Niels Helveg Petersen (RV), 2003-03-19:
Det Radikale Venstre stemmer imod dette beslutningsforslag.
Når det er nødvendigt, når der ikke er andre muligheder, er Det Radikale Venstre principielt ikke imod, at det internationale samfund anvender militære magtmidler. Vi har selv foreslået det.
Vi har støttet anvendelsen af militære magtmidler både på Balkan og i Irak.
De, der vil anvende den militære magt, har bevisbyrden
for, at det er uomgængelig nødvendigt, at det er sidste mulighed, at alt andet har været forsøgt, og alt har været forgæves, og det er efter min menig ikke tilfældet i denne sag.
Våbeninspektørernes formand udtrykte det den 7. marts sådan: Det ville ikke tage år eller uger, men måneder.
Hverken regering eller inspektører har ønske om, at afvæbningsinspektion skal foregå i uendelighed.
Jamen nu er der gået 12 år, siger tilhængerne af krig.
De første 8 år med aktiv våbeninspektion skete der faktisk en betydelig afvæbning.
Så blev der krise.
Derefter lå våbeninspektionen stille i 4 år.
I denne omgang har den været i gang siden engang før jul, altså i ca. 4 måneder.
Vi behøver ikke år, men måneder, siger Blix.
Regeringen har fremlagt et notat om det folkeretlige.
Resolution 1441 indeholder ikke i sig selv den nødvendige bemyndigelse for FN's Sikkerhedsråd til magtanvendelse, siger notatet.
Notatet går et skridt videre: Sikkerhedsrådets tidligere bemyndigelse i resolution 687 og øvrige resolutioner må midlertidigt anses for at være suspenderet af resolution 1441.
KL. 17.05 Når efterfølgende Udenrigsministeriets notat alligevel når til det resultat, at der er grundlag for militær aktion, så er det, fordi juristerne siger, at fortsat våbeninspektion er udsigtsløs, men det er just ikke nogen juridisk vurdering.
Det er en politisk konstatering og ifølge Blix oven i købet en forkert vurdering.
Men da det er udsigtsløst, består derfor uforandret en bemyndigelse fra FN's Sikkerhedsråd, siger man, til at anvende alle nødvendige midler.
Notatet bygger sin argumentation på, at våbeninspektion er nytteløs.
Det er i strid med Blix og i strid med Sikkerhedsrådets flertal.
For at nå det ønskede resultat må Udenrigsministeriet altså indbygge den rene politiske konstatering, som er i strid med Sikkerhedsrådets flertal og FN's våbeninspektører.
Det synspunkt savner jeg helt behandlet i notatet.
Regeringen har interesseret sig meget for vedtagelsen i 1998, og jeg er blevet flittigt citeret.
Jeg takker alle, det er smigrende.
Jeg mindes, hvad den tidligere britiske premierminister, Lloyd George, sagde engang i det britiske Underhus, da han var blevet stukket i næsen,
Det gør jeg også gerne, men synspunkterne om 1998 er løsrevet fra det virkelige liv.
Dengang var situationen, at våbeninspektørerne havde givet op på grund af chikane fra Iraks side, en helt anderledes situation end i dag, hvor våbeninspektørerne ønsker at fortsætte.
Dengang var situationen i Sikkerhedsrådet en anden.
Der var medlemmer, der var imod, men Sikkerhedsrådet tog så at sige magtanvendelsen til efterretning, og Rusland endte med at tilslutte sig.
Dengang var beslutningen indledningen til fornyet pres, som oven i købet lykkedes i det korte løb.
Danmark vedtog at stille sin Hercules til rådighed den 17. februar.
Den 20. februar indgik Kofi Annan en aftale med irakerne, og vores Hercules kom aldrig på vingerne.
Hvad der interesserer tænksomme danskere i dag - det vil jeg gerne sige til alle de regeringsordførere, som har interesseret sig for 1998 - er selvfølgelig ikke, om vi tænkte og handlede rigtigt i 1998, men om vi tænker og handler rigtigt i dag, få timer før krigen starter.