Irene Simonsen (V), 2006-03-14:
Endnu en gang diskuterer vi det her emne, som jo har været diskuteret siden sidste sommer.
Det er jo ikke den fulde sandhed, når hr. Thomas Adelskov siger, at man ikke har en klageadgang i forbindelse med matchkategorier.
Hvis man bliver frataget sin kontanthjælp i forbindelse med den matchgruppe, man er blevet placeret i, så har man jo en klageadgang.
Det vil sige, at hvis man føler, at man bliver ramt, så har man en klageadgang.
Matchkategorierne er sådan set til stor gavn for de ledige.
De er nemlig til gavn i forbindelse med at hjælpe dem i arbejde.
Jeg undrer mig i den grad over Socialdemokratiets holdning, for vi står i en situation, vi aldrig har stået i før, hvor vi har den bedste chance overhovedet i historien for at få folk, der har bare en lille rest af arbejdsevne, ind på arbejdsmarkedet, fordi der er mangel på arbejdskraft.
I går var jeg sammen med en masse erhvervsfolk, medlemmer af DI, hvor samtlige kunne sidde og sige: Bare vi kunne få nogle medarbejdere; vi er også parate til at påtage os et ansvar for at hjælpe dem, der er langt væk fra arbejdsmarkedet, ind på arbejdsmarkedet igen.
Og så står man her og snakker om en straf til de ledige.
Ergo må man jo konkludere, at Socialdemokratiet mener, at det er en straf at komme i arbejde.
Det er trist.
Jeg troede engang – det var i hvert fald også det, jeg hørte, imens vi forhandlede det her forlig med Socialdemokraterne, før der gik rod i Socialdemokratiet – at man i Socialdemokratiet syntes, det var et gode at have arbejde, og at det, det her forlig skulle gå ud på, var, at vi skulle hjælpe også de allersvageste ind på arbejdsmarkedet.
Det er det, vi gør.
Vi var enige i, at til og med matchgruppe 4 har man, ganske vist i mindre grad, altså også en evne, der er rettet mod arbejdsmarkedet.
Det står i bilaget til aftalen, som hr. Thomas Adelskov også har læst, men som han måske har fået en morgenkrydder galt i halsen over.
Det skal jeg ikke kunne sige, men der skete i hvert fald noget.
Jeg undrer mig også, når hr. Thomas Adelskov på den ene side står heroppe og siger, at vi var enige i juni måned, og derfor stemmer Socialdemokratiet hverken for eller imod, og på den anden side kort tid efter siger: Vi var ikke enige med regeringen.
Det er godt nok en trist situation.
Det er en trist situation, vi står i, hvor landets næststørste parti ikke vil være med til at tage ansvar for, at de, som har svært ved at komme tilbage på arbejdsmarkedet, kan komme det, netop nu hvor chancen er der.
Og det er trist at være tilskuer til, at et parti roder sådan rundt i det, et parti, man må forvente som Danmarks næststørste parti er i stand til at tage et ansvar i forhold til den størrelse, det har, og i forhold til det, der skal gøres også for de svage i vores samfund.
Men det må vi jo så lære at leve med, det er der jo ikke noget at gøre ved.
Jeg må bare korrigere hr. Thomas Adelskov, når der bliver sagt, at man ikke har en klageadgang, for det har man jo, hvis man mister sin ydelse som en konsekvens af en placering i matchgruppen; så er der en klagegang, og det kunne dog være rart at høre hr. Thomas Adelskov sige, at det er tilfældet.
Men vi må jo tage situationen, som den er, og så må vi håbe på, at der på et tidspunkt bliver en større enighed også i landets næststørste parti, og at de vil være med til at løfte det ansvar, der er brug for skal løftes.
Jamen så tror jeg, at jeg denne gang vil tage udgangspunkt i at fortælle om nogle andre venner, jeg også møder.
Det er den etniske minoritetsgruppe, som har været holdt klientgjort og i passiv forsørgelse, og som har været en del af en klientindustri, som mange har levet af.
Javel, de er kommet langt væk fra arbejdsmarkedet, for de har sådan set aldrig rigtig fået lov til at stifte bekendtskab med det, fordi man har klientgjort dem og har talt i rødt, som jeg talte om før.
Man har syntes, at det var synd, hvis folk skulle have lov at bruge nogle af de evner, de har.
Så vores syn er bare absolut forskelligt, vil jeg sige til hr. Jørgen Arbo-Bæhr.
Vi er fundamentalt uenige om, hvordan man skal møde de mennesker, som jeg også gerne vil have lov at kalde mine venner, for jeg taler faktisk tit med dem.