runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frode Sørensen (S), 2000-05-05:
Ja, nu kan det jo godt være, at hr. Christian H. Hansen og jeg anskuer verdenssituationen og også uddannelsessituationen fra to forskellige synsvinkler.
Jeg vil gerne sige, at naturligvis prioriterer vi, at børn både kan stave, skrive rigtigt og læse - ingen som helst tvivl om den side af sagen - men vi prioriterer altså også højt, at børn udvikler sig, og at de kan fremføre de ting på en helt anden måde, end da jeg gik i skolen i midten af 1950'erne, hvor udenadsterperi var en del af dagligdagen, uden at jeg mener, at vi fik voldsomt meget ud af den side af sagen.
Jeg er ikke enig i, at det står så skralt til med de kundskaber i folkeskolen, som hr. Christian H. Hansen siger.
Jeg mener faktisk, at vi har en folkeskole - som jeg også nævnte i mit indlæg - som er præget af kvalitet, og hvor aktørerne går aktivt ind og sørger for at få det bedst mulige ud af det.
Christian H. Hansen (DF), 2000-05-05:
Jeg skal selvfølgelig nok overholde det røde lys fremover.
Hr. Frode Sørensen siger, at det er han ikke enig i.
Det var egentlig ikke et spørgsmål om, om hr. Frode Sørensen var enig med undertegnede i noget som helst.
Det var et spørgsmål om, om hr. Frode Sørensen vil anerkende, at der ligger en hel masse rapporter og analyser, som peger på det her problem.
Men det er måske også, fordi hr. Frode Sørensen og i hvert fald Socialdemokratiet har den opfattelse, at de rapporter, der bliver lavet om f.eks. danskundervisning, er man egentlig ikke ret meget for i det hele taget skal offentliggøres; dem vil man gerne holde lidt skjult.
Og så kan man jo altid stå her på talerstolen og sige, at der ingen problemer er, fordi man ikke vil have de analyser frem i dagens lys.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-05-05:
Jamen der er da logik nok i det, som hr. Frode Sørensen siger, for hvis man ikke rigtig mener, at der er et problem, og mener, at de unge har en god viden og Svendborg ligger i slutningen af 2. division, ha, ha, ha, så er det klart, at så er der heller ingen grund til at nedsætte noget udvalg, der prøver at finde ud af, om det kan gøres bedre inden for de givne rammer.
Jeg vil gerne helt konkret spørge
Socialdemokratiets ordfører, om han finder det tilfredsstillende, at et flertal af eleverne - det er ikke elever i folkeskolen, men i tredje gymnasieklasse - ikke ved, hvad den 9. april 1940 står for, og hvad den 5. maj 1945 står for.
Er det i orden, at et flertal af unge mennesker på 17, 18, 19, 20 år ikke ved det?
Frode Sørensen (S), 2000-05-05:
Til hr. Christian H. Hansen kan man sige, at der findes vel ikke noget i denne verden, hvor der ikke stadig væk er nogle problemer, og hvor det ikke kan gøres bedre, men jeg vil stadig væk påstå, at det, der sker i den danske folkeskole i dag, er præget af kvalitet.
Mon ikke vi alle sammen har været udsat for, at vi pludselig en dag har set et flag på en officiel bygning og så har været en lille smule i tvivl om, hvorfor søren det var.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-05-05:
Resultatet var bl.a. denne her pjece, som jeg har fået tilsendt fra den svenske ambassadør i Danmark, fordi man var alarmeret over den fuldstændige mangel på kontant viden om, hvad der er foregået, også når det gælder disse forfærdelige rædsler under Anden Verdenskrig.
Det vil man ruste op imod i Sverige, men hvad vil man gøre i Danmark ved den almindelige historiske uvidenhed?
Frode Sørensen (S), 2000-05-05:
Jeg har ingen kommentarer til det, hr. Frank Dahlgaard er fremme med.
Jeg mener ikke, at det er noget, Folketinget skal pålægge kommunerne at gøre.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-05-05:
Jeg vil gerne spørge fru Helga Moos, som jeg følte havde lidt mere forståelse for, at her faktisk var et problem, om hun er tilfreds med den måde, som uddannelseskronerne, ressourcerne, bruges i folkeskolen og ungdomsuddannelserne på - det her er jo ikke bare et folkeskoleproblem; det er da også et problem i gymnasiet, på handelsskoler og tekniske skoler - for mit forslag til vedtagelse går jo ud på, at man inden for de givne rammer skal få mere ud af det.
Det er jo let nok at sige, at vi skal bruge 350 mio. kr. mere, som vi ikke rigtig kan bruge til helhedsskolen og en stor tak til Kristeligt Folkeparti, fordi man har stoppet det - jeg tror, at det især er dem - og så kan man måske bruge dem andre steder.
Jamen det er fint, og forhåbentlig giver flere midler bedre undervisning og flere kundskaber og mere interesse og uddannelse.
Men inden for de givne rammer er det i hvert fald mit indtryk, at det er fuldstændig uacceptabelt, hvor lidt ungerne lærer.
Der må kunne gøres noget.
Det er det, mit forslag til vedtagelse går på.
Helga Moos (V), 2000-05-05:
Hr. Frank Dahlgaard må ikke et øjeblik være i tvivl om, at vi går ind for optimering.
Så har jeg et helt konkret spørgsmål til hr. Frank
Dahlgaard: Hvornår var genforeningsdagen?
Frank Dahlgaard (UP), 2000-05-05:
Jeg synes, det er at snakke udenom, men jeg er da glad for, at fru Helga Moos siger, at vi skal have mere for de samme penge, at der også er brug for det, og at der egentlig også er brug for en undersøgelse af det, men fru Helga Moos og hendes parti har altså været så uheldige at fedte sig ind i et folkeskoleforlig, og det er man bundet af.
Genforeningsdagen?
Det var genforeningen med Sønderjylland - den del, vi fik tilbage - og det var i 1920, jeg mener, at det var den 5. juni 1920, og der var en hvid hest og alt det der; det er vist sådan nogenlunde rigtigt.
Thorstein Theilgaard (SF), 2000-05-05:
Da vores ordfører, fru Anne Baastrup, ikke kan være til stede, skal jeg sige følgende: Forespørgslen drejer sig om, hvad regeringen agter at gøre for at fremme elevernes kundskaber i de kulturbærende fag historie, geografi og kristendomskundskab.
SF synes, at det er en snævert formuleret forespørgsel, som fuldstændig tilsidesætter resten af de fag, som også må betragtes som værende kulturbærende.
SF er naturligvis enig i, at fag som historie eksempelvis er et centralt og væsentligt kulturbærende fag, men hvorfor er fag som musik, hjemkundskab og andet ikke medtaget?
De giver jo også børnene i folkeskolen en viden om dansk kultur og traditioner.
Hvorfor skal vi ikke sikre et totalt løft for fagene som sådan, et projekt, der netop er indeholdt i fokuspunktet om de centrale kundskabs- og færdighedsområder fra F 2000?
Skolen arrangerer besøg på museer, tager en tur til København for at se på kultur, skal den holde op med det?
Det er vel sådan, at en af de mest centrale kulturbærende institutioner i Danmark er folkeskolen.
Det er her børn fra forskellige miljøer og kulturer mødes, og i deres samspil og i samspil med folkeskolen danner den fælles kultur, der skal føre Danmark videre.
Efter SF's opfattelse har F 2000 bragt folkeskolen et skridt fremad.
Vi har skaffet skolen en periode med fred, så man har kunnet sætte en positiv udvikling i gang.
Det er vores indtryk, at det har været til stor gavn for folkeskolen, for lærerne og ikke mindst for børnene - og dem skal man ikke glemme i denne sammenhæng - at folkeskolen har fået et pusterum.
Som nævnt drejer denne forespørgselsdebat sig om udviklingen af de kulturbærende elementer, hvor der kun er fremhævet ganske få.
Hr. Frank Dahlgaards forslag til vedtagelse handler kun om de boglige fag.
SF synes, det er for snævert, og det lægger i øvrigt op til en bestemt udvikling, som er helt ved siden af de gode takter fra F 2000.
SF ser folkeskolen i en sammenhæng, og det ved vi at folkeskolen også gør.
Vi må derfor afvise hr. Frank Dahlgaards forslag til vedtagelse.
Susanne Clemensen (CD), 2000-05-05:
Man kan jo indledningsvis stille sig selv det spørgsmål, om det overhovedet er væsentligt for folkeskolen, at Folketinget debatterer de kulturbærende fag.
Det kan vi helt bestemt sige ja til i CD, og det har vi da heller ikke forsømt nogen lejlighed til at føre frem.
Vi gjorde det f.eks. med stort eftertryk i forbindelse med forhandlingerne om den nugældende lov om lærernes uddannelse, hvor det var magtpåliggende for os, at faget kristendomskundskab blev fastholdt som obligatorisk fag i læreruddannelsen.
Ved samme lejlighed havde vi også meget gerne set en styrkelse af faget historie.
Så ja, det er en vigtig og relevant debat, som hr. Frank Dahlgaard har rejst.
Netop i disse år, hvor den teknologiske udvikling går med rivende fart og globalisering og internationalisering vælter ind over os, er det måske vigtigere end nogen sinde at sørge for, at vi selv og vores børn får vores identitet solidt forankret i dansk sprog, kultur og tradition.
Man plejer desuden at sige, at for at forstå andre er det nødvendigt først at forstå sig selv.
Det er helt bestemt
en sandhed, som stadig væk gælder, og som oven i købet er højaktuel i forbindelse med alle de bestræbelser, vi udfolder for at blive bedre til at løse integrationsproblemer for de etniske minoriteter i det danske samfund.
De kulturbærende fag i skolen er der derfor mindst lige så god grund til at fremhæve som de hårde fag som matematik eller informationsteknologi, som vi jo taler om ofte og gerne.
Og jeg vil godt tilføje, at det ikke alene drejer sig om de fag, vi normalt opfatter som de kulturbærende.
Det handler også om fagenes kulturbærende indhold i bredere forstand.
Ser man snævert på de centrale fag, er det selvfølgelig især dansk og historie, der trænger til en styrkelse.
Det er vigtigt for elevernes deltagelse i dansk demokrati og i overensstemmelse med folkeskolens formålsparagraf.
Man må jo huske, at med det livsmønster, vi har i dag, er mere og mere af det, som forældrene tidligere tog sig af, lagt over til skolen.
Også videregivelsen af vort samfunds kulturarv til den næste generation bliver i højere og højere grad af forældrene overladt til skolen.
En udvikling mange nok vil beklage, men så meget vigtigere er det at sikre folkeskolens muligheder for at løfte opgaven.
Det koster vilje til at prioritere hensynet til undervisningens tilrettelæggelse, læseplaner osv., og det koster undervisningstid, og det koster kompetence hos lærerne.
Når jeg herefter ser på hr. Frank Dahlgaards forslag til vedtagelse, må jeg sige, at jeg synes, den er tam og uden konkret perspektiv, og derfor kan CD ikke stemme for
forslaget.
Søren Kolstrup (EL), 2000-05-05:
Enhedslisten kan ikke tilslutte sig det her forslag, der fremlægges om at skabe en ny professionel vejleder, der kan drage rundt og vejlede unge.
For os er det vigtigt, at vejledningen af børn og unge primært varetages af vejledere, der kender den enkelte unges baggrund.
Vi mener ikke, at vejledning med henblik på, at man skal gennemføre en uddannelse, og vejledning, der skal sluse personen videre ud, kan skilles ad.
En vejleder, der kender den unge igennem flere år, har en langt bedre baggrund for en god vejledning end en tilfældig fuldtidsvejleder, der kun møder den unge en eller to gange.
Vejledningen skal være tilgængelig her og nu, når den vejledningssøgende har lyst. Det kan man i en skolebaseret vejledning og ikke i et regionalt baseret vejledningssystem.
Det vil specielt være et problem i tyndt befolkede egne af landet.
Vejledningen skal tage udgangspunkt i den vejledningssøgendes bedste interesser, ikke i, hvad nogle tror er arbejdsmarkedets interesser.
En vejlederinstans underlagt de regionale arbejdsmarkedsråd kan hurtigt blive underlagt de samme efter vore begreber forkerte ideer om bevidstløs målopfyldelse, der præger arbejdsmarkedspolitikken.
Man kan forestille sig mål om, hvor mange unge der skal i hvilke kasser, og ved krav om vejledning udefra, så skal der også så og så mange unge i de forskellige kasser.
Man kan selvfølgelig sige, at den eksisterende vejledning ikke er perfekt, men for os er det afgørende, at det så er den skolebaserede vejledning, der skal gøres bedre.
Vi er også opmærksom på, at der kan være vejledere på taxameterstyrede skoler, der måske kan forfalde til reklame og overreklame, men det er efter vore begreber i høj grad taxameterlogikkens skyld og ikke vejledningens skyld som sådan, og den problemstilling skal man løse ad dialogens og kvalitetsdebattens vej, ikke ved at droppe et generelt rimeligt velfungerende vejledersystem.
Hermed være også tilkendegivet, at vi ligger meget langt fra den filosofi, der ligger bag forslaget.
Thorkild B. Fransgaard (FRI), 2000-05-05:
Indførelse af en tilbagetagningspligt for emballage for både producenter, forhandlere og importører vil jo medføre nogle omkostninger i alle tre led, og det er nogle omkostninger som i sidste ende skal betales af slutbrugerne.
Det kan der jo selvfølgelig gøres noget ved derigennem, at vi afskaffer den emballageafgift, der er vedtaget, og - hvis det ikke er nok - også afskaffer andre grønne afgifter, så der kommer balance i tingene.
Det kan ikke være rigtigt, at forbrugerne skal betale for en ydelse to gange, og det er det, der bliver tilfældet, hvis ikke nogle af afgifterne bliver fjernet.
Men spørgsmålet er, om det i det hele taget er rigtigt at indføre en sådan tilbagetagningspligt her i Danmark, for efterhånden er der ved at være opbygget et effektivt renovationssystem, også med hensyn til emballage.
I beslutningsforslaget sammenligner man med forholdene i Sverige og Tyskland, men de kan altså ikke helt sammenlignes med forholdene her i landet.
Jeg er bange for, at hvis vi gennemfører forslaget, bliver det forbrugerne, der igen kommer til at betale - for der er ikke andre til det - og det bliver for noget, som på nuværende tidspunkt ikke er nødvendigt.
Det nævnes godt nok i bemærkningerne til beslutningsforslaget, at hvis de producenter og forhandlere og importører, der omtales, selv laver en kollektiv indsamling, kan de blive fritaget for pligten til at tage emballagen tilbage.
Jamen så bliver det jo igen en omkostning, som forbrugerne skal betale, en omkostning, som de allerede på nuværende tidspunkt betaler til de offentlige renovationssystemer, så under alle omstændigheder skal der en undersøgelse til af hele området, inden vi begynder at gå i den foreslåede retning.
På nuværende tidspunkt, som det ser ud nu og med de kommunale systemer, der er opbygget, kan vi ikke støtte beslutningsforslaget.
Om det så er muligt at lave en kombination, må vi jo se på, men jeg mener, det er farligt at vedtage
beslutningsforslaget på nuværende tidspunkt.
Jeg vil foreslå, at beslutningsforslaget får lov til at ligge, indtil vi får set på hele området, for der er jo tale om, at hvis det bliver vedtaget, skal vi have hele vores renovationspolitik i Danmark taget op til revision, hvis det virkelig skal nytte noget.
På nuværende tidspunkt kan vi derfor ikke støtte beslutningsforslaget.
Ebbe Kalnæs (CD), 2000-05-05:
Miljøministeren svinger sig op i et alt for højt gear, når han siger, at vi skal tage en højesteretsdom til efterretning, og så kommer med en tordentale. Er det ikke et spørgsmål om ret og rimelighed?
Er det ikke et spørgsmål om at finde en balance?
Er det ikke et spørgsmål om at sørge for at få kigget på hele området og se, om vi kan lave nogle konverteringer osv.?
Er det rimeligt, at en lille landbruger, der skal aflevere en tønde land eller to i denne sammenhæng, ikke får en eller anden form for kompensation?
Er det rimeligt, at man ikke vil finde en ordentlig løsning på problemet, i stedet for at vi skal true hinanden med at tale gennem sagførere og sige: Nu har vi ret, fordi retten har talt?
Det er ikke rimeligt, for retsafgørelsen er ikke nødvendigvis retfærdig; det er kun en afgørelse.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-05-05:
Ministeren svinger sig meget op i sin tale og siger, at det ligesom er en slags reaktion på den domsafgørelse, der betød, at sagen blev tabt af de landsmænd, der havde rejst retssagen, men det har ikke en pind med det at gøre.
Vi diskuterer ikke, om de dyrkningsfrie bræmmer er grundlovsstridige, eller om der er tale om en erstatningspligtig ekspropriation.
Men kan ministeren ikke komme i tanker om andre samfundsområder, hvor man giver en kompensation for en påført ulempe, uden at man har diskuteret grundloven i den forbindelse?
Det er altså et spørgsmål om, at man fratager folk retten til at dyrke den jord, de plejer at dyrke.
Det er det, det handler om, og det er da rigtigt, at det er småpenge, der er tale om.
Men det her har ikke ret meget med økonomi at gøre.
Det er mest et spørgsmål om principper og følelser.
Der er simpelt hen landmænd, som føler sig krænkede i deres retsbevidsthed, og derfor mener vi, det er helt rimeligt, at man giver en ganske beskeden kompensation for det, man her har gjort.
Men jeg vil gerne høre, om ministeren ikke kan komme i tanker om kompensation for påført ulempe på andre områder i samfundet.
Christian H. Hansen (DF), 2000-05-05:
Miljøministeren brugte ordene »lov er lov«, og han sagde endda igen: Lov er lov. Der er jo ikke nogen af dem, som har lavet dette forslag, heller ikke Kristeligt Folkeparti eller Dansk Folkeparti, der skriver noget som helst sted i beslutningsforslaget, at det er vi uenige i.
Det var lige før, vi fik sangen om, at med lov skal land bygges, men miljøministeren burde måske kigge lidt på, hvordan man bygger et land med retfærdighed, for i bund og grund drejer det her sig jo om retfærdighed - og jeg kan godt forstå, at ministeren vender ryggen til.
Der kom en kommentar om, at ude i amter og kommuner kan man sagtens finde ud af det.
Jamen hvordan kan det så være, at der i flere kommuner er store problemer med at få klaret de sager?
Er det ikke et spørgsmål om at komme ud og se lidt på, hvad det egentlig er, der foregår omkring lovgivningen?
Det handler om uretfærdighed.
Thorkild B. Fransgaard (FRI), 2000-05-05:
Jeg er overbevist om, at de landmænd, der får indskrænket deres ret til at bruge deres jord, betragter det her som en alvorlig begrænsning af den frie ejendomsret, og jeg vil gerne have ministeren til at forklare, hvad han mener med, at der ikke er tale om en indskrænkning, og hvilket udtryk han
så vil bruge.
Kim Andersen (V), 2000-05-05:
Jeg vil gerne sige til miljøministeren, at for Venstre er det her mest af alt en æressag.
Det er et spørgsmål om at behandle mennesker retfærdigt og rimeligt, og når ministeren fremfuser heroppe fra talerstolen med, at man nu skal til at give kompenserende præmier til folk, der har tabt en sag, synes jeg, det tenderer det uforskammede.
Der er tale om mennesker, som har ejendomsret til deres jord, og som lever af den, men som har fået en rådighedsindskrænkning uden at få fem flade øre i erstatning.
Vi anerkender naturligvis Højesteret og Højesterets ord, men vi undrer os - og det har man lov til, selv om det er Højesteret - når man siger, at der er tale om et indgreb af så ringe intensitet, at det generelt ikke har ekspropriativ karakter.
Hvad er det dog for en i og for sig besynderlig begrundelse, når man tænker på, at når en cykelsti eller et fortov skal udvides 10 gange ½ m, sker det ekspropriativt, og den pågældende grundejer får erstatning.
Her taler vi om mennesker, der har ejendomsret til et stykke jord, som de skal dyrke og leve af.
Så jeg synes, ministeren skulle komme på andre tanker og lade være med at være så fremfusende.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-05-05:
Villaejere er trods alt en væsentlig del af den danske befolkning, en ganske betragtelig del af den danske ...
Undskyld, det var ministeren, der brugte eksemplet, at hvis det var samtlige villaejere, så skulle man have erstatning ...
Nej, undskyld.
Det er godt, man får en uformel kommunikation her i salen.
Det er helt rigtigt, at hvis det var samtlige villaejere, så skulle man ikke have kompensation.
Det er rigtigt.
Det var det, ministeren sagde.
Det kan ikke sammenlignes med landmændene, for samtlige villaejere er trods alt en ganske betragtelig del af Danmarks befolkning, hvorimod samtlige landmænd, der har jord langs en å, trods alt kun er en vis del af en bestemt erhvervsgruppe, som tilfældigvis har en del af deres produktionsapparat placeret langs med en å eller en bæk.
Der er dog forskel på, hvor man fratager brugsretten.
En af de helt praktiske effekter, det har - jeg ved ikke, om ministeren er opmærksom på det - er f.eks., at de dyrkningsfri bræmmer kan man nu ikke medregne i sin harmoniopgørelse, når man skal lave gødningsregnskab for landbruget.
Så der er en helt konkret forringelse af brugsretten på det område dér.
Jeg synes ikke, det er rimeligt.
Anni Svanholt (SF), 2000-05-05:
Jeg deler fuldstændig miljø- og energiministerens opfattelse i denne her sag og vil gerne her understrege, at loven selvfølgelig skal overholdes.
Og det havde jo klædt de partier, som her fremsætter de forslag, hvis de med stor ihærdighed var gået ud og havde sagt også til partifæller lokalt: Tag så lige at få håndhævet den lov fra 1992.
Det er for pinligt, at den endnu ikke er håndhævet. Jeg har rejst den sag gentagne gange over for miljø- og energiministeren med henblik på at få den håndhævet, og stadig væk oplever vi jo, at der er masser af kommuner, der ikke håndhæver loven. Jeg vil gerne spørge miljø- og energiministeren, som siger, at den her lov skal overholdes: Agter ministeren f.eks. også at få tilsynsrådene til at gå ind i sagen, sådan at denne lov kan efterleves lokalt?
Men der er jo fortsat en massiv overtrædelse af loven.
Christian H. Hansen (DF), 2000-05-05:
Jeg må sige, at jeg er lidt forundret over ministerens arrogance.
Og ministeren er også væk nu, så ministeren er nok gået ned i hjørnet - det ville jeg også have gjort - og stillet sig med ryggen til endda.
Når ministeren går op og kommenterer noget, som hr. Kim Andersen sagde om cykelstier før, og siger, at det kan man slet ikke bruge i det her, så må vi jo også konstatere, at for nogle landmænds vedkommende, jeg har talt med en i dag, hvor det drejer sig om 30 ha, er det jo altså ikke en cykelsti ude foran en villa, vi taler om her. Ministeren siger også, at man skal overholde loven, og at lov er lov osv., og det er da fuldstændig rigtigt, det har ministeren ret i.
Men vil det sige, at hver gang ministeren kommer med et ændringsforslag til noget af sin egen lovgivning, kan vi andre bare sige, at det afviser vi, for loven skal jo overholdes, og dermed kan vi ikke komme videre?
Det er da noget af det værste, man nogen sinde har hørt her fra Tingets talerstol.
Kim Andersen (V), 2000-05-05:
Ministeren burde ikke være i tvivl om - og det er han næppe heller - at Venstre er tilhænger af, at lov er lov, og at lov skal holdes.
Sådan er det naturligvis.
Men der skal også være retfærdighed for loven og rimelighed, og det er der ikke i det her tilfælde, og derfor er eksemplet med cykelstierne ganske udmærket, for cykelstierne og ekspropriationen er et defineret formål over for en bestemt befolkningsgruppe.
Her er der tale om, at man har pålagt nogle landmænd ud af samtlige landmænd at tilvejebringe et velfærdsgode til gavn for hele samfundet, nemlig et renere miljø, påstår man. Og det skal langt hen ad vejen nok også være rigtigt.
Og det er altså landmændene, der skal betale det, og det er oven i købet en lille gruppe ud af landmændene, og derfor er det rimeligt at give en kompensation for den rådighedsindskrænkning, der er tale om.
Jeg synes, at ministeren er meget, meget arrogant i sin afvisning af de to forslag, og jeg synes, man i den her sag ser ministeren foran sig som sådan en stor vandmelon: grøn udenpå og ræverød indvendig.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-05-05:
Nu er det ikke at følge forretningsordenen, at jeg debatterer med fru Anni Svanholt her.
Men det gør jeg så, for fru Anni Svanholt debatterede ikke med ministeren før, men med mig, så derfor tillader jeg mig at fortsætte denne kutyme, og så mener jeg i øvrigt, vi skal aflægge den igen.
Men fru Anni Svanholt antyder ligesom her, at vi fremsætter beslutningsforslag om, at lov ikke skal overholdes, og det ville jo godt nok have været noget af en sensation, hvis det var det, vi gjorde.
Vi fremsætter tværtimod et forslag her om, at lov skal ændres, selvfølgelig.
Det andet er vist dog ikke sket i Folketinget endnu, at partier fremsætter forslag om, at loven ikke skal holdes.
Det ville da også være sådan lidt utidigt.
Men altså det var bare det, jeg ville gøre opmærksom på, at her mener vi, der er tale om en lov, som er urimelig, og derfor foreslår vi selvfølgelig, at den skal ændres.
Og så længe den er, som den er, skal den da holdes, det er da helt klart.
Og det kriges man desværre voldsomt med ude i kommunerne, netop på grund af at forholdene ikke er til at administrere, som vi antyder i vort beslutningsforslag nr. B 126.