Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-05-31:
Folkeafstemningen i Frankrig havde et meget klart udfald med en majoritet, der sagde nej til den nye traktat – en meget klar afgørelse.
Det er et udfald, som jeg beklager, men naturligvis også et udfald, som jeg respekterer.
Det nej, der er kommet fra den franske befolkning, skal naturligvis tages alvorligt.
Det er nu op til Frankrig selv at analysere resultatet, tolke resultatet og oplyse sine partnere i EU om, hvad konsekvensen skal være af resultatet i Frankrig.
Det er den franske regerings ansvar.
Det er regeringens klare opfattelse, at alle lande skal have lov til at udtale sig om traktaten.
Med andre ord, uanset at der nu er stemt nej i Frankrig, og uanset udfaldet af den hollandske folkeafstemning i morgen, så er det regeringens opfattelse, at vi også i Danmark bør have lejlighed til at give vores mening til kende om den nye traktat, det vil altså sige at gennemføre den planlagte folkeafstemning den 27. september 2005.
Der ligger noget meget principielt i dette, at alle skal have lov til at udtale sig.
Det er et led i en demokratisk proces, hvor man ikke kan afskære nogle fra at udtale sig, blot fordi andre har udtalt sig.
Eller sagt på en anden måde: Vi skal have dyb respekt for, hvad det franske folk har besluttet, men med al respekt, så er det ikke Frankrig, der skal bestemme, hvad Danmark skal mene i denne eller i andre sager, det beslutter vi selv.
Derfor er det vigtigt, at vi hører alle 25 lande om deres holdninger til den nye traktat.
Dette synspunkt er ikke mangel på respekt for det franske folks afgørelse, men det er udtryk for en dyb respekt for, at alle lande er ligeværdige og har lige ret i EU-samarbejdet.
Frankrig er ét land ud af 25, og alle har lov til at give deres mening til kende om traktaten.
Sådan var det i øvrigt også tilbage i 1992, hvor den danske befolkning havde sagt nej til Maastrichttraktaten.
Da fortsatte de andre lande deres ratifikation af traktaten, og i mellemtiden analyserede vi så i Danmark den danske situation, og vi præsenterede senere vore partnere i EU for vores forslag til en løsning af det danske spørgsmål.
Man kan ikke sætte processen i stå, blot fordi et stort land har valgt at sige nej.
Man skal respektere det udfald, der er kommet, men man skal også respektere alles ret til at give deres mening til kende.
Det, jeg har sagt her, hviler selvfølgelig på en meget klar forudsætning, nemlig at det EU-topmøde, der skal være den 16.-17. juni, også ender med en meget klar afgørelse af, på hvilket grundlag vi så skal fortsætte processen med ratifikation af den nye traktat.
For det er selvfølgelig klart, at vi, der endnu ikke har taget stilling til det, vi, der har annonceret folkeafstemning, og det har vi bl.a. i Danmark, jo også skal vide helt præcis, hvad det er, vi stemmer om.
Der skal jo være en traktat at stemme om, og man skal vide helt præcis, hvad det er for et spørgsmål, man stiller til befolkningen.
Vi skal vide, hvad vi stemmer om.
Og jeg vil gerne sige, at det synspunkt naturligvis gælder, uanset om det bliver et ja eller et nej i Holland i morgen.
Jeg kan så i øvrigt oplyse, at jeg naturligvis forud for EU-topmødet vil forsøge at kortlægge situationen og drøfte med partnerne i EU, hvordan vi griber forløbet an.
Jeg vil forsøge at påvirke mine kolleger på samme måde, som jeg nu har givet udtryk for her.
Det, jeg har givet udtryk for her, er den danske regerings position.
Det er den, vi vil arbejde for på topmødet.
Vi vil forsøge at påvirke partnerne og forhåbentlig med større udbytte, end når jeg prøver at påvirke hr. Morten Messerschmidt.
Det vil sige, at forudsætningen er, at topmødet bekræfter, at ratifikationsprocessen fortsætter på basis af det traktatforslag, der ligger – hverken mere eller mindre.
Det er bare den beslutning, vi har brug for.
Det er jo ikke at lægge beslutningen i topmødets hænder, men det er at få klarhed over, hvilket grundlag vi fortsætter på, hvis der er tilslutning til at fortsætte.
Jeg synes, det er selvindlysende, at naturligvis skal man vide præcis, hvad det er, man stemmer om.