runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jesper Langballe (DF), 2005-05-17:
Jeg synes, det er noget pindehuggeri, må jeg sige til fru Line Barfod.
Jeg har jo ikke sagt, at dette lovforslag i et og alt er en kalkering af friskoleloven.
Men jeg har sagt, at det bygger på det samme princip, at der er en frihed, som staten gør mulig ved at give tilskud til private børnehaver, ligesom man giver tilskud til private friskoler.
Det er simpelt hen det jeg har sagt.
Jeg spørger mig selv: Hvad er motiveringen bag den der utrolige vrede ud over et had til frihed til, at man etablerer en børnehave på et andet grundlag end den pædagogiske ideologi, som er den for tiden herskende?
Ja, jeg kan ikke dy mig, selv om jeg havde lidt svært ved at finde ud af, hvem der var ordfører hvornår.
Jeg vil sige, at det, vi oplever nu, er virkelig udtryk for betonsocialistisk had til frihed, et fuldstændig tankeløst, meningsløst had til frihed.
Den går ud på, at man kan oprette en skole på et andet grundlag, også et andet principielt åndeligt grundlag end det, som er folkeskolens, og det giver vi statstilskud til.
Hvorfor gør vi det?
Er det, fordi vi vil gavne de bedre stillede?
Er det, fordi vi er meget negative over for folkeskolen?
Nej, det er det ikke.
Det er for frihedens skyld, og nu er vi så nogle, der ønsker at give den samme frihed til at oprette børnehaver.
Jeg er sikker på, at folkeskolen har godt af, at der er private friskoler, og jeg er sikker på, at de offentlige børnehaver, vi har i forvejen, vil have godt af, at der er et privat alternativ.
Hvordan kan nogen have noget imod det undtagen af den ene grund: had til friheden?
Når fru Mette Frederiksen siger, at det vil forhindre en pædagogisk udvikling, ja, så har vi en fornemmelse af, hvad der ligger i ordene pædagogisk udvikling.
Der ligger simpelt hen hele den pædagogiske linje, der er inde på bjerget.
Hvorfor skulle det forhindre en sund pædagogisk udvikling?
Nej, det giver mulighed for ikke nye pædagogiske metoder, som fru Line Barfod talte for, men et alternativt pædagogisk grundlag eller et alternativt åndsgrundlag.
At fru Lone Dybkjær slutter sig til den her gang betonsocialisme, synes jeg er mere end utroligt, og oven i købet siger, at det her lovforslag er udtryk for en ganske bestemt ideologi.
Nej, tværtimod.
Det her lovforslag kan bidrage til at forhindre, at en bestemt pædagogisk ideologi, som er vedtaget som den eneste rigtige, også bliver den eneste gældende.
Til allersidst vil jeg godt sige til det der med, at man bruger ordet profit: Altså, profit er sådan et rigtig ideologisk mantra.
I andre sammenhænge vil man bare sige, at folk får penge for deres arbejde.
Line Barfod (EL), 2005-05-17:
Jeg kan godt forstå, at ministeren prøver at tale udenom og prøver at sige alt muligt om, at det her skulle være for at styrke ernæringen og mange andre gode ting.
Kan ministeren ikke bekræfte, at det, som det her forslag indebærer, er, at man kan etablere en madordning, hvor nogle forældre betaler, og andre, som ikke har råd til at betale, lader være; at de børn, hvis forældre ikke betaler, ikke får mad; at vi kommer til at opleve i daginstitutioner, at der kan være børn, der skal sidde og se på, mens nogle andre børn får mad?
Det er det, forslaget indebærer.
Hvor man i dag har velfungerende vuggestuer, hvor alle børn får mad, åbner man med det her forslag for, at kommunerne kan lukke de madordninger, og så kan man i stedet indføre, at de forældre, der har råd, skal betale for deres børn.
De børn, hvis forældre ikke har råd, skal så sidde og kigge på, at de andre får mad.
Kan ministeren ikke bekræfte, at det er det, der ligger i det her forslag, at nogle kan få, og at andre kan ikke få, helt fra de er 6 måneder gamle?
Jeg kan bekræfte, at det bliver muligt at indregne løn til køkkenmedarbejdere i betalingsordningen, men betalingsordninger har der jo været hele tiden.
Det har hele tiden været sådan, at man kunne oprette ordninger, hvor forældrene skulle betale for børnenes mad.
Nu kan man bare indregne lønnen til køkkenmedarbejderne.
Det er den ene ting.
Den anden ting, vi gør, er, at vi indfører en maksimumsregel, sådan at der er en maksimumsgrænse for, hvad der skal betales, som kommunen kan fastsætte.
Den tredje nye ting, vi gør, er, at vi siger, at 0-2-årige nu også bliver omfattet af den her mulighed.
Det skal man da kun være glad for.
Det betyder, at der er nogle flere vuggestuer, hvor der vil være mad midt på dagen.
Der er ingen grund til at være så ked af det.
Der er ikke noget uhyggeligt ved det.
Jeg er sikker på, at er der problemer med enkelte børn, som ikke får tilbudt maden, så finder man nok lokalt nogle løsninger på det uden de store problemer.
Det er et fornuftigt, reelt tilbud til forældrene, vi giver her.
Og det kan i øvrigt ikke etableres, uden at forældrene ønsker det, for det er jo noget, der skal udspringe af ønsker i de enkelte institutioner.
Lone Dybkjær (RV), 2005-05-17:
Så skal vi jo konstatere, at selv om man var længe om at få dømt Tvind ulovlig, så var den ulovlig.
Hr. Jesper Langballe går rundt om tingene.
Det er klart, at det overskud kan bruges til pædagogiske formål.
Sådan er det faktisk i dag, at det kun kan bruges til pædagogiske formål, og vi synes, det er rigtigt, at det kun kan bruges til pædagogiske formål, og at man ikke kan trække det ud og lave konstruktioner a la Tvind eller andre.
Når hr. Jesper Langballe ikke kan lide denne her diskussion, så er det, fordi hr. Jesper Langballe ikke vil erkende, at han stemmer for, at der nu kan trækkes penge ud af daginstitutioner.
Det mest positive, vi har fået ud af denne her debat, er, at hr. Jesper Langballe i hvert fald indtil videre har sagt, at det her ikke skal overføres til skoleområdet, og det kan vi jo så håbe på kommer til at gælde også i fremtiden.
Line Barfod (EL), 2005-05-17:
Jeg må indrømme, jeg bliver i tvivl om, hvorvidt hr. Jesper Langballe kender reglerne og det lovforslag, vi behandler.
Jeg vil bare høre, om hr. Jesper Langballe kan bekræfte, at på skoleområdet må man ikke trække penge ud af friskolerne.
På skoleområdet er friskolerne også tænkt til, at der skulle være frihed til andre pædagogiske retninger end det, der ligger i folkeskolen, og andre ideologiske grundlag end det, der ligger i folkeskolen, men man må ikke trække penge ud.
Jeg vil gerne høre, om det, hr. Jesper Langballe nu advokerer for, er, at Dansk Folkeparti mener, man også på skoleområdet skal have mulighed for at trække penge ud.
Det var det ene spørgsmål.
Det andet spørgsmål var, om hr. Jesper Langballe er klar over, at vi på børneområdet i forhold til vuggestuer og børnehaver altid har haft det sådan, at man kunne oprette alternative institutioner.
Nøjagtig ligesom man kan lave alternative skoler, så er der masser i dag, der har lavet børnehaver og vuggestuer på et andet grundlag end det, der ligger i de offentligt drevne.
Jesper Langballe (DF), 2005-05-17:
Jeg vil da gerne kvittere for, at fru Lone Dybkjær ikke har ladet sig gribe af venstrefløjens sådan lidt hysteriske psykose, der sagde, at det her forslag udelukkende er fremsat med henblik på, at der er nogle, der vil kunne score penge på det.
Fru Lone Dybkjærs indlæg indebar dog den realitetssans, at det måske ikke var kernepunktet, men dog altså en omstændighed ved lovforslaget.
Derudover er der kun at sige, at der altså er den frihed, at man kan trække penge ud; der er også den frihed, at man kan lade dem blive og bruge dem til at forbedre de pædagogiske muligheder.
Det er altså en frihed, som den kreds, der har oprettet børnehaven, har.
Mette Frederiksen (S), 2005-05-17:
Ja, det er jo så dagens tredje forslag i rækken af meget ideologiske forslag fra regeringen og Dansk Folkeparti.
Først har vi behandlet forslaget om at styrke de private pasningsordninger, og siden har Folketinget nu, godt nok dog og heldigvis med kun et borgerligt flertal, besluttet sig for, at der nu kan oprettes profitbørnehaver.
Nu skal vi altså behandle det tredje forslag i rækken, nemlig det forslag, der åbner muligheden for, at der kan oprettes madordninger i børnehaverne.
Se, ideen om at styrke vores børns ernæring og kostvaner kan vi fuldt ud tilslutte os.
Jeg synes, det står klart for enhver, at lige præcis når det gælder ernæring og kost, så kan det kun gå for langsomt med at få skabt de nødvendige forbedringer i vores børns liv, og ikke mindst i den del af hverdagen, de tilbringer i daginstitutionerne.
Så langt, så godt.
Men når jeg netop nævner det her forslag som et forslag i rækken af meget ideologiske forslag, er det, fordi vi ved andenbehandlingen har stillet et fuldstændig nødvendigt ændringsforslag, nemlig det ændringsforslag, der skal sikre, at de familier, der af forskellige årsager har en helt eller delvis finansieret friplads, også kan få det på madområdet, men det er blevet stemt ned af regeringen og Dansk Folkeparti.
Vi har stillet ændringsforslaget, fordi det selvfølgelig er afgørende vigtigt, at når vi laver madordninger i vores daginstitutioner, skal det være madordninger, der er tilgængelige for alle børn og for alle familier.
Vi ved, at det her kan gå hen og blive en dyr affære, ikke for alle familier og måske slet ikke for familier med ét barn, men har man flere børn i daginstitution og bor i en kommune, hvor prisen er høj, kan det måske være et beløb, der kommer op på 500, 600, 700, måske 800 kr. for to-tre børn.
Det beløb er så højt, at vi allerede nu ved, at der vil være familier, der vil vælge tilbuddet fra, simpelt hen fordi det ikke økonomisk er muligt.
Derfor foreslår vi: Lad den fripladsmulighed, der gælder for børn og familier i dag, også gælde på madområdet, sådan at de børnefamilier, der har svært ved at få økonomien til at hænge sammen, alligevel kan være med i en madordning, der kan sikre i virkeligheden også nogle af de svageste børn et ordentligt måltid mad om dagen, når de går i børnehave.
Desværre har regeringen og Dansk Folkeparti valgt ikke at ville stemme for vores forslag, og derfor kan vi altså komme i en situation nu, hvor man på den enkelte børnehavestue kan se otte børn, der sidder og spiser dejlig, veltilberedt sund mad, tre børn, der sidder med en flad madpakke, og så måske et enkelt barn der ikke har noget mad med.
Og så kommer forslaget her i virkeligheden til at vende sig mod sin egen grundsubstans, nemlig det, at alle børn skal have sundere mad.
Så derfor ser vi os desværre nødsaget til at stemme nej til det samlede lovforslag, fordi vi simpelt hen ikke vil være med til at skabe yderligere skævvridning i vores børns opvækstbetingelser og deres hverdag i en daginstitution.
Lone Dybkjær (RV), 2005-05-17:
Jeg tager ordet, fordi der faktisk blev bragt noget nyt ind i debatten her.
Det var nemlig det, ministeren sagde om, at jeg skulle have glemt mit liberale udgangspunkt.
Jeg vil gerne minde ministeren om, at Det Radikale Venstre netop i denne her uge fejrer 100 år for vores frigørelse fra Danmarks Liberale Parti, Venstre, og det gør vi jo netop, fordi vi ikke bare var liberale, vi er faktisk også socialliberale, og det er en meget vigtig side af det, og det er den socialliberale side, der kommer til orde her i dag.
Vi er nemlig tilhængere af frihed, men vi er tilhængere af frihed for alle.
Jeg tror, at de drives meget stramt.
Det viser sig, at normeringen bliver lavere og lavere, og det skyldes bl.a. stramninger inden for kommunernes økonomi.
Derfor tror jeg kun på, at sådan nogle daginstitutioner kan blive drevet bedre, hvis de koster mere.
Det er ren logik, og det er den logik, som ministeren ikke vil medtage i sin tale.
Mette Frederiksen (S), 2005-05-17:
Jeg tror da egentlig, jeg vil starte med at sige ministeren tak for ærligheden, for vi har været igennem en, kan man vel godt sige, længere dans om ordene med Dansk Folkepartis, godt nok ikke ordfører, men dog alligevel repræsentanter.
Men det er da befriende med ministerens ærlighed.
I det første svar var der ikke et ord om pædagogik eller valgfrihed eller alt det andet, som det her forslag sådan er blevet svøbt ind i.
Der var bare en fuldstændig hudløs, ærlig fremstilling af, at, ja, forslaget handler om, at private firmaer, private organisationer, skal kunne tjene penge på vores børn.
En fuldstændig ærlig fremlæggelse.
Det handler om, at man skal kunne tjene penge på vores børn.
Tak for ærligheden til ministeren.
Det var sådan set tiltrængt, og det er i virkeligheden det allerallerallerbedste grundlag at stemme nej til det her lovforslag på.
Det, der lægges op til her, er at øge mangfoldigheden yderligere, når det gælder familiernes mulighed for at vælge den daginstitution, det pasningstilbud til deres børn, som de gerne vil.
Vi er nogle, der ønsker, at ansvar og valgfrihed skal ligge hos familien, hos forældrene.
Og så har vi en række partier, de socialistiske partier og også Det Radikale Venstre – det undrer mig lidt i øvrigt – der har tilsluttet sig den der meget forskrækkede reaktion på, at vi kan overlade sådan noget til forældrene, for det er jo det, der er sagens kerne.
Vi tager ikke noget fra nogen.
Men vi giver familierne en ekstra mulighed, som de kan vælge at benytte sig af eller lade være.
Forskellen er bare, at de, der stemmer imod det her forslag, slet ikke vil være med til, at forældrene får den mulighed.
Det er det, der er forskellen.
Og det undrer mig sådan set lidt, at Det Radikale Venstre er så afvisende i denne her sag.
Jeg havde lejlighed til i en debat i sidste uge med fru Elisabeth Geday at slå fast, at jeg aldrig kunne drømme om at påstå, at Det Radikale Venstre skulle være et socialistisk parti.
Jeg kender jo Det Radikale Venstres udgangspunkt i den liberale familie, men jeg må da sige, at når man lytter til debatten her i dag, så kan man komme en lille smule i tvivl, om Det Radikale Venstre skulle have glemt sit liberale udgangspunkt.
Der bliver ikke taget noget fra nogen her, og der er ikke tale om, at nogen skal score profit på børnene i den forstand.
Men der er tale om, at hvis nogle er rigtig gode til at drive det her, og forældrene vælger det, og de får en formue ud af det, at der er et overskud, så kan de godt trække det ud af ordningen i sidste ende.
Jeg synes, det er et rigtig godt forslag.
Så enkelt er det.
Pernille Vigsø Bagge (SF), 2005-05-17:
Ganske som den socialdemokratiske ordfører har sagt det, er det her et forslag, som handler om en forskelsbehandling af de børn, vi har i vores skoler og i vores daginstitutioner.
Det er en helt naturlig ting.
Man har det i Sverige, man har det i Norge, man har det i Finland og har haft det i masser af årtier.
Det er den eneste rigtige vej at gå, og det synes vi fra SF’s side at vi skal til at kigge på.
Jesper Langballe (DF), 2005-05-17:
Formentlig til alles overraskelse er jeg fuldstændig enig med hr. Søren Krarup.
Jeg må sige, jeg sad også og fik sådan en nostalgisk fornemmelse.
Det var ligesom en duft af 1970’erne, der strøg forbi ens næse, og hvor man mindedes hele det pædagogiske tyranni, der herskede dengang, hvor børnene ikke var forældrenes, men tilhørte den offentlige skole og det offentlige børnehavevæsen.
Gudskelov at vi er ovre de tider nu, gudskelov at der igen er frihed i landet.
Det er såmænd udmærket at få den her mulighed for sådan lige at genkalde sig stemningen fra dengang for at erindre, hvor rædselsfuldt det var, og takke Vorherre for, at det ikke er sådan mere.
Karen J. Klint (S), 2005-05-17:
Så det er godt at få det illustreret her.
Mit spørgsmål gik egentlig i al sin ydmyghed på netop det med at tage fortjenesten ud.
Spillereglerne er der jo i dag.
Vi har ikke noget imod private børnehaver, vi synes faktisk, det er dejligt, at der er en vifte af pædagogiske muligheder, og at der er en vifte af etableringsmuligheder, sådan at der netop er nogle forskelle.
Det, der bekymrer os, er den legalisering af, at det, der kan være af overskud, det, som nogle af os kalder profit, ikke alene skal gå til pædagogisk udvikling, men at det også kan gå ned i ejernes lommer.
Det er der, vejene skilles, må jeg sige til hr. Jesper Langballe.
Når jeg er bekymret, er det, fordi jeg kan huske en børnehave i Tørring-Uldum Kommune, og jeg kan huske noget inden for forældreområdet, hvor ISS trak sig, fordi de sagde: Dette er ikke lønsomt nok.
Nu bliver det lønsomt med det forslag, der foreligger i dag.
Jesper Langballe (DF), 2005-05-17:
Fru Karen Klint sagde vist, at det ikke er let at komme til efter det familiesammenhold, vi har.
Jamen fru Karen Klint skal da være velkommen i familien – om ikke andet så som plejebarn, og kun midlertidigt.
Det kører sådan lidt på gentagelser, og jeg kan kun sige: Hvis der i den private børnehave er behov for pædagogiske forbedringer, som koster penge, bliver overskuddet selvfølgelig brugt til det, og hvis der ikke er behov for det, så er der nogle, der stikker de penge i lommen.
Det er en meget fornuftig ting at gøre med penge – altså at stikke dem i lommen – hvis det vel at mærke er ens egne.
Karen J. Klint (S), 2005-05-17:
Jeg ved ikke rigtig, om jeg skal sige tak for tilbuddet om at blive midlertidigt adopteret af eller sat i pleje hos familien Krarup og Langballe, må jeg formode
det må være
Mit syn på næstekærlighed gør nok, at jeg hellere ville vælge en anden familie at blive adopteret af midlertidigt, for der er nogle ting, der skiller os.
Det, vi er bekymrede for, er netop: Hvis penge er det så, man putter i sin lomme?
Det er i høj grad det offentliges penge og forældrenes penge, man som ejer af en institution putter i sin lomme.
Kan vi ikke bare få en indrømmelse af, at de muligheder, der er her inden for pædagogikken, eksisterer i dag.
Den eneste forskel, der er fra nu og til oktober, når lovforslaget skal udmøntes i handling, er, at der kan hæves et overskud, og at man på den måde også kan opskrue forældrebetalingen kunstigt, hvis man skulle have lyst til det, og næsten komme til at hvidvaske nogle penge på institutionsområdet ved at få lavet en kunstig profit.
Vi har i dag hørt om skattefordele til multinationale selskaber.
Jeg siger ikke, at det bliver multinationale selskaber, der laver børnehaver, men muligheden er til stede fra den 1. oktober, fordi Dansk Folkeparti stemmer for lovforslaget.
Søren Krarup (DF), 2005-05-17:
Jeg vil gerne stille et spørgsmål til hr. Jesper Langballe, med hvem jeg har en perifer forbindelse.
Jeg vil spørge ham, om han ikke er enig med mig i, at der er en umiskendelig antikveret stemning over denne debat.
Han er lige så gammel som jeg og ved, at tidligere, da vi var yngre, var der også en stemning i landet, der hed, at alt, hvad der havde med profit at gøre, i sig selv var noget dybt, dybt forkert og noget, som simpelt hen burde forvises fra den offentlige sammenhæng.
Vil hr. Jesper Langballe ikke ligesom, tror jeg, alle vi andre herinde sige, at man fornemmer fuldstændig den samme holdning, som var til stede under 1968-revolutionen, og hvor også ordet profit var det fordømmende?
Det er en betonsocialisme, som ligger i det, og jeg vil sige, at når jeg hører fru Mette Frederiksen, er det ikke blot en betonsocialisme, men det er en dertil knyttet betonpædagogik, der som sit sidste indhold til syvende og sidst har hadet til den private familie, at det ikke skal være den officielle pædagogik, at almindelige forældre har mulighed for at sætte deres børn i børnehaver, de er trygge ved, og som de altså selv bestemmer indholdet af.
Det var et spørgsmål perifert.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-05-17:
Jeg synes, det er en meget oplysende debat, vi lige er i gang med her, for på et tidspunkt sagde hr. Jesper Langballe, at det her var udtryk for frihed.
Vi har nu efterhånden fået afklaret, om det er frihed for børnene.
Nej, det er det ikke.
Er det frihed for forældrene?
Nej, det er det heller ikke.
Men det er friheden til, at private virksomheder kan tjene et overskud, nogle kalder det at få profit, på børnepasning, og de kan så trække den profit ud af børnehaverne.
Jesper Langballe (DF), 2005-05-17:
Nu kan jeg høre, at selv om der er forskellige talere på talerstolen, så er grammofonstiften simpelt hen kørt fast i den samme rille, og jeg ved ikke, hvor længe man kan holde ud at blive ved med at gentage sig selv.
Ja, hvad er egentlig frihed for børnene?
Hvem er det, der formidler friheden for børnene?
Frihed for børnene får man ikke ud af den blå luft.
Det ved jeg godt at tilhængere af en socialistisk pædagogik mener man gør.
De mener ligesom Makarenko i Sovjetunionen, at forældrene er børnenes opdragelsesfunktionærer, som har at opdrage børnene efter den linje, som staten har lagt.
Friheden for børnene formidles altid af forældrene, og her er det sådan, at den frihed delegeres videre til de mennesker, som opretter børnehaven.
Derfor er det her frihed for børnehaven, for forældrene og dermed for børnene.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-05-17:
Nu fik vi tidligere afklaret, at alle de her frihedsrettigheder findes i forvejen.
Det, som bare er nyt ved det her forslag, er, at private virksomheder kan tjene på børnepasning og trække det ud af børnehaverne.
Det er bare det jeg vil have en bekræftelse på ligger i det her forslag.
Ja eller nej?
Jesper Langballe (DF), 2005-05-17:
Hvor længe skal jeg da blive ved med at svare på det?
Ja, det er rigtigt, at her er nogle børnehaver, som støttes af det offentlige, og hvis der er et overskud, kan det bruges til pædagogiske forbedringer, og hvis der ikke er behov for dem, kan man trække penge ud.
Jeg synes, jeg har sagt, jeg ved ikke hvor mange gange: Hvad er der galt med det?
Det er der kun noget galt med, hvis man som hr. Arbo-Bæhr og hele venstrefløjen er allergisk over for ordet profit.
Vi andre bruger ikke det ord, men hvis vi brugte det, så ville vi sige: Profit er da en udmærket ting.
Det er da en udmærket ting, at folk tjener penge.
Men når det er de forkerte, der tjener penge, så hedder det i hr. Arbo-Bæhrs vokabularium profit.
Men det er jo, hvad skal man sige, at diskutere på grundlag af nogle ideologiske fornemmelser og en ideologisk floskulatur, som ikke er særlig frugtbart.
Jeg må sige, at de der skrækvisioner om Unileverbørnehaver har jeg ikke.
Det er sådan en vision, jeg skal have tænkt lidt nærmere igennem.
Sagen er jo den, at det, man gør her, er, at man viser det storsind fra samfundets side, at man siger, at disse børnehaver har fuldstændig frihed – også en vidtstrakt økonomisk frihed – og samtidig støtter man dem.
Det er udtryk for et storsind fra samfundets side.
Det var derfor, jeg nævnte friskoleloven som eksempel, ikke for at sige, at de to love er identiske, men fordi de begge to er udtryk for det liberale storsind, som vi gerne vil beholde i Danmark for frihedens skyld.
Frank Aaen (EL), 2005-05-18:
Da vores ordfører, fru Line Barfod, har været nødt til at gå til et andet møde her i huset, skal jeg på hendes vegne sige, at Enhedslisten naturligvis er positiv over for, at der overføres flere sager og sagsområder til de færøske myndigheder.
Det er klart, at når en sådan diskussion er rejst og også rejst i den færøske debat, bliver vi selvfølgelig også nødt til her i Folketinget at give os tid til at få den ordentligt belyst, inden vi skrider til en vedtagelse af de her to love.
Så det vil vi altså kigge på i udvalgsarbejdet.
Det skal have den tid, der er nødvendig for at kunne belyse både de statsretlige og de folkeretlige spørgsmål, der er rejst i diskussionen om de her love.
Så er der rejst nogle spørgsmål fra personaleorganisationerne om deres tryghed i ansættelsen og rettigheder til kollektive overenskomster, som vi selvfølgelig også ønsker sikkerhed for, inden vi skrider til endelig vedtagelse.
Kristen Touborg (SF), 2005-05-18:
Vi synes, at det er en rigtig god måde at gøre det på, at man laver en negativliste frem for en positivliste, sådan at man her kun tager nogle områder, hvor man siger, at alting er til Færøernes disposition bortset fra nogle afgrænsede områder, som man så undtager heri.
Det synes vi er et godt princip, og vi vil også gerne rose loven for, at man tager det princip i brug.
Men de betænkeligheder, jeg gav udtryk for under den tidligere behandling af L 171, i forbindelse med tidsmæssige forhold i lovgivningen, gælder jo så altså også her.
Det er, som om den 30-dages-regel, vi meget fornuftigt har i Danmark, fordi det indebærer, at vi ikke så let kommer til at lave love, der er hastet igennem, åbenbart får den konsekvens på Færøerne, at lovene så bliver hastet mere igennem deroppe.
Og det synes jeg er beklageligt.
Men det er SF's opfattelse, at loven her er hensigtsmæssig, så vi går ind i udvalgsarbejdet på positiv vis.