runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Flemming Oppfeldt (V), 2003-01-31:
For det første må jeg lige endnu en gang anholde Enhedslistens tale om, at den regering, der sidder der nu, er ved at skære ned på den offentlige sektor.
Den offentlige sektor under ét udvides i disse år, og det er en pinagtig proces, for vi skal prøve at holde udgifterne i ro, men vi ved også, at der bliver flere, der skal forsørges.
Så på en lang række områder i vort samfund får vi i de kommende år brug for flere mennesker til at forsørge os, til at give os selv ydelser, og det ved regeringen udmærket godt, det er den lagte politik.
Så det nytter ikke noget, at man gentager her, at regeringen fyrer folk.
Som helhed bliver den offentlige sektor udvidet i disse år.
De skal trænes, de skal introduceres, der kan være løntilskud, eller man kan også give dem et ordinært arbejde.
Denne proces kræver, at man som rigtig beskæftigelsesindsats er i stand til at få fat i folk og have en dialog med folk, og denne opgave er den allervigtigste.
Det er derfor, vi ikke kan tillade os at sende folk på ferie, når vi er i gang med denne her meget vigtige indsats.
Line Barfod (EL), 2003-01-31:
Hr. Flemming Oppfeldt forsøger at vende verden på hovedet og forsøger at ændre på, hvordan fakta er.
Jeg tror, der er mange, der godt kan huske, at noget af det første, hr. Flemming Oppfeldt og den borgerlige regering og Dansk Folkeparti gjorde, da de kom til magten, var at afskaffe servicejobbene, der netop havde fået folk i ordinært arbejde, der, hvor der er behov for det, til ordinær løn.
Jeg tror også, der er mange, der godt kan huske de nedskæringer, den borgerlige regering og Dansk Folkeparti har gennemført på den offentlige sektor, og godt kan huske, at folk er blevet fyret.
Det, Enhedslisten ønsker, er at få mange flere i arbejde.
Der er sikkert også folk, der kan huske, at den borgerlige regering og hr. Flemming Oppfeldt har stemt imod Enhedslistens forslag til finansloven, der ville have betydet, at langt flere kom i arbejde inden for sundhedssektoren og inden for socialsektoren, der, hvor der virkelig er behov for folk.
Men hr. Flemming Oppfeldt siger, at folk ikke skal have ret til at holde ferie.
Hvis der alligevel ikke er noget arbejde til dem, hvorfor må de så ikke holde ferie med deres børn, hvorfor skal børn af kontanthjælpsmodtagere straffes?
Og hvad er forskellen på, om der dukker et job op, hvis man er på dagpenge, hvor man godt må holde ferie, og på kontanthjælp, hvor hr. Flemming Oppfeldt ikke mener, at man skal have ret til at holde ferie?
Flemming Oppfeldt (V), 2003-01-31:
Med dette forslag forsøger Enhedslisten at forvandle kontanthjælpen fra en midlertidig forsørgelse til en varig forsørgelse.
Kontanthjælp er ikke en kortvarig undtagelse i vort liv ifølge Enhedslisten, nej, kontanthjælp er åbenbart selve livet, og derfor skal der også indbygges retten til 5 ugers ferie, for hvert år man er på kontanthjælp, siger Enhedslisten.
Venstre tager afstand fra det forslag.
Det er en tanke fra den beskæftigelsesmæssige stenalder, der præger dette forslag, nemlig at man skal flytte opmærksomheden fra det vigtigste, nemlig bestræbelserne for at få de ledige i arbejde, til, hvordan livet skal være som ledig.
Der er herudover en række praktiske problemer med Enhedslistens forslag.
For det første: Hvad nu, hvis der dukker et arbejde op, mens man er langt borte på ferie, hvordan vil forslagsstillerne løse dét problem?
For det andet: Vil ferie ikke i sig selv være en ekstra passiviserende tilstand for kontanthjælpsmodtageren, en slags narresut, som viser, at det offentlige nu opgiver ethvert håb? For det tredje: Hvorfor er der en gruppe her, som ikke selv skal betale til deres ferie? For det fjerde: Vil det ikke være ødelæggende for vort integrationsarbejde, hvis de, som er længst på kontanthjælp, nemlig indvandrerne, fra meget anderledes kulturer f.eks. somalierne, får stillet flere ugers offentligt betalt ferie til rådighed frem for systematisk sprogundervisning?
Det er jo det, vi ved der skal til, hvis vi skal få integreret dem i vort samfund. Enhedslisten gør med dette forslag og med sine øvrige forslag selve den passive overførselsindkomst meget mere attraktiv.
Enhedslisten ødelægger belønningen og bestræbelsen for at komme hurtigt i almindeligt arbejde til en almindelig løn.
Det er, som om Enhedslisten ikke har opdaget, at vi i løbet af få år får massivt brug for arbejdskraft, hvis vi skal bevare vort velfærdssamfund.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2003-01-31:
Jeg skal bare forebygge alle misforståelser.
Kontanthjælpsmodtagere kan naturligvis holde ferie.
De kan så bare lade være med at modtage kontanthjælpen i de perioder, de holder ferie, så det er naturligvis ikke et forbud mod, at mennesker kan forlade landet.
Pernille Falcon (EL), 2003-01-31:
Nu er det jo sådan, at de, der er på kontanthjælp, hyppigt er dårligere end dem, der er i aktivering.
Sådan ser det ud ude i kommunerne - i virkelighedens verden.
Det er hyppigt nogle mennesker, som har det sådan, at de ikke magter en aktivering.
Det vil så sige, at de mennesker synes man
heller ikke skal have mulighed for at holde ferie.
For det er jo sådan, at man som aktiveret godt kan afholde ferie, og selv om man undervejs som aktiveret så bliver rigtig parat til arbejdsmarkedet, har man så en forståelse for, hvilket jeg synes er rimeligt, at man skal kunne holde noget ferie.
Men det må man åbenbart ikke som kontanthjælpsmodtager.
Så vil jeg høre i forhold til den indvending, der er fra ministerens side, om det er en argumentation i sig selv, at hvis der er nogle udlændinge, som kan have gavn af en eller anden ydelse eller af nogle ændringer i loven, så er det sådan, at sådan skal det ikke gennemføres.
Er det et nyt kriterium, der er kommet ind i regeringens praksis?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2003-01-31:
Det ville have meget vide perspektiver for ydelsessystemet,
måske især for den politiske accept af ydelsessystemet, hvis det især ville være fordelagtigt for udlændinge at modvirke integrationen.
En kontanthjælpsmodtager, der har barselorlov, har ikke pligt til at stå til rådighed.
Hvis kravet om ophold lempes, vil en mand fra Indien, der har et barn med en dansk kvinde, således kunne afholde sin barselorlov i Indien uden nødvendigvis at være sammen med barnet, og uden at myndighederne ved, hvad han foretager sig.
Et udenlandsk par vil med de nye barselregler kunne være 1 år i udlandet sammen.
En person, der er syg, vil også kunne tage udenlands, fordi den pågældende ej heller skal stå til rådighed for arbejdsmarkedet.
Jeg synes, vi må anerkende, at det system med, at man skal stå til rådighed, naturligvis er en nødvendig forudsætning, fordi det, der er de menneskers problem, jo er at blive selvhjulpne og komme ud i et job, hvor de kan klare sig selv, og hvis den mulighed opstår, så skal den selvfølgelig tages med det samme og ikke kunne tilsidesættes med en begrundelse om, at man har ferie i øjeblikket.
Line Barfod (EL), 2003-01-31:
Så skal man stå til rådighed 24 timer i døgnet hele tiden, også selv om der ikke er noget arbejde nogen sinde at få.
For det er jo desværre situationen for en del, at der ikke kommer noget jobtilbud.
Hvis der kom jobtilbud, så ville verden jo se anderledes ud for mange af dem, der er på kontanthjælp.
Så vi må altså se konkluderende på det, at det er ministerens, regeringens opfattelse, at af rent moralske hensyn kan man altså ikke have, at kontanthjælpsmodtagere kan tage sig den frihed at holde 5 ugers ferie med deres børn.
Man må sige, at når man ser det sammen med de mange andre forslag, regeringen har, der stiller kontanthjælpsmodtageres børn langt ringere, så er det altså ikke noget rart børnesyn, denne regering har.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2003-01-31:
Jeg finder, at det er et meget naturligt krav, at man, når man modtager en ydelse fra det offentlige, der baserer sig på, at man så står til rådighed for et job eller andet, så skal overholde de her ting.
Se, reglerne er i dag, at der ydes hjælp til personer, som opholder sig her i landet.
Det betyder, at personer, der opholder sig i udlandet, ikke kan få hjælp efter loven.
Kommunen kan dog i særlige tilfælde tillade at hjælp bevares under kortvarigt ophold i udlandet.
Det gælder, hvis modtageren deltager i aktiviteter i udlandet, der er led i aktivering eller revalidering, hvis modtageren udøver samvær, som ikke kan foregå her i landet, med egne børn, hvis modtageren har brug for nødvendig lægebehandling, som ikke kan fås her i landet, eller hvis der i øvrigt foreligger ganske særlige forhold, f.eks. besøg hos en nær pårørende, som er alvorligt syg.
Det er en betingelse for at bevare hjælpen i udlandet, at opholdet ikke hindrer, at modtageren kan opfylde de almindelige betingelser for hjælp, herunder tage imod tilbud om arbejde eller aktivering.
Reglen om, at hjælpen kun kan ydes til personer, der opholder sig her i landet, er bl.a. begrundet i, at modtagerne skal stå til rådighed for et eventuelt job på det ordinære arbejdsmarked.
Der er situationer, hvor en modtager af en forsørgelsesydelse efter aktivloven ikke skal stå til rådighed for arbejdsmarkedet.
Det gælder en revalidend, som følger en uddannelse, der holder ferielukket, og en kontanthjælpsmodtager, der i forbindelse med 11 måneders aktivering har ret til én aktiveringsfri måned.
Sådan er reglerne, og jeg mener, de tager højde for de nødvendige undtagelser.
Pernille Falcon (EL), 2003-01-31:
Jeg kan forstå, at ministerens bekymring går på, at erhvervslivet går glip af arbejdskraft, hvis man giver kontanthjælpsmodtagerne mulighed for at komme på ferie.
Jeg vil gerne høre, om man nogen sinde har gjort sig den ulejlighed at undersøge, hvor mange der under den aktuelle ordning, hvor de skal stå til rådighed uafbrudt, rent faktisk f.eks. i en sommerferieperiode bliver anvist arbejde i den periode, og om der på den måde er en eller anden form for belæg for bekymringen for erhvervslivet i den sammenhæng.
Det er nemlig ikke mit indtryk.
Det, der er væsentligt at skille ud her, er jo, om det er en eller anden moralsk vurdering af, at den slags mennesker ikke har ret til ferie, eller om det er ud fra nogle andre typer overvejelser.
Indtil videre har argumentationen været sådan, at det er ud fra en moralsk vurdering.
Og den vil jeg da gerne høre.
Line Barfod (EL), 2003-01-31:
Ministeren får det til at lyde, som om vores forslag går ud på, at man skal kunne være på ferie hele tiden, når man er på kontanthjælp.
Vores forslag går ud på 5 ugers ferie til kontanthjælpsmodtagerne og deres børn.
Det er ikke meget, 5 uger på et helt år.
Og mange kontanthjælpsmodtagere har altså ikke råd til at have et sommerhus eller en campingvogn.
Hvis man ser på priserne på ferier, så er det altså desværre sådan i dag, at det ofte er billigere at tage en charterrejse, en afbudsrejse til udlandet, end at holde en ferie i Danmark.
Og det vil sige, at for nogle, som har så lidt penge, som mange kontanthjælpsmodtagere har, så er den mulighed, de har for at komme væk på 14 dages sommerferie med deres børn, altså at tage en charterferie til udlandet.
Og det må de ikke i dag.
Det er her, vi synes, at man skulle have retten til at holde ferie, når man er på kontanthjælp, og komme helt væk og koble af og give børnene muligheden for at vide, at nu holder vi ferie i 14 dage, og der kan vi slappe af og have det sjovt og lave noget helt andet end derhjemme.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2003-01-31:
Jeg skal sige til Enhedslistens repræsentanter, at regeringens beskæftigelse utrætteligt går ud på at skaffe alle mennesker et arbejde på ordinære vilkår i det her land. Vi vil utrætteligt arbejde for det mål, for det er jo det, som jeg går ud fra, at vi alle sammen har med vores arbejde her i Folketinget: at vi skal sikre alle mennesker et job.
Desværre er det sådan, at vi ikke kan skaffe alle disse job, og derfor har vi forskellige hjælpeordninger med forskellige regler.
Det her drejer sig om, hvorvidt mennesker, der modtager kontanthjælp, kan få en periode, hvor de ikke skal stå til rådighed.
Jeg mener, det er helt afgørende, at første prioritet for de mennesker er at komme ind og få et job.
Og derfor skal man naturligvis stå til rådighed, når man modtager kontanthjælp.
Så er det jo ikke sådan, som jeg sagde i min tale, at man ikke kan opholde sig andre steder.
Man kan godt tage i sin campingvogn; man kan godt tage i et sommerhus; man kan godt tage ud og besøge familien og så underrette kommunen, arbejdsformidlingen, om, hvor man er, sådan at man kan komme i kontakt med de mennesker, hvis og når der opstår mulighed for et job.
Det synes jeg er en fair og ordentlig ordning.
Så vil jeg i øvrigt sige, at hvis man udvidede reglerne til, at man kunne tage på ferie f.eks. i udlandet, så tror jeg, at det ville medføre ret uoverskuelige konsekvenser, hvis man med de mange udlændinge, vi har, der er på kontanthjælp, ville tillade et system, hvor man kunne rejse hjem med kontanthjælp.
Det ville være et fundamentalt brud med det system, vi har i dag.
Line Barfod (EL), 2003-01-31:
Så vidt jeg forstod ministeren, så var en af begrundelserne for, at man ikke vil være med til, at folk på kontanthjælp skal have lov at holde ferie, at det ville være 150.000 mennesker, der så kunne få lov at holde ferie.
Og da regeringen gerne vil have 87.000 flere i beskæftigelse, så passer det ikke helt sammen. Men hvis nu man skaber de ordinære job, så folk kan komme ud og få et arbejde, så er de jo så ikke længere på kontanthjælp.
Så man kunne måske starte med at skaffe jobbene og så se på problemerne med, om der så er nok til jobbene bagefter, når det er en realitet.
Det er jo ligesom ikke den situation, vi står i i dag, men den modsatte.
Det er jo også kontanthjælpsmodtagernes børn, der bliver ramt, når deres forældre ikke har lov at holde ferie.
Regeringen har jo ellers talt så pænt om, at man vil gøre noget ved den negative sociale arv osv.
Og den hænger jo sammen med, om børnene har mulighed for at holde ferie med deres forældre eller ej.
Gør det slet ikke indtryk på ministeren, at også børn af kontanthjælpsmodtagere, som tit er nogle af de børn, der har det sværest, kunne have behov for at have en ferie et helt andet sted end der, hvor de normalt bor?
Pernille Falcon (EL), 2003-01-31:
Jeg kunne forstå på beskæftigelsesministerens indlæg, at det er meget væsentligt, at specielt kontanthjælpsmodtagere står til rådighed året rundt, og at de ikke ligesom andre mennesker har brug for eller ret til ferie.
Jeg vil bare gerne høre: Hvad er det, der er baggrunden for det?
Er det en rent økonomisk betragtning?
Eller er det, fordi det er en særlig slags mennesker, som ikke fortjener at holde ferie?
Jeg har forstået, at man f.eks. fra Dansk Folkepartis side har en forståelse for, at mennesker godt kan have brug for at holde ferie, selv om de er på kontanthjælp, men det kan jeg så høre på ministeren at man ingen former for forståelse har for.
Line Barfod (EL), 2003-01-31:
Hr. Lars Barfoed deler folk op i to grupper.
Hvis man er arbejdsløs, fordi man bare har været uheldig, hvorfor får man så gavn af at være i aktivering, hvor man ikke får overenskomstmæssig løn?
Det forstår jeg ikke helt.
Og den anden gruppe, som har behov for særlig støtte, har jo netop behov for den anerkendelse, der ligger i at få en overenskomstmæssig løn. Spydspidsen, som er et projekt for unge, der er droppet ud af uddannelsessystemet og er på vej ud i en kriminel løbebane, har jo netop vist, hvor stor betydning det har, at man sørger for, at de har en rigtig løn, at de kan se, at de får en lønseddel.
Det er ikke bare et af de sædvanlige aktiveringsprojekter.
De kommer ud til en lille mester og kommer i gang og får en lønseddel.
Det betyder, at de lige pludselig bliver værdsat og respekteret, og så kommer de videre i et lærlingeforløb og kommer ud af den kriminelle løbebane.
Det burde da netop være noget, som De Konservative, der jo taler højt om, at man skal gøre, hvad man kan for at bekæmpe kriminalitet, kunne støtte.
Kunne det ikke få De Konservative til at overveje, at man har behov for at give folk overenskomstmæssig løn?
Bjarne Laustsen (S), 2003-01-31:
Fru Line Barfod ved jo udmærket, at f.eks. med servicejobbene var vi i starten igennem et par omgange, hvor vi fik konstrueret dem sådan, at det ikke var rigtige job.
Det fik vi gjort til sidst, så folk følte, at det kunne de roligt gå ind i.
Det var ikke bare et beskæftigelsesprojekt, det gav timer, som de kunne bruge i forbindelse med genoptjening og alt det.
Hvis det er det, fru Line Barfod mener med rigtige job, siger vi ja til det, men generelt skal de flest mulige job i vores land også være ordinære, for det er nu engang det bedste.
Det andet er job på særlige vilkår, og derfor skal forholdene også være så tæt på ordinære vilkår som overhovedet muligt.
Lene Jensen (S), 2003-01-31:
Også jeg glæder mig over den gode vilje.
Det ser jo lyst ud.
Det skal jeg vende tilbage til meget senere.
Jeg vil bare høre: Når fru Charlotte Dyremose, meget rigtigt synes jeg,
fremhæver de skader, som vi hører om i det offentlige rum, som jo fuldstændig oplagt burde være arbejdsskader, tænker fru Charlotte Dyremose så kun på ulykkerne?
Eller kan fru Charlotte Dyremose også ihukomme, at der faktisk også er en række sygdomme, som man altså bare har været 30 år om at optjene og ikke måske kun 4 dage?
Kan vi ikke ihukomme, at sådan nogle tilfælde er der altså også?
Og i givet fald er det så ikke en god grund til at se på det samlede arbejdsskadeområde i ét hug?
Bjarne Laustsen (S), 2003-01-31:
Det kan jeg bekræfte.
I Socialdemokratiet vil vi altid gerne tale sammen med alle partier i Folketinget, der vil være med til at skabe reel beskæftigelse.
Problemet er jo reelt set, at der ikke er overensstemmelse mellem antallet af folk, der gerne vil have et arbejde, og det udbud, som arbejdsgiverne er i stand til at levere.
Det er tilfældet på en lang række felter.
Når vi taler om praktik for de helt unge, kan vi jo se, at inde på institutionerne er der 11.000-12.000 unge mennesker, som arbejdsgiverne ikke vil have, og det er jo helt utilsigtet og en skidt uddannelse for de unge.
Det var derfor, vi sammen konstruerede ordningen med servicejobbene, og vi er meget indstillet på igen at finde løsninger.
Vi kan se, at regeringen har fjernet nogle af de gode værktøjer, der gav positive resultater, og det er vi selvfølgelig meget kede af.
Det politiske flertal er jo ikke sådan, at vi kunne fastholde den ordning, men det er klart, at findes der et andet flertal, er vi meget med på at finde positive værktøjer. Så glæder jeg mig selvfølgelig over, at mens vi havde regeringsmagten, faldt ledigheden måned for måned.
Men den borgerlige regering har bare brugt 1 år til at få vendt skuden, desværre i negativ retning, og derfor er der stor grund til, at vi nøje overvåger hele udviklingen på arbejdsmarkedet.
Der kan være, der er behov for andre initiativer, og hvis Folketinget kan finde ud af det, er vi meget med på det.
Men på det punkt, som vi behandler her i dag, har vi et forlig med regeringen, og vi afventer den endelige udmøntning af »Flere i arbejde«.
Kim Sejr (RV), 2003-01-31:
Jeg vil starte med at kvittere for den velvilje, jeg har hørt fra både ministeren og Venstre og De Konservative og især Dansk Folkeparti; viljen til at råde bod på de urimelige vilkår, vi i dag byder mennesker, der bliver skadet eller syge af at gå på arbejde.
Det er intentioner, som fortjener at blive omsat til handling.
I Det Radikale Venstre mener vi så, at det er SR-forslaget, der er det hidtil bedste bud, men for os er det ikke det afgørende, hvem der er pennefører, men at der bliver tale om en reform, som gør en forskel, når uheldet er ude.
De går ud på en forenkling og en udvidelse af skadesbegrebet, udvidelse af den sikrede personkreds og ikke mindst nedbringelse af sagsbehandlingstiden.
Vi forsøger at gøre op med den hidtidige lovgivnings krav om, at det skal vurderes, hvorvidt en påvirkning har været sædvanlig eller forventelig.
Det er jo netop det, som ude rundtomkring opfattes som meget urimeligt og uretfærdigt, nemlig at en alvorlig arbejdsskade ikke accepteres, blot fordi den kan karakteriseres som forventelig.
Hvor er tilskyndelsen så egentlig til at forebygge på arbejdspladsen, hvis vi som samfund siger til de ansatte, at de lige så godt på forhånd kan forvente alvorlige skader, uden at det altså anerkendes som en arbejdsskade?
Det er klart, at ændringer af begreber og definitioner vil komme til at betyde, at flere arbejdsskader anmeldes og sandsynligvis anerkendes.
Vi foreslår jo, at loven medtager erhvervssygdomme, hvor der efter almen lægelig viden er en åbenbar sammenhæng mellem de arbejdsmæssige påvirkninger og så sygdomme.
Det tror vi vil sætte en meget større fokus på forebyggende arbejde ude på arbejdspladserne med bedre arbejdsforhold, så medarbejderne ud over at få bedre livskvalitet også kan arbejde længere og dermed blive mindre afhængige af offentlige overførselsindkomster, når kroppen bliver syg.
Kan sådan en lov på sigt spare staten penge, er der faktisk tale om en fornuftig investering.
Forebyggelse er altid at foretrække, men når arbejdsskaden så endelig opstår, skal vi have en lov, der giver en hurtig og fair behandling. Andet kan vi ikke være bekendt.
Lene Garsdal (SF), 2003-01-31:
Det er jo efterhånden mange gange, vi har stået i salen og behandlet det her lovforslag.
Nu har vi jo, som vi har snakket om, forhandlinger i gang på arbejdsskadeområdet, og vi ser frem til resultatet.
Det gør det selvfølgelig noget vanskeligt at forholde sig konkret til det forslag, vi behandler i dag.
Det har jo desværre været fremsat to gange, uden at det har vundet fremme, fordi det har været fremsat i denne her regerings tid.
SF har i flere år presset på for at få ændringer af den forældede arbejdsskadelovgivnig.
Forslaget, som vi behandler her, efterkommer de fleste af SF's ønsker til en arbejdsskadereform.
Væsentligt for os er den enkle og for menigmand forståelige definition af arbejdsskadebegreberne med den tætte sammenhæng, der er mellem den indtrufne skade og dennes årsag.
Det støtter vi varmt, men der skal naturligvis være sikkerhed for, at de arbejdsskadedes retsstilling ikke berøres.
Vi har gennem den seneste tid haft mange deputationer i Arbejdsmarkedsudvalget, hvor faglige organisationer gør opmærksom på problemerne, som de ser dem.
Senest havde vi onsdag en deputation fra KAD Holstebro, som fortalte, at de årlig har ca. 300 arbejdsskadesager.
De 200 af dem drejer sig om arbejdsbetingede lidelser, og det er langt overvejende nedslidningsskader.
De fortalte, at stort set ingen af disse lidelser bliver anerkendt med den nuværende lovgivning.
Det passer med statistikken, som siger, at kun ca. 5 pct. af de anmeldte lidelser i bevægeapparatet anerkendes.
Det er stødende for den almindelige retsopfattelse.
For SF er det åbenbart, at den nuværende lovgivning både på ulykkesområdet og på lidelsesområdet ikke er tidssvarende.
Det er svært at se, hvordan regeringen og Folketinget kan acceptere, at personer, der bare passer deres arbejde, må betale med et ødelagt helbred, uden at samfundet sikrer, at de skader kompenseres i form af en erstatning og dermed en anerkendelse af, at arbejdsmiljøet på arbejdspladsen ikke var i orden.
Så det haster med at få lavet en arbejdsskadereform, som kan sikre de alt for mange arbejdsskadede deres ret til en anstændig erstatning.
Vi ser gerne, at vi dertil får markante ændringer i arbejdsmiljølovgivningen,
så arbejdsmiljøet bliver forbedret, så vi fremover kan se færre skader.
Men SF støtter forslaget, som det ligger her.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-01-31:
Jeg kan igen svare til begge spørgere, at det, vi går op i i Det Konservative Folkeparti, er, at vi finder den mest korrekte løsning for hele området, og det mener jeg vi bedst gør ved, at vi sætter os ned og kigger både på konkrete sager og lytter meget til fagpersonalet, og at vi så forsøger at finde den mest korrekte løsning, der har den efter vores alles bedste vidende rigtige balance.