Villy Søvndal (SF), 2004-01-20:
Det, vi diskuterer, er forholdene for nogle af de mest udsatte børn, vi har, og selv om jeg forstod, at regeringen lægger stor vægt på en anbringelsesreform, synes jeg, at det er meget velkomment, at vi får indspark både til den reform og til debatten i øvrigt.
Jeg er principielt enig i den meget fine balance, som jeg synes forslaget har, også mellem, at man på den ene side ikke skal lave det her område professionelt, men modsat skal man også sikre, at de mennesker, der arbejder inden for det her område, har mulighed for den uddannelse, der kvalificerer dem så godt som muligt til en af de sværeste opgaver overhovedet. Derfor synes jeg, det er en god idé at sikre nogle obligatoriske forberedende kurser, som er den ene del af forslaget, også fordi det ikke ser for smukt ud, hvis vi kigger de undersøgelser igennem, der er lavet på kvaliteten af anbringelser.
Men jeg synes, det er vigtigt og godt, at vi også får den her del af diskussionen.
Det er også vigtigt i forbindelse med tankegangen om at bryde den negative sociale arv, som jeg har forstået at også regeringen er optaget af, for hvis det skal lykkes, er det jo helt afgørende, at det er velkvalificeret, overvejet arbejde, der foregår med de her børn og unge.
Den anden del af forslaget drejer sig om forlængede opsigelsesvarsler for familieplejer.
Det er meget aktuelt også i øjeblikket
, fordi det, der sker i en række kommuner på grund af regeringens generelle politik på det her område med det stramme jerngreb om kommunernes økonomi med en økonomiaftale, der direkte peger på anbringelsesområdet som et af områderne, hvor udgifterne skal ned, er, at kommuner hjemtager børn.
Det er ret åbent, hvad der foregår.
Der er oven i købet socialudvalgsformænd i kommunerne, også fra regeringspartierne, der helt uden at rødme står frem i fjernsynet og forklarer, at det er de i gang med, fordi de ikke har råd til at have deres børn anbragt.
Det er situationen rundtomkring.
Det er også det, vi får meldinger om fra familieplejen, det er det, vi får meldinger om fra opholdssteder, der må lukke, fordi der ikke længere kommer børn.
Det er det, vi får meldinger om fra døgninstitutioner, der har tomme pladser.
Det er i øvrigt paradoksalt, at i en situation, hvor alle meldinger siger, at problemerne på børneområdet er voksende, oplever de, der behandler de tungeste af børneopgaverne, at de får færre børn.
Det synes jeg også er et tema der er vigtigt at diskutere i forbindelse med den kommende anbringelsesreform, men også den her del af det, der indeholder et varsel på 1 måned, er vi enige i.
Det mest problematiske, men det er også forsigtigt formuleret i forslaget, er diskussionen om aflønning.
Vi lavede det så i 1990'erne om til, at nu skulle man ikke længere fokusere på barnet, nu skulle vi fokusere på plejefamiliens ressourcer til at være til stede, altså stille krav til plejefamiliens tilstedeværelse.
Uanset hvordan man vender og drejer det her - og derfor jeg jeg, det er klogt at formulere det forsigtigt - er der fordele og ulemper ved modelvalgene.
Vi har været alle diskussionerne igennem før, så vi kan finde de gamle ordførertaler frem og se, hvad der er sagt tidligere. Der er formentlig ikke en genial metode, der løser det her, og netop derfor støtter vi også, at man overvejer grundigt, hvis man går ind og ændrer på det punkt.