runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ester Larsen (V), 2003-05-15:
Jeg kan kun tilslutte mig ønsket om et frivilligt samarbejde mellem dem, der har driftsansvaret og det overordnede ansvar på de ikkestatslige museer og så Kulturministeriet og primært Kulturarvsstyrelsen, som jo også har et ansvar over for disse museer.
Med hensyn til økonomien er der ikke andet at sige, end at det jo er enhver institutions opgave at prøve at løse sine opgaver så optimalt som overhovedet muligt inden for de økonomiske rammer, der er stillet til rådighed.
Ole Sohn (SF), 2003-05-15:
I beretningen, som danner grundlag for udredningen, gør vi meget klart, at vi mener, der er en opgave både på de nationale kulturarvsinstitutioner og også på de øvrige kulturarvsinstitutioner rundtomkring i landet, som hører under amter og kommuner.
Nu kan jeg have en vis forståelse for, at det kan være vanskeligt at give direkte anvisninger til statsanerkendte museer, hvor kommuner og amter har en større eller mindre forpligtelse, fordi der er et andet ministerium, som har nogle regler om, hvordan man skal kompensere kommunerne for øgede udgifter osv., men jeg vil godt høre fru Ester Larsen, hvordan holdningen hos Venstre ville være til, at Kulturministeriet inviterer Kommunernes Landsforening og Amtsrådsforeningen til om ikke andet så en begyndende drøftelse af, hvordan vi i fællesskab kan lave en national strategi, sådan at vi netop, som fru Ester Larsen var inde på, undgår dobbeltarbejde.
Det indebærer jo, at vi har et meget tæt samarbejde med de museer, statslige og ikkestatslige arkiver og lignende, der ligger rundtomkring i landet, og som har væsentlige dele af vores kulturarv liggende.
Det er da alt andet lige en fordel for alle tre instanser - altså stat, amter og kommuner - at der er et tæt samarbejde.
Når vi ikke kan få lavet den del 2 af udredningen, som der egentlig er behov for - der er jo nogle økonomiske mekanismer, der forhindrer det - så er et frivilligt samarbejde noget, jeg meget vil anbefale at man tager fat på.
Søren Søndergaard (EL), 2003-05-15:
For det første vil jeg godt kvittere for fru Ester Larsens klare tilkendegivelse og konstatering i forlængelse af ministeren af, at det, der har været lagt frem, har koncentreret sig om den statslige del og ikke de ikkestatslige, men statsanerkendte museer. Der er et hul, som der skal rettes op på.
For det andet vil jeg sige - lidt i forlængelse af det, hr. Ole Sohn sagde - at det jo er rigtigt, at antallet, omfanget af ting, der skal bevares, stiger.
Alligevel synes jeg ikke rigtig, at der fra fru Ester Larsens side var nogen refleksioner over f.eks. nedskæringerne på Nationalmuseet.
Hvad betyder det for mulighederne for at udfylde den opgave?
Får det slet ikke nogen konsekvenser for mulighederne for at bevare også det, som fru Ester Larsen mener er relevant?
Er der trods alt slet ikke nogen sammenhæng dér mellem, hvilke bevillinger der gives, og hvilke muligheder der er?
Og hvilke konsekvenser får det så med nedskårne bevillinger?
Ester Larsen (V), 2003-05-15:
Vi kan godt blive enige om, at vi havde foretræde i Kulturudvalget i går med repræsentation fra de ikkestatslige museer.
Ministeren har peget på problematikken, og rapporten indeholder nogle råd og anvisninger, og det er oplagt, at denne her rapport samler sig om statens museer og statens institutioner.
Derom kan vi ikke være uenige.
Jeg er også meget enig med hr. Ole Sohn i, at den mangfoldighed, vi skaber omkring os, også skaber et behov for at indsamle flere og flere genstande.
Derfor er det så nødvendigt, at vi har en ordentlig strategi for, hvordan man indsamler, at man ikke laver dobbeltarbejde. Derfor er det også nødvendigt, at man kritisk ser de samlinger, man har, igennem for at se, om der er genstande, som ikke har en sådan værdi, at det er rimeligt, at samfundet skal bevare dem til evig tid.
Vi er nødt til at være meget opmærksomme, for behovet, som jeg sagde i mit indlæg, vokser til evig tid.
Carina Christensen (KF), 2003-05-15:
Ja tak.
Vi har et stort fælles ansvar for at bringe den overleverede kulturarv videre til de kommende generationer, ligesom vi også skal sikre, at vores samtidshistorie og kunst kan studeres af dem, der kommer efter os.
Vores kulturinstitutioner udfører hver eneste dag et stort arbejde for at indsamle, bevare og formidle kulturarven, og de støder løbende på nye udfordringer, som vi naturligvis skal hjælpe med at løse i det omfang vi kan. Der er nu lavet et omfattende udredningsarbejde omkring bevaringen af henholdsvis den fysiske og den elektroniske kulturarv.
Udredningen peger på, at der er brug for en bedre koordinering af indsamlingen på de kulturhistoriske museer.
Fra konservativ side er vi dog glade for at kunne konstatere, at man konkret arbejder med en fælles database, hvor alle museer skal indberette indholdet i deres samlinger.
Når den database kommer op at køre, vil vi få et rigtig godt overblik over, hvad der faktisk er på landets museer.
Et andet væsentligt problem er, at vi har for få magasiner, og at dem, vi har, generelt er i for dårlig stand.
I Kulturudvalget har vi længe drøftet lokaleproblemerne hos Statens Arkiver, og til august kommer regeringen så med sit oplæg til at løse lokaleproblemet.
Vi ser frem til, at vi snart finder en løsning på magasinproblemerne.
Vi kan redde meget materiale og mange genstande med den rette opbevaring.
Meget tyder på, at der er behov for en bedre målretning
af den konserveringsindsats, som finder sted på kulturinstitutionerne.
Indsatsen bør i højere grad prioriteres efter genstandenes betydning, og der bør også tænkes mere i fælles konserveringsværksteder.
Vi synes, det er positivt, at man flere steder har taget fat på sådan nogle samarbejder, men vi ser gerne, at endnu flere går i gang. Udredningen anbefaler, at rammerne for at indsamle, bevare og gøre den elektroniske kulturarv tilgængelig bør fastlægges i en ny og udvidet pligtafleveringslov, der omfatter hele den offentliggjorte elektroniske kulturarv.
Kulturministeren vil nu sætte gang i et lovarbejde, og han forventer at fremsætte et lovforslag i samlingen 2004-05.
Det ser vi positivt på.
Samtidig arbejdes der videre med at planlægge en undersøgelse af behov og omkostninger i forbindelse med registrering af den elektroniske kulturarv, og der vil nu også blive nedsat en styregruppe, der løbende skal overvåge den digitale bevaring på tværs af kulturinstitutionerne.
Vi vil fra konservativ side gerne være med til at prøve at finde flere midler til bevaringen af kulturarven i forbindelse med finansloven for 2004.
Det er faktisk noget, som vi prioriterer utrolig højt.
Jeg synes dog også, at udredningen har vist, at der faktisk er meget at opnå ved øget samarbejde og en bedre prioritering i det nuværende arbejde med bevaringen af kulturarven.
Det er store udfordringer, vi står over for, og heldigvis er der mange gode tiltag på vej.
Til sidst vil jeg sige, at jeg er glad for, at vi i dag har kunnet samle et bredt politisk flertal omkring en fælles vedtagelse.
Vi har alle en interesse i den bedst mulige indsats, når det gælder bevaringen af vores kulturarv.
Ole Sohn (SF), 2003-05-15:
Selv om vi er enige i forslaget til vedtagelse, så skal der jo være en forskel på at være i regering og opposition, og derfor vil jeg gerne have fru Ester Larsen til at uddybe bemærkningerne omkring den der frygt, der har været i nogle kredse for, at umistelige værdier skulle gå tabt i kraft af, at vi ikke har værnet nok om kulturarven.
Er det ikke rigtigt forstået, at når de røde lamper ikke lyser så markant, er det jo, fordi udredningen giver anvisninger på, hvad der skal til for at undgå, at vi mister det.
Man kan ikke bare lade stå til, for så går værdier faktisk tabt, og det er derfor, det er ret vigtigt, ikke som en løsning, men som en forudsætning for den langsigtede strategi, at vi får ordentlige, sunde, klimastyrede magasiner.
Det er jo ikke løsningen; det er jo forudsætningen for, at vi kan forske i fortiden og kulturarven.
Det synes jeg er vigtigt at understrege.
Så lige til sidst også vedrørende spørgsmålet om nutidens, industrisamfundets kulturarv.
Det er klart, at jo materielt rigere vi bliver, jo flere ting må nødvendigvis indgå i kulturarven, og det betyder faktisk også, at vi er nødt til at samle mere og mere ind, selv om der selvfølgelig også skal være en eller anden form for kassationsstrategi. Vi må bare erkende, at godt nok er vi måske ikke blevet
åndeligt rigere i forhold til tidligere generationer og tidligere historiske perioder, men vi er i hvert fald blevet materielt rigere, og det kræver altså også investeringer i ordentlige rammer for kulturarven.
Naser Khader (RV), 2003-05-15:
Hr. Jens Rohde udtalte til Børsen, at man skal udskyde digitaliseringen, ikke droppe den, det er korrekt.
Men jeg vil gerne spørge ministeren igen: Hvad er det, der er sket, siden vi indgik medieforliget?
Og jeg venter lidt.
Jeg vil gerne spørge ministeren igen: Hvad er det, der er sket, siden medieforliget blev indgået, eftersom man vil udskyde digitaliseringen?
Hvorfor var det ikke noget, der kom med i teksten i medieforliget?
Hvad er det, der er sket i løbet af det år?
Arne Toft (S), 2003-05-15:
Jeg vil godt spørge fru Ester Larsen, om hun er enig med mig i, at der mangler noget.
Vi har fået en god udredning om bevaring af kulturarven, men der mangler noget, som hr. Ole Sohn også sagde, om andre museer.
Udredningen baserer sig praktisk talt udelukkende på de statslige museer.
Jeg ved, at § 16-museerne har henvendt sig og også gerne vil have en udredning om deres museumstyper.
Kan vi blive enige om det?
Ole Sohn (SF), 2003-05-15:
I foråret 2001 afholdt Folketingets Kulturudvalg en høring om kulturarven, og på denne høring kom det frem, at vi faktisk har et meget, meget stort og hastigt voksende problem med at sikre kulturarven og få lavet en strategi for, i hvilke tempi det skulle gøres.
Efter høringen behandlede vi sagen i Folketingets Kulturudvalg og blev enige om, at den bedste måde, man kunne komme videre med hele kulturarvsarbejdet på, var ved at lave en beretning, hvor Folketingets Kulturudvalg opfordrede eller anbefalede eller pålagde, alt efter temperament, regeringen ved kulturministeren at iværksætte et udredningsarbejde dels om de fysiske samlingers ve og vel, dels også omkring det nye internetområde.
Det arbejde er gået i gang og er nu endt med, at vi har fået en udredning i to dele, hvor man altså behandler begge elementer.
På den baggrund synes jeg, det er vigtigt, at vi også fortsætter og forfølger den indsats, som vi i enighed har startet op i Folketinget omkring sikring af den danske kulturarv.
Det er baggrunden for, at vi har ønsket forespørgslen, for at vi kan høre ministerens og regeringens ideer til, hvordan vi kommer videre på baggrund af den udredning, som netop er blevet offentliggjort.
Besvarelse
Sandy Brinck (S), 2003-05-20:
Gæld er ofte den mørtel, som holder mennesker fast i en dårlig social situation.
Det handler selvfølgelig om gældssanering, men det handler også om at kunne opstille nogle realistiske afdragsplaner, som giver den enkelte håb og motivation og reelle muligheder for at komme tilbage på sporet.
Vi Socialdemokrater synes, det er helt rigtigt at kunne få en offentlig gældspolitik, som man har det i de øvrige nordiske lande,
og vi synes, at vi skal bruge udvalgsarbejdet til at granske disse politikker ganske nøje til inspiration.
Vi synes også, det er rigtigt at se dette som et initiativ, der udspringer af socialpolitikken i forhold til at give en realistisk mulighed for at komme på fode igen, men samtidig også for at forebygge, at mennesker bevæger sig ud i en økonomisk og social deroute.
Når det er sagt, vil vi godt appellere til, at vi omkring det her forslag får et samarbejde med vores kolleger i Erhvervsudvalget, Kommunaludvalget og Retsudvalget, så indsatsen bliver bred og netop tager højde for både det afhælpende og det forebyggende.
Derfor er det vores håb, at dette forslag kan give anledning til, at vi følger op med en debat med disse kolleger og også ministre på de pågældende sagområder.
Men i de mange tilfælde, hvor gælden er en væsentlig del af den enkeltes sociale situation og en hindring for at ændre den sociale situation, kan man altså også tale for, at rådgivningen mest hensigtsmæssigt skulle indgå i en samlet plan for den enkelte.
Placeringen synes vi godt kunne fortjene yderligere inspiration og diskussioner mellem flere parter, men det føler vi os også forvisset om at udvalgsarbejdet kunne være et udmærket sted at få gjort.
Men det er helt centralt for os, at vi også i Danmark kunne få en offentlig gældspolitik, for det synes vi ville være at nå ganske, ganske langt.
Alt i alt vil vi godt takke forslagsstillerne for at have rejst debatten, og forslagsstillerne kan være evigt forvisset om, at Socialdemokraterne vil medvirke til at holde debatten i kog.
Vi går altså på den måde meget positivt ind i det kommende udvalgsarbejde.
Flemming Oppfeldt (V), 2003-05-20:
Sagt til hr. Kim Sejr: Venstre tror, det er et forkert netværk, der er ved at blive stillet op i det her forslag.
Et statsligt, centralt kontor kan jo ikke være på ethvert gadehjørne, og det kan ikke få den indsigt i borgernes økonomi og kan ikke få den helhedsorientering, som skal til, hvis man virkelig skal lave en plan i fortrolighed med borgerne, som andre kan, f.eks. et pengeinstitut.
Det er ikke altid den muntre gang til et pengeinstitut, og jeg genkender altså ikke det der billede, som fru Line Barfod stiller op, om, at pengeinstitutter er dem, der nærmest spiller en pusherrolle i det her gældsmarked og lokker folk ud, hvor de mister deres frie vilje.
Jeg kan ikke acceptere det.
Jeg vil også sige, at når det gælder f.eks. enkeltydelser i henhold til den sociale lovgivning, altså social aktiv politik, så skal socialrådgiveren jo ind og lave
et budget med borgeren, f.eks. når man skal stille op for at få finansiering af huslejen.
Når man giver en enkeltydelse, skal der udarbejdes et budget.
Så socialrådgiverne er også en del af det her netværk, som kan foretage en helhedsorienteret betragtning i stedet for, at vi skal fjerne det hele fra den enkelte og overlade det til den store stat.
Kim Sejr (RV), 2003-05-20:
Vi har fået slået fast, at Venstre trods alt går ind for gældssanering for dem, der er kommet helt ud på kanten og er fuldstændig håbløse tilfælde.
Man kan måske sammenligne det med, at man på skibet er ved at gå planken ud, falder i vandet, og så er vi med gældssanering parate til at kaste et redningsbælte ud.
Jeg spørger så bare: Ville det ikke være smartere, at vi var i stand til at tage fat i det menneske, som er ved at gå planken ud, og undgå, at vedkommende falder ud over planken og ned i vandet?
Det er det formål, det her forslag har, nemlig det forebyggende, så man måske undgår nogle af de her gældssaneringssager.
Line Barfod (EL), 2003-05-20:
Jeg kan godt forstå, at Venstre støtter gældssanering.
Den blev i sin tid indført på baggrund af de mange landbrug, der måtte gå på tvangsauktion på grund af de dårlige forhold.
Som tingene ser ud i øjeblikket med de økonomiske konjunkturer og den meget høje belåning og gældssætning, der er i landbruget, kunne der være mange landmænd, der fik behov for den igen.
Jeg støtter bestemt også gældssanering, men jeg synes ikke, man skal vente, til folk er kommet så langt ud.
Jeg synes, det er meget bedre at hjælpe folk, inden de kommer yderst ud.
Ligesom jeg i forhold til alkoholbehandling synes, at det er bedst at hjælpe folk, inden de er kommet så langt ud i deres misbrug, at de har mistet job og alting. Så lige i forhold til bankerne: Bankerne ser på, hvordan de skal tjene penge.
Jeg har haft rigtig mange klienter, som netop er kommet ud i store problemer på grund af deres bank.
For hver gang de har haft problemer med at få pengene til at hænge sammen, har banken givet dem et nyt lån eller forhøjet det lån, de havde i forvejen, indtil deres gæld var vokset til så store højder, at de simpelt hen ikke kunne overkomme det længere.
Så den der med bankrådgiverne holder altså ikke i den virkelige verden.
Bankerne er interesseret i at tjene penge, og de er ikke specielt interesseret i at hjælpe folk af med al deres gæld.
Det, vi har behov for, er nogle, der er fri for kreditorinteresser og derfor kan sidde og give folk en ordentlig rådgivning.
Den kan man desværre heller ikke få på socialkontoret, for der kan man kun få hjælp, hvis man skal have penge.
Mange af de her mennesker er heldigvis ikke kommet dertil, hvor de har behov for penge.
De har behov for råd og hjælp.
Flemming Oppfeldt (V), 2003-05-20:
Når folk kommer ud i fuldstændig håbløs gæld og skal finde en vej ud af den, har vi forskellige instrumenter til at hjælpe dem.
Men at gøre de, der er yderst ude, til et normalt problem eller et normalt regnestykke, det er forkert.
Vi ser sådan på det, at de, der er tæt på folk, er dem, man som borger har en normal omgang med - det er f.eks. ens pengeinstitut - og det må være det netværk, der er bedst til at rådgive, for det er dem, man bruger i hverdagen.
Når jeg nævnte de her tre ting, er det for at tage de tre vigtigste områder, hvor vi i dag har rådgivere for borgeren.
Så behøver vi ikke at have et nyt statsligt kontor.
Kim Sejr (RV), 2003-05-20:
Jeg er stadig væk interesseret i et svar fra Venstres ordfører på, at hvis man har det standpunkt, at gæld er en privatsag, økonomi er en privatsag, hvorfor så i det hele taget være tilhænger af gældssanering?
Det kunne jeg godt tænke mig et svar på.
Er Venstre tilhænger af at bruge et trecifret millionbeløb på gældssanering blandt private mennesker i det her land?
Det vil jeg gerne have et svar på.
Line Barfod (EL), 2003-05-20:
Jeg ville bare i al beskedenhed tillade mig at sige, at man også kan få god gældsrådgivning hos en advokat, der ved noget om det.
Men jeg forstår simpelt hen ikke hr. Flemming Oppfeldt og Venstre.
Det kan hjælpe mange til at komme ud af de problemer, de har, og der er mange sociale problemer og misbrugsproblemer, der hænger sammen med, at folk har en stor gæld.
Der er mange kvinder, som i ægteskabet har stået for en stor del af husholdningen og har haft de her konti, som de har købt tøj, mad osv. på, og det har fint kunnet hænge sammen, når der var to indtægter.
Det er jo fint, men det gør, at de bliver ved med at betale af på gælden, og alligevel så vokser og vokser og vokser den.
Det værste tilfælde, jeg har set, var en enlig mor, hvis gæld var 20.000 kr., da hun blev skilt, og 2 år efter var den vokset til 200.000 kr., fordi hun syntes, at hun skulle overholde alle de aftaler, hun havde indgået.
Det er den slags tilfælde, jeg gerne vil undgå, ved at folk har en mulighed for at få rådgivning på et tidligt tidspunkt, og det kan jeg ikke forstå Venstre har noget imod.
Kim Sejr (RV), 2003-05-20:
Nu nævnte ministeren, at der simpelt hen var forskel på holdninger, men det tror jeg ikke engang kan gøre det.
Jeg tror simpelt hen, at der er forskel på verdener, for Venstres ordfører befinder sig tilsyneladende i en verden, hvor de, der har gæld, har deres egen private bankrådgiver, deres egen advokat, deres egen revisor, så de behøver jo ikke nogen som helst hjælp.
Men der tror jeg nok, at virkeligheden og verden ser fuldstændig anderledes ud for mange andre mennesker, der havner i en gældsfælde eller kommer ud i en håbløs situation i forhold til gæld.
Venstres ordfører siger: Vi skal ikke have et gældskontor.
Men sagen er jo, at vi har et gældskontor; vi har et system, der foretager gældssanering.
Mit spørgsmål til Venstres ordfører vil derfor være: Hvorfor ikke være helt konsekvent og simpelt hen afskaffe gældssaneringen?
Det må være den ultimative holdning til det at have overblik over sin egen økonomi.
Line Barfod (EL), 2003-05-20:
Nu betragter jeg hverken advokater eller revisorer eller andre rådgivere som formyndere.
Jeg kan også oplyse hr. Flemming Oppfeldt om, at der faktisk findes en del mennesker i dette land, der ikke har råd til at betale advokater og revisorer for at hjælpe sig. Der er også en del, der ikke ved, at de har mulighed for at få den hjælp.
Det kunne man tage og ændre på med noget oplysning, men der er faktisk mange, der ikke opsøger advokater og revisorer, også fordi de ikke har råd til at betale.
Det, vi gerne vil nå frem til med det her forslag, er, at også de mennesker får mulighed for at få hjælp, helst inden de kommer ud i misbrugsproblemer, og inden de kommer ud i bundløs gæld.
Men i hvert fald er der også mange af dem, som er ude i misbrug, og en af de ting, der er med til at fastholde dem i det misbrug og er med til at fastholde dem som sociale klienter, er den store gæld, de har, og som de ikke kan se nogen vej ud af.
Hvis man der kan gå ind og tilbyde dem en ordentlig rådgivning, ville vi faktisk kunne spare ganske mange penge andre steder i det offentlige system.
Flemming Oppfeldt (V), 2003-05-20:
Venstre mener grundlæggende, at borgerne selv er de bedste til at træffe dispositioner for deres eget liv.
Venstre mener ikke, at det er en offentlig kerneopgave at drive et statsligt gældskontor; det er at invitere staten alt for langt ind i privatlivet.
Det gælder specielt, når vi hørte på den debat, der var forudgående, nemlig at det ikke alene skal være for dem, der er på vej ud i dyb gæld, men også for dem, som man kan sætte en forebyggende indsats ind over for.
Så det er jo ret mange mennesker.
Vi mener faktisk, at det er et vildskud at bruge ressourcer på den her opgave.
Det må være en privat opgave.
Vi kan godt forebygge, at borgerne havner i håbløs gæld, f.eks. i den kreditaftalelovgivning, der gælder, hvor man skal oplyse om renter og renters rente og om, hvor store udbetalinger skal være og den slags.
Vi mener også, at det offentlige via forskellige oplysninger kan informere dem, der er interesserede i det, om, hvordan man tilrettelægger budgetter.
Vi henviser til Forbrugerinformationen.
Vi henviser også til den indsats, man kan gøre i folkeskolen, og det har forslagsstillerne jo egentlig også med i deres bemærkninger: I matematik kan man stille bedre opgaver om, hvordan gæld og renter vokser, hvis der ikke er styr på det.
Så henviser vi til den almindelige rådgivning, der i øvrigt findes.
For der findes jo en almindelig rådgivning i pengeinstitutterne, og det er vigtigt, at borgerne ikke vender ryggen til det seriøse og nøgterne pengeinstitut, og det er også vigtigt, at man bruger fagfolk som revisorer til at lave en handleplan, så man kan komme ud af en gældsklemme.
Så vi mener faktisk, at der er en rådgivning i vort samfund, som er tættere på borgerne end et statsligt gældskontor, et overformynderi.
Vi mener faktisk, at den rådgivning, vi har i pengeinstitutter, hos revisorer og andre er tættere på borgerne og kan yde en nær rådgivning.
Så med disse bemærkninger afviser Venstre forslaget.
Line Barfod (EL), 2003-05-20:
Jeg håber også, at økonomiministeren ud fra en økonomisk betragtning vil komme med en vurdering af, om ikke det er bedre at bruge nogle få penge på forebyggende arbejde i stedet for at skulle bruge mange penge, når det er gået galt.
Bare til almindelig forbrugeroplysning er der altså desværre mange mennesker i dette land, der ikke kan få rådgivning i en bank, og der er desværre mange bankrådgivere, der ikke har nogen som helst uddannelse, der gør, at de kan give den nødvendige rådgivning.
Det er meget få mennesker, jeg har mødt blandt de mange, mange klienter, jeg har haft, som har kunnet få nogen hjælp i den bank, de er gået ned i for at spørge om hjælp.
Kim Sejr (RV), 2003-05-20:
Nu har jeg jo i hvert fald, synes jeg selv, den sunde økonomiske holdning, at der ikke er noget i vejen med at bruge penge, hvis man kan spare penge.
Sagen er jo, at vi har 1.500-1.600 gældsaneringer.
Vi kan med et slag på tasken sige, at udgiften for private og offentlige kreditorer beløber sig til et tab på 100.000 kr. pr. sag, og dermed har vi altså nogle udgifter på omkring 150 mio. kr., hvor det offentlige har udgifter ved at håndtere de her sager.
Tror ministeren ikke, at man ved at iværksætte en forebyggende indsats kunne være med til at spare nogle af de mange millioner kroner?
Dermed ville en forebyggende indsats på det her område ligefrem blive en god forretning.