runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-12-03:
Det bedste havde jo været, at det slet ikke havde været nødvendigt at genfremsætte forslaget, men at vi havde fået opfyldt målene, og at det ikke længere var nødvendigt med forebyggelse af selvmord, at det simpelt hen var noget, vi havde løst.
Men sidst forslaget blev behandlet - det var så den 26. februar 1999, og dér hed det jo B 86 - sagde sundhedsministeren i sin tale: »Regeringen er nemlig meget optaget af forebyggelse og vil derfor også, som jeg har annonceret ved flere lejligheder, om 2-3 måneder fremlægge et sammenhængende og tværgående program for de næste 10 års forebyggende indsats. Der er et stort behov for en forstærket indsats på det her område.
Det er helt rigtigt.
Et af de emner, programmet vil omfatte, er forebyggelsen af selvmordsforsøg og selvmord specielt blandt børn og unge.«
I januar måned år 2000 skal Folketinget så debattere regeringens folkesundhedsprogram, og dér er der en række gode initiativer, men i modsætning til f.eks. forebyggelse af det, ministeren kalder for »Killer Number One« - det er rygning og alkohol - fylder indsatsen til forebyggelse af selvmord ikke så meget, synes jeg, og det vil jeg understrege er skuffende for CD, for det lød jo i februar måned, som om det skulle være et væsentligt indsatsområde.
For ikke at blive mødt med, at jeg ikke har læst på lektien, vil jeg da gerne understrege, hvorfor jeg mener, det burde have været trukket op som særligt område og ikke som et område, der er fordelt over det hele.
For det nævnes jo på forskellig måde, og uden at selvmord nødvendigvis bliver nævnt, i punkterne 8.15, 8.18, 9.1, 9.5, 10.7, 11.5, 11.8, 13.7 og 14.10, og det ville jeg ønske havde været sammentrukket, sådan at jeg specifikt kunne se, hvad det var, man ville på området. Jeg er klar over, at det drejer sig om, at indsatsen skal være tværministeriel og tværfaglig og på tværs af kommunegrænser og amtsgrænser, men det havde været godt, hvis man havde fået noget konkret i hånden om, at det er sådan, vi skal gøre, det er den måde, vi går frem på.
Det har man sådan en lyst til, når man er medlem af Folketinget.
Jeg er godt klar over, at det måske kunne være lidt vanskeligt andre steder. Jeg mener, det kommer til at tage sin tid, før man kan opfylde målene i den handlingsplan til forebyggelse af selvmordsforsøg og selvmord, som nu kom i august 1998.
Men hvis jeg har taget fejl, vil jeg da gerne have, at ministeren kommer herop på talerstolen og fortæller mig det og giver mig nogle mere konkrete vurderinger og også fortæller, at indsatsen bliver væsentligt styrket, og på hvilken måde.
Men jeg ved, at i de forhandlinger, der har været om satspuljen, er der igen i år afsat midler - det har jeg selv medvirket til - til forlængelse af Livslinjen og til en styrket indsats på området.
Det er jo knap 1 mio. kr. i år 2000 og i overslagsårene, men det er da langtfra nok til at etablere et sammenhængende net af behandlingsmuligheder landet over.
jeg er glad for, det er fremsat, for det synliggør problemet og giver anledning til en øget opmærksomhed.
Villy Søvndal (SF), 1999-12-03:
Fru Gitte Seeberg nævner, at forslaget rejser etiske problemer.
Det er jeg meget enig i, men det synes jeg også alternativet gør.
Problemet er, at man godt kan lukke øjnene for det her på den måde, at det er etisk besværligt at fumle med.
Det tror jeg alle synes, der har været inde i den her debat.
Men provokationen i det her er jo det fantastisk høje dødstal, vi har.
Det er det, der er provokationen i den her debat, og jeg synes, det rejser endnu større etiske problemer
ikke at kunne levere et sandsynligt svar på, hvordan vi får det meget høje dødstal bragt ned
Må jeg bare minde om et land som Holland, der konsekvent har en anderledes tilgang end den, som fru Gitte Seeberg roser - den politimæssige og den retsmæssige, som er den danske vinkel - nemlig en konsekvent sundhedstilgang.
Holland har et dødstal, der målt i forhold til indbyggertallet er tyve gange lavere.
Man skal selvfølgelig altid være forsigtig, når man sammenligner én kultur med en anden kultur, men tyve gange lavere!
Gør det ikke indtryk på fru Gitte Seeberg og forbudslinjen?
Carsten Koch (S), 1999-12-03:
Først til fru Tove Fergo: Jeg har talt med ganske, ganske mange eksperter på området
, og noget af det, jeg har lagt mærke til selv hos eksperter, der er tilhængere af at lave heroinforsøg - for de er der jo - har der været en klar markering af, at de eksisterende psykosociale tilbud ikke er tilstrækkelige, og at der er en klar indikation af, at selv de mest elendigt stillede stofmisbrugere vil have megen gavn af en mere kærlig og omsorgsfuld pleje.
Til hr. Villy Søvndal må jeg sige, at nu har vi haft metadonbehandling i mange år; det er en kendsgerning, og derfor kan man sige, det er en noget akademisk problemstilling at begynde at diskutere det, hvad dét angår.
O.k., vi har lavet noget forkert dengang, vi har ikke lavet et videnskabeligt forsøg dengang. Kan man deraf slutte, at så behøver vi heller ikke at gøre særlig meget ud af det med et nyt stof?
Det synes jeg hr. Villy Søvndal mangler at svare på.
Gitte Seeberg (KF), 1999-12-03:
Det er rigtigt, at denne her sag rejser nogle store problemer og også nogle store etiske problemer, men jeg mener bare, at man har pligt til som politiker at se det ud fra en samlet afvejning.
Der er ikke nogen enkle svar på, hvordan man løser vores narkoproblemer, og jeg tror, vi må se i øjnene, at vi aldrig nogen sinde kommer til at løse vores narkoproblemer fuldt ud, men det gælder om at gøre det så godt som muligt, og dér tror jeg på, at det rigtige er, som jeg nævnte i min ordførertale, behandling, behandling, behandling.
Samfundet stiller med nogle tilbud.
De tilbud, vi kan stille med, er tilbud om, at folk kan blive afvænnet.
Der vil være dødsfald.
Det vil der være under alle omstændigheder.
Men der er grænser for, hvilke tilbud man kan stille med.
Så vil jeg sige med hensyn til forsøget eller ordningen
i Holland, at i Holland er der ikke mange narkomaner, der anvender injektion; dér ryger man mere heroinen, og det er jo en af forklaringerne på, at der ikke dør lige så mange i Holland.
Villy Søvndal (SF), 1999-12-03:
Det, der var Venstres ordførers hovedargument, var det, der kunne betegnes som en glidebane her, lige før vinteren sætter ind, nemlig at hvis man bevæger sig fra jomfruelig jord og ud i det her, kan man så overhovedet styre det.
Dér synes jeg Venstre skal overveje, at vi jo allerede har forladt den jomfruelige jord.
Vi anvender i dag narkotiske stoffer i smertebehandlingen.
Det er formentlig også Venstres sundhedsfolk bekendt. Har det betydet nogen glidebane?
Betyder dét, at vi giver morfin til smertelidende patienter på sygehuse eller til en, der ligger med en diskusprolaps, at det har bredt sig ud i alle samfundets kroge?
Og når det ikke har betydet dét på det andet område, hvorfor vil det så betyde det her?
Det er det ene spørgsmål.
Det andet er med hensyn til, at det her skulle være legalisering af heroin.
Det kan jeg slet ikke få øje på.
Jeg er modstander af legalisering af heroin.
Det er jo en ganske anden diskussion.
Og så det sidste argument.
Dér synes jeg det skal siges til Venstres folketingsgruppe, at det er ganske forvrøvlet.
Forestillingen om, at en narkoman lever et liv, hvor vedkommende siger, at hvis han bare fortsætter det her liv 1 år mere, så kvalificerer han sig til et eller andet forløb, er simpelt hen langt ude i hampen - undskyld udtrykket.
Det er mennesker, der lever fra dag til dag, måske fra uge til uge.
Jeg kan garantere, at alle, der har mødt en i virkelighedens verden, vil finde, at det er et helt, helt skævt argument, at man skulle planlægge 1 år frem i tiden.
Jeg vil godt takke sundhedsministeren for den redelighed, at han erkender, at man hermed stiller nogle krav til det her forsøg, der aldrig har været stillet før, altså at man så at sige til situationen opfinder en ny type argument, der ikke eksisterede, da man foretog andre typer behandlinger, der ikke er mindre nænsomme, om man så må sige, over for de mennesker, der bliver udsat for dem.
Jeg tænker på metadon.
Så vil jeg sige om den psykosociale indsats, som er ministerens hovedargument, at den støtter vi.
Vi har fra starten været med til at drive på for at øge de satsmidler, der gjorde, at vi fik 340 mio. kr. over 3 år afsat til det.
Vi har også været med til at afsætte dem i denne her omgang; det er ikke der, vi skiller.
Det, vi skiller på, er: Når man har gjort alt, hvad man kan med behandling og med psykosocial indsats
, og man så konstaterer - ligesom man i øvrigt konstaterer i Hamborg, ligesom man konstaterer i Zürich i Schweiz, ligesom man konstaterer p.t. i Holland - at der stadig væk er en gruppe, man ikke når, og når man ved, at Danmark har nogle dødstal, der formentlig er de højeste, i hvert fald de næsthøjeste, i hele Europa, så kan jeg ikke forstå, at man ikke er villig til at sænke de ideologiske paroler bare så meget, at man er i stand til at tilbyde de mennesker en hjælp, der kunne betyde, at man kunne ændre på de forfærdelige dødstal, vi har i Danmark.
Inge Refshauge (DF), 1999-12-03:
Det er nu ikke til fru Yvonne Herløv Andersens tale, men jeg blev lige oplyst af sundhedsministeren om, at pengene rent faktisk er til rådighed over satspuljen.
Så det må sundhedsministeren undskylde; det havde jeg ikke fået med.
Carsten Koch (S), 1999-12-03:
Det kan man godt skematisk sige, men vi må omvendt sige, at noget af det, som jeg nævnte, netop er disse forsøg, som i høj grad har til formål at afsløre eller i hvert fald belyse, hvor meget en psykosocial indsats rent faktisk kan bidrage med.
Jeg synes under alle omstændigheder, at det er noget, som kan blive belyst, og de forsøg vil i hvert fald bidrage til, at vi kommer længere, end vi er i dag.
Villy Søvndal (SF), 1999-12-03:
Jeg er enig i, at vi, som sundhedsministeren sagde, har at gørte med et lille hjørne - forstået på den måde, at jeg ikke tror, nogen vil sige, at dette element er hovedelementet i narkobehandlingen.
Det vil jeg i hvert fald ikke sige.
Men modsat er det jo ikke et lille problem.
Hvis man ikke fokuserer på problemet kvantitativt, men kvalitativt, og spørger, hvad det er for mennesker, der betaler de allerstørste priser for at have haft et liv som stofmisbrugere, er det det største problem.
Det, som jeg måske ikke helt forstod i sundhedsministerens indlæg, var tolkningen eller afrapporteringen af WHO-forsøget.
Sundhedsministerens hovedanke mod forsøget var, at man ikke kan sige med klarhed, om det, at de schweiziske narkomaner notorisk fik det bedre -
det tror jeg også sundhedsministeren medgav - skyldtes heroinen eller de psykosociale forhold, og inden man havde afprøvet det videnskabeligt med en kontrolgruppe, var man ikke i stand til at sige noget sikkert.
Hvordan kan man med den argumentation sige noget som helst sikkert om den danske metadonbehandling?
Har man nogen sinde stillet de samme videnskabelige krav om en kontrolgruppe?
Svaret er mig bekendt nej.
Tove Fergo (V), 1999-12-03:
Det er blot for ganske kort at sige, at i Venstre er vi selvfølgelig også interesserede i at fortsætte debatten i udvalget.
Mit indlæg skulle ikke forstås sådan, at vi ikke vil det.
Jeg er helt bevidst om, at det ikke hjælper at sidde og nikke nede fra pladsen, så jeg vil gerne have, at det også skal lyde her fra talerstolen, at der er tilslutning til, at vi fortsætter arbejdet i udvalget.
Morten Helveg Petersen (RV), 1999-12-03:
I Det Radikale Venstre synes vi, det er vigtigt, at indsatsen over for selvmord og selvmordsforsøg kommer på dagsordenen.
Så tak til SF for at fremsætte beslutningsforslaget!
At mennesker bliver så trætte af livet, at de vælger at begå selvmord, er yderst tragisk, og det skal vi se på med stor alvor.
Selvmordsstatistikken viser en nedadgående udvikling
siden 1980, hvilket selvfølgelig er positivt
Det må bl.a. skyldes en ændring i de metoder, der anvendes til forebyggelse af selvmord.
Men der er naturligvis stadig væk behov for en indsats for at forebygge.
Ét selvmord er et selvmord for meget. Derfor er det vigtigt med forebyggelse, og derfor bakker vi fra radikal side op bag den indsats, der allerede sker i dag.
om året de næste 4 år til en sundhedsforebyggende indsats, og dertil kommer de midler, som de enkelte ministerier selv allokerer til indsatsen, hvilket er et stort skridt i den rigtige retning.
Forhåbentlig vil de nye midler være med til at forøge og forbedre den indsats, der allerede foregår i dag.
Jeg tænker eksempelvis på den opkvalificering af de faggrupper, der i en faglig sammenhæng møder det menneske, der overvejer eller allerede har forsøgt at begå selvmord.
Jeg tænker også på de initiativer, der sker for at forhindre mobning på skolerne.
Det er i det hele taget vigtigt at møde de mennesker, der overvejer selvmord, dér, hvor de færdes.
Langt hen ad vejen er der efter vores mening god overensstemmelse mellem de initiativer, der er taget, og de intentioner og forslag, Socialistisk Folkeparti lægger for dagen i beslutningsforslaget.
Vi kan ikke støtte beslutningsforslaget, men Det Radikale venstre bakker de styrkeinitiativer, der foregår til forebyggelse af selvmord, op.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-12-03:
Dér vil jeg gerne til fru Tove Fergo sige, at det problematiske ligger jo netop i, at årsagerne mange gange er så mørklagte for os. Det enkelte menneskes intentioner, det enkelte menneskes grunde til at begå selvmord eller forsøge sig med det, er så forskellige, og derfor er det da væsentligt, at det går på tværs af alle sektorer, for det gør intentionerne jo også.
Men jeg ville jo godt have haft, at det havde stået lige så tydeligt og lige så godt understreget som de dér forskellige folkesygdomme, der kommer af livsstil og livsvaner.
Tove Fergo (V), 1999-12-03:
Vi kan ganske vist tale om det under udvalgsbehandlingen, men jeg vil da alligevel lige spørge fru Yvonne Herløv Andersen, nu fru Yvonne Herløv Andersen nævner, at det står spredt i forebyggelsesprogrammet, om ikke fru Yvonne Herløv Andersen mener, at det i virkeligheden er mennesker med så forskellige problemer, der begår selvmord.
Det er jo ikke en homogen gruppe, så det er vigtigt, at de bliver placeret forskellige steder, og at problemet bliver løst i forskellige sammenhænge.
Det er bare det, jeg ligesom vil understrege.
Jeg er lidt bekymret for, at det pludselig bliver én type mennesker, og at der er én årsag, og det er så det, og at de så alle sammen skal skubbes sammen ét sted.
Inge Refshauge (DF), 1999-12-03:
Da vores ordfører på området, fru Birthe Skaarup, ikke kan være til stede, skal jeg fremføre Dansk Folkepartis synspunkter.
Beslutningsforslaget, som SF genfremsætter,
har vi ikke ændret vores holdning til siden sidst.
Gratis heroin er ikke løsningen.
Dansk Folkeparti mener, at vi gør narkomanerne en bjørnetjeneste ved en sådan behandling.
Men vi skal ikke lukke øjnene for - hverken menneskeligt eller fra samfundets side - at der er problemer.
Vi må tage fat om nældens rod og ikke legalisere og acceptere, fordi vi får at vide, at gratis heroinforsøg kan løse kriminalitetetsproblemet for stofmisbrugerne.
Da metadon blev introduceret i 1960'erne, var det med henblik på at hjælpe de mest belastede stofmisbrugere.
Vi må så konstatere, at det i dag er den mest benyttede behandlingsform. Foretager vi nu det samme med udlevering af heroin som led i en ny behandlingsform, er vi overbeviste om, at det vil lide samme skæbne som udleveringen af metadon, nemlig at udviklingen vil gå hen imod, at der sker en udvidelse af antallet af stofmisbrugere, som så vil forlange gratis heroin.
Så vidt vi er orienteret, ved vi fra det schweiziske forsøg intet om, hvad resultatet havde været, såfremt man havde støttet med yderligere sociale foranstaltninger, omsorg og pleje.
Det gælder ligeledes det hollandske forsøg.
Sverige har også iværksat forsøg med det gode formål at få afvænnet narkomaner.
Problematikken er åbenlys, og det er beskæmmende at være vidne til narkodødsfald på omkring 275 pr. år.
Derfor må den rigtige metode anvendes fra samfundets side.
Stofmisbrugere må ikke få den opfattelse, at afvænning ikke er vejen frem, som en forfatter har udtrykt det, og ydermere en, som selv har haft problemerne tæt inde på livet.
Desuden må vi ikke lave en strategi for narkomanerne uden at forlange, at de holdes fast på målkrav.
Vi vil ikke have en smeltedigel for alskens narkomaner, der ligesom ved Christianias etablering blev tiltrukket af den danske rus.
Også henvendelser fra pårørendegrupper beder så mindeligt om, at vi ikke vakler i denne sag og giver gratis heroin.
Derudover vil vi gerne have set på det nye præparat i narkobehandlingen, nemlig Buprenorphin - det er et svært ord - som Københavns Kommune har lanceret på forsøgsbasis i behandlingen af narkomaner, ligesom vi ønsker, at Minnesotamodellen skal indgå i behandlingstilbudene.
Andre alternative medikamenter, som er afprøvet i Østen, har også været fremme i debatten, og Dansk Folkeparti mener, de også skal afprøves i afvænningen af belastede narkomaner.
Der bruges mange millioner på området.
Kan de millioner bruges bedre og mere målrettet?
Vi er også tilfredse med, at regeringen erkender, at indsatsen indtil nu har været mangelfuld, og at der nu skal sættes mere ind på området, især over for de hårdest ramte narkomaner.
Men nej fra Dansk Folkeparti til fri heroin.
Tove Fergo (V), 1999-12-03:
Jeg har også et spørgsmål til ministeren.
Det er vedrørende forsøget med den psykosociale indsats, den del af det schweiziske forsøg, som ikke bygger på heroinen, og som regeringen nu vil lave forsøg med her i Danmark.
Det undrer mig lidt, for vores metadonunderstøttede behandling i Danmark, altså også en medicinsk behandling med et afhængighedsskabende stof, som har en masse bivirkninger, har jo hele tiden været kombineret med sociale tilbud i langt de fleste amter og specielt her i Københavns Kommune, og det ser ud til, at det ikke har virket over for den allerallerdårligste gruppe, som er syge samtidig.
Så hvordan kan ministeren have håb om, at det skal hjælpe, det, der i årevis ikke har hjulpet?
Søren Kolstrup (EL), 1999-12-03:
Enhedslisten tilslutter sig forslaget som en del af en såkaldt skadebegrænsende strategi, der skal forbedre og menneskeliggøre særlig hårdt belastede narkomaners dagligdag, ikke mindst med det formål at reducere de uhyggelige dødsrater blandt narkomanerne, der er konstateret her i Danmark.
Vi støtter forsøget med herointildeling i helt specielle tilfælde - jeg sagde altså i helt specielle tilfælde, nemlig til de meget, meget hårdt belastede narkomaner.
Og det er naturligvis en forudsætning, at der i forsøget indgår de aftaler om sociale, sundheds- og boligmæssige tilbud, som der er lagt op til i forslaget fra SF.
Det er imidlertid også vores holdning, at forebyggelse og stoffri behandling bør være det, der satses på.
Det er det, der skal være hovedstrategien. Derfor vil det for det første være en helt afgørende forudsætning for Enhedslistens støtte til et konkret lovforslag, at der stilles som krav til de amter, som ønsker at indføre dette forsøg, at der i disse amter er et stående stoffrit behandlingstilbud uden ventelister, så narkomaner til enhver tid kan komme i stoffri behandling, når vedkommende ønsker det.
Er denne forudsætning ikke til stede, kunne vi ikke drømme om at medvirke til et forsøg som det, der her er skitseret.
Og for det andet skal det være en forudsætning, at ethvert behandlingstilbud indeholder en massiv psykosocial opfølgning og efterbehandling, der kan minimere tilbagefaldsprocenterne.
Det skal stå meget klart, at Enhedslisten ikke ønsker at være fødselshjælper for noget, der kan udvikle sig til en ny metadonskandale.
Det er vores opfattelse, at metadonbehandlingen, der også oprindelig blev vedtaget som et forsøg til særlig hårdt belastede narkomaner, senere i mange tilfælde er blevet brugt som et discountbehandlingstilbud, der delvis har erstattet den langt dyrere stoffri behandling.
Det er altså afgørende for vores støtte til et konkret lovforslag, at det udelukker en lignende udvikling af heroinforsøget.
Og så skal jeg for god ordens skyld meddele - det har de andre ordførere gjort - med hensyn til, om vores gruppe er en splittet gruppe eller en ikkesplittet gruppe, at den gruppe, jeg repræsenterer, står samlet om det her nævnte.
Inge Refshauge (DF), 1999-12-03:
Da vores ordfører på området, fru Birthe Skaarup, ikke kan være til stede, skal jeg fremlægge Dansk Folkepartis synspunkter.
Når vi ser på, hvor mange mennesker der tager deres eget liv i Danmark - ca. 800 om året, og ca. 10.000 prøver på dette - er der ingen tvivl om, at der må laves nogle tiltag til forebyggelse af selvmord og selvmordsforsøg.
Det har da også udmøntet sig i en handlingsplan til forebyggelse fra Sundhedsstyrelsens side, en plan, som vi i Dansk Folkeparti finder god og brugbar.
Den indeholder både forskning, undervisning og forebyggende arbejde, men også en del sundhedsplanlægning, som retter sig mod de sindslidende.
Selvfølgelig mener vi, at en handlingsplan, der viser, at så mange mennesker begår selvmord eller har planer herom, skal tages alvorligt, og der er da heldigvis også nogle andre, der seriøst har taget fat på den opgave, for det er jo faktisk ude i amterne, opgaverne ligger.
Ingen tvivl om, at hvis planen implementeres, må de faggrupper, der skal arbejde med forebyggelse, have opdateret deres viden.
Med SF-forslaget skitseres der seks punkter, nemlig
amternes opfølgning, faggruppernes opkvalificering, undervisning i livsmod for børn og unge, en informations- og holdningskampagne, fastholdelse af de frivillige og private organisationers arbejde og handlingsplanens iværksættelse over en 5-årig periode.
Dansk Folkeparti er ikke i tvivl om, at det specialteam, der er oprettet i nogle amter, samt det, at der politisk fokuseres på og tales om selvmordsforebyggelse, krise og depression, gør, at statistikken over selvmord falder.
Det er også bydende nødvendigt, at det frivillige arbejde fastholdes.
Proceduren med at få planen iværksat fra de tre ministeriers side, nemlig Socialministeriet, Sundhedsministeriet og Undervisningsministeriet, må vi have nogle klare udmeldinger om. Ligeledes er det jo ikke en gratis omgang.
Det koster 30-50 mio. kr.
Kan man finde de penge i en håndevending?
Det foreløbige beløb, som er afsat, er på 2,4 mio. kr.
Tove Videbæk (KRF), 1999-12-03:
Et genterapiråd, som her skitseres, er en meget kompliceret størrelse.
Det er helt rigtigt, at vi, dvs. både lovgiverne og befolkningen, har behov for at få skabt overblik over dette nye og ukendte område.
Og det er måske muligt for et sådant råd løbende at orientere om udviklingen og de kendte perspektiver, der opstår, men de etiske perspektiver vil nok fortsat bedst kunne varetages af Det Etiske Råd eller Det Dyreetiske Råd.
Generelt er det et ufattelig stort område med mange forskellige opgaver, som så eventuelt skulle sammenfattes i ét råd, men sommerens forvirrede presseomtale af et rodet forsøg med genterapi efterlader offentligheden magtesløs og utryg.
Derfor har vi brug for at gøre noget på området, og Kristeligt Folkeparti vil gerne være med til at undersøge, om det er et nyt genterapiråd, vi skal have, eller om vi skal justere eller opnormere eller give ekstra ressourcer til nogle af de allerede eksisterende råd.