Connie Hedegaard (KF), 2005-03-31:
Jeg beklager, at jeg har bragt ordet konservativ i spil.
Jeg tror, det er tredje gang i dag, hr. Martin Lidegaard er vendt tilbage til det, så det slår åbenbart lidt hårdt.
Men så slemt er det altså slet ikke ment fra min side.
Jeg tror bare, det er vigtigt, at vi har en fælles forståelse af, hvad de regionale udviklingsplaner rent faktisk kan, sådan som det er lagt op til her.
De er ikke tandløse – det tror jeg også hr. Martin Lidegaard vil nå til erkendelse af, når vi kommer længere ned i tingene – og der er også sat en række ressourcer af til at understøtte de regionale udviklingsplaner.
Jeg dyrker meget gerne hvordan og hvorledes videre i arbejdet sammen med hr. Martin Lidegaard.
Så vidt jeg kan forstå, er der stadig nogle udestående tekniske forhandlinger om økonomien og sådan noget.
Der er altså mulighed for at gøre det, som også hr. Christian WedellNeergaard var inde på.
Allerførst tak for ordførernes forskellige kommentarer, som jo har lagt op til, at vi kan få et grundigt udvalgsarbejde.
Lovforslaget rummer, som det ganske rigtigt er blevet nævnt mange gange, nogle ganske væsentlige ændringer af det plansystem, vi kender i dag.
Kommunerne får med reformen en helt central rolle i den fysiske planlægning, idet de overtager hovedparten af de nuværende regionplanmyndigheders opgaver på området.
Regionplanerne, som vi kender dem, afskaffes.
Kommuneplanerne bliver derfor mere omfattende og skal omfatte forhold i både byerne og det åbne land.
Kommuneplanerne bliver dermed også grundlaget for kommunernes administration af landzonereglerne i planloven og udøvelsen af de nye kommunale kompetencer inden for sektorlovgivningen, som følger af kommunalreformen.
Kommunerne får altså mulighed for at fastlægge målene for udvikling i hele kommunen og for at gøre deres administration af tilladelser, dispensationer og godkendelser i henhold til lovgivningen og handlingsplaner efter miljømålsloven og naturforvaltning osv. i det åbne land ret detaljeret.
For borgere og virksomheder vil det betyde en forenkling, fordi de ikke længere også skal orientere sig i regionplanen for at få overblik over planlægningen for arealanvendelsen i kommunen.
Kommuneplanen bliver altså det samlende dokument, hvor borgere og virksomheder kan finde alle regler og krav til arealanvendelsen i deres kommune, og det giver efter regeringens opfattelse en god mulighed for at gøre planlægningen mere nærværende.
Det skal understreges her, at staten har pligt til at påse, at kommuneplanerne er i overensstemmelse med de overordnede planlægningsinteresser.
Også her gælder fuldstændig det samme som for det lovforslag, vi havde til behandling tidligere: Der sker en bevægelse begge veje, mere centralisering på den ene side og mere decentralisering på den anden side.
Hr. Torben Hansen var meget bekymret over, hvorfor vi ikke i denne sammenhæng, når vi nu har fat i planloven, også kunne kigge på byggeri i det åbne land osv.
Jeg vil bare sige, at det ligger i hele processen i forbindelse med kommunalreformen, at vi har valgt – i gåseøjne – kun at medtage det, der har med det administrative i forbindelse med kommunalreformen at gøre, i de 49 lovforslag, som der er fremsat som følge af reformen.
Hvis vi havde brugt anledningen til at ændre alle mulige andre ting med de samme lovforslag, kan enhver se, at vi aldrig ville blive færdige med kommunalreformen, men det er jo ikke ensbetydende med, at vi ikke kan vende tilbage til problemstillinger angående landzone, problemstillinger angående det åbne land, hvor vi i løbet af april måned får et bedre overblik, efter at AKF har afsluttet sin undersøgelse, og problemstillinger angående detailhandelen.
Alle disse og mange andre interessante ting kan vi vende tilbage til.
Med forslaget vil VVM-opgaverne i fremtiden som udgangspunkt også blive varetaget af kommunalbestyrelserne, og VVM-pligtige anlæg vil kræve et tillæg til kommuneplanen.
For enkelte projekttyper vil det dog være sådan, at miljøministeren må påtage sig opgaven med VVM som følge af, at det kan være et projekt, der har meget stor udstrækning eller meget stor kompleksitet.
Det kan være ved anlæg af veje, jernbaner og forskellige virksomheder, der udgør en vis risiko, at ministeren skal udarbejde VVM, og også sager om godkendelse af særlig forurenende virksomheder, f.eks. efter miljøbeskyttelsesloven, skal behandles af staten.
Hovedstadsområdet indtager, som mange har været inde på, i planlægningsmæssig henseende en særstilling.
Der er tale om et byområde med sammenhængende bolig- og erhvervsområder og fælles regionale friluftsområder og grønne områder på tværs af kommunegrænserne, og lovforslaget indeholder også i lighed med tidligere planlove særlige bestemmelser for planlægningen i hovedstadsområdet.
Disse bestemmelser vil sikre, at hovedstadsområdet fortsat udvikler sig i overensstemmelse med fingerprincippet, som jo har været grundlæggende for byudviklingen i området i mere end 50 år.
Det forudsættes, at byudviklingen sker i forbindelse med de vej- og banebetjente fingre, og at de grønne kiler mellem fingrene fortsat sikres som rekreative områder.
Det er der meget stor bevågenhed omkring, og som lovforslaget er formuleret, skal de ting selvfølgelig fastholdes, også i det fremtidige system.
Det er forudsat, at konkretiseringen af principperne vil ske i en dialog mellem kommunerne og de statslige myndigheder, og kommunerne skal ligesom i det øvrige land selv udarbejde deres kommuneplaner på baggrund heraf.
Det er regeringens opfattelse, at der hermed er skabt et tilstrækkelig fleksibelt system, der gør det muligt at fastholde kvaliteterne i den hidtidige planlægning og samtidig i dialog med kommunerne gøre det muligt at videreudvikle hovedstadsområdet som et velfungerende byområde.
Mange har været inde på, og det er jo også rigtigt, at lovforslaget indeholder en helt ny plantype, nemlig den regionale udviklingsplan, som skal udarbejdes af regionsrådene.
Udviklingsplanen vil ikke være en konkret plan for anvendelsen af de enkelte arealer i regionen, sådan som vi kender det fra de nuværende regionplaner, der jo er meget, meget detaljerede helt ned på enkeltarealplanet.
På en lang række felter skal den strategiske udviklingsplan gøre sig nogle tanker og komme med visioner for, hvordan området skal udvikle sig i fremtiden.
Jeg vil sige til hr. Torben Hansen og Socialdemokratiet: Ja, det er der da, og det er jo derfor, vi skal have en strategisk udviklingsplan.
Det er et nyt værktøj, men det betyder ikke, at der ikke skal planlægges regionalt.
Jeg vil gerne understrege, ...«
– og det kommer altså fra Amtsrådsforeningen, som står for de nuværende regionplaner og jo ikke ligefrem er den største fan af kommunalreformen –
»... at vi hilser indførelse af regionale udviklingsplaner velkommen.
Vi er indforstået med, at der er tale om strategiske udviklingsplaner, og er enige i, at det er den helt rigtige vinkel.
Den regionale udviklingsplan indebærer altså ikke en detailstyring af kommunernes planlægning, men er et udtryk for en samlet og fælles regional strategi for udviklingsinitiativerne i regionen.
Samarbejdet mellem kommuner og regionsråd bliver altså afgørende for at sikre overensstemmelse mellem kommuneplanerne og den regionale udviklingsplan og dermed den fremtidige udvikling af regionen, og for at sikre den overensstemmelse lægger lovforslaget også op til, at der skal være en løbende dialog mellem kommunerne og regionerne om de regionale udviklingsplaner, især i de kontaktudvalg, der vil blive oprettet.
Den regionale udviklingsplan kan altså i høj grad karakteriseres som et fælles projekt mellem kommunerne i området, erhvervslivet i området, vækstforaene og regionsrådet.
På grund af den overordnede, generelle karakter af den regionale udviklingsplan vil den også få betydning som bidrag til grundlaget for så vel landsplanlægningen som kommuneplanlægningen.
Her vil jeg lige, jævnfør den diskussion, der har været her i eftermiddag, gøre opmærksom på, at regionsrådene jo kan gøre indsigelse mod en kommuneplan, hvis en konkret disposition direkte modvirker den ønskede udvikling, og hvis man har en sådan begrundet indsigelse fra regionsrådet side, kan kommuneplanen ikke vedtages.
Som følge af den ændrede opgavefordeling får staten med lovforslaget en mere aktiv rolle i arbejdet for at sikre de overordnede planhensyn.
Lovforslaget sigter jo i den grad på at styrke landsplanlægningen, herunder landsplanredegørelsen, der fremover især vil være rettet mod den regionale udviklingsplanlægning og kommuneplanlægningen.
Staten får også pligt til at påse, at kommunerne og regionerne i deres planlægning respekterer overordnede interesser, og staten får til opgave at gøre indsigelse, når planlægningen måtte stride mod disse interesser.
Efter lovforslaget fastsætter ministeren endvidere regler for beliggenheden af større butikker og større butiksområder uden for bymidten og for beliggenheden af de centrale byområder i hovedstadsområdet, så det er altså ikke sådan, at der bliver lagt op til, at kommunerne fremover bare fuldstændig kan skalte og valte med planlægningen.
Det er et fortegnet billede.
Jeg tror, det var hr. Steen Gade, der var inde på, at han slet ikke tror, at planlægning og kommuner kan hænge sammen, fordi de ligesom ikke har noget med hinanden at gøre, så det er en opgave, kommunerne slet ikke kan tage sig af.
Her må man sige, at det dog immervæk er en opgave, som kommunerne allerede i dag har i rigt mål.
Endelig etableres der en overgangsordning, hvorefter de nuværende regionplanmyndigheders kommende regionplaner 2005 vil få en bindende virkning.
De skal herefter fungere som de samlede, overordnede retningslinjer for kommunernes planlægning og administration i overgangsperioden, indtil kommunerne har opdateret deres kommuneplaner efter de nye regler.
Det er det sidste, jeg vil sige i denne omgang, og så håber jeg ellers, vi kan få en god og konstruktiv drøftelse af forslaget i det kommende udvalgsarbejde.
Jeg tager også mange af de bemærkninger, der er faldet, som udtryk for, at man er meget indstillet på at gå ind i den proces.