Haag, fordi han efter min opfattelse, med de meldinger vi har nu, er ansvarlig for krigsforbrydelser i et omfang, som ingen anden leder på denne Jord ville gå fri for.
Statsministeren synes, han mangler dokumentation.
Jeg har svært ved at forstå det.
Jeg synes, dokumentationen er omfattende.
Det, der bekymrer mig, er, at den store tavshed, der griber verdens statsmænd i denne her sammenhæng, giver folk som Sharon adgang til at myrde i et omfang, som jeg tror vi ved meget mere om i næste uge.
Helge Sander (V), 2002-04-17:
Sat på en lidt længere formel har universiteterne i hvert fald tre opgaver, og det er for det første at understøtte uddannelsen af højt uddannede bachelorer og kandidater, for det andet at bidrage med udvikling af ny viden på områder, hvor forskellige dele af samfundet har et behov, og endelig for det tredje at understøtte innovation og konkurrenceevne i offentligt og privat erhvervsliv gennem udvikling og udveksling af ny viden.
Det er bl.a. på denne baggrund, at jeg har iværksat en reform af universiteterne og deres uddannelser, og sigtepunktet er her, at vi skal have en anden ledelsesform, så universiteterne kan tænke mere strategisk.
Morten Homann (SF), 2002-04-17:
Det er i forlængelse af den diskussion, som ministeren har rejst om universiternes fremtid, herunder hvilken form for styrelse universiteterne skal indgå i.
Jeg synes, der har været nogle forskellige meldinger fremme om, hvad det var for en rolle, universiteterne skal spille i samfundet, herunder hvilke konsekvenser det skulle få for ledelsen, og derfor synes jeg, det ville være rart at få en klar tilkendegivelse fra ministeren om, hvilke samfundsbehov og hvilke samfundsfunktioner ministeren mener, universiteterne skal varetage.
»Hvilke samfundsbehov mener ministeren at universiteterne skal tilgodese?«
Helge Sander (V), 2002-04-17:
Til fru Lene Jensen: Jeg må jo medgive, at når vi i fællesskab drager ud i marken og lytter til, hvad der sker i forskningsverdenen, er det rigtigt, at man fortæller os, at man gerne vil se flere midler.
Om vi er i stand til at leve op til de ønsker her og nu er nok lidt tvivlsomt, men jeg vil gerne gentage, at det er regeringens absolutte mål, at vi allerede i 2003 bevæger os op imod de 3 pct.
Så sagde fru Lene Jensen, at vi må vente til 2010.
Det tør jeg ikke sige i dag, men jeg ser meget, meget gerne, at det sker før 2010.
Til hr. Morten Homann vil jeg bare sige, at det var en ordentlig mundfuld, og jeg tror, der var så mange skatteelementer i det spørgsmål, at jeg må henvise til skatteministeren. Hermed sluttede spørgsmålet.
Morten Homann (SF), 2002-04-17:
Jeg er da på SF's vegne glad for de aftaler, der blev lavet om bl.a. fordelingen af UMTS-midlerne, selv om man kan diskutere, om ambitionsniveauet ikke burde være højere.
Men jeg kunne godt tænke mig i forlængelse af ministerens svar til fru Lene Jensen at få uddybet, hvordan regeringens prioriteringer ligger.
Nu blev årstallet 2010 nævnt, men det er jo også kendt, at regeringen har en ambition om at fastholde et skattestop og angiveligt også gennemføre skattelettelser i år 2004.
Vil ministeren oplyse, hvordan regeringen påtænker at finde midler til at øge investeringerne i forskningen, og hvordan man vil prioritere i forbindelse med at gå fra et skattestop til egentlige skattenedsættelser?
Hvilken af de to prioriteringer skal komme først?
Lene Jensen (S), 2002-04-17:
Jeg synes nu, at en onsdag eftermiddag i april kunne være lige så god som så mange andre dage, for det er jo stadig sådan, at forskerne sidder derude og råber på midlerne.
Men jeg takker for svaret og tager dermed også ministeren til indtægt for, at senest i år 2010, tror jeg der blev nævnt, vil vi have opfyldt den målsætning, som regeringen selv sagde ja til for en måned siden.
Den slags målsætninger siger man vel heller ikke bare ja til, man har vel tænkt over, hvad det er, der skal til for at opfylde dem, men jeg kan høre, at vi skal vente til 2010 for at få opfyldt målsætningen.
Helge Sander (V), 2002-04-17:
Som jeg forsøgte at sige i mit svar, er målsætningen klar: Der skal være flere midler, og det har regeringen jo klart tilkendegivet. Hvis vi skal tage det fulde spring frem til 2010, er det helt klart, jf. det, regeringscheferne vedtog på EU-topmødet i Barcelona, at der satses på at nå målet med de 3 pct. af bruttonationalproduktet for både det offentlige og det private område.
Jeg erkender, at det er et ambitiøst mål,
men selv om det er det, vil jeg meget gerne lægge mig i selen for, at vi når det så tidligt som muligt.
Men at begynde at komme med et bud på, hvordan og hvorledes vi etapevis når op på de 3 pct., tror jeg ikke vil være klogt at gøre her en onsdag eftermiddag i april.
Lene Jensen (S), 2002-04-17:
Jeg takker for svaret og medgiver, at det vil være stærkt usædvanligt, hvis vi fik præsenteret regeringens finanslovforslag for næste år ved denne lejlighed.
Hvad er det, der er målsætningerne, hvad opererer man med, bortset fra at vi skal være med i første division?
Er det noget med, at den samlede forskningsindsats i Danmark, både den private og den offentlige, skal være på niveau med OECD's i år 2003 eller 2004 eller 2005 eller 2006 eller 2010?
Hvad er det for nogle tidshorisonter, regeringen opererer med, hvad er målsætningen?
Helge Sander (V), 2002-04-17:
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at fastslå, at regeringens målsætning er at styrke Danmarks position i vidensamfundet.
Det er en målsætning, som vi jo heldigvis deler med et bredt flertal i Folketinget, og vi, der står bag aftalen om udmøntningen af UMTS-pengene, har jo klart understreget dette, ikke mindst i martsaftalen, som jo var et kraftigt fingeraftryk på de offentlige forskningsbevillinger - et fingeraftryk, der vil blive videreført på regeringens kommende finanslovforslag.
Det er lige nu for tidligt at komme ind på, hvad der i øvrigt skal ske med de offentlige forskningsbevillinger for 2003.
Det er jo således, at regeringens forslag til finanslov endnu ikke er undfanget, og det er derfor umuligt at give noget konkret tilsagn.
Vi må i stedet vente på, at regeringen fremsætter sit finanslovforslag, hvilket som bekendt sker i slutningen af august måned.
Jeg vil gerne sige, at regeringen i forlængelse af UMTS-aftalen indbyder til forhandling om udmøntning af de resterende UMTS-midler, når de politiske forhandlinger om finansloven for 2003 går i gang her til efteråret.
I den forbindelse vil jeg akkurat som i forbindelse med processen med finansloven for 2002 bede Analyseinstitut for Forskning om at udarbejde et foreløbigt offentligt forskningsbudget, således at en nærmere analyse af de samlede forskningsmidler i regeringens forslag til finanslov for 2003 foreligger i løbet af efteråret 2002, når regeringens samlede finanslovforslag er fremlagt og de politiske forhandlinger i forlængelse heraf går i gang.
Et løft af bevillingerne til forskning må i givet fald blive en trinvis udvikling over flere år.
Bevillingerne skal kunne opsuges, og der skal skabes de strukturer, som sikrer, at offentlige merbevillinger også har en afledt positiv effekt på de private forskningsinvesteringer.