Kuupik Kleist (IA), 2002-10-03:
Tid til fornyelse, tid til at gøre op med fortidens løsninger, tid til at løsne de mange snærende bånd, alt skal op og vende i luften, der er ikke skrevet en facitliste på forhånd; intet er givet, og intet er fredet.
Jeg kunne ikke være mere enig i disse indledende ord i statsministerens åbningstale i tirsdags.
Det er længe siden, at omtalen af de nordatlantiske besiddelser har fyldt så meget i en dansk statsministers åbningstale.
Det var vel lige før, at denne ene A4-side, som det jo drejede sig om, var det mest konkrete udspil overhovedet i statsministerens åbningstale.
Omtalen af Grønland og Færøerne har da også vakt behørig opsigt både her og dér.
Der var både begejstring og bekymring, og Jyllands-Posten blev citeret for lidt siden for at skrive, at Danmark omsider kunne erobre initiativet fra skaren af de højtråbende fløjpolitikere, der er så kloge.
Slet omtale er, som vi ved, bedre end slet ingen omtale. Landsstyreformanden i Grønland og lagmanden på Færøerne er begejstrede, mens Dansk Folkeparti er bekymret for udhulningen af den danske suverænitet.
Men spørgsmålet er, hvad der reelt ligger i statsministerens formulering om, at det færøske og grønlandske landstyre skal gives bemyndigelse til at handle på rigets vegne i mellemfolkelige anliggender, der alene angår Færøerne og Grønland.
Jeg bliver nødt til at spørge: Hvad er definitionen på mellemfolkelige anliggender?
Hvad betyder det i politisk forstand, og hvad betyder det i juridisk forstand?
Drejer det sig om bilaterale eller multilaterale aftaler?
Gælder det på forsvarsområdet?
Er der en reel forskel fra den nuværende situation, hvor de grønlandske myndigheder allerede i en vis udstrækning selv forhandler fiskeriaftaler og andre lignende aftaler?
Og kan statsministeren løfte sløret for, hvad den bebudede lovgivning vil indeholde?
Kommer regeringen med ændringsforslag til de eksisterende hjemmestyrelove?
Nu er det jo sådan, at Den Grønlandske Selvstyrekommission er i gang med at færdiggøre sit arbejde, og det er hensigten, at Det Grønlandske Landsstyre efterfølgende optager forhandlinger med den danske regering om en nyordning af forholdet mellem Grønland og Danmark.
Elementerne i nyordningen vil efter al sandsynlighed blandt andet omfatte krav om anerkendelse som folk, ejendomsretten til jorden og undergrunden, udenrigs- og sikkerhedspolitisk kompetence og økonomisk samarbejde.
Jeg er ikke nødvendigvis enig i alle kommissionens anbefalinger, men jeg bliver nødt til at spørge, om statsministeren allerede har en facitliste på Selvstyrekommissionens arbejde, og om regeringen med sit kommende initiativ søger at komme selvstyreforhandlingerne i forkøbet.
Hvis man på den anden side et øjeblik skæver til nyordninger i udlandet, forstår man, at udspillet egentlig er et relativt forsigtigt skridt.
Eksempelvis rækker Hongkongmodellen langt videre end det foreslåede.
Hongkong kan indgå og videreudvikle relationer, herunder indgå bindende internationale aftaler og traktater med fremmede stater og regioner og relevante internationale organisationer på relevante områder.
Det sker, uden at Hongkong træder Kina over tæerne, og det er jo immervæk en overvejelse værd på disse langt højere liberale breddegrader.
Jeg vil alligevel tillade mig at tage de positive toner fra statsministeren til indtægt for, at der er blevet lagt mærke til den nordatlantiske gruppes virke her på Christiansborg.
Samtidig er talen dog renset for eventuelle visioner om det samlede riges fremtid.
Hvor er de langsigtede mål og ambitioner om det såkaldte rigsfællesskab i det nye årtusind?
Vil man som hidtil overlade til de nordatlantiske besiddelser at diskutere, hvordan det samlede dronningeriges fremtid ser ud?
Vi fører stadig en monolog; monologen må have
en ende, vi vil have dialog, vi vil have modspil, vi vil have medspil. Statsministeren lufter også en idé om, at der skal nedsættes et fællesudvalg, som skal komme med forslag til, hvordan vi kan styrke og udvikle det grønlandske erhvervsliv, og at resultatet af dette arbejde skal indgå i forhandlingerne om de fremtidige bloktilskud. Jeg er selvfølgelig helt enig i, at alle muligheder skal undersøges og bruges for at styrke den grønlandske økonomi og erhvervslivet.
Det er en helt fundamental opgave i processen mod grønlandsk selvstændighed.
Men når statsministeren vil inddrage sådan et arbejde i bloktilskudsforhandlingerne, er det så et udtryk for nye betingelser for statens bloktilskud?
Er det et udtryk for, at man vil fravige princippet om, at forvaltningen af bloktilskuddet sker i Nuuk og ikke i København?
Er det et udtryk for, at regeringen vil til at bestemme, hvad bloktilskuddet skal bruges til, og hvordan det skal bruges?
Hvis det er tilfældet, kan jeg godt forstå landsstyreformandens noget tilbageholdende reaktion på statsministerens idé.
Statsministerens åbningstale var i øvrigt meget detaljeret, velovervejet og velformuleret, som det passer sig for en dansk statsminister, og jeg vil her komme ind på nogle områder, som statsministeren ikke nævnte i sin tale. Spørgsmålet om det amerikanske missilskjoldsprojekt er stadig højaktuelt.
Statsministeren siger, at vi skal forholde os til den fremtidige missiltrussel og behovet for et missilforsvar.
Sommeren over har amerikanske embedsmænd været på charmeoffensiv i Europa.
Den amerikanske og den europæiske våbenindustri har indgået en aftale om, at de i fællesskab skal udvikle missilskjoldsteknologien. Endelig en anden sag, som statsministeren heller ikke kom ind på.
Der var pludselig en politisk løsning af Dundassagen i sigte.
Og så er der jo i øvrigt også den verserende retssag rejst af foreningen af tvangsforflyttede fra Dundas, en sag mod den danske stat, og en retssag, som kommer til doms her i løbet af næste år.
Man skal ikke være særlig paranoid for at kunne se en sammenhæng i det tilsyneladende sammenfald mellem ovennævnte begivenheder og initiativer.
Så jeg må spørge statsministeren: Er der banet vej for, at Thuleradaren benyttes i missilskjoldsprojektet?
Er det sådan, at regeringen allerede har indgået en aftale med amerikanerne?
Og er det sådan, at regeringen prøver at trække luft ud af den kommende retssag ved at give en lille del af forsvarsområdet tilbage til Grønland?
Jeg synes, vi har krav på klare svar på disse spørgsmål.
Statsministeren undlader også at nævne en endog meget glædelig begivenhed, der fandt sted i løbet af sommeren.
Takket være bl.a. den fælles dansk-grønlandske indsats i FN er det nu lykkedes at få etableret det permanente forum for verdens oprindelige folk, det permanente forum, der som et vigtigt område bl.a. beskæftiger sig med anerkendelse af oprindelige folk og spørgsmål, som relaterer sig til retten til eget land og andre basale rettigheder for oprindelige folk.
Vi nærer store forhåbninger til det permanente forum og den danske indsats for oprindelige folks rettigheder, og vi håber også på dansk velvillighed, når det gælder støtte til sekretariatet og anden teknisk bistand til det nye forum.
Statsministeren, EU's formand, er naturligvis stærkt optaget af de store og vigtige opgaver, formandskabet fører med sig. De mest ihærdige EU-tilhængere siger, at de er skuffede over, at statsministeren i sin åbningstale ikke bebudede en snarlig folkeafstemning om afskaffelse af de danske forbehold bl.a. på det sikkerheds- og udenrigspolitiske område.
Jeg er til gengæld glad for, at forbeholdene holder endnu - for en tid i hvert fald - for der er vel ikke længere tvivl om, at forbeholdene i dag hænger i en meget tynd tråd. De traditionelle skeptikere har snart opgivet modstanden, og den fælles EU-politik på disse områder er allerede i sigte.
Hvad angår rigsfællesskabet, er det realiteten, at Danmark med denne udvikling opgiver mere og mere af sin bestemmelsesret.
Det fører alvorlige komplikationer med sig for Grønland.
Allerede i dag må vi, uanset at vi står uden for EU, hele tiden ajourføre f.eks. erhvervslovgivningen med EU-lovgivningen, og vi må indføre EU-standarder på forskellige områder på grund af rigsfællesskabet med Danmark.
Vi forudser, at både den kommende udvidelse og den kommende fælles EU-politik på andre områder vil få endnu større konsekvenser for os.
Vil udvidelsen af EU betyde nye bindinger, hvis vi ikke har nået en afklaring af de udenrigs-
og sikkerhedspolitiske områder
, før forbeholdene falder
Er vi så automatisk omfattet af den fælles EU-politik, uanset at vi ikke er medlemmer af Unionen?
Jeg skal kraftigt opfordre statsministeren til at sørge for en afklaring af de indre danske forhold, før forbeholdene opgives.
Under det nyligt afholdte EU-møde i Ilulissat i Grønland for Europaministrene blev det arktiske områdes betydning for resten af verdens klima understreget.
Ikke alene er indlandsisen verdens bedste klimatologiske bibliotek, men også viden om den fremtidige klimaudvikling er helt afhængig af den forskning, der drives i det arktiske område.
Jeg bemærkede, at statsministeren med stolthed henviste til, at regeringen ville afsætte 3 mia. kr. til forskning.
Det lyder, som man siger, næsten for godt til at være sandt.
Men hvis det nu er sandt alligevel, hvordan kan det så være, at Grønland har fået besked fra såvel Dansk Meterologisk Institut som Kort- og Matrikelstyrelsen om, at man fremover vil spare på en række væsentlige tiltag i Grønland, herunder observationer og kortlægning af isens bevægelser, og at dette sker med henvisning til regeringens sparekrav? Hvis det er sandt, hvordan kan det så være, at den generelle danske forskning i Grønland stadig er faldende, og at stadig færre danske forskningsmidler går til forskningen i Grønland?
Der er noget her, der ikke hænger sammen.
Jeg vil gerne opfordre statsministeren til at bruge en lille bitte del af de 3 mia. kr. til at sikre, at der ikke sker forringelser i Grønland, både hvad angår det virke, som hidtil er udført i Dansk Meteorologisk Instituts og Kort- og Matrikelstyrelsens regi, samt indgå i forhandlinger med hjemmestyret om en eventuel overtagelse af områderne.
Jeg vil gerne opfordre statsministeren til fremover at sikre, at også det danske forsvar forstår, at det skal koordinere sine aktiviteter og udgifter med de øvrige interesser i samfundet, også i Nordøstgrønland.
Det vil være en katastrofe for såvel dansk som international forskning
, hvis Mesters Vig lukker uden alternative løsninger.
Det handler om forskning, international viden og dansk prestige i EU.
Det kan næppe overlades til forsvaret alene at bestemme, om det skal undermineres.
Med det positive økonomiske signal, statsministeren har udsendt, håber jeg, at de tre regeringer i Danmark, Færøerne og Grønland sætter sig sammen og koordinerer en fælles indsats for en forbrødring af forskningen i hele riget.
Til sidst skal jeg takke statsministeren for invitationen til alle Folketingets partier til samarbejde.
Jeg håber meget, at det denne gang vil lykkes os at komme i dialog med regeringen, både hvad angår de påtænkte politiske initiativer, og når det angår finanslovforslaget for næste år.