Frank Jensen (S), 1997-12-11:
Det forslag, som Venstre har fremsat i dag, svarer stort set til forslaget B 106, som blev behandlet her i Folketinget den 30. april i år.
Forslaget går i korthed ud på, at regeringen inden årsskiftet skal nedsætte en retssikkerhedskommission, som inden afslutningen af folketingsåret 1998-99 skal komme med forslag til en række ændringer i love til fremme af borgernes retssikkerhed.
I forslaget opregnes en række til dels meget omfattende spørgsmål, som kommissionen skal beskæftige sig med.
Regeringen kan fortsat ikke støtte beslutningsforslaget.
Jeg vil derfor i dag begrænse mig til nogle enkelte overordnede betragtninger, som i øvrigt kommenterer visse elementer i forslaget.
Overordnet mener jeg fortsat, at forslaget bygger på et helt fortegnet billede af situationen i Danmark på det, man kunne kalde det retssikkerhedsmæssige område.
Hertil kommer, at de emner, som forslagsstillerne ønsker behandlet i en sådan kommission, forekommer mig at være noget af en, undskyld udtrykket, blandet landhandel.
Det er bestemt ikke ensbetydende med, at regeringen og Folketinget ikke skal være meget opmærksomme på mange af de spørgsmål, som Venstre er inde på, men det er udtryk for, at nedsættelse af den foreslåede retssikkerhedskommission ikke er den rigtige måde at gøre det
Så meget om min holdning til Venstres forslag som sådan.
Jeg vil herefter gerne knytte nogle bemærkninger til enkelte af de spørgsmål, som Venstre mener at en retssikkerhedskommission i givet fald skal beskæftige sig med.
Forslaget nøjes jo ikke med at angive, hvilke emner kommissionen skal behandle, men angiver til dels også, hvordan de skal løses.
Det første punkt i forslaget er, at der skal stilles større kvalitetskrav til lovgivningen.
Bemærkningerne til lovforslaget er efter forslagsstillernes opfattelse
ufuldstændige og forhastede, og der gives ikke lovgivningsmagten et tilstrækkeligt beslutningsgrundlag. Derfor skal alle lovforslag, hvor det offentlige har myndighedsopgaver, i bemærkningerne indeholde en omtale af de retssikkerhedsmæssige konsekvenser, som forslaget har.
Optages der bemyndigelsesbestemmelser i forslaget, skal der gives en nærmere begrundelse for det.
Det skorter jo generelt ikke på kritik af lovgivningskvaliteten, og det er i og for sig noget godt og nyttigt, at der er den store opmærksomhed omkring temaet, for det fastholder og skærper opmærksomheden om et helt grundlæggende krav, at lovgivningen er affattet, således at den i videst muligt omfang er umiddelbart forståelig for dem, som den retter sig til.
Senest har spørgsmålet været fremme under Advokatrådets høring om kvalitet i lovtilblivelsen for godt en måned siden i Landstingssalen.
Som jeg også var inde på under denne høring, skal man nok, og det være sagt i al stilfærdighed, være forsigtig med at hævde, at det står galt til med lovgivningsprocessen
Det mener jeg faktisk ikke der er noget belæg for.
Der fremsættes mange gennemarbejdede lovforslag her i Tinget, og det er en myte, at der ikke længere nedsættes sagkyndige udvalg m.v. til at forberede større og mere principielle lovændringer.
Jeg synes, at det rigtige er, at vi tager debatten i dag til os som en ekstra påmindelse om et helt centralt retssikkerhedsmæssigt spørgsmål, men at lade en egentlig retssikkerhedskommission se på det spørgsmål er jo mildest sagt allerede belyst fra mange sider.
Regeringen kan ikke støtte, at det skal lægges i en kommission. Et andet led i forslaget er lovgivningens bestemmelser om tvangsindgreb over for borgere.
Det er navnlig bestemmelser om husundersøgelser m.v. uden for strafferetsplejen, som optager forslagsstillerne.
Det, man ønsker, er, at der ikke fremover hjemles tvangsindgreb, medmindre, »at det enten kræver retskendelse, og/eller betingelserne for at foretage indgreb i øvrigt er nøje beskrevet dels i den enkelte lov, dels i en ny bog i retsplejeloven«.
Ud over tanken om en retsplejelov for forvaltningen, som jeg skal vende tilbage til, ønsker man altså, at en ordning, hvorefter enhver adgang til husundersøgelse m.v., som kan ske, uden at særlige lovbestemmelser og betingelser er opfyldt, kræver retskendelse.
Det, der gives udtryk for de nævnte steder, er i korthed, at der ikke bør stilles krav om retskendelse, hvis der ikke er noget for domstolene at tage stilling til, altså hvis der ikke gælder og ikke med mening kan gælde særlige betingelser for foretagelse af indgrebet.
Det er jo det, der er begrundelsen for, at der normalt ikke stilles krav om retskendelse i de mange bestemmelser, der giver myndighederne mulighed for at foretage stikprøvevis kontrolbesøg.
Her kan der netop ikke opstilles særlige betingelser, og jeg går ud fra, at Venstre trods alt er enig i, at sådanne kontrolbesøg i en række tilfælde er nødvendige for at sikre overholdelse af lovgivningen, herunder EU-regler.
En særlig bekymring, som der i denne sammenhæng gives udtryk for i forslaget, er, hvilke regler der gælder, hvis kontrolmyndigheden i forbindelse med stikprøvebesøg m.v. finder beviser for strafbare forhold.
Det anføres herom, at spørgsmålet ikke er reguleret, og at det udgør »et af samfundets største retssikkerhedsproblemer«.
Det må vist siges at være noget af en overdrivelse.
Særlovgivningens kontrolbestemmelser kan netop normalt ikke anvendes, hvis den pågældende er sigtet. Det er altså et helt nødvendigt led i kontrolsystemet, at der foregår stikprøvekontrol m.v. uden for strafferetsplejen.
Ellers ville det jo i realiteten blive umuligt at kontrollere og i givet fald strafforfølge overtrædelser af store dele af lovgivningen, og det er vel ikke det, Venstre ønsker.
Jeg må erkende, at jeg har vanskeligt ved at se, hvad det er for store retssikkerhedsmæssige problemer, der er knyttet til den ordning.
Som jeg nævnte under forslagets behandling sidste gang, vil en manglende kontrol jo ikke være til glæde for de lovlydige, der vil risikere at blive udkonkurreret af dem, der uhindret får lov til at overtræde eksisterende lovgivning.
Det sidste spørgsmål i den sammenhæng er spørgsmålet om en retsplejelov for forvaltningen.
Det ønsker Venstre også, og det er et spørgsmål, som jeg tidligere i år har redegjort for under et samråd i Folketingets Retsudvalg, og som jeg nævnte, har spørgsmålet været grundigt overvejet i Bent Christensen-udvalget.
I betænkningen anfører man, at man ikke kunne anbefale generelle lovregler på området, fordi der er tale om et meget stort og indholdsmæssigt forskelligartet retsområde, som ikke hensigtsmæssigt lader sig regulere af generelle regler.
Det er også fortsat regeringens opfattelse.
Det her betyder jo ikke, at der ikke gælder regler om myndighedernes adfærd i forbindelse med kontrol af borgerne.
Der kan f.eks. i de enkelte love være fastsat regler om forevisning af legitimation m.v., og i øvrigt gælder også her forvaltningsrettens almindelige uskrevne principper som f.eks. princippet om proportionalitet mellem mål og middel og princippet om god forvaltningsskik.
Jeg har gjort lidt ud af de dele af forslaget, som jeg ved, at forslagsstillerne er særlig optaget af.
Til sidst nogle ganske få bemærkninger om enkelte andre elementer i forslaget.
Hvis en dom f.eks. medfører pligt for det offentlige til tilbagebetaling, skal myndighederne ifølge forslaget af egen drift tilbagebetale til andre borgere i samme situation, uden at disse behøver at anlægge sag.
Hertil må jeg sige, at med hensyn til dette spørgsmål gælder der allerede almindelige forvaltnings- og formueretlige regler.
De går ud på, at spørgsmålet om tilbagebetaling af egen drift beror på en konkret vurdering af en række forhold.
Er der f.eks. tale om bagatelagtige beløb og vil det kræve store ressourcer at finde samtlige sager frem, vil det normalt tale imod, at der af egen drift skal iværksættes tilbagebetaling.
Jeg hører gerne, hvorfor der skal laves om på disse principper, der netop sigter på at skabe en rimelig balance mellem de forskellige hensyn.
Er det Venstres opfattelse - sådan forstår jeg forslaget
- at forvaltningen nu skal være forpligtet til af egen drift at finde enhver tidligere sag frem, uanset hvor langt tilbage i tiden den ligger, og uanset hvor bagatelagtigt beløbet er?
Forslagsstillerne ønsker også en udvidet adgang til retshjælp.
Hertil kan jeg oplyse, at dette spørgsmål er behandlet i betænkningen om småsagsprocesser, som netop er afgivet, og som nu er til høring.
Betænkningens forslag indebærer navnlig en beløbsmæssig forbedring af den advokatretshjælp, der står til rådighed for personer, som opfylder de økonomiske betingelser for fri proces.
Jeg forventer at kunne fremsætte et lovforslag på grundlag af betænkningen her til foråret.
Jeg kan i den forbindelse oplyse, at jeg i løbet af kort tid vil bede Retsplejerådet om at overveje en generel reform af hele den civile retspleje.
Her vil der bl.a. blive tale om en gennemgang af retshjælpsordninger og af spørgsmålet om borgernes muligheder for at få efterprøvet forvaltningernes afgørelser ved domstolene.
Endelig ønsker forslagsstillerne en undersøgelse af teknologiens betydning for borgernes retssikkerhed.
Hertil kan jeg oplyse, at det er et spørgsmål, som regeringen er meget opmærksom på.
Jeg kan bl.a. nævne, at Registerlovudvalgets betænkning vil blive afgivet og offentliggjort snarest. På baggrund heraf vil jeg i starten af det nye år fremsætte et forslag til en ny registerlov, der ligesom i dag vil sikre et højt beskyttelsesniveau for den enkelte.
Det er altså netop et eksempel på et initiativ, som tager sigte på at yde borgerne beskyttelse over for de mulige krænkelser, som den moderne teknologi kan indebære.
Sammenfattende vil jeg på ny sige, at det er godt og nyttigt, at vi i dag kan diskutere de generelle retssikkerhedsspørgsmål, som forslaget omfatter, men af de grunde, jeg har anført, mener regeringen ikke, at man gør retssikkerheden nogen tjeneste ved at sætte det meget omfattende, tidskrævende og ressourcekrævende projekt i værk, som beslutningsforslaget lægger op til.
Borgernes retssikkerhed skal der efter vores opfattelse arbejdes målrettet, effektivt og konkret med i det daglige arbejde.
Det tjener den bedst.