Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-05-04:
Det glæder mig, at såvel Socialdemokraterne som De Radikale holder fast i en god og progressiv skolepolitik, hvad angår test.
Jeg håber, at de også bliver ved med det i fremtiden.
Der er flere, der herfra har sagt, at der er tale om centralisering, og det er sågar blevet sagt, at vi skal diktere noget fra Folketingets talerstol.
Til det vil jeg gerne sige, at jeg ikke vil diktere indholdet i folkeskolen, men jeg vil meget gerne være med til at diktere, at der skal være penge nok til folkeskolen i det danske samfund, og hele ideen med det her forslag er at diktere, at der skal investeres i folkeskolen.
Hvis det er centralisme, så vil jeg gerne være med til centralisme. Men jeg vil også gerne slå fast, at skolen er og skolen skal være decentral.
Det skal være et sted, hvor man kan foretage lokale prioriteringer.
Det skal være et sted, hvor der er plads til eksperimenter, og det skal være et sted, hvor der er plads til, at skolen afspejler lokalsamfundet.
I Enhedslisten ønsker vi decentralisering, men vi ønsker altså ikke anarki og nedskæringer, sådan som vi har set det
ikke mindst i de sidste 2 år.
Kommunerne er økonomisk set
blevet bundet på hænder og fødder af regeringens skattestop med det resultat, at også på uddannelsesområdet har vi set massive forringelser, og vi har set, at skellene mellem rige og fattige kommuner er blevet endnu større.
Folkeskolen er en fælles folkeskole, og eleverne skal ikke stilles så vidt forskelligt, som det sker i øjeblikket.
Der er store forskelle på dagens folkeskole.
Der er store forskelle på, hvor mange timer eleverne har, hvor nyt undervisningsmaterialet er, hvor meget efteruddannelse der tilbydes lærerne osv. Vi har intet problem med, at der er forskelle, men vi mener, at hvis sloganet om den fælles folkeskole skal tages alvorligt, og hvis sloganet om uddannelse som Danmarks eneste råstof skal tages alvorligt, jamen så er det bydende nødvendigt, at der er en bundgrænse for, hvor ringe det må blive, og det er der ikke i dag.
Vi mener, at der skal stilles ressourcer til rådighed for folkeskolerne for at nå nogle minimumsstandarder, og alt, hvad der ligger over det, skal der lokale prioriteringer til.
Det betyder selvfølgelig også, at en del skoler, som det er i dag, ligger langt over de minimumsstandarder, som vi lægger op til i vores forslag, men der er altså desværre også alt for mange, som ligger under.
Et af argumenterne i debatten i dag har været, at forslaget er dyrt.
Jamen altså det ved vi godt.
Der er ikke nogen, der har været inde på tal, men jeg kan da godt afsløre, at gennemførte vi det her i morgen, ville det koste et sted mellem 40 og 50 mia. kr.
Det er der ikke nogen af ordførerne, der har regnet på.
Hvis de havde, så er jeg ret overbevist om, at det havde jeg fået serveret i hovedet. Men det viser jo, hvor hårdt trængt folkeskolerne er.
Tænk, at man med så relativt få minimumskrav, som vi stiller op her, kan bruge 40 til 50 mia. kr.
Det synes jeg sådan set siger lidt om, at der er et behov, vi ikke lever op til.
Vi vidste godt, at vores forslag ikke ville have de store chancer for at kunne blive gennemført, men vi mener, at det er vigtigt, at hvert enkelt parti sætter sig ned og laver nogle fuldstændig klare målsætninger for, hvad det er, der skal ske med den danske folkeskole. Er det, at antallet af ressourcer pr. elev falder år for år for år, som vi ser det i øjeblikket?
Eller er det, at der skal nogle massive investeringer til, for at vi har et vidensamfund, som kan danne grundlaget for velfærdssamfundet i fremtiden?
Jeg er glad for at høre oppositionens partier, jeg er glad for at høre, at også Socialdemokraterne, det kunne jeg jo også læse af deres finanslovforslag, på lidt længere sigt er villige til at foretage investeringer i folkeskolen.
Jeg mener, der er et behov for det.
Vi kan høre, at regeringen ikke er villig til så meget andet end at holde fast i sit skattestop og fortsætte nedskæringerne.
Men jeg håber, at det kan lykkes oppositionen at finde fælles fodslag om på længere sigt at få indfriet en del af de her minimumsrettigheder i den danske folkeskole.
Det er sådan, at der allerede i 2004 kommer 8.000 flere elever i folkeskolen.
Det er en stigning i elevtallet på 1,4 pct.
Det er et problem, som jeg ganske simpelt ikke kan se hvordan kommunerne skal kunne løse, og det er en problemstilling, som jeg mener at de partier, der sidder i regering, og skødehunden Dansk Folkeparti ikke giver noget som helst bud på, hvordan kommunerne skal løse.
Tværtimod spiller man ud med en ramme, som ligger væsentligt under, hvad der er behov for for at leve op til den nuværende standard.
Jeg synes, det er sørgeligt, for jeg mener sådan set, at folkeskolen som en fælles folkeskole er en meget vigtig bestanddel af vores velfærdssamfund.
Jeg mener, at kimen til vidensamfundet ligger i den fælles folkeskole, og derfor mener vi i Enhedslisten, at der er behov for massive investeringer.
En af måderne at holde politikerne fast på de investeringer er at beslutte nogle minimumsrettigheder, for det betyder alt andet lige, at de ikke har nogen håndtag, de kan skrue på hvert evig eneste år, når der er brug for lidt ekstra penge på finansloven.
Jeg håber, at det kan lade sig gøre på sigt om ikke andet så at få overbevist oppositionens partier om, at vi skal arbejde for nogle af de her minimumsrettigheder.