Hans Christian Schmidt (V), 2004-05-19:
Jeg vil gerne starte med at sige, at regeringen tager Rentolinsagen meget alvorligt.
Jeg har stor medfølelse med de personer, der er blevet syge, og som efterfølgende er havnet i en problematisk situation.
Vi står her med en konkret sag, og regeringen lægger vægt på, at ansvaret placeres rigtigt.
Vi kan desværre ikke gøre fortiden om, men vi kan lære af den, og den her sag har medvirket til, at vi nu er blevet opmærksomme på et sygdomskompleks, som har relation til anvendelsen af kemikalier generelt.
Det ligger mig derfor meget på sinde at iværksætte nogle konkrete fremadrettede initiativer i forhold til denne problemstilling.
Vi lever i en verden med over 100.000 forskellige kemiske produkter, som kommer til landet fra nær og fjern.
Nogle er farlige, og andre er ikke farlige
, og det vil være helt uoverskueligt for folk, hvis de selv ved omgang med stofferne skulle tage stilling til farligheden. Derfor har vi en kemikalielovgivning, som har til formål at beskytte befolkningen mod farlige kemikalier.
Det grundlæggende princip i den 25 år gamle lovgivning er baseret på, at kemikalieproducenter og importører inden markedsføring selv skal skaffe sig viden om produktets farlighed.
Producenter og importører skal informere brugerne om faren bl.a. ved at mærke produkter med en fareetiket, for så kan brugeren tage de nødvendige forholdsregler og anvende produktet på en rigtig og sikker måde.
Men lovgivningen sikrer, at særligt farlige produkter enten er forbudt, eller at anvendelsen på anden måde er reguleret.
For eksempel skal produkter, som er beregnet til at slå levende organismer ihjel med,
godkendes af myndigheder før markedsføring.
Det gælder f.eks. for pesticider og biocider.
Der er også en særlig beskyttelse mod privates anvendelse af særligt problematiske kemikalier.
For eksempel
må produkter, som er giftige, kræftfremkaldende, eller som skader fostre og vores evne til at få børn, slet ikke sælges til private.
Og i takt med at den faglige indsigt vokser, udvides mulighederne for at nuancere beskyttelsen.
Producenter og importører af kemiske produkter er herudover, som alle andre producenter, omfattet af produktansvarsloven.
Rentolinsagen er desværre et alt for klart eksempel på, at en importør ikke har levet op til sit produktansvar.
Derfor blev importøren anset for erstatningsansvarlig efter produktansvarsloven.
Muligheden for erstatning afhænger af, om de kan opnå erstatning fra den forhandler, der har solgt dem Rentolin, for der findes regler i produktansvarsloven om, at en forhandler hæfter for producentens ansvar.
Nogle af Rentolinofrene har allerede rejst erstatningssager over for forhandleren.
Rentolinsagen og efterfølgende mange henvendelser fra borgere, der klager over gener efter udsættelse for selv ganske små mængder kemikalier, har gjort, at vi er blevet opmærksomme på et særligt symptomkompleks, som kaldes Multiple Chemical Sensitivity eller MCS, på dansk kaldes det duft- og kemikalieoverfølsomhed.
Det karakteristiske ved MCS er, at man efter en kraftig påvirkning med kemiske stoffer bliver meget følsom, så senere udsættelse for selv lave koncentrationer af andre dufte og kemiske stoffer i dagligdagen giver anledning til mange typer gener, som i værste fald er invaliderende.
Når først man lider af MCS, kan det formodentlig ikke kureres.
Generne kan kun lindres ved at undgå påvirkninger af kemikalier og dufte.
Regeringen har derfor sat fokus på MCS i strategien »Miljø og sundhed hænger sammen«.
Det er det lange, seje træk, der skal til for at finde de sammenhænge, der udløser fænomenet, så problemet kan forebygges.
Det handler også om at få mere viden og om, at få den viden udbredt.
Jeg har sørget for, at et planlagt MCS-udredningsarbejde er blevet færdiggjort, og rapporten fra projektet peger på, at fænomenet MCS eksisterer og skal tages alvorligt.
Det vigtigste er nu at få udbredt den nye viden om MCS blandt læger og det øvrige sundhedspersonale.
Det har vi et godt samarbejde med Indenrigs- og Sundhedsministeriet om, og også Arbejdsskadestyrelsen behandler nu MCS-problematikken.
Vi kommer også ud til lægerne med en artikel i deres fagtidsskrift her i maj eller juni 2004.
Det skulle gerne være med til at sikre, at der i sundhedsvæsenet bliver taget bedre hånd om de MCS-ramte.
Regeringen vil arbejde for, at der også internationalt kommer fokus på MCS-problematikken.
Som et første skridt vil vi sørge for, at den meget roste MCS-rapport bliver oversat til engelsk og sendt rundt til EU-landene.
Jeg havde i mandags gode og informative møder med Foreningen af Duft- og Kemikalieoverfølsomme og Rentolinforeningen.
Herefter står det mig klart, at det er vigtigt at inddrage disse i en fremadrettet indsats.
Vi vil nu iværksætte en generel informationskampagne om MCS rettet mod hele befolkningen, både fordi det kan være medvirkende til at mindske antallet af nye MCS-tilfælde, og fordi vi alle sammen kan være med til at forbedre tilværelsen for de personer, der allerede er ramt af MCS, blot ved at ændre vores adfærd en smule.
Det kan f.eks. være ved at undgå at bruge unødvendige duftstoffer.
For at få skabt mere viden om MCS
vil jeg derudover undersøge mulighederne for at oprette et MCS-center.
Jeg synes, det ser lovende ud på nuværende tidspunkt, men vi er stadig væk i gang med undersøgelserne. Målet med sådan et videnscenter er at få skabt et bedre grundlag for konkrete initiativer, som kan forebygge MCS-skader fra kemikalier fremover.
Jeg vil i første omgang samle relevante fagfolk og repræsentanter fra de to foreninger i en arbejdsgruppe, som så skal rådgive mig om, hvilke præcise opgaver et sådant center skal have.
I Rentolinsagen var problemet jo netop, at produktet blev markedsført til andre anvendelser end tiltænkt af producenten.
Derfor er det også et element, som Danmark lægger vægt på at få ind i EU's nye kemikalieregulering REACH.
Kommissionen har foreslået en pligt til, at underleverandører m.v. - dem, man kalder downstream users, altså downstreambrugerne - informerer leverandøren, hvis deres anvendelse af et produkt afviger fra leverandørens.
Hvis anvendelsen ikke er vurderet, skal downstreambrugeren selv vurdere sikkerheden.
Regeringen vil i de igangværende forhandlinger om REACH arbejde for at sikre, at håndhævelse af disse forpligtelser bliver mulig i REACH.
Men det slutter ikke her, for hvordan undgår vi, at mindre samvittighedsfulde krejlere markedsfører kemikalier uden tanke på sundhed og miljø?
Det er en vanskelig problemstilling, og jeg vil tage en drøftelse med Dansk Industri om, hvad de har forestillet sig der kan gøres over for producenter, der ikke lever op til deres ansvar.
Vi må også sikre os, at informationen mellem de statsinstitutioner, der samarbejder om miljø- og sundhedsstrategien, er optimal.
Vi skal være helt sikre på, at relevant viden af sundhedsmæssig eller miljømæssig betydning bliver videregivet til de ansvarlige myndigheder. Jeg håber nu, at vi har gjort, hvad der er muligt for at forebygge andre lignende sager.
Så til de erstatningsmæssige aspekter, som også er det, beslutningsforslaget handler om:
Ligesom den tidligere regering har vurderet det, er det regeringens opfattelse, at myndighederne har opfyldt sine forpligtelser i denne sag.
Staten har derfor ikke pådraget sig et erstatningsansvar.
Men for at der ikke skal herske nogen tvivl om det spørgsmål, vil regeringen bede kammeradvokaten om at se på sagen og undersøge, om vi har pådraget os et erstatningsansvar.
Som det formentlig er forslagsstillerne bekendt, er en række retssager om udbetaling af erstatning for skader som følge af brugen af Rentolin stillet i bero, indtil en principiel sag ved EF-Domstolen er afgjort. Det samme gælder for en række forsikringssager, hvor udbetaling fra en mellemhandlers produktansvarsforsikring afventer EF-Domstolens afgørelse.
For de sager, der er stillet i bero, er der altså tale om et midlertidigt problem, som vil blive afklaret, når EF-Domstolens afgørelse foreligger.
Regeringen kan altså ikke gå ind i den sag og påtage sig et producentansvar, som den slet ikke har.
Som det fremgår, ser regeringen på sagen med stor alvor, og jeg vil iværksætte en række initiativer, som kan være med til at forhindre lignende skader fra kemikalier fremover.
Som jeg tidligere har tilkendegivet, vil jeg for at udelukke enhver tvivl om statens erstatningsansvar nu bede kammeradvokaten om at undersøge spørgsmålet.
På baggrund af en samlet vurdering må jeg sige, at regeringen ikke kan støtte forslaget.