Kim Behnke (UP), 2001-04-17:
Den 19. april 1998 havde dagbladet B.T. under overskriften »Stortyv skal betale skat af sit bytte« en artikel, der refererede til, at der den 19. marts 1998 var afsagt en dom i Vestre Landsrets 4. afdeling.
Den handlede om, at der var en person, der havde stjålet nogle såkaldte europapaller.
Det var blevet opklaret, og manden havde fået den straf, der nu hørte sig til, når han havde stjålet europapaller.
Men det, som dommen gik ud på, var, at manden blev dømt til at betale 200.000 kr. i skat af den indtægt, han havde haft ved at videresælge disse europapaller.
Jeg var overbevist om, at B.T. havde misforstået historien, og derfor fik jeg dengang en udskrift af dommen fra Vestre Landsret og kunne konstatere, at det desværre var fuldstændig rigtigt.
Jeg spurgte derfor dengang skatteministeren, det er spørgsmål nr. S 250 fra april 1998, om, hvilken argumentation der ligger bag, at staten skal kunne opkræve skat af det provenu, folk har haft ved at sælge stjålne varer.
Og skatteministeren svarede dengang, at udgangspunktet er, at det ikke i sig udelukker beskatning, at en indtægt er erhvervet ved en strafbar handling. Jeg spurgte så efterfølgende: Hvordan harmonerer det med den europæiske menneskerettighedskonventions forbud mod selvinkriminering?
Og svaret var, at det var der ingen problemer i, for man kunne bare lade være med at skrive på selvangivelsen, at man havde fået pengene ved at stjæle!
Nu er vi i den afdeling, hvor regeringen vil have reglerne omkring hæleri strammet op, og det synes jeg er en fornuftig ting.
Men jeg synes, at man i den forbindelse bør gøre sig nogle kraftige overvejelser om, hvem kredsen af hælere skal være afgrænset til. Jeg synes, at det er korrekt, at vi går efter disse bedsteborgere, som køber stjålne B&O-anlæg på det nærmeste værtshus osv.
De fortjener en hård straf, for de er med til at holde gang i tyvenes aktiviteter.
Men hvor går grænsen,
når staten går ind og kræver skat af de indtægter, folk har haft ved at stjæle sådanne varer?
Det synes jeg at Folketinget bør gøre sig nogle overvejelser om, for et eller andet sted må statens aktiviteter dér jo også være hæleriaktivitet, eftersom den får et provenu af, at der bliver stjålet varer. Så meget om den første halvdel af lovforslaget.
Så er der den anden halvdel af lovforslaget om mobiltelefoni:
Jeg var glad for de bemærkninger, som både fru Birthe Rønn Hornbech og hr. Søren Søndergaard havde, og jeg deler begge ordføreres bekymringer.
Min største bekymring er sådan set den manglende afgrænsning af begrebet mobiltelefoni.
De mobiltelefoner, som de fleste af os bruger, de såkaldte GSM-mobiltelefoner, er jo en teknologi, der er på vej ud.
Staten forventer også her at tjene lidt på det, når vi skal have tredjegenerations-mobiltelefoni, den såkaldte UMTS-telefoni.
Og når det kommer op at køre sammen med såkaldt FWA-radiokædekommunikation, satellitbåren kommunikation osv., ja, så vil det, vi kalder mobiltelefoni i dag, være forældet, og det vil være noget, vi vil se tilbage på. Men afgrænsningen i lovforslaget er ikke, at det kun skal gælde de eksisterende teknologier.
Og når først de nye teknologier begynder at køre, så forestiller i hvert fald teknikerne sig, at vi mere eller mindre er online, at vi kan surfe på nettet via vores mobile terminaler, som det så kommer til at hedde, osv.
Her må jeg nok sige, når jeg samtidig ved, at Europarådet arbejder på en tekst om såkaldt cybercrime, hvor man vil have, at politiet online skal overvåge de aktiviteter, folk laver, og når man kombinerer det med de forslag, der ligger her, så kan jeg kun blive rigtig bekymret.
Hr. Helge Adam Møller sagde godt nok, at politiet ikke er idioter.
De går ikke bare i gang med at efterforske hvad som helst.
Næ, men de kriminelle er jo heller ikke idioter, og i det øjeblik, de kriminelle ved, at politiet overvåger teleselskaberne, hvad gør de kriminelle så?
Fylder de så lommen op med mobiltelefoner?
Nej, det gør de naturligvis ikke.
Den kommunikation, de har brug for, foretages eksempelvis gennem walkie-talkie-radioer og lignende, der ikke registreres hos teleselskaber.
Så det eneste, vi får ud af at lave den her bestemmelse, er, at i tusindvis eller, som nogle ordførere har været inde på, i titusindvis af almindelige borgere, som tilfældigvis kører i bil i den parallelgade, hvor der er begået et mord, skal have deres færden undersøgt og efterforsket af politiet.
Og de får ikke engang besked fra politiet om, at det er foregået.
Vi er langt videre i dag, og derfor er der grund til præcis, som hr. Søren Søndergaard sagde, at få afgrænset: Hvad skal myndighederne, hvad skal staten tillade sig af overvågning af den enkelte borger, som ikke har foretaget sig noget som helst andet end bare tilfældigvis at gå eller køre eller sidde et sted og i øvrigt ikke har tænkt sig at overtræde nogen som helst lovgivning? Jeg synes, at man under udvalgsarbejdet også skal se det her i sammenhæng med de andre tekniske tiltag og de andre planer, der ligger både i Justitsministeriet, i Europarådet, i EU og hos andre, om, hvordan man skal overvåge borgerne.
Og så håber jeg, at Folketinget når til en erkendelse af, at det her ikke er nogen god idé.