Frode Sørensen (S), 2001-03-16:
Venstre, Det Konservative Folkeparti, Centrum-Demokraterne og Kristeligt Folkeparti ønsker at pålægge regeringen at stille forslag om en større skattefrihed til boligejere, der udlejer værelser.
Formålet med forslaget er at medvirke til at imødegå mangelen på ungdomsboliger, der især gør sig gældende ved studiestart i universitetsbyerne.
Forslagsstillerne mener, at en del af boligproblemet vil kunne løses ved økonomisk at tilskynde endnu flere private boligejere til at udleje værelser til bl.a. studerende.
Dette sker efter forslaget ved at lempe på reglerne for beskatningen af de indtægter, som boligejerne får ved at leje værelser ud.
Forslaget går nærmere ud på, at beskatningen af den indkomst, som boligejerne får ved at leje værelser ud, skal lempes ved, at der gives et fast minimumsfradrag på 2.000 kr. om måneden i huslejeindkomsten.
Disse boligejere skal efter forslaget således kun beskattes af den del af lejeindtægten, der overstiger 2.000 kr. om måneden.
For boligejere med en større ejendomsværdi skal de hidtil gældende regler anvendes.
Det vil sige, at disse boligejere kun er skattepligtige af den del af lejeindtægten, der overstiger 1 1/3 pct. af ejendomsværdien, og det skyldes
jo nok, at det beløb er over 2.000 kr. Jeg tror imidlertid ikke, at den foreslåede skattelempelse indeholder et incitament for boligejerne til at leje flere værelser ud, og jeg er helt enig med den tidligere skatteminister, da han under behandlingen i efteråret 1999 af beslutningsforslag nr. B 25 om skattefri udlejning af værelser til studerende var af den opfattelse, at det ikke er skattereglerne, der får private til at leje værelser ud i deres private bolig.
Mange boligejere har ofte så god en økonomi, at de ikke har brug for den ekstraindtægt, som udlejningen vil give.
Og hertil kommer, at et eventuelt incitament til udlejning også kan begrænses af de ulemper, der kan være forbundet med pludselig at skulle have et fremmed menneske boende, når man ikke tidligere har været vant til at leje værelser ud i sin bolig.
Det kan ikke altid opvejes af et skattefrit beløb.
Derfor betyder forslaget nok også først og fremmest, at det er de boligejere, der allerede lejer værelser ud i dag, der får den største fordel af forslaget, idet de vil få en større skattefri fortjeneste ved udlejningen end i dag. Allerede i dag har boligejere, der lejer værelser ud, fradrag for de udgifter, der er forbundet med udlejningen.
Reglerne om bundfradrag i indkomsten fra udlejningen er jo ret gunstige for boligejerne.
Bundfradraget, der er variabelt og beregnes med 1 1/3 pct. af boligens ejendomsværdi, dækker samtlige udgifter og afskrivninger, som boligejerne har i forbindelse med udlejningen af værelser, og denne skematiske regel har den fordel for boligejerne, at de slipper for at holde regnskab med og dokumentere deres udgifter ved udlejningen. På en bolig, der er vurderet til 1 mio. kr., har boligejerne et fradrag i lejeindtægten på godt 1.100 kr. om måneden efter disse standardregler.
Hvis boligejerne skulle have større udgifter end dem, der dækkes af bundfradragene, har de i stedet mulighed for at føre regnskab over udgifterne og fratrække disse på selvangivelsen efter de almindelige regler.
De gældende regler om et bundfradrag i indtægten ved udlejning af værelser gør det muligt for udlejerne at vælge en enkel måde at opgøre de skattemæssige konsekvenser af udlejning på, ligesom reglerne også er lettere at administrere for skattemyndighederne.
Regeringen finder som følge heraf ikke, at der er behov for at ændre de gældende regler for fradrag for udgifter i forbindelse med udlejning af værelser.
Og hertil kommer, at regeringen også mener, at boligproblemet ikke kan løses gennem tilskud i form af skattelettelser til boligejerne, der lejer værelser ud.
Regeringen kan ikke støtte forslaget.