Kristian Thulesen Dahl (DF), 2003-05-23:
Én ting fik vi så i hvert fald ud af debatten, og det var, at det var uendelig svært at få konkrete svar fra hr. Ole Stavad.
Jeg havde desværre brugt mine tre omgange, så jeg kunne ikke komme op og spørge en gang til.
Med hensyn til forespørgselsdebatten her vil jeg starte med at sige, at jeg synes, det er en glimrende ting, at Folketinget tager sådan en debat.
Det har været på SF's initiativ nu i en årrække.
Vi debatterer jo i anden sammenhæng, om man bør gøre det til en mere fast regel, at Folketinget altid har
sådan en debat forud for de afgørende forhandlinger, regeringen har med kommuner og amter.
Det er faktisk Folketingets eneste mulighed for at have sådan en debat i fuld åbenhed og offentlighed, hvor alle kan følge med, og derfor synes jeg selvfølgelig, at det er godt, vi har muligheden, og at initiativet er taget.
Der er heller ikke noget mærkeligt i, i forbindelse med en debat som denne her, at regeringen er lidt sparsom med oplysningerne om et forhandlingsforløb, der for alvor går ind i den afsluttende fase her i juni måned.
Der er heller ikke noget forunderligt i, at der er meget retorik, der skrues op forud for sådan nogle afgørende forhandlinger.
Det har vi set hvert eneste år.
Det at KL og Amtsrådsforeningen rasler lidt med sablen og gør tingene værre, end de måske er, selv om de nogle steder er af en karakter, hvor der bestemt er behov for at gøre mere, er ikke mærkeligt.
som overhovedet muligt henholdsvis på vegne af kommunerne og amterne
At der nok alligevel kommer en aftale, tror vi i Dansk Folkeparti på at der gør.
Vi mener, at alle parter har en interesse i, at der bliver indgået en aftale, og vi tror, der bliver lavet en aftale til sidst.
Hvordan ser det så ud?
Ja, det ser ud på den måde, at der er lagt et grundlag ind for forhandlingerne, der hedder, at der vil være en realvækst næste år.
Den realvækst vil være mindre, end man har set tidligere, og vil også efter indgåelsen af skatteaftalen være på det niveau, der har været debatteret hele dagen, på de 0,7 pct.
Det er 2,7 mia. kr.
Det er selvfølgelig en beskeden vækst set i forhold til tidligere år.
Men det, der er lidt pudsigt, er jo, at tidligere års vækst i sig selv skulle begrunde, at man skulle være nødt til at have en lige så stor vækst i årene fremover. Det burde med en tilfredsstillende opgaveløsning i den offentlige sektor jo snarere være anderledes.
Vi har en af verdens absolut største offentlige sektorer.
Vi har verdens højeste skattetryk, og derfor er det jo ikke et selvstændigt mål at øge de offentlige udgifter, det er ikke et selvstændigt mål at få flere offentligt ansatte.
Alligevel har vi kunnet se, at der altså er kommet det.
Når der så er den situation, er vi selvfølgelig tilfredse med, at væksten primært er sket i kommuner og amter.
Vi er tilfredse med, at dér, hvor væksten målrettes, er inden for de kerneområder, som vi føler den offentlige sektor skal blive bedre til.
Men jeg vil godt understrege, at det ikke i sig selv for os er et mål at have en stadig voksende offentlig sektor.
Det vil være vanvittigt at tænke
den tanke, at det er et selvstændigt mål.
Det kunne man få indtryk af, når man hører nogle af talerne i dag.
Vi forvalter i fællesskab ca. 700 mia. kr. på vegne af borgerne.
Det er tvangsinddrevne midler via skatter og afgifter.
Derfor har vi hele tiden en forpligtelse til at se på, hvordan vi kan bruge de ressourcer, vi kradser ind fra borgerne, bedst muligt, sikre mest kvalitet for pengene.
Det vil private virksomheder automatisk stræbe efter via konkurrencesituationen.
Det offentlige har ofte ikke den faktor inde i billedet, og derfor er det et politisk ansvar at sikre, at pengene bruges bedst muligt.
Der er områder, hvor vi mener, man kan hente nogle penge for at målrette dem andre steder hen.
Skatteområdet er et eksempel.
hvis 1 million borgere - et tænkt eksempel - bruger »tast selv« i forhold til forskudsoplysninger og årsopgørelser, hvor man tidligere skulle ned på den kommunale forvaltning og der skulle sidde medarbejdere og sprætte kuverter op og indtaste, jamen så vil det jo være sådan, at der er en gevinst hentet på det, som man kan bruge andre steder. Men hvis ikke den effektiviseringsgevinst bliver inddraget nogen som helst steder og man bare alligevel har det antal folk til at sidde og lave skattearbejdet på trods af sådan en tænkt situation, jamen så er det klart, at så suger det ressourcer, som man ellers kunne have anvendt andre steder. Hvis de vurderingsfolk ansat i kommunerne, som man ikke længere får bloktilskud til, fordi opgaven er overgået til Told og Skat, alligevel er ansat i den kommunale forvaltning og bare sidder og laver noget andet, og man så ikke har været inde og prioritere og har fundet ud af, at her var der måske nogle penge, man kunne bruge bedre på en hjemmehjælper ekstra, så har man ikke gjort sit arbejde godt nok i den kommunale forvaltning.
Hvis det er sådan, at vi lægger planlovgivning, som vi har gjort, fra amterne til kommunerne, hvorfor tager vi så ikke konsekvensen af det og siger: Jamen i stedet for det dobbeltarbejde, der på miljøsiden laves i kommuner og amter, så målretter man arbejdet til, at det bliver gjort i kommunerne og sparer det i amterne, så man ikke laver dobbeltarbejde inden for den offentlige administration.
Der kan man så sige, at det gode ved at have nogle rammer, der er rimelig stramme, er jo, at man bliver mere fokuseret på at finde de steder og prioritere indsatsen.
Derfor har vi sagt til regeringen og vil også gentage det her i dag, at forudsætningen for, at det kan lykkes at holde en vækstrate, der er så beskeden som den, der er sat ind, er selvfølgelig, at man er villig til at prioritere i de offentlige udgifter, så man kommer de områder i møde, der notorisk har behov for at få tilført midler i en større størrelsesorden end det, der er afsat.
Det er også derfor, vi i det forslag til vedtagelse, vi er sammen med regeringspartierne om, har skrevet ind, at det er vigtigt, at der til stadighed sker en prioritering i den offentlige sektor.