Christian H. Hansen (DF), 2000-02-01:
Forespørgselsdebatten her, som er rejst af hr. Frank Dahlgaard,
er efter min opfattelse yderst relevant.
I Dansk Folkeparti ønsker vi en folkeskole, hvor undervisningen skal tilrettelægges på en måde, så eleverne får viden og færdigheder, der dels muliggør deres deltagelse i en efterfølgende uddannelse og dels gør det muligt for dem at leve som bevidste mennesker i et demokratisk samfund.
Det mål kræver jo noget både af forældrene og af lærerne, men også af eleverne.
Det kræver bl.a., at eleverne deltager i undervisningen på en konstruktiv måde, og det er også her, det element, der hedder ro og dermed bedre undervisningsbetingelser i folkeskolens normale klasser, kommer ind.
Det er netop det problem, som debatten i dag skal sætte i fokus.
Nu er det heldigvis således, også ud fra rapporten, at rare og positive elever stadig væk er i klart overtal, men der vil naturligvis blandt de mange hundrede tusinde elever, som daglig er i vores skoler, være nogle med personlige problemer, også så store personlige problemer, at de kommer til udtryk via uro i undervisningstimerne.
For virkeligheden i vort samfund er jo, at der er sket store forandringer.
Dagligdagen i rigtig mange familier har ændret sig, og det har samtidig bevirket, at der næsten pr. automatik er lagt øgede opgaver både over på medarbejderne i institutionerne og over på lærerne på vore skoler.
Der er jo mange ting, der har forandret sig fra dengang, jeg selv gik i skole.
Da hed det »hr. lærer« og »hr. Andersen«.
Jeg ved ikke, om det måske er det, der har gjort, at det er blevet mere slapt nu, men nu hedder det »hej, Hugo«.
Og det er måske sådan nogle små elementære ting, som bevirker, at der er lidt mindre disciplin i de enkelte skoler.
Den uro, som kan opstå i klasserne, er til stor skade
for eleven selv, men den kan også være ødelæggende for alle vedkommendes kammerater.
Men der er vel heller ingen tvivl om, at hvis man har en uromager i sin klasse, som daglig forstyrrer undervisningen, så gør det, at man selv mister lysten til at gå i skole og deltage i undervisningen i den klasse.
Der er ingen tvivl om, at vi står over for et dilemma, som skal løses.
Hvad angår løsningsmodellen kan man selvfølgelig have mange forskellige meninger, og i debatten, som vi har i dag, dukker det da også jævnligt op, også ude i landet, men jeg vil gerne i dag nævne, at jeg hopper ikke på den med at sige, at det er kun lærernes skyld.
Det er altså ikke alene lærerne, der er skyld i, at vi har uro i undervisningstimerne; det er ikke lærernes skyld, at der eventuelt er rodløse børn i vores skoler.
Jeg har nævnt det tidligere, men gør det lige igen: Det er og bliver
forældrenes ansvar, at børnene sendes motiverede af sted til dagens arbejde i skolen. Her i Folketinget har man i 1996 haft en forespørgselsdebat, hvor det blev pålagt regeringen at igangsætte nogle undersøgelser, som omhandler det problem, vi debatterer i dag.
I undersøgelsen har været inddraget 20 pct.
af landets skoler, og billedet i undersøgelsen viser også det, som jeg har forholdt mig til tidligere, nemlig at de fleste elever opleves som ikke urolige.
Der er altså 61 pct., som efter under undersøgelsen opleves som ikke værende urolige.
Men den gruppe, der næsten altid forstyrrer undervisningen, udgør faktisk 1,9 pct.
For i gennemsnit vil det faktisk sige, at én elev i hver anden klasse forstyrrer stort set hele tiden.
Undersøgelsen viser også, at 10 pct. af folkeskolens elever regelmæssigt forstyrrer undervisningen.
Undersøgelsen peger endvidere på andre ting, nemlig at den uro mest ses i starten af skoleforløbet.
Og den viser, at elever med faglige problemer kan forstyrre, fordi de ikke kan følge med, men også, at de, der er fagligt stærke, lader sig forstyrre, fordi de ikke har opgaver nok.
Vi ser også i undersøgelsen, at det er børn med sociale problemer - det kommer nok ikke bag på nogen af os her og ej heller generelt ude i landet, men det spiller altså en vigtig rolle - ligesom man faktisk også konkluderer, at der er problemer med tosprogede elever.
Og man har fundet frem til, at der er stor forskel på graden af uro fra skole til skole.
Jeg tror, at man på skolerne har stor bevidsthed om, at problemet er der, men efter min mening skal problemet ikke kun løses med rapporter, snak og møder, men også med noget konkret.
Og den konkrete løsningsmodel kunne være, at man tog udgangspunkt i det, som lærerne synes er en god idé.
Det fremgår nemlig af undersøgelsen, at lærerne ønsker, at 1 pct. af eleverne kan placeres uden for skolen. Det er et meget stort emne, og jeg har skrevet lidt for meget ned i dag, men jeg må skynde mig at sige til sidst, at vi kan tilslutte os hr. Frank Dahlgaards forslag.