Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2002-04-23:
En af det 21. århundredes største udfordringer er utvivlsomt globaliseringen, altså det faktum, at folkeslag, kulturer, økologiske systemer og økonomier bliver stadig tættere forbundne.
Globaliseringen fører med rette til usikkerhed
: Hvad skal hver enkelt stille op over for de mange forskellige informationer og indtryk?
Hvad skal vi gøre ved alt det fremmede?
Og hvad skal vi gøre ved de store ødelæggelser, som den jordomspændende ligegyldighed over for miljøet giver anledning til?
For Det Radikale Venstre er der tre svar: For det første drejer det sig om at komme det globale politiske underskud til livs.
FN, OSCE, WTO og EU er vigtige institutioner i den sammenhæng.
Det samme er selvfølgelig det store net af internationale konventioner og aftaler, som over årene er indgået med henblik på at redde kloden fra de værste menneskeskabte ødelæggelser.
For os er det vigtigt, at Danmark indtager en førerposition i dette arbejde.
Her har vi - bl.a. takket være vores formandskab i EU - en enestående mulighed for at sætte en markant international dagsorden.
Det gælder også, fordi vi hidtil har været et af de lande, man har kunnet fæste lid til, når det drejede sig om at skabe bæredygtig udvikling.
Jeg er overbevist om, at det giver tryghed i befolkningen at opleve, at Danmark fører an i arbejdet med at opbygge stærke internationale aftaler, som kan være med til at løse nogle af de problemer, der giver anledning til bekymring, f.eks. problemerne om klimaforandringer.
For det andet drejer det sig om en aktiv national politik, ikke mindst på miljøområdet.
Hvis vi skal kunne være markante internationalt, må vi gå foran og være et godt eksempel.
Der er altså ikke grund til at være så bekymret.
For det tredje gælder det selvfølgelig om at give det enkelte menneske de bedst tænkelige redskaber til selv at tage stilling.
Jo mere man ved om noget, jo mindre er sandsynligheden for, at man bliver bange og usikker.
Hvis vi skal undgå, at globaliseringen fører til yderligere myter og syndebukkestrategier som værn mod angsten, er det ganske nødvendigt, at vi forsætter de to forrige århundreders oplysningsindsats, nemlig at vi fastholder, at viden er en forudsætning for menneskelig udvikling og for demokratiet.
På alle tre niveauer skuffer regeringen en smule.
På det internationale område skuffede regeringen ved ikke i tilstrækkelig grad at gribe Johannesburgprocessen og gøre den til en aktiv del af det danske arbejde med det kommende formandskab.
Hvorfor sørgede regeringen ikke for i Barcelona at fremlægge et forslag til EU's bidrag til konklusionsteksten i Johannesburg?
Hvorfor har Danmark ikke for længst allieret sig med de førende lande i EU i arbejdet med et reelt bidrag til Global Deal?
Hvorfor skal det vente til rådsmødet i Sevilla, som oven i købet ligger efter det sidste PrepCom-møde?
Det forekommer mig, at vi misbruger en god mulighed for at bringe Brundtlandprocessen videre, herunder klimaforandringerne.
På det nationale område skuffer regeringen med sine fuldstændig hovedløse besparelser.
Vi er ikke imod besparelser, men det, der sker på miljøområdet, er meget ulykkeligt, og hertil kommer den deregulering, man er i gang med.
Budskabet er meget klart: Borgeren ved bedst, og derfor skal borgeren nu have ansvaret, også for miljøet.
Det bringer mig til det tredje kritikpunkt.
Når man nu i regeringen har den klare opfattelse, at borgeren ved bedst, hvorfor skærer man så dramatisk i tilskuddene til folkeoplysningen og til uddannelse i det hele taget?
Hvor skal borgerne hente viden, hvis f.eks. Grøn Information er væk?
Og det sker samtidig med, at man også har lagt eksperterne, som jo netop kunne bidrage til den folkelige oplysning, for had.
Globaliseringen kræver globale, nationale og lokale svar, men de svar, regeringen indtil videre har givet, er dybest set mismodige.
Hvor er visionerne?
Hvor er det danske førerskab i den internationale miljøforhandling?
Kan regeringens budskab virkelig koges ned til: Lad de fattige, de fremmede og fremtidens generationer tage skraldet?
Det Radikale Venstre kan som udgangspunkt støtte det forslag til vedtagelse, som er fremsat af Kristeligt Folkeparti, men vil stemme for regeringens vedtagelse, hvis vedtagelsen fra Kristeligt Folkeparti ikke kommer til afstemning.