Frank Aaen (EL), 1998-06-12:
Jamen jeg synes, det har været en positiv debat.
Der har jo været nogle skillepunkter, der har været spørgsmålet om afprivatisering af ambulancer.
Jeg vil godt sige: Det er altså ikke for vores vedkommende bare et ideologisk spørgsmål - det kan vi også sagtens gøre det til - men det er faktisk ud fra en overvejelse om, hvordan man kan gøre det her bedst muligt.
Så vi er nødt til at overveje også, om det er klogt at have en del af indsatsen privatiseret. Altså, det har jo været en fælles erkendelse i løbet af debatten, at der er et problem - det er allerede nu konstateret - ved, at noget af det er privatiseret, fordi det ikke har givet den mest effektive og optimale indsats.
Og hvis man vil et sammenhængende system, hvis man vil - som også CD foreslår, forstår jeg - at alarmcentralerne direkte skal kunne styre enhver ambulance, ethvert - for den sags skyld også - brandkøretøj, så er det jo, det kommer til at støde sammen, at vi har en offentligt styret, selvfølgelig offentligt styret, indsats og så iblandet nogle, hvis mål også er at tjene penge.
Jeg tror altså, at man bliver nødt til fra andre partiers side at tage - vil jeg sige - de ideologiske briller lidt af og så se på, om det er klogt at have et meget stort privatiseret element på det her område.
Så kunne jeg forstå på fru Henriette Kjær, at man ikke er enig i det præhospitale koncept.
Det er jo selvfølgelig en ærlig sag, at man ikke er det. Men så synes jeg sådan set, fru Henriette Kjær skylder Folketinget og offentligheden en nærmere begrundelse for, hvorfor man bare afviser, når vi - som det også blev fremhævet fra CD's side - har en undersøgelse og har erfaringer fra både Danmark og udlandet, der peger i retning af, at det giver et vældigt løft.
I den undersøgelse, der er refereret til, regner man f.eks. med, at der kunne reddes ca. 700 liv om året ved at bruge det præhospitale koncept, så jeg synes, det er lidt flot bare at sige, at det duer ikke. Så til regeringen om, hvornår der skal ske noget.
Her har vi jo det problem, at fra vi beslutter, der skal ske noget, vil der gå et stykke tid, inden det sker, bl.a. fordi vi mangler det uddannede personale, som skal indsættes, som det helt rigtigt blev sagt fra den socialdemokratiske ordførers side.
Derfor er det sådan set et spørgsmål om at rykke så hurtigt frem, som det overhovedet lader sig gøre.
Vi er da glade for tilsagnet om, at nu skal der ske noget fra regeringens side; men vi er lidt nervøse, når vi ser på forhistorien.
I 1991 var der en betænkning, hvor det blev sagt, at der skal ske noget med hensyn til, hvordan man behandler indkaldene på alarmcentralerne, og der er gået 7 år, før der bare er sket lidt på det område.
Vi er faktisk ikke ret stolte ved, at der er gået 7 år, hvor der ikke er sket noget, selv om problemerne blev afdækket relativt godt dengang. Vi synes sådan set, regeringen bør rykke hurtigere frem, og vi mener sådan set også, at med den overvejende enighed, der trods alt har været i Folketinget på dette område, med den enighed, der overvejende er blandt eksperterne, og når der er arbejdet med sagen i ministeriet i den grad, som tilfældet har været, ser vi ikke nogen grund til ikke at hugge til.
Vi behøver jo ikke et langt udvalgsarbejde for at få taget stilling til, om det skal ligge hos politiet eller et andet sted, og vi behøver heller ikke et langt udvalgsarbejde for at konstatere, at vi skal have sundhedsfagligt personale placeret dér og dér og dér.
Nogle af de ting, som er knuderne i debatten, kan vi sådan set godt afklare hurtigt rent politisk, så vi kan rykke frem. Men jeg er bange for, at hvis vi bare overlader sagen til et udvalgsarbejde, vil de knaster, der i virkeligheden er politiske, virke bremsende på det saglige udvalgsarbejde. Derfor foreslår jeg - og det synes jeg vi skal diskutere i udvalgsarbejdet med de to beslutningsforslag - at der bliver lavet et betænkningsbidrag, som afklarer nogle af de politiske knaster.
Jeg tror sådan set, det er på den måde, at det udvalgsarbejde, som vi selvfølgelig skal have, faktisk kan skride hurtigere frem, end ministeren forestiller sig.
Der er ikke nogen tvivl om, at der nu er ved at ske noget på området efter den debat, vi har haft i dag, og med den diskussion, der foregår ovre i Finansministeriet.
Men jeg er nu ikke særlig tryg ved, at det skal foregå dér, vil jeg gerne sige.
Det er ikke, fordi jeg har noget imod finansministeren eller for den sags skyld Kresten Philipsen, men fordi jeg ikke synes, det er noget, man skal sidde og forhandle om, når det overordnede formål er at lægge nogle rammer for amternes økonomi i det kommende år.
Så skal man ikke sidde og tage stilling til detailspørgsmål som antallet af alarmcentraler, og hvor de skal ligge.
Det synes jeg i hvert fald er dybt forkert.
Men der sker dog noget, og vi må håbe, at det, der foregår derovre i øjeblikket, ikke blokerer for, at vi ender med at vælge den rigtige løsning på området.
Dermed vender jeg igen tilbage til privatiseringen.
Vi ser det som en vældig styrke, at der her i Danmark er et offentligt, skatteyderfinansieret sygehusvæsen, for vi mener, det fungerer bedre end det, vi ser i de lande, hvor der i mindre grad er offentlig indsats på området.
Vi ser også akutberedskabet som en meget vigtig brik i det offentlige sundhedsvæsen og synes derfor også, at hele den del bør være i offentligt regi.
Vi ønsker et effektivt akutberedskab uden profitinteresser, og vi ønsker, at alarmcentraler, ambulancer, skadestuer og den videre sygehusbehandling hænger
sammen som én kæde.
Vi har en ideologisk tilgang til det, det er helt klart, men vi mener faktisk også rent sagligt, at der er meget, der taler for at se tingene i en sådan sammenhæng.
Vi synes selvfølgelig, at vores eget beslutningsforslag er det bedste, og at det løser alle de problemer, vi har peget på.
Men vi er også meget positive over for CD's beslutningsforslag