runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henriette Kjær (KF), 2000-04-11:
For Det Konservative Folkeparti er dette forslag meget vigtigt. Det var en hjertesag for os under finanslovforhandlingerne at sikre, at uhelbredeligt syge kan få et ordentligt tilbud om pleje på et hospice den sidste tid.
Den tid, man lever, skal på trods af sygdom forløbe trygt og roligt med professionel pleje og behandling.
Det Konservative Folkeparti er derfor glade for, at dette tilbud nu er åbent for alle, der måtte ønske det.
Den model, man har valgt med at lade udvalgte hospicer være omfattet af det frie sygehusvalg, afviger fra det oprindelige udkast, vi modtog i forbindelse med finanslovforhandlingerne.
Lovforslaget er mere snævert, og under udvalgsforhandlingen har jeg behov for at få kastet et klarere lys over mulighederne for at udvide ordningen med nye hospicer.
Desuden ønsker vi, at loven tages op til revision, så vi kan få diskuteret, om den har levet op til hensigten.
I dette lovforslag præciseres det frie sygehusvalg
desuden generelt, og det synes vi er godt i Det Konservative Folkeparti.
Vi kan dog godt se, at det gør det svært for amterne at planlægge.
Hvis man f.eks. i ét amt vælger at spare på kunstig befrugtning, søger de barnløse par videre til et andet amt, hvor man bruger flere ressourcer på denne behandlingsform, og ventelisterne dermed er kortere.
Det betyder, at det amt, der vil spare på denne behandlingsform, alligevel kommer til at betale for behandlingen, og dermed skrider deres budget.
Det problem har jeg fuld forståelse
for, for det er et problem for amterne, men i Det Konservative Folkeparti har vi valgt at tage patienternes parti og sige, at deres frie valg kommer i første række.
Men problemstillingen er meget relevant, for det er jo frustrerende, at amterne ikke kan styre deres egen økonomi. Selv om vi i dag ikke skal debattere amternes nedlæggelse, må vi jo se i øjnene, at deres dage er talte, for den struktur, vi har med 14 amter og HS, er uholdbar for både patienter og amter.
Det er dette her lige præcis et eksempel på, og derfor skal der enten - som vi i Det Konservative Folkeparti adskillige gange har foreslået - indføres en ventetidsgaranti på alle behandlingstyper, som er ens i hele landet, eller også skal der laves én venteliste for hele landet for udvalgte operationstyper, så f.eks. par, der venter på behandling for kunstig befrugtning, står på en national venteliste og kommer til dér, hvor der først bliver plads.
Det kræver selvfølgelig, at amterne bliver enige om at lave nogle modeller for, hvordan det kan lade sig gøre - om man vil satse på nogle centre centrale steder i landet, eller om man vil tilbyde præcis det samme i alle amter, så alle bliver behandlet ens.
For vores vedkommende stopper debatten ikke her.
Ester Larsen (V), 2000-04-11:
Det kan godt være, det skyldes det fremskredne tidspunkt, at jeg har lidt svært ved at forstå, hvorfor et hospice, som er etableret af et amt, er billigere at drive end et hospice, der er etableret af en selvejende institution.
Mariann Fischer Boel (V), 2000-04-11:
Jeg er lidt interesseret i at høre om de grundomkostninger.
Det er fuldstændig rigtigt, at de findes, og det står også i lovforslaget, men hvor store er de grundomkostninger efter den socialdemokratiske ordførers mening?
Det er jo rent faktisk sådan, at hvis en ung mand vælger at starte sin egen virksomhed og køber en bil til 45.000 kr.
eller 50.000 kr., fordi der ikke er mere tilbage på etableringskontoen, når han skal starte,
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-04-11:
Jeg synes, det er naturligt at stille følgende spørgsmål: Er det ønskværdigt, at virksomhederne påtager sig et socialt ansvar?
Eller skal vi sige: Nej, det ønsker vi ikke?
Jeg synes, svaret er meget enkelt, for det er naturligvis ønskværdigt og positivt, hvis samfundet vil påtage sig et socialt ansvar.
Forslaget her lægger vægt på at tilskynde arbejdsgiveren til at påtage sig et socialt ansvar på en solidarisk måde.
Det står nemlig udtrykkelig i bemærkningerne, at ordningen enten skal omfatte alle medarbejdere eller ingen på den enkelte arbejdsplads.
Her er netop udtrykt et ønske om, at arbejdsgiverne påtager sig et socialt ansvar, men vel at mærke på en solidarisk måde, og det har vi lovgivet for på et afgrænset område, nemlig vedrørende arbejdsgiveres behandling af ansatte, der lider af alkoholproblemer.
Det var et rigtigt princip, at vi vedtog det, og så vidt jeg husker, var det et enigt Folketing, som gjorde det.
Måske var Enhedslisten ikke med, det husker jeg ikke, men det var i hvert fald et næsten enigt Folketing, om ikke det var et enigt Folketing, der vedtog det.
Er det rigtigt og målrettet at gå videre og tilskynde, opmuntre arbejdsgiverne til på solidarisk vis at vise et socialt ansvar?
Jeg mener, at svaret er et klart ja.
Det kan da ikke være sådan, at hvis arbejdsgiverne ønsker at påtage sig et ansvar over for medarbejderne, skal man sige: Det er noget skidt det her, det må vi forhindre, det ødelægger det alt sammen, og vi skal have nogle kyniske arbejdsgivere, som ikke tænker på deres ansatte.
Det er det, vi ønsker.
Skal det virkelig være sådan?
Jeg forstår ikke den argumentation, når det vel at mærke skal ske på den solidariske måde, som forslagsstillerne udtrykkelig har lagt vægt på i bemærkningerne.
Der tales om ideologi, og jeg synes altid, det er spændende med nogle ideologiske debatter.
Men jeg må sige om dem, der er imod dette forslag, at jeg efter min bedste overbevisning ikke kan se andet, end at de virkelig har fremtiden bag sig.
Det smager af en besynderlig reaktionær tænkning, hvor man skal være negativt indstillet over for mennesker, som har et ansvar i vort samfund, når de, og det vel at mærke sker på solidarisk basis, påtager sig et socialt ansvar.
Vi kan naturligvis fra Kristeligt Folkepartis side helhjertet støtte dette forslag.
Vi mener, det lever op til nogle fornemme principper, og vi er ikke i tvivl om, at dette vil være vejen frem - ikke som modsætning til det sygehussystem, vi har, men netop som supplement.
Vi så jo, at da vi fik de frie skoler, var der også nogle, der af ideologiske grunde gik stærkt imod, men i dag er der jo bred konsensus om, at vi som et supplement, som en udfordring til det offentlige skolesystem også har de private skoler.
Sådan tror jeg også det vil blive her.
Det kan jeg ikke tolke anderledes, end at det var en regeringsbinding, som hindrede, at de kloge præmisser blev udmøntet i en klog konklusion, men det kan jo ske på et senere tidspunkt, at der bliver overensstemmelse mellem præmisser og konklusion, og så er det nødvendige flertal til stede her i Folketinget.
Preben Rudiengaard (V), 2000-04-11:
Jamen hvis der nu er ledig kapacitet i den private sygehussektor, behøver man jo ikke ansætte flere mennesker
til at varetage et vist antal operationer, og det vil sige, at man heller ikke behøver at hente flere læger og sygeplejersker fra det offentlige
Er det ikke logik for perlehøns, eller har hr. Frank Aaen en anden vurdering og en anden logik på dette område?
Lene Espersen (KF), 2000-04-11:
Hr. Keld Albrechtsen taler om skræmmekampagner, og man kunne jo fortsætte i den samme demagogiske stil og så sige, at hvis de skræmmekampagner, der allerede er startet på nejsiden, fortsætter, er der vel ingen Dannebrog tilbage, når vi når til den 28. september 2000.
Jeg tror, at vi skal undlade at komme med den slags påstande.
Mit spørgsmål til hr. Keld Albrechtsen skal være: Hvis hr. Keld Albrechtsen påstår, at det, det drejer sig om, er, at vores nationalbankdirektør, Bodil Nyboe Andersen, nu i stedet for at sidde i København kommer til at sidde i Frankfurt, og at det er det, der er det voldsomt store problem, og hvis hr. Keld Albrechtsen så påstår, at det har noget med arbejdsmarked og socialpolitik at gøre, er det så Enhedslistens påstand, at det er fru Bodil Nyboe Andersen, der fastsætter grænser for arbejdsmarkedspolitikken fremover? Jeg har meget, meget svært ved at forstå, hvad det er for en argumentation, hr. Keld Albrechtsen kører frem med her.
Og jeg synes sådan for forståelsens skyld, at hr. Keld Albrechtsen skal uddybe det synspunkt om, hvor det præcis er, at Den Europæiske Centralbank går ind og påvirker arbejdsmarkeds- og socialpolitikken.
Kim Behnke (FRI), 2000-04-11:
Folk, der har for mange penge, køber biler, for når man køber en bil i Danmark, skal man betale registreringsafgift, man skal betale afgift af lovpligtig ansvarsforsikring, man skal betale afgift af nummerplader, man skal betale benzin- eller brændstofafgift, man skal oven i købet betale afgift af den akkumulator, der er.
Der er afgift på den smøreolie, som bilen skal bruge, ja, selv den sprinklervæske, som man skal hælde på, har afgift på sin emballage.
Der er afgift på dækkene, og der er grøn ejerafgift, og det hele er der moms på.
Eller sagt på en anden måde: De personer, der køber biler i Danmark, afleverer allerede i dag så absolut rigeligt med midler til statskassen.
Køber man en bil til et par millioner kroner, går der 180 pct. til registreringsafgift.
Jeg havde fornøjelsen af at prøvekøre en Ferrari fra Århus til Hamburg og tilbage igen, det kostede ca. 1.000 kr. i benzin, og al benzin blev købt i Danmark, så hvad det angår, så er det meget, meget gunstigt for ministeren, når folk køber disse store biler.
Så derfor er det vores vurdering i Frihed 2000, at de mennesker, der køber de biler, så rigeligt har bidraget til statskassen i forvejen.
Noget helt andet er så, at det efter vores vurdering er et kulturelt tab for Danmark, at f.eks. store amerikanerbiler stort set ikke findes som andet end veteranbiler i Danmark.
Der findes så mange dejlige, store biler fremstillet i USA, som oven i købet er særdeles miljøvenlige at køre i, men de findes stort set ikke på det danske marked, fordi det kræver et realkreditlån på en million eller mere bare for at få selv de små modeller hentet hertil.
Det er der meget få, der har råd til, og derfor ser vi alt for få af disse dejlige, store biler.
En ting i lovforslaget, der har undret os, er, at ministeren skal bruge stort set 2 mio. kr. på edb-udgifter.
Det må enten være noget meget dyrt edb-udstyr eller nogle overordentligt dyre edb-konsulenter.
Det kan være, det er nogle af dem, der kommer kørende og skal have ekstra penge til Ferrarien, for hvordan kan det koste 2 mio. kr. at tilrette nogle edb-systemer blot for at fange
disse meget få mennesker op?
Det er os en gåde, men den samlede vurdering af forslaget er, at bilfolket betaler så alt rigeligt i forvejen, og derfor kan vi naturligvis ikke støtte forslaget.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-04-11:
Man må begynde med at se på principper, når man skal finde ud af, hvad der er rimeligt.
Og her er det spørgsmål, der skal tages stilling til: Éns firma stiller en bil til rådighed for én.
Hvor meget skal man betale i skat for det?
Der synes jeg, at det rigtige princip må være, at man nogenlunde skal betale det i skat, som det ville koste, hvis man privat anskaffede en bil i en bestemt prisklasse.
Vælger man privat at anskaffe en meget dyr bil, så vil det koste meget.
Hvis éns firma, hvor man er hovedaktionær, eller firmaet på anden måde stiller en dyr bil til rådighed til privat kørsel, så må man også betale, nogenlunde hvad det ville svare til, hvis man selv havde anskaffet en tilsvarende bil.
Jeg synes, at det at prøve på at finde principper for værdiansættelse må være det rimelige.
Så vidt jeg kan læse af lovforslaget, så følger lovforslaget nogenlunde dén principielle holdning, og det er baggrunden for, at undertegnede kan støtte lovforslaget og meddele, at Kristeligt Folkeparti vil stemme for det pågældende lovforslag.
Jeg ved ikke, om det under udvalgsarbejdet kan godtgøres, at grænsen skulle være lidt anderledes - o.k., der er jeg heller ikke argumentresistent, men det er ud fra den principielle betragtning, som jeg har gjort gældende, at jeg tager stilling.
Om man kan udarbejde det lidt bedre satsmæssigt, vil det være helt fint for mig.
Her er det 25 pct. og 20 pct.
Jeg går ikke ud fra, vi skal have decimaler el.lign.
Det vil give noget administrativt besvær.
Så jeg tror ikke, man kan gøre det meget bedre, men selvfølgelig kan man under et udvalgsarbejde blive klogere, og det må også i givet fald betyde et lille ændringsforslag, men vel at mærke inden for den principielle ramme, som jeg her har skitseret.
Frank Aaen (EL), 2000-04-11:
Jeg skal ikke forlænge debatten med meget ud over det, jeg har sagt tidligere både under det her og under det foregående lovforslag.
Men jeg vil sige, at med det her lovforslag retter vi op på en urimelig fidus, der i dag er til gavn for en relativt lille andel af nogle meget velstående mennesker i Danmark.
Og for det andet fjerner vi en ulogisk ting i vores skattesystem, nemlig at beskatningen af en Folkevogn i dag ikke er højere end beskatningen, når man får stillet en Ferrari eller en tilsvarende meget dyr bil til rådighed.
Det er der ikke nogen, der kan forstå, når man siger, at sådan er logikken.
Alle andre steder i vores skattesystem har vi det jo sådan, at skatten stiger med stigende indkomst, herunder også når indkomsten stilles til rådighed i form af adgangen til at køre frit i en virksomhedsejet bil.
Angående provenuet har jeg altså større tillid til, at de, der har ansvaret for statens finanser, og det gælder skatteministeren, det gælder finansministeren, er bedre til at regne ædrueligt end en forening af automobilsælgere, som lever af at sælge flest mulige dyre biler.
Jeg må indrømme, at jeg ikke har tillid til uden videre at tage sådanne partsregnestykker for gode varer.
Men jeg har tillid til, at skatteministerens regnestykker nok skal holde for en nærmere efterprøvelse, men under alle omstændigheder, så er det jo nødvendigt at sørge for, at der er nogenlunde logik i vores skattesystem, og man fjerner så den helt urimelige skattefidus, der kun er til gavn for en lille gruppe af meget velstillede personer.
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2000-04-11:
Lovforslaget er som nævnt ligesom det forrige lovforslag en udmøntning af den del af finanslovaftalen, som regeringen indgik med SF, CD og Enhedslisten.
Det foreslås, at dyre firmabiler i fremtiden beskattes efter de samme principper som mindre dyre firmabiler, det vil sige beskattes af hele deres værdi.
Konkret betyder det, at den nuværende maksimumsgrænse på 450.000 kr. for værdiansættelse af fri bil ophæves.
Der indføres i stedet for en degressiv beløbsgrænse, hvor den skattepligtige værdi sættes til 25 pct. af den del af bilens værdi, der ikke overstiger 300.000 kr., og 20 pct. for resten.
For det andet foreslås det, at der indføres regler for hovedaktionærer, der sikrer neutralitet i beskatningen, uanset om fri bil stilles til rådighed som løn eller som udbytte.
Det foreslås også, at værdiansættelse af en bil, der ydes som udbytte, sker efter de samme principper, som for fri bil ydet som personalegode.
Lovforslaget skal ses i sammenhæng med det forrige lovforslag, vi havde til behandling, og jeg vil derfor blot henvise til mine bemærkninger i den forbindelse.
Endelig foreslås det, at hovedaktionærer, der modtager en fri bil som udbytte, skal svare arbejdsmarkedsbidrag og særlig pensionsopsparing heraf.
Det forslag er vi som tidligere nævnt også positive over for. Alt i alt ser lovforslaget isoleret set fornuftigt ud.
Den side af sagen er jeg sikker på vil blive grundigt belyst under udvalgsarbejdet, men vi tror på de tal, vi allerede har været præsenteret for. Det Radikale Venstre er imidlertid overbevist om, at skatteministeren positivt vil medvirke til, at vi om nødvendigt får yderligere tal på bordet, så vi ser som sagt frem til udvalgsbehandlingen.
Sonja Albrink (CD), 2000-04-11:
Hvor det forrige lovforslag havde et fornuftigt formål, nemlig at tilsigte lighed mellem skatteydere, så er det knap så indlysende i det lovforslag, som vi behandler her.
I CD er vi generelt enige i, at også frynsegoder bør beskattes.
Men der må altså også være en grænse.
Og helt ærligt, jeg tvivler meget på, at man skal se de meget dyre biler som direkte lønsubsidier.
Ved valg af meget dyre biler, som jo som regel faktisk kun tilfalder meget få personer i virksomhederne, spiller nemlig også andre og mere repræsentative ting ind, måske navnlig virksomhedernes renommé.
Og derfor kan man ikke bare uden videre lave nogle sammenligninger, der tager udgangspunkt i, hvad det vil koste den enkelte skatteyder selv at eje bilen, for det er jo ikke sikkert, at den pågældende overhovedet ville vælge den bil, hvis han eller hun selv skulle være ejer.
Netop derfor er der megen fornuft i at holde fast i en maksimumsgrænse, som vi kender det i dag.
I det forslag, som vi behandler i dag, er der heller ikke taget hensyn til, hvis man f.eks. har en bil af en vis standard, kan man sige, som bil nr. 2: Er der så nedslag for det i den bil, som der skal ske beskatning af?
Det er også et af de spørgsmål, som vi i CD meget gerne vil have belyst under udvalgsbehandlingen.
Det at få stillet en firmabil til rådighed er langtfra nogen guldgrube med de regler, som vi har i forvejen, hvilket jo også underbygger, at de beregninger, som findes i lovforslaget, ikke kan bruges.
Vi vil som sagt gerne være med til at kigge på det her, men det skal ikke være på den måde, som lovforslaget lægger op til.
Vi vil også under udvalgsbehandlingen kigge på, om der er mulighed for at få stillet nogle spørgsmål og få foretaget nogle prognoser eller beregninger, hvor man måske kan danne sig et overblik over, hvad der vil ske med det fremtidige salg af firmabiler.
Som lovforslaget ligger nu, må vi sige i CD, at vi ikke kan være med til at støtte det.
Klaus Kjær (DF), 2000-04-11:
Lovforslaget skal ses i sammenhæng med det foregående lovforslag.
Her er det så beskatningen af fri firmabil, som foreslås ændret, således at dyre firmabiler beskattes over den nuværende maksimumsgrænse på 450.000 kr.
Beskatningen vil ske efter en degressiv skala for biler med en værdi over 300.000 kr.
Generelt betyder lovforslaget, at der for biler op til 450.000 kr. sker en lempelse i beskatningen, hvorimod der, som forslaget tilsigter, sker en forøgelse af beskatningen på biler over denne prisgrænse.
Som i det foregående lovforslag er reglerne udformet med sigte på, at beskatningen sker tilnærmelsesvist, svarende til, hvad det vil koste at holde en tilsvarende bil som privatperson.
Dansk Folkeparti er ud fra de samme betragtninger som i det foregående lovforslag positive over for lovforslaget, navnlig efter at Socialdemokratiets ordfører har tilkendegivet, at man under udvalgsarbejdet vil kigge på undergrænsen af værdien af bil.
Det kan der måske være lidt fornuft i.
Hvorfor i alverden skulle et firma anskaffe en dyr firmabil, for at hovedaktionæren kan transportere sig i sin fritid?
Det er der jo ikke noget sagligt belæg for.
Og det er da selvfølgelig kun, fordi det er hovedaktionæren, der har glæde af den lempelige beskatning, der finder sted.
Hvis firmaet ønsker at anskaffe en dyr bil til repræsentative formål, så kan firmaet jo bare anskaffe denne dyre bil, men uden brugsret for hovedaktionæren i fritiden.
Aage Frandsen (SF), 2000-04-11:
Først vil jeg sige til hr. Kim Behnke: Spørgsmålet kan besvares på samme måde, som hr. Kim Behnke stiller spørgsmål.
Er det ikke rigtigt, at to plus to er fire?
Ja, det er rigtigt, men det betyder jo ikke, at man dermed har gennemgået alt inden for regnereglerne, så svaret er selvfølgelig: Ja, det er da rigtigt, men det betyder jo ikke, at man nødvendigvis siger, at så skal man lade alt andet være lige.
Til hr. Flemming Hansen vil jeg sige: Jamen vi kommer formentlig ikke længere.
Jeg havde sådan en naiv tro på, at når man fik en dyrere bil stillet til rådighed, så var det, fordi man betragtede det som en større værdi at få en dyrere bil end en billigere bil.
Jeg kan så ikke forstå, hvorfor der så er nogle, der absolut skal have en dyrere bil.
Jeg troede det var, fordi de syntes, den var bedre.
Og så til hr. Kristian Jensen.
Der skal jeg så tilstå, at jeg ikke var helt opmærksom på, hvad SF sagde i 1993
, men det ændrer ikke ved det, som jeg sagde tidligere, nemlig da jeg kvitterede også for den socialdemokratiske ordførers udtalelser om, at så måtte man jo kigge på det.
Det sagde jeg jo også.
Så min intuition var jo fuldstændig i overensstemmelse med de synspunkter, som mit partis ordfører gav tilslutning til i 1993, hvor jeg ligesom hr. Kristian Jensen ikke var medlem af Folketinget, så jeg kunne ikke helt have den præcise viden.
Men det er godt, at man undersøger sine kilder, også sine kolleger, og i det her tilfælde måske modstanderens kilder.
Så det er udmærket, at jeg er blevet gjort opmærksom på det.
Så til hr. Kristian Jensens bemærkning: Hvis vi finder ud af, at der er provenutab.
Nu ved jeg ikke, hvem »vi« er.
Jeg går ud fra, at »vi« også omfatter undertegnede.
Det er jeg ikke.
Men altså hvis ordet »vi« omfatter os begge to, så er det selvfølgelig klart, så må vi jo kigge på det.
Kim Behnke (FRI), 2000-04-11:
Al respekt for hr. Aage Frandsens sociale engagement, men det er, som om det er malplaceret i den her forbindelse.
Vil hr. Aage Frandsen ikke godt bekræfte, at den i Danmark, der er så fuldstændig vanvittig at gå hen og købe en bil til f.eks. 2 mio. kr., er en af de allerbedste skatteydere, vi overhovedet kan have i det her samfund?
Han afleverer fuldstændig frivilligt 180 pct. lige ned i statskassen, hvorimod den, der går hen og køber en lille, økonomisk familiebil til de allerlaveste afgifter og med lavt brændstofforbrug osv., jo ikke afleverer ret meget i statskassen.
Så det med, at de bredeste skuldre skal bære mest, gør sig derfor netop gældende ved handel med biler, for den, der køber den store bil, kommer til at betale den store skat, og den, der køber den lille bil, betaler den lille skat.
Er det ikke rigtigt?
Flemming Hansen (KF), 2000-04-11:
Hr. Frandsen er meget optaget af, hvilken værdi en bil har.
Hr. Frandsen siger, at den har større værdi, hvis det er en større bil.
Det ved jeg da ikke.
En bil til 200.000 kr., som direktøren kører 20.000 km i privat, og en bil til 500.000 kr., som han kører 5.000 km i privat, hvilken har størst værdi?
Jeg kan da i hvert fald garantere hr. Aage Frandsen for, at medmindre direktøren bliver pålagt at køre 5.000 km i en større bil, så vil han vælge en mindre fremover, for der skal ikke stå idiot på ryggen af ham - og derfor bliver provenuet meget, meget mindre.
Kristian Jensen (V), 2000-04-11:
Beklageligvis har jeg ikke noget nærmere kendskab til Ferrari
i Danmark, men jeg kan sige så meget, at det ikke er mig, der har siddet i en sen nattetime under forberedelsen af det her lovforslag og fundet på sammenligningen med en Ferrari. Det er skatteministeren, der i lovforslagets bemærkninger på side 4 og 5 netop har en Ferrari 360 Mondea indskrevet i bemærkningerne, og jeg kunne ikke drømme om at tiltænke ministeren at tage sådan et eksempel, hvis ikke det også fandtes i virkeligheden.
Altså et tænkt eksempel
i bemærkninger til lovforslaget kunne jeg ikke forestille mig at skatteministeren ville skrive ind, ingen ville skrive ind.
Når jeg havde spørgsmål om minimumsbeløb i min ordførertale, så var det, fordi hr. Aage Frandsens kollega i 1993 var inde på netop det spørgsmål om minimumsbeskatningen, og jeg håber, at hr. Aage Frandsen vil leve op til det, hans partifælle i 1993 sagde.
Mit spørgsmål er: Hvis vi under udvalgsbehandlingen finder ud af, at de samlede provenumæssige konsekvenser er negative, hvordan vil SF så stille sig?
Flemming Hansen (KF), 2000-04-11:
Med hensyn til foreningen, som hr. Frank Aaen ikke tror på: Det er jo så hans problem.
Jeg har ikke grund til at betvivle det.
Så vidt jeg husker, har hr. Frank Aaen ikke sæde i Skatteudvalget mere.
Det er vi jo selvfølgelig kede af, for det har været en berigelse, men der kommer mange deputationer allerede i morgen og sikkert også næste onsdag, og så håber jeg, hr. Frank Aaen vil lade sig indsupplere og komme og høre på, hvad der bliver sagt.
Så kan han jo sige igen: Jeg tror ikke på, hvad du siger, for det passer mig ikke, hvad du siger.
Det kan hr. Frank Aaen bare komme og sige.