Tove Videbæk (KD), 2004-11-17:
Kristendemokraterne er med i forliget vedrørende det her nye medicintilskud.
I de senere år har der jo været en markant vækst i omsætningen og i forbruget af lægemidler i befolkningen.
I perioden 1997-2003 er omsætningen af lægemidler faktisk vokset med over 50 pct.
Derfor er det helt klart, at man må undersøge, om det kan gøres bedre for færre penge.
Regeringen nedsatte derfor et udvalg med repræsentanter både fra lægeside, fra medicinalindustrien, fra apoteker, ministerierne osv.
Det er vi hos Kristendemokraterne meget tilfredse med, for vi har helt siden indførelsen af det system sagt, at det ikke duer, at det ikke kan komme til at virke, og derfor er jeg tilfreds med, at det nu bliver afskaffet.
Endvidere foreslås det, at tilskudsprisen til medicin fremover skal fastsættes til prisen på det billigste markedsførte lægemiddel i hver tilskudsgruppe.
Hvis en patient så ønsker et lægemiddel, som ikke er det billigste, så skal patienten selv betale forskellen, hvis det ikke er, fordi lægen har sagt, at patienten skal have denne bestemte medicin.
Her må jeg så sige, at jeg ikke helt klart kan se, at det fremgår af teksten, hvordan det her skal foregå.
Der er også nogle lidt bekymrede kommentarer i enkelte høringssvar.
F.eks. nævner Det Centrale Handicapråd, at de er bekymrede for, at patienter kan komme til at vente på en godkendelse og måske svæve i usikkerhed i den tid, det tager, for, om den dyrere medicin bliver godkendt til dem, eller om den behandling, som de er i gang med, skal afbrydes.
Ligeså er Epilepsiforeningen bekymret på vegne af epilepsipatienterne.
For dem er det nemlig afgørende, at de modtager den samme medicin hver dag, og at de kan blive i den behandling, de har påbegyndt, og foreningen mener, at det er alt for restriktivt, hvis patienterne i hvert tilfælde skal bevise, at de ikke kan tåle den billigste medicin.
Udvalget om medicintilskud har stillet forslag om, at kvalitetssikring af lægemidlers pakningsmateriale og indlægssedler også skal med her.
Det vil man gøre for at sikre, at patienterne bruger medicinen rigtigt og for forhåbentligt at hindre forkert brug af lægemidlerne.
Vi ved, at store pakninger på 300 stk. af f.eks. håndkøbsmedicin som Panodil har været brugt til selvmord og selvmordsforsøg blandt børn og unge i Danmark, og internationale undersøgelser og erfaringer fra flere lande siger klart, at mindre pakninger på hylderne i hjemmet medvirker til at nedsætte antallet af selvmord og selvmordsforsøg.
Vi står helt alene med den holdning i Danmark.
Jeg ringede derfor i dag til et af de største lægemiddelfirmaer, vi har herhjemme, nemlig dem, der har ansvaret for Panodil, og her siger man, at for en almindelig familie med to voksne og to store børn vil Panodil måske komme til at koste 1-2 kr. mere om måneden, hvis pakningerne bliver mindre – 1-2 kr. mere om måneden!
Det tror jeg faktisk godt de fleste danske familier vil være med til at betale, hvis de dermed kan være med til at nedbringe antallet af selvmord og selvmordsforsøg i Danmark.
Det var sådan en indskudt bisætning, som jeg synes skulle med i den her forbindelse, men hovedsætningen vedrørende det her forslag er, at Kristendemokraterne støtter det.
Jeg vil bare helt kort sige uden at starte nogen debat, at så lysende klart er det nu ikke, at hvis man går ned i pakningsstørrelse, så falder selvmordsfrekvensen.
Det er rigtigt, at der nu ligger en engelsk undersøgelse, der viser, at antallet af selvmordsforsøg ved forgiftning er reduceret, men den samlede selvmordsfrekvens i England er jo ikke reduceret.
Der synes at være en tendens til, at der er flere i England, der nu begår selvmord ved hængning.
Det er jo kompleksiteten i den debat, vi skal have frem, og jeg tror, vi skal finde en anden lejlighed til at føre den debat, der skal frem, for vi har jo faktisk meget, meget stor succes med at behandle unge, der forsøger at begå selvmord ved at spise f.eks. Panodiler; jeg skal ikke stå og deltage i den almindelige lobbyvirksomhed, som bl.a. det firma fører i denne sag, så lad os sige smertestillende piller og lad os nøjes med det.
Vi har meget stor succes med at redde unge mennesker, der forsøger at begå selvmord ad den vej.
Der er noget, vi i hvert fald skal have tænkt igennem, før vi bare knipser med fingrene og laver et forslag, som i øvrigt vil øge indtjeningen for det pågældende firma; det bliver ikke kun 2 kr. om måneden, de tjener mere, men lad os også tage den debat på et andet tidspunkt.
Hvis det fører til, at antallet af selvmordsforsøg ved smertestillende piller falder, mod at vi til gengæld får flere alvorlige selvmordsforsøg ved metoder, som vi ikke kan stille noget op over for, så har vi jo i virkeligheden gjort hinanden en bjørnetjeneste.
Men ellers handler den her sag jo sådan set om noget ganske andet, nemlig om tilskud til lægemidler, og flere af ordførerne har jo så glimrende gennemgået, kan man sige, grundlaget og baggrunden for forslaget her, så jeg skal bare indskrænke mig til at takke for den positive modtagelse.
Jeg er også glad for, at Enhedslisten, som jo holdt det mest kritiske indlæg her, trods alt har det udgangspunkt, at man vil stemme for lovforslaget.
Jeg vil sige, at jeg da også ville blive skuffet over alt andet, alt den stund forslaget jo altså baserer sig på en aftale, vi har indgået med hinanden den 26. oktober 2004, så det er vel bare rimeligt, at alle møder op med det udgangspunkt, at man også vil støtte lovforslaget, når det kommer til tredje behandling.
Det er jo et fantastisk godt lovforslag.
Det er sådan set sjældent, at vi er i den situation, hvor man kan gøre noget godt, der er godt for alle på en og samme tid.
Det her sparer det offentlige for ressourcer, det sparer patienten for ressourcer, det har det sigte, den aftale, der ligger bag,
at vi får, som fru Lone Møller var inde på det, mere fokus på forskning og compliance, bedre medicinanvendelse. Det er simpelt hen en winwin-win-situation, vi her i fællesskab har linet op.
Det synes jeg er meget, meget positivt, og jeg håber sådan set også, at det positive klima, som aftalen er indgået i, også holder under hele lovarbejdet.
Det siger jeg, fordi jeg med det også gerne vil sige, at jeg meget gerne vil være med til at se på nogle af de spørgsmål, der har været rejst f.eks. omkring epilepsipatienternes særlige situation.
Er der en særlig situation her, og kan den håndteres ved, at vi er enige om det, der skal være administrationsgrundlaget for Lægemiddelstyrelsen i håndteringen af denne her lov, når den bliver lov, så er jeg helt åben over for det.
Folketinget skal samlet set kunne tage stilling til det.
Det får mig til at sige, da den revision af lægemiddelloven, jeg har stillet i udsigt, formentlig ikke kan nå at være fremme på Folketingets bord inden det her lovforslag, vi nu står med, skal vedtages, nemlig inden jul, at jeg på et tidspunkt i den her proces vil tage de bestemmelser fra lægemiddelloven og præsentere dem som ændringsforslag i sammenhæng med L 102, sådan at man får den sammenhæng frem, som fru Pernille Rosenkrantz-Theil efterlyste.
Men det tror jeg egner sig til at få belyst og dokumenteret i udvalgsarbejdet.
Så kort sagt vil jeg takke for den meget positive modtagelse af lovforslaget her, og jeg glæder mig til at fortsætte det gode samarbejde, vi har haft, også når lovforslaget nu underkastes udvalgsbehandling.