Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-01-31:
Med dette lovforslag bliver der lagt op til at ændre indholdet af grundlovens § 2, som i dag rummer to elementer.
For det første bliver det fastslået i første punktum, at regeringsformen er det, der hedder indskrænket-monarkisk, hvilket indebærer, at Danmark er et monarki; men denne del af bestemmelsen i § 2 må i øvrigt antages at være uden egentlig forfatningsretlig betydning.
For det andet omhandler grundlovens § 2 som bekendt arvefølgen til tronen i form af en henvisning til de regler, der er fastsat i tronfølgeloven af 27. marts 1953.
Forslagsstillerne finder det dog rigtigst, at der samtidig med den ændring af tronfølgeloven, som regeringen har foreslået, sker en præcisering af det, der omtales som principperne for den demokratiske styreform, som er gældende i Danmark.
Disse principper er ifølge forslagsstillerne, at Danmark er et uafhængigt land, at Danmark er et folkestyre, og at Danmark er en retsstat, og på denne baggrund foreslås grundlovens § 2 ændret, så det i stk. 1 bestemmes, at Danmark er en selvstændig stat, hvis styreform bygger på folkestyre og retssikkerhed.
Det foreslås endvidere, at det skal fremgå af stk. 2, at Danmark er et monarki, at kvinder og mænd har lige arveret til tronen, og at de nærmere regler om arveretten til tronen fastsættes i tronfølgeloven.
Lovforslaget fastlægger f.eks. ikke nærmere, hvad det retlige indhold af den nye § 2, stk. 1 skal være, og det omtales heller ikke, om den nye bestemmelse skal have betydning for anvendelsen eller fortolkningen af andre grundlovsbestemmelser eller i øvrigt sætter nye grænser for lovgivningsmagten.
Lovforslaget indeholder alene nogle få og helt overordnede beskrivelser af de omtalte principper.
Jeg kan oplyse, at regeringen ikke kan støtte lovforslaget, først og fremmest fordi en gennemførelse af forslaget ikke blot ville være udtryk for en justering eller præcisering af bestemmelsen i grundlovens § 2.
Forslaget lægger derimod op til en principiel indholdsmæssig ændring af grundloven, der ikke har nærmere sammenhæng med spørgsmålet om tronfølgen, og som rejser en lang række selvstændige spørgsmål.
Regeringens overordnede holdning til dette spørgsmål er fuldstændig klar: Når tiden måtte være moden til en grundlovsrevision, bør der iværksættes en revisionsproces i form af en grundig samlet gennemgang i en forfatningskommission.
Vi betragter det ikke som seriøst at lægge op til en ændring af en enkelt paragraf i ny og næ, og på den baggrund kan regeringen ikke støtte dette lovforslag.
Jeg er altså nødt til at sige til hr. Niels Helveg Petersen, at tronfølgeloven og grundloven ikke er blandet sammen på anden måde, end at grundloven indeholder en henvisning til tronfølgeloven.
Det er to selvstændige love, og tronfølgeloven kan godt ændres selvstændigt uden at ændre grundloven.
Virkningen af henvisningen i grundloven er, at tronfølgeloven har det, der hedder grundlovsrang, og det vil sige, at den kun kan ændres efter proceduren for ændring af grundloven.
Men tronfølgeloven kan udmærket ændres, uden at grundloven samtidig ændres, og det er lige præcis det, regeringen lægger op til: at holde tronfølgelov for sig og grundlov for sig.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Det, jeg sagde, var, at det vil føre meget vidt, hvis man skal lægge en række af disse såkaldte rettigheder ind i grundloven.
For selv om vi alle kan være enige om, at vi skal beskytte naturen bedst muligt; selv om vi alle kan være enige om, at vi skal tilstræbe, at alle har en bolig; selv om vi alle kan være enige om, at vi skal tilstræbe, at alle har et arbejde; så er jeg nødt til at sige, at det får vi jo ikke ved at skrive paragraffer i grundloven.
Det får vi ved at føre en fornuftig politik, der skaffer boliger, der sikrer miljøet, der skaffer arbejde, og ikke gennem ændringer i grundloven.
Jeg vil så sige om undervisning, at for mig handler det også om noget andet.
For jeg mener faktisk, at det hører med til det, jeg vil kalde frihedsrettighederne, at man, så vidt det overhovedet er gørligt, har lige muligheder i et samfund.
Den måde, man i hvert fald kan tilstræbe det på, er ved at sikre, at alle har fri og lige og gratis adgang til uddannelse.