Per Clausen (EL), 2005-11-04:
I lighed med Det Radikale Venstre var Enhedslisten også imod, da man nedsatte grundskylden på jord, der anvendes til landbrug, gartneri, planteskoler og frugtplantager.
Og vi er i en logisk forlængelse af det også imod at nedsætte grundskylden på skovbrug.
Selvfølgelig kan man sige, at der skal være ens økonomiske vilkår for de forskellige former for produktionsjord, men der skal ikke være nogen tvivl om, at vores udgangspunkt er, at så skulle man snarere vende tilbage til en højere grundskyld for den produktionsjord, der bruges til landbrug m.v.
Vores udgangspunkt her er, at vi sådan set synes, at grundskyld er en af de mest socialt retfærdige beskatningsformer.
Efter at man har afskaffet formueskatten, er det jo sådan, at beskatning af jord og fast ejendom faktisk er et meget væsentligt element i at sikre, at man beskatter borgerne med de bredeste skuldre.
Det, der så sker med det her forslag, er, at man nedbringer beskatning af jord, der bruges til skovbrug, den lavere skat bliver kapitaliseret i jordens værdi, og når de nuværende ejere sælger jorden, vil de få mere for den uden at røre en finger.
Så det, vi ser her, er altså faktisk, at det forøger mængden af arbejdsfri indtægter, og vi kan derfor ikke støtte den del af forslaget.
Vi er derimod meget positivt indstillet over for at gå aktivt ind i at gøre en indsats for at øge skovrejsningen, altså sikre, at vi får mere skov.
Det vil vi meget gerne medvirke til, men der synes vi så, at samfundets sparsomme ressourcer skal bruges meget mere målrettet, end de bliver, når man laver en skattelettelse, som jo desuden kun har en økonomisk positiv effekt i forhold til de nuværende skovejere.
Det samme gør sig i øvrigt gældende på landbrugsområdet, hvor vi jo også har kunnet konstatere i de senere år, hvordan de støt stigende jordpriser faktisk i dag gør det meget, meget vanskeligt for unge landmænd overhovedet at komme i gang med at drive landbrug.
Hvad angår den anden del af lovforslaget, er vi enige i de kritiske bemærkninger, der har været tidligere, både fra Socialdemokratiets og Det Radikale Venstres side, for det er jo rigtigt, at det indgår som et væsentligt element i budgetlægningen i de forskellige kommuner, hvordan skatteprocent og dækningsbidrag skal være, altså hvad man har brug for af penge samlet set, men jo også, hvordan man vil fordele sin beskatning.
Når man så har det der synspunkt om, at det vil være rimelig klart for kommunerne, hvordan deres økonomiske situation er, så må det jo være under den forudsætning, at de har fået styr på udligningsreform og alt muligt andet.
Og jeg synes jo, det er imponerende, hvis regeringen forventer, at det er de færdige med i marts måned, medmindre selvfølgelig, som antydet af andre, at man sådan set allerede nærmest har en aftale parat.
Vi ved jo, at hvis man har aftaler, så behøver man sådan set ikke at gennemføre nogen høring, for statsministeren har meget klart sagt, at når først man har en aftale, så er det lige meget, hvad der kommer ud af høringssvarene; så ligger det jo fast.
Om det skyldes dette, eller om det omvendt skyldes, at man sådan set kalkulerer med at bringe kommunerne i en meget, meget vanskelig situation her i marts måned, ved jeg ikke.
Men begge dele synes jeg da lyder som en usædvanlig dårlig idé.
Nu er det ikke, fordi det ville stille Enhedslistens stærkt øgede antal medlemmer af byråd og kommunalbestyrelser i nogen meget vanskelig situation, for vores grundlæggende opfattelse er, at man skal opkræve det maksimale beløb i dækningsafgift, fordi vi faktisk mener, at det er vigtigt, at det private erhvervsliv ikke går fri for skatter, men tværtimod kommer til at betale også deres andel, nøjagtig ligesom borgerne jo betaler ejendomsværdiskat.
Så vi synes altså grundlæggende, at det må være sådan, at man i kommunerne skal tage den højeste dækningsafgift, man kan, og det synes vi da også bør indgå i den kommunale valgkamp, der allerede er nu.
Men på trods af at det ikke ville stille Enhedslistens byrådsmedlemmer i nogen vanskelig situation i marts måned, synes vi nu alligevel, det er en urimelig klemme at bringe kommunalbestyrelserne og byrådene i, så derfor synes vi også, at det bør laves om.
Alt i alt har jeg meget vanskeligt ved at forestille mig, at udvalgsarbejdet skulle føre til, at det her forslag blev ændret så radikalt, at Enhedslisten skulle støtte det, så jeg forventer, at vi vil stemme nej ved tredje behandling.
Og tak til hr. Ole Glahn fra Det Radikale Venstre for denne, om end meget beskedne, lille åbning over for tanken om at nedsætte grundskylden på skovbrug.
Det kunne være interessant, hvis vi kunne sparke den dør, som jeg hører står meget, meget lidt på klem, op under udvalgsarbejdet, og det kunne jo være, at håndteringen af det andet element i lovforslaget om dækningsafgift kunne bidrage til det.
Men det skal jeg vende tilbage til, for jeg vil gerne sætte et par ord på det, der jo er hovedelementet i forslaget her, nemlig en nedsættelse af grundskylden for skovbrug.
Derfor fandt regeringen det også rimeligt at se på muligheden for at give skovbruget en økonomisk håndsrækning.
Efter valget i februar 2005 blev det optaget som et punkt på regeringsprogrammet »Nye mål«, og det er så den målsætning i regeringsprogrammet, der udmøntes med lovforslaget her, L 42, som jo i korthed, som ordførerne også har været inde på, går ud på at nedsætte den generelle amtskommunale grundskyldpromille fra 10 til 1,5, for så vidt angår skovbrug.
Hermed gives der en håndsrækning til det danske skovbrug på 27 mio. kr. i 2006.
Så er der sikkert en, der har bemærket, at det netop kun omfatter 2006, og hvad så med det videre sigte?
Det hænger helt naturligt sammen med, at 2006 er amternes sidste leveår, inden kommunalreformen træder i kraft den 1. januar 2007.
Det betyder selvfølgelig ikke, at denne håndsrækning til skovbruget og denne skattelettelse kun kommer til at gælde i 2006.
Regeringen vil senere i dette folketingsår fremsætte de lovforslag, som bl.a. skal tilpasse den kommunale skattelovgivning til kommunalreformen, og heri vil der indgå en ordning for skovbruget for 2007 og fremefter, som nogenlunde svarer til den, som regeringen nu har foreslået for 2006.
Så er der det andet punkt om dækningsafgift, som der i virkeligheden har udspillet sig en lidt større debat om, og det er jo ikke, fordi der ikke er uenighed om det første punkt, men det er, fordi synspunkterne her er lidt mere kendte.
Forslaget går så her, for så vidt angår 2007, alene 2007, på at rykke fristen for beslutning, principbeslutning kunne man sige, om, hvorvidt der skal opkræves dækningsafgift eller ej, frem til den 31. marts 2006.
Jeg kan berolige hr. Ole Glahn, som ikke bryder sig om at tro, at der stikker noget under, med, at det gør der ikke.
Det er ren pragmatisme, der driver regeringen til at fremsætte dette lovforslag.
Dækningsafgiften er jo en særlig ejendomsskat, som kommunerne, ikke amtskommunerne, efter ejendomsskattelovens § 23 a kan opkræve af ejendomme, der anvendes til kontor, forretning og lignende formål.
Dækningsafgiftspromillen i en kommune kan højst udgøre 10 promille.
Helt aktuelt opkræves der dækningsafgift i 80 af landets 271 kommuner.
Hvis man skal prøve at finde et mønster i det, er det typisk sådan, at der opkræves dækningsafgift i bykommuner, men ikke i landkommuner.
Nu skal der jo finde en skatteharmonisering sted.
Land og by smelter sammen i nye storkommuner, og det må man påregne kan føre til, at der skal opkræves dækningsafgift i områder, hvor der ikke tidligere har været opkrævet dækningsafgift, og det er sådan set det, der vil afstedkomme et vurderingsmæssigt merarbejde.
Der er det altså sådan, at der, hvis man skal kunne opkræve en dækningsafgift med virkning fra den 1. januar 2006 i områder, hvor der i dag ikke er det fornødne vurderingsgrundlag, skal finde en vurdering sted.
Det er baggrunden for, at man, hvis man i en kommune, hvor der ikke i hele den nye geografi opkræves dækningsafgift med virkning skatteåret 2006, ønsker at gøre det, må træffe den beslutning tidligere end budgetlægningen, for ellers har man ikke det grundlag, der skal til for at opkræve afgiften.
Så det er ren pragmatisme, der driver det her.
Jeg vil gerne sige, for jeg synes jo, at man skal reservere slagsmålene til der, hvor der er en reel uenighed, at jeg meget gerne vil være med til at se nærmere på det her spørgsmål i udvalgsarbejdet, altså vurdere, om det, der er målet med forslaget her, kan nås på anden vis.
Regeringen har ingen ambition om, jeg havde nær sagt, at tvinge kommuner, der ved en senere eftertanke når frem til, at der ikke er brug for dækningsafgift, til at opkræve en sådan.
Det ville være i strid med regeringens grundholdning.
Og derfor tolker jeg under alle omstændigheder det lovforslag, jeg selv har fremsat – det er da det mindste, man så kunne præcisere – som en beslutning om, at man den 31. marts 2006 kan afskrive sig muligheden for at opkræve dækningsafgift.
Jeg indfortolker altså ikke selv i den her bestemmelse, at man, hvis man træffer en principbeslutning om dækningsafgift og foretager et vurderingsarbejde og senere kommer på en anden tanke om ikke at gøre det, så er hængt op på sin principaftale om at opkræve en dækningsafgift, man egentlig ikke har lyst til at opkræve.
Det er bestemt ikke min ambition.
Alene på det område kunne vi måske i udvalgsarbejdet præcisere nogle ting.
Der kunne også være nogle andre muligheder, og jeg vil ikke udelukke nogen.
Jeg fornemmer, at det, der blev antydet af hr. Ole Stavad og lidt mere i detaljen af hr. Ole Glahn, altså hele spørgsmålet om, fra hvilket tidspunkt man så kunne opkræve dækningsafgiften, hvis man beslutter at gøre det i 2006 og vurderingsgrundlaget ikke er til stede pr. 1. januar, også kunne være en mulighed.
Så det er sådan set blot for at sende et meget klart signal om, at formålet med den her bestemmelse er pragmatisme, i lyset af at vi nu danner nye kommuner.
Kan vi nå den målsætning på anden vis, bidrager vi gerne til det, og det synes jeg vi skal vende tilbage til i udvalgsarbejdet.