Ole Sohn (SF), 2002-05-28:
Når man lytter til de borgerlige partiers argumenter i denne sag, er man jo næsten friholdt for at skulle holde en ordførertale, som argumenterer for ens holdninger, for jeg synes sådan set, at både hr. Kristian Thulesen Dahl, hr. Flemming Oppfeldt og hr. Lars Barfoed på glimrende vis forklarede argumenterne for, hvorfor man skal være imod forslaget, og hvorfor det ville være fornuftigt at bevare den eksisterende ordning.
ind for solidaritet
Det har han da fuldstændig ret i.
Det er også derfor, at vi er nogle, der er ret stolte over at være socialister. Men så knækker filmen lidt, når hr. Lars Barfoed samtidig siger: Jamen det er de borgerlige, der går ind og gør noget for de svagest stillede grupper i samfundet.
Så nævner han det sociale område, hvor der i regeringens finanslovforslag stort set intet var afsat til de socialt dårligt stillede.
Men det lykkedes så satspuljepartierne, Det Radikale Venstre, Kristeligt Folkeparti, Socialdemokratiet og SF at få skaffet nogle penge til de svagest stillede, som regeringen selvfølgelig stemte for, fordi der ligger et forlig.
Men det var da så sandelig ikke noget, som de borgerlige partier gjorde en indsats for at få frem.
Hr. Lars Barfoed understregede også forskellen på en konservativ - jeg tror faktisk, at han sagde en liberalist, men jeg tror, at han mente en konservativ - og en socialist. Forskellen er, at konservative vil gøre noget for de svage og også på andre områder.
Så nævnte han eksemplet - nej, det tror jeg nu ikke, at han nævnte, men det vil jeg så lige nævne her, nemlig spørgsmålet om dagpengene, hvor Det Konservative Folkeparti mener, de vil gøre noget for de svageste grupper ved at nedsætte dagpengene for arbejdsløse.
På den måde illustrerer hr. Lars Barfoed på ganske glimrende vis, hvad forskellen er på holdningerne her i samfundet mellem den solidariske indstilling til livet og den mere egoistiske.
Hr. Flemming Oppfeldt var også lidt inde på spørgsmålet
om, at når regeringen ønsker at ændre forslaget her, er det, fordi man vil fremme lysten til at spare op.
Men det har jo intet med det her forslag at gøre.
Der er jo ikke et element eller et gran af lyst i det her.
Uanset hvordan man vender og drejer det, er det jo en tvang.
Det er jo noget, Folketinget besluttede af hensyn til finansministerens måde at kunne styre økonomien på, at man dæmper forbruget lidt, og derfor blev ordningen indført.
Det ændrer regeringen overhovedet intet på.
Det eneste, man ændrer her, er spørgsmålet, om det skal være en solidarisk ordning, eller det skal være en egoistisk ordning.
Tvangselementet i opsparingen er der stadig væk.
Det er stadig væk 1 pct., der bliver krævet op.
Det er mere spørgsmålet om, hvordan det bliver fordelt. Nu skal jeg ikke forsvare Socialdemokratiet, men hr. Flemming Oppfeldt siger, at intet har ændret sig, bortset fra at Socialdemokratiet er kommet i opposition.
Det er selvfølgelig en faktuel ændring, men det er jo også en kendsgerning, at Socialdemokratiet faktisk var medvirkende til at sikre, at ordningen blev solidarisk.
Det var sådan set en forandring i forhold til det kritikpunkt, som hr. Flemming Oppfeldt kom med, da man oprindelig lavede ordningen, hvor den også blev støttet af de borgerlige partier.
Nødvendigvis, fordi de borgerlige skulle støtte den, måtte den være egoistisk.
Til gengæld var Socialdemokratiet også forandringsvillig og kunne dermed se, at det måske var mere fornuftigt at lave en solidarisk ordning, og den lavede man så sammen med SF og Enhedslisten. Jeg synes, at de argumenter, som hr. Kristian Thulesen Dahl er kommet med, nok er mest slående, og de viser, hvordan det her forslag er skruet sammen.
Hr. Kristian Thulesen Dahl siger: Når vi er gået med til det, er det, fordi vi i princippet mener, at det skal være en konjunkturbestemt ordning, som skal fjernes.
Og hvis man mener, at det er en konjunkturbestemt ordning, hvorfor fastholder man så ikke det solidariske princip i den, indtil man kan få den afskaffet.
Hvorfor er Dansk Folkeparti med til at lave en ordning, som gør, at de fattige mister på det, og de rige vinder.
Det er da ikke noget argument, at man, når man taler om, at det skal være en konjunkturbestemt ordning, så skal gøre den usolidarisk.
Det er da ret ulogisk at sige, at hvis man f.eks. er hjemmehjælper, så skal man miste 50.000 kr. i pension, hvorimod en hjemmehjælper, der bliver politiker, skal have 150.000 kr. mere.
Det er da den mest mærkværdige form for argumentation at komme med, altså sige, at de, der har meget, de skal mere gives, mens de fattige skal betale.
Man er ganske enkelt blevet snøret.
Man har ikke rigtig fanget ideen i ændringen af lovforslaget, og så siger man bare som argumentation for at kunne gå med: Jamen vi mener, at det skal være en konjunkturbestemt ordning.
Ja, nuvel, men det kunne man da sandelig også mene, selv om man fastholdt en solidarisk ordning
Derfor forstår jeg slet ikke ideen fra Dansk Folkepartis side i at gå med til en ordning, som i den grad rammer de lavest lønnede og de dårligst stillede i samfundet og forgylder folk, der er på den grønne gren.
Så på den måde synes jeg, at forslaget her er en meget fin illustration af, hvordan Folketinget er delt op; hvilke dele af Folketinget, der tænker mere på sig selv og sine, og så den del af Folketinget, som faktisk også mener, at der skal være et vist gran af solidaritet; at vi også har en forpligtelse til at sikre dem, der har de dårligste lønninger i arbejdslivet, hvilket i øvrigt oftest er de personer, som også har det hårdeste og mest nedslidende arbejde.
Det er på mærkværdig vis altid dem, der har den dårligste løn.
At de også skal have den dårligste pension, det er der nu ikke meget logik i.
Derfor må jeg sige på SF's vegne, at vi naturligvis ikke kan støtte den ændring af forslaget, som er lagt ind, for vi mener faktisk, at det at være solidarisk er et ret grundlæggende og et ret sundt og et ret godt princip, som vi er stolte af at være bannerførere for.