Ole M. Nielsen (KRF), 1999-02-12:
absolut elsker hver detalje, men fordi det var nødvendigt med en reform af efterlønsordningen.
Vi må erkende, at der i den eksisterende ordning allerede for længst er kommet for mange
I Kristeligt Folkeparti har vi ikke lagt skjul på, at efterlønsordningen var for god, for at sige det sådan.
Jeg vil undlade at referere, hvad der sker på andre partiers landsmøder; jeg kan bedst huske det, der sker på vores eget.
Og på vores landsmøde i 1997 havde vi en debat om efterlønnen, hvor nogle af os, der nu sidder i Folketinget, fik forhindret en resolution, der for så vidt havde til formål at frede efterlønnen.
Vi har siden fremført det, og den model, som vi fremlagde, var en gradvis optrapning af efterlønsalderen med f.eks. et kvartal om året i 8 år, så den blev 62 år generelt, og vi ønskede også mere fleksibilitet.
Det fundamentalt forkerte i efterlønnen er efter vores mening, at det er en hovedsagelig skattefinansieret ordning, som man kun optjener ret til ved at være tilknyttet arbejdsmarkedet - og nu i så meget som 25 år - og ved at betale kontingent til en arbejdsløshedskasse, men ikke et kontingent, der finansierer den forsikringsordning, som det jo reelt er.
Den model, vi nu vedtager, er som før sagt ikke vores model.
Igen synes vi, det er forkert, at vi stavnsbinder folk til arbejdsmarkedet i 25 år.
Det er en ufrihed; vi mener, at folk skal have lov til at indrette sig i livet, ligesom de har behov for økonomisk, og flekse ind og ud af arbejdsmarkedet, hvis det er det, de ønsker.
Der er også en form for geografisk binding i den ordning, vi nu vedtager, som vi ikke synes er så god.
Ordningen motiverer naturligvis til senere tilbagetrækning, men det er faktisk en ganske dyr motivering, som vi stiller til rådighed.
Kontingentet kan siges at være rimeligt, men jeg vil nok sige, at kontingentet trods alt betyder noget for nogle og er mange penge for nogle.
Jeg tænker f.eks. på dem, der er på en 60 pct.s orlovsordning; jeg tænker på de 55-60-årige, som er røget ud af dagpengesystemet, men som ganske vist kan opretholde deres efterlønsret ved at betale kontingentet.
Dér er kontingentbeløbet faktisk ganske stort. Med hensyn til den fleksibilitet, som vi ønskede i efterlønsordningen, er modregningen time for time på nogle måder god.
Vi må erkende, at den giver for lidt motivation
for de lavest lønnede, men det er jo, som andre også har sagt, svært med en høj kompensation og så stadig væk en stor gevinst ved at fortsætte med at arbejde.
Til gengæld er ordningen for god for dem, der er i stand til at gå ud og tjene flere hundrede kroner i timen. Og så er vi lidt bekymrede for, om ordningen her vil medføre mere sort arbejde.
Mange var jo vældig godt tilfreds med, at de kunne arbejde op til 200 timer og blive modregnet, og så kørte man efter systemet.
Når man skal modregnes for den første time, er jeg desværre lidt bange for, at mange er kreative og går på akkord med systemet.
Jeg synes til gengæld, at den fleksible mulighed for at opnå en præmie ved at arbejde efter det 62. år er rigtig fin.
Hvor meget grundlovssikringen er værd, vil jeg overlade til andre at vurdere.
Vi havde gerne set, at indskuddet var kommet til at stå på personlige konti, men det var ikke vedtaget i forbindelse med finanslovforliget, så den mulighed var ikke til stede.
Vi vil godt garantere noget i Kristeligt Folkeparti.
Det synes vi fortjener at stå fast, selv om præmien måske ikke bliver så god som den, der ligger i forslaget nu, hvor nettogevinsten jo er i omegnen af en halv million kroner.
Det tør vi ikke garantere i fremtiden, men det skal være en god forretning at indbetale
, selv om jeg på mange måder egentlig håber, at folk vil lade være med at indbetale.
Jeg håber også, at modellen, modsat hvad der forlyder i de her dage, vil motivere til, at folk konsoliderer sig, at de sparer op, sådan at de i højere grad er uafhængige af de offentlige ordninger.
Vi synes, at det er o.k. med fradraget for pensionsudbetalinger.
Vi er af den opfattelse, at vi i højere grad må tilbage til den situation, at de, der kan klare sig selv, gør det, så vil vi til gengæld ikke have nogen problemer med at hjælpe de mennesker, som ikke kan klare sig selv.
Så vil jeg beskæftige mig lidt med de selvstændige, som har været oppe før her i debatten.
Vi er tilfredse med, at de selvstændige nu får nogenlunde lige muligheder i forhold til lønmodtagerne, og det er især med henblik på at gå på delefterløn.
Vi håber ikke, at vi har åbnet en ladeport for omgåelser, det var jo i høj grad det, øvelsen gik på, da vi lavede den her model, at der skulle være lige muligheder for selvstændige, men også at vi skulle undgå omgåelse.
Jeg håber, at den model her kan det.
Jeg synes faktisk, at den er helt fin.
Så er der blevet snakket forpagtning.
Fejlagtigt bliver der snakket, som om det kun er landbruget, det handler om. Det er selvfølgelig alle erhvervsdrivende, der kan forpagte deres virksomheder ud, og vi endte jo med den aftale, at forpagtningsafgift ikke skal modregnes.
Og det er der nogle for hvem det kniber lidt med at forstå.
Jeg tror ikke, det er så meget, fordi hverken hr. Søvndal eller hr. Dyrlund ikke kan regne, jeg tror mere, at det er nogle fordomme, eller hvad det nu kaldes, der sådan ligesom blokerer lidt for evnen til at regne.
Det var hr. Søvndal, der bragte tingene på banen
, og han sagde, at hvis begrundelsen var, at landmænd var fattige, så kunne han til dels forstå det, men det er jo netop med til at forklare situationen, at forpagtningsafgiften jo er en betaling af den jord, af den kapital, der er investeret i virksomheden.
Hvis man var fattig, havde man jo en gæld, så var det ikke egenkapital.
Og så skulle den renteudgift, man havde på det aktiv, som det var forpagtningsafgift for, jo betales.
Hvis man så samtidig skulle modregne forpagtningsafgiften i efterlønnen, ja, så blev der jo ikke noget at leve af.
Og det er faktisk motivationen.
Så siger hr. Dyrlund, at det er spekulation - jeg vil meget gerne have, at hr. Dyrlund hører efter nu, for det er faktisk en ret vigtig diskussion, selv om vi har øvet os i den før, men jeg må jo erkende, at det ikke er lykkedes helt at nå til forståelse - men så siger hr. Dyrlund, at så kan man jo tage sin forpagtede forretning eller ejendom tilbage og drive den, når man er færdig med efterlønsperioden.
Ja, det kan man, og hvis man ikke har en gård, kan man også gå hen og købe en gård, når man er færdig med efterløn, når man fylder 65 år, lige så vel som man kan træde tilbage til sit arbejde.
Og det er helt reelt, for det, efterlønnen erstatter for, er en arbejdsindtægt, og derfor skal vi selvfølgelig sørge for, at folk ikke arbejder, mens de er på efterløn, eller i hvert fald får modregnet for det.
Men det har ikke noget med formueafkast at gøre.
Jeg håber, det kan være med til at forklare det for nogle andre end hr. Dyrlund.
Fremrykningen af folkepensionsalderen til 65 år er jo en god idé, især for alle de mennesker, som ikke har mulighed for at gå på efterløn, men jeg tror såmænd ikke, at det er dem, regeringen har spekuleret på.
Hvad motiveringen så er
Og jeg er også tilfreds med, at fremtidige førtidspensionister skal have en kompensation, og vi må selvfølgelig satse på, at den bliver lavet fornuftigt.
L 176 er konsekvensændringer af ATP- og LD-ordningerne og også indekskontrakterne.
Dem har jeg ikke meget at sige om, det er stort set teknik.
Og så er der L 177, som handler om delpensionen, og dér er vi vældig tilfredse med, at der nu bliver mere lighed imellem delpensionen og delefterlønnen, selv om delpensionen, og det er helt naturligt, giver en lavere ydelse end delefterlønnen, fordi man jo altså satte sig uden for det fællesskab, der er i arbejdsløshedskasserne og den betaling, som det medfører.
L 178 er skattedelen, og det er helt rimelige og tekniske konsekvenser.
Jeg må indrømme, jeg var helt bekymret for skatteministerens helbred, da skatteministeren her tidligere under debatten fik ros af Venstre, men det så ud til, at han overlevede det.
Jeg vil gerne slutte mit indlæg her og sige, at vi selvfølgelig tilslutter os forslagene.