Peder Sass (S), 2003-04-03:
Dansk kulturpolitik er blevet verdenskendt de seneste år inden for filmbranchen takket være en markant økonomisk satsning op igennem 1990'erne.
Vi har i dag instruktører, skuespillere m.v., som er i toppen af verdensklassen.
På trods af neddæmpning af den offentlige støtte i de senere år er det ligeledes lykkedes nogle teaterproduktioner at opnå internationale succeser og anerkendelser. Teatermiljøerne er i nyere tid blevet kraftigt udfordret af massemedierne og hele den kommercielle underholdningsindustri, som skærper konkurrencen om publikum.
Siden den sidste store revision af teaterloven i starten af 1990'erne har den teaterpolitiske diskussion handlet om mursten og belægningsprocenter.
Teatrets eksistensberettigelse er især kommet til at handle om, i hvor høj grad de enkelte teatre er i stand til at tiltrække publikum til deres forestillinger. Man er begyndt at anskue teatrene som værende små uafhængige virksomheder, der skal løbe rundt og helst give overskud.
Konkurrencen om publikum opsplitter teaterlandskabet.
Det bliver en barriere for den alsidighed, der er nødvendig for, at teatrene kan udvikle sig, og publikum kan få et bedre udbud at vælge imellem.
Derfor er der behov for en helhedsorienteret og nytænkende teaterpolitik, en teaterlov, der afspejler og tager højde for den udvikling, der sker i samfundet, i kunsten og i befolkningen.
Der skal både sikres udvikling af det danske teater og bevarelse af kulturarv.
Det er vanskeligt for ikke at sige umuligt at skabe et teater i dagens Danmark, der alene kan klare sig på markedsvilkårene.
Det er nødvendigt med offentlige tilskud
for at sikre et godt teater.
Derfor må vi igennem teaterloven medvirke til, at der kan leveres teater med en kunstnerisk profil, stort udbud og alsidighed.
Hvis dansk teater skal kunne leve op til teaterlovens krav om kvalitet, kunstnerisk profil, alsidighed og samtidig kunne klare sig i konkurrencen, er det nødvendigt, at man tilfører øgede bevillinger til teaterverdenen, ligesom det er sket inden for filmbranchen.
Det er nu 30 år siden, at den landsdækkende abonnementsordning blev oprettet.
Det vil kræve flere penge til formidling og en mere fleksibel teaterabonnementsordning.«
Nu er tiden altså kommet til at se på, hvordan vi kan gøre ordningen bedre og mere tidssvarende.
Helt markant ønsker vi her at fremhæve, at hvis børn og unge skal være fremtidens teatergængere i større målestok, så skal der gøres en særlig indsats over for alle børn og unge, for at de får mulighed for at opleve teatret.
Det skal bl.a. ske gennem et tættere samarbejde mellem uddannelsesinstitutionerne og skoleverdenen og teaterverdenen.
Socialdemokratiet ønsker at lægge statstilskuddets administration og formidling af teaterabonnementsordningen ud til amterne/regionerne.
Vi foreslår, at der i alle amter nedsættes et teaterudvalg, der kan have ansvaret for at formulere og udforme de overordnede retningslinjer for en ny abonnementsordning.
En opgave, der stiller krav om bedre koordinering af turneer, fælles markedsføring, og at der vises kvalitativt og alsidigt teater.
Selv om der herhjemme sælges 2,3 millioner teaterbilletter om året, så viser en undersøgelse, som Kulturministeriet har lavet via Gallup i 1997, at det er personer med længerevarende uddannelse, der går hyppigst i teatret, og det er storbyerne, der trækker det største publikum.
Socialdemokraterne ønsker at styrke teatertilbuddet til hele den danske befolkning fra Gedser til Skagen.
Det kulturelle miljø, herunder teatret, har en stor betydning for selvforståelse, identitet, væremåde, holdninger, arbejdsmotivation, kreativitet m.v.
Kulturel aktivitet er med andre ord en vigtig faktor i folks vilje til omstilling og nyskabelse.
Selv erhvervslivet har forstået, at impulser fra kulturlivet kan være en vigtig drivkraft for virksomhedernes vækst og udvikling og ligeledes også for samfundets udvikling.
Ingen, der beskæftiger sig med menneskelig trivsel, er i tvivl om, at kulturaktiviteter udvikler mennesket og bidrager til fællesskabet ved at skabe identitet og værdier, menneskelig udvikling og et fælles kulturelt grundlag.
Socialdemokraterne finder, at der er brug for en snarlig revision af teaterloven og er også positiv over for at tilføre yderligere bevillinger til teatermiljøet.
Vi håber på en positiv debat, og at vi derigennem i fællesskab kan fremme vilkårene for teatermiljøet.
Jeg vil gerne starte med at svare fru Ester Larsen: Ja, vi er parate til en dialog med de andre partier i Folketinget, hvis vi i fællesskab kan være med til at udvikle noget nytænkning på børne- og ungeområdet, som vil skabe et nyt og spændende teaterliv, som vil få flere mennesker til at gå i teatret.
Så kvitteringen er, at her er vi fordomsfrie og åbne over for at tage en dialog med de andre partier i Folketinget.
Til fru Louise Frevert vil jeg sige med hensyn til børneteatret: Jeg refererede til en Gallupundersøgelse, som Kulturministeriet fik lavet i 1997.
Det var den, der beskrev den situation, at det fortsat var folk med længerevarende uddannelse, der går i teatret.
Vi ønsker at prøve på, om vi kan få en større del af befolkningen ud over det ganske land til at benytte sig af de teatertilbud, der gives.
Lad det så være sagt med det samme, at når vi, som jeg nævnte, ønskede at øge bevillingen med 20 mio. kr., som vi drog frem under finanslovforhandlingerne, drejede det sig om, at vi gerne vil være med til at stimulere og styrke de vækstlag, som også findes inden for teaterverdenen.
Til fru Carina Christensen må jeg om belægningsprocenter sige, at den diskussion har vi jo alle sammen kunnet læse i aviserne.
Det er den diskussion, der har fundet sted omkring DST, altså de storkøbenhavnske teatre.
Det er også en diskussion, som andre folketingsmedlemmer har bragt på banen her i den seneste tid gennem skriftlige spørgsmål til kulturministeren.