Gitte Seeberg (KF), 2003-11-20:
For Det Konservative Folkeparti har det været klart, at betingelserne for at deltage i krigen mod Irak var opfyldt.
Vi deler ikke den tvivl, som en del af Folketingets partier her tidligere på dagen har givet udtryk for.
Det fremgår bl.a. af det juridiske notat, som Udenrigsministeriet udarbejdede i marts måned, og det stod i øvrigt også klart, da Folketinget i 1998 i bred enighed vedtog på daværende tidspunkt at give regeringen bemyndigelse til at deltage i et angreb mod Irak.
Irak har siden Golfkrigen blæst højt og flot på det store antal resolutioner, der er vedtaget i FN's Sikkerhedsråd.
I november sidste år vedtog Sikkerhedsrådet enstemmigt resolution 1441, som vi jo tidligere har haft lejlighed til at diskutere her i Folketinget.
1441 var en præcisering og en konkretisering af tidligere resolutioner.
Kravene til Irak var som bekendt, at Irak omgående og uden betingelser skulle samarbejde med FN's våbeninspektører.
Man kan selvfølgelig have forskellige synspunkter om, hvornår nok er nok.
Men samarbejdet uden betingelser viste sig imidlertid endnu en gang at være forgæves.
Styret i Bagdad samarbejde ikke som forudsat i resolution 1441.
Således fremlagde man ikke beviser for, at giftgasser, herunder anthrax, og andre masseødelæggelsesvåben, rent faktisk var destrueret; våben, som Saddamstyret ved tidligere lejligheder havde bevist at være villig til at bruge, bl.a. i forhold til det kurdiske mindretal i Irak - noget, der i øvrigt kostede i størrelsesordenen en kvart million mennesker livet.
Betingelserne for intervention var således til stede, da vi i Danmark besluttede at deltage i krigen mod Saddam og Irak.
Bemyndigelsen til at gennemtvinge Sikkerhedsrådets krav var allerede til stede ved resolution 678, som var den, Folketinget benyttede sig af i 1998.
Saddamstyrets manglende samarbejde og manglende vilje til at dokumentere destruktion af masseødelæggelsesvåben måtte føre til en afvæbning af styret, sådan som det også er sket.
Denne beslutning mener vi i Det Konservative Folkeparti fortsat var den rigtige.
Det ville naturligvis have været ønskværdigt, som udenrigsministeren også var inde på, om der havde været en ny og måske mere klar resolution, så dette spørgsmål ikke havde været til diskussion.
Men det stod jo klart i starten af året, at der ikke ville komme en ny resolution.
Folketinget har i øvrigt tidligere, som statsministeren også påpegede, besluttet at sende soldater ud, i øvrigt uden forudgående sanktionering i FN's Sikkerhedsråd.
Det skete, da vi sendte soldater af sted til Kosovo.
Men alt det her betyder jo ikke, at vi ikke i fremtiden skal kunne diskutere folkeretten også set i lyset af den verden, vi i dag befinder os i.
Verden er i forandring, og det er trusselsbilledet også.
Ved nogle lejligheder har det været oplagt for FN at gribe ind, men det er af forskellige årsager ikke sket. Jeg synes derfor bestemt, det vil være interessant at diskutere, om der i fremtiden skal opstilles andre og nye betingelser for, hvornår man kan intervenere, sådan som også Kofi Annan har været inde på, hvis man kan forudse en humanitær katastrofe under opsejling, eller hvis et land f.eks. vedvarende overtræder menneskerrettigheder.
For jeg tror, at på trods af uenighederne kan Folketinget her være enige om en ting.
Vi er muligvis uenige om, hvorvidt vi skulle være gået med i krigen, men vi kan næppe være uenige om, at verden kun er blevet et bedre sted at leve i, efter at Saddam Hussein er blevet sat fra bestillingen.
Ikke mindst den irakiske befolkning kan glæde sig over efter næsten 30 års undertrykkelse, at der nu ser ud til at komme bedre tider.
Verdenssamfundet må stå sammen og vise irakerne, at vi er på Iraks side.
Det er derfor også godt, at FN's sikkerhedsresolution 1511 nu giver et klart FN-mandat til den multinationale sikringsstyrke.
Vi vil med stor interesse deltage i den efterfølgende debat om humanitær intervention, når Dansk Institut for Internationale Studier får belyst dette emne nærmere, sådan som der er lagt op til i vedtagelsen.
Det Konservative Folkeparti kan selvsagt støtte forslaget til vedtagelse, som vi er medforslagsstillere på.