Lis Greibe (S), 2000-03-29:
Den 4. december 1999 vågnede Danmark op til et sørgeligt syn: En orkan havde raset over landet og vist muskler i en grad, vi heldigvis ikke normalt oplever. Mange bygninger og bygningsdele havde måttet give efter for de utrolige kræfter, og overalt var der triste spor efter stormens vilde tur over landet. Men specielt sørgeligt var det at se, hvorledes de danske skove ydmygt havde lagt sig ned i afmagt.
Her var ikke blot tale om enkelttræer, her var ikke blot tale om enkeltområder, nej, i visse dele af Danmark var det hele skoven, der havde opgivet kampen og var bukket under og havde lagt sig ned.
15.000 ha var blevet ramt, og 3,4 mio. m3 træ mistede fodfæstet - eller her er vel nærmere tale om jordfæstet.
Den skov, som var et områdes, en hel egns skov, var stedet, hvor man gik tur, mødte årstiderne, sværmede med den første kærlighed, kondiløb, luftede hunden, tog på skovtur til med børnehaven eller skolen, byggede hemmelige huler i, den skov var helt, bare helt væk.
Tilbage er kun de gode minder, som man kan fortælle om, og så er erindringen om chokket den 4. december 1999 noget, der vil berettes om
langt ud over mands minde.
Netop fordi den danske skov, uanset om det drejer sig om en statsskov eller en privat skov, er en del af den danske kultur og tjener en række natur- og miljømæssige formål til gavn for den brede befolkning, er det naturligt, at vi forsøger at række skovejerne den nødvendige håndsrækning til genrejsning, når det i en så ekstrem situation ellers ville være en uoverkommelig opgave at løfte.
Men håndsrækningen gives for at sikre genopbygning af de ramte skove og ikke for direkte at kompensere ejerne for et eventuelt tab.
Det skal derfor dreje sig om hjælp til selvhjælp.
Det har derfor været opgaven at finde en ordning, der tilgodeser samfundets ønske om genrejsning og rummer skæret af den helt usædvanlige og næsten usandsynlige katastrofehændelse, men som samtidig fastholder, at man som ejer af værdier også selv har et ansvar for at sikre disse.
Lovforslag nr. L 224's formål er at opbygge et system, der, hvilende på et allerede eksisterende system, nemlig stormflodsordningen, sikrer udbetaling af en sumerstatning via forsikringen, og at der ydes tilskud til oprydning og genplantning. Når staten således går ind med penge, er det naturligt, at der også skal stilles krav.
Et af kravene er elementet af selvhjælp.
Skovejerne skal i lighed med andre erhvervsdrivende tegne en forsikring, der forventes at blive i en størrelsesorden af 35 kr. pr. ha.
Dette kan udløse en sumudbetaling på ca. 10.000 kr. pr. ha ved et fremtidigt stormfald.
Systemet er et solidarisk princip, hvor alle yder det samme, og den bliver lovpligtig for fredskovspligtige skove på over 5 ha.
Et andet krav er, at de stormfaldsramte skove genplantes som robust skov.
For at sikre, at den skov, man økonomisk hjælper i gang, også bliver ved med at stå, gives tilskud til fredskovarealer, og hvis man ikke har fredskovspligt, kan man få hjælp, hvis man er dækket af en basisforsikring på stormfaldstidspunktet, og man bliver derefter pålagt fredskovspligt. Da sumudbetalingen ikke vil kunne dække alle udgifter med oprydning og genrejsning, suppleres med et tilskud via en kombineret stormflods- og stormfaldspulje.
Lovforslaget har været sendt til høring hos mange, og der er kommet mange reaktioner herpå.
Økonomiministeren har i et skriftligt svar kommenteret disse og begrundet
lovforslagets indhold, og Socialdemokratiet finder, at forslaget er gennembearbejdet og fornuftigt. Vi er tilfredse med, at det er hensigten at gennemføre en evaluering af ordningen, når den har fungeret et stykke tid, men vi vil gerne allerede i dag udmelde, at i fald der allerede under udvalgsarbejdet måtte vise sig oplagte saglige og velbegrundede forslag til ændringer, vil vi se positivt på disse, men jeg vil pointere, at vi vil frafalde enhver tanke om, at erhvervet ikke skal bidrage med forsikring, at der ikke skal plantes robust skov, eller at fredskovsprincippet skal opgives. Socialdemokratiet støtter lovforslaget, og vi vil arbejde for et hurtigt udvalgsarbejde; det skylder vi skovejerne.