Mimi Jakobsen (CD), 2000-04-11:
Jeg vil så starte med at konstatere, at efter hr. Thulesen Dahls seneste indlæg er Dansk Folkeparti også på vej til at melde os ud af det indre marked, men det er så deres sag.
Jeg vil gerne takke ministrene for besvarelserne, som hver fra deres vinkel, synes jeg, meget fint gik ind i de forskellige synspunkter eller de forskellige vinkler, der
faktisk er på denne her debat.
Aviserne har jo samstemmende proklameret, at nu skal vi have en rigtig dejlig beskidt og ond debat, og det er der så lagt godt op til.
Jeg vil nu sige, at jeg ikke synes, det har været tonen i dag, og jeg vil gerne udtrykke håbet om, at vi kunne prøve at få debatter, som vi i hvert fald i lange perioder i dag har haft med hinanden.
Jeg kommer selv med de bedste forhåbninger om, at vi dog i hvert fald kunne prøve at få skabt et fælles grundlag for denne her debat.
Jeg mener heller ikke, at det er udelukket, at man kunne slå fast som en detalje, men en vigtig én, at vi faktisk bor og lever i Europa hver eneste dag, at vi er europæere, og at vi som følge deraf, uanset et ja eller et nej til euroen, under alle omstændigheder bliver påvirket af de ting, andre lande vedtager med eller uden os.
Og som punkt tre - og det var noget af det, statsministeren var inde på - at vi alle, fra hr. Keld Albrechtsen over til hr. Frank Dahlgaard eller hr. Kristian Thulesen Dahl, dog er optaget af, hvordan vi mener Danmark klarer sig bedst i dette Europa
, at det er vores fælles målsætning, men at vi har forskellige midler.
Og derfor, med statsministerens ord, er ingen mere danske eller dansksindede end andre; det er bare et spørgsmål om, at vi har forskellige synspunkter om, hvad der er bedst for Danmark. Kunne man dog i hvert fald etablere det fælles grundlag for den foranstående kampagne, så ville det være en befrielse.
Det, man så i øvrigt kan sige om modstandernes synspunkter, er selvfølgelig det, jeg i høj grad vil beskæftige mig med, fordi de er så stik imod CD's egne.
Det er de fleste af dem, i hvert fald dem, vi har hørt i dag.
Alle er 26½ år gamle.
Der er intet nyt i indvendingerne i forbindelse med denne euro-afstemning, ingen nye argumenter, vi ikke har hørt i 26½ år, og dernæst - og det er måske så det værste ved det - strider de stort set alle totalt mod erfaringerne og al sund fornuft, og det er det, jeg vil prøve at sætte lidt ind på i dag.
Et af dem, vi har hørt i 26½ år, er: Forsvinder Danmark nu som selvstændig nation?
Er vi nu færdige med at være danskere?
Bliver grænserne udvisket i Europa?
Og jeg har valgt at besvare spørgsmålene i billeder, fordi det falder mig nemmest.
Jeg har svært ved at kigge tilbage på bare de sidste 25 år og se, at franskmændene er blevet mindre franske.
Og statsministeren, der omgås dem indimellem, må da kunne bekræfte, at grækerne ikke er blevet mindre græske, at danskerne er mere danske end nogen sinde, og at der overhovedet ikke har været den modsatte tendens i de 25 år, tværtimod.
Det næste er: Mister vi suverænitet?
Økonomiministeren fremhævede netop som et af hovedpunkterne fra rapporten, hvem der mister suverænitet.
Det gør de, der havde den, og Tyskland blev nævnt.
Det gør Tyskland, fordi Tyskland kunne køre løbet med sin mark og sin Bundesbank her i Europa, som USA og dollaren styrer i den ende af verden og yennen ude østpå.
Det er dette, der bliver gjort op med i en demokratiseringsproces.
Derfor mister vi ikke suverænitet.
Vi kommer til at sidde med og kunne gøre os gældende.
Jeg har tit nok fra denne talerstol fortalt historien om Henning Christophersen, der dengang var finansminister, og som hos sin hollandske kollega modtog en opringning om, at nu ville Deutsche Bundesbank sænke renten med ½ pct., hvortil Henning Christophersens bemærkning var: Ja, så gik jeg jo hen og tog, så hurtigt jeg kunne, telefonen, ringede til Hoffmeyer og sagde: Det går jeg ud fra at vi også gør.
Det var den danske suverænitet.
Det var bare, fra hollænderen havde lagt røret på og havde fået beskeden, til danskeren ringede hjem og sagde: Det gør vi også.
Det kalder jeg suverænitet!
Det tredje er så det med indflydelsen, igen et billede: Der altså ingen idrætsforening, der skal på skovtur,
som sætter sig ned og drøfter, hvor man skal hen, og hvor meget øl man skal have med, og hvad man skal spise undervejs, der lader sig lede af den, der på forhånd har meldt afbud, og det kan vi heller ikke forvente. Jeg har tidligere stillet udenrigsministeren et ældgammelt spørgsmål om, hvordan situationen er i Norge, og jeg vil egentlig gerne genopfriske svaret: Jeg fik et notat om, at der er i hundredvis af lovforslag, direktiver, der kommer på fransk fra Bruxelles ind på faxen og bliver oversat til norsk, og så går de i Stortinget, og så er det norsk lov.
Den situation ønsker jeg ikke for Danmark.
Vi skal ikke sidde ved en telefax og læse, hvad der nu er besluttet, og så kan i vi i øvrigt gå hen og oversætte skidtet til dansk, og så kan vi lynekspedere det i Folketinget.
Det er ikke det, der er min vision for den danske plads i Europa, og taletiden er alt for kort.