runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Gade (V), 2006-11-28:
Jeg kan høre på fru Mette Gjerskov, at hun nogle gange glemmer, at der rent faktisk er en FN-resolution, som opfordrer bl.a. Danmark til at stille soldater til rådighed for irakerne.
Vi er altså i Irak på et FN-mandat.
Det er således, at irakerne har bedt om, at FN forlænger resolution 1446 i 12 måneder.
Derefter spurgte irakerne bl.a. Danmark: Vil I ikke stadig væk godt stille soldater til rådighed, indtil vi kan klare os selv?
Selvfølgelig bliver en strategi diskuteret.
Nu er det ikke al strategi, man behøver diskutere for åbent tæppe af flere forskellige årsager, men jeg kan sige til fru Mette Gjerskov, at vi selvfølgelig løbende vurderer vores strategi i Irak, men vi er altså nødt til at tage et hensyn til irakerne og ikke bare fokusere på en dato.
Det er vigtigt at understrege følgende: FN opfordrer det internationale samfund til at stille soldater til rådighed for at hjælpe Irak ud af den sikkerhedsmæssige krise, landet i øjeblikket er i.
Derfor er vi der.
Der er ingen tvivl om, at et af fokusområderne på det topmøde, der starter senere i eftermiddag i Riga, og hvor det er rigtigt at statsministeren og jeg skal være til stede, vil blive Afghanistan.
Hovedårsagen til, at der er udenlandske soldater i Afghanistan, er det faktum, at Afghanistan var det, vi har kunnet kalde en foul state; terrorister udgik fra Afghanistan, bl.a. angreb de to Tvillingetårne i USA.
Man besluttede sig så for at aktivere musketereden i NATO og prøve at fjerne terrorens arnested i Afghanistan.
Det sker nu på baggrund af et FN-mandat, og det er rigtigt, hvad hr. Rune Lund siger, at det er en meget vanskelig opgave.
Der er i øjeblikket godt 40.000 soldater i Afghanistan, heraf 32.000 i den operation, som Danmark deltager i, og som hedder ISAF-operationen.
Jeg har sagt det adskillige gange, og jeg siger det også gerne her: Man kan vinde en krig med militære midler, man kan ikke vinde en fred.
Derfor har bl.a. Danmark gjort sig til talsmand for, at den militære indsats skal samtænkes meget kraftigt med den civile indsats.
Bl.a. derfor havde vi et seminar i København i juni 2005, og det er faktisk et emne, som vil blive behandlet på topmødet i Riga.
Jeg kan ikke sige, hvilket outcome vi får, men jeg kan give hr. Rune Lund det tilsagn, at vi i Danmark arbejder meget hårdt for, at opbygningen af Afghanistan kommer endnu mere i fokus.
Der er bl.a. det, man kunne kalde window of opportunity.
Her ved vintertide, i de seneste to måneder, er volden stilnet af, også i den del af Afghanistan, hvor vi er, og det skal udnyttes til at sætte noget andet i stedet, for det er ikke en løsning kun at have militæret til stede.
Hvis ikke man har noget andet at tilbyde end den militære tilstedeværelse, vil man – der er jeg enig med hr. Rune Lund – tabe på lang sigt.
Derfor vil vi fokusere meget på opbygningsdelen, og vi vil prøve at få den sat på dagsordenen i NATO på topmødet senere i eftermiddag.
Rune Lund (EL), 2006-11-28:
Jeg synes, det er godt, at man fokuserer noget mere på, at der skal være mere civil genopbygning.
Problemet er i øjeblikket, at der bliver brugt 900 pct. mere på den såkaldte militære løsning end på det civile genopbygningsarbejde.
Taleban står stærkere, end de nogen sinde har gjort, siden de blev afsat i forbindelse med krigen.
Vi har en situation, hvor de kontrollerer halvdelen af landet.
Vi har en situation, hvor folk dør af sult hver dag.
Vi har en situation, hvor de udenlandske tropper i samarbejde med de afghanske har drevet en jagt på bønderne for at få dem til at fjerne deres opiumsmarker, hvilket har skabt yderligere fattigdom.
Der har i det hele taget været så meget fokus på den såkaldte militære løsning, at man faktisk har spillet sig kortene af hænde.
Hvornår skal vi trække de tropper hjem fra Afghanistan?
Søren Gade (V), 2006-11-28:
Nu synes jeg, at hr. Rune Lund roder tingene sammen.
For en forbedret sikkerhedssituation i Afghanistan er betingelsen for, at vi kan få en civil genopbygning i gang.
Man får ingen ngo'er eller civile mennesker til at styrte rundt i Afghanistan med risiko for at miste hovedet, og den risiko er der rent faktisk, fordi sikkerhedssituationen i en lang periode har været for dårlig.
Hr. Rune Lund vil også kunne se, at hvis man tager tallene fra 2001 og frem til nu, så er godt 4 millioner afghanske flygtninge vent tilbage til Afghanistan, og 5 millioner børn yderligere er kommet i skole, heraf 2 millioner piger. Der er bygget titusindvis af skoler, og der er bygget brønde og alt muligt andet.
Så man kan altid spørge, om glasset er halvfyldt eller halvtomt, men det billede, hr. Rune Lund tegner, er simpelt hen forkert.
Der er sket fremskridt siden 2001.
Så kan man diskutere, om det er nok.
Jeg har her givet tilsagn om, at vi i Danmark presser på for at få yderligere gang i opbygningen af Afghanistan, men det kan ikke blive på bekostning af de soldater, vi har ude, for de er en forudsætning for, at vi kan få gang i genopbygningen.
Rune Lund (EL), 2006-11-28:
Jeg kan forstå, forsvarsministeren synes, at det generelt går den rigtige vej i Afghanistan.
Det mente Danmarks statsminister jo også det gjorde i Irak, lige indtil den 25. oktober, hvor der blev spillet ud med, at man nok behøvede en ny strategi, for det gik jo egentlig ikke så godt.
Det bliver spændende at se, hvornår regeringen også indrømmer, at det i forhold til Afghanistan ikke går særlig godt; at det faktisk går den helt forkerte vej; at Taleban bliver stærkere og stærkere hver dag, og at dette i høj grad skyldes den udenlandske militære tilstedeværelse, som bliver opfattet som en besættelsesmagt.
I Helmandprovinsen, hvor de danske soldater er, opfatter 80 pct. af befolkningen ifølge NATO og ifølge britiske efterretningskilder soldaterne som besættere, og de sidste 20 pct. afventer, hvem der vinder krigen.
Er det ikke nogen procentsatser, som vækker en smule bekymring hos forsvarsministeren?
Søren Gade (V), 2006-11-28:
I sidste uge havde jeg tilfældigvis fornøjelsen af at møde præsident Karzai, præsidenten i Afghanistan.
Vi er dernede for at hjælpe den afghanske regering med at udbrede sin autoritet i hele Afghanistan.
Hvis der ikke var udenlandsk militær tilstedeværelse i Afghanistan, ville den spæde demokratistart, som har fundet sted i Afghanistan, være omsonst, for så ville mørkemændene igen tage over, og man ville have et styre som det, der uddannede de terrorister, som udførte det forfærdelige terrorangreb på USA.
Det, der er interessant, er selvfølgelig, at hr. Rune Lund altid skal stille spørgsmålene.
Men det er nu engang sådan, at når man ønsker at gøre en forskel og ønsker at prøve at gøre Afghanistan til et bedre sted at være for afghanerne, samtidig med at vi hjælper os selv, således at der ikke udgår terror fra Afghanistan, så risikerer man at få snavs på fingrene, for det betyder jo, at vi involveres i en meget, meget voldsom konflikt, som har været i gang i Afghanistan igennem mange år.
Jeg mener, at vi skylder afghanerne at prøve at gøre Afghanistan til et bedre sted.
Samtidig skylder vi borgerne i vores del af verden at sørge for, at terror ikke har sin rod i Afghanistan.
Rune Lund (EL), 2006-11-28:
Der lød det også i diskussionen: Vi bliver nødt til at blive, ellers bliver alt kaos, og det bliver meget værre.
Men da kom man jo til fornuft til sidst.
Man vidste godt, at hvis Sovjetunionen blev i Afghanistan, ville det blive rigtig, rigtig slemt; hvis Sovjetunionen forlod Afghanistan, ville det også blive rigtig, rigtig slemt, men mindre slemt, end hvis man blev i Afghanistan.
For ved at blive i Afghanistan støttede man fundamentalisterne og alle de reaktionære kræfter, som også vinder mere og mere frem i dag.
Vil forsvarsministeren ikke kommentere det faktum, at 80 pct. af befolkningen i det sydlige Afghanistan, hvor de danske soldater er, er imod de danske besættelsestropper – det er sådan de bliver opfattet – og at de sidste 20 pct. venter og ser, hvem der vinder krigen?
Kan vi få en kommentar til de tal?
Søren Gade (V), 2006-11-28:
Nu var det da meget sjovt, at det lige var hr. Rune Lund, der skulle sammenligne det med Sovjetunionens besættelse af Afghanistan.
Her er tale om, at der faktisk har været afholdt valg i Afghanistan, at der er en legitim valgt regering og præsident, som beder om hjælp til, at man hjælper det spæde demokrati godt i vej.
Det er nemlig rigtigt, at Sovjetunionen havde 200.000 soldater i landet
, fordi de var en besættelsesmagt, og de blev stort set sparket ud
Der er 40.000 udenlandske soldater nu.
Hvis afghanerne generelt ikke vil have de 40.000 soldater i et område på størrelse med det gamle Europa, så kunne de bare sparke dem ud.
Derfor er mit udsagn, at der langt hen ad vejen er en forståelse for den militære tilstedeværelse, og nu handler det om at sørge for, at afghanerne kan se et formål med det, og at livsvilkårene rent faktisk bliver bedre.
Grunden til, at der er opbakning til Taleban, er jo, fordi man ikke ved, hvad vej det går.
Har NATO mod til at blive?
Har NATO mod til at blive og løse opgaven?
Når den lokale afghaner kan se, at NATO har viljen til at løse opgaven og NATO rent faktisk kan sætte noget andet i stedet, som er bedre end det, man har, så vil hr. Rune Lund se, at opbakningen til den militære tilstedeværelse og til præsident Karzai i Kabul vil stige.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Spm. nr. US 39
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2006-11-28:
For halvanden måned siden prøvede jeg at få miljøministeren til at give et klart svar på, hvad hun helt konkret vil gøre for, at vi kan få de ca. 150 store vindmøller op på land herhjemme, som vi for 2 år og 8 måneder siden aftalte skulle op.
Der svarede ministeren, at nu ville hun give udvalget endnu en chance frem til udgangen af november.
Der er vi jo nu, så jeg vil gerne vide, hvad det er, ministeren vil gøre helt konkret for at sikre, at vi rent faktisk får de møller op, som vi har en gammel aftale om.
Det, jeg har brug for at få at vide, er: Kan ministeren stå her og garantere, at hun inden jul har en færdig plan, som sikrer nagelfast, at de vindmøller faktisk kommer op?
Der er kun 2 år til at få dem op.
På papiret er der 3 år, men i realiteternes verden er der jo kun 2 år, fordi planlægningen tager ca. 1 år, før en mølle kommer op.
Det er jo udmærket at snakke med KL.
Men vil ministeren love mig, at jeg i min hånd inden jul har en plan, hvor der står: Det er det her, vi vil gøre, hvor vi sikrer, at de vindmøller kommer op, sådan at vi ikke igen havner i den situation, som vi er i i øjeblikket, hvor der faktisk ikke kommer vindmøller op i Danmark?
Connie Hedegaard (KF), 2006-11-28:
Af de sidste informationer, jeg har om – og de er fra sidste uge – hvornår udvalget vil være færdigt, må jeg udlede, at udvalget bliver færdigt i løbet af en uge eller to.
De bliver færdige før jul.
Om så jeg kan love fru Anne Grete Holmsgaard – nu går Folketinget jo også på juleferie lige nogle dage før jul – at hun så har en færdig plan, som det bliver udtrykt,
det vil jeg ikke stå her og garantere.
Men jeg kan sige, at i løbet af en uge eller to forventer jeg at have et bud fra udvalget, og jeg vil straks derefter forsøge at få et møde med KL, hvor vi kan diskutere den videre plan fremad.
Jeg er fuldstændig enig med spørgeren i, at det er en opgave, der skal løses.
Skulle man ikke lave et landsplandirektiv?
Heldigvis viste det sig, at amterne kendte deres ansvar, levede op til deres ansvar, har anvist nogle områder udeomkring, og nu ligger presset selvfølgelig på kommunerne.
Rune Lund (EL), 2006-11-28:
Det går mildest talt ikke specielt godt i Irak, og det var da også derfor, at Danmarks statsminister den 25. oktober var ude at sige, at der er brug for en ny strategi i Irak.
Nu lidt over en måned efter har vi ikke hørt så meget om, hvad denne nye strategi går ud på.
Den går i hvert fald ikke ud på det eneste nødvendige, nemlig at trække tropperne hjem.
Nu skal forsvarsministeren jo til NATO-møde sammen med statsministeren, og i den forbindelse kunne det være interessant at rejse spørgsmålet om Afghanistan, nemlig hvornår vi kan få en ny strategi for Afghanistan, for det går mildest talt ikke særlig godt i Afghanistan.
I Helmandprovinsen i det sydlige Afghanistan, hvor der er danske soldater, siger NATO og britiske efterretningskilder, at 80 pct. af afghanerne er imod tropperne, og at de sidste 20 pct. venter og ser, hvem der vinder krigen.
Ærlig talt, det går ikke særlig godt.
Jeg vil spørge forsvarsministeren: Hvornår får vi en ny strategi for Afghanistan?
Connie Hedegaard (KF), 2006-11-28:
Jeg vil gøre det, jeg også sagde dengang.
Lige så snart jeg får afrapporteringen fra det udvalgsarbejde, afslutter jeg.
Det regner jeg med at få i løbet af en uge eller to, og så vil jeg indkalde KL til et møde.
Der vil jo i det udvalgsarbejde, hvilket spørgeren også ved, være nogle anbefalinger, må man gå ud fra, til, hvordan vi skal håndtere det her videre frem.
Så vil jeg invitere KL til et møde med henblik på, at vi hurtigst muligt kan få sat nogle af de anbefalede foranstaltninger
i værk.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-28:
Jeg har i første omgang to spørgsmål til hr. Thomas Adelskov.
Det første er: Kan hr. Thomas Adelskov bekræfte, at lovforslaget om arbejdsgiverens pligt til oplysning ved de her ansættelsesbeviser hviler på et EF-direktiv?
Det andet er: Kan hr. Thomas Adelskov bekræfte, at den bemyndigelse, som hr. Thomas Adelskov ønsker at fjerne, er en bemyndigelse, som skiftende arbejds- eller beskæftigelsesministre har haft i de sidste mange år?
Thomas Adelskov (S), 2006-11-28:
Jeg kan godt bekræfte begge dele.
Og jeg synes sådan set, det er meget interessant, at det har kunnet fungere i mange år.
Det, beskæftigelsesministeren bliver bortdømt på, er jo netop, at man ikke tager hensyn til den parallelitet, der er behov for på arbejdsmarkedet, nemlig imellem det private arbejdsmarked, der ikke er organiseret, og så det arbejdsmarked, der er organiseret.
Derfor kan jeg fuldt ud bekræfte det, hr. Jakob Axel Nielsen siger.
Når vi ønsker at fratage beskæftigelsesministeren bemyndigelsen til at udstede sådan en bekendtgørelse, er det jo simpelt hen, fordi man har udstedt ikke én, men to ulovlige bekendtgørelser.
Så må det jo simpelt hen siges, at man ikke er i stand til at håndtere lovgivningen, og så bliver Folketinget nødt til at skride ind, når ministeren ikke kan overholde landets love.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-28:
Med hensyn til den første ting, jeg fik bekræftet fra hr. Thomas Adelskov, kan vi så konstatere, at det ikke er den nuværende beskæftigelsesministers skyld, ej heller hans forgængers, Ove Hygums, eller dennes forgængers, fru Jytte Andersens, skyld, at der er to parallelle systemer.
Ministeren – de siddende ministre, der har været – har altså været forpligtet til at implementere direktivet som lov i Danmark.
Det var det ene.
Det næste er så: Når der nu har været en bemyndigelse til skiftende ministre, synes hr. Thomas Adelskov så – jeg spørger helt generelt – at det er smuk lovgivning, at man, blot fordi man har et horn i siden på en konkret minister, vil fjerne noget lovgivning?
Det kunne jo være, at vi en dag fik en anden beskæftigelsesminister – jeg håber det ikke, men det kunne jo godt være – og er det så en måde at tackle det på, at man har et horn i siden på en konkret minister?
Thomas Adelskov (S), 2006-11-28:
Nu ved jeg ikke, om man skal kalde Højesteret for et horn, men der er tale om, at Højesteret har måttet skride ind over for beskæftigelsesministeren, der i to tilfælde har udstedt ulovlige bekendtgørelser som følge af den her lov, og det siger vi at vi ikke vil være med til.
Beskæftigelsesministeren kan åbenbart ikke finde ud af at administrere den bemyndigelse efter lovens grundlag, og derfor agter vi at fjerne den.
Så opnår vi, at vi ikke får gentagelsestilfælde, og så vil vi ikke længere være i en situation, hvor mennesker mister deres godtgørelse.
Bent Bøgsted (DF), 2006-11-28:
Jeg vil først og fremmest notere mig, at forslagsstillerne, henholdsvis regeringen og Socialdemokraterne, er enige om én ting: at godtgørelsesniveauet skal fastsættes ved lov.
Det er Dansk Folkeparti også enig i, så det finder jeg ikke grund til at bruge så meget tid på.
Socialdemokraterne ønsker at fastholde niveauet ud fra reglerne, som de er i dag.
Regeringen foreslår derimod at sænke det generelle niveau og samtidig ændre på grundlaget for fastsættelsen af godtgørelsens størrelse.
Jeg skal understrege, at det er Dansk Folkepartis opfattelse, at det er nødvendigt med en justering af systemet.
Derfor kan vi støtte beskæftigelsesministerens forslag om at ændre på niveauet.
Dansk Folkeparti finder det positivt, at loven vil kunne skabe en fornuftig balance, hvorefter godtgørelsens størrelse fremover vil stå bedre mål med graden og alvoren af overtrædelserne.
Er fejlen i ansættelseskontrakten undskyldelig eller fuldstændig uden indflydelse på ansættelsesforholdet, forekommer en mindre, skattefri godtgørelse på 1.000 kr. derfor helt rimelig.
Det er derudover fornuftigt, at det generelle godtgørelsesniveau med regeringens forslag ender på 13 ugers løn, men med mulighed for 20 ugers løn ved særlig grove overtrædelser.
Dansk Folkeparti vil også gøre opmærksom på, at den lavere bod retter op på en del af ubalancen mellem de virksomheder, som ikke er omfattet af en overenskomst, og dem, der er.
En stor del af de virksomheder, der er omfattet af en overenskomst, har således mulighed for uden at skulle betale godtgørelse at rette op på mangler i ansættelseskontrakten.
Dansk Folkeparti kan derfor støtte L 75, men vi kan ikke støtte L 70.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-28:
Jeg synes, hr. Bent Bøgsted gjorde det forbavsende klart, og det er jo altid rart.
Det her handler i bund og grund om godtgørelsesniveauet: Skal vi have et godtgørelsesniveau, som arbejdsgiverne ønsker det, eller skal vi have et godtgørelsesniveau, som arbejdstagernes organisationer ønsker det?
Jeg vil bare have hr. Bent Bøgsted til at bekræfte, at Dansk Folkeparti har valgt Dansk Arbejdsgiverforenings side og dermed arbejdsgivernes pengepung frem for de ansattes pengepung i den her sag.
Bent Bøgsted (DF), 2006-11-28:
Det skal ikke være sådan, at vi har en høj godtgørelse, der betyder, at man kan jagte de her kontrakter for at finde, om der er et sted, man kan hente nogle penge hjem, fordi der er en høj godtgørelse, og at den mindste fejl så udløser en sum penge.
Det er ikke det, der er meningen med det her.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-28:
Så kunne jeg godt tænke mig at få at vide af hr. Bent Bøgsted i forbindelse med de erfaringer, der er med manglende eller mangelfulde ansættelsesbeviser, om det er sådan, at det er normalt, at det er nogle små bagatelmangler, som udløser en godtgørelse, eller om ikke det er rigtigt, at langt de fleste sager rent faktisk handler om betydelige mangler eller fuldstændig manglende ansættelsesbeviser, og at det er de sager, som fylder noget, og dem, der giver godtgørelse til den ansatte, fordi det har betydning for den ansatte, om man har et ordentligt ansættelsesbevis eller ej.
Bent Bøgsted (DF), 2006-11-28:
Jeg skal da være den første til at sige, at ansættelsesbeviset skal være i orden.
Det skal det være fra starten af, og derfor er det også nødvendigt, at en medarbejder, når vedkommende bliver ansat, får den vejledning, der skal til, vedrørende ansættelsesbeviset.
Det kunne jo godt være, at fagforeningerne skulle styrke vejledningen over for deres medlemmer vedrørende ansættelse, så vi ikke kom i den situation, at der er manglende oplysninger.
Det kan godt være, at tillidsmanden ude på virksomheden skulle gå lidt mere aktivt ind i at se på, hvordan ansættelsesbeviset blev udformet, så vi ikke får nogen fejl i ansættelsesbeviset.
Det skal jeg da ikke gøre mig klog på her, men det kunne jo godt være, at det var den situation, vi skulle forsøge at opnå.
Thomas Adelskov (S), 2006-11-28:
I flere af høringssvarene bliver det påpeget – det ved jeg ikke om hr. Bent Bøgsted har noteret sig – at der sådan set ikke er blevet færre sager om ansættelsesbeviser.
Der bliver rent faktisk flere, og det tyder jo på, at arbejdsgiverne ikke tager det særlig alvorligt at få udformet ansættelsesbeviser, få dem udleveret til tiden og få dem udfyldt korrekt.
Jeg skal spørge hr. Bent Bøgsted: Når nu man sænker godtgørelsesniveauet på den ikkeorganiserede del af arbejdsmarkedet, tror hr. Bent Bøgsted så, at det får arbejdsgiverne til at koncentrere sig endnu mere og være endnu mere omhyggelige med at udstede ansættelsesbeviser, eller tror han, at det betyder, at arbejdsgiverne måske bliver mindre omhyggelige, når nu godtgørelsesniveauet bliver sænket?
Jeg skal takke for svaret.
Jeg kan nu forstå, at Dansk Folkeparti ikke mener, at det er bødens størrelse, der er afgørende for, om man nu gør noget.
Det overrasker mig lidt, for jeg synes ellers, jeg har hørt Dansk Folkeparti have andre meninger, når det gælder retspolitik og alle mulige andre bødeforhold.
Men nu er det ikke bødens størrelse, der er afgørende, man skal nok koncentrere sig om at udstede ansættelsesbeviser; det er lige meget, om man får en bøde på 5.000 kr., eller om man får en bøde på 1.000 kr.
Jeg skal, også lidt i relation til det, der blev spurgt om tidligere, spørge hr. Bent Bøgsted og bede om at få et klart svar: Er Dansk Folkeparti i den her sag på lønmodtagernes side, eller er Dansk Folkeparti på arbejdsgivernes side?
Bent Bøgsted (DF), 2006-11-28:
Jeg synes generelt, at bødens størrelse skal stå mål med overtrædelsen.
Jeg vil da ikke udelukke, at der er andre områder, hvor jeg også synes at bødestørrelsen er for stor, det vil jeg ikke udelukke.
Så skal man til at begynde at se på hvert enkelt tilfælde.
Jeg kan bare sige, at jeg finder en bøde på 10.000 kr. urimelig for en bagatel, som medarbejderen måske ikke engang har klaget over, i et ansættelsesbevis, fordi en fagforening har været ved at gå det igennem og så siger, at vedkommende kan få 10.000 kr. i erstatning, fordi der mangler et eller andet.
Hvis medarbejderen er i en situation, hvor vedkommende er kommet i klemme i systemet og beder om at få hjælp og man så finder en fejl, så skal der også udbetales en klækkelig godtgørelse, helt sikkert, og det kan der også stadig væk.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-28:
Ja, jeg forstår på hr. Jakob Axel Nielsen, at han sådan personligt kender til en lang række sager, hvor nr. 2 er blevet udskiftet med nr. 3 og der mangler et Jensen osv. osv., og at det har dannet basis for godtgørelser på 5000 kr. Jeg vil godt opfordre hr. Jakob Axel Nielsen til at fremsende de sager til Arbejdsmarkedsudvalget.
Og så vil jeg i øvrigt spørge lidt mere principielt, om hr. Jakob Axel Nielsen mener, at det at overholde lovgivningen også gælder for arbejdsgivere.
Er det ikke tilfældet?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-28:
Om den opfordring, jeg fik fra hr. Jørgen ArboBæhr, kan jeg klokkeklart sige, at den vil jeg ikke efterkomme, for det er oplysninger, jeg har qua mit tidligere job som advokat for disse mennesker.
Der har man selvfølgelig tavshedspligt.
Men det forhindrer mig ikke i her at kunne sige generelt, hvordan det er, for det har jeg set.
Så den vil ikke blive efterkommet på nogen måde; det ville være usagligt.
Med hensyn til det andet kan jeg bekræfte, at arbejdsgivere såvel som lønmodtagere, arbejdsløse og pensionister skal overholde landets love.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-28:
Det er jeg glad for.
Mener hr. Jakob Axel Nielsen så ikke også, at selv om der er tale om arbejdsgivere, skal de også betale en form for bøde, hvis de rent faktisk overtræder lovgivningen, f.eks. lovgivningen om ansættelsesbeviser?
De kan ikke bare sige: Vi havde travlt på grund af flytning, og det er undskyldningen for, at vi overtrådte lovgivningen.