Jeppe Kofod (S), 2004-03-31:
Den danske beslutning om fravigelse af FN-sporet og deltagelse i Irakkrigen er det vigtigste udenrigs- og sikkerhedspolitiske kursskifte i nyere tid.
Danmark har sammen med nogle få andre lande rystet verdenssamfundet.
Eftertiden har med al tydelighed understreget, at opgøret med Saddam Husseins regime burde og skulle være sket på grundlag af et tæt samarbejde med de lande og organisationer, der udgør hjørnestenene i Danmarks udenrigs- og sikkerhedspolitik.
Socialdemokratiet var klar til handling og støttede FN-sporet, også hvis det skulle føre verdenssamfundet i krig.
Vi støttede FN-resolution 1441, og vi støttede udenrigsministeren, der så sent som den 5. februar 2003 her i Folketinget udtalte om dansk krigsdeltagelse: »Jeg synes ærligt talt, at det er meget klart, at det er Sikkerhedsrådet, der afgør, om 1441 er nok.
Det er det, der menes med »forankret i FN«.«
Derfor er det afgørende at granske baggrunden og grundlaget for den danske regerings beslutning om at gå i krig mod Irak sammen med USA.
Man kan spørge sig selv, om det virkelig kan passe, at man eksempelvis i både Storbritannien og USA med Blair og Bush godt kan granske krigsgrundlaget, mens Danmark med statsministeren i spidsen afviser dette.
Man kan ikke befri sig for en fornemmelse af, at statsministeren har noget at skjule, sådan som vi så det i den lækkede rapport fra Forsvarets Efterretningstjeneste.
Det gode spørgsmål er jo, om der er oplysninger, der set fra regeringens side ikke tåler dagens lys og yderligere vil undergrave statsministerens troværdighed, snarere end det er forholdet til fremmede magter og efterretningstjenester, der er på spil.
Desværre vil vi i dag med statsgaranti igen være vidne til, som vi allerede har været vidne til, at statsministeren afviser en uafhængig og uvildig undersøgelse.
Socialdemokratiet beklager afvisningen, da en undersøgelse kunne bringe os videre i afdækningen af erfaringerne fra Irakkrigen.
Vi ønsker at genskabe den brede alliance bag
dansk udenrigs- og sikkerhedspolitik, og vi beklager, at statsministeren graver grøfter, polemiserer og skaber splittelse, når han afviser uvildige undersøgelser, tilnærmer sig Bushdoktrinen om forebyggende krige og fejlagtigt påstår, at beslutningen om Irakkrigen ikke adskiller sig fra tilsvarende beslutninger i 1990'erne.
Ulejliger man sig endvidere med at se ud over Danmarks grænser, er konsekvenserne af splittelsen om Irakkrigen jo åbenbare.
Krigen efterlader FN i chok; NATO-samarbejdets fremtid er stadig uvis; EU står splittet i en situation med behov for en fælles udenrigspolitik; ustabiliteten i Mellemøsten skærpes; det internationale samfunds indvendinger mod Ruslands fremfærd i Tjetjenien og Sharons kurs over for palæstinenserne bliver stort set ignoreret; vreden mod Vesten og rekrutteringen af terrorister øges.
Det er utilsigtede og efter min opfattelse dybt beklagelige konsekvenser af Irakkrigen, og resultatet er jo, at verden er blevet mere usikker.
Derfor er der brug for et kursskifte, ellers risikerer vi, at udviklingen af det internationale retssamfund lider grundlæggende skade.
For Socialdemokratiet er det afgørende at bygge et sæt af forpligtende ordensregler på grundlag af respekt for demokrati og menneskerettigheder i kampen mod den nye tids trusler, der underminerer fred og sikkerhed i verden.
Jeg synes, at Irakkrisen med al ønskelig tydelighed viser behovet for dette.
Det var det, der stod tilbage, og udenrigsministeren kan korrigere mig, hvis det ikke er korrekt, men jeg har i hvert fald set adskillige citater, hvor man fastslår de ting her.
Derfor undrer jeg mig også over Venstres kommentarer her i den her debat.
Sagen handler jo om afvæbning af masseødelæggelsesvåben, hvad der er åbenlyst for enhver.
Jeg kan kun bekræfte, at Venstres indlæg rejser stor tvivl om regeringens kurs i den her sag.
Men det er jo ikke første gang.
Vi så det jo, som jeg understregede i min ordførertale,
tilbage i marts måned
, nemlig at man på den ene side sagde, at man fulgte et FN-spor, det sagde man, og da så det kom til stykket, vendte man på en tallerken og gik med Bush i krig. Man havde det helt klare indtryk, at udenrigsministeren havde én linje, det kan man se af udtalelser osv., og statsministeren havde en anden linje.
Så det bidrager til forvirringen, og det understreger behovet for, at der bliver lavet en uafhængig, uvildig undersøgelse af baggrunden og grundlaget for Irakkrigen.
Jo, og vi synes, det er helt udmærket, at DIIS foretager de her undersøgelser og belysninger.
Men er hr. Peter Skaarup enig med mig i, at det, at statsministeren siger, at Irak har masseødelæggelsesvåben - det er ikke noget, vi tror, det er noget, vi ved - ikke er en korrekt oplysning?
Er hr. Peter Skaarup enig med mig i, at det ikke er en korrekt oplysning, og hvis det ikke er en korrekt oplysning, er der så ikke grundlag for - fordi man kan finde en række eksempler på oplysninger, der ikke er korrekte - at man får lavet en uvildig, uafhængig undersøgelse, fordi mange af de svar, vi har fået, har vist sig ikke at være korrekte?
En betingelse, man må stille i et moderne demokrati, er, at man får korrekte svar.
Så derfor skal jeg spørge hr. Peter Skaarup: Er det ikke vigtigt, at vi får lavet denne her tilbundsgående undersøgelse?
Det er yderligere dokumenteret af de lækker, der har været, f.eks. Forsvarets Efterretningstjenestes rapport, der jo går ind og siger, at man ikke kan udtale sig, som statsministeren gjorde her i foråret sidste år.
Så jeg skal bare høre, om hr. Peter Skaarup ikke er enig med mig i, at det efterlader en stor mystik og en række ubesvarede spørgsmål, man må til bunds i.