Jann Sjursen (KRF), 1999-01-21:
Jeg vil godt indledningsvis takke Folketinget og justitsministeren for den positive modtagelse, vores beslutningsforslag har fået - positiv i den forstand, at der nok har været argumenter for og imod, men at vi først og fremmest har haft en konstruktiv debat om abortloven og de konsekvenser, den specielt har fået med hensyn til de sene aborter her 25 år efter indførelsen af den frie abort.
Jeg vil også godt benytte lejligheden til at takke de to sønderjyske jordemødre, Bente Torp og Kirsten Lyck, som vedholdende har været med til at skabe en offentlig debat om spørgsmålet.
Det har gjort, at jeg nu tror, vi får en løsning på nogle af de problemer, der er taget op.
Og det er et dilemma, som vil vokse i takt med lægevidenskabens landvindinger.
Vi har med vort beslutningsforslag om forbud mod abort på levedygtige fostre valgt også at inddrage fostrets retssikkerhed.
Vi har i abortdebatten gennem mange år fokuseret meget på kvindens og sundhedspersonalets retssikkerhed, men fostrets retssikkerhed er da også centralt.
Og jeg glæder mig over, at de fleste ordførere på en eller anden måde i hvert fald mener, at hensynet til barnet, som der jo er tale om ved de meget sene aborter, også taler for, at det får nogen retssikkerhed.
Jeg skal knytte et par yderligere bemærkninger til nogle af ordførerindlæggene.
Nogle har jeg haft lejlighed til at kommentere lidt undervejs.
Det synes jeg er et godt udgangspunkt også for en debat på feltet her og i virkeligheden også for en mere generel debat omkring abortloven.
Til SF's ordfører, fru Anne Baastrup, som var inde på abortsamrådenes arbejde og refererede til en artikel i Weekendavisen af Svend Asger Sørensen, vil jeg godt sige, at vi på ingen måde fra Kristeligt Folkepartis side ønsker at kritisere abortsamrådenes arbejde.
Jeg vil også sige tak for støtten specielt fra Dansk Folkeparti, og jeg vil godt hæfte mig ved bemærkningen om det sundhedsfaglige personale og deres dilemma.
Jeg er enig i, at de står i et særligt dilemma, men jeg synes stadig væk, at det er vigtigt også at rette fokus - hvis det skal have nogen ræson at tale om et forbud mod abort på levedygtige fostre - mod netop barnet i den her sammenhæng. Der er flere parter involveret og grundlæggende mor og barn.
Mange raske børn - i virkeligheden er det fostre - bliver fjernet før 12. svangerskabsuge, uden at vi knipser så meget som med fingrene.
Og det er rigtigt.
Og det er jo for så vidt grotesk, havde jeg nær sagt, når vi i dag står og taler om måske 50 aborter om året.
Og det fører i hvert fald mig til den bemærkning, som jeg synes også kan gælde flere ordføreres indlæg, at jeg synes, der er basis for, at vi også i en bredere forstand får en diskussion i forhold til provokeret abort.
Vi får formentligt ikke rokket ved, at det er et flertal
i Folketingets opfattelse, at vi skal have fri abort.
Det ville jeg gerne have gjort.
Men jeg synes dog at vejre forståelse for, at det er yderst kompliceret, og at vi som samfund i dag ikke gør nok i forhold til at forebygge de mange uønskede graviditeter, ikke gør nok for at sikre rådgivning i forhold til de kvinder, der står og skal overveje abort, og måske ikke gør nok i forhold til den sociale indsats, der også er vigtig for at hjælpe de familier, de kvinder, som måske får handicappede børn, sådan som jeg tror hr. Søren Søndergaard var inde på.
Det synes jeg lover godt i forhold til den aborthandlingsplan, som vi må forvente sundhedsministeren snart kommer med efter det pålæg, han og regeringen fik i forbindelse med forespørgselsdebatten sidste folketingsår.
Jeg mener, der er basis for i den sammenhæng at diskutere mange af de initiativer, som jeg føler at faktisk alle ordførere er interesseret i, der skal tages på de områder her.
Uanset om vi taler om gravide kvinder før 12. svangerskabsuge eller efter 12. svangerskabsuge, så kan vi ikke lukke øjnene for, at vi også fra Folketingets side har et ansvar, og også med den lovgivning, der er givet, er med til at påvirke det valg, som kvinden rent faktisk træffer.
Hr. Tom Behnke fra Fremskridtspartiet var inde på, at om ikke andet så kunne vort beslutningsforslag måske være med
til at lægge pres på Sundhedsstyrelsen og justitsministeren, og pegede jo på det helt klare problem, at jordemødre og sundhedspersonale i dag ikke har nogen retningslinjer at forholde sig til, hvis det rent faktisk sker - hvilket sker - at en sen provokeret abort faktisk viser sig at være et levedygtigt barn.
Her står vi i et retstomrum, og jeg vil også godt sige her, at det kan vi ikke leve med; det kan specielt sundhedspersonalet ikke leve med.
Med disse kommentarer til nogle af ordførerindlæggene - jeg har ikke kommenteret alle -
vil jeg godt igen takke alle ordførere for deres indlæg og også for en, synes jeg, konstruktiv debat.
Jeg ser frem til den videre udvalgsbehandling og til, at debatten om den øvre grænse for abort kan fortsætte.
Hvor der til syvende og sidst kan ligge et politisk flertal, kan jeg ikke se.
Jeg fornemmer, at justitsministeren og regeringspartierne er afventende i forhold til, at regeringen tager et initiativ.
Det må vi andre måske så affinde os med, når vores forslag kommer til afstemning.
Men jeg vil i hvert fald godt afslutte debatten her i dag med at sige tak til ordførerne for den positive modtagelse i den forstand, at man har deltaget aktivt og positivt i den debat, som vi også har villet rejse med vort forslag.