Kristian Jensen (V), 2004-10-21:
Jeg skal gerne forsøge at svare på en række af de spørgsmål, der er blevet rejst her, og de spørgsmål, jeg ikke kan svare på eller efter spørgernes mening ikke svarer fyldestgørende nok på, vil jeg gladelig vende tilbage til og svare uddybende på i udvalgsarbejdet.
Jeg vil godt starte med at ridse op, hvad der er baggrunden for, at lovforslaget er fremsat.
Kernen i lovforslaget er, at de oplysninger, som skal indsendes til myndighederne af virksomhederne, kun skal indsendes én gang, og at det efterfølgende er vores opgave at sikre, at de oplysninger, der er sendt ind, bliver overført til de relevante myndigheder, der skal bruge dem i deres arbejde, så man ikke skal indsende oplysninger til både skattemyndighederne, Erhvervs- og Selskabsstyrelsen og Danmarks Statistik.
Når de er sendt ind, er det vores opgave at sikre, at de også kommer rundt til de myndigheder, der skal bruge dem efterfølgende.
Jeg vil sige, at vi naturligvis med lovforslaget ønsker at sikre gode muligheder for den enkelte administration, og jeg vil også gerne understrege, at det er utrolig vigtigt for regeringen, at vi laver et system, der sikrer borgernes mulighed for at få de oplysninger, de skal have.
Det er utrolig vigtigt for regeringen.
Jeg vil starte med at pointere et par ting.
Langt de fleste af de oplysninger, der er underretningspligtige i dag, er jo oplysninger, borgerne har i forvejen.
Hvis vi tager f.eks. pligten for et pengeinstitut til at oplyse saldo og renteindtægt, fremgår saldoen jo i forvejen af den kontoudskrift, man modtager ved udgangen af året, og rentetilskrivning eller -fraskrivning fremgår af de kontoudskrifter, man har modtaget i årets løb.
Det vil sige, at det er oplysninger, borgerne har, men nu kommer de bare på et stykke papir ved siden af.
For nogles vedkommende vil det være tilfældet, at man får oplysningerne samlet.
Det sker, hvis man kun har én arbejdsgiver eller ét pengeinstitut eller ét realkreditinstitut, mens de mennesker, der har haft flere arbejdsgivere i årets løb, vil modtage flere årsopgørelser og underretninger.
Mere end ét pengeinstitut betyder, at man modtager flere underretninger,
og hvis man skulle have flere realkreditinstitutioner, er det den samme procedure.
Hvis man måtte have ønske om at vide meget, meget tidligt, hvor stort ens indestående er, eller hvis man vil vide, hvad man skylder sin realkreditinstitution, står det for langt de flestes vedkommende på PBS-oversigten for december måned eller på den opkrævning for december måned, som realkreditinstitutionen har udsendt.
Hvis man vil se, hvad ens arbejdsgiver har indeholdt i A-skat, står det for langt de fleste lønmodtageres vedkommende på lønsedlen for december måned, så det er altså oplysninger, som borgerne har i forvejen.
Vi har ønsket, at der sideløbende skal være en særskilt underretningspligt, og vi foreslår, at den tilbydes elektronisk.
Jeg indrømmer gerne, at det kan give problemer for de mennesker, der ikke har adgang til og mulighed for at hente oplysningerne elektronisk, men vi afsætter ressourcer i Told og Skat til den service, at borgerne kan henvende sig her og få oplysningerne præsenteret samlet.
Når vi afsætter 10 årsværk til opgaven, skal man huske på, at 10 årsværk ikke er det samme som at ansætte 10 mennesker.
Det kan sagtens være sådan, at 30 mennesker bruger en tredjedel af året på at lave denne borgerservice og resten af året bruges til øvrigt arbejde.
Så må jeg i øvrigt sige til hr. Morten Homann, at det må være en fuldstændig misforståelse, når man mener, at afskaffelse af underretningspligten vil betyde besparelser og fyringer i Told og Skat.
Underretningspligten har jo ikke noget med Told og Skat at gøre.
Monday, November 1, 2004 10:03 AM
Der er faktisk mulighed for, at vi kan rykke ikrafttrædelsestidspunktet frem fra den 1. marts, som det er foreslået, til tidligere, måske den 1. februar – nok ikke i 2005, men gerne i 2006 – så man meget tidligt har mulighed for at få det samlede overblik.
Så vil jeg sige, at med hensyn til indsendelse af regnskabsoplysninger digitalt er det jo et spørgsmål om at benytte sig af de muligheder, vi nu engang har i denne teknologiske tidsalder for at overføre oplysningerne.
Det er ganske rigtigt, at der har været nogle udmeldinger om, hvorvidt f.eks. Danmarks Statistik også fremover får de tal, de nu engang skal have.
Det er et spørgsmål om at holde fast i princippet om, at oplysninger, der er indbragt én gang for offentlige myndigheder, skal man ikke spørge om igen, og derfor har vi faktisk planlagt en drøftelse med Danmarks Statistik for netop at komme ind til kernen i problemet, hvis vi afskaffer virksomhedsskemaordningen med de 40 ekstra oplysninger, vi beder om ud over selskabsregnskabet.
Hvad er det så, der i givet fald ikke vil kunne findes andre steder?
Vi vurderer imidlertid klart, at det i værste fald vil være neutralt og i bedste fald være en yderligere lettelse af virksomhedernes administrative byrder.
Så er spørgsmålet: Vil det også medføre en svækkelse af skatteligningen?
Her er det sådan, at en række kommuner allerede i dag gennemfører elektroniske udsøgninger af, hvilke selskaber der skal lignes, og det sker ud fra nogle indikationer af, hvilke selskaber det er værd at søge efter.
F.eks. har Herning Kommune gennemført det, og skattechef Søren Christensen siger, at det, at man har indført en elektronisk søgning på regnskaberne, gør, at man har fået ekstra timer til selve ligningsprocessen.
Derfor vil den elektroniske udsøgning betyde, at der vil blive brugt mere tid på ligningen, og jeg håber, vi er enige om, at der skal være tilstrækkelig tid til at kontrollere og sikre, at alle betaler det rigtige i skat.
Den sidste kommentar, jeg skal komme med, er til spørgsmålet om kildeskattebøder.
Der er tilsyneladende lidt forvirring om, hvad det drejer sig om.
Det drejer sig ikke om folk, der har snydt, og det drejer sig heller ikke om folk, der har lavet sort arbejde eller andet, som vi ikke har kontrolleret.
Det drejer sig om folk, der regner med at få overskud til at betale skat med, men som ikke har kunnet gøre det.
Man kan sige, at den sidste rest af gældsfængsel i Danmark ligger i kildeskattebøderne, for hvis man ikke betaler, som man har lovet, kommer der en bøde oveni.
Men det er værd at holde fast i, at det ikke er det eneste straffe- eller motivationsredskab til at sikre, at virksomheden betaler til tiden.
Hvis man ikke betaler til tiden, påløber der jo morarenter.
Kildeskattebøder udgjorde 4 mio. kr., og af de 4 mio. kr. var det under halvdelen, vi reelt kunne indkræve.
Vi fik ca. 1,7 mio. ind, og hvad brugte vi på det?
Vi brugte en halv snes årsværk med en gennemsnitlig aflønning inklusive overheadomkostninger m.v. på 0,5 mio. kr.
Det vil sige, at vi brugte ca. 4,5 mio. kr. på at opkræve reelt 1,2 mio. kr., og samtidig er det slet ikke bøderne, som reelt straffer folk, der ikke betaler til tiden.
Det er nemlig morarenterne, og derfor mener jeg, bøderne er en reminiscens og en overlevering fra gældsfængselstiden, som bør afskaffes.
Også derfor synes jeg, det er et rigtig godt forslag.
De kommentarer og bekymringer, der har været fremført om lovforslaget, vil vi meget gerne drøfte med partierne i udvalget.
Jeg er glad for, at der har været en konstruktiv tone og et ønske om at få undersøgt tingene nærmere ud fra den betragtning, at det ville være godt, hvis vi kunne blive enige et lovforslag, der skabte nogle administrative lempelser, uden at det betød serviceforringelser, og det har jeg fuld fortrøstning til vil kunne lade sig gøre i en dialog med de politiske partier og Folketingets Skatteudvalg.