runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-02-24:
Jeg hørte med interesse hr. Søren Krarup understrege, at statsborgerskab også handler om en form for personlig identitet som dansker.
I den forbindelse kunne jeg godt tænke mig at høre, om det virkelig er hr. Søren Krarups mening, at der skal være en stor del af de mennesker, der bor i Danmark, som ikke skal have den her personlige identitet som danskere, ikke føle sig som danskere, om det er det, der er basis, for det giver – i min optik i hvert fald – nogle uhyggelige perspektiver.
Et andet spørgsmål, jeg godt kunne tænke mig at stille hr. Søren Krarup, handler om, at hr. Søren Krarup understreger, at man skal kunne tale dansk for at få et statsborgerskab.
Hvorfor er det så muligt for nogle med nogle bestemte psykiske lidelser at få dispensation fra danskkravet, mens det ikke er muligt for nogle andre med nogle andre former for psykiske lidelser, torturofrene, som har PTSD, at få dansk statsborgerskab?
Jeg synes ikke, det rent logisk hænger sammen.
Søren Krarup (DF), 2006-02-24:
Må jeg begynde med at sige, at fru Britta Schall Holberg og jeg aldeles ikke er uenige.
Jeg kunne lige så vel som hun have sagt, at dansk indfødsret er pas og stemmeret til Folketinget.
Det er først i næste sætning, vi understreger, at der ligger mere i det, og der er vi ganske enige.
Må jeg sige med hensyn til spørgsmålet om læger og posttraumatisk stresssyndrom, at naturligvis anfægter vi ikke lægernes, hvad skal vi sige, saglige kvalifikation.
Men vi anfægter den brug, de gør af den, når de i mange af deres erklæringer slutter med at skrive til os, at vedkommende hermed skal have dansk indfødsret.
Jeg tror, hr. Morten Østergaard vil være enig med mig i, at dermed overtræder lægen sin faglige kompetence og begynder at lege politiker.
Og det er desværre den opfattelse, vi har fået.
Jeg har siddet i Indfødsretsudvalget i 4 år og har læst de første 2.000-3.000 ansøgninger, og jeg er blevet træt af, at lægerne bruger deres saglige kompetence til at drive politik.
Jeg vil ikke anfægte deres stillinger som læger.
Men når lægerne overtræder deres kompetence, må man desværre påtale det.
Morten Østergaard (RV), 2006-02-24:
Jeg ved, at hr. Søren Krarup i løbet af debatten har været meget kritisk over for de læger, som laver lægeerklæringer om PTSD.
Derfor vil jeg bare spørge hr. Søren Krarup, om ikke han vil medgive, at det, der er sket her, er en politisk desavouering af en fagkundskab, en sagkundskab, en videnskab sågar, hvor man altså stiller en internationalt anerkendt diagnose, og hvor vi så her – rent politisk – tilsidesætter et fagligt, sagligt skøn, fordi vi har nogle andre politiske hensyn, en anden politisk dagsorden.
Jeg ønsker ikke nogen stor udredning, bare en tilkendegivelse af, at det faktisk er det, der er sket her.
Man siger: Lægerne har ikke ret, de er ikke i stand til at vurdere det; den her diagnose er ikke så meget værd, som andre diagnoser.
Søren Krarup (DF), 2006-02-24:
Jeg kan begynde med det sidste.
Det er ganske klart, at denne aftale, som vi nu indgår, indebærer, at når man siger ja til den, så siger man ja til at stemme for de indfødsretsforslag, der kommer i Folketinget.
Det er en del af aftalen.
Med hensyn til hvad dansk statsborgerskab er: Jeg har jo forsøgt at sige det.
Det er til syvende og sidst ensbetydende med et forhold til dansk identitet.
Men det danske pas og den danske stemmeret til Folketinget er jo også de mest markante udtryk for denne danske identitet.
Men selvfølgelig går selve indfødsretten langt dybere end det her rent tekniske.
Jeg er klar over, at hr. Morten Østergaard naturligvis er vidende om dansk historie, er inde i mange detaljer og derfor ved, at vi fik den første indfødsretslov i 1776, og der hedder det, at det er landets børn, der skal æde landets brød.
Det begreb, landets børn, siger jo tydeligt, hvad indfødsret er.
Morten Østergaard (RV), 2006-02-24:
Først og fremmest kunne jeg godt tænke mig at spørge Dansk Folkepartis ordfører, om han er enig med Venstres ordfører, som sagde, at statsborgerskab, indfødsret, alene handler om, at man har valgret og stemmeret til Folketinget.
Er der for hr. Søren Krarup ikke også noget andet og mere i det at blive statsborger? Det andet spørgsmål – og det er sådan et helt praktisk spørgsmål – er: Betyder den her aftale, at Dansk Folkeparti fremover vil stemme for de indfødsretsforslag, der bliver fremsat i Folketingssalen?
John Dyrby (S), 2006-02-24:
Til det første omkring aftale og forlig: Det er rigtigt, at der er den forskel.
Men i øvrigt vil jeg ikke kommentere Dansk Folkepartis ret til at gå fra en aftale.
Sådan må det jo være, når vi kæmper for de synspunkter, vi har.
Så det skal jeg ikke kommentere yderligere.
Med hensyn til sammensætningen af Indfødsretsudvalget fremgår den af Folketingets hjemmeside, og den vil jeg egentlig ikke kommentere yderligere.
Jeg kan sådan set godt bekræfte den udlægning, som hr. Jørgen Arbo-Bæhr her skitserer.
Hvis jeg – og det er måske lidt imod min natur, men nu gør jeg det alligevel – prøver at tage regeringen og Dansk Folkeparti lidt i forsvar, så må man sige, at papiret, som vi i øvrigt selv bestilte i udvalget fra RCT, og som ganske rigtigt er særdeles fremkommeligt og særdeles fornuftigt, måske kom på et lidt uheldigt tidspunkt, hvor man var ved at have aftalen færdig.
Men det er jo ikke noget argument for, at man så ikke bagefter siger: Hov, der var vi lidt for hurtige, det kunne godt være, vi skulle tage at revidere noget af den her aftale.
Det kan godt være, at papiret fra RCT i virkeligheden kom lidt i et vakuum.
Sådan er betingelserne også i politik.
Men så synes jeg også, man skylder RCT og os andre at sige bagefter: Jamen hov, nu har vi fået en ny viden, nu giver det anledning til, at vi tager dele af aftalen op til revision.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-02-24:
Jeg vil blot have hr. John Dyrby til at hjælpe mig med at få kortlagt, hvordan den her aftale er blevet indgået på et niveau, som jeg i hvert fald mener er meget, meget kritisabelt.
I november måned havde vi jo et besøg i Indfødsretsudvalget af nogle repræsentanter fra Rehabiliterings- og Forskningscentret for Torturofre, som fremlagde problemerne om PTSD-ofre.
Indfødsretsudvalget bestilte i forlængelse af dette et stykke papir fra RCT, hvor man kunne få præciseret lidt bedre, hvordan torturofre, der led af PTSD, rent faktisk kunne få indfødsret, på baggrund af at man udviklede nogle ideer til, at det skulle præciseres, hvem der kunne få dispensation, og hvem der ikke kunne.
Papiret fra RCT kom.
Det blev dog aldrig behandlet i Indfødsretsudvalget, fordi aftalepartierne i stedet for indgik en aftale, som fuldstændig afskrev PTSD-ofre fra at få indfødsret.
Er det ikke en korrekt fremstilling af, hvordan det er foregået, og illustrerer det måske på den måde ikke meget godt, hvordan den her aftale er en underløbning af den almindelige demokratiske proces, hvor vi udvikler en fornuftig politik på det område?
John Dyrby (S), 2006-02-24:
Jeg betragter det som et underliggende spørgsmål, om jeg ikke var enig i det, og det er jeg.
Det er fuldstændig rigtigt, at den gamle aftale fra 2002 jo i virkeligheden også var mellem regeringen og Dansk Folkeparti, og der valgte Dansk Folkeparti jo at stå af den aftale på et tidspunkt, og så måtte de øvrige partier i øvrigt bakke op om den behandling, der var af sagerne i Indfødsretsudvalget.
Så udlægningen er fuldstændig korrekt.
Kamal Qureshi (SF), 2006-02-24:
Jeg reagerer bare på, at hr. Jesper Langballe siger, at det her er et cirkulære eller en politisk aftale, hvad man nu vælger at kalde det, og at det ikke forpligter et mindretal, men at det forpligter de partier, der har været med til at forme cirkulæret.
Nu var hr. Dyrby jo ikke til stede i sidste samling, men der var virkeligheden faktisk sådan, at på trods af at det var Dansk Folkeparti, der havde indgået den politiske aftale med regeringen i den forrige folketingssamling, så var det faktisk Socialdemokraterne, De Radikale og SF, der skulle stemme for indfødsretslovgivningen hver gang, fordi Dansk Folkeparti ikke fulgte det, som hr. Jesper Langballe siger om, at et cirkulære forpligter, nemlig at stemme for den politiske aftale, man havde indgået med regeringen.
Så på trods af at hr. Jesper Langballe siger, at et cirkulære jo kun forpligter det politiske flertal, der har udformet cirkulæret, så var Dansk Folkeparti tilsyneladende ikke forpligtet af det, i hvert fald følte de sig ikke forpligtet til at stemme for de indfødsretsforslag, der var et resultat af det cirkulære, man havde lavet sammen med regeringen, og som så gjorde, at vi andre blev nødt til at skabe et sikkerhedsnet under regeringen og under dem, der blev tildelt statsborgerskab.
Det var bare en oplysning, som jeg synes var væsentlig at få frem under den her diskussion.
John Dyrby (S), 2006-02-24:
Nu skal det jo ikke være en strid om ord; jeg kan godt følge hr. Jesper Langballe i det, han siger.
Men det understreger jo netop min pointe med, at i og med at det er en politisk aftale, så afskærer man sig selv fuldstændig fra de høringslignende svar, der måtte komme ind; det, som fagfolk kan byde ind med ved at sige: Hør, der er I altså lige på kanten her, der er I lige ude på et skråplan af den og den årsag.
Det har man fuldstændig afskåret sig fra i den her sag.
Jesper Langballe (DF), 2006-02-24:
Jamen for at kunne bruge historien aktuelt – og det vil jo sige at vide noget om dansk tankesæt, og hvordan det er blevet til – for at kunne agere på den aktuelle demokratiske scene i Danmark skal der et vist elementært kendskab til, især når man kommer udefra og ikke har fået det ind med modermælken så at sige.
Men jeg vil sige, at hr. John Dyrby naturligvis har fuldstændig ret i, at når man synes, der er noget galt, så skal man da protestere mod det.
Det siger jeg overhovedet ikke noget til.
Jeg vil bare nævne over for hr. John Dyrby, som jeg ellers kender som en ordfører, der normalt er saglig og ved, hvad han taler om, at betegnelsen cirkulære altså er forkert, for det er ikke et cirkulære.
Man har givet det sådan et kælenavn, man kalder det kontorcirkulæret, og det er jo en tåbelig betegnelse.
John Dyrby (S), 2006-02-24:
Det hedder jo et cirkulære, det er helt formelt, men nu hedder det sig så, at det ikke er et cirkulære, det er i virkeligheden en aftale, som ikke forpligter andre.
Men hr. Jesper Langballe må jo give mig ret i, at et politisk parti, der sidder i Folketinget, har en forpligtelse til at forsøge at ændre de ting, man synes er forkerte, og de ting, man synes er urimelige.
Det kan vel ikke komme bag på hr. Jesper Langballe, at vi forsøger at tage de ting op, der er problematiske i den her aftale, og forsøger at få lavet dem om.
Det er jo ethvert politisk partis rettighed og vel egentlig også forpligtelse.
Ganske kort omkring historie: Det, vi lægger op til, er jo ikke, at der ikke skal være noget historie.
Det, vi lægger op til, er, at den historie, der skal være en del af undervisningen i danskkundskaberne, relaterer sig til den brug, som den konkrete ansøger, den, der får undervisning i dansk, har for historieundervisning.
Det synes jeg er meget mere målrettet og meget mere brugbart.
Søren Krarup (DF), 2006-02-24:
Jeg har to spørgsmål til hr. John Dyrby.
For det første: Er han ikke enig med mig i, at der er forskel på en aftale og et forlig?
En aftale er ikke et forlig, der på den måde binder.
Den kan man bryde ud af, hvis man finder, at der er omstændigheder, som gør det nødvendigt.
Der var en aftale, og vi blev klar over i Dansk Folkeparti, at den ikke svarede til det, vi havde ønsket.
Men det var en aftale.
Et forlig er man bundet af.
Det var det ene.
Det andet: Bliver hr. John Dyrby ikke lige som jeg så bevæget ved at høre hr. Jørgen Arbo-Bæhr omtale Indfødsretsudvalget med begrebet vi?
For jeg må tilstå, at jeg er lidt i tvivl om, hvorvidt hr. Jørgen Arbo-Bæhr er medlem.
Jeg har i hvert fald, som det tidligere er kommet frem, ikke set ham.
Er der ikke noget forunderligt i, at man i den grad kalder sig vi, når man faktisk ikke optræder der?
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-02-24:
Når jeg synes, det her med identitet er så interessant, er det jo, fordi vi har at gøre med en gruppe mennesker, der ønsker at være danske statsborgere.
Ellers søger man jo ikke om det.
De ønsker at være danske statsborgere, de ønsker at være en del af det danske samfund.
Af flere forskellige grunde vil hr. Søren Krarup have sorteret dem fra.
Man kan jo f.eks. godt have gjort alt, hvad man kunne; man kan have lært dansk, man kan have lært hele den danske historie udenad, men hvis man ikke har haft arbejde i 4 år inden for de sidste 5 år, hvis man har været arbejdsløs i mere end 1 år inden for 5 år, så kan man ikke få dansk statsborgerskab, så kan man ikke få identiteten som dansker.
Er det virkelig det, der er hr. Søren Krarups mening med en gruppe af de mennesker, der bor i det her land?
Søren Krarup (DF), 2006-02-24:
Jeg synes, det er en lidt overfladisk forståelse af begrebet identitet bare at udslynge ordet ønske.
Et ønske er ikke nok.
Vil man være dansk statsborger, så skal man lade ønsket få konsekvenser i form af at lære sig dansk, i form af at have kendskab til dansk kulturhistorie og samfundsforhold, i form af også at finde sig et arbejde.
Disse fromme ønsker, som hr. Jørgen Arbo-Bæhr gør sig til talsmand for, er jo bare en floskel.
Når man som jeg som sagt har siddet og læst de første 3.000-4.000 ansøgninger, vil jeg tillade mig at sige, at der er mange af dem, der bruger dispensationsansøgningen for at kunne slippe for danskprøven, som mildest talt har nogle ønsker, som i hvert tilfælde jeg ikke tager alvorligt.
Det er en meget nem og smart måde at slippe for det, der er og bliver forudsætningen: at man kan tale dansk.
Derfor må vi sige, at indfødsret kun gives til dem, der er værdige til at modtage den, og identiteten hænger sammen med denne vilje til at vise sig værdig.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2006-02-24:
Ordføreren argumenterer med, hvad intentionen var i 1776, for at sige, hvad der skal være den nøjagtige intention i nutidens Danmark.
Det håber jeg da ikke er noget man overfører på andre af Dansk Folkepartis politikområder.
Hvorfor er hr. Søren Krarup ikke gået i dialog med Rehabiliterings- og Forskningscentret for Torturofre, der faktisk ville være med til at lave en anden procedure?
Søren Krarup (DF), 2006-02-24:
Må jeg sige med hensyn til globalisering: Jeg synes jo egentlig, dagens begivenheder skulle fortælle også Det Radikale Venstre, at denne tro på, at man bare trækker sig selv til vejrs ved håret og siger, nu er vi globaliserede, nu er der ikke noget, der længere hedder f.eks., at man er dansk, er den store, store misforståelse.
Jeg synes, at det, der sker ude omkring os, hvor vi også ser, hvordan det danske folk entydigt slutter op om den regering, der er vores repræsentanter, i en situation, hvor vi mødes med had og foragt, fordi vi altså har ladet vores frihedsrettigheder gælde, understreger, at denne tro på, at det overnationale, det globale, er det eneste, der eksisterer, netop er en overtro.
Det glæder mig da inderligt, at den danske befolkning reagerer så klart og kontant og siger
: Globalisering, der betyder at vi skal ophæve og udslette os selv, giver vi ikke fem flade øre for.
Det er altså den melding, som den danske befolkning giver politikerne i dag.
Gud ske tak og lov.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2006-02-24:
Jeg forstår, at hr. Søren Krarup mener, at globalisering er en frase.
Det er da interessant, i og med at regeringen har nedsat et Globaliseringsråd.
Det må jo så være et fraseråd, og dette fraseråd diskuteres netop i et vigtigt spørgsmål i dag.
Hvad er det, der i fremtiden skal sikre sammenhængskraften i det danske samfund?
I den sammenhæng må jeg sige, at vi i Det Radikale Venstre er dybt bekymrede over den holdning, som ikke mindst Dansk Folkeparti giver udtryk for.
For det, Dansk Folkeparti er ude på, er at splitte det danske samfund ad, f.eks. ved at sikre, at der er en masse mennesker, der kommer til at bo i vores midte uden nogen sinde at kunne komme til at nyde en borgers fulde rettigheder.
Vi får stadig flere mennesker til at bo i Danmark, der har ret til at være her, men som altså ikke får mulighed for at tage del i vores demokrati.
Det vil give anledning til splittelse og til splid.
Hvad er årsagen til, at Dansk Folkeparti er parat til at splitte det danske samfund ad på den måde, som man er i gang med?
Søren Krarup (DF), 2006-02-24:
Altså, hr. Gades opfattelse af identitet og talen om, at fordi man flyver ud i verden, så er den menneskelige eksistens blevet en anden, er utrolig overfladisk.
Må jeg fortælle hr. Gade, at også da vore fjerne vikingeforfædre sejlede ud i verden, blev de påvirket af det, de mødte.
Det har altid været vilkåret for ethvert folk, i særlig grad for et folk som det danske, der er så åbent og, jeg kan sige, internationalt orienteret i kraft af beliggenhed, at al dansk kultur selvfølgelig er blevet til i en vekselvirkning.
Det andet er en fuldstændig banalitet, som man ikke behøver at bruge ord på.
Med hensyn til denne her videnskabelige ekspertise, som man skal bøje sig for, vil jeg altså gøre opmærksom på, at det afgørende i dag er at forstå videnskabens grænse.
Når videnskaben gør sig selv politisk, og det er desværre det, der har været tilfældet i en del af de lægeerklæringer, vi har siddet med, så er den ikke videnskab, så er den politik.
Jeg synes, at hr. Steen Gade over for denne falske afgudsdyrkelse af videnskabeligheden skulle vise en smule kritisk sans, for ikke at sige dømmekraft, for det er det, han er valgt ind i Folketinget for.
Steen Gade (SF), 2006-02-24:
Jeg er helt enig i, at den handler om noget fra fødsel til død, men jeg er ikke enig i, at den til enhver tid er den samme.
Det er det rene vrøvl og et tegn på, at hr. Søren Krarup ikke har forstået, at når vi flyver ud i verden, så er der også nogen, der flyver hertil.
Det er en realitet, som hr. Søren Krarup ikke har forstået, og derfor er hans parti også med til at føre Danmark ud i et uføre.
Mit næste spørgsmål går faktisk på det, jeg ikke fik svar på.
Hvilke andre områder har hr. Søren Krarup udvalgt sig, hvor han vil se bort fra videnskabelig rådgivning?
Søren Krarup (DF), 2006-02-24:
Begrebet globalisering er for ham tydeligvis en frase.
Jeg siger, at det er en frase, fordi menneskets eksistens til alle tider er den samme.
Det er da fuldstændig rigtigt, at i dag kan man flyve, det kunne man ikke for hundrede år siden, men eksistensen mellem fødsel og død, identiteten, som det hedder, er den samme.
Det er kun frasemagere, der altså skal kunne ride på et eller andet færdigt begreb, der dyrker et begreb som globalisering.
Det samme gælder begrebet saglighed.
Jeg giver ikke fem flade øre for den opfattelse af saglighed, som hr. Steen Gade fremfører.
når vi så bedømmer de erklæringer, der ligger foran os, og kan konstatere, at her har vi en saglighed, der misbruger sin saglighed til at drive politik, så er det vores opgave at gøre opmærksom på det, og det har vi gjort.
Steen Gade (SF), 2006-02-24:
Når man hører hr. Søren Krarups indledende tale, så bliver det jo en levende illustration af, hvorfor det kan være så svært for Danmark at håndtere globaliseringen.
Det var jo på mange måder en røst fra en fortid, som man godt kan drømme om, vil jeg sige til hr. Søren Krarup, men som ikke kommer igen.
Det er noget med, at når flyvemaskinerne flyver ud i verden, så kan de også flyve hertil.
Og derfor går det simpelt hen ikke at have det grundlæggende syn, som hr. Søren Krarup har, på en lang række ting.
Det fører kun Danmark længere ud i uføret.
Det spørgsmål, jeg gerne vil stille hr. Søren Krarup, går på betragtningerne om PTSD.
Vi har et svar fra ministeren, hvori hun siger, at der ingen videnskabelig baggrund er for den her afgørelse.
Så siger hr. Søren Krarup nej og giver udtryk for, at han er en almægtig politiker; han kan sidde i et udvalg, og han synes, at lægerne kommer med nogle forkerte indstillinger.
Så vil jeg spørge hr. Søren Krarup: Hvor mange andre steder i politik skal det være sådan, at politikere skal have lov til at være fuldstændig ligeglade med, om de indgår politiske aftaler på et sagligt videnskabeligt grundlag?
Det her er vel ikke det eneste, det er vel bare starten på en lang proces.
Søren Krarup (DF), 2006-02-24:
Jamen jeg mener faktisk, at vores aftale er fortræffelig.
Og som jeg begyndte med at sige i min tale, er en af de få ting, jeg vil være glad for, når jeg har forladt dette hus, at jeg har været med til sammen med mine fortræffelige medarbejdere i regering og i folketingsflertal at få lavet den indfødsretsaftale, der på ny virkelig hævder dansk indfødsret som noget afgørende.
John Dyrby (S), 2006-02-24:
Det vil jeg da godt kvittere for.
Jeg deler det synspunkt om familiemæssige tilhørsforhold, men det kunne jo være så et yderligere argument for, at vi skrev det ind i en fornyet aftale, at vi lige tog en runde til og sagde: Hvordan kan vi forbedre det, der ligger, så vi kan få en større og bredere del af Folketinget til at bakke op om det her?
Er hr. Søren Krarup ikke lidt ærgerlig over, at vi ikke fik de retningslinjer bygget ind i en aftale, så vi i virkeligheden havde en konkret procedure at gå frem efter?
For det er jo det, hr. Søren Krarup i virkeligheden efterlyser.
Søren Krarup (DF), 2006-02-24:
Jeg beklager, jeg havde faktisk svært ved at høre noget af det sidste, men må jeg begynde med at kvittere for den elskværdige tiltale og sige, at jeg gengælder den ganske.
Vi har et hyggeligt og reelt samarbejde i Indfødsretsudvalget.
Det er jeg glad for.
Og jeg kan godt sige, at for mit vedkommende spiller den familiemæssige sammenhæng meget ind.
Når vi der har at gøre med en familie med f.eks., som tilfældet var – det kan jeg godt tillade mig at sige – i går, en mor med mand og fem børn, der er danske statsborgere, er jeg meget i tvivl og, som det også skete, tilbøjelig til at give hende dispensation fra danskprøven, selv om hun ikke har den.
Så det er ikke et færdigt system, det er og bliver jo faktisk, som der også er lagt op til i grundlovens § 44, Indfødsretsudvalgets skøn, der afgør tingene.
John Dyrby (S), 2006-02-24:
Det er jo altid en fornøjelse at høre hr. Søren Krarups oratoriske begavelse og ytringer.
At vi så ikke altid er enige om meninger og holdninger er en anden side af sagen, men vi deler jo i hvert fald de varme følelser for Danmark, og vi deler også de varme følelser, når danskere gør sig specielt bemærkede.
Det er sådan, at Rehabiliteringscenteret for Torturofre i Danmark jo formentlig er et af de centre i verden, der ved mest om det her område.
Kan det så ikke undre eller ærgre hr. Søren Krarup, at man ikke fik det papir og det forslag fra RCT med i den aftale, der blev indgået mellem regeringen og Dansk Folkeparti?
Og vil hr. Søren Krarup ikke give mig ret i, at vi jo i Indfødsretsudvalget har givet dansk statsborgerskab til mennesker, der ikke havde mulighed for at lære dansk?
Søren Krarup (DF), 2006-02-24:
Jeg har skrevet flere bøger om en principiel kritik af menneskerettighederne, og jeg må sige, at jeg er lidt træt af at møde den der primitive valgpropaganda i det spørgsmål.
Kunne jeg dog ikke bede hr. Kamal Qureshi – jeg ved, han er meget sårbar, når jeg kommer med ønsker heroppefra – om, at han prøvede at læse, hvad jeg faktisk har skrevet om menneskerettighederne.
Jeg opfatter den version af menneskerettighederne, der gør sig gældende i forskellige politiske sammenhænge, som en ny form for totalitarisme, og jeg er i opgør med enhver totalitarisme, den være sig religiøs eller humanitær.
Og jeg synes, hvis jeg skal tage indvendingen alvorligt, faktisk, at jeg har krav på, at hr. Kamal Qureshi først lige prøver at sætte sig ind i, hvad det er, min kritik af menneskerettighederne består i.
Og lad mig så lige slutte med at sige, at selvfølgelig er det ikke ensbetydende med, hvad jeg siger her, at jeg f.eks. vil afskære en muslim fra at blive dansk.
Det glæder mig.
Det viser, at den nye integrationsaftale som Dansk Folkeparti også er med i, jo netop giver mening, fordi den understreger, at det er den enkeltes vilje, den enkeltes ansvar, det hele handler om.