runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tom Behnke (FP), 1998-03-31:
Det er lige præcis Fremskridtspartiets politik, ministeren her lægger frem.
Vi var meget tilfredse med, at vi i sidste samling fik samlet op i forhold til voldsofrene, og vi er glade for, at vi med dette lovforslag gør kredsen større endnu.
Det er jo et faktum, at den smerte, man er blevet påført, gør lige ondt, hvad enten man er på arbejde, eller man ikke er på arbejde.
Erstatningen er et plaster på såret, og det plaster på såret gør jo lige godt, hvad enten man er på arbejdsmarkedet, eller man ikke er det.
Derfor er det rimeligt, som ministeren foreslår her, at der ikke skal ske en modregning. Jeg er meget enig med SF's ordfører, hr. Villy Søvndal, i, at forslaget kun er ét skridt i den rigtige retning.
Vi mangler stadig væk at få hele persongruppen med.
Hvorfor er man stadig væk af den holdning, at der skal være et skel mellem visse grupper i befolkningen?
Hvorfor er der nogle, nemlig de, der er på pension, der skal have modregnet?
Derfor er jeg meget enig med SF's ordfører i, at det er noget af det, vi skal se på, og Fremskridtspartiet kan allerede nu tilkendegive, at vi vil støtte et sådant ændringsforslag. Vi vil støtte, at vi udvider personkredsen.
Så står jeg lidt undrende over for, at socialministeren har behov for at have den stribe af bemyndigelser, som ministeren lægger op til.
Ministeren har selv skrevet, hvad det er for områder, det drejer sig om.
Det er loven om patientforsikring, lov om erstatning for lægemiddelskader og lov om erstatning for vaccinationsskader.
Ministeren skriver ganske vist »f.eks.«, men når ministeren allerede på nuværende tidspunkt kan konkretisere, at der er tre områder, hvor ministeren gerne vil have, at de samme regler kommer til at gælde, hvorfor så ikke skrive det ind i loven med det samme?
Hvorfor skal det være sådan, at man som borger i det her samfund og bruger af det her system ikke kan nøjes med at kigge i loven?
Man skal have fat i nogle forskellige bekendtgørelser, man skal have fat i forskellige vejledninger og cirkulærer osv. osv., inden man kan finde ud af, hvad ens retsstilling egentlig er i det her samfund.
Når ministeren er så afklaret på dette punkt, så synes jeg lige så godt, at ministeren kunne have skrevet det ind først som sidst, for så var det sat på plads.
Så har jeg et andet spørgsmål til ministeren: Jeg kan godt forstå, at forslaget kommer til at koste penge, men det, jeg står uforstående over for, er den udvikling, der bliver i udgiften. Hvordan kan det være, at udgiften udvikler sig fra at være ca. 4 mio. kr. til at blive ca. 30 mio. kr.?
Mængden er vel stort set den samme, og derfor burde tallet vel ret hurtigt finde sit leje, frem for at være et tal, der udvikler sig over en 6-årig periode.
Hvorfor udvikler udgiften sig?
Men som sagt konkluderende støtter Fremskridtspartiet forslaget, og vi er også villige til at gå et skridt videre endnu.
Tove Videbæk (KRF), 1998-03-31:
Kristeligt Folkeparti vil gå ind i et positivt samarbejde i udvalget om dette lovforslag.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-03-31:
Lovforslaget er jo en udløber af satspuljeforhandlingerne, hvor man lavede en pulje til dækning af udgifter i forbindelse med ordningen.
Det, der foreslås, er jo, at erstatning for tab af erhvervsevne - uanset baggrunden for tilkendelsen af erstatningen - som udbetales efter erstatningsansvarsloven og arbejdsskadeforsikringsloven, vil blive behandlet på samme måde, som når det gælder erstatning til voldsofre, og derfor ikke vil få indflydelse på retten til kontanthjælp.
Det, der er vigtigt ved tab af erhvervsevne, er, at erstatningen er fremadrettet og ikke bagudrettet som ved tabt arbejdsfortjeneste, som jo altid modregnes, hvis personen har modtaget offentlig forsørgelse.
I forslaget ligger der også en bemyndigelse til ministeren på områderne patientforsikring, erstatning for lægemiddelskader og erstatning for vaccinationsskader.
Det er CD positiv over for, for de mennesker, der kommer i en situation med tab af erhvervsevne, har ofte svært ved at forstå, at når den erstatning, de har søgt, endelig går i orden, så bliver den modregnet i den offentlige forsørgelse, der har været nødvendig i den periode, hvor de har ventet på afgørelsen.
Det er ikke rimeligt, når det drejer sig om tab af erhvervsevne, tab af evnen til fuldt og helt at kunne udføre det arbejde, man var beskæftiget med, før ulykken indtraf.
Vi mener, at det er anderledes ved tabt arbejdsfortjeneste, som jo er bagudrettet, og hvor det er rimeligt at modregne de offentlige ydelser, som har været nødvendige for at få økonomien til at hænge sammen.
CD er positiv og går ind i udvalgsarbejdet med samme ånd.
Anders Samuelsen (RV), 1998-03-31:
Det Radikale Venstre kan også støtte dette lovforslag, som forhåbentlig kan inspirere offentlige arbejdsgivere til at gøre nogle af de midlertidige ansættelser, der finder sted i dag f.eks. gennem aktivering, til faste ansættelser.
Hvor stor effekt forslaget så konkret vil få, er det meget svært at spå om, og det vil vi i Det Radikale Venstre nøje følge for at se, om det her virkelig er noget, der kan give nogen effekt især med henblik på den indsats, der generelt er lagt op til for at få de sidste marginaliserede grupper ind på arbejdsmarkedet. Det Radikale Venstre støtter lovforslaget.
Erik Larsen (V), 1998-03-31:
Lovforslaget er en genfremsættelse fra den 23. januar, hvor det var til første behandling her i Folketinget, og Venstres ordfører afviste ved den lejlighed forslaget.
Jeg skal også i dag på Venstres vegne afvise forslaget.
Man tager nogle bestemte grupper ud, som har været i puljejob eller i jobtræning og giver dem en fortrinsstilling til nogle job, som burde være almindelige job i den offentlige sektor.
Det synes vi ikke er rimeligt.
Det er ikke rimeligt, at man skal præmieres med 50.000 kr. pr. medarbejder for at skaffe et job.
Vi vil som sagt stadig vende os imod det her forslag, som jo er et forslag, der er blevet til ved Enhedslistens hjælp, og vi synes, det bærer præg af en meget snæver tankegang.
Jens Heimburger (KF), 1998-03-31:
Det Konservative Folkeparti har heller ikke ændret holdning
på dette område, og vi er fortsat imod den form for skævvridning. Vi tror i det hele taget ikke, at den relativt dårlige del, hvis vi ser på dens succesrate, bliver bedre af at blive fordoblet eller gentaget.
Vi synes, at det afslører, at det måske er nogle helt andre former for reformer, der skal til, i stedet for den slags små lappeløsninger.
Ydermere synes vi, at det er er uheldigt, at en medarbejder bliver mere attraktiv, alene fordi vedkommende har et tilskud, og nu endda et fordoblet tilskud, med sig. Vi vender os imod forslaget.
Villy Søvndal (SF), 1998-03-31:
Lovforslaget er en opfølgning på en minifinanslovaftale imellem regeringen og Enhedslisten, og det indebærer som sagt, at man fordobler præmien, hvis man flytter et menneske, der er i jobtræning eller i puljejob, over i et ordinært job. Jeg forstår ikke, at Venstre og De Konservative afviser forslaget alene med den argumentation, at man afviste det sidste gang.
Jeg forstod også, at i hvert fald Venstre ville overveje, om man ikke skulle tænke nyt i forhold til fortiden.
Det er det jo ikke udtryk for, når man bare siger, hvad man mente sidste gang.
Jeg synes egentlig, der må være meget god ræson i, at mennesker, der ikke har en fast tilknytning til arbejdsmarkedet, og det har man jo ikke, hvis man er i jobtræning eller i puljejob, kommer ind på det ordinære arbejdsmarked.
Derfor vil vi fra SF's side støtte forslaget.
Vi synes, det er en god idé.
Inge Refshauge (DF), 1998-03-31:
Dansk Folkeparti er skeptisk over for det her lovforslag, ja, vi afviser det faktisk.
Vi bryder os ikke rigtigt om disse kunstige tiltag som præmieringer for at tage mennesker i arbejde.
Dansk Folkeparti mener, at både private og offentlige arbejdsgivere har en samfundsmæssig interesse, ja, et ansvar for at få folk i arbejde, også uden præmiering.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-03-31:
Der skal ikke være nogen tvivl om, at CD om nogen ønsker at få de sidste med, dvs. alle, der kan og vil, og få dem i arbejde.
Det er utrolig væsentligt.
Men det, vi kan være i tvivl om, er, om en forhøjelse af præmien fra 25.000 kr. til 50.000 kr. vil give yderligere motivation, altså bringe flere i arbejde.
Jeg vil henvise til de svar, der er kommet fra Københavns Kommune, og ikke mindst til svaret fra Kommunernes Landsforening, der dels henviser til, at kommunernes interesse ikke har været overvældende, og dels til, at det kan betvivles, om interessen bliver større ved at sætte præmien op.
Det synes jeg man skal lægge mærke til.
Jette Gottlieb (EL), 1998-03-31:
Enhedslisten har jo været med til at formulere lovforslaget og støtter det naturligvis.
Sandsynligvis på grund af de mange års nedskæringer har man efterhånden vænnet sig til at benytte langtidsledige under en eller anden tilskudsordning til at holde servicen oppe og hverdagen sammen.
Sådan en rutine bider sig selv i halen, fordi man fra politisk side har undladt at tilføre de nødvendige ressourcer til f.eks. plejehjem, museer og andre institutioner, hvor man bruger aktivering meget.
Det påviser den undersøgelse, som blev lavet på baggrund af sidste års finanslovaftale mellem regeringen og Enhedslisten.
I samme undersøgelse siger en leder af en kulturinstitution, at de rigtige stillinger på normale overenskomstmæssige vilkår ville være der, hvis hun havde pengene.
Vi vil gerne være med til at bremse denne udvikling med underbetalte tilskudsjob og i stedet for have oprettet helt reelle stillinger.
Det er der behov for.
Hvis ordningen skal have nogen værdi, kræver det, at man giver institutionerne den nødvendige information, for den har i høj grad manglet.
Jeg er endda tilbøjelig til at sige, man fra regeringens side har været gode til at holde den skjult. Derfor ser vi det som noget positivt, at vi fordobler beløbet, som de offentlige arbejdsgivere kan få i præmie ved at ansætte en puljejobber eller en aktiveret i en normal fuldtidsstilling, fra 25.000 kr. til 50.000 kr., og vi ser det også som et fremskridt, ja, som en nødvendig forudsætning, at der nu skal sættes en informationskampagne i gang, som vel at mærke skal helt ud i den enkelte institution og i den enkelte faglige organisation, som dermed kan få et redskab til at kæmpe for deres medlemmers interesse. Når V og K går imod et sådant forslag, lyder det jo næsten, som om de opfatter det som en vigtig ting, at aktiveringsjob nødvendigvis skal være perspektivløse, og at de dér folk, der bliver bragt i aktivering, nødvendigvis skal fastholdes i aktiveringsjob.
Det er jo det modsatte, der ligger i dette forslag.
Det samme gælder, synes jeg, Dansk Folkepartis måde at tænke på.
Jeg mener, at det er en ordning, som giver mulighed for en omrøring i gryden, en mulighed for at sikre, at der kan være et perspektiv i at komme i aktivering i det offentlige.
Ellers kommer vi i en situation, hvor de offentlige arbejdsgivere halter langt, langt bagefter de private arbejdsgivere med hensyn til at inddrage nye grupper i selve de normale, overenskomstmæssige job.
Villy Søvndal (SF), 1998-03-31:
Hensigten med forslaget er jo at sikre, at mennesker, der får erstatning for tab af erhvervsevne, hvad enten det skyldes en arbejdsulykke eller en anden ulykke, ikke mister retten til kontanthjælp. Og som der er blevet redegjort for, er det meget parallelt til den ordning, som vi gennemførte sidste år for voldsramte, nemlig at man dér fik ret til at bevare sin erstatning, også når man modtog kontanthjælp.
Det er alt sammen fint.
Det vil vi støtte.
Vi vil også gerne støtte bemyndigelsen til ministeren til ikke at modregne udbetalinger i forbindelse med patientskadeforsikring, lægemiddelskade og erstatning for vaccinationsskader.
Vi formoder, at det er det, der ligger i bemyndigelsen.
Vi vil bare til slut nævne, at det er klart, at vi ved at løse det her kommer ind i et nyt paradoks.
Jeg bringer det op på baggrund af en voldsramt, der var ramt så hårdt, at vedkommende ikke alene var endt på kontanthjælp, men på førtidspension, altså var ramt så hårdt, at vedkommende havde fået fysiske men.
Det, der er vores næste paradoks, er, at vi nu løser problemet for dem, der er på kontanthjælp, men vi har ikke løst problemet for dem, der bliver ramt så hårdt enten af en arbejdsskade eller af vold, at de ender på førtidspension.
Jeg vil godt sige det tydeligt: Jeg tror, at det i længden er uholdbart at fastholde et ståsted, hvor vi giver dem ret til at beholde erstatningen, hvis de modtager kontanthjælp, men ikke giver dem ret til at beholde erstatningen, hvis de bliver så hårdt ramt, at de eksempelvis ender på en fysisk begrundet førtidspension.
Jeg vil bede om, at vi kigger på dette under udvalgsarbejdet, for jeg tror, at vi lige så godt kan tage skridtet fuldt ud nu og medtage de grupper, der ligger lige rundt om, både når det gælder voldssager, og når det gælder arbejdsskader.
Det er svært at fastholde den deling,
som vi nu lægger op til.
Men med alt det her: Vi støtter lovforslaget, og jeg antydede, at vi godt vil gå nogle skridt videre.
Inger Bierbaum (S), 1998-03-31:
Socialdemokratiet støtter forslaget, som er en genfremsættelse af lovforslag nr. L 148.
I al sin enkelhed går forslaget ud på at forhøje den præmie, offentlige arbejdsgivere i dag får tildelt, når de ansætter en person fra jobtræning, puljejob eller individuel jobtræning i en fast stilling.
Præmieordningen er et glimrende incitament for arbejdsgiverne til at ansætte ledige, der har været igennem de omtalte forløb, i faste stillinger.
Disse forløb er et led i regeringens aktive arbejdsmarkedspolitik, som sigter på netop at give de ledige bedre muligheder for at opnå en fast tilknytning til arbejdsmarkedet.
Med fordoblingen af præmien fra 25.000 kr. til 50.000 kr. er det vort håb, at flere offentlige arbejdsgivere vil benytte ordningen, da denne i dag kun bruges i meget begrænset omfang.
Derfor vil det af samme grund være positivt, at der i lovforslaget står, at det vil blive fulgt op af en styrket informationsindsats over for offentlige arbejdsgivere. Der er for 1998 afsat en ramme på 10 mio. kr., og forhøjelsen af præmien kan holdes inden for dette beløb.
Socialdemokratiet anbefaler forslaget.
Jens Heimburger (KF), 1998-03-31:
Jeg kan ikke lade være med at sige, at mine børn nok spørger, når jeg kommer hjem: Er I meget uenige inde i Folketinget, far?
Det Konservative Folkeparti støtter også forslaget.
Nu blev der sagt retfærdighed.
Jeg tror i hvert fald, at man kan bruge ordet anstændighedsbetragtning, og ud fra en sådan er det rimeligt, at personer, der oplever en personskade, ikke samtidig rammes økonomisk.
Forslaget falder i naturlig forlængelse af vedtagelsen om en økonomisk beskyttelse af personer, som bliver udsat for vold, og på den måde er det helt i tråd med det, vi tidligere er gået ind for.
Tab af erhvervsevne er jo i forvejen en meget stor belastning både menneskeligt og økonomisk, og så virker det ikke rimeligt, at de personer, som tildeles erstatning, skal have denne modregnet.
Ved ikke at modregne disse erstatninger sender vi et klart signal ud om, at borgerne kan forvente økonomisk tryghed, når de mister erhvervsevnen på denne her måde, og det tror jeg sådan set er kernen i det, som Det Konservative Folkeparti mener, nemlig at fællesskabet skal støtte den enkelte.
Modsat må vi så også sige, at vi ønsker, at vi så til gengæld skal kunne stille til krav til dem, der har deres erhvervsevne.
Vi er meget positive og vil se frem til udvalgsarbejdet.
Tove Videbæk (KRF), 1998-03-31:
Kristeligt Folkeparti er enigt i, at enhver arbejdsskade er en skade for meget, og at der skal motiveres til forebyggelse, så skader kan undgås.
Men når vi kommer længere ind i teksten til lovforslag nr. L 3, må jeg sige, at vi skal bruge lidt tid på at studere det grundigere, da vi kun har kendt lovforslaget i ganske få dage.
Så det ville være usagligt af os at udtale os for eller imod forslaget i dag, men jeg kan dog sige, at vi vil gå ind i et positivt samarbejde i udvalget omkring dette lovforslag.
Det foreliggende lovforslag dokumenterer med al ønskelig tydelighed de mange problemer og det bureaukrati, som kassetænkning kan medføre.
Reelt handler det om, at den ene offentlige kasse skal overbyde den anden offentlige kasse, for at man kan opnå den ønskede virkning.
Det er en udvikling, som vi generelt vil advare imod.
På den anden side handler det foreliggende forslag også om at hjælpe mennesker, som af den ene eller anden grund er kommet bagest i køen på arbejdsmarkedet, og den del vil vi naturligvis gerne være med til at støtte.
Men i Kristeligt Folkeparti har vi brug for at indhente yderligere oplysninger, inden vi kan tage endelig stilling til lovforslaget.
Anders Samuelsen (RV), 1998-03-31:
Med det her lovforslag banes der vej for, at udgifter ved erhvervssygdomme og pludselige løfteskader flyttes ud af forsikringsregi.
Det vil med lovforslaget fortsat være arbejdsgiveren, der finansierer udgifterne, samtidig med at forslaget ikke indebærer ændringer i de sikredes ret til erstatning og godtgørelse.
Endelig som en lettelse for arbejdsgiverne og som en konsekvens af, at lægerne allerede i dag har anmeldelsespligt, vil arbejdsgiverne ikke længere have den samme anmeldelsespligt.
Alt i alt er det et lovforslag, der sikrer, at vi kan imødekomme kravene i tredje skadesforsikringsdirektiv uden at forringe forholdene for hverken arbejdsgiver eller arbejdstager.
På den baggrund går Det Radikale Venstre ind for forslaget.
Jette Gottlieb (EL), 1998-03-31:
Vi er også enige i det principielle synspunkt, at arbejdsbetingede sygdomme er sværere at forsikre, idet skaderne kan være sket hos flere forskellige arbejdsgivere over en lang årrække.
Men vi kunne godt tænke os, at der var en bedre repræsentation fra arbejderside i AES-bestyrelsen, og det hænger sammen med, at det jo ikke er nogen naturlov, at der skal være paritet i sådan et organ.
Noget af grundlaget for ordningen var jo som bekendt, at den skulle kædes sammen med en belønningsordning, der ville nedsætte præmien for de arbejdsgivere, som gør en forebyggende indsats for et bedre arbejdsmiljø.
Det skal reelt kunne betale sig at gøre en indsats for et bedre arbejdsmiljø. Vi ser derfor gerne, at AES frem til år 2000 sættes til at udvikle et bidragssystem, der indbygger fremtidige risici og andre arbejdsmiljøoplysninger i et system, der motiverer arbejdsgiverne til også at gøre forebyggende arbejde og i øvrigt også til i fuldt omfang at anmelde skaderne.
Lægerne skal inddrages i det system, for det er i praksis dem, der skal videreuddannes og motiveres til at opdage skaderne, når disse kommer i konsultationen, men arbejdsgivernes anmeldelsespligt synes vi skal bibeholdes. Den ovennævnte periode kan desuden anvendes til at afklare de mange uklarheder med hensyn til kompetencen.
Og en fremtidig belønningsordning må have et volumen på mindst 1 mia. kr. som udgangspunkt.
Vi mener i øvrigt, at det ville være mest hensigtsmæssigt også at have hele ulykkesområdet inde under AES, fordi ulykkerne så kan blive omfattet af belønningsordningerne på samme måde og være en del af den forebyggende arbejdsmiljøindsats.
Tom Behnke (FP), 1998-03-31:
Fremskridtspartiet er klart af den opfattelse, at der skal gøres mere for at give virksomhederne et incitament til at forebygge ikke blot arbejdsskader, men også arbejdsulykker.
Fremskridtspartiet har derfor tidligere fremsat forslag
om, at der indføres en mulighed for, at forsikringsselskaberne kan differentiere præmierne alt efter, om virksomhederne har ydet en indsats på det område eller de ikke har ydet en indsats for at forhindre arbejdsskader og arbejdsulykker.
På den måde kan man jo sige at forslaget er i fin overensstemmelse med Fremskridtspartiets politik, men alligevel er vi imod den ordning, som ministeren her foreslår, for vi kan ikke helt forstå, at det skal være nødvendigt at oprette og etablere en helt ny instans til varetagelse af den opgave.
Vi stiller os selv spørgsmålet: Hvorfor ikke lade opgaven ligge hos de eksisterende, almindelige forsikringsselskaber?
Vi finder altså, at det er overflødigt nu at oprette en Arbejdsmarkedets Erhvervssygdomssikring.
Selv om det ganske vist bliver en selvejende institution, er det for os at se en overflødig instans, der bliver skubbet ind her. Vi er også imod den nye affattelse af forslaget, som ministeren har lagt frem her i anden omgang, og hvor der bliver lagt op til, at hele administrationen skal overlades til ATP.
Det er - som bekendt for enhver - Fremskridtspartiets opfattelse og holdning, at ATP-ordningen burde udfases og pengene udbetales til dem, der har indskudt dem, sådan at hele ATP-ordningen simpelt hen stoppes, og derfor kan vi naturligvis ikke støtte, at administrationen af det her lægges over i ATP. Så Fremskridtspartiet foreslår altså, at der bliver indført differentierede præmier på hele området, og at forsikringerne forbliver i de eksisterende forsikringsselskaber. Vi er således imod principperne i lovforslaget.
Karen Jespersen (V), 1998-03-31:
Det glæder mig meget, at lovforslaget kunne samle så bred opbakning, som det er tilfældet.
Man kan sige om forslaget, at det i virkeligheden drejer sig om at opretholde den tingenes tilstand, der er i dag.
Erhvervssygdomme er jo noget ganske specielt at forsikre, for det kan være meget svært at forudse, hvilket omfang forsikringsvirksomheden vil tage, fordi det er svært at forudse, hvilke erhvervssygdomme der dukker op, og i hvilket omfang de kræver erstatning.
Derfor er forsikring af erhvervssygdomme belagt med en række særforanstaltninger, og det er de særforanstaltninger, der ikke længere vil kunne opretholdes i det eksisterende, almindelige forsikringssystem efter den 1. januar 1999.
Derfor skuffer det mig også, at hr. Tom Behnke fra Fremskridtspartiet ikke kan støtte forslaget, fordi hr. Tom Behnke tilsyneladende ikke kan se, at netop ved at blive i de eksisterende forsikringssystemer vil arbejdsgiverne få påført en ny stor merudgift. For det vil kræve nye store henlæggelser, hvis man ønsker at blive i de eksisterende forsikringssystemer, idet der ikke længere kan være en række særregler.
Så når forslaget nu går ud på at løfte forsikringen af erhvervssygdomme ud af det eksisterende, almindelige forsikringssystem over i en selvejende institution, er det netop for at fastholde det system, som vi har i dag, og som bygger på nogle særregler, der udspringer af, at erhvervssygdomme er så specielt et område at forsikre, som det nu er.
Så hvis vi lod stå til og ikke gjorde noget, ville vi faktisk påføre arbejdsgiverne en meget stor merudgift.
Det er også derfor, vi har haft tæt kontakt med begge parter på arbejdsmarkedet, og de har haft stor indflydelse på udformningen af lovforslaget.
For vi ønsker ikke at forringe retstilstanden for nogen af parterne, og derfor har der også i høringsfasen været ret bred opbakning til forslaget her.
I øvrigt kan jeg så lige til slut forsikre de ordførere, der har været inde på spørgsmålet om den forebyggende indsats over for arbejdsskader, om, at det også ligger regeringen meget på sinde, og at vi vil arbejde videre med den side af sagen.
Der kommer ikke et omfattende følgeforslag fra arbejdsministeren i denne omgang, men vi vil helt klart arbejde videre med hele spørgsmålet om at forebygge arbejdsskader.
Når det drejer sig om det spørgsmål om brancheinddelinger, som fru Yvonne Herløv Andersen rejste, er det sådan, at det er overladt til bestyrelsen, men det er klart, at det er noget af det, vi kan se på under udvalgsarbejdet.