runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Aage Frandsen (SF), 1998-12-17:
Da jeg ved og også kunne høre, at hr. Peter Duetoft fra CD er en sand forsvarer af efterlønnen, vil jeg godt spørge, hvordan hr. Peter Duetoft har det med, at man godt nok, som hr. Duetoft mener, har bevaret efterlønnen, men at den har fået social slagside.
I den ene ende er det sådan, at 82 pct. af medlemmerne i Kvindeligt Arbejderforbund siger, at de går på efterløn som 60-årige.
I den anden ende er det 40 pct. af akademikerne.
Da der netop er mange af Kvindeligt Arbejderforbunds medlemmer, der vælger efterløn, betyder det i virkeligheden, at af den gruppe, der kan være tale om inden for kategorien, er det i virkeligheden to tredjedele, der på denne måde kommer ned på den lave sats.
Men for akademikernes vedkommende, som ikke vælger efterlønnen, selv om jeg godt ved, at der er nogle, der hele tiden taler om det, er det kun 12 pct.
Det, jeg godt vil spørge hr. Duetoft om, er: Er det ikke et problem i efterlønsordningen, at man i virkeligheden har lavet den sådan, at de, der har mest brug for den, bliver økonomisk ringere stillet?
Og det gør de, ligegyldigt hvordan man regner det ud.
Hvis man er gift og arbejder, indtil man er 60 år, og derefter går på efterløn, er det godt og vel 60.000 kr., man taber. Er man enlig, er det omkring 30.000 kr. Er det ikke et problem?
Frank Aaen (EL), 1998-12-17:
Som vanligt præsterer CD en stærk tale, når det gælder velfærdssamfundet og forsvaret for flygtningene.
Men alligevel: Denne debat om finansloven drejer sig i høj grad om valgløfter og brudte valgløfter. Jeg husker særlig klart tre valgløfter fra CD i valgkampen.
Det ene var, at man skulle bevare efterlønnen og ikke angribe efterlønnen.
Hvordan har CD det egentlig talt med det valgløfte, når vi ser, hvilke forringelser der er gennemført, og som folk protesterer imod? CD sagde også, at dagpengeretten ikke skal forringes.
Hvordan har CD det med det i dag, hvor de unge under 25 bliver sendt på dimittendsats, hvor de ældre skal frygte at komme på bistandshjælp, og hvor dagpengeperioden er afkortet?
Vi skal ikke gå efter flygtningene, hørte vi også her.
Hvordan har CD det så med at være med til at lave en aftale, der sætter flygtningene på en nedsat ydelse, lavere end det, danskere får, og som giver dem bopælspligt?
Jeg synes, det er tre alvorlige problemer for CD i forhold til valgkampen.
Kim Behnke (FP), 1998-12-17:
Hr. Duetoft var meget optaget af, at kulturbevillingerne var med til at sikre danskheden og den danske bevidsthed.
Lad mig give to eksempler på, hvad kulturkroner bruges til i Danmark, og så vil jeg gerne bede hr. Duetoft om at forklare, hvordan det er med til at sikre danskheden.
Det giver de 250.000 kr. for.
Hvordan er det med til at sikre danskheden?
Det andet var fra Århus Festuge, hvor kulminationen på festugen var, at man på byens fornemste torv afbrændte en pølsevogn.
Hvis det var en flok autonome, der havde gjort det, var de blevet sat i fængsel.
Men der var en, der udnævnte sig til at være kunstner, og så var det lige pludselig en installation, at man afbrændte en pølsevogn.
Så kan byens unge se, at kalder man sig kunstner, er hærværk tilladt.
Spørgsmålet til hr. Duetoft er: Hvordan sikrer disse to eksempler den danske kulturarv og den danske kulturbevidsthed?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-12-17:
Det er jo dejligt at lytte til en engageret taler som hr. Duetoft, og jeg vil sige, at i relation til de bemærkninger, som kom fra hr. Duetoft om vidensniveauet i folkeskolen og om de drabelige ting, der skete under Anden Verdenskrig, er vi i Dansk Folkeparti enige i det, hr. Duetoft sagde.
Vi er også tilhængere af det holocaustcenter, som er foreslået, og støtter meget bestræbelserne for, at vi fastholder en stor viden i befolkningen om, hvad der rent faktisk skete i den fortid, som hr. Duetoft refererer til.
Med hensyn til kulturområdet kan jeg ikke lade være med at spørge hr. Duetoft, om hr. Duetoft ikke finder det paradoksalt, at man, da man tog fra Christiansborg den dag, hvor finanslovforliget blev indgået, i radioen kunne høre, at kulturlivet har fået den bedste finanslov i årevis, samtidig med at man vidste, at der netop var sket en besparelse på knap 300 mio. kr. på medicintilskud, altså på syge menneskers medicinforbrug.
Det er jo ikke sort-hvidt, det er jo ikke enten-eller, det handler om, hvorvidt det i den prioritering, som forligspartierne foretager for 1999, er fornuftigt at øge bevillingerne til kulturlivet som foreslået, samtidig med at man bliver nødt til at spare andre steder, som faktisk er vigtige.
Det er den paradoksale sammensætning, som forligspartierne har fundet ud af, Dansk Folkeparti vender sig imod.
Aage Frandsen (SF), 1998-12-17:
Hr. Duetoft siger, at CD ikke har et problem i denne forbindelse, men det er da alligevel lidt socialt problematisk, at man siger til dem, der er udkørte og ikke kan arbejde mere, og som heller ikke har mulighed for det, fordi der ikke er job til dem, hvorfor de er pisket til at gå på efterløn, at de altså taber ved det her, der er lavet, mens man præmierer ganske mange i den anden ende.
Et eller andet sted tror jeg også hr. Duetofts sociale samvittighed, som jeg ved eksisterer fuldt ud, vil blive berørt af det.
Så har jeg et andet spørgsmål, og det kan så være, at det så er dér, hr. Duetoft har et problem: Før havde vi 200-timers-reglen, så man måtte arbejde 200 timer uden modregning.
Nu afskaffer man så i fleksibilitetens navn - vi er selv tilhængere af fleksibilitet - 200-timers-reglen.
Men vi mener, man burde have erstattet den med et bundfradrag, der kunne være på 30.000 kr. Det, man nu laver, betyder, at den person, som har en forholdsvis lille timeindkomst, ikke kan se meningen i at arbejde lidt ved siden af. Vi er interesseret i, at folk har lidt tilknytning til arbejdsmarkedet, vi er interesseret i, at de er der, men den mulighed er man med denne her ordning med til at ødelægge.
Kunne hr. Duetofts sunde fornuft og sociale samvittighed ikke udvirke, at man får ændret det?
Frank Aaen (EL), 1998-12-17:
Men jeg skal bare sige til hr. Peter Duetoft som punkt
1, at hvis CD og regeringen havde villet, var over 90 mandater i Folketinget jo klart imod forringelser af efterlønnen.
Punkt 2: CD var imod at forringe dagpengenes størrelse, men det er altså det, der nu gennemføres for de unge.
En ung faglært, der har været 6-7 år i arbejde, kan nu risikere at komme på 82 pct. af dagpengemaksimum.
Det er da en nesættelse af satsen, der er til at forstå.
Eller tag den ældre over 50 år, der fremover risikerer at ryge på bistandshjælp.
Det er da også en nedsættelse af satsen, der er til at forstå.
Til sidst, selv om jeg såmænd egentlig ikke behøver at kommentere det, for jeg tror ikke, hr. Peter Duetoft selv synes, det er en god idé
: at kalde en særlig lav bistandssats for flygtninge for at være forbedret integration, tror jeg ikke hr. Peter Duetoft normalt vil skrive under på.
Peter Duetoft (CD), 1998-12-17:
Til hr. Frank Dahlgaard først: Jeg erindrer ikke på noget som helst tidspunkt at have stået her og sagt, at historieundervisningen var god nok i det danske samfund.
Jeg har tordnet mod den historieundervisning siden 1975.
Jeg har lavet undersøgelser og analyser af, hvor galt det var.
Jeg tror, hr. Frank Dahlgaard husker meget, meget forkert.
Nu kan man så undre sig over, at hr. Frank Dahlgaard er så varm på det område, for der var da også 10 år, hvor Det Konservative Folkeparti sad i en regering, hvor der jo ikke rigtig skete en voldsom styrkelse af historieundervisningen i Danmark.
Så hr. Frank Dahlgaard ved jo godt, at man i koalitionsregeringer af og til er nødt til at sige, at man ikke kan få alt, hvad man gerne vil, igennem.
for historien, og det er jeg, fordi jeg faktisk mener, at et historieløst samfund er noget af det farligste, der findes, og det vil jeg gerne slå fast.
Jeg vil gerne sige til hr. Frank Aaen, der siger, at CD lovede at bevare efterlønnen: CD har bevaret efterlønnen.
Det er vores opfattelse, at med den reform, der sker nu, sker der ikke en fjernelse af efterlønnen.
Der er nogle justeringer af efterlønnen, men efterlønnen eksisterer som et tilbud i det danske samfund.
Det skal den også i fremtiden efter CD's opfattelse.
Derfor har vi fulgt, hvad vi lovede i valgkampen.
Og til hr. Aage Frandsen, der spurgte om, hvad vi kunne have gjort anderledes: Jeg kan da godt afsløre uden at skulle fortælle, hvad der foregik ved bordet, når vi var der alene, at CD rejste spørgsmålet om de 200 timer.
Vi spurgte: Kan man på en eller anden måde garantere, at de stadig væk er der?
Det, vi ved, er, at mennesker, der i dag har retten til de 200 timer, ikke mister den, men kunne man også for fremtiden gøre det?
Og da fik vi svaret tilbage, at hvis man vil have den fleksibilitet, hvis man vil have nedtrapningen i den måde, man forlader arbejdsmarkedet på, så det sker mere glidende, er det ikke teknisk muligt at fastholde de 200 timer.
Det var den melding, vi fik, og dermed indgik vi så et forlig om det, der ligger nu, og det synes jeg er fair nok, for det var det grundlag, vi kendte, og vi fik en klar melding om, at man ikke kunne indbygge den fleksibilitet, vi ønskede, samtidig med at de 200 timer blev bibeholdt.
Frank Dahlgaard (KF), 1998-12-17:
Det var det med historieløsheden og hr. Peter Duetoft og hans parti.
Jamen det bekræfter jo sådan set bare det, jeg siger, at det svinger jo lidt.
I den periode, hvor jeg kom ind i Folketinget, og så længe CD var et regeringsparti, forsvarede hr. Peter Duetoft med entusiasme og med hele sin oratoriske begavelse undervisningsminister Ole Vig Jensens slappe uddannelsespolitik, ikke mindst på folkeskoleområdet, hvor enhver form for kritik fra Det Konservative Folkeparti blev afvist på den hånligste måde.
Siden er det altså svinget igen, og det, der får mig herop, er, at hvis man ligesom er i regering og må holde sammen, jamen så kan man da tie nogle gange.
Men altså at man kan kaste sig ind med hele sin sjæl for, at skolen er god nok, og så er den utilstrækkelig - du godeste.
I øjeblikket er Det Konservative Folkeparti og CD altså meget enige om, at vi skal have mere kvalitet i folkeskolen, at der skal stilles større krav til faglig viden, når det drejer sig ikke mindst om historie, geografi og kristendom, men hvad efter næste valg?
Hvad om 2 år?
Aage Frandsen (SF), 1998-12-17:
Jeg ved godt, at det spørgsmål, jeg stiller, primært har historisk interesse nu: Hvad kunne vi have gjort anderledes for at have sikret en bedre efterløn end det, der nu er sket?
Jeg tror godt, vi kunne være blevet enige med CD om nogle ting.
Nu talte vi jo aldrig om det.
Vi talte med mellemmænd, måske, men vi talte jo aldrig om det sammen.
Det, der efter vores opfattelse var afgørende, var, at man skulle gøre efterlønnen mere fleksibel, sådan at personer i højere grad kunne vælge, om de ville blive fuldt ud, delvis eller helt uden for arbejdsmarkedet, således at man havde valgmulighederne.
Det er jo dér, jeg mener, man har gjort noget helt galt ved at fjerne bundfradraget på de 200 timer.
I virkeligheden ødelægger man muligheden for, at i hvert fald nogle ville vælge at arbejde lidt ved siden af.
Jeg håber, det er en af de ting, som man kan snakke videre om i forligskredsen.
Nu har vi givet ideen videre.
Hvis bare man havde valgmuligheden, kunne man i højere grad få nogle til at blive på arbejdsmarkedet, tror jeg, og så var det deres eget frie valg.
Det andet, som vi også var optaget af, var jo, at de mennesker, som økonomisk var vældig godt stillede i forvejen med pensionsordning og kapitalpension, skulle ligestilles med andre, og derfor har vi aldrig bebrejdet, at man rørte ved den kapitalpension, aldrig.
Det har man gjort, og det skal vi så kvittere for.
Men der er ikke noget
med, at vi ikke ville røre ved efterlønnen.
Vi vil gøre den
mere fleksibel, så den passede til nutidsforhold, men vi ville ikke forringe den.
Det er det, man har gjort.
Frank Aaen (EL), 1998-12-17:
Nu siger hr. Peter Duetoft, at det var nødvendigt at begrænse efterlønnen, for ellers ville udgifterne eksplodere, fordi flere ville søge ind på ordningen.
Den holdning kan man jo have, men den viden om, hvad der kunne ske i udviklingen i søgningen til efterlønnen, var CD vel ikke først blevet bekendt med efter valget?
Havde det ikke været mere korrekt, at man i valgkampen havde sagt, at man ville bevare efterlønnen, men at den skulle begrænses?
Så kunne jeg sige, at der var overensstemmelse mellem ord og handling, men nu husker jeg kun en meget massiv kampagne for at bevare efterlønnen som et skarpt argument imod Venstre.
Og så synes jeg faktisk, det er beklageligt i dag, at CD er gået med til at begrænse efterlønnen i stedet for at have arbejdet for et flertal på 90, der havde sørget for, at vi i hvert fald undgik de socialt meget problematiske elementer, der er kommet ind i den reform af efterlønnen, der nu vedtages.
Peter Duetoft (CD), 1998-12-17:
Jeg vil starte med hr. Ole Sohn og sige, at i min tale lige før var der faktisk lige så meget om seniorpolitik, som der var i åbningsdebatten.
Vi har konstant kørt linjen dobbelt, nemlig ved at sige, at der skal ske nogle justeringer af efterlønnen for at lokke mennesker til at blive på arbejdsmarkedet, samtidig med, hvad jeg også sagde her, at forudsætningen for, at det overhovedet kan lykkes, selvfølgelig er, at der er en seniorpolitik, så arbejdsmarkedet også vil have de ældre.
Vi siger altså, at strukturen skal ændres, samtidig med at vi siger, at det er nødvendigt med en seniorpolitik.
Til hr. Thulesen Dahl vil jeg blot sige, at man i mine øjne ikke kan sætte det op som et enten-eller.
Det kan man godt, hvis man ser, at man har sådan en stabel penge, og så sige: Hvor skal jeg så lægge den?
Men for os er den kulturelle side af det danske samfund altså også en central del, og der var et behov for flere midler nu, og det støtter CD så.
Omkring medicintilskuddet har vi lige fået dæmpet det en lille smule for de ting, der sker for insulinafdelingen.
Men jeg vil igen sige, at det jo er nogle strukturændringer, der skal føre til, at medicinudgifterne ikke bare skal eksplodere.
Så der kan være andre grunde til det, men jeg vil bare sige, at vi opfatter det altså sådan, at selv om man på et område mener, der er behov for mere, betyder det ikke, at man ikke på alle andre områder også skal overveje, om der er nogle prioriteringer, og vi står ved vores prioritering. Og så endelig til hr. Frank Dahlgaard: Nu er historieløsheden jo åbenbart også nået ind i Folketinget, og hr. Frank Dahlgaard kan i hvert fald ikke sin historie mange år tilbage.
Men verden startede måske også, den dag hr. Dahlgaard blev medlem af Folketinget.
I 1975 var CD det parti, der, før De Konservative nogen sinde fik rumpet sig sammen til det, kæmpede for en styrkelse
af historieundervisningen
Det har været en fast ingrediens i enhver kulturpolitisk, uddannelsespolitisk holdningsmæssig tale, jeg har holdt lige siden.
Styrkelsen af danskundervisningen, af matematikken, historien har været en mærkesag for CD i årtier, og det kan hr. Frank Dahlgaard slå efter rundtomkring, og så vil han kunne se det.
Så det er ikke noget, der sådan bliver opfundet til lejligheden, eller som vi nu prioriterer.
Før De Konservative overhovedet vågnede op, stod Erhard Jakobsen faktisk og råbte om det ude i Albertslund og andre gode steder i 1975, 1976 og 1977.
Så hr. Frank Dahlgaard skal prøve at læse lidt af historien, inden man viser for meget af sin historieløshed selv.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-12-17:
Man forstår jo i stigende grad hr. Duetofts frustration over den konservative forligspartners udtalelser om efterlønnen, når vi nu hører, hvad baggrunden i særdeleshed for CD er for at gå ind i det her forlig.
Det var nu ikke det, jeg ville sige.
Det, jeg ville gentage her fra talerstolen, var det, hr. Duetoft ikke kunne læse på sit stykke papir, fordi hr. Duetoft burde arbejde som læge og ikke som folketingspolitiker.
Det, jeg faktisk bad hr. Duetoft forholde sig til, var
ikke, om vi skulle have et kulturbudget eller ej, det var 1999-prioriteringen, som hr. Duetoft som forligspartner jo har gjort sig til talsmand for.
Jeg har ikke hørt noget om, at det er et område, hvor CD har givet sig.
Helt konkret sparer man jo efter de nyeste tal, vi har fået oplyst i eftermiddag, knap 300 mio. kr. på folks medicinforbrug, samtidig med at forligspartierne altså har valgt at lade udgifterne til kultur stige.
Ole Sohn (SF), 1998-12-17:
Jeg forstår ikke helt hr. Peter Duetofts bekymring over, at der ikke var andre modeller til at sikre, at arbejdskraften blev længere på arbejdsmarkedet, idet det bedste argument, der er leveret i nyere tid her i Folketinget, faktisk kommer fra CD selv.
Under Folketingets åbningsdebat sagde fru Mimi Jakobsen krystalklart, at efterlønnen er beregnet til folk, som er nedslidte.
Og er der problemer med at fastholde arbejdskraften på arbejdspladserne, så er det ikke arbejdskraftens skyld, men virksomhedernes skyld, og så skal der sættes ind med en effektiv seniorpolitik og sættes ind med en effektiv arbejdsmiljøforebyggelse.
Så ville man også kunne skabe gode arbejdspladser, som ville gøre det tiltrækkende for ældre medarbejdere at blive på arbejdspladsen.
CD har jo selv leveret den rigtige medicin.
Det er ikke at bekæmpe ældregenerationen, men at sikre, at man får nogle bedre arbejdspladser, som gør det tiltrækkende for den ældre arbejdskraft at blive, og undgå, at den bliver nedslidt og bliver tvunget til at gå på efterløn.
Jeg synes, at CD skulle holde lidt mere fast i sin sociale profil i forhold til den ældre generation.
Så kunne vi måske også overbevise Socialdemokratiet om, at det er et galt spor, det har bevæget sig ud ad.
Frank Dahlgaard (KF), 1998-12-17:
Jeg er lidt misundelig på hr. Peter Duetoft og hans parti, som har sådan en kamæleonagtig karakter.
Jeg husker, da CD var i regering og Det Konservative Folkeparti hamrede løs på folkeskolen og det utilstrækkelige faglige niveau, hvordan hr. Peter Duetoft som ordfører for sit parti forsvarede den eksisterende politik, som undervisningsminister Ole Vig Jensen dengang stod for: Der var ikke noget i vejen, og det var Det Konservative Folkeparti, der bare ville have den sorte skole.
Nu lyder der helt andre toner: I forbindelse med det uhyggelige ukendskab til bare den nærmeste historie er der ikke noget parti mere end Det Konservative Folkeparti, der har ønsket en opstramning, når det drejer sig om de kulturbærende fag historie, geografi og kristendomskundskab, men det blev fuldstændig afvist af hr. Peter Duetoft med hans store oratoriske begavelse, da CD var i regering.
Så kom CD i opposition, og så var det pludselig en helt anden holdning.
Så skiftede kamelæonen farve.
Jamen det er da utroligt, at man kan slippe godt af sted med det.
Jeg vil bare sige, at jeg er dybt misundelig.
Peter Duetoft (CD), 1998-12-17:
Jeg vil gerne starte med at sige undskyld til hr. Thulesen
jeg kan ikke læse, hvad jeg selv har skrevet om det første spørgsmål.
Det er altså ikke af ond vilje; det er mine
kragetæer.
Folk sagde engang, at jeg skulle have været læge, fordi jeg har en skrift ligesom sådan nogle.
Til hr. Aage Frandsen: Jeg er enig i, at der er et socialt problem; men alternativet var mere negativt.
Samtidig var der altså et ønske fra vores side
om at sørge for, at mennesker blev belønnet for at være længere på arbejdsmarkedet; og vi kunne ikke finde en model, der kunne fastholde den profil, der var tidligere med at starte højt og slutte lavt, samtidig med at vi ville lokke folk til at blive længere på arbejdsmarkedet.
Jeg vil godt minde hr. Aage Frandsen om, hvad jeg faktisk sagde i min ordførertale, nemlig: Hvad var alternativet? Det fører mig over til hr. Frank Aaen.
Hr. Frank Aaen fremstiller det - og det ligger også lidt i hr. Aage Frandsens synspunkt - som om vi bare kunne finde 90 mandater her i Folketinget, der kunne bevare efterlønnen, så var alle problemer løst.
Jeg har netop i min ordførertale forsøgt at argumentere for, at uden en beslutning fra 90 mandater herinde ville efterlønnen forsvinde om 2, 3, 4 år, når den var svulmet så meget, at angrebene kom i en uendelighed, og mennesker derfor gik på efterløn, før de i virkeligheden drømte om det, altså en form for terroreffekt over for efterlønnen.
Selv om der var 90 mandater nu eller i morgen eller i overmorgen, der vil bevare den gamle ordning, ville de alligevel om 3-4 år blive mødt af en økonomisk nødvendighed, der gjorde, at efterlønsordningen i den gamle form lukkede.
Så kan man godt være utilfreds med nogle procenter et eller andet sted; men hvis alternativet var, at ordningen kom helt væk, ville det da i al fald være ringere.
Så vil jeg lige sige til hr. Kim Behnke, at jeg fralagde mig bestemt ikke ansvaret for kulturpolitikken.
Det er ikke min afdeling, men den prioritering, som hr. Kim Behnke nævner, er mit medansvar.
Jeg mener faktisk, at et samfund, der er fattigt på kultur, også er et fattigt samfund.
Derfor har staten altså denne mæcenrolle, på samme måde som fyrsten i gamle dage havde den.
Sådan er det i mit verdensbillede.
Kim Behnke (FP), 1998-12-17:
Hr. Duetoft kan ikke fralægge sig ansvaret for, at den kulturpolitik, der bliver ført her i landet, jo udspringer af de rammer, der bliver lagt i Folketinget.
Når Folketinget vælger med hr. Duetofts stemme at tillade, at kulturministeren støvsuger i ministeriet og finder 5 mio. kr. til nogle såkaldt nødlidende københavnske teatre, så er det et valg.
Men det er også et fravalg.
Det er et fravalg af, at de samme 5 mio. kr. f.eks. kunne have været brugt til en gammastrålekanon på et af vore hospitaler, sådan at nogle flere kræftpatienter kunne komme til behandling, eller de kunne have medvirket til at hjælpe de sindslidende, som også er et punkt, hr. Duetoft sætter højt.
Det er altså et valg, der bliver truffet, og det er et valg, som hr. Duetoft ikke kan skubbe fra sig.
Ole Sohn (SF), 1998-12-17:
Det er et led i jagten på at finde ud af, hvem det er, der har leveret bidraget til finanslovaftalen om Folketingets indgriben på forkant af overenskomstforhandlingerne på det offentlige område.
Og det sidste, jeg vil spørge om, er: Er Det Konservative Folkeparti enigt med Venstre i, at med hensyn til den filmstøttepakke, som rækker 3-4 år frem i tiden, leverer Det Konservative Folkeparti kun stemmer til indeværende finanslovår, altså 1999, således at regeringen faktisk ikke har flertal for den filmpakke, i hvert fald ikke i finanslovpartikredsen?
Frank Dahlgaard (KF), 1998-12-17:
Ja, når jeg kommer herop igen, er det, fordi jeg ikke fik svar på mit spørgsmål, og det var jo, at prognoserne viser - og de er ganske sikre, for det er noget med befolkningsfremskrivningen - at i løbet af 5-6-7 år sker der en meget kraftig stigning i udgifterne til efterløn med uændrede efterlønsregler, og det vil trække et stigende skattetryk med sig.
Hr. Kristian Thulesen Dahl kan bare læse i Vismandsrapporten på side 7; dér står det beskrevet.
Hvad vil Dansk Folkeparti gøre ved det?
Hvordan vil Dansk Folkeparti undgå, at de eksploderende udgifter betyder højere skatter?
Det hænger jo ikke sammen, vil jeg sige til hr. Thulesen Dahl, eller kan vi få en forklaring?
Mogens Andreasen (DF), 1998-12-17:
Lad mig med det samme slå fast, at Dansk Folkeparti har aldrig nogen sinde sagt, at vi vil afskaffe efterlønnen.
Vi har tværtimod sagt, at vi ikke, selv under en borgerlig regering, vil fjerne efterlønnen. Når hr. Jan Petersen siger, at denne finanslov berører velfærdssamfundet, er vi fuldt ud enige i det, for det gør den.
Regeringen har nemlig ikke noget imod at skære ned over for pensionister, den har ikke noget imod at lave en forringet efterlønsordning, så der er nogle, der bliver ramt, og den har ikke noget imod af afkorte folkepensionen, så folkepensionisterne bliver ramt. Man opkræver et bidrag til dækning af efterlønnen, men hvad er det, der egentlig vil ske?
Der vil jo ske det, at en række af dem, der skal indbetale det bidrag til efterlønnen, simpelt hen ikke vil være med til det, så der er stor usikkerhed om, hvordan den efterlønsordning overhovedet kommer til at virke.
Derfor skal jeg gentage mit forslag om, at regeringen trækker dette lovkompleks tilbage, og at vi får en genforhandling mellem alle Folketingets partier og får skabt den rigtige efterlønsordning.
Vi vil fastholde den gamle ordning frem for det juks, der er lavet her.