Lene Espersen (KF), 2003-04-03:
Beslutningsforslaget fra SF, som vi i dag skal behandle, og som er en delvis genfremsættelse af et tidligere forslag, beslutningsforslag nr. B 30 fra folketingssamlingen 2001-2002, pålægger regeringen at tage en række initiativer til at etablere et forbedret tilbud til voldsofre.
Jeg vil godt starte med at fastslå, at jeg er helt enig med forslagsstillerne i, at der skal gøres en stor indsats
for de personer, som på tragisk vis bliver ofre for voldsforbrydelser. Det er vigtigt, at personer, der er blevet udsat for vold, voldtægt eller andre overgreb, får den nødvendige rådgivning og vejledning om, hvordan og hvor man kan søge om økonomisk erstatning, og at ofrene bliver tilbudt psykologhjælp m.v. I den forbindelse er regeringen meget enig i, at hjælpen skal tilbydes så hurtigt som muligt efter overgrebet, og at ofret ikke skal vente unødigt længe på at få afgjort spørgsmålet om erstatning.
Der er inden for de seneste år iværksat flere initiativer og projekter, således at der allerede i dag findes en række muligheder for at yde økonomisk hjælp og bistand til ofre for voldsforbrydelser, både inden for retssystemet, sundhedsområdet, det sociale område og beskæftigelsesområdet.
Efter offererstatningsloven har ofre et retskrav på erstatning fra staten for personskade, der forvoldes ved en voldsforbrydelse begået i den danske stat.
Desuden ydes der bl.a. erstatning for skade på tøj og andre personlige ejendele, som voldsofret havde på sig, da personskaden blev forvoldt.
Ofret for en forbrydelse har naturligvis ret til erstatning fra gerningsmanden efter de almindelige regler, men i praksis kan gerningsmanden ofte ikke betale, eller det er ikke muligt at finde frem til gerningsmandens identitet.
Erstatningen fra staten omfatter bl.a. tabt arbejdsfortjeneste, svie og smerte, tort, varig men, varig nedsættelse af ofrets erhvervsevne og helbredsudgifter, herunder efter omstændighederne erstatning for ofrets udgifter til læge- og psykologhjælp.
Efter retsplejeloven skal retten ved alle voldsforbrydelser og seksualforbrydelser beskikke en bistandsadvokat til ofret, hvis ofret begærer det.
Kun i helt bagatelagtige sager, hvor advokatbistand ikke tjener noget berettiget formål, kan retten afslå en begæring om advokatbeskikkelse.
Formålet med beskikkelse af en bistandsadvokat er at styrke ofrets stilling i sagen.
Bistandsadvokatens opgave er både af juridisk og mere almen karakter.
Ud over støtte til ofret under afhøring hos politiet og i retten samt bistand ved opgørelsen af et eventuelt erstatningskrav, vil det kunne komme på tale at give rådgivning om særlige hjælpemuligheder og om personlig støtte og vejledning.
Inden for sundhedsområdet er der ligeledes mulighed for rådgivning.
En praktiserende læge kan tilbyde både mænd og kvinder personlige samtaleforløb om forhold i forbindelse med den enkeltes helbred eller om personlige problemer.
Siden den 1. juli 1995 har ofre for vold m.v. kunnet få tilskud fra den offentlige sygesikring på 60 pct. af udgifterne til psykologbehandling efter henvisning fra den praktiserende læge.
Desuden findes der i dag i samtlige 54 politikredse et landsdækkende net af lokale og uafhængige offerrådgivninger, hvor der tilbydes ofre for forbrydelser støtte og vejledning af frivillige støttepersoner.
Offerrådgivning er et supplement til den rådgivning og støtte, der ydes af politiet, andre institutioner og professionelle.
Offerrådgivningen tager navnlig sigte på den menneskelige kontakt og samtale med ofret, men omfatter også vejledning om de særlige støttemuligheder, der findes af f.eks. lægelig, psykologisk, social og juridisk karakter.
Der har været en så markant udvikling i antallet af henvendelser til offerrådgivningerne, at initiativet må siges at være blevet en succes.
Fra starten i 1998 til maj 2000 blev der registreret ca. 1.000 henvendelser, i 2001 var antallet af henvendelser oppe på 7.275, og tallet er steget yderligere i 2002, men er endnu ikke endeligt opgjort.
For at få et klarere billede af rækkevidden og kvaliteten i tilbuddet er Justitsministeriet i gang med at gennemføre en såvel kvantitativ som en kvalitativ evaluering af offerrådgivningen, og den undersøgelse ventes færdig i oktober i år.
Det aktuelle forslag, hvor kriminalforsorgen skal tilbyde rådgivning og vejledning, indebærer, at voldsofret og gerningsmanden skal have støtte fra den samme institution.
Det mener jeg ikke er hensigtsmæssigt.
En sådan ordning, hvor ofret ved en personlig henvendelse til kriminalforsorgen kunne risikere at skulle vente side om side med gerningsmænd, der er blevet dømt for vold, voldtægt eller lign., vil givetvis kunne betyde, at en del voldsofre afholder sig fra overhovedet at søge om hjælp. Hertil kommer, at vejen til den nødvendige hjælp efter forslaget synes ekstra lang og besværlig, idet ofrets første kontakt oftest er med politiet, som allerede i dag både rådgiver og vejleder om offerrådgivningens støtte m.v., hvorefter voldsofret så efter beslutningsforslaget skal kunne henvises til kriminalforsorgen.
Oftest vil kriminalforsorgen stå i den situation, at de blot skal henvise til endnu en specialiseret hjælpeinstans, som f.eks. kommunen, psykologer, offerrådgivningerne, Erstatningsnævnet m.v. Efter min opfattelse yder vi ofrene den bedste støtte ved at sikre, at de eksisterende tilbud er koordineret via et tværfagligt samarbejde og dermed udtryk for en helhedsorienteret indsats.
Dette er således også helt centralt i den handlingsplan om indsatsen over for vold mod kvinder og behandlingstilbuddet til voldelige mænd, som regeringen har fremlagt.
Formålet med handlingsplanen er således dels at styrke de eksisterende aktiviteter, dels at gå nye veje for at forstærke støtten til voldsofre og bremse volden i hjemmet.
Regeringen igangsatte allerede i 2002 en række aktiviteter med det formål at bekæmpe vold, herunder støtte
til ofrene.
I den forbindelse kan det nævnes, at der er etableret en 24 timers telefonrådgivning, tilbudt overfaldsalarmer til voldstruede kvinder, udarbejdet oplysningspjecer på flere forskellige sprog og igangsat flere undersøgelser bl.a. med henblik på en særlig indsats i forhold til etniske kvinder og børn på kvindekrisecentrene. Der er ligeledes igangsat flere initiativer rettet mod den voldelige mand.
Jeg kan f.eks. nævne projektet »Dialog mod vold«, hvis formål er at oprette permanente behandlingstilbud til voldelige mænd.
Der er i øjeblikket 20 mænd i behandling.
Af andre initiativer kan jeg nævne, at jeg har nedsat en arbejdsgruppe, der skal undersøge muligheder for at fjerne en voldelig mand fra hjemmet i en periode, den såkaldte Østrigsmodel.
I relation til Erstatningsnævnets sagsbehandlingstider har forslagsstillerne foreslået, at der skal tilføres nævnet
så mange midler, at der kan foreligge en foreløbig erstatningsfastsættelse inden 3 måneder.
Som det nærmere vil fremgå under behandlingen af B 103, det næste forslag, er regeringen dog af den opfattelse, at problemer med statslige myndigheders sagsbehandlingstid som udgangspunkt bør løses gennem ændrede arbejdsgange og effektiviseringer.
I beslutningsforslaget foreslås der endvidere en ændring af værnetingsregler vedrørende erstatning til ofre for forbrydelser, således at sager om afgørelser truffet af nævnet skal kunne anlægges ved sagsøgerens hjemting, i stedet for som tilfældet er i dag ved nævnets hjemting i København.
I den forbindelse kan jeg oplyse, at Retsplejerådet i forbindelse med sine overvejelser om en reform af den civile retspleje har foreslået, at retsplejelovens § 240, stk. 2 ændres, så alle retssager om prøvelse af afgørelser truffet af en central statslig myndighed fremover skal kunne anlægges ved sagsøgerens hjemting. Retsplejerådets forslag indebærer, at også sager om afgørelser truffet af Erstatningsnævnet fremover skal kunne anlægges ved sagsøgerens hjemting.
Spørgsmålet vil derfor også indgå i regeringens overvejelser om en reform af den civile retspleje.
Det er således regeringens opfattelse, at der allerede i dag i den gældende lovgivning er god mulighed for hjælp og støtte til voldsofre.
Regeringen finder derfor ikke, at det fremsatte forslag, hvorefter kriminalforsorgen skal indsættes som endnu et led på den ene side mellem offeret og på den anden side mellem de personer og organisationer, som skal yde den nødvendige økonomiske, sociale og helbredsmæssige hjælp, vil medføre en styrkelse af offerets stilling.
Derimod er det vigtigt, at de eksisterende tilbud til voldsofre er et resultat af en helhedsorienteret indsats, hvilket f.eks. er helt centralt i regeringens fremsatte handlingsplan om indsatsen over for vold mod kvinder.
Regeringen kan derfor ikke støtte det fremsatte beslutningsforslag.
Blot en positiv tilkendegivelse til den socialdemokratiske ordfører.
Vi vil meget gerne medvirke til, at den tværministerielle rapport i første omgang bliver oversendt til Retsudvalget, men vi må naturligvis så finde ud af i det videre forløb, hvorledes koordineringen sker.
Der er simpelt hen så mange initiativer i forskellige ministerier, at der skal være mulighed for at orientere sig om dem.
Jeg ved ikke, om det skal ske via internettet, eller hvad der er den mest hensigtsmæssige facon. Jeg skal nok sørge for, at det, der er grundrapporten, som ligger til grund for det andet, bliver oversendt til Retsudvalget, såfremt det ikke allerede er sket.