runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Aaen (EL), 2005-12-07:
Det går jo ud på at tage penge fra kommunerne.
Umiddelbart før det forventede beløb kommer i kommunekassen, så tager finansministeren en klat af det, der ellers var lovet, og det medfører nedskæringer i den planlagte velfærd ude i kommunerne.
Det kan man ikke komme uden om.
Jeg vil gerne sige til finansministeren, at det her jo er krysteragtigt på to måder.
Det er jo krysteragtigt på den måde, at den økonomiske politik, regeringen med djævelens vold og magt vil gennemføre, selv om der er masser af penge i statskassen, skal gennemføres ved, at man bare sætter borgmestrene til at lave nedskæringerne: Lav nedskæringerne, eller jeg tager pengene fra jer.
Så får man borgmestrene til at lave det beskidte arbejde.
Det er den ene ting, der er krysteragtig. Den anden ting, der er krysteragtig, er, at regeringen ikke tør tage en åben debat om det tyveri her i Folketingssalen, ved at man i stedet for at lave nogle lovforslag om det laver en fodnote i finansloven.
Kan vi ikke få det til ordentlig behandling i Folketingssalen?
Jeg kunne næsten ikke stå for fristelsen, når nu formanden var så venlig.
Det spørgsmål, der står tilbage, er jo, at finansministeren ønsker, at der skal siges til kommunerne: Skær i jeres budgetter, skær i velfærden, eller jeg kommer og tager pengene.
Det er jo det enkle budskab, og det skal ifølge regeringen gennemføres som en tyv om natten i form af en fodnote i finansloven.
Jeg forstår det ikke, og jeg synes, det er helt urimeligt.
Finansministeren har i øvrigt lige i et svar til Finansudvalget bekræftet, at det aldrig er sket før i danmarkshistorien, at man har reguleret kommunernes økonomi på den måde som en tyv om natten.
Kunne vi ikke fra finansministeren i det mindste få den indrømmelse, inden man går ud og tager penge op af den enkelte kommunes budget og kommunekasse, at man så kommer til Folketinget og beder om at få det godkendt og ikke bare gennemfører det administrativt?
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Jeg synes jo, det ville være fantastisk, hvis fru Line Barfod ville fremsætte et forslag om, at det løft, der er sket af de offentlige udgifter pr. dansker, i stedet for skulle være en nedskæring, for det er det, fru Line Barfod siger.
Det er det, der bliver sagt.
Vi bruger flere penge pr. dansker end nogen sinde før, og det er meget svært at få det til at være nedskæringer, at det offentlige bruger flere penge pr. dansker end nogen sinde før.
For hvis fru Line Barfod mener, der er skåret ned, vil jeg sige, at vi har et overskud, som ikke nogen sinde er set og heller ikke vil blive set si den hen i det offentlige.
Så hvis de penge kunne blive trukket tilbage ...
Sådan er det ikke.
Der bruges flere penge end nogen sinde før på det samlede offentlige velfærdssystem.
Så bliver der spurgt om det offentlige forbrug.
Det er klart.
Man kan altså gøre mere.
Og de tilbud er til for alle.
Jeg ved ikke, hvorfor fru Line Barfod siger, at jeg har talt om brugerbetaling eller forsikringsordninger, det har jeg ikke talt noget om.
Men de servicetilbud er til for alle, forudsat at man altså er syg, før man bliver opereret.
Det er jo sådan, at der er nogle begrænsninger for, hvilke tilbud man egentlig kan gøre brug af på hvilke tidspunkter.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-12-07:
Jeg forlanger ikke, at finansministeren skal være dommer, men jeg forlanger, at finansministeren skal være politiker, for beslutningen om afskaffelse af efterløn eller ej er en politisk beslutning.
Det er en politisk beslutning, hvor der er lagt op til, at denne regering – som finansministeren er en del af – skal tage stilling til, om finansministeren skal foreslå det forslag fra Velfærdskommissionen om afskaffelse af efterlønnen.
Det er bare det, jeg vil have et svar på: Er finansministerens svar: Ja, det vil vi foreslå?
Eller er finansministerens svar: Nej, det vil vi ikke foreslå?
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Jamen det er fordi, der ikke høres efter.
Jeg nævnte lige sundhedsområdet, kirurgi, medicin – det er altså noget, man giver folk, der ikke er raske.
Det er en behandling, man giver til nogle, der ikke er raske.
Så det er også et spørgsmål om at være i stand til at give nogle bedre ydelser, end hvad man kan i dag på velfærdsområdet.
Så det er i virkeligheden et samlet løft af Velfærdsdanmark, og det er et samlet løft af Velstandsdanmark, og det kommer alle til gode.
Det kan give bedre behandling til narkomanen eller forhindre, at nogle bliver narkomaner.
Det giver bedre sygdomsbehandling, det gør, at flere kan være på arbejdsmarkedet.
Sådan er det.
Det er at sikre det, jeg har sagt, nemlig at den samlede produktion har en sådan størrelse, at vi kan gøre maksimalt både privat og offentligt.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-12-07:
Jeg er glad for, at finansministeren også kan læse.
Men det, jeg beder om, er ikke et referat af, hvad Velfærdskommissionen skriver, det er en politisk stillingtagen – en politisk stillingtagen, som bl.a. kommer til udtryk i det citat, jeg refererede til før.
Jeg vil godt gentage, hvad det er, finansministeren er citeret for at sige, nemlig at i forlængelse af de her beregninger kan han – altså lønmodtageren – betale 60 pct. i skat mod 50 pct. i dag.
Og der er det, jeg siger, at den udtalelse egentlig er meget logisk, men det er jo en politisk stillingtagen.
Er det sådan, at finansministeren står ved, at den velstandsstigning også skal komme den offentlige velfærd til gode, ved hjælp af at vi, i takt med at vi bliver rigere og rigere, også kommer til at betale lidt mere i skat?
Det var det, jeg spurgte om i første omgang, men som finansministeren ikke svarede på, så nu spørger jeg igen: Er det stadig væk finansministerens holdning, at vi har råd til, fordi vi bliver rigere og rigere, også at betale lidt mere i skat, sådan at der er råd til den offentlige velfærd?
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Jamen det gælder da stadig, for hvor står det henne?
Ja, det står i Velfærdskommissionens første publikation, der hedder »Fremtidens velfærd kommer ikke af sig selv«, der kom i maj sidste år.
Der er en tendens til, at medmindre der er trykt »fortroligt« på en publikation eller den er klausuleret, så læses den ikke.
Det er dog utroligt, for i den publikation er der tabelværk, der viser, hvad rådighedsbeløbet for en almindelig LO-lønmodtagerfamilie er efter skat i 2004 og 2040; dér står tallene.
Jeg har altid undret mig over, at man fører en debat, der er lidt afskåret fra virkeligheden, at man siger, at den velfærd eller den velstand, vi kender i dag, kan vi ikke have i fremtiden, når alt det, der er lagt frem, viser, at det kan vi.
Udfordringen er at undgå skattestigning.
Vi ønsker ikke, at de skatter, vi har i dag, skal stige; de er høje nok i forvejen.
Det er udfordringen: Hvordan sikrer vi den stigende velfærd, den stigende velstand, uden skattestigning?
Det, der spørges til, er det, som Velfærdskommissionen selv har belyst meget nøje i deres eget tabelværk, men det undrer mig, at det skal være en nyhed nu, når det har stået i publikationen siden maj 2004.
Det er jo tilladt at læse publikationerne, når de kommer.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-12-07:
Så kan han betale 60 pct. i skat mod 50 pct. i dag og stadig have langt flere penge til sig selv.
Jeg kunne godt tænke mig at vide med hensyn til den udtalelse, som der jo er en vis form for logik i, om det stadig væk er finansministerens opfattelse, at der med den velstandsstigning er plads til, at også de offentlige kasser, den offentlige velfærd, kan få glæde af den velstandsstigning, ved at lønmodtagere og alle mulige andre får råd til at betale lidt mere i skat, end de gør i dag.
»Står ministeren ved sine udtalelser i Politiken den 6. juli 2004, hvor ministeren påpeger, at en lønmodtager, der tjener 300.000 kr. i dag, vil tjene 600.000 kr. i 2050, og at vedkommende derfor kan betale lidt mere i skat end i dag og stadig have langt flere penge til sig selv, samtidig med at vi kan bevare velfærden?«
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Jeg vil bare starte med at glæde mig over det forløb, der er blevet belyst, nemlig at vi lever længere, at den samlede velstand bliver større.
Det er jo det, der er blevet belyst.
Med hensyn til hvilke forslag vi i givet fald vil gøre brug af ud af dem, der ligger i Velfærdskommissionens rapport, vil jeg sige, at det jo afventer en politisk drøftelse, som ikke har fundet sted endnu.
Der vil vi have lov til at overveje punkt for punkt: Hvad synes vi er godt, og hvad synes vi er mindre godt?
Der er noget, der er værd at arbejde videre med, og der er sikkert også elementer, som vi ikke vil arbejde videre med.
Men det ligger i den proces, som jo betyder, at vi med forslaget nu er i en høringsperiode, og den proces afsluttes i virkeligheden først ved udgangen af januar.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Per Clausen (EL), 2005-12-07:
Det citat, ministeren kommer med her, bekræfter altså kun, at der i universitetsverdenen er så vel ukvalificerede undervisere som ukvalificerede censorer.
Det vil jeg ikke benægte, selv om jeg tror, der er få af dem, for en sådan situation ville aldrig opstå, hvis det var en kvalificeret lærer og en kvalificeret censor.
Men jeg vil alligevel prøve at gentage mit spørgsmål: Hvorfor er det sådan, at evalueringsformen og eksamensformen på uddannelsesinstitutionerne ikke må hænge sammen med undervisningsformen, hvis den er projekt- og gruppeorienteret?
Og hvorfor må eksamens- og evalueringsformerne heller ikke tåle sammenligning med dem, man gennemfører i virksomheder og offentlige institutioner, hvor der foregår evalueringer af både grupper, den enkeltes arbejde i grupper og den enkeltes værdi som selvstændigt individ?
Der er faktisk ingen, som har foreslået, at der skal være forbud mod individuelle eksamener, så hvorfor skal der være den forskel?
Kunne ministeren ikke prøve at forklare det?
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Jeg glæder mig bare over, at det, der ligger i forventningerne, er, at folk er raskere længere og derfor også kan være længere på arbejdsmarkedet, og det er da positivt.
Man skal også sikre, at regelsættet er af en sådan art, at man ikke gør det mere fordelagtigt at være uden for arbejdsmarkedet end på arbejdsmarkedet.
Så udfordringen er jo, at alle ser en fordel i at blive på arbejdsmarkedet, så længe de selv har mulighed for det psykisk og fysisk, og dermed bidrage til den frihed, det er, når man tjener sine egne penge.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-12-07:
Vi er jo fuldstændig enige om, at opgaven er at gøre det bedre for mennesker.
Men lad mig prøve at gøre det lidt mere konkret: Vil afskaffelse af efterlønnen gøre det bedre for mennesker, eller vil det gøre det dårligere for mennesker?
Det må man vel kunne svare på ud fra den forudsætning, at det handler om, at mennesker skal have det bedre.
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Min opfattelse er den, at den politiske opgave altid er at gøre det bedre for menneskene, og det gælder også at gøre det bedre for danskerne.
Så udfordringen er i virkeligheden at gøre det bedre for danskerne.
Jeg synes, det er positivt, at vi lever længere.
Udgangspunktet er altså, at den udfordring, at vi lever længere, jo er en positiv udfordring; det, at vi er sundere længere; at vi er raske længere; at vi har vores forældre længere; at kommende generationer har deres forældre længere; at børnene har deres mormor og morfar længere; alt det er jo positivt.
Og det er præcis det, vi skal håndtere: Samtidig med at der bliver flere ældre og færre unge, hvordan sikrer man så, at man rent faktisk kan få en udvikling, hvor man ikke er tvunget til at hæve skatten?
Det er den store udfordring, og jeg synes, at det er fantastisk spændende, at det, der er nøglen til, at man skal løse opgaven, er, at vi lever længere.
Det er da positivt.
Ellers prøv og tænk modsat: Hvor er det heldigt, at det viser sig i fremtiden, at vi lever kortere, for så har vi overhovedet ikke noget balanceproblem længere.
Balanceproblemet ved uændret skat opstår, i og med at vi lever længere, og der er udfordringen så, hvordan vi sikrer, at flest muligt kommer ud i arbejdsstyrken; hvordan vi sikrer, at folk har et helbred, der gør, at de kan være aktive længere.
Det, jeg refererede dengang, og det, som jeg refererer nu, er simpelt hen Velfærdskommissionens egne beregninger.
Under alle omstændigheder er der også med en skattestigning tale om, at den reelle købekraft, man har som borger, er cirka dobbelt så stor som i dag.
Det, vi har sagt, er, at vi ikke ønsker skattestigning.
Det er udfordringen, altså at undgå en skattestigning.
Ved at vi er længere i arbejde.
For det er jo logisk, at når udfordringen kommer, i form af at vi lever længere, at vi er raskere længere, så må vi også matche den udfordring med, at så er vi også længere på arbejdsmarkedet.
Så udfordringen er, at det, at vi lever længere, finansieres ved, at vi også er længere på arbejdsmarkedet.
Det er jo det, vi har sagt, og det synes jeg er positivt.
Så er der alle de elementer, der gør, at man spørger: Jamen hvordan kan man være længere i arbejde?
Det har noget at gøre med, hvornår man kommer ind på arbejdsmarkedet, og hvornår man går ud af arbejdsmarkedet.
Det er jo alt sammen en positiv udfordring.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-12-07:
Spørgsmålet om at hæve skatten eller ikke hæve skatten er jo noget, vi vender tilbage til i et senere spørgsmål.
Men jeg kunne på baggrund af finansministerens udtalelser godt tænke mig at høre finansministerens holdning til de forslag til velfærdsforringelser, som er kommet fra Velfærdskommissionen på baggrund af deres egne beregninger, f.eks. forslag om at afskaffe efterlønnen.
Hvad er finansministerens holdning til, at man på den måde vil forringe velfærden i stedet for at tage udgangspunkt i, at der er råd til en forbedret velfærd i 2040?
I dag er Velfærdskommissionen kommet med sine anbefalinger til fremtidens velfærd, anbefalinger, som bl.a. går ud på, at de økonomiske nødvendigheder skulle gøre, at vi skulle afskaffe efterlønnen, forringe kontanthjælpen, forkorte dagpengeperioden og forhøje pensionsalderen.
Det står efter min mening i skærende kontrast til udtalelser fra finansministeren, hvor han bl.a. til Jyllands-Posten den 26. maj sagde, at i 2040 er det, der skal fordeles, dobbelt så stort som i dag, og at danskerne i 2100 er seks en halv gange så rige som nu.
Så det er et spørgsmål om, hvordan rigdommen og velstanden skal fordeles, snarere end at man nu kommer med forslag om forringelser af velfærden.
Derfor er mit spørgsmål til finansministeren, om det stadig væk er finansministerens opfattelse, at der ikke er tale om økonomiske nødvendigheder, der gør, at vi skal skære i velfærden, men at det tværtimod er en diskussion om, hvordan vi fordeler den bedst muligt.
»Står ministeren ved sine udtalelser i JyllandsPosten den 26. maj 2005 om, at det, der skal fordeles i 2040, er dobbelt så stort og i 2100 6,5 gange så stort som i dag, og vil ministeren i givet fald redegøre for, hvorledes denne velstandsfremgang skal komme de svagest stillede til gode og på den baggrund bidrage til, at begrebet velfærdsreformer i velfærdsdebatten bliver en betegnelse for forbedringer af velfærden og ikke som i dag forringelser?«
Rikke Hvilshøj (V), 2005-12-07:
Jeg synes jo, det er ærgerligt, at hr. Morten Østergaard vil fastholde at have et meget unuanceret syn på den måde, vi nu har indrettet det her på.
Vi har indrettet et princip om, at de første 7 år, man er her, er ydelsen lavere end efter 7 år, og vi har også det princip, at der er forskellige ydelser, når vi taler om en enlig, hvor man har en forventning om, at der er endnu flere muligheder for umiddelbart at sørge for sig selv, end hvis man også skal tage hensyn til, at der f.eks. er børn.
Ja, det er en differentiering, som vi har indrettet i Danmark.
Jeg synes, det er helt fornuftigt, at vi stiller ydelsen anderledes for en enlig end for en familie.
Og så er det altså ikke, som jeg siger, værre, end at når vi taler om familien med det ene barn, så ligger niveauet allerede der højere end i Sverige.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Morten Østergaard (RV), 2005-12-07:
Jeg er nødt til at holde fast i over for ministeren, at Rockwool Fondens undersøgelse viser, at vi er dem, der tilbyder de dårligste vilkår, uanset at der så kan være noget omkring familier.
Så hvis vi snakker om flygtninge, der ikke umiddelbart kommer i arbejde, så er vi dem, der i sammenligning tilbyder de dårligste vilkår.
Ministerens svar har været, at det skal kunne betale sig at arbejde.
Vi må så diskutere med socialministeren om lidt, om det er et godt udgangspunkt for et lige samfund.
Men det, der bare er problemet ved den antagelse, er, at en Catinétundersøgelse f.eks. viser, at tre ud af fire indvandrere ville arbejde, selv om de tabte penge på det, og faktisk er det jo sådan, at hr. Jens Rohde, den politiske ordfører for Venstre, i dag har sagt til Ritzau, og jeg citerer: Man sidder jo ikke og kigger på sin skattebillet for at se, om det kan betale sig at arbejde lidt mere.
Derfor er det jo, at vi kommer tilbage til, at det, som er pointen her med at tilbyde 15 pct., efter at huslejen er betalt, en købekraft, som svarer til 15 pct. af, hvad en dansk industriarbejder har, er vilkår, som i en europæisk sammenligning er utrolig ringe, og det er vilkår, som man i hvert fald som minimum tilbyder 51 pct. af flygtninge i 3 år eller mere.
Det er da ikke rimelige vilkår.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-12-07:
Der kan jeg bare kort sige, at regeringen ikke har nogen planer om at sænke kontanthjælpsniveauet.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2005-12-07:
Ministeren svarede ikke på mit spørgsmål.
Hvis det er sådan, at regeringen mener, at det hjælper at sætte folk på starthjælp, for så kommer de i arbejde, hvorfor indfører regeringen så ikke en starthjælpsordning for alle ledige, der bor i Danmark?
Rikke Hvilshøj (V), 2005-12-07:
Jamen det gør vi også.
Det ved jeg ikke, om Det Radikale Venstre vil kalde at forarme folk.
Og så er det et spørgsmål om, at vi sikrer i vores system, at det kan betale sig at arbejde.
Det er baggrunden for, at vi har indført starthjælpen.
Det er regeringen meget godt tilfreds med.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2005-12-07:
Hvis vi nu antager, at det var rigtigt, hvad ministeren siger, at det hjælper at forarme folk, at undersøgelser viser, at jo mere forarmede de er, jo større er sandsynligheden for, at de kommer i arbejde,
Altså, hvis det virkelig er sådan, at starthjælpen får folk i arbejde, er det så ikke en meget nem løsning?
Og er ministeren ikke overrasket over, at Velfærdskommissionen f.eks. ikke er kommet med det forslag?
Tværtimod må det være sådan, at de svageste er nogen, man hjælper.
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Jeg kan sige, at jeg fuldstændig står ved det, jeg har sagt, fordi det er rigtigt.
Det er jo taget ud af Velfærdskommissionens egne beregninger og antagelser om, hvordan fremskrivningen vil virke over tid.
Så det er stadig væk fuldstændig rigtigt.
Det, regeringen har lagt ind i kommissoriet, er, at vi ønsker at se løsninger, hvor man ikke hæver skatten.
Det er det, der er udfordringen; der er ikke en accept af skattestigninger.
Men de modeller, man kører med, som Velfærdskommissionen bruger, og som i øvrigt har været de kendte også i Finansministeriet, hvor man fremskriver udviklingen – den vækst, der forventes over tid – betyder rent faktisk, at den samlede produktion stort set er fordoblet i 2040 i forhold til i 2003, og at den er mere end seks gange så stor i 2100 i forhold til i 2003 med de antagelser, der lægges til grund for modelarbejdet.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-12-07:
Det, som finansministeren ikke svarer på, er, hvordan vi i fremtiden skal kunne bruge den velstandsstigning til at fastholde og udbygge den offentlige velfærd.
For det kommer til at kræve, at det også er de offentlige kasser – ikke kun det private forbrug, men også det offentlige forbrug – der får glæde af velstandsstigningen.
Det er derfor, som finansministeren så rigtigt påpegede, at der er plads til, at vi sætter skatten lidt op, og samtidig at folks egen personlige velstand stiger.
Det eneste, jeg ønsker mig, er, at finansministeren er åben for, at den offentlige velfærd kan få glæde af velstandsstigningen, ved at skatten også kommer lidt op, som finansministeren påpegede i det citat.
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Det er jo dér, forskellen i opfattelse ligger.
Enhedslisten mener, det er en god idé at hæve skatten, og jeg mener, det er en god idé at sænke skatten.
Uanset hvordan vi så fordeler det, er der positive elementer i det, at man sænker skatten, og der er negative elementer i det, at man hæver skatten, i forhold til den måde, hvorpå man trækker folk ud på arbejdsmarkedet.
Det, vi ønsker, er, at flest muligt får lov at være på arbejdsmarkedet, i og med at de dermed er selvhjulpne, og det kan man også matche med, at vi rent faktisk lever længere og er raskere længere.
Så det er rigtigt, at man kan løse mange problemer ved at hæve skatten, det ved vi godt, men det ønsker regeringen ikke, fordi det også har negative virkninger på, hvad det egentlig er, som det offentlige råder over, i forhold til det, som det private råder over.
I de modeller, som Velfærdskommissionen kommer med, løfter man jo velfærdsniveauet parallelt med det, der sker i den private sektor.
Det er jo forudsætningen i deres arbejde.
Line Barfod (EL), 2005-12-07:
Ministeren svarer ikke på, hvem »man« er.
Er det kun dem, der er raske og rørige og kan bestride et job, eller er »man« alle i samfundet.
Er det sådan, at ministeren mener, vi skal have et velfærdssamfund for alle, hvor alle får mulighed for at være en del af samfundet, eller er det kun for dem, der er raske og rørige og kan bestride et job?
Det synes jeg er ret afgørende at få afklaret, for ministeren svarede slet ikke, men taler bare udenom og taler kun om dem, der er raske og rørige og kan klare et job.
Vi er enige i, at det er rigtig godt at være rask og rørig og kunne klare et job, og det er ambitionen, at så mange som muligt er det, men det er ikke alle, der er det, og slet ikke med den politik, regeringen fører, hvor flere og flere bliver slidt ned og udstødt fra arbejdsmarkedet.
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Velfærdskommissionens medlemmer har jo haft et ønske.
Det er at være med til at løfte den samlede velfærd.
Det er jo en samlet velfærd, og for mig er det altså en gevinst for den dansker, der er rask og kan være i arbejde længst muligt.
Det er menneskeligt set
for mig en gevinst, at man er selvhjulpen længst muligt.
Det er mere velfærd at sige: Hvordan sikrer man det?
Hvordan skaffer man ressourcer til det vidensniveau, der kommer på sundhedsområdet, sådan at man i virkeligheden er i stand til at behandle flere i sundhedssektoren med f.eks. fysi ske indgreb eller med medicin?
Hvordan sikrer man de ressourcer, når man ved, at der kommer en større viden, at vi kan meget mere fremover?
Vi skal hjælpe flere eller måske endda det samme antal, men vi kan hjælpe dem mere.
Hvordan sikrer vi de ressourcer?
Det er udfordringen fremover, og det er da positivt.
Det hele går i virkeligheden ud på at håndtere, at fremtidens generationer får et bedre liv end det, som nutidens generationer har.
Det er sådan set udfordringen.
Line Barfod (EL), 2005-12-07:
Den 16. februar i år i Politiken udtalte ministeren, at han i modsætning til Velfærdskommissionen mente, at de reformer, »der står ude i fremtiden, langt hen ad vejen er baseret på, at man får det bedre efter reformerne«.
Så vil jeg jo gerne høre: Hvem er man?
Er det de rige, dem, der i forvejen har det godt, eller er det dem, der i dag er udstødt fra arbejdsmarkedet, som også skal have det bedre?
Er det også alle dem, der er afhængige af det offentlige og en god velfærd, der skal have det bedre efter velfærdsreformerne?
Hvem tænker ministeren på, når han udtaler, at »man« får det bedre efter reformerne?
Står ministeren ved sine udtalelser i Politiken den 16. februar 2005, hvor ministeren i modsætning til Velfærdskommissionen sagde, at de reformer, »der står ude i fremtiden, langt hen ad vejen er baseret på, at man får det bedre efter reformerne«?«