runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Vibeke Peschardt (RV), 1999-11-19:
Kan vi ikke gøre det lidt bedre, sagde hr. Ole Sohn med en venligt sarkastisk hilsen til statsministerens nytårstale for et par år siden.
Jo, det kunne vi da sådan set godt.
Jeg kan huske, at dengang man indførte de regler i 1993, var arbejdsløsheden tårnhøj, og det handlede om fred og frihed til faktisk at holde sig ude af arbejdsmarkedet, i hvert fald komme ud af statistikkerne, indtil økonomien kom i gang.
Det lykkedes jo også meget fint, men nu er det hele altså vendt, og vi står i en helt anden situation.
Det bliver så blandet sammen med - og det er der så ikke noget at gøre ved - familiepolitiske ordninger, som det jo også er, i et stresset arbejdsmarked.
Jeg vil sige, at de muligheder, der ligger i forslaget, synes jeg er meget gode.
Der bliver mulighed for at tage fri i kortere tid, end det har været muligt indtil nu, altså 8 uger i stedet for 13 uger, og der kommer enkelte andre mindre ændringer.
Jeg kan da godt forstå, at de, som gerne havde set et helt andet system, ikke er tilfredse med det, og dem har vi jo hørt nogle af i dag.
Det er også ærgerligt, at man ikke kan få tingene til at nå sammen på en anden måde, men alt andet lige synes jeg denne løsning er den bedste, der kan findes lige nu.
Man skal ikke forsværge, at den ikke kan blive lavet om igen, måske ikke lige til næste år, men i hvert fald på et senere tidspunkt.
Nej, det gør fru Vibeke Peschardt ikke.
Men hun og Det Radikale Venstre mener, at det er et personligt valg, hver enkelt familie må træffe, om de vil gå hjemme og passe deres børn, og det er så Folketinget, der bestemmer, i hvilket omfang man vil dosere pengestrømmen til børnefamilierne. Jeg synes altså, at man fra Folketingets side og fra regeringens side bliver nødt til at se på det overordnede, samfundsøkonomiske, og så er det, som jeg også sagde, man må se på, om man kan få skruet nogle ordninger sammen, der passer nogenlunde, og det bedste, vi kan nå frem til i øjeblikket, er det, der ligger her.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-19:
Det er jo egentlig en dybt alvorlig situation, vi står i, og det her lovforslag er efter min opfattelse symptomatisk for det problem, som den her regering sidder med, det problem, som efterhånden næsten daglig aflæses i opinionsmålingerne: at Socialdemokratiet går tilbage og Dansk Folkeparti går frem, fordi man måske nok har nogle store ord ved festlige lejligheder, men når det gælder løsningen af sociale og arbejdsmarkedspolitiske problemer, så leverer man ikke varen. Hvis regeringen ikke snart erkender, at den sociale utilfredshed, der er i befolkningen og især blandt de hårdtarbejdende lavtlønnede og de arbejdsløse, må give sig udslag i konkret, ordentlig, virkelig gennemgribende forandrende lovgivning, så vil den her regerings dage være talte om senest 2 år. Jeg tillader mig at sige det så skarpt, for
nogle skal jo sparke regeringen bagi.
Tiden tillader ikke mild tale.
Og det, der kommer her, kan altså simpelt hen ikke bruges i den sammenhæng.
Det må man sige.
Hvis man fortsætter på den måde, vil de kurver, som vi så hos Vilstrup her til morgen, hurtigt komme til at minde om kurverne i den situation, som vi havde i 1973.
Jeg tror ikke, jeg behøver at fortælle nogen, hvordan stemmetallene så ud ved folketingsvalget i 1973.
Til indholdet i det her: Der er selvfølgelig en lille bitte forbedring i det, men den er samtidig kombineret med forringelser. Det er ubegribeligt, at forslaget betyder ændringer, så de lønmodtagere, der vælger at gøre brug af en kortere orlovsperiode i løbet af barnets første leveår, risikerer at blive snydt i den anden ende - vi har været inde på det i debatten - for de vil så miste nogle af de 26 uger, som de ellers ville være berettigede til.
Der er også det forhold, at når det drejer sig om mulighederne for at afbryde en orlovsperiode før tid ved hjælp af aftaler, mister man også på den måde retten til den del af perioden, som falder bort.
Og vi ved jo alle sammen godt, hvordan den slags aftalemuligheder vil blive brugt af arbejdsgiveren til at lægge pres på lønmodtageren.
Sammenholdt med, at det er så lille en forbedring, som der sammenlagt her er tale om - det kan godt være, at det bliver lidt mere fleksibelt, og det kan også godt være, at det er godt nok at have det lidt mere fleksibelt -
må man altså sige på bundlinjen: Det er ikke godt nok.
Men hvis man sammenstiller det med den problemstilling, jeg prøvede at ridse op ved indledningen af det her ordførerindlæg, skal der altså meget mere til fra regeringens side, og det håber jeg så på kan komme.
Lad os prøve at gøre det til en virkelig gennembrudssag for dem, der gerne vil en progressiv udvikling, og for dem, der ikke ønsker, at det næste folketingsvalg skal ende med en kæmpesejr for Dansk Folkeparti.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 1999-11-19:
Nu er det jo altid rart med omsorg, og specielt rart er det jo med omsorg fra dem, der kalder sig ens venner.
Det tror jeg bestemt også regeringen og arbejdsministeren er.
Men nu bryder jeg igen princippet med en kort bemærkning
til en person, der ikke er ordfører, og det gør jeg så ikke på baggrund af ordførertalen, men på baggrund af kommentaren til ordførertalen.
Ordførertalen, kunne jeg forstå, skulle hr. Keld Albrechtsen måske i virkeligheden have holdt sig til, for den var jo i virkeligheden ganske positiv over for lovforslaget, og det var det, vi egentlig skulle diskutere.
Jeg synes, hr. Keld Albrechtsen i omsorgen for regeringen og for Socialdemokratiet glemmer antallet af skabte arbejdspladser, glemmer antallet af væsentlig færre arbejdsløse, end vi havde, da regeringen tiltrådte, og en række tiltag, som jo i øvrigt også er lavet sammen med Enhedslisten - pinsepakken er nævnt osv. - en række tiltag, som forbedrer børnefamiliers vilkår, som forbedrer vilkårene for de svageste i det her samfund.
Det skulle hr. Keld Albrechtsen også have sagt lidt om.
Men jeg synes, hr. Keld Albrechtsen skulle have holdt sig til ordførertalen.
Jeg beklager.
Jeg har lige hørt, at jeg er ved at bryde en uskreven regel om, at man ikke stiller spørgsmål, når det ikke er ordføreren på sagen.
Men så kan hr. Knud Erik Kirkegaard jo tage spørgsmålet med sig til De Konservatives ordfører.
Jeg hørte nemlig ikke, at der i det taleoplæg, som hr. Knud Erik Kirkegaard så læste op, så lad os sige det sådan, stod noget om, at den fleksibelgørelse var et godt tilbud til børnefamilierne.
Det kunne jeg sådan ane imellem linjerne, da det nu var synd for arbejdsgiverne der, så kunne jeg næsten ane mellem linjerne, at det i virkeligheden var ganske godt for børnefamilierne.
Det vil jeg egentlig godt have at hr. Knud Erik Kirkegaard kunne bekræfte, men han kan tage det med.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-19:
Ja, hr. Kramer Mikkelsen har ret i, at inspirationen greb mig lidt under mit stedfortrædende ordførerindlæg, men jeg kan garantere, at det ikke desto mindre var udtryk for Enhedslistens holdning i denne her sag.
Jeg synes, hr. Kramer Mikkelsens korte bemærkning til mig kun illustrerer, hvilken krise vi står i, eller i hvert fald regeringen står i.
For det er selvfølgelig rigtig nok med pinsepakken og alt muligt andet, som vi da heldigvis har kunnet samarbejde om.
Problemet er bare, at disse opinionstal viser, at det ikke er godt nok.
Det må man da se i øjnene, at der skal gøres noget virkelig for alvor.
Ellers vil man opleve den situation, at nogle partier til højre i denne her Folketingssal vil skamride flygtninge- og indvandrerspørgsmålet og få pustet det op til at være et kæmpeproblem, som så bliver hovedtemaet for næste folketingsvalg.
Det skal ikke lykkes dem, hvis det står til
Enhedslisten
Det burde heller ikke lykkes dem, hvis det står til regeringen.
Men det kræver, at regeringen anlægger en strategi, hvor det bliver løsningen af de reelle problemer og de reelle ønsker, de reelle behov, folk har i det her samfund, som bliver sat øverst på dagsordenen.
Vibeke Peschardt (RV), 1999-11-19:
Jeg vil altså sige til hr. Mogens Andreasen: Hvis man lader pengene følge børnene, sådan som Venstre gerne vil have, og hvis man i øvrigt betaler folk for at holde sig uden for arbejdsmarkedet, kan de altså ikke være to steder.
De kan ikke både være på arbejdsmarkedet og passe deres børn, og altså holder de sig ude.
Og hvad bliver så problemet i de kommende år?
En faldende arbejdsstyrke blandt de unge.
Hvad ville et forslag som det, hr. Mogens Andreasen og visse andre elsker at fremføre, betyde?
Det ville betyde, at vi kom til at mangle arbejdskraft.
Og jeg vil gerne høre, om hr. Mogens Andreasen så vil importere arbejdskraften eller gøre andre ting.
Dette er for det første et økonomisk fuldstændig uansvarligt forslag, som vi selvfølgelig ikke støtter, men jeg vil gerne lige have svar på: Hvor skal man så få arbejdskraften fra? Skal det være bedstemødre, skal det være indvandrere, eller hvem skal det være?
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-11-19:
Da vores ordfører, hr. Jens Heimburger, ikke kan være til stede, skal jeg på hans vegne sige følgende: Det Konservative Folkeparti støtter ideen om en mere fleksibel børnepasningsorlov, men vi støtter samtidig synspunktet om, at denne øgede fleksibilitet skal indføres på en sådan måde, at der bliver taget størst muligt hensyn til arbejdsmarkedets vilkår.
Samtidig vil lovforslaget pålægge arbejdsgiverne ekstra administrative byrder, hvis medarbejderne, om jeg så må sige, kan hoppe ind og ud af arbejdsmarkedet i en række perioder. Vi vil gerne øge fleksibiliteten i orlovsordningerne, men omkostningerne skal findes inden for det samme område, eksempelvis ved en afkortning af den samlede orlovslængde.
Vi mener ikke, at forældre er en stor, svag gruppe, som nu skal have tilført meget store ekstra ressourcer i form af ekstra orlovsordninger.
Hvis forældrene ønsker øget fleksibilitet, og det har vi forståelse for, så skal finansieringen også findes inden for de nuværende rammer for orlovsordningerne.
Vi støtter således fleksibilitet i ordningerne, men det fremlagte forslag er vi skeptiske over for, og vores endelige stillingtagen vil bero på den udvalgsbehandling, som nu skal i gang.
Ole Sohn (SF), 1999-11-19:
Hvis man ikke havde fulgt debatten om orloven gennem de sidste par år, men alene havde lyttet til den socialdemokratiske ordfører, så kunne man jo få indtryk af, at noget stort var undervejs.
Men når man har nærlæst forslaget, så må man sige, at det meget store, der tilsyneladende er undervejs, er blevet til såre lidt. Noget af det, der undrer mig i den socialdemokratiske ordførers tale, var en bemærkning om, at man kunne få flere orlovsmuligheder.
Det vil jeg da gerne have beskrevet lidt nærmere, for sådan som jeg har læst forslaget, er det jo mere et spørgsmål om, at man kan afkorte den retssikrede orlovsperiode og så lægge en del af det over i den aftalebaserede.
Det kan godt ske, at det giver nogle muligheder, at man, hvis ikke man har råd til at tage 13 uger, så kan tage 8 uger, at det måske kan betragtes som en fordel.
Men at det bliver til flere, det har jeg svært ved at se.
Kristian Jensen (V), 1999-11-19:
Jeg er enig med hr. Ole Hækkerup i, at det ville være en skræmmende tanke, hvis kun én person kunne bestemme i Danmark.
Det er derfor, vi har et demokrati og et folkestyre, som jeg er glad for at være en enkelt af 179 blandt.
Jeg vil blot sige til hr. Lars Kramer Mikkelsen først: Vi i Venstre mener også, at vi har et ansvar for at lette vilkårene for børnefamilierne.
Vi har en idé om, hvilken retning vi skal gå.
Vi har en idé om, at vi gerne vil give børnefamilierne et større og friere valg også på spørgsmålet om børnepasning.
Det er ikke sikkert, at vi fra Venstres side, hvis vi sad i regeringen, var kommet med dette forslag om forældreorlov, men vi havde fremsat et forslag om, hvordan man kunne få frihed til at vælge selv.
Når hr. Ole Hækkerup kommer ind og stiller det direkte spørgsmål om, hvor lang tid det skal være, hvis Venstre havde besluttet det her, så vil jeg bare sige, når vi kigger på det her forslag, så er det da et skridt i en mere fleksibel retning.
Det er også et forslag, som koster 100 mio. kr. at gennemføre.
Spørgsmålet er: Hvad får man for de 100 mio. kr?
Eller er der noget mere?
Og vi tror fra Venstres side, at vi kunne få et større udbytte ved at bruge indsatsen på at skabe frit valg på børnepasningsområdet, og at det ville give større tilfredshed.
Men når vi kigger på det her, så har vi jo ikke fra Venstres side sagt, at det her kan vi overhovedet ikke høre tale om.
Så har vi sagt, at her er en række spørgsmål, vi kigger på, gennemarbejder og træffer beslutning ud fra.
Mogens Andreasen (DF), 1999-11-19:
Jeg fatter ikke, at regeringen ikke kan se, hvad den gør.
For der er jo ikke tale om, at dette her er en engangsforeteelse. Vi har jo også set det - jeg tror det var i sidste uge - og vi ved, at der kommer altså flere afgifter på virksomhederne i løbet af ganske kort tid.
Det betyder selvfølgelig den forringelse, som jeg peger på, i konkurrenceevnen, og det skaber også en øget arbejdsløshed.
Annie Lunde Hansen (CD), 1999-11-19:
Da CD's arbejdsmarkedsordfører, fru Susanne Clemensen, ikke kan være til stede i dag, skal jeg på hendes vegne redegøre for CD's holdning.
Vi er i CD principielt enige i synspunktet om, at de, der bruger en ydelse, også er dem, der betaler for den.
Når vi i CD alligevel har betænkeligheder ved forslaget, er det, fordi det giver en ekstra udgift for erhvervslivet på 165 mio. kr. Derfor mener vi, at der samtidig burde ses på de samlede belastninger for erhvervslivet.
Sagt på en anden måde: Vi har ingen problemer med dette forslag, hvis der findes en form, hvor erhvervslivet samlet set ikke bliver belastet yderligere.
En lille detalje, vi har bemærket i lovforslaget, er dog den høje rente, der tilskrives, hvis der ikke betales rettidigt.
Ikke at vi har sympati for dårlige betalere, men vi mener modsat heller ikke, at det offentlige - i dette tilfælde Lønmodtagernes Garantifond - skal kunne opkræve et højere beløb end andre.
Den generelle regel i renteloven er jo den officielle diskonto med et tillæg på 6 procent.
Vi ønsker i CD at lægge dette forslag ind i finanslovforhandlingerne.
Derfor tager vi ikke endelig stilling her ved første behandling.
Vibeke Peschardt (RV), 1999-11-19:
Ja, det er jo lidt morsomt at høre de borgerlige ordførere her.
Jeg ved, at specielt Venstre plejer at have en sætning, der lyder noget i retning af, at de, der bestiller musikken også skal betale den, men det gælder åbenbart ikke i situationer som den her.
I Det Radikale Venstre synes vi, det er helt naturligt, at Lønmodtagernes Garantifond nu bliver lagt over på arbejdsgiverne.
Det er jo egentlig dér, den hører hjemme, det er dem, der kan gå konkurs.
Og man kan sige, at på et tidspunkt, hvor erhvervslivet går aldeles udmærket, jamen så må de også være i stand til selv at klare en belastning på 165 mio. kr., som jo ikke er voldsom. Dertil kan man jo sige, at sidste gang der blev lavet overenskomster, blev de overenskomster rimeligt dyre, og det, vi har hørt om de overenskomstforhandlinger, der forestår, hvad er det da, lønmodtagerne vil have?
Ja, de vil have mere ferie, og de vil antageligt også have mere i løn.
Og jeg har hørt arbejdsgivere være ude at sige, at hvis de nu skulle belastes f.eks. med nye VEU-bidrag eller sådan noget som det her, ja, så var der ikke til mere ferie, og måske heller ikke til så meget i løn. Det er måske samlet set udmærket for den økonomiske politik, at det kommer til at lande på den måde, så vi er tilfredse med det forslag her.
Vi synes, det er en udmærket måde at være med til at regulere på.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-19:
Da mit partis ordfører desværre er forhindret i at møde frem, skal jeg på Enheldslistens vegne sige, at Enhedslisten kan støtte lovforslaget.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-11-19:
Jeg skal ikke trække debatten om dette forslag længe ud.
Jeg må sige, at isoleret set, så er det jo svært at argumentere imod, at Lønmodtagernes Garantifond skal finansieres af arbejdsgiverne.
Men man kan netop ikke se det isoleret, fordi finansloven jo lægger op til en række stramninger, en række belastninger for erhvervslivet, ligesom de har nogle i forvejen, og ligesom de selvfølgelig også har nogle tilskud på forskellige måder.
Så det skal ses i en samlet helhed.
Vi finder, at det her er et indlæg i finanslovforhandlingerne.
Vi vil tage det med dér, og vores stilling til forslaget vil være helt afhængig af, hvad vi finder ud af i finanslovforhandlingerne.
Så vi kan ikke sige ja til det på nuværende tidspunkt.
Thorkild B. Fransgaard (FRI), 1999-11-19:
Man kunne fristes til at sige: Hver uge her i Folketinget sin byrde for det danske erhvervsliv.
Ja, man kan ikke lade være med at tænke på somme tider: Er det virkelig regeringens mål at lægge så mange byrder på dansk erhvervsliv, at det skal give op?
Men det kan selvfølgelig ikke være rigtigt. Man hører den ene gang efter den anden, ikke bare i forbindelse med det her lovforslag, men også andre, når det gælder om at lægge byrder på dansk erhvervsliv: Jamen det drejer sig ikke om så meget.
Men hvor meget kan erhvervslivet holde til, inden det giver op?
Ja, man kan fristes til somme tider at huske på det gamle udtryk: Så lang tid det knager, så holder det nok!
Det er det, man går efter.
Men på et tidspunkt så siger det stop.
De ærede medlemmer, som ikke tror, at dansk erhvervsliv har konkurrenceproblemer, for det forstår jeg, at der er nogle i det her Ting, der ikke forstår, vil jeg opfordre til at tale med nogle af de virksomheder, der har med eksport at gøre.
Så tror jeg, man vil få et andet indtryk.
For Frihed 2000 drejer det sig om, at vi skal til at sige stop for flere byrder til erhvervslivet i stedet for at lægge flere på dem, enten det nu drejer sig om store beløb eller mindre beløb.
Ellers bliver det et problem inden for en ganske kort årrække, hvordan vi skal finansiere hele vores samfund.
For det eneste sted, pengene kan komme fra, er jo erhvervslivet; det tror jeg vi alle er enige om. Vi kan på det kraftigste kun sige det, som vi mener, nemlig at vi ikke kan være med til det her lovforslag.
Men som det har været nævnt, så er det jo noget, man diskuterer i de partier, der i øjeblikket er ved at sammenstrikke en finanslov.
Det er noget, vi ikke er med i, så vi kan nok ikke gøre meget, men jeg vil endnu en gang opfordre til - ikke bare i forbindelse med det her forslag, men måske kommende, for det ser ud til, at der bliver nogle kommende lovforslag
om byrder for dansk erhvervsliv - at de ærede medlemmer vil tænke sig om endnu en gang.
Ove Hygum (S), 1999-11-19:
Det er jo spørgsmålet at få helheden til at hænge sammen.
Derfor er det også kloge meldinger, der er kommet fra flere, nemlig at det her skal ses i en helhed.
Jeg kunne godt få lyst at sige ved denne her lejlighed, at når man nu taler om de voldsomme byrder, der pålægges dansk erhvervsliv, så er der jo ingen, der glæder sig over den faktiske udvikling.
Alene i år, i de to første kvartaler, har de øvrige arbejdsomkostninger, bortset fra lønnen, bidraget negativt til stigningstakten i de samlede arbejdsomkostninger i størrelsesordenen 0,2 pct.
Det synes jeg er ganske væsentligt og en dokumentation for, at også denne regering er optaget af, at erhvervslivets konkurrenceevne er intakt og udvikles positivt.
Det handler nu om, for lige at få proportionerne på plads, at udgiften skal indføres og justeres i regnskabet én gang årlig.
Jeg tvivler på, at det er den administrative byrde, som det kaldes, der fratager én eneste i dansk erhvervsliv lysten til at drive en virksomhed.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 1999-11-19:
Regeringen afgav i maj 1998 sin børnefamiliepolitiske redegørelse, der lagde op til en række ændringer i forbindelse med børnepolitik.
I redegørelsen blev det endvidere anbefalet at afholde en række drøftelser med arbejdsmarkedets parter om opfølgning på denne redegørelse.
Det mundede bl.a. ud i en rapport, der peger på en række muligheder for forbedringer, herunder det forslag, vi behandler i dag, om ændring af lov om orlov.
Hovedindholdet i det foreliggende forslag er, at det fremover bl.a. bliver muligt at få børnepasningsorlov i ned til 8 uger, altså en ændring fra det nuværende minimum på 13 uger.
De foreslåede ændringer afspejler et kompromis mellem to helt modsatrettede hensyn, der ikke umiddelbart lader sig forene, nemlig på den ene side hensynet til arbejdsmarkedets behov, forstået som at der er det udbud af arbejdskraft, der er behov for, og dernæst det hensyn, der på den anden side skal være og tages til børnefamilierne og den mulighed, de skal have for at være sammen med deres børn uden stress og jag.
Hensynet til arbejdsmarkedet mener jeg i dette forslag
er taget, bl.a. ved at der ikke lægges store begrænsninger på udbudet af arbejdskraft, og hensynet til børnefamilierne er der taget i forhold til, at man nu får mulighed for at holde orlov til børnepasning i flere, men kortere perioder.
Der åbnes mulighed for, at forældre, der passer handicappede børn med kompensation for tabt arbejdsfortjeneste, i tilfælde af ledighed kan overgå til børnepasningsorlov, og endelig åbnes der mulighed for, at forældre kan bruge slutningen af deres orlov til indkøringen af børn, som skal begynde i en daginstitution.
For Socialdemokratiet at se tilgodeser dette her forslag i høj grad begge hensyn, og alt i alt er der tale om en mere fleksibel lovgivning, som vi i Socialdemokratiet støtter.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-11-19:
Ja, det er jo en stor dag i dag.
Og hvad ser vi så?
100 mio. kr. drysset rundt sådan med rund hånd til tilfældige børnefamilier.
Jeg vil gerne spørge hr. Kramer Mikkelsen: Hvad hjælper det her på den unge mors situation?
Den unge mor, som vi fik så udmærket beskrevet på sin cykel med barnet på bagagebæreren om morgenen i regn og slud og sne og frost, får hun det bedre af det forslag her?
Dette er det eneste kontante udslag af den følelsesladede udtalelse fra statsministeren i nytårstalen for 2 år siden.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 1999-11-19:
Til hr. Ole M. Nielsen vil jeg sige: Jo, jeg mener rent faktisk godt, det kan hjælpe.
Det er klart, at som statsministerens tale blev udlagt af pressen, men selvfølgelig også af medlemmer af dette høje Ting, så satte man sig forventningsfuldt til rette og forventede, at det var regeringen, der skulle komme med den samlede løsningspakke.
Jeg tror nu, det mange gange er sagt fra den her talerstol, at ordene »kan vi ikke gøre det lidt bedre« i virkeligheden var tænkt og ment i retning af, at det bl.a. også var arbejdsmarkedets parter.
Derfor skulle den børnefamiliepolitiske redegørelse også handles af med de faglige organisationer, og det er jo sket, og her er der fremlagt nogle forslag, som kom til rette, efter at den børnepolitiske redegørelse var handlet af sammen med de faglige organisationer.
Så jo, jeg tror rent faktisk også godt, det kan hjælpe den enlige mor.
Men jeg vil da godt erkende, at hvis man har siddet og ventet, at der skulle komme et voldsomt boom af ekstra orlovsmuligheder, ekstra orlovsordninger, så er det ikke tilfældet med det her forslag, men der er tale om en fleksibelgørelse, som klart vil være en fordel for børnefamilierne.
Og til hr. Ole Sohn: Jeg mener ikke, jeg sagde, at der kom flere muligheder, men jeg sagde, at man kunne splitte sin orlovsperiode op i flere stykker.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-11-19:
I Kristeligt Folkeparti har vi forlængst indset, at arbejdsmarkedets parter ikke duer til at regere det land her,
men jeg vil gerne spørge, om hr. Kramer Mikkelsen mener, at det er rimeligt.
I så fald burde statsministeren nok cleare sin tale med arbejdsmarkedets parter, inden han holdt den, lige som dronningen skal cleare sin med statsministeren, så har vi jo lidt system i tingene.
Men jeg vil godt spørge, om hr. Kramer Mikkelsen mener, at arbejdsmarkedets parter skal regere det her land, hvis statsministeren i øvrigt har nogle holdninger til, hvordan han mener, det skal indrettes.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-19:
Jeg vil gerne spørge hr. Kramer Mikkelsen, om det ikke er korrekt, at de lønmodtagere, der vælger at gøre brug af en kortere orlovsperiode i løbet af et barns første leveår, risikerer at blive snydt i den lange ende, hvor de så mister en del af de 26 ugers orlov, som de har ret til, således at dette her forslag i virkeligheden i praksis kan komme til at virke som en indskrænkning af orlovsmulighederne.