Ole Sohn (SF), 2002-05-16:
Undervejs i dagens debat er der blevet spurgt nogle gange: Hvorfor ikke give den enkelte lønmodtager og den enkelte arbejdsgiver ret til selv at aftale arbejdstid? Hvorfor skal organisationer blande sig i det?
Det spørgsmål kan man nærmest besvare med et andet spørgsmål, for den logiske konsekvens af at lade den enkelte lønmodtager og den enkelte arbejdsgiver selv aftale arbejdstiden ville jo være: Hvorfor ikke lade den enkelte lønmodtager og den enkelte arbejdsgiver selv aftale den løn, der skal være mellem de to?
Hvorfor skal det kun lige være arbejdstiden, der skal være et individuelt forhold?
Hvorfor skal det ikke være lønnen?
Det er to ligestillede personlige anliggender, den arbejdstid og den løn, man har
, så derfor er en logisk følge af at sige, at arbejdstiden er et anliggende mellem den enkelte lønmodtager og en arbejdsgiver, at det vil være tilsvarende i forhold til lønnen.
Jeg vil godt prøve - det er også blevet gjort tidligere i debatten - at referere til egne erfaringer.
Jeg har været fagforeningsformand for en SiD-afdeling igennem 10 år, og i de 10 år har jeg i sagerne om arbejdstid - også om deltid, det være sig i overenskomster, hvor der ingen adkomst er til deltid - været med til at lave aftaler, som sikrede, at for lønmodtagere, som ønskede det, og arbejdsgivere, som accepterede det, blev der lavet aftaler om nedsat arbejdstid.
Det har aldrig nogen sinde givet anledning til problemer.
Men jeg har til gengæld oplevet problemer i de situationer, hvor det var et individuelt anliggende.
Der var utrolig mange problemer, fordi der var et ulige forhold, der var ikke nogen mulighed for at sikre en aftalebaseret løsning, det var et individuelt problem, og derfor opstod der utrolig mange problemer.
Det samme ville fagforeningerne og forbundene gøre.
Nej, problemet ligger for den enkelte lønmodtager, som er i en situation, hvor man skal til at forhandle individuelt med en arbejdsgiver.
Jeg ved godt, at der er meget få brodne kar blandt arbejdsgiverne, men når man har et individuelt aftaleforhold, vil det jo ikke alene være de brodne kar - hvilket flere jo også har været fremme med - som kan give anledning til problemer, dem tror jeg nu nok man kan løse.
Nej, dér hvor problemet ligger, er, at når der ikke er en sikkerhed, en beskyttelse for lønmodtagerne mod at blive udsat for presset, vil en arbejdsgiver, selv den mest retskafne arbejdsgiver, den mest retskafne personalechef, blive bragt i en situation, hvor man kan være nødt til at give medarbejderen en venlig henstilling - et siciliansk tilbud, eller kald det, hvad man vil - om at gå på nedsat arbejdstid af hensyn til at sikre bundlinjen på virksomhedens økonomi.
Det tror jeg man vil få de fleste personalechefer til at erkende.
Hvis muligheden er der og vedkommende kan være med til at sikre virksomheden en bedre økonomi på den led, vil man naturligvis gøre brug af det.
Det, der sker med lovforslaget her, er, at man fjerner - man giver ikke noget, man fjerner - en beskyttelse hos lønmodtagerne mod et misbrug.
Det vil givetvis ikke - forhåbentlig - finde sted i ret mange tilfælde, men det vil ske.
En direktør for en stor hotelkæde, som i øvrigt efterfølgende er blevet direktør for AHTS, sagde meget klart
i tv, at så snart lovens vedtagelse gør det muligt - og det ændrer de ændringsforslag, som er kommet med her, intet på - vil man naturligvis gøre brug af den for at sikre, at man ikke har medarbejdere ansat i længere tid end højst nødvendigt.
Sådan en melding må jo selvfølgelig være med i overvejelserne om, hvordan den ene part på arbejdsmarkedet vil gøre brug af en sådan lov.
Det var den kritik, jeg ville give.
Der har været megen kritik hele dagen igennem, og der vil jeg ikke supplere med yderligere.
Men jeg vil gerne sige, at for SF er det altså helt afgørende, at man får skabt et bedre forhold, en bedre balance, mellem familieliv på den ene side og arbejdsliv på den anden side.
Det er en grundhjørnesten i vores politik.
Vi mener, det er vigtigt, at man forbedrer den enkeltes frihed på arbejdsmarkedet, således at personer, det kan være ældre medarbejdere, det kan være børnefamilier osv., som har behov for det og lyst til det, og hvor det ikke giver uoverstigelige overenskomstmæssige barrierer eller problemer i forhold til virksomheden, skal have muligheden for at vælge at gå på deltid.
Det er også derfor, vi støtter intentionerne bag og indholdet af de aftaler, som arbejdsmarkedets parter, Dansk Arbejdsgiverforening og LO, har indgået om deltid, hvori det erklærede og forpligtende formål er at lette udviklingen af deltidsarbejde på frivillig basis og bidrage til en fleksibel tilrettelæggelse af arbejdstiden på en måde, der tager hensyn til behovene hos såvel arbejdsgiverne som arbejdstagerne.
Den formålserklæring er vi fuldstændig enige i. Jeg har forstået, at det, der også er formålet med lovforslaget, er at sikre de bedre muligheder, og jeg har forstået - så vidt jeg har talt det op - at samtlige partier i oppositionen giver udtryk for den samme intention.
Så er spørgsmålet: Hvorfor skal der så vælges en model, hvor man griber ind i 95 pct. af overenskomsterne, som har aftalt nogle deltidsmodeller på nøjagtig samme måde efter den samme recept, som LO og Dansk Arbejdsgiverforening har ønsket, og som man i øvrigt også med vedtagelse af deltidsdirektivet har bidraget til?
Hvorfor skal der så laves et indgreb i samtlige overenskomster for at sikre, at de sidste 6 pct. også får deltidsaftaler?
Derfor vil jeg foreslå - det har jeg også forsøgt at gøre i spørgende form til ordførerne - at vi bruger tiden fra nu, når debatten ved andenbehandlingen er forbi, frem til onsdag, hvor der er betænkningsafgivelse, til at sikre, at vi får sammenkaldt arbejdsmarkedets parter - når jeg siger vi, er det jo personificeret i beskæftigelsesministeren, som selvfølgelig har ansvaret for lovgivningen eller i hvert fald for udformningen af lovgivningen og dermed også for at sikre, at den bliver gennemført; det er der så uenighed om - og gøre det på en sådan måde, at arbejdsmarkedets parter bliver kaldt sammen og bliver forpligtet til ved førstkommende lejlighed, og det vil selvfølgelig sige ved de førstkommende overenskomstforhandlinger, at forhandle aftaler ind om deltid i de sidste overenskomster.
Ikke mindst i lyset af den debat, der har været også her
i Folketinget, ikke mindst i lyset af de store problemer, det har givet og vil give på arbejdsmarkedet, hvis man laver et indgreb - det ved vi jo - er jeg ret overbevist om, at arbejdsmarkedets parter vil komme til et sådant møde og også vil give et sådant tilsagn. Jeg mener, man skal forpligte det yderligere ved, at vi i Folketingets Arbejdsmarkedsudvalg vedtager en entydig beretning - det kan vi også gøre på onsdag.
Jeg vil håbe, at alle partier vil være med til at sikre en beretning, hvor vi politisk opfordrer arbejdsmarkedets parter til at indgå i konstruktive forhandlinger med ministeren om at få løst det problem, der er udestående for de sidste 6 pct.
Dermed vil man overflødiggøre indgreb i overenskomsterne og alligevel opnå det, som er hovedformålet for regeringen, netop at sikre, at der bliver deltidsbestemmelse i samtlige overenskomster. Det tilsagn vil jeg gerne give, for at vi kan komme væk fra at dele arbejdsmarkedets parter i to konfrontationslinjer, men samtidig få løst det, der er hovedformålet, netop at sikre, at der bliver deltidsbestemmelser i samtlige overenskomster.