Henrik Dam Kristensen (S), 1999-04-27:
I den seneste tid har offentliggørelse af kontrolresultater som bekendt givet anledning til nogen debat.
Jeg synes egentlig, der er grund til at takke for, at vi får lejlighed til også at redegøre for de erfaringer, vi hidtil har haft med offentliggørelse af kontrolresultater.
Loven om offentliggørelse af kontrolresultater fra 1996 vedrører som bekendt de resultater, der indsamles i henhold til lovgivning på levnedsmiddelområdet, og som hører under det tidligere Landbrugs- og Fiskeriministeriets ressort.
Loven giver mulighed for at offentliggøre navne på virksomheder, der har fået bøde eller omsætningsbegrænsende påbud eller forbud for overtrædelse af lovgivningen vedrørende animalske produkter.
Når den nye fødevarelov træder i kraft den 1. januar
Detailhandelen samt engros- og produktionsleddet vil hermed også blive omfattet af offentliggørelsesreglerne.
Veterinær- og Fødevaredirektoratet har i efteråret 1998 udarbejdet retningslinjer for offentliggørelse af kontrolresultater.
Formålet hermed var at få systematiseret, hvornår og hvordan kontrol- og analyseresultater på fødevareområdet skal offentliggøres.
Retningslinjerne var også sidste efterår genstand for drøftelse i Folketingets Udvalg for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri, men også i det rådgivende fødevareudvalg.
Ifølge retningslinjerne falder kontroloplysningerne inden for fire områder: 1. Oplysninger af betydning for forbrugernes sikkerhed.
2. Generelle kontrol-, kortlægnings- og forskningsresultater. 3. Den fremadrettede oplysning om planlagte og igangsatte undersøgelser.
4. Konkrete afgørelser af omsætningsbegrænsende karakter for navngivne virksomheder og personer. Jeg tror ikke, det er forkert at sige, at der har været størst opmærksomhed om det sidste, nemlig dér, hvor kontrolresultater fra navngivne virksomheder er blevet offentliggjort.
Om de statslige erfaringer med offentliggørelse kan jeg, for så vidt angår Veterinær- og Fødevaredirektoratet, oplyse, at direktoratet med udgangspunkt i de nævnte retningslinjer i to omgange offentliggjorde navnene på i alt 31 virksomheder og landmænd, der har fået bøde eller omsætningsbegrænsende påbud eller forbud for overtrædelse af den animalske fødevarelovgivning. Offentliggørelsen har resulteret i klager fra flere af de virksomheder og landmænd, som er opført på listen.
Offentliggørelsen har været forbundet med rimelig stor mediebevågenhed.
De fleste aviser har således været skeptiske over for offentliggørelsen. Kritikken har vel generelt været kendetegnet ved, at oplysningerne ikke var tilstrækkelig forbrugerrelevante på grund af det ofte lange tidsspand, der er, fra overtrædelsen sker, til selve offentliggørelsen finder sted.
Det er blevet sagt, at offentliggørelsen er en gabestok, hvor virksomhederne hænges ud for noget, som de selv anser for mindre overtrædelser, eller som allerede er rettet på offentliggørelsestidspunktet, at forbrugerne ikke kan fravælge produkterne på markedet, da sanktionerne har resulteret i, at produkterne ikke længere findes i handelen, og at forbrugerne ikke kan relatere en overtrædelse i primærproduktionen til varer, der findes i detailhandelen.
Jeg skal til den kritik bl.a. bemærke, at vi med den valgte praksis for offentliggørelse har lagt stor vægt på, at det ikke er et skøn eller en tilfældighed, som afgør, hvad der skal offentliggøres.
Der er tværtimod tilstræbt en objektiv skillelinje.
Den valgte fremgangsmåde er med til at sikre ensartet behandling af alle virksomheder.
Jeg finder det herudover meget vigtigt, at muligheden for at påvirke en afgørelse skal være udtømt, før overtrædelsen kan offentliggøres.
Jeg synes, det er nødvendigt af hensyn til producenternes og de handlendes retssikkerhed.
Så en vis forsinkelse, fra en overtrædelse finder sted, til virksomhedens navn offentliggøres,
kan derfor ikke helt undgås. Jeg synes endvidere, det er afgørende at understrege, at det er kontrollens primære opgave at stoppe ulovligheder med de sanktioner, fødevareloven nu hjemler.
Offentliggørelsen er et supplement til kontrollen og skal anvendes ud fra et fremadrettet perspektiv.
Det har vist sig, at brugen af sanktioner alene ikke i alle tilfælde er tilstrækkeligt til at motivere fødevarevirksomhederne til at forbedre deres produktionsforhold.
Plantedirektoratet har som et pilotprojekt siden tredje kvartal 1997 offentliggjort resultaterne af kontrol med frugt og grønt.
Direktoratet vil hvert kvartal offentliggøre navnene på ca. 50 grossistvirksomheder og ca. 200 detailhandlere, som har fået taget partier ud af handelen, fordi de ikke opfylder kvalitetsnormerne.
På trods af at principperne for kontrolresultaternes offentliggørelse er de samme som dem, der praktiseres i Veterinær- og Fødevaredirektoratet, er Plantedirektoratets praksis blevet modtaget positivt, oplever jeg, både af offentligheden og erhvervsorganisationerne.
De kontrollerede virksomheder har accepteret ordningen, og den har tydeligvis også haft en positiv effekt.
Eksempelvis fandt kontrollen, før projektet startede, råddannelse i omkring 4 pct. af de kontrollerede partier i grossistleddet.
Denne andel er nu faldet til omkring 2 pct., og i detailleddet er der også konstateret godt og vel en halvering af antallet af kasserede partier med råd.
Om de kommunale offentliggørelsesordninger kan jeg oplyse, at tre ud af landets 32 kommunale levnedsmiddelkontrolenheder har erfaring med offentliggørelse af navne på virksomheder.
Den mest omtalte offentliggørelsesordning er vel nok etableret af levnedsmiddelkontrollen i København, der opgør resultaterne fra sin restaurationskontrol.
Det er vigtigt for mig at fremhæve, at Veterinær- og Fødevaredirektoratets strategi for offentliggørelse af virksomheder er væsentligt forskellig fra den fremgangsmåde, som levnedsmiddelkontrollen i København praktiserer.
Direktoratet offentliggør således ikke enkeltresultater fra virksomheder, hvor kontrollen ikke har givet anledning til bemærkninger.
Endvidere sker der ikke offentliggørelse, hvis der ikke foreligger overtrædelse af en sådan karakter, at omsætningsbegrænsende påbud eller forbud eller bøder har været nødvendige.
Lige så vigtigt er det imidlertid af hensyn til den næringsdrivendes retssikkerhed, at mulighederne for at påklage en afgørelse skal være udtømt, før overtrædelsen kan offentliggøres.
Dette praktiseres ikke af levnedsmiddelkontrollen i København.
Levnedsmiddelkontrollens fremgangsmåde har efter min opfattelse mere karakter af sammenlignende markedsundersøgelser, som vi også kender fra f.eks. Forbrugerrådet og Forbrugerstyrelsen, hvor de bliver lavet inden for eksempelvis bilforsikringer og vaskemaskiner m.v., undersøgelser, der laves for at give forbrugerne bedre valgmuligheder mellem forskellige kvaliteter på markedet.
Sådanne undersøgelser finder jeg ikke egnede som et styringsmiddel til fødevarekontrollen.
Jeg har den principielle opfattelse, at det er kontrollens opgave at stoppe eventuelle ulovligheder inden for fødevareområdet med de dertil kendte myndighedsmidler: påbud, forbud, lukning, destruktion, bøder m.v.
Jeg finder det derfor ganske urimeligt at overlade dette myndighedsansvar til forbrugerne, der i givet fald efterlades med en lang række data, som de så skal forholde sig til, inden det er et egentligt forbrugervalg.
Konkluderende mener jeg, at de foreløbige erfaringer viser, at offentliggørelse af kontrolresultater er et instrument, som kan virke kvalitetsfremmende på fødevareområdet.
Der er tale om et styrbart styringsmiddel i fødevarepolitikken og et godt supplement til den egentlige fødevarekontrol.
Offentliggørelse af navne på virksomhederne må imidlertid ikke blive selve målet for en velfungerende fødevarekontrol.
Det vigtige i den forbindelse er etablering af en enstrenget og effektiv fødevarekontrol som forudsat med fødevarelovens vedtagelse sidste sommer.
Når loven træder i kraft den 1. januar 2000, får vi samlet reglerne på området, og med den forestående omlægning til en statslig regional kontrolstruktur er der skabt et solidt grundlag.
Med den nuværende lovgivning er der skabt mulighed for at tilpasse omfanget af offentliggørelse og offentliggørelsesmåden til de indhøstede erfaringer af såvel positiv som negativ karakter.
Jeg mener således, at det bør overvejes, hvordan man kan forfine den hidtidige offentliggørelsesstrategi, eventuelt ved løbende offentliggørelse af kontrolresultater og periodiske sammenfatninger af resultater fra forskellige områder, der kan give et bredere billede af tilstanden på det pågældende område.
Netop det sidste tror jeg er vigtigt at dyrke, så man som forbruger får et overordnet billede af, hvordan det ser ud på et givet område.
Det kan være i forhold til frugt- og grøntområdet, hvor man kan få et billede af, hvordan det ser ud med danskproducerede ting, hvordan det ser ud med importerede ting, osv.
Det er en strategi, som jeg synes vi skal forfine også i den tid, der kommer.
Jeg er endvidere af den opfattelse, at der kan være grundlag for at se på praksis med offentliggørelse af virksomheder, der selv henvender sig til myndigheder med større problemer, eksempelvis inden for salmonellaområdet.
Her kan jeg se, at den nuværende praksis ikke nødvendigvis er fremmende for en målsætning om større og bedre fødevaresikkerhed.
Under hensyn til de relativt begrænsede erfaringer, vi har på indeværende tidspunkt, samt de konkrete ting, der ligger i, at fødevarelovens ikrafttræden altså som sagt er januar 2000, ja, så vil vi arbejde for, at der bliver fælles regler om offentliggørelse af kontrolresultater i alle landets regioner.
Jeg finder ikke, at der på indeværende tidspunkt er anledning til her og nu at foretage justeringer af Veterinær- og Fødevaredirektoratets strategi for offentliggørelse af kontrolresultater.
Det er min opfattelse, at justeringer og retningslinjer for offentliggørelse af kontrolresultater mest hensigtsmæssigt vil kunne tages på baggrund af en evaluering af en offentliggørelsesstrategi, når fødevareloven har været i kraft.
Med andre ord vil jeg gerne tilkendegive, at offentliggørelsesstrategien er en vigtig strategi, som efter min mening er kommet for at blive.
Regeringen skal ikke påstå, at vi med den nuværende nævnte valgte metode har fundet de vises sten.
Vi er også undervejs parat til at lære af de erfaringer, vi har, men at den er kommet for at blive, er der efter min mening ingen tvivl om.
Forhandling