Line Barfod (EL), 2002-03-22:
Jeg vil da gerne takke socialministeren for den ros, hun kom med.
Men så beklager jeg, at socialministeren åbenbart ikke helt forstod, at det faktisk var de ældres behov, der var udgangspunktet for Enhedslistens bekymring.
Vi ønsker, at de ældre skal have mere hjælp.
Derfor er det meget vigtigt for os, at den model, man så finder frem til, de mange millioner, man nu bruger, bruges på mere hjælp til de ældre i stedet for at blive brugt på bureaukrati.
Det er sådan set det, der interesserer os.
Jeg kunne forstå, at ministeren åbnede op over for Socialdemokratiet, så man kunne sætte sig ned og kigge på: Hvordan sikrer vi egentlig bedst, at vi får mere hjælp ud til de ældre?
Og det vil vi da også gerne komme med forslag til.
Konkret vil jeg foreslå, at vi også ser på modellen fra Skævinge Kommune, hvor man har ladet hjemmehjælperne selv organisere arbejdet, og ser på, hvad det er for positive erfaringer, man har dér.
Det vil vi meget gerne gå ind i.
Så jeg håber, at vi kan prøve at finde nogle modeller, der giver mere hjælp til de ældre i stedet for mere bureaukrati.
Enhedslisten kan ikke støtte dette forslag.
Det virker for os
fuldstændig tåbeligt at bruge 1½ mia. kr. ekstra på ældreområdet til administration og profit.
Det ville være meget bedre at bruge pengene til bedre service til de ældre, bedre ansættelsesforhold og bedre uddannelses- og efteruddannelsesmuligheder, således at vi kunne tiltrække flere til faget. At pålægge kommunerne at indgå aftale med et hvilket som helst firma, der lover at leve op til de kommunale kvalitetsstandarder, er et meget vidtgående indgreb i det kommunale selvstyre.
I stedet for at koncentrere sig om at tilrettelægge servicen til borgerne bedst muligt skal kommunerne nu bruge uanede ressourcer på at tjekke firmaers tilbud, udarbejde informationsmateriale og kontrollere, at hjælpsmodtagerne, de ældre, faktisk får den hjælp, som de er blevet visiteret til.
I landets store kommuner kan man frygte, at borgere med behov for hjælp efter visitationen skal forholde sig til et katalog på størrelse med det hedengangne Daells Varehus' julekatalog, når de skal tage stilling til, hvem de vil vælge som leverandør.
Det er virkelig forbrugerismen ført ud i sin yderste konsekvens.
Enhedslisten ønsker også, at den enkelte borger får bedre mulighed for selv at være medbestemmende.
Men netop meget specificerede kvalitetsstandarder er direkte ødelæggende for fleksibiliteten.
Hvis man skal kontrollere, at borgeren faktisk får den hjælp, som vedkommende er visiteret til, er der netop behov for at specificere ydelserne i detaljer.
Der er fare for et rent minuthysteri, hvor borgerens mulighed for selv at tilrettelægge hjælpen sammen med hjælperen ikke er mulig.
Vi ønsker en fleksibilitet, hvor man erkender, at ingen dage er ens, og at den bedste hjælp altid er den, der tilrettelægges i samarbejde med den, der skal yde hjælpen.
Det er umuligt at se, om de firmaer, kommunen indgår aftaler med, skal kunne levere alle afarter af ydelser for at være aftaleberettiget.
Skal man kunne levere både praktisk og personlig bistand med facetter som nødkald, natakutberedskab osv., eller kan man nøjes med at byde på en enkelt lille del af opgaven?
Hvis firmaet svigter, skal kommunen altså have et nødberedskab, der kan tage over, for gamle fru Jensen med den våde ble kan ikke vente på, at kommunen og firmaet slås om, hvem der har fejlet, det får hun bare en endnu mere våd ble af, mens hun venter.
Kommunerne skal altså bruge øget tid på bureaukrati, minuthysteri og kontrol og samtidig sikre, at der er et nødberedskab.
Skrækscenariet er tydeligt: Der bliver mindre hjælp til hver enkelt borger, fordi ressourcerne bindes i administration og profit til de private virksomheder.
Den største udfordring på hjemmeplejeområdet er faktisk personalemangelen.
Det er svært at rekruttere elever til social- og sundhedsuddannelsen, og det er svært at fastholde personalet i sektoren.
Nedslidningen er enorm, hvilket ses af sygefravær, antal af arbejdsulykker og personalegennemstrømningen.
At give både de ansatte i kommunerne og de private firmaer mere utryghed i ansættelsen - for det bliver jo konsekvensen at et helt frit leverandørvalg -
Ingen leverandør kan jo være sikker på, hvor mange kunder man har, og derfor heller ikke give personalet den fornødne tryghed i ansættelsen. Mange forskellige leverandører er ødelæggende for det tværfaglige samarbejde, der bør være en hovedhjørnesten.
Samarbejdet - mellem socialrådgiverne på pensionskontorerne, ergo- og fysioterapeuterne, hjemmesygeplejerskerne, social- og sundhedshjælperne, de, der laver de forebyggende samtaler, og de praktiserende læger - bliver om ikke umuliggjort så i hvert fald besværliggjort, når ydelserne spredes ud over et utal af leverandører.
Allerede med de nuværende regler, som vi har været inde på tidligere,
kan en modtager af praktisk bistand jo godt selv vælge sin leverandør, hvis kommunen godkender vedkommende, men det er begrænset, hvor mange der vælger det.
Så taberne i det leverandørcirkus, vi nu skal se, bliver de borgere, der har allermest behov for hjælp, og så de ansatte. Borgerne ønsker tryghed og sikkerhed i leverancerne.
De vil kunne være sikre på at få hjælp, når de har brug for det.
Og så ønsker de mere fleksibilitet; mulighed for at vælge at gå en tur i stedet for at få støvsuget eller vælge hovedrengøring af badeværelset og til gengæld droppe noget andet.
Kort sagt: At de selv fra gang til gang kan aftale med hjælperen, hvad der er mest behov for den dag.
Frit valg af leverandører er ikke til gavn for de borgere, der har brug for hjælp.
Forslaget er skruet sådan sammen, at kommunerne skal udarbejde en række kvalitetsstandarder, og de skal udarbejde oplysninger om, hvor mange minutter hver ældre skal have hjemmehjælp.
Derefter skal de kontrollere, at de private firmaer også yder hjælp i de minutter og den hjælp, der er sat af.
Så de her standarder vil kommunen skulle bruge en masse kræfter på at udarbejde, og bagefter skal den kontrollere, at firmaerne overholder dem.
Den tid, man bruger på det,
kunne man i stedet bruge på hjemmehjælp ude hos de ældre.
Det er det, vores kritik går på, altså at der er behov for mere hjælp til de ældre i stedet for mere tid brugt på bureaukrati og oven i købet på et område, hvor det i forvejen mange steder har vist sig, at man kan ændre på opbygningen, så man i stedet for at bruge kræfter på mellemledere, der sidder og laver bureaukrati og kontrol, bruger kræfterne på hjemmehjælpere, der kommer ud til de ældre.
Det er det, vi synes man skulle bruge tiden på i stedet for.
Hvis Venstre vil være med til at se på det i stedet for det her bureaukratiforslag, så vil vi gerne være med.