Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2001-03-23:
Først tak til Kristeligt Folkeparti for forespørgslen.
Indledningsvis skal det slås fast, at selv i et lille land som Danmark er der store kommunale forskelle i arbejdsløsheden.
Selv mellem to nabokommuner kan der være stor forskel i arbejdsløsheden, på trods af at arbejdskraften kan pendle fra en kommune til en anden.
Det viser bl.a. en anden AKF-undersøgelse.
Det hænger sammen med, at arbejdsløsheden blandt en kommunes borgere ikke kun er bestemt af det lokale erhvervsliv og dermed af behovet for arbejdskraft, men også af kvalifikationer og andre karakteristika for de borgere, der bor i kommunen.
I mange områder af landet er der tale om en betydelig boligmæssig opsplitning, således at personer med høje indkomster og dermed gode arbejdsmæssige kvalifikationer ofte bor i de kommuner, hvor der er attraktive boliger og naturområder.
Det er mindre afgørende, om der er arbejdspladser i de pågældende kommuner
, hvis ellers arbejdspladserne findes i andre kommuner inden for rimelig transporttid, og det er jo meget individuelt, hvor nogle gerne bruger to timer om dagen.
Der er således ikke en entydig sammenhæng mellem antallet af personer på overførselsindkomst og antallet af arbejdspladser i en kommune.
Den enkelte persons kvalifikationer og egenskaber i øvrigt har en veldokumenteret betydning for risikoen for at blive arbejdsløs.
Min pointe er, at antallet af arbejdspladser i en kommune eller i en region ikke i sig selv er en garanti for en økonomisk vækst i en kommune eller i en region.
København er et godt eksempel på en kommune med mange arbejdspladser, også mange statslige arbejdspladser.
Her er et stort arbejdspladsoverskud i forhold til københavnerne i den arbejdsduelige alder, men alligevel hører Københavns Kommune til blandt de socioøkonomisk dårligst stillede kommuner i Danmark.
Samtidig pendler mere end 100.000 hver dag ind og ud over kommunegrænsen for at arbejde, og de kommer fra hele Sjælland, efterhånden også fra Fyn og fra Sydhavsøerne.
Det er efter radikal opfattelse mere relevant at udarbejde nye regionale erhvervspolitikker, hvor opbygning af kompetencemiljøer bliver blandt en regions væsentligste udfordringer.
Udgangspunktet herfor vil være regionens styrker og svagheder, herunder en afdækning af ressourceområder på lokalt plan, fordi der som sagt er stor variation mellem de enkelte kommuners ressourceområder.
Først når et sådant regionalt analysearbejde er tilvejebragt, vil det være muligt at vurdere, om det er statslige arbejdspladser, der kan gøre en forskel.
Og kan de det, skal en udflytning selvfølgelig overvejes.
Det Radikale Venstre er altid interesserede i, at drøftelser og beslutninger er bedst muligt funderet i viden, og derfor er det udmærket, at det i dag vedtages, at regeringen skal udarbejde og fremlægge en analyse af mulighederne for udflytning af statslige institutioner og arbejdspladser.
Og lad os så se, hvad analysen viser.
Jeg går ud fra, at de synspunkter, jeg er kommet med, vil indgå, og at der vil blive anlagt en helhedsvurdering, således at konklusionerne også bliver makroøkonomisk funderede.
Det kan jo ikke nytte at flytte arbejdspladser, hvis det ud fra en overordnet økonomisk vurdering betyder samfundstab.
Men viser det sig, at der er belæg for, at en udflytning af eksisterende statslige arbejdspladser kan styrke udviklingen i de svageste områder i landet, og at der er en nettogevinst forbundet med det også landspolitisk set, så lad os se på det.
Derfor er Det Radikale Venstre også medforslagsstiller til det fremsatte forslag til vedtagelse.