Per Stig Møller (KF), 2000-11-02:
Så jeg kan godt sige, at Det Konservative Folkeparti ønsker at opretholde presset.
Man har ansvar det sted, hvor man sidder, og vi sidder altså i den parlamentariske forsamling, og dér kan vi ikke bare blæse på vores ansvar, fordi man ikke kan få det igennem med ministerkomiteen.
Så jeg er ked af at høre, at Venstre nu opgiver sin aktion for at få skabt fred i Tjetjenien og respekt for menneskerettighederne.
Men vi fastholder vores synspunkt.
I overmorgen højtideligholdes i Rom 50-året for den europæiske menneskerettighedskonvention, og der er derfor god grund til, at Folketinget i dag drøfter, hvordan det så går med Europarådet inden for menneskerettighedsområdet.
Og svaret er: Jo, tak.
Det går godt.
Det gør det ved omhyggeligt i artikel 51, stk. 3, at fastslå, at i det omfang EU-charterets menneskerettigheder svarer til dem, Europarådets konvention garanterer, er formålet med EU's de samme som Europarådskonventionens.
Yderligere fastslår artikel 52, at intet i EU-charteret må fortolkes som en indskrænkning af menneskerettighedskonventionen.
Det må betyde - og det beder
jeg ministeren bekræfte - at EF-Domstolen skal følge Menneskerettighedsdomstolen, så vi ikke får en konflikt på dette område mellem to instanser i Europa.
Det vil sige, at pengene til at styrke menneskerettighederne er taget fra andet arbejde inden for Europarådet.
Det kan gå for en tid, og Europarådet kan godt tåle at blive slanket lidt, men det bliver jo ikke ved med at gå.
Til sidst er vi inde ved benet, og dér er vi jo nok nu.
I dag er der 12.000 ubehandlede sager, og det kan man altså ikke være bekendt, hvis man ikke vil gøre klageadgangen til Menneskerettighedsdomstolen til en narresut.
Men det betyder selvfølgelig ikke, at domstolen ikke også selv kan modernisere og revidere sit arbejde og sine arbejdsmetoder, sådan som højesteretsdommer Peer Lorenzen har foreslået det i Berlingske Tidende i dag.
Menneskerettighedsdomstolen er ikke blot noget, der klages til fra lande, hvor man i forvejen forventer, at menneskerettighederne har det svært.
Der klages faktisk også fra Danmark over Danmark, og der er i år afsagt fem domme over Danmark for langsommelig rettergang.
Det kan vi jo ikke være bekendt. Det er faktisk krævende at have en sag kørende ved domstolene og direkte ødelæggende, hvis den trækker ud. Derfor er dommene over Danmark velfortjent, og Danmark må tage sig sammen, for vi skal ikke dømmes igen. Europarådet har jo i de forløbne 50 år arbejdet videre med en lang række ting, og på det seneste har man nu et forbud mod forskelsbehandling.
Hvad det angår, skal protokollen om forbud mod diskrimination undertegnes i Rom i morgen eller i overmorgen.
Og jeg vil godt spørge ministeren, om også Danmark undertegner denne protokol.
Af nyere landvindinger, som bør nævnes, er der konventioner mod korruption, om udlændinges adgang til deltagelse i det politiske, hvor de bor og arbejder, om regionale sprog og mindretalssprog.
Mange af dem skulle tvinges til at skifte navn oven i købet af etniske grunde, og ingen kunne få undervisning i deres oprindelige sprog.
Et af de seneste eksempler er jo de tragiske begivenheder i Kosovo, hvor kosovoalbanerne ikke måtte undervises på albansk.
Det har været opløftende og befordrende for den europæiske fred at se, hvor stor vægt de nye lande har lagt på at blive medlemmer af Europarådet, straks de blev selvstændige, og hvor grundigt de er gået til arbejdet med at indføje de europæiske forpligtelser i deres lovgivning.
Selv Ukraines præsident har, selv om han er tilhænger af dødsstraffen, ligefrem med henvisning til europarådsforpligtelsen afstået fra at anvende den. Europarådet er kommet til at spille en betydelig rolle i det nye Europa og har måske netop i disse år sin storhedstid.
Europarådet må derfor være påpasseligt med at sikre sig, at de indgåede aftaler overholdes, og at de påtagne løfter indfries.
Derfor er der både en overvågningskomité og en juridisk komité, der vurderer landene, fordi Europarådet lukkede de nye lande ind, før disse havde indført de europæiske normer og forpligtelser i deres lovgivning.
Så meget desto vigtigere er det jo så, at det får
følger, hvis medlemmerne ikke overholder tiltrædelsesløfterne.
Og der er jo et meget kraftigt pres på Ukraine, som fru Hanne Severinsen har nævnt.
Og pres er der altså også på Rusland, som det er fremgået.
Selv om Rusland har indført en stor del af de love, det
har forpligtet sig til,
Derfor har Europarådets Parlamentariske Forsamling suspenderet Ruslands stemmeret, og det må man selvfølgelig blive ved med, indtil der er fred og orden i Tjetjenien. Man har bedt Ministerrådet suspendere Ruslands medlemskab.
Det har Ministerrådet afvist og henvist til, at Rusland har imødekommet kravet om efterforskning af de grove menneskerettighedskrænkelser.
Men så vil jeg godt bede ministeren oplyse: Hvor mange russere er blevet arresteret for mord, voldtægt, mishandling i forbindelse med den russiske hærs tilstedeværelse i Tjetjenien?
Så vidt jeg har kunnet læse i aviserne - ministeren kan sidde med andre oplysninger, forhåbentlig - er der ikke arresteret én og i hvert fald ikke dømt nogen.
Det er ganske uacceptabelt, hvad der er foregået og foregår i Tjetjenien, og det er ganske uacceptabelt, at Rusland har blæst på den afgørende betingelse for at blive medlem af Europarådet, nemlig at slutte fred og respektere freden.
Europarådet kan simpelt hen ikke fungere i overensstemmelse med sine høje krav og sine menneskerettighedserklæringer, hvis et land kan lade hånt om givne løfter og indgåede forpligtelser.
Altså det ligner jo 1930'erne og München om igen.
Derfor er Ministerrådet her ved 50-året i en dybt skadelig konflikt med den parlamentariske forsamling, som jeg desværre beklager at måtte sige at jeg synes ministrene har taget for let på.
Jeg kan godt forstå, at man i forbindelse med Tjetjenien-sagen siger: Vi er nødt til at have samarbejde med Rusland på mange områder.
I f.eks. OSCE skal man have det, EU skal have det.
Men i Europarådet, der bygger på menneskerettighederne og på indgåede forpligtelser, må man altså tage disse forpligtelser om menneskerettigheder alvorligt og sige, at det får følger, hvis de svigtes.
Det er forskellige fora, vi har i EU, OSCE, Europarådet.
Reaktionsmønsteret må tilpasses derefter.
Så derfor skal jeg sige, at ikke alene beklager Det Konservative Folkeparti den konflikt, det gør
Kristeligt Folkepartis ordfører, hr. Flemming Kofod-Svendsen, også.
Han er desværre til finanslovforhandlinger, men han har bedt mig sige, at han deler de bekymringer og de synspunkter, jeg på mit partis vegne har fremlagt i dag.
Europarådets autoritet må ikke blive underløbet nu, hvor vi har allermest brug for, at det udfører sit arbejde og respekteres for det i alle medlemslandene, som jo tæller langt det meste af Europa og forhåbentlig meget snart også Armenien og Aserbajdsjan, hvis ministrene vel at mærke på dette punkt efterkommer parlamentarikerforsamlingens opfordring til at optage dem som medlemmer.
Forhåbentlig følger, under en eller anden form, Serbien, Montenegro og Kosova snart efter i løbet af næste år, og så er næsten hele Europa samlet på demokratiets og retssamfundets grund, og dér skal det forblive.
Det er hele formålet med Europarådet.