runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Brian Mikkelsen (KF), 1998-11-24:
En sådan definition, som den socialdemokratiske ordfører efterlyser,
kan man sagtens lave.
Det kunne være et udvalg, som kom med de relevante kriterier.
Man kunne sætte nogle folk til at kigge på det.
Man kunne lave en positivliste.
Men jeg vil godt stadig væk spørge den socialdemokratiske ordfører, om det her forslag ikke stiller nøglemedarbejderne ringere, end de er stillet i dag; om det ikke trækker i den forkerte retning; om de danske virksomheder nu ikke får endnu sværere ved at tiltrække medarbejdere, som kommer og kan være med til at løfte virksomhedernes anseelse, statur, fundament, substans.
For i dag er der jo en karensperiode på ca. 2 år, hvor man kan vende tilbage til Danmark uden at blive mødt med et efterbeskatningskrav.
Og under den her karensperiode kan nøglemedarbejderen fortsætte sit arbejde i Danmark uden at blive mødt med et efterbeskatningskrav.
Men nu har man jo så lavet det om, og efter de nye regler vil nøglemedarbejderen blive mødt med et efterbeskatningskrav, hvis vedkommende rejser til udlandet og i karensperioden fortsætter sit arbejde i den virksomhed, hvor vedkommende tidligere har været 25 pct. beskattet.
Og nu skal der altså så gå 3 år.
Det vil sige, at det er et skridt
i den forkerte regning det her forslag, og det kan vel ikke være intentionen.
Erik Mortensen (S), 1998-11-24:
Det kunne jo være, at vi kunne have klaret problemet, hvis hr. Brian Mikkelsen som forslagsstiller selv havde medvirket til at definere, hvad en nøglemedarbejder er.
Her taler vi om en lønsum, som i givet fald skal være udgangspunktet.
Ellers må vi modsvare det, så må vi bede om, at kriterierne helt klart bliver beskrevet i beslutningsforslaget, ligesom i lovforslaget, hvor der tales om forskere.
Her kan man lave en helt klar definition af, hvad en forsker skal være for at kunne opnå de begunstigelser.
Det savner vi jo i høj grad, og som beslutningsforslaget er udformet, har jeg meget, meget svært ved at se, at der er rimelighed i at lave andre tiltag, end vi har i lovforslaget, som netop er det løft til, at medarbejdere kan få rodfæste i det danske erhvervsliv.
Der er ingen, der siger, at man skal præmieres på livstid, fordi man fra starten har en kvalifikation.
Jeg tror, det er vigtigt, at man også selv yder en indsats for at blive hængende, bevise sit værd og få den løn, som jo også skal svare skatten i Danmark.
Brian Mikkelsen (KF), 1998-11-24:
Se, nu begynder det at blive interessant, for nu begynder man at diskutere med forskellige argumenter fra skatteministerens side, fra lovforslagets side og fra den socialdemokratiske ordførers side.
Men på den anden side hører vi her den socialdemokratiske ordfører tale imod en degressiv skatteskala, fordi det vil være svært
Og det er jo det eneste argument, man har mod at lade nøglemedarbejderne indgå i det her lovforslag.
Det er det eneste argument.
Det står også i lovforslaget.
Til det er der jo at sige, og det vil jeg godt have den socialdemokratiske ordførers kommentar til, at den nuværende ordning, som man bibeholder, jo virker degressivt i dag, og at det jo netop er formålet og årsagen til, at man har indført den her lov, nemlig at man skal trække internationale kapaciteter til Danmark under de almindelige skattesatser.
Og det er altså ikke et spørgsmål om, at der skal ske en degressiv beskatning, for det sker der alligevel, jævnfør den ordning, der er i dag. Et typisk efterbetalingskrav er på mellem en halv og en million kroner.
Tror hr. Erik Mortensen, at der er nogen forskere eller nøglemedarbejdere, som vil blive i Danmark og betale en million kroner for at få lov til at blive i Danmark og arbejde?
Det tvivler jeg på.
Erik Mortensen (S), 1998-11-24:
Jeg er godt klar over, at det er netop dér, at forskellen er mellem beslutningsforslaget og regeringens lovforslag.
Men jeg synes også, at hr. Brian Mikkelsen skal erkende, at det er utrolig svært at definere en nøglemedarbejder.
Her opereres der med, at man skal opnå en vis aflønning, som indikerer, at her er der virkelig tale om en nøglemedarbejder.
Men jeg tror, at når man så endelig er i den lønningsfase dér, og hvis man finder arbejdet i Danmark attraktivt, udfordrende og spændende og man i øvrigt har de muligheder for at få en indtjening som her beskrevet - formentlig også stigende, hvis ellers kvaliteten af det arbejde, der leveres, er til stede - at det vil blive svært at skabe accept også i andre dele af befolkningen for, at vi her får en medarbejdergruppe, som permanent skal have en særstatus i det danske samfund.
Jeg tror ikke, at det vil være fremmende.
Her giver vi i en bestemt situation et løft til at give en medarbejder en mulighed for at komme ind, men den samme medarbejder vil altså også have mulighed for at etablere sig ganske pænt i det danske arbejdsmarkedssamfund uden at blive hjulpet yderligere.
Brian Mikkelsen (KF), 1998-11-24:
Regeringen anerkender jo med forslaget, at man bliver nødt til at tiltrække nogle forskere ved at tilbyde dem nogle økonomisk attraktive muligheder.
Det, man har glemt i forslaget, og det, som var intentionen også med det her forslag, var jo at give de vigtige nøglemedarbejdere de samme økonomiske muligheder.
Derfor er det meget skuffende at se, at det her forslag ikke også rammer nøglemedarbejderne.
Man tager kun forskerne med.
Det synes vi er flot, og det er positivt.
Men man tager altså ikke de nøglemedarbejdere med, som er udvalgt af danske virksomheder, fordi de har en høj kapacitet og besidder en særlig ekspertise.
Og det er altså ikke uproblematisk for en virksomhed at have en nøglemedarbejder, som ikke taler det danske sprog
, og man ansætter kun vedkommende, fordi de har en særlig kapacitet.
Sagen er jo her den, at den måde, man med vores høje skattetryk kan lokke folk til Danmark på, er ved at tilbyde nogenlunde fornuftige økonomiske vilkår.
Det, vi vil fra borgerlig side, er jo ikke, at man skal forlænge sådan en lav skat i mange, mange år.
Og de vil jo godt bidrage med at betale ca. 63 pct. af deres løn i skat i Danmark efter de 7 år, men de vil selvfølgelig ikke bidrage med at betale alt muligt andet tilbage.
Derfor er det en invitation til, at de skal forlade landet efter 7 år, hvis det her forslag bliver gennemført, og det synes jeg er utrolig skuffende.
Erik Mortensen (S), 1998-11-24:
Det er selvfølgelig ret usædvanligt, at beslutningsforslag, der opfordrer regeringen til at komme med et lovforslag,
ligefrem falder oven i lovforslaget, sådan at imødekommelsen eller i hvert fald behandlingen af beslutningsforslaget rent faktisk er på bordet samtidig med lovforslaget.
Begge forslag, både lovforslaget og beslutningsforslaget,
har jo det samme sigte, nemlig at gøre det attraktivt for udenlandske forskere og andet godtfolk at komme til Danmark og medvirke til forskning og udvikling i det danske erhvervsliv.
Det er vi i Socialdemokratiet meget enige i er en ganske udmærket idé, og vi er også godt klar over, at der nok skal være en form for gulerod, og det er jo normalt noget med penge.
Jeg er ikke sikker på, at den videnskabelige udfordring i sig selv er nok til at drage til Danmark.
Der er trods alt også omkostninger både økonomiske og familiemæssige forbundet med at rykke teltpælene op og starte et nyt sted.
Vi har jo allerede i en del år haft skatteregler primært møntet på forskere - vel at mærke skatteregler, som blev indført for ca. 7 år siden på Socialdemokratiets foranledning -
og de er så siden blevet ændret, sådan at vi nu har en 7-års-periode.
Vi må nok fra Socialdemokratiets side sige, at vi er mest optaget af forskningsdelen, som jo trods alt skal danne grundlag for, hvad erhvervslivet siden hen kan producere på baggrund i de forskningsresultater, som vores private firmaer og offentlige institutioner som universiteter og andre højere læreanstalter kommer frem til.
Så derfor er vi meget indstillet på, at forskerne bliver tilgodeset. Men vi er også meget indstillet på at få en klar afgrænsning af, hvem vi taler om, og når OECD i forvejen har et kodeks for, hvad en forsker er, og når de højere læreanstalter i deres forskningsråd i øvrigt kan bekræfte, at en given person opfylder disse kriterier, så har vi en afgrænsning af, hvad en forsker er, og dermed også for de skattevilkår, som vi her taler om, nemlig 25 pct.s bruttobeskatning i de første 3 år.
Hvis man så i øvrigt bliver her i Danmark ud over de 7 år, som i dag er reglen, så sker der ingen genbeskatning i de første 3 år.
Det synes vi er en ganske udmærket model for forskersiden.
Vi er selvfølgelig også bekendt med, at der skal ligge noget på det, som man i beslutningsforslaget omtaler som nøglemedarbejdere, men igen: Det er en mere udefinerlig størrelse, hvor det kriterium, man nu vil arbejde med, nemlig en bestemt lønsum på en månedsløn på ca. 45.000 kr., i sig selv er med til at sige, hvem man taler om.
Det er altså ikke alle og enhver, der må komme og få et job i Danmark. Så på baggrund af de bemærkninger, jeg her er kommet med fra Socialdemokratiet til de to forslag, er der ingen tvivl om, at det er forskningsdelen, vi prioriterer højst, men vi er villige til også at imødekomme det, man kalder nøglemedarbejdere.
Men konklusionen må blive, at vi støtter lovforslaget fuldt ud.
Dorit Myltoft (RV), 1998-11-24:
Da partiets ordfører i denne sag, hr. Morten Helveg Petersen, ikke kan være til stede, skal jeg fremføre følgende synspunkter:
Som det er fremgået af de forudgående taleres indlæg, vedtog Folketinget kort før sommerferien lov om afgift af visse emballager samt visse poser af papir eller plast m.v. Lovforslaget blev forud for vedtagelsen sendt i bred høring, men alligevel har det efter lovens vedtagelse vist sig, at der var et par situationer, som loven ikke tog højde for.
For det første har det vist sig, at smørbare blandingsprodukter, der hører under position 2106, ikke er omfattet af afgiften, hvorfor der er tale om konkurrenceforvridning i forhold til beslægtede produkter som smør, margarine og minarine. For det andet er man siden vedtagelsen blevet opmærksom på, at emballage til flydende sød-, let-, skummet- og kærnemælk er fritaget fra afgift, mens de emballager, der anvendes til f.eks. mælkeallergikeres erstatningsprodukter, er omfattet af afgiften.
I bemærkningerne til lovforslaget sås der tvivl om rimeligheden i denne forskelsbehandling af forbrugerne.
Det Radikale Venstre kan tilslutte sig betænkelighederne ved forskelsbehandlingen, og derfor kan Det Radikale Venstre støtte dette lovforslag.
Ole Stavad (S), 1998-11-24:
Jeg vil godt tage fat i hr. Kim Behnkes bemærkninger og sige, at det var ikke noget problem for mig ikke at fremsætte et lovforslag og heller ikke det her.
Når det her lovforslag fremkommer, er det, fordi der har været et forståeligt og stærkt ønske fra virksomhederne om, at lovforslaget bliver fremsat, og at lovforslaget i øvrigt bliver fremsat så betids, så det med Folketingets velvillige behandling kan få virkning - håber jeg - fra den nye emballageafgiftslov træder i kraft den 1. januar 1999.
Det er altså ikke sådan, at jeg har haft et ønske om at komme med yderligere en ændring, men det er blevet påpeget helt sagligt fra nogle virksomheder, at den afgrænsning, der er lavet i loven, på et par områder betyder, at virksomheder vil få en forkert, en urimelig behandling.
Og det er jo det, der er problemet ved at være meget præcis, sådan som vi har været i emballageafgiftsloven.
Hr. Kim Behnke vil huske debatten fra april-maj om den eksisterende emballageafgiftslov, hvor diskussionen gik på, hvilke emballager der var omfattet, og hvilke emballager der var friholdt.
Det betyder til gengæld også, at hvis det er et nummer, der ikke er nævnt, så er der nogle emballagetyper på nogle varegrupper, som ikke er omfattet.
Så det er jo dilemmaet, når man bliver meget, meget præcise, sådan som vi er i emballageafgiftsloven, som vi behandler her.
Hvis ikke Skatteministeriet eller hvis ikke de virksomheder eller brancher, som vi har haft lovforslaget til høring hos, har været opmærksommme på, at der er produkter - som vi ser det med blandingsprodukter - der ikke har været omfattet, ja, så har vi ingen mulighed for at indfortolke og sige, at ud fra en lighedsbetragtning eller noget andet så bliver de omfattet; så er der kun én vej at gå, og det er at ændre loven.
Og jeg påtager mig meget gerne det ansvar at ændre den her lov, i og med vi må erkende, at der er sket den fejl, da loven blev behandlet og vedtaget i juni måned, at hverken branchen, virksomhederne eller Skatteministeriet var opmærksomme på, at med den afgrænsning, der blev lavet her, blev der tale om en konkurrenceforvridning.
Så på trods af de lidt ramsaltede bemærkninger, så skal jeg alligevel takke ordførerne for en venlig modtagelse, og min fantasi rækker ikke til andet, end at der vil være et bredt flertal, der vil være parat til at vedtage den lille justering, som her foreslås.
Sonja Albrink (CD), 1998-11-24:
Jeg skal ikke gå nærmere ind på, hvad lovforslaget indeholder, da mange ordførere allerede har været inde på, hvad det går ud på, men blot sige tak til skatteministeren, fordi han har været villig til at rette op på de problemer, der har været omkring sojamælken og blandingsprodukterne.
Vi kan tilsige en positiv udvalgsbehandling, og så vil jeg også gerne sige, at under udvalgsbehandlingen håber jeg så, at hvis der skulle være andre ting, som man endnu ikke er blevet klar over at der er problemer med, melder man sig på banen, så vi også kan få rettet de problemer.
Klaus Kjær (DF), 1998-11-24:
Allerede inden loven om emballageafgift fra juni måned er trådt i kraft, har det nu vist sig, at der er behov for visse justeringer, og dette er nok ikke den sidste. Der har ikke været andet end bøvl og ballade med hensyn til afgrænsningen af de forskellige emballagetyper.
Nu ser vi, at der er sket en konkurrenceforvridning til ugunst for emballage til margarine, minarine og smør i forhold til afgiften på emballage til andre smørbare blandingsprodukter.
En emballage til sidstnævnte produkter er ikke omfattet af afgiften, hvorfor det nu foreslås, at også emballage til smørbare blandingsprodukter pålægges en afgift.
Skatteministeren kunne for så vidt lige så godt have foreslået afskaffelse af emballageafgiften for margarine, minarine og smør, men det ville nok være en for utopisk tanke.
Det er således, at flydende sød-, let-, skummet- og kærnemælk er fritaget for afgift, men at dette ikke gælder erstatningsprodukter som f.eks. sojamælk.
Det foreslås derfor, at afgiften på emballage til vegetabilske erstatningsprodukter afskaffes, hvilket medfører et provenutab på omkring 20 mio. kr. årligt.
Dansk Folkeparti er naturligvis positivt stemt for emballageafgiftsfritagelsen vedrørende erstatningsmælkeprodukterne, men vi er skeptiske over for den del af forslaget, som indebærer, at der nu også lægges emballageafgift på smørbare blandingsprodukter.
Ole Stavad (S), 1998-11-24:
Vi mener, det er den rigtige løsning.
Vi mener i øvrigt, det giver nogle gode muligheder i forhold til at sikre, at vi også inden for skattereglerne medvirker til at tiltrække forskere, medarbejdere, der inden for det OECD-begreb, som er indeholdt i regeringens lovforslag, kan beskæftige sig med udvikling.
Når vi advarer imod at udvide til også at friholde fuldstændig for efterbeskatning, som foreslået i beslutningsforslaget, hænger det sammen med, at det er umuligt at lave en udtømmende negativliste over, hvad der ikke skal være omfattet.
Vi har i hvert fald heller ikke i Skatteministeriet kunne finde en præcis positivliste i forhold til, hvad nøglemedarbejdere er, og vi vil advare imod, at det er en eller anden offentlig instans, der skal sidde og træffe afgørelse om, hvad nøglemedarbejdere er i en privat virksomhed.
Mariann Fischer Boel (V), 1998-11-24:
Hr. Aage Frandsen taler så meget om tilskud til erhvervslivet.
Er det ikke rigtigt, at SF også har stemt for forslaget om, at der skulle være en bruttobeskatning i 3 år, altså det, der hedder den degressive beskatning?
Er det ikke korrekt forstået, at der i forslaget her ikke ligger noget tilskud til erhvervslivet?
Der ligger bare en mulighed for, at den nøglemedarbejde, der har været her i 7 år, kan blive her uden at blive efterbeskattet af de første 3 år.
Jeg har lidt svært ved at se tilskudsmodellen i forslaget.
Mariann Fischer Boel (V), 1998-11-24:
Jeg kan godt forstå, at skatteministeren føler, at han har det ligesom Jeppe i baronens seng, for jeg tror, ministeren har drømt og har ladet, som om han har lyttet til det, jeg sagde i min ordførertale.
For jeg har på ingen måde taget afstand fra beslutningsforslaget; jeg har blot lyttet til, hvad der er blevet sagt af bl.a. hr. Erik Mortensen om behandlingen af sportsfolk.
Og det var det, jeg responderede på, og så sagde jeg: Lad os så kigge på muligheden for at bruge 25 pct.-bruttoskatten til, at de kan blive i landet efter 7-års-perioden.
Det var sådan set blot det, jeg forholdt mig til i ordførertalen.
Og jeg vil godt sige til ministeren, at hvis der ikke ligger en opstramning i, at man forlænger karensperioden fra 2 år i dag til 3 år i lovforslaget, så er der noget, jeg fuldstændig har misforstået. Men jeg kan da godt forstå, at forskningsinstitutionerne er glade for forslaget.
Det er da indlysende, for det betyder, at de medarbejdere, der er ansat på forskningsinstitutionerne, vil få mulighed for at blive her uden beskatning i en periode ud over de 7 år.
Så selvfølgelig er man i det regi begejstret for ministerens forslag.
Men jeg mener bare ikke, at man får noget ud af at sende nogle kapaciteter ud af landet, og set fra et statskassesynspunkt er der som sagt overhovedet ikke noget provenu i det.
Flemming Hansen (KF), 1998-11-24:
I Folketinget er vel ikke noget der hedder »Goddag, mand - økseskaft!«, men det var det svar, jeg fornemmede at ministeren kom med.
For ministeren siger, at Socialdemokratiet mener det samme i dag, som det gjorde i 1991, og det synes jeg ikke fremgår af regeringens forslag, idet man udtrykkelig tager netop nøglemedarbejderne ud og kun beholder forskerne, og så kan man da ikke sige, at man mener det samme som i 1991.
Det er i bedste fald noget vrøvl.
Så hørte jeg heller ikke, at ministeren sagde, at han var indstillet på at forhandle.
Men ministeren nævnte ikke noget om det.
Tværtimod stod ministeren og ævlede noget om, at det ikke var B 37, vi forfægtede.
Det er jo således, at når fru Mariann Fischer Boel og jeg fremsætter et lovforslag, så står der nøjagtig det, vi mener, i bemærkningerne til lovforslaget.
Det er jo så enkelt, og sådan er det også med ministertalen, hver gang ministeren fremsætter et lovforslag. Så det var der jo ingen grund til at kommentere, og derfor måtte vi kommentere ministerens.
Aage Frandsen (SF), 1998-11-24:
Enhver skattelettelse er i virkeligheden det samme som et
Det er bare et spørgsmål om, hvordan man gør det.
Jeg ved, at rent teknisk er det selvfølgelig en skattelettelse, men vi ved jo godt, at vi har haft mange ting inden for skattelovgivningen, hvor man somme tider er gået fra skattefradrag til et tilskud, det gælder f.eks. børnechecken.
Det var jo oprindelig et fradrag, så gør man det til et tilskud.
Det er teknisk to forskellige ting.
Virkningsmæssigt er det nøjagtig det samme.
Og derfor er det jo meget problematisk, hver eneste gang, man sørger for at få tingene ind via skattelovgivningen; så er det meget mindre synligt, og det ved jeg også godt at der er nogen, der er interesseret i.
Det skal ikke være synligt, når erhvervslivet får tilskud via fradrag.
Søren Kolstrup (EL), 1998-11-24:
Enhedslisten forstår det motiv, der ligger bag L 89.
Det er jo et smukt motiv, at man vil styrke dansk forskning, og man vil styrke fællesskabet, og jeg kan såmænd også godt forstå, når man siger, at man finder det nødvendigt. Når vi alligevel fra Enhedslistens side er meget nervøse for at støtte forslaget, er det jo, fordi der for det første kan være et afgrænsningsproblem, men det andet problem, der ligger, er også den politisk-psykologiske effekt i forslaget, nemlig at man gør nogle herinde lystne efter at gå videre ad den vej.
Så skal vi have nøglemedarbejdere, som også skal have tilbudt en degressiv skala.
Lad mig straks sige, at vores konklusion er, at vi er meget nervøse for L 89.
Vi vil meget gerne være med til at diskutere alternative måder at få forskere tiltrukket til Danmark på, og vi vil nøje gå ind og undersøge afgrænsningsproblemet, og vi vil nøje se, om det får nogle ubehagelige politisk-psykologiske virkninger, som vi ikke kan tilslutte os.
Som sagt, vi forstår motivet, men vi er meget nervøse for umiddelbart at tilslutte os forslaget, må jeg nok sige, især når man så har B 37-forslaget pustende i nakken.
Dette forslag vil vi på ingen måde have lod og del i.
Vi ved jo da bestemt, at dér, hvor pengene ligger, er i erhvervslivet, og vi vil overhovedet ikke blande os i erhvervslivets dispositioner.
Det er det, der i realiteten er tale om: et rent tilskud, og derfor siger vi nej tak til B 37.
Om vi kan blive overbevist om L 89, tør jeg ikke sige på nuværende tidspunkt.
Sonja Albrink (CD), 1998-11-24:
Venstres, De Konservatives og CD's forslag er den eneste og bedste måde at løse problemerne vedrørende nøglemedarbejdere og forskere på.
Syvårsreglen skal ophæves for alle.
Man kan da ikke forvente, at nøglemedarbejdere bliver boende i Danmark, når de skal efterbetale tre års skat, hvis de vil arbejde her i landet ud over de syv år.
Det her er også virksomhedernes problem, og det er Danmarks problem, og derfor mener vi i CD, at man skyder sig selv i foden ved at have skatteregler, der nærmest tvinger udenlandske medarbejdere til at forlade danske virksomheder.
Regeringen har i sit forslag givet en håndsrækning, javel, men det er jo kun til forskerne, og jeg spørger: Hvorfor?
Er det på grund af skatteindtægten fra nøglemedarbejderne, at regeringen ikke vil ophæve denne syvårsregel?
Det kan man vist ikke forvente.
Kravet om efterbetaling af skat vil tvinge nøglemedarbejdere ud af landet, så de slipper for skatten, og dermed får skatteministeren jo alligevel ikke sin skat.
Det kan ikke være rimeligt, at danske virksomheder og Danmark skal miste dygtige udenlandske medarbejdere, fordi
nogle andre også får gavn af ordningen.
Ordningen er en god indtægt for Danmark.
For det første ville vi aldrig have fået skatteindtægten fra mange af de udenlandske medarbejdere, for de ville ikke være flyttet til Danmark, hvis der ikke var en skatterabat, og for det andet er jeg også overbevist om, at det, som Danmark umiddelbart mister på skatterabatten, er meget mere værd i form af viden og ekspertise til danske virksomheder end denne skattebetaling.
Danmark har en ordning, der har lokket mange dygtige udenlandske eksperter til Danmark.
Det har været en velfungerende ordning, det kan vi jo se ud af tilslutningen
, så hvorfor ikke gøre ordningen endnu bedre?
Vi mener i CD, at det vil gavne os alle sammen.