Søren Søndergaard (EL), 1997-10-30:
Jeg kan ikke lade være med at indlede med at sige, at jeg synes egentlig, at det er interessant at se, hvilken interesse den tidligere debat vakte både på tilhørerpladserne og på pressepladserne og hernede i forhold til denne debat.
Det er måske et af de store problemer, at vi er mere interesserede i at diskutere de ganske få tusinde flygtninge, vi har i Danmark, end vi er i at diskutere, hvordan vi gør noget ved det, der er baggrunden for, at folk flygter.
Men det er en mere generel kommentar. Måske er en af årsagerne til, at folk ikke så konkret er interesseret i den her diskussion, at den i høj grad tager sit udgangspunkt i, at Rockwool Fonden har udgivet en bog, hvor forfatterne mener, at der er fejlslagne bistandstænkninger og fejlslagne projekter.
Der kan siges meget om den bog, og det er der også allerede blevet gjort.
Der er mange interessante ting i den, men jeg synes altså også, som det også er blevet sagt, at det er værd at hæfte sig ved, at bogen først og fremmest behandler meget gamle Danidaprojekter, som er gennemført inden flere store evalueringer og strategilægninger i Danida, og også inden den sidste overordnede Danidastrategi blev vedtaget af Folketinget i marts 1994.
Dermed bliver det jo let en historisk diskussion, som selvfølgelig skal bruges til noget, nemlig at disse gamle projekter, som ikke har opfyldt forventningerne, skal bringe flere til at tro, at det måske er bedre, at vi beholder pengene selv eller i hvert fald beskærer udviklingsbistanden.
Det er selvfølgelig ikke et synspunkt, som Enhedslisten deler.
Man kan sige, at det blæsevejr, som den pågældende bog medførte, har givet V og K endnu en lejlighed til at rejse kritik af den danske udviklingsbistand, og jeg vil sige den velkendte kritik: at projekter ikke bliver til det, som Danida havde håbet på, at det private erhvervsliv ikke støttes tilstrækkeligt, at ulandenes statsapparater er for store og må på slankekur, at Danmark skal støtte Verdensbanken, og at udviklingsbistanden også som en følge af nogle af disse ting skal skæres ned.
Men som udviklingsministeren gør opmærksom på i sin kommentar til Rockwoolfondens bog, kan disse udfald forekomme en lille smule malplacerede i betragtning af, hvor langt den danske udviklingsbistand faktisk er kommet med hensyn til opfyldelsen af de borgerliges drømme.
Dagens bistandsdiskussion handler jo om, hvordan man skal privatisere, hvordan man skal få liberaliseret handelen, hvordan man bedst sætter staten på slankekur, hvordan man støtter eksportindustrien, og hvordan man bedst støtter det lokale borgerskab.
Hvis Danida engang støttede forsøg på at omgå verdensmarkedets faldgruber og imødegå de ulige handelsvilkår og de multinationale selskabers dominans, besjæles Danidas strategier langt hen ad vejen i dag mere og mere af en tro på markedsmekanismens lyksaligheder, uanset hvordan det så fungerer i virkeligheden.
Verdensbanken er i de senere år kommet til at spille en så dominerende rolle i Danida, at man må spørge sig selv, om beslutningerne tages i Verdensbankens hovedkvarter eller på Asiatisk Plads.
Vi må f.eks. gang på gang høre om Verdensbankens planer og se Danidamidler indgå i Verdensbankens strategier.
Helt ned til definitionen på, hvad fattigdom er, lånes der fra Verdensbanken: Tjener man 1 dollar om dagen, er man fattig, men tjener man 1,25 dollar, er man ikke fattig.
Med bankens programmer ville gældskrisen hurtigt være overstået, sagde banken midt i 1980'erne, og i stedet faldt Afrika endnu mere til bunds.
Med de stærke forbindelser mellem Verdensbanken og Danida er der efter Enhedslistens opfattelse en fare for, at vi i mange år endnu kommer til at diskutere fejlslagne projekter eller måske endnu værre, en fejlslagen strategi for, hvordan verdens uligheder bekæmpes.
Så vi mener bestemt, at der er behov for fortsat debat.
Udgangspunktet skal ikke være en kritik af, at der ydes bistand.
Udgangspunktet skal ikke være en kritik af, at der ydes for meget bistand, heller ikke som ideologiske markeringer op til en finanslovforhandling, men diskussionen skal handle om, hvorvidt det er den rigtige bistand, vi giver.
Jeg vil håbe - og det forstår jeg også på udviklingsministeren, at der er lagt op til - at vi kan komme tilbage til en diskussion om det aspekt på et eller andet tidspunkt i løbet af denne folketingssamling som en opfølgning på en verden i udvikling-strategien.