Hans-Pavia Rosing (S), 1998-06-25:
Jeg vil i aften prøve at gøre det rimelig kort.
Vi havde i går her i salen en stort set god debat om rigsfællesskabet
mellem Danmark, Færøerne og Grønland.
Jeg vil i aften prøve at sige nogle ting ved at bruge nogle citater, hvis formanden tillader det.
Efter at jeg har lyttet lidt til debatten her i dag, vil jeg godt starte med et citat.
Vi har jo alle sammen, tror jeg nok, fået den store citatbog engang her i foråret.
Det er udmærket læsning, så jeg vil godt starte med det her citat af Winston Churchill: »Han er en af disse talere, om hvem det helt rigtigt er blevet sagt: Inden de rejser sig, ved de ikke, hvad de vil sige.
Når de taler, ved de ikke, hvad de taler om.
Og når de sætter sig, ved de ikke, hvad de har sagt.
« Jeg sætter ikke nogen adresse på, men det har jo været et langt år.
Statsministeren sagde, da debatten startede i dag, og jeg vil også gerne citere, fordi jeg mener ikke, jeg kan sige det bedre selv: »Og så er der rigsfællesskabet, som i de aller-, allerseneste uger igen har vist sin grundlæggende bærekraft.
Et fællesskab, som dybest set ikke har så meget at gøre med enkelte lovparagraffer, men noget helt andet, som ingen paragraf kan erstatte.
Det er vores menneskelige, vores historiske og vores kulturelle bånd, der er selvværdet, det
er selvbestemmelsen i vores samfund, der bærer, og det er også den gensidige respekt for hinanden
Det er et fællesskab, der bygger på solidaritet, kort sagt.«
Statsministeren sagde endvidere: »Jeg er glad for, at regeringen og det grønlandske landsstyre nu har videreført sit samarbejde gennem nye aftaler om bloktilskud for perioden 1999-2001.
Vi har en god aftale i hus, som sikrer et fornuftigt grundlag.
Når det gælder Grønlands behov for bygningsrenoveringer i de kommende år, har regeringen med aftalen om bloktilskuddet tilkendegivet, at vi er indstillet på at fortsætte drøftelserne med det grønlandske hjemmestyre.«
Det er drøftelser, der fortsætter her i løbet
af sommeren
Der har været skrevet og sagt meget om Grønland her på det sidste, og i den forbindelse har jeg også et citat, som jeg gerne vil bruge her, to citater, om jeg må have lov.
Det ene af hr. Bertel Haarder, som engang har sagt, at dansk presse har sænket en dyne af stupiditet over menneskeheden.
Og det andet citat i den forbindelse er et citat af Napoleon, som engang sagde: »Jeg frygter tre fjendtligtsindede aviser mere end tusind bajonetter.«
I den forbindelse har jeg tre citater.
Det første er et engelsk ordsprog: »Den, som kun leder efter fejl, finder ikke andet.« Det næste er igen hr. Bertel Haarder, men det har vi jo hørt, så vi tager det sidste, og - nej, det gør vi ikke alligevel.
Jeg vil bare hermed sige, at hvis man vil finde fejl, hvis man vil være ond, hvis man har det formål at kaste grus i maskineriet, gør man det naturligvis med de midler, man nu bruger, og det har ikke været særlig behageligt hverken for undertegnede eller for andre her i salen.
Lad mig ganske kort gå over til økonomien i Grønland, som der også bliver skrevet meget om.
Jeg har her en eksportredegørelse fra Udenrigsministeriet fra 1998.
Alle herinde ved, at bloktilskudsloven for de næste 3 år er blevet vedtaget af stort set hele Tinget for kun 3 dage siden, og når vi taler bloktilskud til Grønland, har vi en tendens til kun at tænke på, hvor de 2,4 mia. kr., vi får nu, og de 2,6 mia. kr., vi får fra næste år, bliver af.
Der bliver sat mange spørgsmålstegn ved, hvordan vi bruger dem. Nogle vil have en kontrolinstans for Grønlands økonomi.
Det er klart, og jeg kan godt forstå tankegangen: når man giver nogle penge væk, og de 2,4 mia. kr. er trods alt 60 pct. af vores finanslov, til en bror, en søster eller en god ven, håber man jo selvfølgelig, at pengene bliver brugt ordentligt til det formål, som man låner dem ud til, eller som man giver dem til.
Men når man begynder at tale om kontrol med Grønlands økonomi, opfatter jeg det som en dyb mistro til de grønlandske politikere og en dyb mistro til Grønland, som jeg naturligvis ikke kan være med til.
Statsministeren har under sin ressort et udvalg, der skal rådgive om Grønlands økonomi, og det kommer med en rapport hvert år, som alle kan læse og alle kan forholde sig til.
Jeg ville håbe, at også flere medlemmer af Folketinget ville forholde sig til det.
Det kan jo ikke være meningen, at kun såkaldte eksperter, som er i Nuuk 2-3 dage måske i to omgange, har al viden om, hvordan Grønland skal klare sin økonomi.
Jeg ville ønske, der var mere politisk forståelse for forholdene i Grønland, også
økonomisk
Jeg vil ikke gå mere i dybden med det, men det er vigtigt, at man, før man dømmer, finder ud af, hvad det er for et samfund, man dømmer.
Vi taler meget i Grønland om selvstændighed.
På Færøerne har man jo udtrykt det politisk med den nye regering på Færøerne.
I Grønland taler vi om det.
Det er en gryende debat, en interessant debat, som vil tage lang tid, og som også skal tage den tid, som sådan en debat skal have.
Vi har unge mennesker, som er utrolig bevidste om politik, meget mere, end vi andre var, da vi var 18-20 år.
Hjemmestyret har betydet utrolig meget for den grønlandske bevidsthed, den politiske bevidsthed og den - jeg kan ikke lide ordet, men altså den nationale bevidsthed i Grønland.
Derfor opstår debatten om, hvordan vi kommer videre efter hjemmestyret.
Den debat skal selvfølgelig foregå i Grønland, men da vi nu har så nære bånd til Danmark, håber
jeg da også, at den opstår her i Danmark blandt de mange mennesker, som har tilknytning til Grønland på en eller anden vis.
Jeg håber også, at man her i Tinget, som vi så det i går, kan forholde sig til dette spørgsmål, for det er et fælles spørgsmål, men i sidste ende er beslutningen vores egen.
Tanken om selvstændighed skal jo modnes.
Jeg vil ikke lave sammenligninger med Danmark, så skal jeg jo lang tid tilbage, men selvstændighed er noget, der er indvendigt.
Det er noget med uddannelse, det er noget med selv at kunne betale for sine varer og sine behov.
Det er en lang proces, og vi er ikke igennem den, som jeg ser det, men vi skal nok komme derhen, hvor vi anmoder om eller udtrykker - eller hvad vi nu gør til den tid - at vi gerne vil have en øget selvstændighed i en eller anden form, som vi ikke kender i dag.
Internationalt er vi jo i hvert fald igennem hjemmestyrets 19 år blevet utrolig modnede.
Der er sket meget internationalt i Grønland med vores forbindelser til andre lande.
Tænk bare på det, at vi gennem hjemmestyret fik mulighed for at lave en folkeafstemning om vores tilhørsforhold til EF, som det hed dengang, til De Europæiske Fællesskaber.
Vi lavede faktisk vores egen folkeafstemning i Grønland, ikke som i 1972, hvor vi sagde nej med 70 pct.s flertal og blev slæbt med ind i en forening, som vi ikke ønskede at være med i, men vi havde en folkeafstemning i 1983, tror jeg det var, hvor et lille, snævert flertal ganske vist - fordi der var mange, der prøvede at købe os til at være medlemmer af EU dengang - sagde nej til at være medlemmer.
Vi meldte os ud; vi er det eneste område i EU, der nogen sinde har meldt sig ud.
Faktisk fylder Grønland hele vejen fra Oslo ned til Sicilien på verdenskortet, skal jeg lige gøre opmærksom på.
Vi er kun 56.000 mennesker ganske vist, men vi meldte os ud, fordi vi mente, at vores fiskeripolitik ikke skulle styres fra Bruxelles.
Vores interne politik skulle ikke flyttes fra København til Bruxelles.
Derfor gjorde vi det, og det har vi haft godt af.
Ikke fordi vi ikke gerne vil samarbejde med Europa, med Danmark og andre lande, det er slet ikke det, men vi vil ikke sættes ind i en bås, hvor vi bliver fortalt, at vi skal gøre sådan og sådan.
Jeg skal også lige nævne en ting; det drejer sig om de konservative: Under valgkampen til den 11. marts så vi pludselig en annonce i Grønland, jeg tror, det var i Berlingeren, hvor der var et billede af hr. Frank Dahlgaard, og der var en tekst, hvor det stod: »Send voldsforbrydere til Grønland - Stem på Frank Dahlgaard«.
Så begynder man at tænke
Hvad er nu meningen med det?
Jeg ved godt, hr. Frank Dahlgaard har prøvet at trække lidt i land, men altså, er det ikke bare et utrolig typisk eksempel på, hvordan mange hernede ser på det grønlandske samfund uden at kende det?
Det skulle så være på østkysten.
Hr. Frank Dahlgaard blev interviewet i den grønlandske radioavis om, hvor det skulle være.
Jo, men der var masser af plads på østkysten, og de behøvede ikke blande sig med den grønlandske befolkning.
Der er heller ikke ret mange på østkysten, men bare tankegangen, altså!
Jeg behøver vel ikke sige mere.
Lad mig slutte af med et citat, som både gælder pinsepakken, Danmark og Grønland: Der er et latinsk ordsprog, der hedder »Fest i dag bliver faste i morgen«.
Det er jo vigtigt, hvis vi nu finder en masse olie og millionerne siver op af undergrunden i Grønland.
Jeg har for spøg en gang imellem sagt herinde, at den dag kommer måske, hvor vi sender bloktilskud til Danmark.
Men det, vi skal passe utrolig meget på, hvis der er mange ressourcer, som kan udvindes i Grønland, er, at vi ikke fester dem væk, for ellers bliver der faste i morgen.
Lad mig slutte af med at sige, at vi også glæder os til sommeren.
Det er en utrolig flot sommer i Grønland.
Jeg var deroppe for et par dage siden, og vi glæder os til, hvad sommeren måtte bringe.