runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Brian Mikkelsen (KF), 2001-05-02:
Vi står jo i en situation, som vi også kan læse i dagens udgave af Jyllands-Posten, hvor mindre end hver femte sproglige gymnasieelev får tilbudt naturfag i gymnasiet.
33 gymnasier tilbyder det, og det viser jo, at det kan være lidt af en tilfældighed, om man har muligheden eller ej.
Vi kan jo også se, at et C-niveau i matematik meget ofte er et adgangskrav til en del videregående uddannelser.
Det er der desværre mange elever på den sproglige linje i gymnasiet, der ikke er opmærksomme på, og derfor ser vi ofte, at mange af de elever ender i en faglig blindgyde.
Det er en blindgyde, som betyder, at man ikke har den variation og forskellige valgmuligheder efter sin studentereksamen, som jo burde være relevant, så man kan spore sig ind på det, som man har lyst til.
Og jævnfør diskussionen fra sidste forslag er det jo vigtigt, at der hele tiden er incitamenter for, at man tager også naturvidenskabelige uddannelser. Miseren stammer jo helt tilbage fra den reform, der blev lavet i 1988, hvor man skabte faget naturfag på den sproglige linje ud fra den bedste intention om at skabe et velfungerende forløb, som forbandt de velkendte fag: matematik, fysik og kemi til et samlet hele, og som sikrede eleverne på den sproglige linje en god tilgang til de naturvidenskabelige fag.
Det betød så, at man fra Undervisningsministeriets side i 1997 skabte denne her berømte forsøgsordning, som skulle forsøge at tage hånd om kompetenceproblemerne.
Hvis man evaluerer forsøgene, har der jo været forskellige holdninger til det, men det forsøg, som man kender som naturfag model 2, og som indebærer et forhøjet antal matematiktimer og dermed det C-niveau i matematik, der ofte er nødvendigt for at opnå adgang til en videregående uddannelse, har jo samtidig formået at styrke både fysikken og kemien i faget.
Det betyder, hvis man ser på det, at faget samlet har opnået et fagligt kvalitetsløft.
Det er meldingen ude fra gymnasierne, det er meldingen fra eleverne, og det er meldingen fra lærerne. Vi synes fra konservativ side, at det er vigtigt, at man fra politisk hold sikrer, at alle eleverne på sproglig linje i gymnasiet opnår C-niveau i matematik.
At lade de unge mennesker, der vælger den sproglige linje på gymnasiet, modtage matematikundervisning på det nuværende obligatoriske niveau er at gøre dem en bjørnetjeneste, for de pågældende elever afskæres fra direkte optagelse på en masse relevante uddannelser, og de afskæres samtidig fra en dybere matematisk forståelse, som kan hjælpe dem i tilegnelsen af f.eks. matematikken og kemien.
Meningen er jo også, at C-niveauet skal opnås ved at gøre naturfagmodel 2 obligatorisk.
Det betyder, at der levnes mulighed for og plads til, at C-niveauet også kan opnås på anden vis, såfremt gymnasieskolen ønsker at gøre det.
Forslaget er altså rimelig fleksibelt indrettet.
Det vigtigste er målet, altså at eleverne ender med det eftertragtede C-niveau i matematik.
Så vi kan tilsige vores fulde støtte til beslutningsforslaget.
Aage Frandsen (SF), 2001-05-02:
Som det er fremgået af den tidligere behandling i Folketinget af det forslag, som er forgængeren til det her forslag, og også af tidligere forhandlinger om noget andet i Folketinget, så har vi sympati for forslaget.
Det var jo i forbindelse med finanslov 1997, at vi som forligspart aftalte, at der skulle laves et forsøg med, at naturfaget skulle indeholde matematik på C-niveau, og det var på den baggrund, at der blev afsat nogle penge, som så betød, at man i en årrække kunne lave forsøg i gymnasieskolen, og at udgiften hertil var dækket af staten.
Disse forsøg faldt ud på den måde, at der klart var nogle, der var tilhængere af, at sådan burde det være permanent.
Der var også andre holdninger til det.
Derfor var det ikke sådan helt entydigt, at man kan sige, at alle syntes, det var godt.
Men det er jo sådan set heller ikke afgørende, at alle skal synes, noget er godt, for så sker der ingenting.
Det, der så er spørgsmålet på nuværende tidspunkt, er: Skal man lave denne her ændring alene, eller skal man vente på, at der laves yderligere forsøg i forbindelse med det udviklingsprogram, som er i gang?
Og skal man lave større ændringer i forbindelse med den gymnasiereform, som vi forventer kommer inden for 2-3 års forløb?
Når det eksisterende udviklingsprogram er afsluttet, regner vi med, at der kommer en gymnasiereform, og der vil det være naturligt, at man tager det her ind i den.
Der er selvfølgelig noget dobbelt i forhold til forslaget om at tage C-niveau i matematik ind i naturfag, fordi vi netop i naturfag har et af de få fag, som er almendannende, og som ikke absolut skal give en bestemt kompetence.
Det er virkelig sådan et almendannende fag på samme måde som historie.
Der er der tale om et fag, som man har, fordi det hører med til den almene dannelse, mens en række andre fag som funktion har, at de er kompetencegivende.
Vi kan sådan set godt lide, at man har almendannende fag i ungdomsuddannelserne.
Omvendt er det klart, at der kan være unge, der ikke er opmærksomme på, at de ved ikke at tage matematik senere i gymnasiet, hvis de er sproglige, går glip af en mulighed for at afslutte med matematik på C-niveau, mens de går i gymnasiet.
Men de kan jo tage det efterfølgende.
Så vores holdning til det er altså, at vi sådan set som princip er tilhængere af, at man havde valgmuligheden på det enkelte gymnasium for den enkelte elev, at man havde muligheden for at tage matematik på C-niveau inde i naturfag, og at man også havde mulighed for ikke at have det.
Men ud fra den betragtning, at vi i løbet af meget kort tid - 2-3 år - forhåbentlig skal i gang med en egentlig gymnasiereform, mener vi, at det er rigtigst at vente med at gennemføre denne ændring til den tid.
Hvis det trækker ud med en gymnasiereform, hvis der er alle udsigter til, at den ikke kommer, jamen så er man nødt til, synes jeg, at tage diskussionen op om, hvornår det skal ind i en mere permanent form, hvordan matematik skal være placeret.
Så det er ikke nogen afvisning af forslaget, men det er en henvisning til, at vi mener, at det på nuværende tidspunkt nok ikke vil være klogt at gennemføre bare lige denne del af en gymnasiereform.
Christian H. Hansen (DF), 2001-05-02:
Jeg vil ikke tilføre debatten så meget mere, men blot sige, at da beslutningsforslag nr. B 142 blev fremsat sidste år - også i maj måned i øvrigt - støttede vi i Dansk Folkeparti forslaget varmt.
Vi støtter også det forslag, der kommer fra forslagsstillerne i dag, også med det nyindlagte omkring C-niveauet.
Jeg kan da sige, at jeg kan huske, at jeg sidste år i maj sagde, at vi gerne ville have været medforslagsstillere.
Det har man nok glemt at jeg sagde, men jeg kan da sige med hensyn til fremtidige forslag, at jeg sidder på lokal 5105.
Susanne Clemensen (CD), 2001-05-02:
Men som sagt er der jo ikke meget, der har ændret sig, siden vi sidste gang debatterede det her beslutningsforslag.
Jeg har noteret mig, at forslagsstillerne lægger op til, at der er andre måder end lige den såkaldte model 2, man kan opnå C-niveau i matematik på på gymnasiets sproglige linje, og den fleksibilitet kan vi naturligvis også støtte i CD, ligesom vi jo i øvrigt støtter, at model 2 gøres obligatorisk.
Vi mener faktisk, at man allerede i 1.G. i dag kan komme til at begrænse elevernes valgmuligheder ved et senere studievalg til de videregående uddannelser, og det ønsker vi ikke.
Jeg mener heller ikke, at man kan sige, at det valg, som man stiller en del unge over for, nemlig at de senere finder ud af, at de vil i gang med en videregående uddannelse, der rent faktisk kræver C-niveau og betyder, at de skal i gang med et halvt eller et helt års supplering, hvor det udelukkende er matematik, de læser, er særlig pædagogisk eller motiverende for den enkelte.
Derfor er vi som sagt meget positive over for, at denne her forsøgsordning med naturfag efter model 2 gøres obligatorisk.
Marianne Stentebjerg (RV), 2001-05-02:
Det her foreliggende forslag er stort set en genfremsættelse af beslutningsforslag nr. B 142 fra sidste samling.
Hovedargumentet er fortsat det samme: at indføre obligatorisk undervisning i naturfag vil øge arbejdspresset for eleverne på gymnasiets sproglige linje.
Skal det gøres, skal det gøres i sammenhæng med en generel diskussion om den sproglige linjes udformning.
Det Radikale Venstre kan altså ikke støtte forslaget.
Søren Kolstrup (EL), 2001-05-02:
Principielt mener Enhedslisten, at alle elever, der består en studentereksamen - også en sproglig - eller en anden ungdomsuddannelse, skal have ret til at komme videre med en videregående uddannelse, og vi mener også, at man skal have ret til det så gnidningsfrit som vel muligt.
I dag må vi jo konstatere, at der eksisterer en række specifikke adgangskrav på en række videregående uddannelser
, som risikerer at udelukke elever fra f.eks. sprogligt gymnasium - i hvert fald umiddelbart - hvis ikke de er opmærksom på deres fagvalg meget tidligt i deres liv.
Det opfatter vi selvfølgelig som et grundlæggende problem.
Vi mener ikke, at man skal tvinges til at vælge sin livsbane som 15-16-årig.
Man kan så anføre, at man - og det er også en del af min egen tankegang - ikke skal komme i tide og utide og ændre i uddannelsessystemet uden at se det i en sammenhæng.
Jeg mener imidlertid i det her tilfælde, at man godt kan gå ind og sikre et C-niveau.
Selvfølgelig vil der komme en diskussion om: Hvad så med naturfag?
Men mit afgørende argument skal være, at den almendannelse, som man har ment lå i naturfag, selvfølgelig også - selvfølgelig - kan knyttes til en mere rent koncentreret matematikundervisning.
Og så kan der være elementer, der får en mere marginal position.
På den baggrund er vi ikke bange for at drøfte med forslagsstillerne, hvordan vi kan sikre et sådant C-niveau.
Vi mener ikke, at det forrykker den samlede balance i gymnasiet - ellers ville vi sige nej; ellers ville vi sige: Vi skal vente til en gymnasiereform.
Men vi mener godt, at vi lige præcis på dette afgrænsede felt kan gøre det og med sikkerhed for, at langt flere sproglige studenter får en styrkelse af deres almene uddannelse.
Hanne Severinsen (V), 2001-05-02:
Allerførst skal jeg undskylde over for Dansk Folkeparti og CD, at der skete en fejltagelse, for jeg ved godt, at de ville være medforslagsstillere.
Jeg vil så også sige fra Kristeligt Folkeparti, at de støtter forslaget.
Det er rigtigt, at det i nogen grad ligner forslaget fra sidste år.
Men som ministeren så skarpsindigt også fandt ud af, er der jo en lille åbning i, at man også kan opnå C-niveauet på anden vis.
Det, som vi foreslår, er altså, at det som hovedregel skal det være naturfag efter model 2, men hvis et gymnasium insisterer på at nå målet på anden vis, kan de også komme med det, men målet skal være der.
Det er jo, fordi det efter min mening er fuldstændig forkert, at gymnasiasterne stilles så forskelligt.
Det går op for dem efterhånden, at fordi de har gået på et gymnasium, der ikke havde det tilbud, står de bagefter og har problemer med indgangsniveauet.
Det er jo derfor, man bliver nødt til at skære igennem. Her har vi et forslag, hvor det har været gennemprøvet, og hvor man jo faktisk siger, at det er et columbusæg, eller man kan også sige et Kinder-æg: tre i ét.
Man får jo niveauerne, fordi man får synergieffekten af de forskellige fag.
Derfor mener jeg også, at kun at fortsætte med forsøg, bare fordi vi ikke er i gang med en ny gymnasiereform, vil være forkert i det her tilfælde.
Jeg synes, vi må være parate til at sige: Det er klart et problem med det manglende C-niveau.
Vi har faktisk et forsøg, der viser, at det er godt; det er anbefalet af dem, der har prøvet det; det vil give de studerende et løft; det er det, som de bagefter kommer og efterspørger. Med hensyn til det her med arbejdsbelastningen viser det sig jo, at i og med at faget netop gøres interessant, giver synergieffekten måske nok en vis arbejdsforøgelse, men måske
også en arbejdsglæde i forhold til faget.
Derudover er jeg overbevist om, at det også vil betyde et fagligt løft for alle lærere, at man nu er nødt til at gå i gang med de udfordringer, som ligger i naturfag.
Jeg er som sagt lidt bekymret for, at hvis vi bare lader stå til, så er det kun de initiativrige skoler, som fortsætter, og de andre gymnasier må så vente på, at vi engang får lavet en gymnasiereform.
Men jeg takker for den meget positive tilkendegivelse, der har været.
Jeg kan jo da se, at det skulle være muligt at nå frem til et eller andet, så vi ikke nødvendigvis skal vente en 3-4 år.
Så jeg tror i og for sig, at selv om det er det samme forslag som sidste år, er det måske blevet modnet en lille smule i løbet af året.
Søren Kolstrup (EL), 2001-05-02:
Ja, ministeren har da i hvert fald ret i én ting: at tonen er slået an.
Jeg skal stille to spørgsmål.
Jeg må sige, jeg er meget, meget paf over ministerens indlæg.
Jeg er ikke paf over, at man kan have det synspunkt, og det kan der være rigtig gode argumenter for, at vi skal have det der spil mellem det eksterne og interne.
Det, jeg blev paf over, og jeg ved ikke, om det var en fortalelse, var, at ministeren talte - jeg ved ikke, om jeg hørte forkert - noget om kollektiv ledelse.
Diskussionen i det her forslag, i hvert fald hvad angår spørgsmål om pædagogisk råd, går udelukkende på, hvorvidt lærerne skal have en naturlig skærpet indstillingsret og på enkelte udvalgte punkter omkring den daglige undervisning en beslutningsret.
Altså blot således at vi taler om det samme.
Mit andet spørgsmål går på: Ligger der ikke en dyb modsætning i ministerens beskrivelse af det, vi har oplevet gennem de senere år?
Jeg er enig med ministeren i, det er jeg enig i, at hvad angår den daglige undervisning, har der faktisk efter mine begrebet fundet en demokratisering sted.
Det har vi også set på gymnasiet, ikke tilstrækkeligt, men også formelt set, nemlig f.eks. ved, at elever skal inddrages i den daglige undervisning.
Er det så ikke logisk ud fra disse erfaringer, man har haft omkring den daglige undervisning, at man så siger, at netop dem, der er part dér, kan få også en mere formel kompetence i forhold til pædagogisk råd?
Margrethe Vestager (RV), 2001-05-02:
Først og fremmest skal jeg da gerne indrømme, at det ikke er givet, at jeg er helt uhildet i forhold til en forestilling om, hvor Enhedslisten gerne så forsøg af denne her type ende henne.
Men når det er sagt, synes jeg nu alligevel, at der er dele i forslaget, som vil gøre det endog særdeles vanskeligt for den ledelse, som nu engang er sat til det, at udøve sin kompetence og træffe beslutninger, som også måtte være af mindre behagelig karakter for at nå institutionens samlede mål.
Jeg synes også, det er vigtigt at holde sig for øje, at de regler, vi har om både samarbejdsudvalg, pædagogisk råd, elevdemokrati og så fremdeles, faktisk er et regelværk, som vi først har fået nykombineret inden for en meget kort tidshorisont. Det vil sige, vi ved faktisk ikke, hvordan det kommer til at fungere endnu.
af den daglige undervisning, men det er jo så også netop noget, som er et fælles forhold mellem lærere og elever ifølge den ramme, som er lagt for det, og der er trods alt et godt stykke derfra og så til den generelle institutionsledelse.
Søren Kolstrup (EL), 2001-05-02:
Det andet er: Er det ikke naturligt, at de drøftelser, som man så har haft i et pædagogisk råd, bliver en naturlig forpligtende del af beslutningsprocessen?
Jeg sagde forpligtende del.
Det er det, jeg mener med det gamle begreb indstillingsret, således at det stykke papir ikke bare kan smides bort, men skal være et element, som man erklæret drøfter f.eks. i bestyrelsen og i ledelsen.
Mit tredje spørgsmål går på f.eks. årsplanen: Når man på et gymnasium eller i en folkeskole drøfter en helt anden type tilrettelæggelse af den daglige undervisning, som man jo gør...
Margrethe Vestager (RV), 2001-05-02:
Jeg synes, det er meget vigtigt i denne her diskussion at holde sig for øje, hvad det er, sagens substans er.
Og når forslagsstilleren synes, jeg var for vidtgående i forhold til, at jeg talte om, at det her var et forsøg på at indføre en type af kollektiv ledelse, så bliver jeg alligevel lidt bekymret, når jeg hører de spørgsmål, som så bliver stillet efterfølgende, fordi jeg synes, det ligger meget tæt op af at lægge meget væsentlige begrænsninger på den ledelsesret, som kan udøves, det ansvar, som bestyrelserne har, hvis det er en skole, som har en bestyrelse, eller det ansvar, som i øvrigt udøves.
Den måde, som jeg oplever tingene fungerer på i dag, er, at ledelse i det store og hele - der vil naturligvis være undtagelser, som der er i al menneskelig virksomhed - bestræber sig på netop at skabe en samarbejdskultur præget af en gennemsigtighed og en åbenhed, som er en kulturel sag og ikke en pligtsag eller en indskærpelsessag eller en formssag, men som er et spørgsmål om, at demokratiet rent faktisk fungerer, fordi det netop ikke kun er en formalitet, men også en realitet i den kultur, som institutionen har. Det tror jeg nu engang fremmes allerbedst ved, at det efter min mening udmærkede lovgrundlag, vi har for indeværende, får lov til at leve og blomstre, og at man, som forslagsstilleren forhåbentlig gør, vil medvirke til at genopdrage de voksne, der skal vænne sig til, at eleverne dog har fået en vis begrænset merindflydelse med demokratiloven fra sidste år.
Søren Kolstrup (EL), 2001-05-02:
højere formel eller reel kompetence i de pædagogiske råd, end der egentlig formelt er.
Det, vi diskuterer her, er måske i nogle sammenhænge i virkeligheden en legalisering af den faktiske adfærd.
Hans Peter Baadsgaard (S), 2001-05-02:
I Socialdemokratiet støtter vi forslagsstillernes ønske om at styrke de naturvidenskabelige fag i uddannelsessystemet, ingen tvivl om det.
Vi er også enige i mange af de synspunkter, som fremføres i bemærkningerne til beslutningsforslaget.
Naturvidenskab er et af fundamenterne i vort højtudviklede og teknologiske samfund, som der står i bemærkningerne.
Vor velfærd er baseret på den samfundsøkonomi, som bl.a. hviler på den teknologiske udvikling, og derfor er det en alvorlig sag og kan give anledning til direkte velfærdstab, hvis ikke vi kan fastholde et højt niveau i de naturvidenskabelige og tekniske fag i uddannelsessystemet.
Og den udvikling kan blive resultatet, hvis de unges interesse for naturvidenskabelige og tekniske fag fortsat er svækket. Derfor støtter vi også de mange initiativer, som er taget på området, som det klart fremgik af ministerens tale her for et øjeblik siden.
Hvis vi skal ændre på den interesse, tror jeg, der bliver tale om, at vi skal søge en holdningsændring til de naturvidenskabelige fag.
Jeg er helt enig, når forslagsstillerne skriver, at vi igen må forsøge at betragte den naturvidenskabelige tankegang som en del af almen dannelse.
Det erkendelsesmæssige og filosofiske i naturvidenskabelig tankegang må i større omfang præge undervisningen i fagene også helt fra folkeskolen.
Det var jo da også tankegangen, da vi i sin tid indførte faget natur/teknik i skolen og gjorde det til et linjefag i læreruddannelsen.
Der foreslås forskellige initiativer eller udtrykkes forskellige hensigter for at styrke de naturvidenskabelige fag i uddannelsessystemet.
Det skal være mere attraktivt at undervise.
Interessen for de naturvidenskabelige fag skal styrkes på alle niveauer.
Erhvervslivet skal inddrages i arbejdet.
Ja, det vil også være hensigtsmæssigt.
Det er meget rigtige og sympatiske forslag alle sammen, men jeg synes, de er lidt ukonkrete.
Og så er det for det første nogle meget udgiftskrævende forslag, hvilket forslagsstillerne overhovedet ikke forholder sig til.
Den opgave med økonomien overlader man åbenbart helt til regeringen at forholde sig til.
For det andet er der på mange områder allerede iværksat mange initiativer, som jeg nævnte før.
Derfor er der ikke behov for efter vores opfattelse, at der udarbejdes nogen handlingsplan, som er essensen eller hovedpunktet i beslutningsforslaget.
Og det meget omkostningskrævende forslag om at oprette et Center for Naturvidenskab kan vi af samme grund heller ikke støtte.
Det ville være bedre, hvis ellers vi havde de penge, at anvende de penge til at styrke indsatsen på de mange, mange forskellige felter, som det fremgik af ministerens tale.
Så alt i alt: Vi har sympati for intentionerne, men Socialdemokratiet afviser beslutningsforslaget.
Villy Søvndal (SF), 2001-05-02:
Kan man ud af ministerens sidste indlæg tolke, at hvis der var en sag - nu har vi så forskellige vurderinger af denne her sag - hvor man klart brød med intentionerne i lovbestemmelserne om kontinuitet og barnets tarv, ville ministeren så også være villig til at gribe ind i en sådan sag?
Det er jo kendt, at Den Sociale Ankestyrelse i denne her sag har været ind over og underkendt kommunen i forhold til hjemgivelse af barnet.
Men betyder det, at ministeren også siger, at ministeren vil være villig til at gribe ind, hvis der var en sag, der efter ministerens opfattelse klart stod i modsætning til de intentioner, der ligger i loven?
Susanne Clemensen (CD), 2001-05-02:
Jeg har to spørgsmål.
Det ene er til det, som hr. Hans Peter Baadsgaard sagde om styrkelsen af natur/teknik: Nu må vi jo håbe, at de studerende vælger det fag.
Derfor vil jeg gerne spørge hr. Hans Peter Baadsgaard: Var det så ikke en idé, om regeringen netop foretog en løbende undersøgelse af valgmønsteret, dvs. også for årgang 1999-2000, så vi netop kunne følge udviklingen i stedet for, sådan som man har besluttet, at afvente en ny opgørelse, til de første lærere efter den ny uddannelse har afsluttet deres uddannelse i sommeren 2002?
Og det andet spørgsmål går på praktiklæreruddannelsen.
Hr. Hans Peter Baadsgaard, ordfører for Socialdemokratiet, har ikke nævnt praktiklæreruddannelsen med et eneste ord.
Er det, fordi Socialdemokratiet er ligeglad med, at den uddannelse kommer i gang, det, som vi rent faktisk allerede har afsat penge til, og som netop skulle være et væsentligt element i styrkelsen af læreruddannelsen?
Villy Søvndal (SF), 2001-05-02:
Jeg er enig i, at vi har lavet en god lovgivning.
Vi har jo selv været med til det også fra SF's side, som ministeren understregede.
Men det, jeg synes er afgørende, er, hvordan den så virker i praksis.
Jeg synes, at det, ministeren godt kan forholde sig principielt til med respekt for, at vi ikke kan behandle enkeltsager, er: Er det rimeligt, at det forhold, at en mor skifter bopæl, udløser handlingen i denne her sag.
Der tror jeg, ministeren vil medgive, at det er det, der udløser handlingen i denne her sag.
Det gør, at barnets hele liv pludselig skal flyttes.
Det betyder jo, at barnets retssikkerhed er tilfældig på den måde, at hvis én kommune har en anden praksis end en anden, og moderen flytter, så bliver barnet pludselig udsat for at skulle skifte familie, som det har vænnet sig til, og som det har boet hos, i det her tilfælde i 3 ud af 4 år.
Jeg har svært ved personlig at se det som kontinuitet.
Men overvejelsen fra ministerens side kunne være: Var det ikke en idé at lade den kommune, der var oprindelig anbringende kommune, forblive handlekommune i sagen?