runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Kolstrup (EL), 1999-02-26:
Jo, i min fremtidsvision har jeg også forestillinger om, at der i virkeligheden kan ske nogle ændringer i bosættelsesmønstret; det tror jeg egentlig godt.
Men jeg beklager over for hr. Ole M. Nielsen, at jeg vil fastholde, at der bliver tale om to typer bebyggelse: en landsby, der virkelig ligger i tilknytning til det åbne land, og en landsby, der får ny status og bliver en by med alt, hvad dertil hører af offentlig infrastruktur.
Det bliver vi nødt
til at skelne skarpt imellem, for ellers glider det.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-02-26:
Jamen jeg synes, vi nærmer os noget fornuftigt her.
Når den mulighed for at flytte ind til den lille landsby eksisterer, mener hr. Kolstrup så, at antallet af landsbyer i Danmark er konstant?
Kunne det ikke tænkes at ændre sig?
Kunne man ikke forestille sig, at der kunne opstå en ny landsby omkring sådan en lille gård, hvor der var opstået en eller anden lille industri, som hverken svinede med spildevand eller røg?
De fleste industrier laver jo ikke svineri nu om dage, og de er oven i købet ganske smukke at se på.
Kunne man ikke forestille sig, at det kunne konstateres, at nu er der altså opstået en ny, lille landsby omkring det sted, og at den kunne få lov til at blive liggende, i stedet for at beboerne skulle flytte til den nærliggende landsby?
Søren Kolstrup (EL), 1999-02-26:
Jeg tror, det er korrekt vurderet, at hr. Fauerholdt og jeg får svært ved at kunne nå hinanden i spørgsmålet her.
Tilbage til hr. Hans Christian Schmidt og hr. Ebbe Kalnæs: Det er vigtigt for mig og for Enhedslisten at præcisere, at hvad angår det åbne land, og hvad angår de landbrugsejendomme, der ligger her, finder vi det vigtigt, at det handler om landbrug.
Jamen herregud, det er jo den måde, hvorpå det danske industrikompleks har udviklet sig.
Der har været noget erfaring på landet, og så har man efterhånden bygget noget småindustri op, typisk en maskinstation.
Det starter i det små, og så er det blevet til en stor fabrik.
Men når vi kommer til egentlig industri, beklager jeg, at her vil jeg fastholde min løsning: her handler det om at flytte ind til den nærliggende, udvidede landsby, punktum!
Hvis der kan være interesse for at tage den diskussion, deltager vi gerne i den, men vi vil altså skelne mellem det åbne land og landsbyen, der pludselig begynder at få ny vækst i kraft af, at der bindes flere arbejdende hænder på landet.
Svend Aage Fauerholdt (DF), 1999-02-26:
Hr. Søren Kolstrups indlæg bar stærkt præg af, at man overhovedet ikke forstår, hvad det her drejer sig om.
Det er jo nedlagte landbrugsejendomme, der er tale om, og lige meget i hvilke egne af landet vil vi da gerne være med til at give en håndsrækning.
Vil man skabe større aktivitet i stedet for at der, som nogle siger, står forsømte bygninger overalt, og vil man eventuel også drive økologisk industri, hvis der kan sættes nogle ting i gang, åbnes der da også muligheder for det.
Jeg synes nok, der mangler forståelse fra Enhedslistens side i den sag.
Hans Christian Schmidt (V), 1999-02-26:
Jeg vil sige tak for hr. Søren Kolstrups meldinger.
Jeg synes ikke, der er nogen grund til at underspille hr. Søren Kolstrups indlæg, jeg synes, det var udmærket og præcist, og jeg vil gerne kvittere for det og komme det i møde.
Jeg kan godt høre på hr. Søren Kolstrup, at det, at der sker en udvikling ude i landdistrikterne, er Enhedslisten måske ikke så begejstret for, men hvis det sker på det økologiske område, er det alligevel af en vis interesse.
Jeg synes, det er en helt legitim opfattelse, og det vil vi gerne kigge på, når vi nu kommer i udvalget.
Vi vil selvfølgelig forsøge at få området udvidet, men jeg synes, det er en start at begynde her.
Vi er enige i, at der er en del landsbyer, som i højere grad trænger til vækst, og at landdistrikterne trænger til vækst, for ellers er det tom snak, at man skal kunne få folk til at bo derude.
Man skal altså også kunne være derude og leve derude, så jeg synes, der er nogle gode takter i det, hr. Kolstrup sagde.
Jeg vil også godt bede hr. Søren Kolstrup bekræfte, at det vil kunne betyde, at vi får nogle nedlagte landbrugsejendomme, som kan anvendes til andet, f.eks. til salg af økologiske produkter.
Vi er jo nødt til at sige, at det har jo ikke meget med bæredygtig udvikling eller byøkologi at gøre, hvis man siger, at sådanne nogle bygninger, som jo udgør en ressource, skal stå tomme hen.
Ebbe Kalnæs (CD), 1999-02-26:
Først vil jeg gerne lige sige til hr. Søren Kolstrup, at i CD er vi ikke indstillet på at skulle sende folk længst muligt væk, for at de kan passe deres arbejde, men det er bare situationen for mange.
Det skal selvfølgelig afvejes meget, om det har nogen miljømæssige konsekvenser, om der arbejdes med stoffer, vi skal passe på, hvad der sker med omgivelserne osv.
Men en mindre industri vil altså give et par familier eller tre derude mulighed for at beskæftige sig med det i deres dagligdag og få det til at fungere og dermed undgå at have den lange transport.
Det er en udvikling, som vil give bæredygtighed og bedre muligheder, også på landet, men det skal selvfølgelig være inden for rammer, som er miljømæssigt helt forsvarlige. Her kunne jeg se en åbning og en mulighed for, at Enhedslisten også ville være med til at drøfte de ting positivt i udvalgsarbejdet.
Steen Gade (SF), 1999-02-26:
Nej, undskyld.
Men det var det der med forsamlingshusene, der lige greb mig.
Nu forsvandt forsamlingshuset simpelt hen her, så jeg tror, jeg sætter mig ned.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-02-26:
Til hr. Steen Gade: Det er muligt, jeg har udtrykt mig forkert, for jeg er enig med hr. Steen Gade i, at på en landbrugsejendom skal man selvfølgelig ikke have lov til at udvide så meget, man vil.
Det, jeg mente, er landområderne.
Det vil sige ude i en landsby, hvor virksomheden har nået en vis størrelse, og hvor forholdene er til, at den kan blive ved med at udvide.
Hvorfor skal man ikke have lov til det?
Det var det, jeg mente med mit spørgsmål til hr. Steen Gade.
Når den har nået en vis størrelse, hvorfor skal man så absolut flytte til et industriområde og miste alt det, man har etableret derude?
Det var det, jeg mente med spørgsmålet.
Det er muligt, jeg formulerede mig forkert, men det var det, der var meningen.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-02-26:
Det, der er kendsgerningen, er, at når en smed begynder, så begynder han jo ene mand, og det er måske ofte en fritidsvirksomhed.
Så udvikler det sig, hvis han er heldig og dygtig, og der bliver ansat nogle få mennesker, og så får han lov til at bygge en lille smule til.
Og så er det jo selvfølgelig, at det problem, som Steen Gade er bange for, opstår.
Hans Christian Schmidt (V), 1999-02-26:
Jeg skal bare kort sige, at hr. Steen Gade ved jo godt, hvor grænsen er henne, for det var hr. Steen Gade, der i sine indledende bemærkninger sagde, at man skal forstå planloven sådan, at man ikke kan få lov til mere end en fordobling.
Og så ved hr. Steen Gade jo, at hvis det er det, planloven foreskriver - det er jeg enig med hr. Steen Gade i - så ligger der jo heri, at det er mere. Så jeg kan bare tilslutte mig og spørge hr. Steen Gade, om hr. Steen Gade vil være med til, at vi kan udarbejde et forslag, så vi kunne mødes om et kompromis.
Svend Aage Fauerholdt (DF), 1999-02-26:
De tre beslutningsforslag, som er til behandling her i dag,
har det sigte, at vi skal gøre det åbne land mere attraktivt.
Hensigten med beslutningsforslag nr. B 82 er at sørge for, at der skabes bedre muligheder for at foretage tilbygninger og større ombygninger til eksisterende virksomheder i det åbne land.
I bemærkningerne til forslaget er der nævnt forskellige eksempler.
Derudover kender vi nok mange andre eksempler i vores kommunalpolitiske arbejde, hvor gode initiativer i det åbne land er bremset af en forkert lovgivning eller manglende lovgivning.
B 83 omhandler alle de overflødige landbrugsbygninger, der er kommet på grund af udviklingen gennem de senere år.
Her skal der gennem lovgivningen åbnes mulighed for, at bygninger kan indrettes til forskellige formål.
Naturklagenævnets arbejde vil blive meget mere interessant eller måske overflødigt på dette område, hvis lovgivningen præciserede, at man må forandre sin bolig til kontorer eller småindustri.
Beslutningsforslag nr. B 84 tager højde for de store ændringer, der er sket i landbruget med sammenlægninger og en stor animalsk produktion, hvor op til flere arbejdspladser bliver samlet ét sted.
Herved fremkommer et behov for yderligere beboelse, og ved et eventuelt generationsskifte vil der være stor interesse for at kunne blive boende i nærheden af det sted, hvor man har lagt sin livsgerning.
De tre forslag drejer sig hverken om udvidelse ved landsbyerne eller i de industriområder, som findes i dag.
De tre forslag drejer sig om de landbrugsbygninger, som er blevet overflødige efter den kolossale omlægning, der har været gennem de senere år, og derfor er det uforståeligt for Dansk Folkeparti, at man ikke kan samles om forslagene og være med til at gøre det virkelig attraktivt ude i det åbne land.
Det er vores håb, at når vi er færdige med udvalgsarbejdet, kan de tre beslutningsforslag vedtages med stor majoritet her i Folketinget.
Ebbe Kalnæs (CD), 1999-02-26:
I dag har vi igen planloven på programmet, og der har jo været talt meget om, at det er genbrugsforslag, der har været fremsat tidligere, og det er også rigtigt.
De tidligere gange har CD, så vidt jeg har kunnet se tilbage, ikke været medforslagsstiller, men det er vi i dag, det er vi denne gang.
Jeg vil gerne med det samme tage fat i nogle af de invitationer, der har været, til at kigge på det her.
Jeg opfatter nemlig forslagene, sådan som der er lagt op til i de bemærkninger, der motiverer dem, som et oplæg til, at vi skal diskutere planloven.
Jeg vil benytte lejligheden til at sige, at jeg oplever, at der er et reelt demokratisk underskud i den måde, vi har indrettet vores planlov på.
Umiddelbart ser det måske ikke sådan ud, men den er indrettet på en sådan måde med regler, høringer, procedurer og masser af bureaukrati, at vi stort set ikke fra politisk hold er i stand til at gøre noget, når vi synes, de en gang imellem virker lidt tossede.
Det, der mangler, er fleksibilitet og mulighed for at bruge undtagelsesdispensationer osv. De er der, det ved jeg godt,
men reglerne bliver faktisk ikke administreret sådan i massevis af tilfælde.
Det, der er problemet, er, at ofte, når nogle søger efter planloven om et eller andet, er behandlingstiden urimelig lang.
Den kan være så lang, at en gang imellem har vilkårene for det, man har søgt om, ændret sig, så der faktisk er en bedre løsning, men den tør man ikke bruge, fordi man så skal starte forfra med proceduren en gang til, og så er det næsten omsonst.
Det, jeg egentlig appellerer til, som andre også har gjort - det er til hr. Steen Gade, men det er bestemt også til ministeren -
er, at ministeren nu går fordomsfrit ind i drøftelsen om de ting og ser, om det ikke er muligt at få indrettet dem sådan, at der bliver mulighed for, når man lokalt står med en konkret sag og synes, den er himmelråbende urimelig, at henvende sig og få en vis ørenlyd hos dem, der skal tage stilling. Der er masser af administration i denne lovgivning, som er firkantet og uforståelig for folk, når de står i en konkret situation, og der lægges jo ikke op til, at det skal være et eller andet liberalistisk morads, hvor man bare kan gøre, hvad man vil.
Når der f.eks. siges 1.000 m2, er det 1.000 m2 i en hal, der er nødvendig, for at den virksomhed kan klare sig, eller det landbrug kan klare sig, eller noget andet.
Det er jo ikke voldsomt meget, det lyder måske nok af meget for mange, som har en parcelhusgrund på 800 m2, men det, der er det afgørende, er, at det ikke er voldsomt meget.
Det, det drejer sig om, er, at fleksibiliteten kommer ind i lovgivningen, at vi passer på, at vi ikke lader lovgivningen styre os i stedet for omvendt, og at vi passer på, at de organer, vi har til at tage sig af det her, ikke i den grad bliver selvkørende uden mulighed for politisk indblanding.
Lis Greibe (S), 1999-02-26:
Hr. Ebbe Kalnæs bruger som argument, at der skal være større fleksibilitet i planloven.
Jeg vil anbefale hr. Kalnæs at se på de tre forslag, vi har i dag, og gå ind på de konkrete eksempler, vi har nævnt.
Hvis man ser på dem, er det sådan, at i flertallet af dem endte det i sidste ende med et ja, og så kan hr. Kalnæs
ganske vist sige: Jamen det var en lidt længere proces, og den endte i klagenævnet osv.
Men at det tager den tid, er jo også et udtryk for, at man har vendt og drejet de ulemper og fordele og gener osv., der var ved den pågældende sag, så prøv lige engang at kigge på de sager, der endte med et ja.
Fleksibilitet skal man vist ikke begynde at efterlyse, den eksisterer.
Ebbe Kalnæs (CD), 1999-02-26:
Ikke alene i planlovene synes jeg, vi skal sikre lidt mere fleksibilitet.
Jeg håber også, fru Lis Greibe vil udvise lidt mere fleksibilitet, når vi nu i udvalget skal tale om de ting.
Søren Kolstrup (EL), 1999-02-26:
Det her er jo kendt stof - ja, jeg har ikke haft fornøjelsen af at deltage i diskussionen tidligere
, så for mig er det altså nyt.
Men jeg er da gået tilbage i annalerne og har set, at det er nogle gamle plader, der genspilles med et par små nye nuancer.
Vi kan ikke acceptere uplanlagt byggeri i det åbne land.
Tilbygninger, ombygninger m.m. synes vi fortsat skal foregå på en sådan måde, at det er den gældende lov, der skal regulere det. Jeg kan ganske tilslutte mig de betragtninger, fru Lis Greibe havde om, hvad der egentlig er ideen med landzonen, nemlig at sikre et bestemt område, der tilfredsstiller nogle rekreative, æstetiske hensyn osv., både af hensyn til landboerne, men sandelig også af hensyn til byboerne, af hensyn til os alle.
Så jeg vil sige, at jeg kan ikke deltage, og Enhedslisten kan ikke medvirke til at støtte en liberalisering af planloven.
Når det så er sagt, kan man selvfølgelig stille et mere grundlæggende spørgsmål.
Vi, der ønsker en økologisk omstilling af samfundet - bl.a. for at sikre mere demokrati og mere nærvær, mindre koncentration - ønsker ikke bare at gøre det inden for landbruget, men også f.eks. inden for transportområdet.
I modsætning til f.eks. CD, der er tilhænger af den grænseløse vækst og grænseløs mobilitet, mener vi, det er godt, hvis man så at sige hæmmer mobiliteten, for det er altså ikke en god familiepolitik, at man skal bruge mere og mere tid i hverdagen på at lade sig transportere på arbejde.
Derfor kan økologisk omstilling medføre, at man får flere følgeindustrier, og derfor kunne modspørgsmålet til os selvfølgelig være - og jeg kan se, at hr. Tom Beck allerede er på dupperne: Hvad vil I så gøre?
Hvis det skulle komme dertil, at vi virkelig skulle vinde kampen for økologisk omstilling - og det tror jeg vi gør, og jeg tror også, vi vinder kampen for flere følgeindustrier - er der kun én ting at gøre.
Det er at fastholde den eksisterende planlov, men samtidig sige: Der kan være nogle landsbyområder, der kan være en landsby her, der kan være en landsby der, hvor det kan være en fordel at betragte det som en miniby.
Det vil sige, at det, jeg argumenterer for, er en reguleret, mere ligelig vækst i samfundet, hvor nogle eksisterende danske landsbyer får en ny status, og det er noget andet, end disse forslag lægger op til.
Når vi nu mødes om 3 eller 4 år, og der er kommet gang i den økologiske omstilling, kan det da godt være, at vi diskuterer hele spørgsmålet på nye præmisser, herunder en industriel udvikling i dele af landet.
Men hvis der lægges op til mere Klondike i Danmark, så siger vi: Nej tak!
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-02-26:
Men han kommer så langt, at han skal til at have en lidt større udvidelse - som i den sag, der er beskrevet i B 82 - han skal til at udbygge med 1.000 m2.
Og her er der jo det ved det, at hvis han så skal rykke ind i byen på det tidspunkt, er der nogle enorme startomkostninger ved at købe en industrigrund og skrotte alt det, han har derude.
Det er selvfølgelig problemet.
Jeg kender specielt smeden.
Hvorfor i alverden skulle vi have de gyllevogne ind i industrikvarteret inde i byen?
Det er da fuldstændig tåbeligt.
Det er fleksibilitet, det handler om.
Steen Gades ønsker - jeg ved, at hr. Steen Gade har gode ideer -
kunne vi så ikke opfordre hr. Steen Gade til at hjælpe til med at lave nogle ændringsforslag til de beslutningsforslag, så vi kunne få de rigtige rammer afleveret til miljøministeren som grundlag for et lovforslag?
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-03-02:
Jeg vil gerne stille mig ind under den, for jeg synes, det er et fornuftigt forslag, Kristeligt Folkeparti har stillet.
Arne Melchior (CD), 1999-03-02:
CD har i betænkningen sagt, at vi ved andenbehandlingen ville redegøre for vores stilling til dette forslag, og jeg skal af den årsag oplyse Tinget om, at CD kan støtte lovforslaget.
Jeg skal gøre opmærksom på, at vi dermed ser den borgfred, der er kommet om disse spørgsmål, opretholdt, idet foranledningen til lovforslaget jo primært er, at der var en ændringsparagraf i gældende lov om, at ministeren i indeværende samling skulle fremsætte et nyt forslag.
Det har han hermed gjort.
Det er ikke, fordi vi er lige begejstrede for alle enkeltheder, men stort set holder det sig til praksis, og vi stemmer altså for og er glade ved, at dette ikke bringer hele grunddebatten om disse ting op igen.
Derfor kan vi trygt stemme for.
Lone Møller (S), 1999-03-02:
Det er jo ikke første gang, vi drøfter denne sag, og ingen skal være i tvivl om Socialdemokratiets største medfølelse med de hoftepatienter, der har været igennem de lidelser, vi har set og hørt om i denne sag.
Når det er sagt, er jeg enig med sundhedsministeren i, at der ikke er grundlag for at tage yderligere initiativer til undersøgelser i Boneloc-sagen.
For det første er sagen ganske velbelyst gennem en række undersøgelser med hver deres indfaldsvinkel, herunder også både af Rigshospitalets og Erhvervsfremmestyrelsens rolle, som ministeren netop beskrev.
For det andet skal der være et formål, hvis man vil lave en undersøgelse, enten fastlæggelse af et hændelsesforløb, fastlæggelse af et ansvar eller andre forhold, som kan afdække, om der er foregået nogle ting, der ikke burde være foregået, og dermed måske danne grundlag for erstatning til de krænkede eller skadelidte.
Det ses af forespørgslen, at spørgsmålet om vurderingen af mulighederne for en kulancemæssig godtgørelse kædes sammen med, at forespørgeren ikke mener, at regeringen har opfyldt sine løfter.
Jeg ser ikke en sådan sammenhæng, idet der som nævnt er foretaget adskillige undersøgelser af de forskellige myndigheders håndtering af sagen.
Og jeg kan ikke se, hvad der skulle berettige denne særlige gruppe patienter frem for andre patienter uden særlig vurdering til at modtage en eller anden form for en pose penge, fordi udviklingen viste, at det hjælpemiddel, cementen, som bl.a. blev anvendt i bedste mening, ikke levede op til forventningerne.
Jeg er overbevist om, at det næppe - trods nye godkendelsesprocedurer for udstyr - kan undgås, at man også i fremtiden vil se tilbage på behandlingsmetoder, der efterfølgende viser sig ikke at have været optimale, og det bør efter min mening ikke automatisk udløse en godtgørelse.
Jeg tænker her på de patienter, der blev opereret før den 1. juli 1992, hvor patientforsikringen trådte i kraft, og som har været henvist til at søge erstatning efter dansk rets almindelige regler, hvorimod patienter opereret efter den 1. juli 1992 har haft mulighed for at søge erstatning efter patientforsikringslovens regler.
Jeg ved, at Sundhedsministeren snarest fremsætter lovforslag, så ordningen hurtigst muligt kan træde i kraft.
Jeg mener derfor, at den indgåede aftale med partierne har fået en god og samlet løsning for denne helt særlige gruppe af Boneloc-patienter.
Tom Behnke (FP), 1999-03-02:
Jeg vil godt spørge den socialdemokratiske ordfører:
Hvorfor fastholder man, at det kun skal være hoftepatienter behandlet med Boneloc, hvorfor er det ikke alle patienter behandlet med Boneloc?
Ministeren siger, at man ikke kender til eksempler, hvor det er gået galt.
Det gør jeg.
Og de vil komme.
Hvorfor ikke tage det allerede i opløbet og sikre, at det er alle behandlet med Boneloc og ikke kun hoftepatienterne?
Det andet spørgsmål til den socialdemokratiske ordfører er: Hvorfor ikke fastholde ministeren på ministerens tidligere beslutning om, at alle patienter skal informeres? Ministeren har jo tidligere truffet beslutning om, at alle patienter skulle informeres.
Sundhedsstyrelsen pålagde amterne og sygehusene, at de skulle informere alle patienter.
Da det så viser sig, at det har sygehusene ikke gjort, så trækker man på skulderen, og så lader man den sag ligge.
Hvorfor ikke fastholde de beslutninger, man har truffet?
Lone Møller (S), 1999-03-02:
Jeg mener faktisk, at ministeren her fra talerstolen gav en rimelig god forklaring, i og med at han oplyste, at man ikke i ministeriet er bekendt med, at andre end hofteopererede har haft problemer.
Det tror jeg ikke er noget problem.
Normalt plejer vi jo ikke sådan at lovgive på forhånd om, hvad der evt. kan opstå af problemer på et eller andet tidspunkt.
Og jeg skal sige, at Socialdemokratiet selvfølgelig også er indstillet på, at er der andre områder, som der kommer oplysninger om, så kigger vi på det.
Med hensyn til at holde ministeren fast kan jeg da sige, at jeg har selvfølgelig forespurgt, og jeg mener også, at vi har fået et svar i Sundhedsudvalget, hvor ministeren oplyser, at samtlige amter har skrevet til de Boneloc-patienter, som de har behandlet, og informeret dem om, at de har mulighed for at komme til undersøgelse.
Og jeg må jo gå ud fra, når jeg får sådan en melding om, at amterne har opfyldt den betingelse, at det så også er korrekt.
Tom Behnke (FP), 1999-03-02:
Jo, men det er klart, hvis det er ordførerens forudsætninger for at tage stilling til den her sag, så skal det jo gå galt.
Det kan dokumenteres.
Patientforeningen Danmark havde et personligt møde med ministeren, hvor Patientforeningen godtgjorde og dokumenterede, at det ikke er alle patienter, der er blevet informeret.
Ministeren spurgte Sundhedsstyrelsen, om det var korrekt.
Tilbagemeldingen var, at det var for så vidt korrekt, for det var efter forskellige kriterier, man rundt omkring havde sendt ud efter, og derfor er alle patienter ikke informeret.
Jeg ved godt, at det siden hen har heddet sig, at det var alle patienter.
Det er det ikke, og det kan dokumenteres sort på hvidt.
Det er klart, at hvis man ikke har den forudsætning, når man tager stilling - så kan man spørge, hvis skyld det er, at Folketinget ikke har de forudsætninger, når ellers ministeren er blevet spurgt om det - går man selvfølgelig også galt i byen, når man skal træffe afgørelse om, hvordan man skal forholde sig til det her.
Lone Møller (S), 1999-03-02:
Jeg kan kun oplyse, at jeg ikke har set nogen dokumentation af, at patienter ikke skulle være informeret.
Så derfor har jeg selvfølgelig truffet min afgørelse ud fra, at jeg ikke har nogen dokumentation, men går også ud fra, at når der bliver givet et svar, så er det korrekt.
Så det er min baggrund for at træffe den beslutning.
Else Marie Mortensen (S), 1999-03-02:
Jeg bliver nødt til at opholde mig en lille smule ved hr. Jann Sjursens argumentation.
Præcis paragraffen om løsgængeri, § 199 i straffeloven, er den paragraf, der rent faktisk fastholder den sidste rest af kriminalisering af den individuelt prostituerede.
Hvordan kan ophævelsen af denne paragraf være i modstrid med, at Kristeligt Folkeparti samtidig erklærer åbent, at det betragter alle prostituerede som ofre?
Hvis det virkelig betragter dem som ofre, hvorfor så ikke afkriminalisere dem? Det kan jeg ikke få til at hænge sammen.
Karen Rønde (V), 1999-03-02:
Med ændringsforslaget ønsker Venstre virkelig at slå fast, at efter vores opfattelse er det altså lige så vigtigt at beskytte de unge, der sælger seksuelle ydelser uregelmæssigt, som de unge, der sælger seksuelle ydelser regelmæssigt, og jeg vil gerne spørge justitsministeren: Finder justitsministeren det ikke væsentligt, at formanden for Foreningen af Politimestre i Danmark i Jyllands-Posten den 28. januar i år har gjort opmærksom på, at lovforslaget rummer store bevismæssige problemer?