runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 1999-04-09:
Fru Lene Espersen mener, at det er utidigt af Enhedslisten at rejse spørgsmålet om en genudnævnelse af Ritt Bjerregaard i en forespørgselsdebat, da det efter Det Konservative Folkepartis opfattelse er noget, som alene henhører under regeringsmagten.
Det synes jeg er et noget gammelkonservativt synspunkt, som næsten fører os tilbage til den tankegang, der herskede i enevældens tid, hvor det var kongen, der traf sådan nogle beslutninger, og nu er det altså regeringen, men det er i hvert fald ikke noget, man skal inddrage Folketinget i og formentlig slet ikke offentligheden - efter Det Konservative Folkepartis opfattelse.
Og jeg vil godt spørge: Hvad er Det Konservative Folkepartis begrundelse for, at man ikke vil have med den beslutning at gøre?
Er det ikke simpelt hen, at man måske i virkeligheden ønsker, at Ritt Bjerregaard bliver genudnævnt, men helst ikke selv vil have ansvaret for det?
Er det ikke bare det, det handler om?
Jeg oplever det i hvert fald sådan, at Kommissionen kører videre, som om den var en rigtig Kommission, og i alle henseender optræder, som om den havde mandat til at være en rigtig Kommission.
Sådan ser det unægtelig ud.
Der er ikke gået ret mange uger, siden den påstod, at den gik af, og nu er det hele, som det plejer at være, og den fortsætter sikkert næsten hele sin embedsperiode ud.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-04-09:
Nu har Venstre jo brugt meget krudt på at få den situation, der er opstået, sat i forbindelse med parlamentsvalget den 10. juni og har gjort meget ud af at forklare, at der er forskel på, hvordan socialisterne og den liberale gruppe osv. har stemt i Parlamentet, og det synes jeg også det er fair at fru Charlotte Antonsen gør, men det er selvfølgelig derfor, jeg gerne vil spørge fru Charlotte Antonsen,
hvordan Venstre så har forvaltet den samme grad af nidkærhed og kontrol i forhold til den svindel, der er foregået her i Folketinget og selvfølgelig specielt i forhold til det, jeg nævnte for hr. Jacob Buksti, nemlig at det store flertal i Folketingets Europaudvalg har givet regeringen mulighed for via Parlamentet at give Kommissionen decharge, altså ansvarsfritagelse, for 1997.
Hvor er det henne i det her spil, hvor er anerkendelsen af, at man tog gruelig fejl, da man gjorde dét, 3 dage før vismandsrapporten kom?
Hvor er den anerkendelse, og hvor ligger den selvkritik, som egentlig burde være til stede hos de folk, der år efter år har givet Kommissionen den ansvarsfritagelse, og som nu har så travlt med via Europa-Parlamentet at sige, at det lige præcis er dem, der nu skal have hæder og glorværdighed i forhold til parlamentsvalget?
Det savner jeg at få at vide.
Jacob Buksti (S), 1999-04-09:
Der er åbenbart noget, der er forbigået min opmærksomhed, men nu er jeg selvfølgelig også kun formand for Europaudvalget og politisk ordfører for Socialdemokratiet.
Men jeg vil da gerne spørge Venstres ordfører, hvor Venstres ordfører har den betragtning fra, at regeringen ikke er optaget af at få en ny Kommission i en fart, og at der ligesom ligger det i det, at det skyldes en særlig slendrian i den danske regering, at man ikke gør noget ved det.
Det kan godt være, der er noget, jeg har misforstået, men jeg har faktisk ikke oplevet, at der er nogen ændring i den danske regerings holdning.
Og jeg er sikker på, at der også kommer en kammeratlig reaktion over for Romano Prodi med hensyn til, hvad Prodis rolle overhovedet er, for det er netop et spørgsmål om at sørge for, at den her proces skal i gang så hurtigt, at vi har en ny og rigtig og funktionsdygtig Kommission så hurtigt som muligt.
Charlotte Antonsen (V), 1999-04-09:
Først til hr. Keld Albrechtsen: Nej, jeg kan ikke støtte Enhedslistens forslag.
Jeg synes ikke, Folketinget skal blande sig - og det kan Folketinget heller ikke - i, hvem man udpeger som kommissær.
Det er alene regeringens opgave.
Men jeg er da enig i, at det er en underlig sag, for med hensyn til Kommissionen er det jo nærmest sådan, at man kan sige: Lad stå, hvad der ikke kan falde. Det er også lidt bagvendt, at jeg kan være enig med hr. Keld Albrechtsen i noget af den kritik, der er, men det er en ejendommelig situation, og jeg må sige, at jeg er enig i noget af den kritik, der er kommet.
At jeg så er helt uenig i Enhedslistens konklusion, er en anden historie.
Til hr. Thulesen Dahl: Det er egentlig mærkeligt, at hr. Thulesen Dahl retter det angreb vedrørende regnskabet for 1997 mod mig
, for på Europaudvalgets møde spurgte jeg faktisk adskillige gange - jeg må jo gerne citere, hvad jeg selv sagde på mødet - og anmodede flere gange ministrene og regeringen om at udskyde det punkt, der hed regnskabet for 1997, fordi jeg netop syntes, det var upassende, at man gav Kommissionen decharge på et tidspunkt, hvor den anden sag var uafklaret.
Så det er lidt underligt, og det er et forkert angreb,
synes jeg nok.
Til sidst til hr. Jacob Buksti: Det er jo ikke noget, jeg finder på.
Jeg har ikke hørt regeringen råbe og skrige
om, at man ønsker en ny Kommission.
Det, jeg derimod har set, er, at statsministeren på det forrige topmøde accepterede tingenes tilstand - det står jo i konklusionerne fra topmødet - altså at man har udpeget en ny kommissionsformand, og at den øvrige Kommission først træder til efter nyvalg til Parlamentet.
Jeg har også en tale, som udenrigsministeren lige har oplæst, og hvori der står, at det, man ønsker fra dansk side på stats- og regeringschefernes uformelle møde i Bruxelles den 14. april, er at forbedre kommissionsformandens muligheder for at reformere Kommissionen.
Man taler altså slet ikke om muligheden for at presse på for at få en helt ny Kommission
, men jeg vil da være meget glad og tilfreds, hvis debatten i dag sender det budskab ud, at der er et bredt flertal i Danmark, som ønsker en ny og funktionsduelig Kommission.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-04-09:
Jeg skal være den første til at anerkende, at fru Charlotte Antonsen, nu hun selv citerer fra det pågældende Europaudvalgsmøde, havde bemærkninger til regeringen om, hvorvidt ikke det var en god idé, at man ventede lidt med at give Kommissionen den decharge.
Og hvordan med hensyn til tidligere år, har Venstre da heller ikke følt, at man har været en del af regeringens baggrund for at kunne meddele den decharge? Det synes jeg er ret afgørende.
For jeg anerkender, at der er kommet bemærkninger, men man siger jo så meget, og på nogle Europaudvalgsmøder, der tager mange timer, bliver der selvfølgelig også nævnt mange betænkeligheder og gode ideer osv., men det afgørende, når vi kommer til enden på debatten, er selvfølgelig, hvor regeringen kan finde sit flertal for det, som den i givet fald vil gøre.
Og dér vil jeg så spørge Venstre, om Venstre føler sig som en del af det flertal, som har givet regeringen muligheden for at give Kommissionen decharge for 1997.
Jacob Buksti (S), 1999-04-09:
Jeg skal bare konstatere, at fru Charlotte Antonsen altså bygger sin opfattelse af, at der nærmest er sendrægtighed i den danske regering, på, at den danske regering har tilsluttet sig topmødeerklæringen, hvori man siger, at man ikke kan få en ny Kommission før efter europaparlamentsvalget.
Det synes jeg må være en kraftig overfortolkning.
I hvert fald mangler fru Charlotte Antonsen at forsøge at godtgøre, hvordan og hvorledes man rent praktisk skulle kunne nå at få en ny Kommission inden valget, altså forstået på den måde, at det kan godt være, at Romano Prodi er valgt af Ministerrådet, men han skal jo godkendes af Europa-Parlamentet, og så vidt jeg har forstået, kommer det først til at ske i maj, og det vil sige på den sidste mødesession, som Europa-Parlamentet har, inden det går på valg.
Derefter vil Europa-Parlamentet så, hvis det går hurtigt, kunne tage stilling til Kommissionen i juli, hvorefter den kan tiltræde hurtigt derefter.
Ellers bliver det med tiltrædelse pr. 1. september.
På topmødet i Berlin den 24.-25. marts aftalte man, bl.a. i det lys, et ekstraordinært topmøde den 14. april
, hvor man skal have en samtale med Prodi om, hvordan og hvorledes han skal agere.
Derefter skal der være en konsultationsprocedure mellem Prodi og de forskellige statsledere rundt omkring om, hvilke kommissærer der skal være. Så jeg må tilstå, at jeg har svært ved at se, at man rent faktisk skulle kunne nå at få en ny Kommission på plads inden den 10. juni, hvis man også skal sørge for, at det bliver en ordentlig og gennemtænkt konstruktion.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-04-09:
Man vil ikke være med til inden topmødet at forpligte regeringen på f.eks. at kræve en ny Kommission her og nu.
Og man vil ikke være med til at sige til regeringen: Når der nu skal udnævnes en ny Kommission, vil det være et forkert signal at genudnævne de kommissærer, der sad i den Kommission, der faldt.
Det vil man heller ikke være med til.
Jeg synes ikke, man bare hen i vejret kan stå her og sige »ny Kommission« og »der skal gøres noget« og »regeringen gør det forkerte« osv. og så nægte at være med, når vi andre peger på nogle fremgangsmåder og kommmer med nogle forslag, som vi opfordrer Venstre til at være med til.
Men det kan jo være, at Venstre har tænkt sig at gøre sin indsats, når vi skal diskutere regeringens mandat forud for topmødet.
Og jeg vil egentlig godt høre, hvad Venstres konklusion på kritikken af regeringen helt konkret er, eller om det bare er tom snak.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-04-09:
Så bliver jeg nødt til at spørge fru Charlotte Antonsen, om det, som Venstres repræsentanter så har gjort i Europa-Parlamentet, i virkeligheden ikke er at bakke den gode EU-linje og den gode EU-sag op, men i virkeligheden at modarbejde EU.
For det vil jo være konsekvensen, altså logikken i det, fru Charlotte Antonsen siger: I Parlamentet er det o.k. at sige nej til regnskabet, fordi det er noget skidt.
Der er foregået nogle ting, som man ikke kan stå inde for, og så går man imod regnskabet, for det er i EU's interesse, hvad jeg mener det er.
Men i Folketingets Europaudvalg skal man ikke gøre det, hvis man tjener EU's interesser.
Det synes jeg er meget svært at forstå.
Og jeg har fuld respekt for fru Charlotte Antonsen, hvis hun siger, at det nok er en fejl, at det er sket igennem årene - med forskellige argumenter selvfølgelig og med nogle henstillinger om, at så skal der ske dette og hint osv., men jo uden den voldsomme konsekvens, at Kommissionen skal gå af, fordi man ikke vil give Kommissionen ansvarsfritagelse for et år - og hvis hun siger, at på et eller andet tidspunkt burde man nok have taget konsekvensen, ligesom Parlamentet nu har gjort, og meddelt, at man ikke kunne give decharge, og at man nok heller ikke burde gøre det for 1997, men det er jo ikke det, vi hører.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-04-09:
Jeg blander mig lidt i denne diskussion, selv med risiko for, at diskussionen måske kommer til at foregå på et lidt mere klart grundlag, for det er ikke sikkert, at det fremmer diskussionen.
Det forholder sig sådan, at når Rådet behandler regnskabet og det er Økofinrådet, det drejer sig om, så er det ikke bare sådan, at Rådet stempler o.k. på regnskabet; Økofin foretager en omfattende gennemgang af regnskabsmaterialet.
Økofins indstilling er en stor moppedreng med masser af kritik, hvor man nøje gennemgår Revisionsrettens bemærkninger til regnskabet, og hvor Økofin i en række tilfælde tilslutter sig Revisionsrettens bemærkninger og kritik.
Denne indstilling går så videre til Europa-Parlamentet.
Rådet gennemgår og kritiserer, og der er sådan set tale om et omhyggeligt arbejde, som starter i Coreper og så slutter i Økofin.
Foranlediget af det, der er sket, er det da klart - og det vil også være den danske regerings opfattelse og indstilling - at der skal være endnu større omhu i fremtiden, og Rådet har også en opgave her, men den egentlige decharge gives i Parlamentet efter en indstilling, som også er kritisk, fra Økofin.
Charlotte Antonsen (V), 1999-04-09:
Men jeg vil også sige til hr. Thulesen Dahl, at diskussionen om regnskabet var jo også en procedurediskussion, for det var jo noget med, at man fra Ministerrådets side skulle ekspedere sagen sådan, at Parlamentet fik regnskabet, så det passede ind i dets planlægning.
Derfor er det jo lidt tarveligt delvis at referere fra et europaudvalgsmøde, som vi andre ikke kan referere fra, fordi vi overholder fortrolighedsforpligtelserne.
Det er en ejendommelig facon at benytte.
Det var jo nogle helt andre ting, der var baggrund for, at man så tilsluttede sig, og det var såmænd også det, regeringen argumenterede med
, hvis hr. Thulesen Dahl kan huske, hvad der skete. Men det behøver han jo ikke huske så meget af, for det, der er hr. Thulesen Dahls reelle grund, er jo, at hr. Thulesen Dahl er flintrende ligeglad med Parlamentet og kun optaget af det danske parlament.
Men jeg finder faktisk, at man skal have respekt for Parlamentet, og at det er vigtigt, at Parlamentet kan gå ind og undersøge budgettet, og at det også er vigtigt at respektere Parlamentets arbejdsplan.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-04-09:
Jeg sad og lyttede meget nøje til udenrigsministeren, fordi han startede med at sige, at nu ville han bringe klarhed over debatten, og at det var en farlig ting, osv. Nej, tværtimod.
Det vil jeg meget gerne have at udenrigsministeren medvirker til omkring det her spørgsmål.
Men desværre kom der ikke noget som helst nyt for dagen, for det, udenrigsministeren sagde, er jo velkendt af alle os, der arbejder med de her ting og deltager i Europaudvalgets møder.
Det, der er helt afgørende, er, at Ministerrådet skal meddele til Parlamentet, om man finder, at det er rigtigt eller forkert, at Parlamentet giver Kommissionen decharge.
Og forud for det ministerrådsmøde, hvor det skal finde sted, behandler vi det selvfølgelig i Folketingets Europaudvalg. Så er det da ret afgørende, hvad man gør med det spørgsmål på Europaudvalgets møde, og det ansvar kan man da ikke kaste fra sig, sådan som jeg desværre synes der er nogle her i dag der forsøger, og det synes jeg er trist.
Jeg tror, jeg meget nøje har formået at holde mig inden for de rammer, som jeg skal holde mig inden for.
Men at det overhovedet kan blive bragt frem som et spørgsmål, synes jeg i sig selv er meget forunderligt.
Har Venstre i denne sag gjort noget bag Europaudvalgets lukkede døre, som ikke må komme for dagens lys?
Charlotte Antonsen (V), 1999-04-09:
Først til både hr. Keld Albrechtsen og hr. Jacob Buksti: Jeg har på intet tidspunkt sagt, at vi ønsker en total udskiftning af alle kommissærer.
Vi har peget på, at de kommissærer, som har medvirket til svig i særlig alvorlig grad, synes vi ikke bør genudnævnes, og det drejer sig om et par stykker, måske tre.
Og hvis jeg nu ser bort fra de menige kommissærer, synes jeg, det er en helt ejendommelig situation, at man har en mand, Romano Prodi, som accepterer at blive formand for Kommissionen, men som i øvrigt meddeler, at han først har tænkt sig at lade sig ansætte om et halvt år.
Det synes jeg er langmodighed ud over alle grænser, og jeg synes, man skulle sige til Prodi, at han skulle se at komme i arbejdstøjet.
Det er da det mindste, man kan forlange, hvis han vil have et så betydningsfuldt job, og det glæder mig da
hvis regeringen er enig med Venstre i dét.
Til hr. Thulesen Dahl
: Ja, Venstre er normalt med i det flertal, der bakker EU op, og vi går ikke imod alle mulige ting, sådan som hr. Thulesen Dahl har for vane i Europaudvalget, men derfor kan man jo alligevel godt kritisere nogle beslutninger og anbefale noget andet.
Men det er rigtigt, at vi normalt bakker den positive EU-linje op.
Frank Jensen (S), 1999-04-13:
Jeg synes, at vi ved denne tredje behandling har fået en vis forsmag på, hvad Det Konservative Folkeparti udsætter sig selv for, hvis det er sådan, at det ikke bliver ved det forhandlingsbord, som vi nu har etableret, med vedtagelse af en fælles dagsorden i januar måned for efterhånden et godt år siden.
At lade sig jage rundt i manegen af Dansk Folkeparti klæder ikke Det Konservative Folkeparti.
Jeg vil stærkt appellere til Det Konservative Folkeparti
om ikke at lade sig lokke ind i den manege, og jeg håber, at vi i løbet af de kommende uger igen kan finde sammen med Det Konservative Folkeparti, sådan at den store aftale, som vi har arbejdet på med mange gode kræfter her i Folketinget, kan få den brede parlamentariske tilslutning, den fortjener, netop fordi det er grundlovens fædre, der har besluttet, at indfødsret i Danmark får man via lovgivning, og at hvert eneste menneske, der søger dansk indfødsret, skal igennem en lovbehandling her i Folketinget.
Det bør vi af respekt for grundlovens fædre med et stort bredt flertal - også af de store, gamle partier her i Folketinget - værne om.
Vi bør også bidrage til, at reglerne får en stor parlamentarisk tilslutning, sådan at vi undgår, at Det Konservative Folkeparti skal igennem det her også ved fremtidige tredjebehandlinger.
Holger K. Nielsen (SF), 1999-04-13:
Det er fuldstændig korrekt, som det blev sagt af fru Jette Gottlieb, at det kan være meget problematisk at indsætte militære styrker til løsning af humanitære opgaver.
Når vi alligevel siger ja til det her beslutningsforslag,
skyldes det, at vi i øjeblikket står i en helt, helt ekstraordinær, særlig alvorlig situation omkring flygtningenes stilling i specielt Albanien, men også andre steder på Balkan, og vi må sige, at for os er det centrale, at der bliver løst nogle konkrete opgaver.
For os er det så også fuldstændig afgørende, at de principper, som blev skitseret af fru Jette Gottlieb, fremover opretholdes, at det her bliver en særlig foranstaltning, en undtagelse, og at der ikke kan blive tvivl om, at det her ikke er en begyndende landoperation i forhold til den nuværende forfærdelige krise og krigssituation på Balkan, men at det udelukkende er humanitære opgaver, som skal løses.
Bliver der tale om, at man går ind med landtropper, vil der blive tale om en fuldstændig uoverskuelig krigssituation på Balkan, og det kan jeg sige på forhånd at SF vil vende sig imod.
Men vi har fundet, at i den her helt, helt særlige situation for flygtningene i det nordlige Albanien, som kræver en særlig indsats, mener vi, at det har været rigtigt at støtte det her forslag.
Så lige en enkelt bemærkning om hele behandlingen af denne sag.
Som det fremgår af en af besvarelserne fra regeringen, har man ikke villet fremsende Rambouilletaftalen, fordi den, som det bliver sagt i svaret på spørgsmål 26, tror jeg det er er, ikke er offentlig.
Jeg må sige, at det undrede os ufattelig meget, at man på den måde ikke kan få at vide, hvad den aftale handler om,
når det er sammenbruddet af den, der er årsagen til, at man starter bombardementer.
Det undrer os, at man ikke bare pr. automatik fremsender den.
O.k., det er løst ved, at andre ad andre veje har fået fremskaffet Rambouilletaftalen, og regeringen kan så svare, at det er den, som man nu fremlægger i Forsvarsudvalget.
Men hvorfor i alverden skal vi have dette narreværk, hvor man først siger, at det ikke kan lade sig gøre, og hvor man så alligevel godt kan fremsende Rambouilletaftalen? Under alle omstændigheder er det udtryk for en lukkethed hos regeringen, en lukkethed i forhold til en nødvendig demokratisk diskussion af et meget alvorligt emne, hvor det her land, Danmark, i øjeblikket er i krig, og hvor det er helt, helt afgørende, at vi fortsat har en demokratisk diskussion af forudsætningerne for denne krig, hvordan vi kan komme ud af den, og ikke mindst, om alle forhandlingsmuligheder var udtømt, eller om de stadig væk kan udvikles.
Helge Adam Møller (KF), 1999-04-13:
Jeg ved ikke, hvorfor justitsministeren bruger udtrykket at blive jaget rundt i manegen.
Er det, fordi det indimellem sker for ministeren selv?
Vi bliver ikke jaget rundt hverken af regeringen, Dansk Folkeparti eller af noget andet parti.
Vi diskuterer sagerne i den konservative folketingsgruppe og når frem til et standpunkt.
Vi har drøftet denne sag med regeringen i langt over et år, og vi kan konstatere, at sådan som holdningen er i øjeblikket, er der tilsyneladende ikke vilje til at bøje sig tilstrækkeligt mod de synspunkter, som vi har på dette område.
Så er det fair og ordentligt at sige, at der ingen grund er til at fortsætte nogle forhandlinger, når det ikke er rimelig sandsynligt, at de kan føre til et resultat.
Det er det, vi har meddelt regeringen, og det står vi ved.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-04-13:
Det er jo næsten helt rørende at høre justitsministeren her tale appel til et af Folketingets partier, understrege, at man tildeler indfødsret ved lov, endda understrege, at det foregår i tråd med det, grundlovens fædre ønskede.
Jamen hvad er det da for noget?
Det, indfødsretstildelingen her i Danmark går ud på, er, at en række partier ud fra et kontorcirkulære, som bliver til bag de lukkede døre, igen bag de lukkede døre i Indfødsretsudvalget skal tildele indfødsret til en række mennesker. Den debat, der så kan komme her i Folketinget, siger det store flertal her i Folketinget ikke kan blive om den enkelte ansøger, men derimod om nogle generelle principper, hvortil de fleste partier så ikke engang tager ordet.
Det er så meget om det dér med at tildele indfødsret ved lov og det dér med at tage hensyn til grundlovens fædre.
Arne Melchior (CD), 1999-04-13:
Det forekommer mig, at hr. Nødgaard ikke kender den forretningsorden, Folketinget arbejder efter.
I øjeblikket er det tredje behandling af lovforslag nr. L 173, som der skal stemmes ja eller nej til.
Jeg har ikke hørt noget om, at der er forhandling om nogle forhandlinger, som er i gang, og som en skønne dag vil ende med et eller andet.
Det mener jeg ikke at nogen af os, der forhandler, skylder hr. Nødgaard mindste besked om.
Det skylder vi ham aldeles ikke.
Han bliver ikke inviteret til de forhandlinger, han hører ikke til dér, og han har ikke noget som helst krav på her i salen at få at vide, hvordan de står.
Det kan han læse om i pressen eller tale med os om individuelt.
Som medlem af Præsidiet burde hr. Nødgaard kende forretningsordenen.