Karen Jespersen (V), 1999-11-11:
Jeg må jo være ærlig og sige, at der har været en lidt blandet modtagelse af lovforslaget her.
Det kan jo hænge sammen med, at der er dele af Folketinget, der støtter den ene halvdel af det, og dele af Folketinget, der støtter den anden halvdel.
Jeg synes selv, det er et godt lovforslag på den måde, at vi her for alvor har taget hul på at sikre en pasningsgaranti, og det vil sige at sikre, at forældre har en klar viden om, at de kan få passet deres børn, hvis de har behov for det.
Og jeg tror, at vi om 5-10 år vil undre os over, at vi overhovedet har haft denne lange periode i vores samfund, hvor der var lange ventetider, og hvor det var usikkert, hvornår man kunne få passet sit barn, selv om man havde et meget påtrængende behov, fordi man havde et arbejde, man skulle passe.
Når forslaget her giver kommunerne mulighed for at hæve forældrebetalingen, hænger det jo sammen med, at der er et finansieringsbehov ude i kommunerne, fordi der er en lang række meget påtrængende opgaver, hvor de finansieringsmuligheder, der er i dag, ikke altid står mål med de opgaver, der faktisk skal løses.
Der er jo også sket en udvikling i børnefamiliernes økonomi, hvad der fremgår af den store statistiske undersøgelse »Tal om børn«, der viser, at børnefamiliernes realindkomst er blevet forbedret ganske væsentligt siden skattereformerne i midten/slutningen af 1980'erne og op igennem 1990'erne.
Så denne mulighed for at hæve forældrebetalingen skal jo ses i relation til børnefamiliernes samlede økonomi.
Der er også den fordel ved forslaget her, at ansvaret for at sikre, at der er en børnepasningsgaranti, ligger hos kommunerne, og ordningen er lavet sådan, at det er meget nemt at kontrollere og vurdere, om kommunerne også overholder pasningsgarantien.
Det er i øvrigt tilsynsrådene, der skal være klageinstanser og vurdere, om der så er den pasningsgaranti, der skal være, hvis man har hævet forældrebetalingen.
Så på den måde er det ikke nogen bureaukratisk ordning.
Jeg har også lidt svært ved at se, hvorfor denne ordning nødvendigvis skal kædes sammen med, at man ændrer de pasningsmuligheder, der er.
Og jeg mener faktisk, at der i dag er meget vidtgående frie valg for forældrene.
Der er jo puljeordninger, som forældrene har mulighed for at benytte sig af, og i en lang række kommuner er der frit valg-ordninger, hvor der også er mulighed for at ansætte en i eget hjem, og som andre har nævnt, er der også natbørnehaver og andre former for tilbud.
Hvis man skal gå ad den vej, som fru Eva Kjer Hansen nævner: at man i højere grad skal pålægge eller tvinge kommunerne til at have en frit valg-ordning på en række punkter, så er det jo et ret mærkbart indgreb i det lokale selvstyre, hvor jeg tror, vi vil få nogle ret stærke reaktioner fra kommunerne.
Så det er ikke så ligetil at lave den form for udvidelse, som fru Eva Kjer Hansen nævner.
Og i de meldinger, vi har fået fra Kommunernes Landsforening, har omkring 160 kommuner sagt, at de er positive og gerne vil bruge ordningen, og det er jo egentlig et ganske stort antal kommuner, der har sagt, at de er interesserede.
På den baggrund er det også min vurdering, at Kommunernes Landsforening er positiv over for at indføre ordningen, selv om man jo i starten har ømmet sig lidt over, at den pasningsgaranti, der er beskrevet i lovforslaget, er så detaljeret.
Men det er den altså for at sikre, at der ikke opstår et stort gråzoneområde, hvor man er i tvivl om, hvorvidt det er det ene eller det andet, og vi så skal have en masse klagesager og ankesager og tilsynsrådssager.
Det er min klare overbevisning, at det slipper vi for, sådan som ordningen her er strikket sammen. Så jeg håber på, at nogle af de ordførere, der ikke var så klare i deres meldinger, vil ende med at kunne gå ind for lovforslaget, så vi kan få det vedtaget i overensstemmelse med kommunernes ønsker.