Bodil Kornbek (KD), 2004-02-24:
Det er ikke megen fred og tid, folkeskolen får til at forholde sig til nye love og tiltag.
Man kan selvfølgelig se på det som en naturlig konsekvens af den omskiftelige omverden, som folkeskolen befinder sig i, og at folkeskolen blot må lære at tilpasse sig, men man kunne jo også vælge at tolke det anderledes.
Skolen er kommet i en situation, hvor dens præstationer bliver sammenlignet med andre skolers præstationer, hvad enten det er den private naboskole eller i OECD's PISA-undersøgelse, men det bør ikke få den konsekvens, at alt skal gøres måleligt, at eleverne skal være målelige mennesker.
Det skal blot få undervisningsministeren, forældrene, skolerne, lærerne, ja, alle til at indse, at en vurdering af skolernes gøren og laden er et uundgåeligt vilkår for den moderne institution i dag.
Lad os da forholde os konstruktivt til tidens fokus på resultater og præstationer og ikke glemme, at processen og vejen til resultaterne ikke mindst i folkeskolen er af lige så stor betydning for elevernes videre uddannelse og forståelse for samfundets spilleregler.
Jeg har tidligere bemærket, at jeg rent faktisk finder det tankevækkende, at vi har nogle meget letpåvirkelige politikere, som på baggrund af en artikel i Politiken om, at geografiundervisningen blandt gymnasieelever ikke står særlig godt til, griber ind og siger, at vi skal styrke geografiundervisningen i folkeskolen.
Det er altså en af mine største indvendinger mod lovforslaget her, at geografi nu skal være et prøvefag, hvis udformning virker temmelig forhastet.
Man må jo også spørge sig selv, om geografiundervisningen i det hele taget er blevet styrket, for det er jo således med dette lovforslag, at geografi kun tildeles 30 klokketimer i 9. klasse, og de timer kommer endda fra, at man skærer ned i 7. klasse.
Det er altså et udtryk for, at der går mere signalpolitik i fagfordelingen end fokus på, hvad der fagligt, indholdsmæssigt, pædagogisk virkelig kunne være en styrkelse af faget geografi.
Dialog og formidling er jo den eneste vej til gensidig forståelse.
Men er det virkelig nødvendigt at give undervisningsministeren bemyndigelse til at fastsætte procedurereglerne?
Lokale løsninger har jo vist sig at fungere ganske fyldestgørende.
Fritagelse for faget varierer jo meget fra landsdel til landsdel, og der er forskellige tilgange til det.
Hvis bare tingene bliver løst, så gør det jo ikke så meget, at man kan løse dem på mange forskellige måder.
Hvorfor dette behov for ensartede regler?
Det synes jeg er tankevækkende.
Så er der også ensrettede regler for registrering af fravær.
Hvad er formålet med det?
Der sker jo allerede i dag en registrering af elevfravær
, så ændringerne må vel være et resultat af, at undervisningsministeren ikke finder denne registrering tilstrækkelig.
Har undervisningsministeren nogen undersøgelse, der påpeger problemer med fravær, som kan løses via dette nye tiltag?
Hvad er motivet til denne øgede centralisering?
Kristendemokraterne er skeptiske over for ændringerne, primært over for, at man kalder det at gøre geografi til et prøvefag for en styrkelse, og også over for denne øgede centralisering.
Vi oplever altså med denne regering en fortsat tendens til stigende centralisering og ønsker fra ministeren om så vidt muligt at regulere undervisningen og folkeskolens hverdag.
Det er ikke den retning, vi ønsker.
Vi mener, at skolen også er en lokal skole, og at det er muligt at finde lokale løsninger.
Som fru Margrethe Vestager fra De Radikale var inde på: Hvordan synes I egentlig selv, det går?
Det er ikke så ringe endda, at man selv må finde nogle løsninger på de problemer, man står i, og at man går ind i en dialog.
Kan man ikke finde ud af det, jamen så må man jo have statsanerkendt røffel.
Det var et godt udtryk.
Vi kan ikke stemme for dette forslag, fordi det udtrykker en tankegang, som ligger fjernt fra det, Kristendemokraterne står for.