Hans Christian Schmidt (V), 2000-11-16:
Danmark har gennem en række internationale aftaler forpligtet sig til at tage et medansvar for det globale miljø, og efter Venstres opfattelse har disse forpligtende internationale aftaler vist sig at være et skridt på vejen mod et bedre klima på Jorden.
Senest har Danmark sammen med de øvrige EU-lande efter Kyotoaftalen forpligtet sig til at udlede 8 pct. mindre CO2 i årene 2008-2012 i forhold til 1990, og gennem EU's byrdefordeling har regeringen forpligtet sig til, at Danmark skal reducere sit eget udslip med 21 pct. Nu står vi over for en ny FN-arrangeret klimakonference, der skal følge op på de opnåede resultater og forhandle om yderligere tiltag i klimapolitikken.
Bl.a. står konferencen over for at skulle afklare og yderligere præcisere en række punkter i Kyotoaftalen, før den kan ratificeres af alle parter bag aftalen.
Der skal bl.a. aftales regler og retningslinier for anvendelsen af en række såkaldt fleksible mekanismer, bl.a. joint implementation, og derfor er det også Venstres holdning, at Danmark bør støtte en ratificering af Kyotoaftalen i 2002 og dermed være med til at sikre de fortsatte bestræbelser på at få nedbragt den globale emission af drivhusgasser, sådan som vi sammen med 160 andre lande forpligtede os til i 1997 ved Kyotoaftalen.
Men samtidig er det afgørende for Venstre at understrege, at vi er bekymrede for, om de vigtige målsætninger i Kyotoaftalen kan nås med den nuværende regerings politik.
Det er vores opfattelse, at hidtil har regeringen og dens flertal i Folketinget haft den holdning, at de rige lande skal gå forrest og bære de tungeste byrder.
Det kan i og for sig være godt nok, men det har vist sig, at med en sådan politik får man ikke nødvendigvis mest miljø for pengene.
Regeringen har nemlig sammen med venstrefløjen lagt sig fast på en politik med CO2-afgifter, der måske nok skærer toppen af CO2-udslippet i Danmark, men samtidig er en politik, der ikke gør noget ved CO2-udledningen fra f.eks. den meget forurenende industri i Østeuropa.
Forurening er grænseoverskridende, ej heller CO2-emissioner respekterer streger på landkortet, og derfor er de ensidige danske CO2-afgifter ganske enkelt ikke gode nok, hvis vi skal vil leve op til de målsætninger, vi har forpligtet os til.
Vi mener også i Venstre, at det er vigtigt at erindre om, at Kyotoprotokollen er en international aftale, som indeholder elementer, der skal sikre, at aftalen opfyldes effektivt, både ud fra et samfundssyn og et miljøhensyn, og at aftalen åbner mulighed for international regulering af udslippet af drivhusgasser via tre fleksible mekanismer: handel med klimagasser, altså kvoterne, joint implementation og Clean Development Mechanism.
Hvis regeringen virkelig vil vise, at der er forbindelse mellem ord og handling, burde den på eget initiativ iværksætte ordningerne.
Vi har hørt den socialdemokratiske ordfører tilkendegive i dag, at man er positiv over for forslaget fra Dansk Industri.
Det er senest foreslået, at der oprettes en særlig fond, og det kunne man også støtte.
Men måske har regeringen taget en del af forslaget til sig, men ikke det hele.
I hvert fald fremgår det af »Klima 2012, status og perspektiver for dansk klimapolitik« fra marts i år, at regeringen inden udgangen af dette år vil iværksætte programmer for afprøvning af mekanismer, som er nævnt i Kyotoaftalen, altså dem, jeg var inde på før.
Imidlertid ser vi dem ikke i regeringens katalog, så jeg vil derfor spørge ministeren, om han agter at tage initiativ til at indfri regeringens løfter i »Klima 2012«, eller om det bare er noget, der er skrevet til lejligheden.
I »Klima 2012« lovede regeringen også, at reduktionen af drivhusgasser skulle ske gennem frivillige aftaler med industrien inden år 2006 for netop at give industrien en tidsfrist og en tidsramme til at investere i miljørigtige alternativer.
Alligevel fremsatte regeringen for et par uger siden et forslag om afgift på FC og andre gasser.
De frivillige aftaler fik altså ikke nogen chance for at blive aftalt, inden regeringen valgte det traditionelle våben: endnu en afgift uden garanti for nogen miljømæssig virkning.
Det har vi i Venstre draget konsekvensen af, og Venstres ja til en ratificering af Kyotoaftalen her i dag er derfor et ja, der hviler på en tilkendegivelse af, at vi agter at leve
op til det, Danmark har forpligtet sig til i aftalen, og denne aftales muligheder for øget brug af fleksible mekanismer til reduktion af drivhusgasserne
Vi har ingen andel i regeringens øvrige forslag under henvisning til Kyotoaftalen, og med hensyn til procenterne vil vi henholde os til de aftaler, der er truffet i EU.
Vi har heller ikke andel i regeringens efter vores opfattelse løftebrud over for industrien vedrørende de frivillige aftaler.
Vi støtter selvsagt det forslag til vedtagelse, som også er fremsat på Venstres vegne, og vi noterer os - og det gør vi med tilfredshed - at det, der skal kigges på, er selve ratificeringen af Kyotoprotokollen.
Vi vil meget opfordre til, når man i fremtiden debatterer Kyotoprotokollen, at man gør det meget klart, hvornår det er Kyotoprotokollen, man diskuterer, og hvornår det er selvstændige danske initiativer med henvisning til Kyotoprotokollen, man gennemfører eller fremlægger.