Elisabeth Arnold (RV), 2004-10-19:
Lovforslaget skal i dansk lov gennemføre en række såkaldte EU-rammeafgørelser.
Det drejer sig om at anerkende og fuldbyrde kendelser afsagt i andre EU-medlemslande, og det drejer sig om beslaglæggelse af formuegoder, beslaglæggelse af bevismateriale, gensidig anerkendelse af bødestraffe og afgørelser om konfiskation.
Det Radikale Venstre er grundlæggende positivt indstillet over for det her lovforslag.
Vi kan jo altså huske, at vi har sagt ja i Europaudvalget i Folketinget for nogen tid siden til rammeafgørelserne.
Der har vi haft en diskussion af, hvad implikationerne var for dansk lovgivning, når det skulle gennemføres.
Vi har også i Retsudvalget haft en gennemgang af de punkter på dagsordenen for det pågældende ministerrådsmøde, hvor rammeafgørelserne blev vedtaget.
Grundlæggende handler det jo om at være hinanden behjælpelig med at opklare forbrydelser, når der er grænseoverskridende kriminalitet.
Det er ikke i konflikt med vores retlige forbehold, idet der er tale om mellemstatslige beslutninger.
Naturligvis kan der være grund til at nævne de betænkeligheder, som også flere andre ordførere har nævnt, hvoraf der også er opremset nogle i lovforslagets bemærkninger.
Der kan være forskelle i landenes lovgivning, der betyder, at et ønske om at inddrive bøder eller konfiskere eller beslaglægge bevismateriale ikke kan opfyldes.
Der kan også være problemstillinger af en anden art.
I virkeligheden er det helt parallelt til den lovgivning om den europæiske arrestordre, vi havde for et halvt år siden, hvor der også blev drøftet betænkeligheder i forhold til den udstrakte service, man skal yde hinanden.
Men vi er altså fra radikal side stadig væk positive, som vi også var ved arrestordren, selv om vi godt er klar over, at der er problemer, fordi landene naturligvis ikke har ens lovgivning.
Der er jo netop ikke tale om harmonisering, som nogle har prøvet at få det til at se ud som om; der er tale om i dansk lov at gennemføre det, man er blevet enige om på principielt plan på mellemstatsligt grundlag i EU-kredsen.
Jeg vil også godt nævne i forbindelse med den angst, der har været for, at det her går for vidt, at de regler, der gælder i det nordiske samarbejde, faktisk er mere vidtgående end dem, vi nu vedtager på EU-plan.
Så jeg synes ikke, der er nogen grund til at være voldsomt betænkelig, men de betænkeligheder, der er, er altså de samme, som der også var ved den europæiske arrestordre.
Der opereres med en positivliste, der indeholder de kriminalitetstyper, der under alle omstændigheder skal medføre samarbejde fra alle medlemslandes myndigheder, og der er ligeledes opregnet en række muligheder for, at det land, der bliver bedt om assistance, alligevel kan afslå at medvirke, og det synes jeg der er gjort udmærket rede for i lovforslaget.
Det Radikale Venstre vil derfor gå til udvalgsarbejdet med et positivt syn, men vi vil også gerne diskutere de eventuelle betænkeligheder, der kan være i detaljerne.
Helt sikkert er det, at på det tidspunkt, hvor vi havde rammeafgørelsen til afgørelse i Europaudvalget, var der kun 15 EU-lande og ikke 25, så der har altså ikke været det samme antal EUlande at beskæftige sig med.
Jeg ved i hvert tilfælde, at vi tidligere har haft diskussioner om, hvorvidt det græske retsvæsen var tilstrækkelig solidt eller tilstrækkelig troværdigt til, at vi kunne udlevere f.eks. danske statsborgere til retsforfølgelse i Grækenland.
Det er under alle omstændigheder noget, som en dansk domstol skal tage stilling til, nu hvor vi taler om arrestordren f.eks., og det bliver så også tilfældet i langt de fleste tilfælde i de eksempler, der er opregnet i det her lovforslag.
Det er klart, at jeg ikke kan vide, hvordan retssystemet er præcis i Litauen f.eks. eller i Polen, men jeg vil sige generelt, at når vi tænker på den proces, som de nye medlemslande har været igennem efter deres demokratisering efter Murens fald, så er jeg mindre betænkelig ved retssystemerne i de nye EU-medlemslande, end jeg er ved retssystemerne i de gamle EU-medlemslande.