Anne Baastrup (SF), 2001-02-01:
Når mennesker udsættes for ulykker, er deres overraskelse stor, når de finder ud af, hvor lidt der udbetales i erstatning.
Derfor undrer det os, at der er fastsat en ikrafttræden til den 1. juli 2002.
Der er jo ikke nogen større administrative omlægninger eller andet, der betinger så lang en periode inden ikrafttrædelse.
Vi havde eksempelvis gerne set, at loven gjaldt for sager, der ikke var endeligt afsluttet ved domstolene.
Det er måske lidt overraskende at komme med en sådan ændring.
Men der er sager, der trækkes ud og trækkes ud, hvor folk måske for både 5 og 6 år siden har været udsat for en ulykke, og hvor forsikringsselskaberne konstant prøver at finde en ny metode at få udsat sagen på, således at forsikringsselskabet til sidst måske kan komme frem til at slippe for den store erstatning. Det er derfor også vigtigt, når vi vurderer lovforslaget, at vi vælger de mindst bureaukratiske metoder og nøje overvejer, om man i alle tilfælde kan betragte skadelidte som en ligeværdig part over for forsikringsselskaberne. Spørgsmålet om midlertidig fastsættelse af erhvervsevnetab på baggrund af udtalelse fra Arbejdsskadestyrelsen vil vi dyrke lidt under udvalgsarbejdet.
Ved en sådan midlertidig fastsættelse af erhvervsevnetabet går skadelidte fra at få tabt arbejdsfortjeneste over til at få en måske lavere ydelse.
Det kan give en helt unødvendig nedgang i indtægten, som måske vil indebære, at skadelidte i revalideringsfasen skal leve af erstatningen.
Jeg har da også bemærket, at LO har noteret sig, at den midlertidige erhvervsevnetabserstatning skal dække huller, ikke lave nye.
Det fører mig over til spørgsmålet om, hvorvidt vi overhovedet skal fastholde erhvervsevnebegrebet i erstatningslovgivningen, når vi i den sociale lovgivning er gået over til et nyt begreb: arbejdsevnebegrebet.
Vil det ikke give unødigt besvær ved udredningen af en konkret sag, at man anvender forskellige begreber?
Denne tankegang gennemsyrer i øvrigt arbejdsgruppens forslag.
Så burde vi ikke få sat det helt på skinner?
Et andet emnet, vi vil dyrke, er: Hvad anerkendes som udgifter? Visse typer af ulykker stiller store krav til effektiv psykologhjælp.
Alt for ofte hører vi, at ofre i flere år har problemer.
Det skal derfor klarlægges, om de udgifter, man kan få dækket efter hidtidig lovgivning, og hvor man fortsætter med den hidtidige praksis, nu også svarer til de reelle behov, der er.
I lovforslaget fastsættes en anden nedtrapning af erstatningen for men end hidtil.
Vi vil også undersøge, om det er en hensigtsmæssig måde at gøre det på, eller om det er for skrap en nedsættelse.
Det Centrale Handicapråd og De Samvirkende Invalideorganisationer er inde på samme kritik.
Det bør derfor overvejes, om ikke nedtrapningen er for skrap.
Jeg skal samtidig indrømme, at det altid har undret mig, at der er et maksimum på godtgørelse for svie og smerte.
Det er nu fastsat i lovforslaget til 50.000 kr.
Men hvorfor har man oprindelig fastsat et maksimum?
Det vil jo sige, at jo dårligere, man har det, jo ringere reel kompensation får man.
Det er fint, at vi nu har fået sat overgangsbeløbet ind i erstatningsansvarsloven, og vi vil under udvalgsbehandlingen sikre os, at der ikke kommer til at opstå ubehagelige tvister om dette beløb, for det er en lidt blød bestemmelse om, hvem det er, der er kompetent til at modtage beløbet.
Det skal vi have helt styr på, så vi ikke får nogen ubehagelige sager.
Samtidig vil jeg så også på SF's vegne oplyse, at vi, når socialministeren kommer med forslaget om ændring af arbejdsskadeforsikringsloven, vil stille ændringsforslag, således at overgangsbeløbet i arbejdsskadeforsikringsloven forhøjes i overensstemmelse med de hensigter, der lå i beslutningen om at tildele politienken et kulancebeløb. SF støtter naturligvis lovforslagets grundlæggende tankegang.
Det er vigtigt at få forhøjet de forskellige erstatningsbeløb, så mennesker, der udsættes for en ulykke, reelt oplever at få en kompensation, der kan hjælpe dem til at fortsætte deres tilværelse.
Vi skal være omhyggelige, og jeg vil derfor foreslå, at vi i Retsudvalget tager initiativ til en høring, hvor vi kan få lejlighed til at gennemgå de enkelte elementer og se det hele i en sammenhæng.