runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Vibeke Peschardt (RV), 1999-02-10:
Jeg bliver ved med at sige det: Det er utrolig godt for brugerne, både for os, der sidder herinde og skal slå op i lovene en gang imellem, og sandelig også for hele erhvervet.
Det fortjener at blive hørt også i andre ministerier.
Om selve lovforslaget er der jo næsten kun sagt godt, og der er også kun godt at sige.
Kontrolstederne er jo nok det, som har optaget de fleste af de parter, der er blevet hørt her.
Vi synes, det er en god idé, at erhvervet selv etablerer og driver de kontrolsteder, og vi er helt med på, at brugerbetaling selvfølgelig er en del af det her.
Egenkontrol på en eller anden led er jo noget, der har været kendt i miljølovgivningen i mange år, og at det kommer ind her, er i erhvervets helt klare egen interesse. Det er klart, at vi også støtter bekæmpelse af sygdomme i akvakultur.
Det er det, der er nyt i loven.
Vi vil gerne drøfte de her ting under udvalgsbehandlingen, hvis der skulle være problemer eller enkelte problemer - det har jeg jo hørt, at nogle har - og vi stiller os positivt over for en hurtig behandling igennem udvalget.
Søren Kolstrup (EL), 1999-02-10:
I dette tilfælde er skærpet kontrol en nødvendighed.
Vi mener, det er positivt, at der i § 16 og § 15 åbnes mulighed for offentliggørelse af kontrol og resultater.
Så er der en pudsig detalje i § 3, stk. 1, hvor der står, at sygdomme forårsaget af f.eks. gensplejsning er omfattet, og det nævnes i samme åndedrag som radioaktiv forurening, rabies m.m. Man anerkender altså, at gensplejsning kan være en væsentlig risiko.
Generelt er høringssvarene positive, dog er der nogen frustration fra erhvervsside over stigende omkostninger ved grænsekontrolstederne.
Vi mener i Enhedslisten, at det er positivt med brugerbetaling på dette område, dvs. at erhvervslivet betaler for kontrollen samt stiller lokaler til rådighed.
Vi forholder os positivt over for forslaget.
Christian Jensen (V), 1999-02-10:
På nuværende tidspunkt af debatten skal jeg undlade at trætte Tinget med at gå i detaljer i forbindelse med forslaget, men indskrænke mig til på Fremskridtspartiets vegne at kommentere de almindelige bemærkninger, der af ministeren er gjort til forslaget.
I de almindelige bemærkninger til forslaget repeterer ministeren de hensyn, også til aquakulturdyr, som loven om husdyrsygdomme fra 1988 med senere ændring af 1993 skulle tilgodese og forebygge, ligesom ministeren pointerer, at disse hensyn videreføres i det fremsatte lovforslag.
De ting, som loven fra 1988 skulle tilgodese, er for det første at fremme en sund husdyrbestand, og hvem vil ikke fortsat kunne støtte en sådan målsætning?
Fremskridtspartiet kan i hvert fald.
Som punkt 2 repeterer ministeren, at loven skal tilgodese samfundsøkonomiske hensyn, og heri ligger jo, at spredning af en smitsom husdyrsygdom på et øjeblik kan få uoverskuelige og katastrofale konsekvenser for den danske samfundsøkonomi.
Man behøver vel blot at tænke på sygdomme som svinepest, mund- og klovesyge og kogalskab for at nævne de værste, men der findes jo mange andre sygdomme, som måske ikke umiddelbart indebærer en risiko for samfundsøkonomien, men en trussel mod samfundssundheden.
Dette punkt, hensynet til bevarelsen af folkesundheden,
vil Fremskridtspartiet selvfølgelig også gerne fortsat støtte, og dette hensyn må have en så høj prioritet hos alle, uanset partitilhørsforhold, at man vil kunne stemme for enhver lov, der ærligt har til hensigt at fremme folkesundheden.
Hensynet til de internationale aftaler, som Danmark har påtaget sig med pligten til at registrere og anmelde sygdomme og iværksætte de nødvendige sikkerheds- og bekæmpelsesforanstaltninger, finder Fremskridtspartiet så vigtigt for beskyttelse af den høje husdyrsundhedsstandard, som Danmark gennem mange års intensivt forebyggelsesarbejde har opnået, at det vil Fremskridtspartiet fortsat støtte, og i øvrigt kunne vi alle sammen med Fremskridtspartiet have været mere trygge med hensyn til at bevare den høje sikkerhed, Danmark har haft og heldigvis har endnu, dersom vi havde bevaret en effektiv veterinær grænsekontrol, også mellem EU-medlemslandene.
Fremskridtspartiet vil benytte enhver mulighed, der skulle vise sig, til at medvirke til en genindførelse af en national grænsekontrol på det veterinære område.
Skulle der i øvrigt være ting i lovforslaget, der kan opfattes som stramninger, men som har til hensigt at sikre og forbedre de fire punkter, jeg har nævnt her, kan jeg tilsige Fremskridtspartiets støtte, og vi støtter forslaget i den foreliggende form.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-02-10:
I Kristeligt Folkeparti er vi positive over for forslaget, for det er jo et utrolig vigtigt område at have styr på,
f.eks. bestemmelserne om, at kun godkendte personer og selskaber må beskæftige sig med erhvervsmæssig omsætning af kvæg og svin
Det kunne måske have forhindret, at vi fik levende grise med Salmonella DT 104 ind i landet, så kan vi undgå den slags ulykker, så er det helt fantastisk.
Og så er det utroligt, at der for første gang i jeg ved
ikke hvor mange år er noget positivt om aquakultur i et lovforslag; men nu er vi selvfølgelig heller ikke i Miljø- og Energiministeriets ressort.
Som altid er vi betænkelige ved administrativt pålagte bøder, og vi er også lidt betænkelige ved § 40's bestemmelser om, at ministeren kan bemyndige folk til mod legitimation at få adgang til offentlige og private ejendomme.
Det er et af de områder, hvor vi er lidt sarte, men det vil vi kigge på.
Vi vil også undersøge forholdene for grænsekontrolstederne.
Vi er bange for, at det bliver for dyrt for nogle steder med ringe trafik, når man skal finansiere ved brugerbetaling, så de lokale kommuner eller rederier osv. skal betale selv.
Det er igen en skævvridning til fordel for de stærke egne af landet, for der er altså distrikter i yderområderne, hvor der er brug for veterinærkontrol ved færgerne, og steder, hvor der såmænd ikke er så meget behov, men hvor det alligevel er vigtigt for lokalområdet at opretholde den.
Det er beklageligt, at flere af høringssvarene giver udtryk for, at man har haft en for kort tidsfrist.
Det er desværre alt for almindeligt, og specielt med hensyn til grænsekontrolstederne er der et par beklagelser, så derfor vil vi også kigge på det. Vi går positivt ind i udvalgsbehandlingen og vil uden al tvivl stemme for forslaget, når den tid kommer.
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-02-10:
Jeg vil gerne takke ordførerne for den positive modtagelse, lovforslaget har fået.
Efter den nye måde at håndtere tingene på som konsekvens af Schengen er realiteten ud fra en nøgtern betragtning, at vi fra dansk side måske har brug for to, tre eller fire steder for at kunne klare den ydre grænsekontrol.
Hvis vi skulle oprette flere, ville det i realiteten være letsindig omgang med skatteydernes penge.
Det vil vi ikke ovre i Fødevareministeriet, og derfor har jeg valgt den konstruktion, hvor jeg siger, at hvis der er nogle havne - eller lufthavne for den sags skyld - som af kommercielle årsager synes, det er attraktivt at kunne modtage tredjelandsvarer, er det en kommerciel vurdering, man foretager.
Man stiller de faciliteter til rådighed, som kræves, og så er der i øvrigt brugerbetaling.
Det betyder nemlig, at vi ikke afskærer nogen fra muligheden for at udvikle den kommercielle forretning, man måtte se, og at vi i realiteten behandler alle ens.
Det er det princip, der ligger til grund.
Så synes jeg, som fru Lene Espersen også understregede, at vi selvfølgelig skal kunne dokumentere, at sikkerheden og niveauet er i orden, og det vil vi også bestræbe os på at gøre i det videre udvalgsarbejde.
Per Kaalund (S), 1999-02-10:
Til hr. Keld Albrechtsen kan jeg sige, at fordi opgaver er problematiske og kræver en indsats, så behøver de ikke at være uløselige, og vi tror, vi vil finde løsninger på en lang række af de områder.
Proceduren for os er i sagens natur mere besværlig, end hvis vi havde været direkte med i arbejdet.
Det er helt oplagt.
Men vi tror på, at vi kan løse opgaverne.
Der bliver selvfølgelig i nogle tilfælde tale om rimeligt hårdt arbejde i Justitsministeriet og andre steder for at tilrettelægge disse ting her.
Vi ønsker også fortsat at være med i Eurodac, og vi tror også på, at det lykkes os fortsat at kunne være med dér.
Jens Vibjerg (V), 1999-02-10:
Det var jo da i hvert fald en indrømmelse, at den socialdemokratiske ordfører erkender, at det slet ikke fremgår af loven, hvordan ministeren vil udmønte det her.
Det gør det jo også meget usikkert; det var også det, jeg prøvede at slå til lyd for i min ordførertale, og det er jeg da glad for at den socialdemokratiske ordfører er enig med mig i.
Men jeg er så nødt til at spørge, jeg ved så ikke, om jeg kan få svar nu, men det kan jeg jo så få senere: Hvad er
det, der ikke fungerer i dag ude i virksomhederne?
Hvad er det for et samarbejde, der ikke fungerer?
Jeg kender ikke til det.
Det, jeg hører, er, at man har et vældigt fint samarbejde, og at man når nogle resultater på det her; derfor skal man ikke lovregulere det mere, end det er.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-02-10:
Jeg siger tak for svaret om, at det er væsentlighedskriteriet, der er afgørende.
Og naturligvis er vi enige om, at der kan ikke gives mandat på et Europaudvalgsmøde, hvor man drøfter et uformelt ministerrådsmøde, men man har altså krav på, at regeringen kommer, når det er væsentligt. Her bliver jeg så nødt til at sige, at det er altså en fejl og i strid med de retningslinjer, der ligger, at ministeren ikke har forelagt lige præcis det her møde for Folketingets Europaudvalg, for det er i allerhøjeste grad væsentligt, hvad der foregår dér.
Det håber jeg ministeren har lyttet meget opmærksomt til.
Så bliver jeg nødt til at sige, at der er et kraftigt element af hykleri i Det Radikale Venstres position vedrørende åbne grænser.
Der var jo næsten ingen - havde jeg nær sagt - grænse for det smukke billede af det nordiske samarbejde, og at sydeuropæiske lande er lige så gode som nordiske lande, og der skal vi også have åbne grænser osv. Jeg er helt med.
Men det bliver desværre så lige nødvendigt at oprette nogle nye lukkede grænser i Europa, endda hvor der ikke tidligere har været det.
Det hænger jo ganske enkelt ikke sammen, må jeg sige til fru Elisabeth
Arnold.
Det Radikale Venstre er ved at påtage sig ansvaret for at lukke nogle grænser, endda mellem befolkningsgrupper af samme nationalitet.
Ungarere på begge sider af grænsen og polakker på begge sider af grænsen skal adskilles af nye mure.
Jeg ved ikke, om fru Elisabeth Arnold har set den nuværende østrigske syd- og østgrænse med al dens pigtråd og vagttårne, og jeg ved ikke hvad.
Det er jo den slags grænser, der nu skal oprettes i Østeuropa.
Jeg synes simpelt hen ikke, det hænger sammen.
Lis Greibe (S), 1999-02-10:
Når man trækker tingene ned i firkantede kasser, siger hr. Vibjerg.
Jeg vil da gerne spørge, hvor hr. Vibjerg får det fra, at det skulle være en hel masse firkantede kasser, der er trukket ned.
Der står overhovedet ikke noget konkret i lovforslaget om, hvordan det skal udformes.
Det er dét, miljøministeren har mulighed for at komme med nogle udtalelser om senere og finde ud af senere, hvordan det bedst fungerer.
Så jeg kan slet ikke forstå, hvordan man kan tale om firkantede kasser allerede på nuværende tidspunkt.
Alt skal reguleres, siger hr. Vibjerg.
Ja, desværre må vi erkende, at der er nogle områder, hvor det er nødvendigt.
Ja, jeg synes altså også, det var en meget stærk udtalelse, der kom fra hr. Vibjerg om, at medarbejderafsnittet var helt ude i hampen.
Det kan da kun være et løft for selve sagen og for miljøet, at medarbejderne arbejder med på at få gennemført tingene.
De ved, hvordan tingene fungerer, de kan komme med gode ideer, de kan være med til at løfte tingene igennem, så vi får det bedst mulige resultat ud af det.
Jeg er meget chokeret over, at hr. Vibjerg ikke synes, at man skal have medarbejderne til ligesom at være med i den proces, og jeg siger, at vi har da også andre eksempler, bl.a. risikodirektivet, hvor vi har medarbejderne inde, og der findes andre eksempler også inden for grønne regnskaber osv., hvor man har medarbejderne til at spille med på det.
Og det viser sig, at når man har medarbejderne med, så får man den størst mulige succes ud af projektet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-02-10:
To ting.
For det første er det vel lidt af en tilsnigelse at forsøge at påstå, at alternativet til fuldstændig at afskaffe grænsekontrollen mellem EU-landene er en grænsekontrol, som man kendte det blandt de kommunistiske lande for år tilbage, hvor det altså drejede sig om at undgå, at ens egne borgere slap ud, fordi de gerne ville ud i frihed.
Hvad er det for en
sammenligning?
Jeg synes simpelt hen, at det næsten er at bringe debatten ned på så lavt et plan, at det er svært at deltage i den.
Jeg må bede fru Elisabeth Arnold om at finde på noget bedre.
Den anden ting er spørgsmålet om mandatgivning i Europaudvalget osv.
Det kan godt være, at jeg har misforstået noget, men det er vel regeringen, der beder om et mandat.
Det er regeringen, der afgør, hvornår den mener, der er behov for et mandat og for at få en tilkendegivelse fra Folketinget om, at den kan gå den ene eller anden vej.
Jeg tror, det er noget, vi skal granske lidt mere, før vi måske siger noget meget bombastisk, for jeg er bange for, at den debat, der i virkeligheden er ved at udspille sig, svækker Europaudvalgets mulighed for at føre parlamentarisk kontrol med regeringen.
Og er der noget, som Europaudvalget må være enigt om ikke at gøre, er det selvfølgelig at spænde ben for sig selv i kravet om at få så meget information fra regeringen som muligt.
Derfor tror jeg, at vi lige skal have gransket reglerne grundigt, så vi er sikre på, at dér, hvor vi har bragt regeringen til at skulle komme til Europaudvalget, fastholder vi det i hvert fald og svækker ikke vores situation gennem en debat, der finder sted her i salen på et mangelfuldt grundlag.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-02-10:
Hr. Keld Albrechtsen spurgte, hvordan jeg dog kunne nænne at bede om at få etableret grænser mellem befolkninger, som tilfældigvis var på hver sin side af en grænse.
Altså sådan er grænserne nu engang.
Der er faktisk mindretal på begge sider af grænserne mange steder i Europa, og et af de principper, vi har henholdt os til i hele den europæiske integrationsproces, som er i så fuld gang i øjeblikket, er jo, at vi ikke flytter landegrænser.
Det giver meget, meget store problemer, hvis man skal flytte landegrænser, medmindre begge nationer ved gensidig overenskomst, eventuelt ved folkeafstemninger, er enige om, at grænsen skal flyttes.
Så hvis vi skal bevare grænserne dér, hvor de nu én gang er, så skal vi give befolkningerne på hver side af grænsen udstrakt selvstyre og udstrakt mulighed for at bevare deres identitet.
Det forhindrer jo ikke, at landegrænserne ligger dér, hvor de gør.
Det er mange gange tilfældigt, og det er stormagtsinteresser, der har gjort, at grænserne ligger dér, hvor de gør.
Men det er altså nogle af de ting, som vi har fundet ud af i den europæiske integrationsproces; det kan vi ikke røre ved, for så bliver der virkelig problemer.
Og så siger hr. Tom Behnke, at vi vil flytte jerntæppet østpå.
Jeg vil egentlig gerne flytte det så langt ud, så det kom helt ud i Stillehavet, vil jeg gerne sige, det ville passe mig ganske udmærket.
Og så blev det endda nævnt, at vi klarer den nordiske pasunion udmærket uden at have et overstatsligt politi.
Jamen vi har altså heller ikke noget overstatsligt politi i EU, vil jeg gerne sige.
Det er muligt, at hr. Tom Behnke synes, at det nordiske politisamarbejde fungerer ganske udmærket, og det gør det sikkert også.
Men de regler, der er grundlaget for det nordiske politisamarbejde, de regler, der styrer det, den registeropbygning, der f.eks. er, de kommunikationslinjer, der er, kender vi ikke noget til i Folketinget.
Det er også muligt, at vi ikke skal kende noget til dem, men vi kender dem altså ikke.
Vi kender ikke en brøkdel til de detaljer, der styrer det nordiske politisamarbejde, som vi gør til det europæiske politisamarbejde.
Og til sidst til hr. Kristian Thulesen Dahl: Jeg ønsker ikke grænsekontrol som i tiden med det gamle jerntæppe, men det er altså også naivt at bilde befolkningen ind, at den grænsekontrol, vi har haft i Danmark i de sidste mange år, er særlig effektiv.
Det har selv grænsepolitiet sagt masser af gange.
Det er stikprøver, man tager, der kommer 80 millioner mennesker - jeg tror, det er nævnt tidligere i debatten her - over den dansk-tyske grænse om året.
Det er selvfølgelig kun stikprøver, det er nåle i høstakke, man kan fange ved den kontrol, der er ved den dansk-tyske grænse, men selvfølgelig hvis der er en speciel grund til, at man skal gennemsøge alt, kan man sætte ind hurtigt og sige: Der er en særlig grund til, at vi skal stoppe alle, der prøver at krydse grænsen.
Og sådan er det i øvrigt også i Schengenaftalen.
Frank Jensen (S), 1999-02-10:
Jeg er også enig med hr. Albrechtsen i, at der i de nye procedurer er et væsentlighedskriterium i forhold til, hvilke sager vi skal optage Europaudvalgets tid med, når vi kommer i Europaudvalget.
Sådan er det jo, og det er vi meget opmærksomme på fra regeringens side, at vi ikke skal sidde og forelægge alle A-punkter, som jo har været forelagt osv. tidligere, men vi skal forelægge dem, der har et væsentlighedselement for Europaudvalget; det skal vi gøre.
Det har jeg faktisk også gjort forud for mødet her torsdag og fredag for justits- og indenrigsministre i den forstand, at de sager, som jeg selv ønsker at bringe på dagsordenen til en uformel drøftelse, nemlig grov miljøkriminalitet, hvor jeg har foreslået, at vi på et tidspunkt kunne behandle en fælles aktion i kampen mod den grove miljøkriminalitet, har jeg sendt til Europaudvalget for længst og gjort opmærksom på, at jeg ville rejse det på det uformelle møde.
Så jeg vil sige til hr. Albrechtsen: Lad nu være med at prøve at skabe et billede af, at vi ikke er i stand til at kunne overholde de arbejdsregler, fællesregler, vi har; det synes jeg faktisk går ganske godt, og jeg håber også, at hr. Albrechtsen vil sige, at o.k., det var måske at gå for langt, for hr. Albrechtsen blev først opmærksom på, at det var et uformelt møde lidt henne i debatten om det tema.
Tom Behnke (FP), 1999-02-10:
Så fandt jeg ud af det.
Nu ved jeg, hvorfor fru Elisabeth Arnold ikke kan anbefale resten af EU, at man bruger den nordiske model.
Og det er jo, som fru Elisabeth Arnold selv sagde det: Folketinget kender ikke noget til det.
Nej, sagen er, at fru Elisabeth Arnold ikke kender noget til det.
Fru Elisabeth Arnold vidste ikke, at der stadig væk findes en ren de facto-grænsekontrol mellem de nordiske lande. Fru Elisabeth Arnold sagde, at Folketinget ikke har kendskab til, at der findes registre i de nordiske lande, men det er sådan set, fordi de registre ikke findes.
De findes ikke, det er jo derfor, Folketinget ikke har kendskab til dem.
I modsætning til i det europæiske Europol og Schengen, dér vil man lave registre; der er en væsentlig forskel, som gør, at det igen er et argument for, at man burde kopiere den nordiske model i stedet for at lave den nye, man vil i EU.
Og derudover kender Folketinget jo godt de regler, der er mellem de nordiske lande.
Hele dobbeltstrafbarhedsprincippet, udlevering af kriminelle, pådømmelse ved hjemting, og der kunne såmænd nævnes flere.
De spilleregler, der er mellem politimyndighederne og de retslige myndigheder i de nordiske lande, er Folketinget bekendt med, og hvis ikke fru Elisabeth Arnold er bekendt med dem, kan hun garanteret spørge hos justitsministeren og så blive bekendt med dem ad den vej.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-02-10:
Jeg opfatter faktisk i meget høj grad, at det, der er sket i EU med Schengenaftalen f.eks., er en udbredelse af den nordiske pasunion til hele Schengenområdet.
Jeg har ikke noget som helst imod at eksportere den model til hele resten af Europa, det synes jeg er en glimrende idé.
Tove Videbæk (KRF), 1999-02-10:
Da Kristeligt Folkepartis ordfører på det her område, hr. Jann Sjursen,
ikke kan være til stede, skal jeg for Kristeligt Folkeparti fremføre følgende: Samarbejdet på EU-niveau om indre og retlige anliggender er blevet stadig vigtigere.
Det er nemlig ikke kun miljøproblemerne, som det så ofte er blevet fremhævet i EU-debatten, der er grænseoverskridende. Ironisk nok synes det som om, at i takt med, at det indre marked realiseres og de indre grænser i Fællesskabet nedbrydes, så vokser den grænseoverskridende kriminalitet tilsvarende og det snart sagt på alle områder.
Og i takt med, at ansøgerlandene bliver medlemmer af EU, bliver problemerne efter alt at dømme ikke mindre.
Så meget desto mere vigtigt er det, at EU i disse år udvikler de nødvendige redskaber til effektivt at kunne bekæmpe organiseret kriminalitet, og EU må forstærke samarbejdet med ansøgerlandene, når det gælder disse spørgsmål.
Lad mig i den forbindelse pege på den handel med kvinder, der helt åbenbart finder sted, og som Danmark er involveret i.
Her kan jeg ikke lade være med at pege på, at vi selv må gå foran med et godt eksempel i effektivt at bekæmpe organiseret kriminalitet, og det er ikke tilfældet p.t., som det bl.a. er fremgået af dagbladet Politikens beskrivelse af de lettiske kvinder, der bliver handlet med henblik på at arbejde på bordeller i Danmark.
Og det er direkte pinligt, at vi har så slatten en holdning til handel med kvinder og til prostitution i det hele taget. Kristeligt Folkeparti lægger vægt på, at der via samarbejdet i Europol sættes de nødvendige midler ind på at bekæmpe narkokriminalitet, økonomisk kriminalitet, terrorisme og lignende.
Lad mig nævne bekæmpelse af børnepornografi som et godt eksempel på, at vi i Danmark ikke alene kan begrænse udbredelsen heraf på Internettet.
Det kalder i høj grad
på en fælles indsats, hvis vi skal vinde den kamp, og det skal vi.
Med hensyn til flygtningeområdet er det helt afgørende for Kristeligt Folkeparti, at det forstærkede samarbejde, som Amsterdamtraktaten lægger op til på dette område, realiseres på en humanitært forsvarlig måde og er i overensstemmelse med f.eks. flygtningekonventionen og de internationalt anerkendte menneskerettigheder.
Behovet for en fælles flygtningepolitik er åbenbart.
For det første for at undgå, at flygtningene bliver kastebolde mellem de forskellige EU-lande, og for det andet for at sikre en mere ligelig fordeling af flygtningene mellem EU-landene og en højere grad af solidaritet.
Kristeligt Folkeparti vil fra sag til sag vurdere, om Danmark bør tilslutte sig de regler, som de øvrige EU-lande vedtager på de områder vedrørende retlige og indre anliggender, der med Amsterdamtraktaten overførtes fra det mellemstatslige til det overstatslige samarbejde, men som Danmark ikke er forpligtet af på grund af vort forbehold på området.
Vi har ikke noget umiddelbart ønske om, at dette forbehold skal ophæves, men finder det naturligt, at man på baggrund af de praktiske erfaringer med denne del af Amsterdamtraktaten løbende diskuterer det betimelige i at opretholde forbeholdet.
Frank Jensen (S), 1999-02-10:
også lever op til de udfordringer og den situation, som vi har i dag.
Så vi mener ikke, at der er behov for nogen ny vedtagelse, selv om der kan være enkelte elementer i nogle af de fremsatte forslag til vedtagelse, som vi ikke vil have problemer med.
Som vi har sagt det fra regeringens side, mener vi, at vi for alvor skal fortsætte det samarbejde, vi har, og den påvirkning af samarbejdet, som Danmark også i stigende omfang udøver på det retlige og det indre område, i en tid, hvor der sker en nyudvikling, hvor det politimæssige samarbejde fortsætter som et mellemstatsligt samarbejde, hvor Europolkonventionen nu træder i kraft, og hvor vi for alvor kan se et udbytte og en nytte af det politimæssige samarbejde i Europa, som vi har.
For så vidt angår de dele, hvor der foretages søjlespring, konkluderede vi også i vores vedtagelse fra april måned sidste år, at her fortsætter Danmark i samarbejdet på et mellemstatsligt grundlag, for her er det, det danske forbehold skal respekteres.
Så alt i alt mener vi, at det forslag til vedtagelse, som vi vedtog for et år siden, faktisk kan leve op til det udgangspunkt, vi også har for det fortsatte samarbejde.