Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-20:
I den debat, vi har haft i dag, og også i nogle af de debatter, vi har haft tidligere på efteråret om finansloven, har der indsneget sig en tendens til en form for sprogbrug, som den britiske forfatter George Orwell, så vidt jeg husker, kaldte nysprog, dvs. at man omskriver begrebernes indhold, til de nærmest kommer til at betyde det modsatte af den oprindelige betydning af ordene.
At lave regelforenkling og modernisering af lovgivning betyder nu om dage i virkeligheden at fratage folk deres rettigheder, og det synes jeg er en sprogforurening, som man burde holde sig for god til som folketingsmedlem.
Der kan selvfølgelig argumenteres for, at da man sagde, at dagpengene skulle sættes ned til nul, var det unægtelig en forenkling, for hvis folk ikke har en rettighed, er det meget nemmere at administrere, ingen tvivl om det.
Det er også det princip, ministeren bruger her.
Lejerne har en hel masse besværlige rettigheder, og det er meget enklere, at de ikke har dem.
Jeg synes, det må give anledning til alvorlig bekymring, at det skal være det almindelige lovgivningsprincip, at man forenkler ved at fjerne folks rettigheder.
Det er ikke bare den konkrete byfornyelse her og nu, man begraver - det er slemt nok - men man laver uoprettelige skader, der vil gøre det vanskeligt - forhåbentlig ikke umuligt, men uhyre vanskeligt - for et kommende Folketing at få genoprettet de skader, som nu forrettes af et flertal her i Folketinget, og det synes jeg er dybt alvorligt.
Hvis man f.eks. bare havde nedskåret rammen og taget de penge, som man vil forære trafikministeren, kunne et nyt Folketing efterfølgende have genoprettet byfornyelsen.
Men i stedet smadrer man nu selve byfornyelsen, selve de mekanismer, som har gjort, at vi har haft en byfornyelse.
Byfornyelsen var grundlæggende - jeg tror ikke, jeg fornærmer hr. Kramer Mikkelsen ved at sige det - en form for socialdemokratisk kontrakt mellem ejere og lejere og mellem samfund og individ.
Jeg tror heller ikke, jeg fornærmer hr. Kramer Mikkelsen ved at sige, at det i virkeligheden var en slags noget for noget, og netop det har jo været regeringens slogan i den sidste tid.
Man har godt nok ikke set det udmøntet i praksis nogen steder, men ikke desto mindre blev finanslovdebatten og åbningsdebatten indledt med begrebet noget for noget.
Men vi har ikke set noget konkret til det nogen steder, og de steder, hvor vi i dansk politik vitterlig havde princippet noget for noget, f.eks. her i byfornyelsen, bliver det afskaffet.
Sådan betyder ord her fra denne talerstol altså desværre nu om dage ofte noget andet end det, man på almindeligt dansk forstår ved dem.
Nu er samfundskontrakten på boligområdet lagt i ruiner, og det har altså konsekvenser, for det skaber naturligvis utryghed ude i boligkvartererne.
Jeg tror, der var en borgerlig ordfører, der påstod, at det var os i oppositionen, der ønskede at skabe utryghed.
Nej, det er naturligvis regeringens lovforslag, der skaber utryghed, for de mennesker, der sidder i den situation, at de har en lejlighed, som de i forvejen har vanskeligt ved at betale, fordi deres indkomst ikke er særlig høj, kan nu imødese truslen om en massiv huslejestigning, som de næppe kan få råd til at betale, og en støtteordning, som baserer sig på, at deres kommune frivilligt, som det hedder, skal beslutte at yde støtten.
Man behøver imidlertid ikke være nogen stor profet for at regne ud, hvordan det vil gå med det kommunale støttebidrag.
De kommuner, som det handler om, er kommuner, der i forvejen har meget store sociale udgifter, og hvis indtægtsgrundlag er blevet undermineret af den nuværende regering, fordi den tager penge overalt, hvor den kan forgribe sig på dem, for at finansiere sit hul i statskassen.
Det rammer også kommunerne, og derfor vil jeg blive meget overrasket, hvis der er ret mange kommuner, der vil være i stand til at indføre denne ydelse.
Det lyder meget flot, når det siges, at man jo kan søge den støtte, men man kan bare ikke søge den, hvis den ikke bliver oprettet.
Men vi kan jo spørge undervejs i udvalgsarbejdet, om ministeren har tænkt sig at udstede garantier for, at der bliver en sådan støtte. Lejerne mister en lang række meget vigtige rettigheder, og kommunerne mister også en række rettigheder og instrumenter, som de har haft tidligere.
Husejerne kan nu lade udlejningsejendomme forfalde.
Det er også sket tidligere, men dengang havde kommunen dog nogle instrumenter, og så havde man via Grundejernes Investeringsfond nogle midler, som kunne bruges til vedligeholdelse.
Det var midler, lejerne havde indbetalt til en privat fond, og denne private fond kunne så yde bidrag til vedligeholdelsen. Nu får lejerne en skjult huslejestigning oven i den huslejestigning, som kommer som følge af selve byfornyelsesordningen.
De får en skjult huslejestigning, der består i, at de penge, de skulle have haft fra Grundejernes Investeringsfond, også er blevet beslaglagt af regeringen og anvendes til andre formål end dem, de var tiltænkt, nemlig vedligeholdelse i de hårdt ramte ejendomme.
Det er nærmest en farce at høre om forhandlinger med Grundejernes Investeringsfond.
Man meddeler først Grundejernes Investeringsfond et diktat, endda desværre et sandsynligvis grundlovsstridigt diktat, som går ud på, at nu skal fonden aflevere sine penge - en privat fond!
Først forsøger ministeren med Landsbyggefonden, som han tager penge fra til nybyggeri lang tid fremover.
Det er penge, der var opsparet af beboerne til vedligeholdelse af deres boliger, men man sagde ikke til beboerne, at de skulle indbetale disse penge for at finansiere nybyggeri.
Nej, man sagde, at de skulle indbetale pengene, fordi der så var penge at føre tilbage til afdelingerne
, når vedligeholdelsesproblemerne skulle løses.
Beboerne har i god tro indbetalt disse penge over årene, men dem har ministeren beslaglagt.
Dernæst vil han beslaglægge de almene boliger og sælge dem, sandsynligvis i strid med grundloven.
Han vil ganske vist ikke fuldt ud kunne komme igennem med det projekt, og jeg håber, han slet ikke kan komme igennem med det.
Men det var ikke desto mindre hans hensigt.
Han har simpelt hen fået for vane at forgribe sig på andre folks penge, og nu er turen altså kommet til Grundejernes Investeringsfond, som bliver indbudt til såkaldte frivillige forhandlinger, efter de er blevet præsenteret for et diktat, så de udmærket godt ved, at uanset hvad de gør, tager ministeren deres penge, og så må de hellere indgå en aftale, for så kan det være, at de kan slippe 10 pct. billigere.
Den eneste skatteyder i dette land, som kan være sikker på ikke at få beslaglagt sine penge af ministeren, er Mærsk McKinney Møller.
De bliver på et eller andet tidspunkt beslaglagt af ministeren og fyldt ned i det kæmpehul i statskassen, som han sammen med finansministeren er med til at skabe, og som jo også er baggrunden for disse lovforslag.
Som man kan høre, er der ikke meget, der tyder på, at Enhedslisten vil kunne støtte disse forslag.
Vi imødeser et udvalgsarbejde, hvor vi skal have besvaret de spørgsmål, som ministeren - og det takker jeg for - gav tilsagn om, at vi kunne få besvaret.
Vi kan få gennemregnet de huslejemæssige og andre konsekvenser, som ligger i lovforslagene, og det bliver ganske givet uhyggelig læsning.
Så vil jeg bare minde ministeren om det spørgsmål, jeg stillede.
Jeg synes, det er et ret afgørende spørgsmål, og derfor vil jeg gentage det nu, her kort tid før ministeren får ordet for at svare: Hvis det viser sig ved gennemregningen i udvalget, at forslagene har de negative konsekvenser, som vi fra oppositionens side har den opfattelse, at de får, vil ministeren så være med til at ændre forslagene?
Med disse bemærkninger skal jeg meddele, at Enhedslisten ikke kan støtte de to fremsatte lovforslag.
KL. 19.20