Karen Jespersen (V), 1997-11-14:
Lovforslaget handler om, at kommunalbestyrelsen skal kunne stilles til ansvar for berigelsesforbrydelser begået af hjemmehjælpere, plejepersonale eller lignende under udførelsen af opgaverne hos modtagere af hjemmehjælp og beboere på plejehjem.
Den gældende lov er jo sådan, at der i den sociale lovgivning ikke er særlige regler om erstatningsansvar for kommunen i tilfælde af skader forvoldt af hjemmehjælpere, plejepersonale eller lignende i forbindelse med udførelse af deres arbejde.
Kommunens erstatningsansvar afgøres efter de almindelige erstatningsretlige regler, der gælder for andre områder end det sociale område, men altså også det sociale område.
Som forslagsstillerne selv gør opmærksom på i bemærkningerne til lovforslaget, er spørgsmålet om ansattes ansvarspådragende handlinger reguleret af bestemmelsen i Danske Lov 3-19-2.
Princippet i den lov er, at arbejdsgiveren, og det vil jo her sige kommunerne, hæfter for den skadelidte, altså den ældre, for de erstatningsansvar, som en ansat, en hjemmehjælper eller lignende pådrager sig ved handling i forbindelse med udførelse af arbejdsopgaver.
Altså hvis hjemmehjælperen vælter en vase hos den ældre, mens hun er ved at gøre rent, så er det kommunen, der skal erstatte og betale den vase. Men arbejdsgiveren hæfter ikke, når den ansattes ansvarspådragende handlinger må betegnes som helt usædvanlige og upåregnelige for arbejdsgiveren, og det er bl.a. berigelsesforbrydelser.
Om handlingen må betegnes som helt usædvanlig og upåregnelig for arbejdsgiveren, afgøres på grundlag af en konkret vurdering i det enkelte tilfælde.
Det er regeringens opfattelse, at der ikke som udgangspunkt bør ændres ved det generelle princip i Danske Lov 3-19-2.
Der er i hvert fald et principielt problem ved lovforslaget, og det er, at hvis man laver en særregel om erstatningsansvar for kommunen i forbindelse med ansattes berigelsesforbrydelser, så rejser det nogle vanskelige spørgsmål om afgrænsning af den personkreds, der skal være omfattet af reglerne.
De foreslåede særregler for bl.a. hjemmehjælpsområdet forekommer ikke mere velbegrundet end særregler på så mange andre områder, hvor offentligt og privat ansatte får adgang til privates hjem.
Derfor er det regeringens opfattelse, at regeringen ikke kan støtte forslaget.
Der er lavet et indberetningssystem, der går ud på, at der én gang om året skal laves en status over, hvad der sker i kommunerne i det enkelte amt, når det drejer sig om de borgere, der har disse særlige problemer, og hvad de enkelte kommuner gør for at hjælpe dem.
Den bliver så sendt ind til Socialministeriet, hvor den vil blive vurderet bl.a. også på baggrund af samtaler med forsorgshjemsledere.
Ministeriet går ind og vurderer, hvad der rent faktisk
er sket, og hvad der er sket i forhold til de problemer, der er i det enkelte lokalområde.
Jeg tror faktisk, det kan blive et meget godt instrument til at få et meget mere præcist billede af, hvad der sker i forhold til de problemer, der er.
Når det drejer sig om handleplaner, er der den mulighed, at man kan anke, hvis man ikke får et konkret tilbud, som det fremgår af loven, at man skal have.
Men det er klart, at ankemuligheden ikke altid er nogen særlig farbar vej, fordi det meget langt handler om holdninger ude omkring i kommunerne.
Her vil jeg egentlig opfordre fru Tove Fergo til også at vende blikket den anden vej.
Det kommer kun til at fungere, hvis kommunerne gør noget ved det.
Jeg betvivler ikke fru Tove Fergos egen indsats i Københavns Kommune, men det handler også om, hvad man gør ude omkring i de mange kommuner.
Her kan man jo opfordre sit eget parti til at gøre noget ved det rundt omkring, for der sker altså, havde jeg nær sagt, ikke en pind, hvis holdningen ikke bliver ændret.
Så kan jeg som socialminister nok så meget appellere og gøre ved og komme efter dem med gulerod og stok og pisk.
Der sker først noget, hvis de ændrer holdning, og det kan fru Tove Fergo som folketingsmedlem for et parti bl.a være med til.
Så vidt jeg husker her på stående fod, er det i marts måned, der ligger en bearbejdet udgave af disse indberetninger.
Der har allerede været lavet en på et tidspunkt, og man kan bl.a. læse om den i den publikation, der hedder »Sociale tendenser«, 1997, hvor der er en status over, hvor langt kommunerne er.
Vi har så et lille problem med, at mange kommuner er ved at kløjes i, at de får utrolig mange henvendelser fra ministerier og andre centrale myndigheder med alle mulige skemaer og andet, som de skal udfylde.
Vi sender bestemt også meget ud til kommunerne, og det gør, at nogle kommuner ikke orker at udfylde alle de skemaer, og det giver os det problem, at det ikke altid er et fyldestgørende billede, vi får.
Det er derfor, vi prøver at arbejde med en bedre model for, hvordan de kan få et ansvar for dette indberetningssystem.
Det er noget, jeg lægger meget vægt på, for jeg enig med spørgeren i, at vi har et reelt problem.
Hermed sluttede spørgsmålet.