Kirsten Brosbøl (S), 2006-03-21:
Faktisk mener 70 pct., at der fortsat er langt til ligestilling mellem kvinder og mænd både hjemme og ude.
Det er positivt, at der for alvor er kommet fokus på ulighederne, for før problemerne bliver anerkendt, får vi heller ikke fuld ligestilling.
Men hvad er egentlig et fuldt ligestillet samfund?
I lang tid har det været ensbetydende med at fokusere på lige muligheder.
Det har hos nogle givet anledning til den opfattelse, at ligestilling er et privat anliggende, at ligestilling ikke er noget, som samfundet skal blande sig i, men at det er en opgave for den enkelte kvinde eller mand, den enkelte familie eller den enkelte arbejdsplads at udnytte de lige muligheder.
Men vi kan jo konstatere, at det er så som så med de lige resultater.
Kvinder bliver stadig alt for sjældent topchefer og forskere.
Mænd får stadig kun en lille del af barselorloven.
Kvinder bliver i stigende omfang handlet til prostitution, og mange kvinder med etnisk minoritetsbaggrund lever stadig en isoleret tilværelse uden tilknytning til samfundet.
Danmark har stadig et af verdens mest kønsopdelte arbejdsmarkeder, som vi også har hørt lidt om tidligere i dag, og derfor har vi bl.a. stadig væk store lønforskelle mellem mænd og kvinder.
Socialdemokraterne ønsker at se flere resultater af ligestillingsarbejdet.
Et ligestillet samfund er for os et samfund, hvor der er reel ligestilling.
Derfor vil vi ikke sidde med armene over kors og vente på, at tingene sker af sig selv.
Vi mener, det er et politisk ansvar at løfte ligestillingsarbejdet frem via lovgivning og via konkrete politiske initiativer.
Derfor er vi også kede af, at der er så lidt konkret lovgivning i ministerens redegørelse og handlingsplan.
Der bliver lavet et utal af pjecer, konferencer og møder, men hovedansvaret for forandringen bliver placeret hos den enkelte.
Den første overskrift og det første afsnit i redegørelsen – Kønsligestilling som globalt konkurrenceparameter – er en blandet landhandel med både udviklingsbistand, barselsregler, aktivitetstilbud til ældre og forskning.
Jeg vil godt komme lidt ind på udviklingsbistandsdelen.
Det var ministeren ikke inde på, men for så vidt angår fokus på ligestilling i udviklingsbistanden, er det noget, som Socialdemokraterne går meget op i.
Det var også den tidligere regering, der satte det på dagsordenen i forbindelse med Partnerskab 2000-strategien, hvor ligestilling mellem mænd og kvinder indgår som en vigtig forudsætning for fattigdomsbekæmpelse, men også som et mål i sig selv.
Desværre må man sige, at den nuværende regerings løfter til Afrikas kvinder klinger utrolig hult, når man ser på det milliardbeløb, som regeringen har sparet på udviklingsbistanden i forhold til 2001-niveauet.
Samtidig ville det også klæde regeringen i højere grad at forsøge at påvirke den amerikanske regering, som man jo har et godt forhold til, til at stoppe den antiabort- og antipræventionskurs, der forhindrer en effektiv indsats mod hiv/aids og kvinders ret til egen krop i mange udviklingslande.
Ministeren lægger meget vægt på generelt, at Danmark har en masse at tilbyde andre lande, når det gælder ligestilling, men jeg er glad for, at ministeren trods alt også mener, at vi kan lære noget af omverdenen her i Danmark.
Et af de områder, hvor vi i Socialdemokratiet mener, at vi kan lære af andre, er på barselområdet.
Kvinder tager i gennemsnit 42,8 ugers barsel, mens mænd tager 3,4 uger.
Derfor har professor Nina Smith fra Handelshøjskolen i Århus også betegnet den nye barselordning som en katastrofe for ligestillingen.
Men også her der fralægger ministeren sig et ansvar, for i redegørelsen hedder det: »Hvis arbejdspladskulturen er i vejen for det« – altså fædrebarsel –
»må virksomhederne i gang med at ændre kulturen, så fædrene får den mulighed, de er tiltænkt, og så det ikke bremser kvinders karrieremuligheder.«
Virksomhederne må i gang med at ændre en kultur.
Det er det eneste bud, regeringen har på det.
Socialdemokraterne ønsker en mere ligelig fordeling af barselorloven, bl.a. af hensyn til børnene, men også fordi vi ved, at det er en af nøglerne til øget ligestilling, både i hjemmet og på arbejdsmarkedet.
Derfor har vi sammen med den øvrige opposition også foreslået, at 12 uger af barselorloven bliver øremærket til fædrene.
Sammen med Barselfonden, som vi nu får gennemført med et bredt flertal i Folketinget, vil mere fædrebarsel være et stort skridt imod mere ligestilling og reel ligestilling.
På forskningsområdet, som regeringen også udråber som et konkurrenceparameter på ligestillingsområdet, savner vi også noget mere konkret handling.
Sidste år kom regeringens egen tænketank om kvinder i forskning med en lang række forslag, som regeringen ikke har fulgt op på, og i redegørelsen nævner ministeren, at det jo er op til universiteter og forskningsinstitutioner at tage nogle initiativer på baggrund af tænketankens rapport.
Men der er jo altså også nogle konkrete anbefalinger i rapporten om, hvad vi kan gøre rent politisk for at fremme flere kvinder i forskning.
F.eks. kan vi lade ligestilling indgå som et parameter i universiteternes udviklingskontrakter.
Men det er jo et forslag, som vi kan forstå at videnskabsministeren i hvert fald ikke bryder sig om.
Det er vi kede af.
Vi synes, det er et glimrende initiativ, hvis det kunne samle flertal.
Og en ting er sikkert, nemlig at hvis udviklingen fortsætter som nu, skal vi vente til år 2099, før vi har lige så mange kvindelige professorer som mandlige.
Så det synes vi i hvert fald er lidt for lang tid at vente.
Endelig vil jeg sige om ligestilling som globalt konkurrenceparameter, som den første overskrift hedder, at hvis det er så vigtig en prioritering for regeringen, kan det undre, at der ikke har været mere fokus på ligestilling i hele globaliseringsstrategien, som regeringen lige har præsenteret.
Jeg kan så forstå, at ministeren vil holde en konference om emnet.
Det synes vi er fint.
Også i redegørelsen fra den tværministerielle arbejdsgruppe, som har arbejdet med det kønsopdelte arbejdsmarked, bliver der henvist til globaliseringsstrategien.
Og der er vi i Socialdemokratiet helt enige med arbejdsgruppen i, at det er meget oplagt, for ikke at sige nødvendigt, at indarbejde køn i globaliseringsdagsordenen.
Lige så nødvendigt er det, at vi får kønsbrillerne på i forbindelse med velfærdsreformerne.
Jeg kan undre mig over, at der ikke står noget om velfærdsreformer i redegørelsen, da det jo er en debat, som vil komme til at fylde meget i år 2006.
Det er helt afgørende, at vi får mainstreamet velfærdsreformerne, så der tages højde for kønsperspektivet.
Det har regeringen forhåbentlig lært af kommunalreformen, hvor vi nu har set nogle af konsekvenserne, bl.a. at mange kvinder i mange kommuner er blevet presset ud i kampen om chefposterne.
For at sikre mere fokus på ligestillingen i Folketingets arbejde har en samlet opposition foreslået, at der oprettes et ligestillingsudvalg i Folketinget.
Nu nævnte jeg før den tværministerielle arbejdsgruppe om det kønsopdelte arbejdsmarked, som netop har udgivet redegørelsen »Kvinders og mænds uddannelser og job« som opfølgning på Socialforskningsinstituttets rapport om netop det kønsopdelte arbejdsmarked, og som konkluderer, at der stort set ikke er sket nogen udvikling på det område i de sidste 10 år.
Der er en lang række gode forslag i rapporten, men jeg er nødt til at sige, at fra Socialdemokraternes side er vi dybt bekymrede over det, der er lagt op til, når det handler om organiseringen af specialfunktionerne, som hidtil har hørt til i AF-regionerne.
Beskæftigelsesministeren har lagt op til, at man nedskærer antallet af ligestillingskonsulenter fra 29 til 8 på landsplan.
Det mener vi er dybt bekymrende, og det kan vi kun se som en nedprioritering af arbejdet.
Redegørelsen kommer også ind på, at det særlig er unge med anden kulturel baggrund, som har svært ved at bryde kønsrollemønstrene og dermed kønsopdelingen på arbejdsmarkedet.
Der er nogle få ting, der er interessante at bemærke.
Samtidig gennemfører mange piger med minoritetsbaggrund en videregående uddannelse.
Så der er bestemt lyspunkter, men der er også store udfordringer.
I den forbindelse vil jeg gerne kvittere for regeringens handlingsplan »Beskæftigelse, deltagelse og lige muligheder for alle«, som er en del af satspuljeaftalen.
Vi mener, at den indeholder en række gode initiativer på det her område.
Vi havde dog gerne set en lidt mere aktiv indsats over for de allermest isolerede minoritetskvinder, f.eks. ved det forslag, vi tidligere har fremsat, om obligatoriske sundhedsplejerskebesøg og en mere aktiv, opsøgende indsats fra kommunernes side.
Jeg skal lige knytte et par kommentarer til nogle af de øvrige elementer, som jeg gerne vil nå at komme ind på.
Hvad angår indsatsen mod vold over for kvinder, bakker vi op om regeringens handlingsplan, som også er en del af satspuljen, men vi er også meget optagede af, at indsatsen ikke stopper med den handlingsplan.
Næste skridt bliver at sikre en bedre adgang til reel behandling for ofrene og deres børn.
I dag er det sådan, at voldsudøveren har ret til gratis psykologhjælp, mens ofrene ofte skal kæmpe for at få blot et tilskud til psykologhjælp, og der har vi altså behov for en oprustning og en opkvalificering på krisecentrene og en stærkere efterværnsindsats for at sikre, at kvinderne ikke ender tilbage i de voldelige ægteskaber, eller i hvert fald får brudt med voldsspiralen.
For så vidt angår kvindehandel, har vi i debatten været inde på, at fra Socialdemokraternes side lægger vi utrolig stor vægt på, at vi får sikret en udvidet beskyttelsesperiode for handlede kvinder.
Det mener vi er helt afgørende for at kunne tilbyde kvinderne en ordentlig støtte og hjælp og en ordentlig rehabiliteringsindsats, så de ikke bliver genhandlet, når de vender tilbage til deres hjemlande.
Det er også afgørende i forhold til politiindsatsen.
Jeg er også glad for, at ministeren har valgt at nævne prostitution i redegørelsen.
Jeg er helt enig i, at det er et emne, vi skal have stor fokus på, også i forbindelse med diskussionen om kvindehandel.
Til slut kan jeg ikke lade være med igen at nævne A4’s undersøgelse om ligestilling, som jo meget interessant viste, at kun 6 pct. af de adspurgte mener, at ligestillingsministeren er den bedste til at fremme ligestillingen i Danmark.
Det er lidt tankevækkende, men man kan måske hægte det sammen med, at på det område, hvor deltagerne i undersøgelsen mener at de største problemer med ligestillingen er, nemlig den manglende ligeløn mellem mænd og kvinder, har regeringen ikke vist den helt store vilje til at gøre noget reelt for at sikre ligelønnen, men er kommet med et meget uambitiøst forslag om kønsopdelte lønstatistikker, som kun vil dække en lille del af det private arbejdsmarked.
Undersøgelsen kunne godt tyde på, at folk er enige med Socialdemokraterne i, at der er behov for en langt mere ambitiøs dagsorden og mere end pjecer, hjemmesider og konferencer for at løse ligestillingsproblemerne.