Frank Jensen (S), 1999-03-02:
Jeg har for så vidt allerede indledningsvis svaret på det spørgmål, som fru Karen Rønde her rejser.
Det er da rigtigt, at der er bevismæssige problemer - det vil jeg ikke underkende - og jeg kan dermed erklære mig enig med formanden for politimesterforeningen, hr. Jørgen Illum.
Men jeg tror til gengæld, man skal passe på ikke at overdrive det problem, for det er der jo også, selv om man indfrier Venstres ønske om at udvide kriminaliseringsgraden til også at omfatte enkeltstående forhold.
Det problem vil ikke blive fjernet af Venstres ændringsforslag.
Jeg tror - og det er vel også de erfaringer, man kan høre fra politifolk, der bevæger sig i det miljø, hvor de prostituerede kommer - at man godt ved, hvem det er, der er prostitueret.
Man kender dem, man ved, hvem det er, der kommer i miljøet, og man ved, hvem der er ved at starte en karriere som prostitueret.
Det varer ikke længe, efter at de har været der første gang, før man kan se, at det bliver en livsstil at være prostitueret, og det er det, vi for alt i verden må beskytte de unge under 18 år mod at blive.
De enkeltstående forhold, hvor der kan være betaling af forskellige former - det kan være et par nye sko, det kan være en ny jakke, det kan være en middag osv. - er ikke de tilfælde, hvor der ligger en social trussel for den unge, og derfor: Regeringens målsætning med forslaget her er, at vi som samfund skal påtage os den opgave at beskytte de mindreårige mod at få en tilværelse som prostituerede, og det er baggrunden for, at regeringen ikke kan støtte Venstres udvidelse af kriminaliseringen.
Jeg vil kort her ved andenbehandlingen komme med de kommentarer, vi har fra regeringens side til de to ændringsforslag, der er stillet.
Begge forslag går ud på at udvide kriminaliseringen af kunder mere, end tilfældet er i det lovforslag, jeg har fremsat på regeringens vegne.
Venstre foreslår, at det generelt skal være strafbart at betale en mindreårig for en seksuel ydelse.
Det skal altså ikke være en betingelse, at den mindreårige helt eller delvis ernærer sig ved prostitution.
Under Retsudvalgets behandling af lovforslaget har jeg haft lejlighed til at redegøre for, hvorfor regeringen ikke kan støtte Venstres ændringsforslag.
Ændringsforslaget medtager nogle tilfælde under det strafbare område, hvor der ikke foreligger en social trusselfaktor for den mindreårige, og hvor der derfor som udgangspunkt ikke er behov for en strafferetlig bemyndigelse.
Her er det vigtigt at holde fast i, at kriminaliseringen af kunder ligesom den strafferetlige indsats mod bagmændene er et supplement, der skal støtte den sociale indsats over for de mindreårige prostituerede.
Ændringsforslaget fra Venstre er også begrundet med frygten for, at anklagemyndigheden i nogle sager vil kunne få vanskeligt ved at bevise, at den mindreårige var prostitueret.
Jeg mener, at man ikke bør overdrive denne frygt, og under alle omstændigheder vil det efter min mening ud fra en mere principiel retspolitisk opfattelse være betænkeligt at begrunde en udvidelse af det strafbare område med, at anklagemyndighedens bevisførelse bør lettes. Kristeligt Folkepartis
ændringsforslag
går endnu videre end forslaget fra Venstre.
Ændringsforslaget går ud på, at selve det at betale for en seksuel ydelse skal være strafbart, blot der kan siges at være tale om et kundeforhold.
Det er et meget vidtgående forslag, som regeringen ikke kan støtte.
Det er min principielle opfattelse, at man ved en nykriminalisering, som der jo her er tale om, bør være meget stor varsomhed med at give reglen et alt for bredt anvendelsesområde og så bredt, at det kan svække den almindelige forståelse for de nye bestemmelser, vi vedtager her i Folketinget.
Om det mere tekniske ved forslaget vil jeg sige, at bestemmelsen vil åbne for en række afgrænsningsproblemer, og det anerkender Kristeligt Folkeparti jo også selv, som man beskriver det i bemærkningerne til forslaget.
Man siger, at det er domstolene, som må klare disse problemer.
Generelt er det imidlertid vigtigt rent principielt at holde fast i, at strafbestemmelser bør udformes så præcise som overhovedet muligt.
Vi bør som lovgivere ikke bede domstolene om at foretage en afgrænsning, som vi ikke selv mener at kunne finde, og jeg tror, vi alle bør samles om det principielle synspunkt.
Regeringen kan således ikke støtte de to stillede ændringsforslag.