runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pia Kristensen (DF), 2003-05-27:
Jeg vil bare sige tak for en god debat.
Demenssygdomme kaldes med rette ofte de pårørendes sygdomme, for sygdommen er mindst lige så belastende for de pårørende som for den syge.
I demens mister patienten evnen til selv at se sygdommen.
Den manglende sygdomsindsigt hos den syge lader de pårørende stå tilbage alene med smerten og sorgen, og de er vidner til, at en nærstående forsvinder for omverdenen.
Demenssygdom opløser sindet, og den demente ender til sidst i en krop uden sjæl.
Når en dement når den tilstand, så er han fuldstændig afhængig af andre mennesker.
I dansk lovgivning har man valgt at vise store respekt for det enkelte menneskes handlefrihed, og det er meget få voksne, der oplever et indgreb i handlefriheden.
Men det kan være nødvendigt med et sådant indgreb over for demente, hvis personen forvilder sig ud på gaden og ikke kan finde rum og retning. Efter at plejehjemmene i 1999 fik forbud mod at låse dørene, har 3-4 demente mennesker hvert eneste år endt deres liv på en trist måde.
Nogle er frosset ihjel, andre er druknet.
Derfor er Dansk Folkeparti tilfredse med, at der er en form for beskyttelsesventil i lovgivningen, så det i særlige tilfælde er muligt at lave nogle foranstaltninger til gavn, hjælp og værn for den demente.
Efter den her debat synes jeg hovedsynspunktet må være, at demente ligesom andre mennesker har krav på at blive behandlet med værdighed.
Det er den demente desværre ikke altid i stand til på grund af tab af evne til at optræde med værdighed.
Derfor må vi som samfund påtage os at handle i den dementes bedste interesse.
En værdighedsfremmende demenspleje bør således tage udgangspunkt i en forståelse af den dementes særlige livssituation, og selvfølgelig skal vi også have stor forståelse for de pårørende.
Jeg synes, debatten her i aften har vist, at vi alle er enige i, at samfundet kan og skal hjælpe de demente og deres pårørende, når der er behov for det.
Jeg synes, det har været en meget positiv debat, og jeg vil endnu en gang sige tak for debatten.
Line Barfod (EL), 2003-05-27:
Demente, der er kommet dertil, hvor de har behov for hjælp, har behov for en hjemmehjælp og noget plejepersonale, der kan arbejde sammen med den ældre, i stedet for personale, der arbejder for den ældre.
Det er nemlig afgørende, at man holder sig i gang, at man er med til selv at gøre noget, fordi det kan udskyde, at demensen bliver værre.
Det er vigtigt, at man f.eks. kan være med til at lave mad og gøre rent, at man kan sidde med ude i køkkenet og være med til at skrælle kartofler eller andet, klare så meget, som man kan, så man bliver ved med at holde sig i gang. Derfor er det vigtigt, at der er ansatte nok til at tage sig af pleje og omsorg, og det er vigtigt, at personalet kan organisere arbejdet selv sammen med de ældre, så de kan tage hensyn til de ældres behov og ønsker.
Desværre gik den ældrepakke, som regeringen og Dansk Folkeparti vedtog sidste år, den modsatte vej.
Man skaber mere bureaukrati og mindre hjemmehjælp, går mere op i at lave stive regler end at sørge for hjemmehjælp, der kan imødekomme den ældres behov, og de stramme økonomiske rammer for kommunerne fører til yderligere nedskæringer på hjemmehjælpen.
Dansk Folkeparti taler jo meget pænt om de ældre og er også kommet med mange pæne ting i det forslag til vedtagelse, der kommer i dag, men desværre er man samtidig med til at skære ned på de ældre ude i kommunerne.
Dansk Folkeparti har sagt det meget klart: Når man skærer ned på de ældre, er det, fordi man skal betale magtens pris, og det er altså den pris, de ældre skal være med til at betale. Nu har man jo fundet ud af, at med de stramme økonomiske rammer, der bliver lagt ned over kommunerne, er det begrænset, hvad der kan komme af vækst, og hvis ikke kommunerne skal skære meget drastisk ned og komme under de lovbestemte niveauer, så må man ændre lovgivningen, så de krav, der bliver stillet til den velfærd, man skal give de ældre og andre, bliver mindre. Det vil sige, at når man skærer ned på personalet, så bliver der behov for mere magtanvendelse, flere låste døre og andet.
Det har regeringen så sørget for at imødekomme med de ændringer, der er lavet i reglerne om magtanvendelse.
Morten Bødskov (S), 2003-05-27:
Det var meget vanskeligt forståeligt, og det kunne jeg se, at de tre tilstedeværende damer også syntes det var.
Så lad mig bare endnu en gang understrege Socialdemokratiets pointer her, nemlig at vi på det her felt har sikret nogle ret afgørende ændringer, som jeg går ud fra man ikke kan være andet end tilfreds med.
Det er sådan, at de ændringer, som vi har sikret på spørgsmålet om den undtagelse, der jo er tale om, fra forsvarerens adgang til aktindsigt, jo er ændringer, der er hentet direkte fra det høringssvar, som er kommet fra retspræsidenterne fra Århus, Aalborg, Odense og Roskilde, tror jeg det er.
Det er det ændringsforslag, vi har fået ind i loven.
Det betyder, at, modsat tidligere, og det har været helt afgørende for Socialdemokratiet, så er, kan man sige, domstolene nu ikke længere et gummistempel for politi og anklagemyndighed.
Det har været fuldstændig afgørende for Socialdemokratiet at få slået fast.
Det er det blevet nu med det ændringsforslag, som er fremsat, og det synes jeg da, man bør tage positivt imod, fordi det som sagt er et ret afgørende skridt, at der nu kommer fuld domstolskontrol, at det i tilfælde af tvister rent faktisk vil være en dommer, der går ind afgør tvisten og potentielt rent faktisk kan fremlægge det materiale, som tvisten vedrører, uenigheden vedrører, for retten.
Det synes jeg er fuldstændig afgørende at få slået fast.
Det har i hvert fald været afgørende for Socialdemokratiets stillingtagen til det her lovforslag.
Det sagde vi under førstebehandlingen, og det har vi lyttet til.
Det har været en meget central del af den kritik, der har været.
Jeg vil gerne understrege det herfra, fordi det er et fuldstændig afgørende kriterium for vores stillingtagen til den her lov.
Jann Sjursen (KRF), 2003-05-27:
Selvfølgelig kan man komme langt med den sunde fornuft.
Det tror jeg sådan set også på.
Det kan man i forhold til børn, og det kan voksne forhåbentlig også i forhold til hinanden.
Men man må også en gang imellem sige, at den sunde fornuft ikke rækker langt nok, og at det netop er i de situationer, hvor såvel voksne som børn har behov for nogle retsgarantier eller nogle muligheder ifølge lovgivningen og også en individuel klageadgang, som vi lægger op til i vores forslag.
Så jeg mener ikke, at det, at man giver såvel børn som voksne en individuel klageadgang, er noget, som strider imod sund fornuft. Tværtimod synes jeg, det er helt naturligt i et samfund som vort, hvor vi vil tildele hinanden de samme rettigheder også på baggrund af den lovgivning, som nu engang er vedtaget f.eks. af Folketinget, eller de regler, som bliver udmøntet også kommunalt.
Morten Bødskov (S), 2003-05-27:
Til fru Line Barfod er det selvfølgelig helt væsentligt at få sagt, at det, som fru Line Barfod spørger om, er en af de ændringer, som vi i Socialdemokratiet har foranlediget.
Hvis fru Line Barfod lyttede til min ordførertale under førstebehandlingen, ville hun have hørt, at der netop blev understreget det uholdbare i den model, man havde valgt, hvor det var politi og anklagemyndighed, der skulle fremlægge en rapport, og den var så at sige eneste begrundelse for, hvorfor der skulle tilbageholdes materiale i selve domsforhandlingen.
Vi har fået ind nu, at hvis der bliver tale om en tvist, at der er uenighed om denne redegørelse, så er det nu en dommer, der får lov til at få adgang til det materiale, som der er tvist om, altså uenighed om, og det er dermed en dommer, som får lov til eventuelt at fremlægge det materiale for retten, som der er uenighed om.
Det synes jeg er et væsentligt fremskridt, og det forstår jeg også at i hvert fald SF og De Radikale har valgt at honorere ved at støtte det ændringsforslag, som ligger.
Jeg synes stadig væk, det er væsentligt at holde fast i, at modsat tidligere er der her tale om en forbedring.
Der er domstolskontrol med det materiale, som bliver tilbageholdt, det er også - modsat tidligere - domstolene, der som sagt får adgang til det fulde materiale.
Der er ikke længere tale om, at domstolene er et gummistempel for politi og anklagemyndighed, vi har fået den fulde domstolskontrol.
Så synes jeg, man skal huske på, at der jo stadig væk er tale om, at når man bliver dømt, jamen så bliver man selvfølgelig dømt på den bevisførelse, som har været i retten.
Det er selvfølgelig derfor, det er fuldstændig afgørende, at det materiale, der bliver fremlagt, er alt det materiale, som vedrører skyldsspørgsmålet, også selv om det eventuelt ikke er noget, som er fremkommet i den pågældende sag.
Og så undskyld til fru Anne Baastrup, som jeg må vende tilbage til.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-05-27:
Jeg vil gerne sige ministeren tak for, at der kommer en beslutning om at standse brugen af dette middel, forstod jeg, som man bruger til at fjerne kartoffeltoppe med.
Det er vist rigtigt forstået.
Det er så meget desto mere lige ud ad landevejen at gå til et forbud herefter, da der jo findes
andre og udmærkede metoder til at løse problemet med at få fjernet kartoffeltoppene, uden at man af den grund behøver at forgifte jorden.
Så det er fint nok. Men så vil jeg gerne spørge ministeren: Vil ministeren lægge til grund, når han nu i løbet af en uges tid træffer beslutning vedrørende Roundup og en række andre produkter, at han i de tilfælde, hvor det rent faktisk er påvist, at de nedsiver til grundvandet, vil forbyde anvendelsen?
Det var det helt afgørende og i og for sig helt enkle princip, som jeg går ud fra ministeren vil håndhæve. Man kunne jo få en anden fornemmelse, for nu siger ministeren, at det er meget kompliceret og sådan noget.
Jo, jo, der er meget teknik i det, men det er jo ikke mere kompliceret, end at det simpelt hen trænger i grundvandet, og det må det ikke.
Så jeg håber, at ministeren kan give os den forsikring, at det, der trænger ned i grundvandet, vil blive stoppet.
Hans Christian Schmidt (V), 2003-05-27:
Glyphosat er jo et af de to pesticider, hvor der i varslingssystemet er konstateret en udvaskning over grænseværdien.
Det andet stof, vi taler om, er metrebuzin, som anvendes til at bekæmpe ukrudt ved kartofler.
Vi må sige, at resultaterne for metrebuzin er entydige.
Der sker simpelt hen en uacceptabel udvaskning til grundvandet, og så skal der naturligvis gribes ind.
Derfor har jeg anmodet Miljøstyrelsen om at tage de nødvendige skridt for at få metrebuzin forbudt.
Miljø- og Planlægningsudvalget vil som sædvanlig i forbudssager blive orienteret, inden et forbud træder i kraft.
Som jeg oplyste under førstebehandlingen, er også revurderingen af glyphosat lige ved at være færdig.
Resultaterne for glyphosat er dog mere nuancerede end resultaterne for metrebuzin.
Det tror jeg også hr. Keld Albrechtsen ved, når han nu har sat sig godt ind i rapporterne, og det kan jeg høre han har.
Det er et kompliceret stof, og jeg vil gerne til hr. Keld Albrechtsens spørgsmål om, hvorvidt det sker før Folketinget går på sommerferie, sige: Det er jeg helt sikker på det gør.
Det er et kompliceret stof, og jeg vil gerne være helt sikker på, at vi ikke sætter miljøhensyn over styr, og at vi finder den rette balance.
Man skal jo holde sig for øje, at der i dag slet ikke er nogen begrænsning på anvendelsen af glyphosat.
Det er situationen, og det er i det lys, vi skal se det.
Jeg regner faktisk med at kunne sende vurderingen til Miljø- og Planlægningsudvalget en af de nærmeste dage.
Desværre kan jeg så ikke i dag oplyse om udfaldet af vurderingen.
Jeg er også nødt til at sige, at der jo er klart, at når vi skal gribe ind, skal vi selvfølgelig gøre det på den rigtige måde.
I dag er der som sagt ingenting, men det må der være i fremtiden.
Miljøstyrelsen er altså i fuld gang med en fornyet vurdering af både glyphosat og terbuthylazin, som er det stof, som beslutningsforslaget omfatter ved siden af glyphosat i dag, og i vurderingerne indgår den nyeste viden, og når det gælder glyphosat naturligvis også resultaterne for varslingssystemet, som netop er omtalt.
Regeringen agter således at stemme imod beslutningsforslaget.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-05-27:
Jeg havde håbet, at også dette forslag kunne blive vedtaget, for der jo ligger ganske væsentlig dokumentation for, at restproduktet fra bl.a. sprøjtemidlet Roundup siver ned i grundvandet og dermed altså også når ind i vores drikkevand på et eller andet tidspunkt.
Derfor vil jeg godt spørge ministeren, om der snart sker noget i den sag.
Ministeren har jo produktet Roundup liggende til vurdering, ved jeg.
Og jeg synes, det er en meget utilfredsstillende situation, hvis folketingssamlingen slutter, uden at der sker noget som helst på det her område, og vi så skal igennem et efterår, hvor der igen sprøjtes store mængder Roundup ud på markerne, som så får lov til at sive ned i vores grundvand.
Jeg vil lige gøre de partier, der har villet undlade at stemme for det her forslag, opmærksom på, at det altså ikke bare er nogle ting, der har været fremført i pressen, nemlig oplysninger om, at det siver ned til grundvandet.
Men jeg håber, ministeren kan oplyse, at han er indstillet på at forbyde anvendelsen af disse reststoffer fra bl.a. Roundup, for ministeren er jo også godt klar over, at de siver ned i grundvandet.
Hans Christian Schmidt (V), 2003-05-27:
Det er utroligt, at man behøver at svinge sig op til at bruge argumenter, som at der ingen indsats er gjort.
Alle ved, at det ikke passer.
Alle ved, at man har holdt møde med moratorielandene.
Alle ved, at man under stor debat forsøgte at rejse forsøget på både at få Kommissionen og et flertal af landene overbevist.
Jeg synes måske, det mest underlige er, at hvis de tidligere regeringspartier fandt, at miljøansvar, og det kunne jeg være meget enig i, er så afgørende, hvorfor svigtede modet så på det tidspunkt, hvor moratorielandene skulle have det skrevet ind i teksten?
Var det så, fordi den tidligere miljø- og energiminister ikke havde indflydelse nok i moratoriegruppen, sådan at det ikke var muligt for miljø- og energiministeren at overbevise alle de andre miljøministre om, at det var en god idé, eller skete det ved en fejl, eller hvordan skete det? For det er da overraskende, når det har så stor betydning, at man så ikke fandt anledning til lige at skrive det ind i teksten, men at man bagefter lod det komme an på, hvordan man ville tolke det.
Svend Auken (S), 2003-05-27:
Han siger, at det dengang ikke var muligt at skaffe flertal for en sammenkædning.
Jeg tror, jeg citerede nogenlunde korrekt.
Ministeren forbiser, at det slet ikke var en flertalserklæring.
Det er en mindretalserklæring.
Det danske moratorium er et mindretal, et blokerende mindretal.
Vi havde inden for rammerne af dette blokerende mindretal - det er det, moratoriet går ud på - om det var mest hensigtsmæssigt, at man i udsætningsdirektivet havde spørgsmålet om miljøansvar i forbindelse med GMO'er, eller om man skulle sætte det ind i miljøansvarslovgivningen.
Alle og enhver kan da i hvert fald se et argument for, når man har en særlig lovgivning omkring miljøansvar, at man så indfører det som et særligt kapitel.
Det, der derimod var skuffelsen og derfor også baggrunden for det, som Folketingets flertal gør om et øjeblik, var, at den danske regering under formandskabet ikke gjorde noget for at få det her problem løst andet end en fuldstændig formtale af Miljøministeriets departementschef
nede i Rådet
Man gjorde ingenting.
Enhver, der har kendt forarbejdet til denne her sag, vil vide, at man ingenting gjorde for at få det her problem løst.
Hans Christian Schmidt (V), 2003-05-27:
Jeg vil gerne starte med at sige tak til De Radikale.
Det er en ansvarsfuld indstilling at have.
Det er præcis den, som regeringen har, hvor vi siger, at det efter regeringens mening er for tidligt at tage stilling til, hvad der skal ske efter vedtagelsen af reglerne om sporbarhed og mærkning.
Jeg vil bare sige til både fru Pernille Blach Hansen og for den sags skyld hr. Svend Auken: Næh, det største problem med det her er, at forarbejdet simpelt hen ikke er godt nok.
Det er og bliver problemet.
Tænk nu, hvis man virkelig gerne have villet det, så havde man bare lige kædet de to afsnit sammen.
Det var alt, hvad der skulle til.
Det er ingen stor operation.
Hvis bare det var blevet skrevet i ét afsnit, så var det jo klart for alle, at det hang sammen.
Men nej, det blev det ikke, og når den Juridiske Tjeneste over for miljøministrene skal redegøre for hvorfor, så siger den Juridiske Tjeneste, at det var, fordi det netop ikke var meningen, at de to ting skulle kædes sammen.
Man kunne netop ikke få et flertal, der ville have de to ting kædet sammen.
Så det er i grunden slet ikke så indviklet.
Sagen var den, at der ikke dengang var flertal for det, og jeg har spurgt, om der nu er kommet et flertal.
Det er der heller ikke, så jeg vil sådan set bare mangle de samme, som man manglede dengang, man gerne ville have det kædet det sammen.
Det er problemet, og det er selvfølgelig ikke nemt at løse, for intet andet end måske retorikken har ændret sig, og det er lidt ærgerligt, for sagen er alt for god til, at vi burde lægge os fast og binde os på det her tidspunkt.
Det gør så et flertal i Folketinget.
Det respekterer regeringen.
Sådan er det.
Bare man lader være med at sige, at det skulle være noget nyt i forhold til, hvad der engang var.
Nej, det er nøjagtig det samme.
Der er stadig ikke et flertal for at kæde de to ting sammen, og derfor blev det konstrueret sådan, at det er adskilt.
Svend Auken (S), 2003-05-27:
Som en af forfatterne til moratoriet må det være mig tilladt at komme med en enkelt korrektion til det, miljøministeren siger her i dag. Jeg deltog i de sene nattetimer i Luxembourg i forhandlingerne med mine franske kolleger om udformningen af moratoriet, og når vi dengang ikke tog miljøansvarsreglerne med her, var det, fordi udarbejdelse af særlige miljøansvarsregler i EU på samme tid var under behandling.
Derfor var det naturligt at føje et særligt kapitel ind her og ikke i denne lovgivning.
Desværre mislykkedes det, undskyld jeg siger det, også på grund af en halvhjertet dansk indsats at få det ind miljøansvarskapitlet, og derfor er der selvfølgelig et restparti.
Det er det, der skal klares her.
Det er derfor, at Socialdemokratiet og, synes jeg, alle de partier, der deler det her synspunkt, roligt kan støtte hr. Albrechtsens forslag i den ændrede skikkelse, det nu har.
Martin Lidegaard (RV), 2003-05-27:
For god ordens skyld skal jeg blot tilkendegive, at moratorium eller ikke moratorium så støtter Det Radikale Venstre, at vi får afklaret både spørgsmålet om erstatningsansvar, spørgsmålet om sameksistens og spørgsmålet om mærkning på forsvarlig vis, inden vi synes, at vi skal slippe GMO'erne løs i Danmark. Når vi så alligevel stemmer imod både ændringsforslaget og beslutningsforslaget i dag, skyldes det, at vi ikke ønsker at lægge os fast på én løsning på nuværende tidspunkt.
Som det allerede har været nævnt også fra hr. Keld Albrechtsens side, så kan man sådan set forestille sig, at man løser de problemer på flere forskellige måder, ikke alene ved at ændre på miljøansvarslovgivningen i EU.
Det synes vi er lidt for ufleksibelt et mandat at afgive.
Og det er altså grunden til, at vi stemmer imod og ikke, fordi vi egentlig er uenige i intentionerne.
Hvis det lykkes ministeren at få det igennem i forhold til miljøansvarslovgivningen i EU, er det fint, og det vil vi støtte.
Men vi synes, at det er et for snævert mandat.
Vi deponerer med det her beslutningsforslag reelt Danmarks bestemmelse over det her i Europa-Kommissionen.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-05-27:
Jeg vil gerne takke ministeren for svaret, for jeg er godt klar over, at det her bliver hårdt arbejde.
Det er hårdt arbejde.
Jeg er helt enig, når ministeren siger, det er en hård nød at knække.
Og ministeren skal også få
al den opbakning, det er jeg helt sikker på, fra det flertal, der vedtager ændringsforslaget, til at få det ført ud i livet, også i EU's Ministerråd. Jeg er altså bekendt med, at der har været forskellige opfattelser af baggrunden for den her sag, men jeg var ikke med, da de forhandlinger i sin tid blev ført.
Det var daværende miljøminister hr. Svend Auken.
Han kan udtale sig om det, for han deltog direkte i udformningen af moratoriet.
Men jeg vil bare sige ministeren tak, fordi vi har en tilkendegivelse om, at der vil blive gjort et hårdt stykke arbejde.
Det er en hård nød at knække, men der er altså også flere og flere, som ministeren bl.a. også bekræftede, i Europa-Parlamentet, som arbejder aktivt med den her sag.
Så det er ikke sådan, at ministeren står på bar bund, og det er ikke sådan, at ministeren kommer til fuldstændig at mangle allierede i den her sag.
Det er det absolut ikke.
Torben Hansen (S), 2003-05-27:
I modsætning til ministeren mener vi ikke, at det her beslutningsforslag er overflødigt.
Vi har meget stor sympati
for forslaget.
Årsagen til, at vi i Socialdemokratiet vælger at stemme hverken for eller imod det her forslag, er jo netop, at vi i den kommende uge, 14 dage, eller i løbet af 3 uger sandsynligvis får de endelige afrapporteringer, der gives om de her stoffer, glyphosat og terbuthylazin, og det vil vi simpelt hen gerne afvente.
Men jeg vil også her over for Enhedslisten og over for forslagsstillerne meget klart gøre rede for, at vi ser med meget stor sympati på det her forslag, og forholder det sig sådan, som det er beskrevet i presseforlydender for godt og vel 14 dage siden, at der er den nedsivning, som det i hvert fald så ud til for 14 dage siden, så er vi meget parate til at støtte et forbud mod de her stoffer.
Pernille Blach Hansen (S), 2003-05-27:
Som repræsentant for et af de tidligere regeringspartier, ministeren henviste til, vil jeg gerne sige, at jeg deler den udlægning, som hr. Keld Albrechtsen har givet af, hvordan sagen var, at det var en klar forudsætning for at ophæve moratoriet og også, at der selvfølgelig var nogle dækkende erstatningsregler på plads.
I grunden er det jo indlysende, at hvis man giver mulighed for at udsætte GMO-afgrøder, så skal der selvfølgelig være nogle erstatningsregler, så økologiske landmænd, der pludselig får deres marker forurenet, ikke selv står med håret i postkassen, for nu at sige det sådan lidt populært, og selv skal bære risikoen.
Selvfølgelig skal de regler være på plads.
Så siger ministeren: Hvis det bare var arbejdsindsats, der skal til.
En aktiv EU-indsats, hvor man tager kontakt til de andre lande, som er omfattet af moratoriet, som holder fast i moratoriet og ikke bare nøjes med at rejse sig op fra stolen midt i et møde og holde et stort, forkromet indlæg.
Regeringen har så, synes jeg måske, desværre skullet trækkes lige vel lovlig meget ind i det.
Det, vi har brug for nu, er en aktiv dansk linje, hvor man selvfølgelig får fat i de gode samarbejdspartnere, vi har på det her felt, og holder fast i, at vi vil have Kommissionen til at fremlægge de dækkende erstatningsregler, inden vi ophæver moratoriet.
Det er sund fornuft.
Det kræver en arbejdsindsats.