runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Brian Mikkelsen (KF), 1999-02-04:
Jeg vil godt tage det sidste først.
Jeg er helt enig med Venstres ordfører, fru Hanne Severinsen, i, at man ikke skal åbne sådan en ladeport.
Det skal være noget specielt, et specielt karakteristikum, at man går på et universitet.
Jeg har såmænd udtrykt mig forkert.
Det, som jeg synes man skal gøre op med, er de fysiske og mentale barrierer, der er for, at man får lov til at videreuddanne sig.
Selvfølgelig skal det ikke være sådan, at man kan hoppe direkte fra en almindelig mellemuddannelse, som f.eks. varer 3 år, over til universitetet, uden at man har været igennem et eller andet forløb, men man skal nok kunne flytte noget af sin merit over.
Jeg tror egentlig, vi er helt enige om det her.
Jeg har udtrykt mig forkert. Til fru Elisabeth Arnold må jeg sige: Vores målsætning er, at vi får færre, større, stærkere institutioner ad frivillighedens vej.
Hvis det ikke kan lade sig gøre, så har vi valgt at prioritere sådan, og vi ikke vil tvinge det ned over hovedet på institutionerne.
Men vi tror altså på, at mange institutioner har en interesse i det.
De meldinger, jeg har fået fra alle dele af uddannelsesverdenen, er jo, at der er kolossale omvæltninger på vej.
Alle forhandler med alle om forskellige samarbejdsformer, og det vil sige, at det sandsynligvis godt kan lade sig gøre ad frivillighedens vej.
Hvis det ikke kan det, er mit budskab her også til den radikale ordfører, at så har vi ikke tænkt os at tvinge det ned over hovedet på nogen, for det ville være en dårlig idé. Det ville ikke komme til at fungere.
Så det er altså vores budskab.
Til hr. Søren Kolstrup: Strategisk alliance, det er rigtigt, det er meget flotte ord, som jeg ikke har opfundet.
Sagen er den, at det selvfølgelig både skal være på ledelsesniveau og på det faglige niveau, hvis man skal have noget fornuftigt ud af det her, og det er man jo også begyndt på i Holstebroeksemplet.
Der er i øjeblikket mange tanker om forskellige samarbejdsformer mellem pædagogseminarierne og lærerseminarierne, sygeplejerskeuddannelsen og sundhedsuddannelsen osv.
Alle de ting skal man selvfølgelig hovedsagelig gøre på det faglige niveau.
Hvis man ikke fysisk kan lave en sammenlægning, så må det jo være sådan, at man kan lave nogle samarbejdsformer på ledelsesniveau.
Jeg ved, at seminarierne i øjeblikket er i gang med at arbejde med forskellige tanker om, hvordan man regionalt kan prøve at fordele de forskellige kurser forskellige steder.
De er jo ikke meget for, at man f.eks. på Sjælland lægger Haslev og Holbæk, som ligger 60-70 km fra hinanden, sammen.
I stedet for prøver de at deles om de nicher, de specialiteter, der er, for de ved godt, de ikke kan overleve i fremtiden på at tilbyde alle retninger, og der skal altså være et samarbejde på ledelsesplan, for at det vil komme til at fungere.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-02-04:
Jeg vil nødig beskyldes for unødig trætte, men jeg synes faktisk, at svaret var endnu mere foruroligende end den første del af ordførertalen, for det fremgik jo faktisk af hr. Klaus Kjærs svar, at alt ud over bachelorniveau måtte man regne med at skulle finansiere selv enten ved egne midler eller ved arbejdsgiverens midler.
Sådan måtte jeg forstå det.
Søren Kolstrup (EL), 1999-02-04:
Fru Elisabeth Arnold talte pænt om et decentraliseret uddannelsessystem.
Nu er det jo ikke helt ligegyldigt, hvad fru Elisabeth Arnold siger.
Det Radikale Venstre spiller en vigtig rolle i dansk uddannelsespolitik.
Hvordan forholder fru Elisabeth Arnold sig til et kommende Dansk Pædagogisk Universitet?
Er det et universitet, der skal samle, centralisere al pædagogisk forskning i Danmark, eller er ønsket, at vi får flere centre for pædagogisk forskning?
Det andet er: Når fru Elisabeth Arnold taler om forskningsbaseret uddannelse og vigtigheden deraf, indebærer det så også, at fru Elisabeth Arnold vil sikre, at danske folkeskolelærere fortsat kan basere deres efteruddannelse på en forskningsbaseret undervisning?
Elisabeth Arnold (RV), 1999-02-04:
Til hr. Søren Kolstrup vil jeg med det samme komme med en bekendelse: Jeg er ikke uddannet seminarielærer eller pædagog.
Jeg vil blot sige, at der er udsendt en skitse til et udkast til et oplæg til en samling af den pædagogiske forskning her i landet.
Og jeg synes, at vi skal lade de involverede parter, nemlig seminarierne, Danmarks Lærerhøjskole og de øvrige interessenter, komme med deres bidrag til, hvordan sådan noget skal se ud i fremtiden.
Jeg har ikke nogen færdig mening om det.
Jeg synes bare, at det er et oplagt område, hvor man måske kan samle noget forskning op, som har været meget spredt, og jeg har ikke noget som helst forbehold over for, at der også foregår god, pædagogisk forskning på universiteterne.
Der er for mig ingen problemer i, at det foregår flere steder i landet.
Jeg synes bare, at det ville være ærgerligt, hvis der var steder, hvor der foregik noget, som ikke blev brugt, eller som ikke blev formidlet til en bredere kreds.
Så tror jeg ikke, jeg kan komme længere i mit svar til hr. Søren Kolstrup. Til hr. Klaus Kjær vil jeg blot sige, at SU-systemet og andre optagelseskrav på universiteterne jo sætter en grænse for, hvor lang tid man kan studere.
Så skal man i hvert fald have nogle helt specielle ordninger, hvis man kan gå hele livet og studere.
Sådan er det ikke mere.
Sådan var det for mange år siden; da var der noget, der hed evighedsstudenter.
Men vores uddannelsessystem er jo andet end blot dette med de forskellige moduler, vi har i korte og lange videregående uddannelser; der er efteruddannelser, der er åben uddannelse. Jeg synes,
Og der er også tilbud, som man kan bruge i en senere alder, hvor man gerne vil bygge oven på den uddannelse, man har i forvejen, og jeg synes, det er udmærket, at vi har et meget varieret og et meget bredt udbud af uddannelsestilbud.
Søren Kolstrup (EL), 1999-02-04:
Hr. Brian Mikkelsen talte også om, at der i nogle sammenhænge skulle være frivillighed.
Når jeg hører ordene strategiske alliancer, så kommer jeg til at tænke på erhvervsøkonomi, men o.k., jeg er da med på, at vi også fører det her begreb ind i uddannelsessystemet.
Men hvis vi gør det, så synes jeg vel at mærke, at vi skal definere utrolig nøje: Hvem er det, der skal etablere strategiske alliancer?
Er det ledelsen, eller
hvem er det?
Er det det faglige miljø?
Og hvis det er det faglige miljø, hvilken rolle skal lærere og studerende, ikke mindst studerende, så i givet fald spille i forbindelse med disse sammenlægninger?
Elisabeth Arnold (RV), 1999-02-04:
ud over grundforløbet af de videregående uddannelser, som staten skulle betale, måtte det være arbejdsgiverne eller andre, der skulle betale det andet.
Skal det forstås sådan, at alt ud over en basisuddannelse, f.eks. til bachelorniveau, skal brugerfinansieres?
Er det sådan, det skal forstå, for ellers har jeg ikke rigtig forstået budskabet i hr. Klaus Kjærs tale?
Det lød, som om det var alt ud over bachelorniveau, som faktisk skulle privatfinansieres, for det skulle staten ikke have noget med at gøre.
Eller er der noget, jeg har misforstået?
Søren Kolstrup (EL), 1999-02-04:
Fru Hanne Severinsen havde to væsentlige kodeord: decentralisering og identitet, den enkelte institutions identitet.
Mit spørgsmål til fru Hanne Severinsen lyder: Indebærer det, at Venstre vil være et parti, der vil sikre, at antallet af de nuværende institutioner opretholdes, så vi får en ligelig regional udvikling?
Og det andet: Hvordan sikrer vi, at den enkelte institution fastholder og udbygger sin egen identitet i forbindelse med en fusion, eller hvad der nu måtte være tale om?
Fru Hanne Severinsen nævnte noget med nogle værktøjer.
Hvad er det for værktøjer, fru Hanne Severinsen tænker på dér?
Kim Behnke (FP), 1999-02-04:
Jeg synes, hr. Jann Sjursen er ved at løbe fra indholdet af Kristeligt Folkepartis forslag.
Hr. Sjursen sagde i sit sidste indlæg, at det sådan set ikke var meningen, at denne værdikommission skulle gå ud og pådutte befolkningen noget, men det fremgår klart af teksten, at der skal ske en værdimæssig bevidstgørelse af den danske befolkning.
Det står der, og på almindeligt dansk betyder det altså, at der skal ske en påvirkning.
Det er på samme måde, som når folk bliver skræmt til efterhånden ikke at turde spise, for den ene dag får de at vide, at de dør, hvis de spiser smør, og den næste dag får de at vide, at de dør, hvis de spiser margarine, og den tredje dag får de at vide, at de dør nok alle sammen alligevel.
Det er den angst, der præger befolkningen, når de via tv-medierne bliver bombarderet med den form for statspropaganda, og vi skal sætte grænsen ved den personlige integritet, retten til at have egne meninger uden at være flov over at have de meninger, uden at være bange for at sige det i frokoststuen på sin arbejdsplads, fordi der så bliver stille om hele bordet.
Alle sammen peger ad en og siger: Åh, du har ikke de rigtige, sande, ægte værdier, for læs, hvad der står på mælkekartonen.
Det må man ikke mene længere,
kammerat
Sådan er det foregået alle de steder på jorden, hvor staten har blandet sig i de ting, lige så vel som alle de steder på jorden, hvor staten har skullet varetage naturens ressourcer, er staten den, der har begået de allerstørste overgreb og smadret og ødelagt naturen.
Hvorimod de steder i verden, hvor der er privat ejendomsret, er de steder, hvor naturen er allersmukkest og flottest bevaret.
Alle de herregårde, vi har i Danmark, alle de herligheder, vi har overleveret fra vores forfædre, har været i privat ejendom, hvorimod når staten går ind og overtager noget og smadrer og ødelægger det, går det gruelig galt.
Og derfor til hr. Søren Søndergaard: Ja, Fremskridtspartiet og undertegnede tror på ejendomsretten, vi tror på, at et liberalt samfund er bedre end et socialistisk samfund.
Søren Kolstrup (EL), 1999-02-04:
På den baggrund skal jeg spørge hr. Hans Peter
Baadsgaard, som indimellem sagde nogle pæne ting, som også jeg kan støtte, men hvor jeg altså som sagt alligevel på nogle punkter er mere end nervøs for, hvad der vil ske: For det første: Hr. Hans Peter Baadsgaard talte om kvalitetsudvikling. Og når vi skal kvalitetsudvikle i forbindelse med disse sammenlægninger, kan hr. Hans Peter Baadsgaard så bekræfte, at lærere og ansatte løbende bliver inddraget i processen, og at det bliver disse, som man bygger den flotte målsætning på? Mit spørgsmål går også på, at vi tidligere har set en fusion i Danmark, nemlig Syddansk Universitet, medføre, at rektor faktisk fik mere magt, en meget stærk magt, over for de ansatte og studerende i særdeleshed og optrådte som enevældig.
Mit næste spørgsmål går på: Når hr. Hans Peter Baadsgaard omtaler det mest konkretiserede, nemlig Danmarks Pædagogiske Universitet, er der så ikke tale om et tab af kvalitet, når lærerne ikke længere er direkte knyttet til forskningsbaseret undervisning, men derimod kun til forskningstilknyttet undervisning, hvis det bliver tilfældet?
Christine Antorini (SF), 1999-02-04:
Hr. Hans Peter Baadsgaard bemærkede, at sygeplejerskeuddannelsen ikke er med, og det problem må man jo på en eller anden måde løse i et praktisk samarbejde.
Men ville det ikke være mere naturligt, at Socialdemokratiet bakkede op bag den helt naturlige forlængelse af, at alle de andre mellemlange videregående uddannelser ligger under staten, at også sygeplejerskeuddannelsen og radiografuddannelsen flyttes over i staten, så vi får muligheden for at lave de sammenhænge, som også Socialdemokratiet har fremhævet er så vigtige i forhold til fremtidens uddannelsessystem?
Hans Peter Baadsgaard (S), 1999-02-04:
For at tage det sidste først kan jeg sige, at i Socialdemokratiet har vi ikke drøftet denne sag specielt, men vi har ingen planer om at flytte uddannelsesinstitutionerne, altså ejerforholdet.
Det må vi diskutere i en anden sammenhæng, men vi har altså ikke i denne forbindelse og heller ikke i øvrigt talt om at flytte sygeplejerskeuddannelserne og heller ikke om at flytte andre uddannelser fra det ene ejerforhold til det andet.
Jeg synes, diskussionen hører mere hjemme i forbindelse med opgavekommissionens redegørelse, men vi deltager gerne i sådan en debat om, hvorvidt der er en hensigtsmæssig placering af uddannelserne i forhold til det ejerskab, der skal udøves.
Og så til hr. Søren Kolstrup, der er bekymret for, at vi diskuterer form før indhold:
det her drejer sig netop ikke om indholdet
Og vi har jo lige vedtaget en ny læreruddannelse, der siger en hel masse om, hvad indholdet skal være, og vi diskuterer da også gerne indholdet i pædagoguddannelsen, og vi diskuterer da også gerne i en anden sammenhæng indholdet i andre uddannelser.
Det her er et spørgsmål om, hvorvidt man hermed kunne bidrage til, at disse institutioner med den opgave, de nu hver især har, lægger kræfterne sammen på nogle felter for at gøre det bedre, end de kan gøre det hver for sig, men det går sådan set ikke ud på at ændre hverken læreruddannelsens eller pædagoguddannelsens eller andre uddannelsers indhold.
Den diskussion tager vi jo en gang imellem, når vi har uddannelserne oppe til revision, og den deltager vi selvfølgelig også i, men jeg synes bare ikke, det er ikke det, vi skal drøfte her.
Søren Kolstrup (EL), 1999-02-04:
Der er netop i forbindelse med diskussionen om institutionsredegørelsen blevet talt om kvalitetsudvikling, og jeg mener, det var hr. Hans Peter Baadsgaard selv, der nævnte begrebet kvalitetsudvikling.
Og så spørger jeg, om en forudsætning for kvalitetsudvikling og sammenlægning af institutioner ikke er, at man så får en proces, hvor man først spørger lærerne og de øvrige ansatte, hvordan de mener at man kan sikre et fællesløft, også sådan at man sikrer de enkelte institutioners særpræg.
Hans Peter Baadsgaard (S), 1999-02-04:
Jeg fik ikke tid til at svare på det spørgsmål i første omgang, men jeg kan bekræfte, at det er min opfattelse, at det er vores opfattelse, at skal man kvalitetsudvikle, kan det jo gøres i mange retninger og med mange dimensioner, men en forudsætning for, at der kommer god undervisning, kvalitet i undervisningen, er, at vi har nogle dygtige og velkvalificerede lærere, som også inddrages i processen, sådan som hr. Søren Kolstrup efterlyser.
Det er helt oplagt for mig, for hvis ikke man har det, får man heller ikke det rigtige miljø, det rigtige arbejdsmiljø eller forskningsmiljø eller uddannelsesmiljø, eller hvad man nu vil kalde det.
Et godt samarbejde er selvfølgelig et samarbejde, hvor parterne spiller med alle sammen.
Og jeg vil opfatte det sådan, at enhver leder, der vil være leder for en institution, ikke vil kunne komme nogen vegne, medmindre han også inddrager de ansatte i processen.
Søren Kolstrup (EL), 1999-02-04:
Jeg takker for svaret, og jeg forstår det derhen, at den proces, vi har oplevet f.eks. i forbindelse med fusioneringen af en lang række institutioner i Sønderjylland, så ikke vil blive gentaget.
For dér var der netop en proces, der gik efter en masterplan, og hvor det var den stærke ledelse, der havde sin plan uden at involvere den levende del af institutionerne, altså de ansatte og de studerende.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-02-04:
Jeg synes på mange måder, det var en meget beroligende tale, vi her hørte fra Venstre, og jeg skrev hastigt ned: Advarslerne mod masterplanen, beskrivelsen af, at de mange blomster skal blomstre.
Det er jo fristende at spørge Venstres ordfører, om der er sket et reelt skifte.
For præcis ti år siden var jeg med
til at nedlægge tolv seminarier i Danmark.
Jeg var nyvalgt folketingsmedlem, og undervisningsministeren var Venstres hr. Bertel Haarder.
Han havde masterplaner, og han havde »Ordnung muss sein«-ønsker over det hele.
De seminarienedlæggelser står for mig som det mest ubehagelige, det mest unødvendige, jeg har været med til overhovedet i mit liv som politiker.
Jeg var så ny, at jeg ikke havde power nok til at forhindre, at det skete.
Jeg vil blot spørge fru Hanne Severinsen: Er Venstre blevet klogere?
Hans Peter Baadsgaard (S), 1999-02-04:
Jeg fandt også samklang mellem mange af de synspunkter, fru Hanne Severinsen fremkom med, i forhold til det, jeg havde i mit indlæg.
Men der var et sted, hvor jeg ikke rigtig kunne følge fru Hanne Severinsen.
Det var, som om der ikke med det, der lægges op til her, og som jeg også betonede i mit indlæg, var tale om en kvalitetsudvikling.
Derfor vil jeg spørge fru Hanne Severinsen, om ikke hun mener, at samarbejde om efteruddannelse mellem nogle institutioner, samarbejde om at have forskningstilknytning til relevante forskningsmiljøer, samarbejde om at udvikle informations- og kommunikationsteknologiens anvendelse i undervisningen i sig selv vil bidrage til et kvalitetsløft af uddannelsen.
Det er sådan, jeg ser det, og derfor mener jeg, at selv om det her er struktur, så er meningen med strukturændringerne jo netop at sikre en højere kvalitet.
Det næste spørgsmål er: Synes man ikke i Venstre, at det er rimeligt, at hvis man har en mellemlang uddannelse, så har man også adgang videre i uddannelsessystemet, så man ikke er i en blindgyde?
Hanne Severinsen (V), 1999-02-04:
Først til fru Elisabeth Arnold: Jeg deltog også som seminarieordfører, og jeg synes også, det var ubehageligt, meget ubehageligt.
På den anden side har jeg ikke på noget tidspunkt følt, at det var en masterplan.
Det, jeg følte, var, at man måtte tage den ubehagelige beslutning, at man ville have nogle mere og mere bæredygtige enheder, og at vi så bagefter måske kunne diskutere, om vi havde behøvet at nedlægge helt så mange.
Jeg kan sådan set godt give
fru Elisabeth Arnold ret i, at det havde vi måske ikke behøvet.
Dog vil jeg sige, at nu synes jeg så, vi skal benytte os af, at vi har nogle stærke miljøer, og det var også derfor, jeg var så ivrig efter at få sikret mig, at efteruddannelsen kommer til at ligge på seminarierne.
Men det har beroliget mig meget.
Men jeg synes, at vi nu skal benytte os af det konstruktive, at det netop er et meget godt antal, hvis det gælder om, at vi så også skal kunne bruge dem til efteruddannelse.
Så får vi nemlig den styrke, som hr. Baadsgaard også talte om, med forskningstilknytning og IT og gerne i samarbejde med andre, men igen, ikke ved at lave nye centre, men ved en form for samarbejde, som man selv er med til at definere.
Når jeg siger, at det ikke er en debat om struktur, men om kvalitet, er det jo netop, fordi formålet ikke nødvendigvis er, at det skal se pænere ud på papiret, at nu er der nogen, der samarbejder, det er jo, at de har et formål med det.
Og på samme måde er det ikke et formål i sig selv, at to institutioner får et samme tag, hvis de ikke på nogen måde har noget med hinanden at gøre.
Det er det, der er lidt vigtigt.
Med hensyn til det med blindgyder synes jeg, det er vigtigt at understrege, at selvfølgelig skal f.eks. en sygeplejerske, hvis det er hendes eller hans største ønske, kunne blive læge, men så må der altså noget nødvendig supplering til, og det bliver individuelt.
Vi skal ikke lave sådan nogle ladeporte, der gør, at det hele, bare fordi det skal hænge sammen, bliver til hinandens forskole, og at man laver om på uddannelserne af den grund.
Til hr. Kolstrup vil jeg sige om uddannelsernes identitet - det er jo altså først og fremmest den enkelte uddannelse, jeg taler om - at i samarbejdet skal man huske på, at der er faglig identitet, f.eks. i forskellige håndværdsuddannelser og forskellige professionsuddannelser, en identitet, som ikke må mistes, men som gerne må blive bedre, i og med at man samarbejder med andre.
Morten Helveg Petersen (RV), 1999-02-04:
Også Det Radikale Venstre kan støtte lovforslaget og en dansk ratifikation af protokollen fra 1996, og jeg har lovet på vegne af Kristeligt Folkepartis ordfører, fru Tove Videbæk, at melde, at også Kristeligt Folkeparti er positivt indstillet.
Søren Kolstrup (EL), 1999-02-04:
Det skal gå på metode og pædagogik, men også på det faglige indhold, så vi hele tiden sikrer os en fornyelse af det faglige indhold og sikrer os, at de erfaringer og indsigter, som studerende har, bliver udnyttet så godt som vel muligt.
Kim Behnke (FP), 1999-02-04:
Det er en lidt komisk argumentation, vi får her.
Dengang der ikke var frie forhold i Danmark, dengang Tele Danmark ikke hed Tele Danmark, men hed Jydsk Telefon og Kjøbenhavns Telefon Aktieselskab osv., dengang det var monopolvirksomheder, dengang Danmarks Radio havde monopol osv., når der skulle opsættes master ude i landskabet til brug for deres forskellige former for telekommunikation, så var der ingen, der fra Folketingets talerstol argumenterede for, at af landskabelige hensyn osv. er vi nødt til det.
Nej, da kom der nogle store statsmastodonter og sagde: Sådan vil vi have det!
Og sådan fik de det, og så bukkede Folketinget pænt og sagde: Nå ja, men vi skal jo have både radio og tv i Danmark
, så hvis de siger, at det skal være på den måde, må vi nok hellere gøre det på den måde.
Nu er vi kommet i den situation, at monopolernes tid heldigvis er forbi.
Så kommer der private aktører ind på
Det er oven i købet nu, hvor løsningerne viser sig, hvor markedet har udvirket nye, alternative metoder til at opsætte disse antenner, Folketinget så kommer tøffende og siger
: Det kan vi ikke acceptere, uden at I bruger hinandens materiel.
Argumentationen holder ganske enkelt ikke.
I dag, hvor vi heldigvis har fået markedet åbnet, er der ingen grund til at kritisere dem; de klarer det faktisk ganske fint.
Ole Hækkerup (S), 1999-02-04:
Jamen jeg vil da gerne forsøge endnu en gang at gøre rede for det: I min optik er der kun én ting, der er værre end et offentligt monopol, og det er et privat monopol, for dér er der slet ingen andre hensyn end netop hensynet til indtjeningen, der er afgørende for, hvad virksomheden foretager sig.
Og når man derfor befinder sig i en situation, hvor man har muligheden for at gå fra et offentligt monopol til fuldstændig fri konkurrence, skal man selvfølgelig gøre det, fordi det alt andet lige vil give en bedre situation med flere valgmuligheder for folk.
Men hvis der er fare for, at det at gå fra et offentligt monopol blot fører til et privat monopol, er det da helt afgørende, at man forstår at gribe ind, så man leder det hen til det resultat, man gerne vil have.
Jan Trøjborg (S), 1999-02-04:
Jeg takker for de overvejende positive bemærkninger til mit lovforslag.
Jeg vil sige til hr. Kristian Jensen, at naturligvis vil vi levere en redegørelse for, hvor mange af de indvendinger der fremgår af de meget omfattende høringssvar, der er imødekommet og indarbejdet i det lovforslag, som her er fremlagt for Folketinget, så vi får en bedre oversigt.
Det tror jeg kan være nyttigt for os alle sammen.
Udgangspunktet for regeringen er under alle omstændigheder, at vi gør et forsøg på at sikre den danske natur, det danske miljø bedst muligt, og at vi forsøger at fastholde den politik, at vi ikke ønsker landet plastret til af flere master end højst nødvendigt.
Hvis man har det udgangspunkt, må man også konkludere, at så må man følge op med henblik på at sikre en så god mulighed for konkurrence som muligt; og hvis man har det synspunkt, at man ikke vil plastre landet til med flere master end højst nødvendigt, må der være mulighed for fælles adgang til at udnytte den kapacitet, der nu engang er.
Det samme synspunkt gør sig jo gældende på mangfoldige andre områder, som jeg i øvrigt tror hr. Kim Behnke er enig i.
Jeg kan sådan i flæng nævne placering af store infrastrukturanlæg som lufthavne, motorveje, jernbaner osv.
Her er der ikke er fuldstændig fri adgang til at placere et hvilket som helst infrastrukturanlæg, hvor man måtte ønske det i den hellige konkurrences eller frie liberalismes navn, og derfor er dette forslag et udtryk for sund fornuft, hensyn til miljø og hensyn til natur.
Så skal jeg sige, at det er jo ikke sådan, at alle bare er omfattet af lovforslaget; jeg skal gøre opmærksom på § 1, stk. 3, der siger, at stk. 2 ikke omfatter master og bygninger eller andre høje konstruktioner tilhørende politiet, og jeg skal gøre opmærksom på § 10, stk. 5, sidste sætning, som siger, at placering af antennesystemer som nævnt i stk. 1 på folkekirkens kirkebygninger forudsætter tilladelse fra stiftsøvrigheden.
Det er ikke sådan, at vi bare buldrer løs med vores politik til trods for forslagets 28 paragraffer; der er taget behørigt hensyn til de forskellige former for kommunikation, både den vertikale og den horisontale.