Thomas Adelskov (S), 2006-10-27:
Jeg skal indledningsvis takke for debatten.
Det var måske ikke en debat, der har bragt de store overraskelser, men jeg vil dog alligevel takke for en i hvert fald meget aktiv deltagelse.
Det har fået De Radikale og Socialdemokraterne til at sige, at når vi indfører regler og lovgivning fra dette Folketing, så bør vi også være store nok, så bør vi også have mandsmod nok til at konkludere og tage konsekvenserne af lovgivning, der ikke virker.
Derfor dette beslutningsforslag om at afskaffe kontanthjælpsloftet.
Vi ved også godt, at regeringen har utrolig store problemer med ulighedsdebatten.
Den ene minister mener, at ulighed sådan set er i orden og godt nok.
Så bliver den pågældende sat på plads af statsministeren.
Så mener beskæftigelsesministeren og socialministeren her i en kronik efter sommerferien, at ulighed sådan set ikke er noget stort problem, det skal man ikke bekæmpe.
Så må man udsende nogle pressemeddelelser og gå på Ritzau og fortælle, at regeringens politik er uforandret, men at man i øvrigt ikke trækker sine synspunkter tilbage; ulighed er et problem, og fattigdom er et problem.
Venstres ordfører benyttede lejligheden til heroppefra i en af besvarelserne at sige, at kontanthjælpsloftet var en kontanthjælpsmodtagernes livs chance, og hvis man fjernede kontanthjælpsloftet, ville de miste deres livs chance for at komme i arbejde.
Jeg bliver nødt til at sige, at magen til vrøvl skal man lede længe efter.
Jeg må igen henvise til beskæftigelsesministerens egne erkendelser og egne ord.
Kontanthjælpsloftet bringer ikke kontanthjælpsmodtagerne tættere på arbejde, det gør dem bare fattigere, det gør deres børn fattigere, det gør deres hverdag ringere.
Kontanthjælpsloftet er ikke kontanthjælpsmodtagernes livs chance.
Det er helt andre redskaber og initiativer, der skal sættes ind med.
Mennesker, der af forskellige årsager er langt væk fra et stykke arbejde på grund af sproglige problemer, på grund af sygdom eller på grund af sociale problemer i familien, kommer ikke tættere på et stykke arbejde og bliver ikke mere integreret, fordi de bliver fattigere og må fravælge mange af de almindelige goder, som vi andre kender til.
Det skal kunne betale sig at arbejde, er så argumentationen.
Må jeg lige minde om, at alene det at gå på arbejde, det at være på en arbejdsplads, have arbejdskolleger, det, at ens børn kan være stolte af det, som man som forælder laver, i sig selv er nok til, at det kan betale sig at arbejde.
Jeg noterede mig også, at Dansk Folkeparti jo rent faktisk var inde på sporet, inde på synspunktet, at det rent faktisk ikke er sjovt at være kontanthjælpsmodtager.
når man lytter til debatten i dag, og når man lytter til synspunkterne fra regeringspartierne om, hvor vigtigt det er, at det skal kunne betale sig at arbejde, og de argumenter, der ligger under, ja, så lyder det nærmest, som om det er en tagselvbutik, at det er et frivilligt valg, om man vil gå hen og finde sig et stykke arbejde, eller om man vil gå ned på kommunen og bede om at få kontanthjælp.
Der er intet frivilligt over at få den kontanthjælp.
Jo, man kan vælge den fra, men man kan ikke bare få den og forlange den.
Hvis man bliver tilbudt et stykke arbejde, skal man tage et stykke arbejde.
Det har vi i fællesskab indført regler for, og dem står vi fuldstændig bag ved.
Hvis det er sådan, at man kan tage et lille stykke arbejde, så skal man tage et lille stykke arbejde, og kan man tage et stort stykke arbejde, så skal man tage et stort stykke arbejde.
Hvis man bliver tilbudt aktivering, uddannelsesaktivering eller anden aktivering, eller arbejdsprøvning, så skal man tage det, ellers mister man sine rettigheder og sin forsørgelse.
Det er ikke en valgmulighed eller en valgsituation for kontanthjælpsmodtagerne, om de vil vælge et stykke arbejde, eller om de vil vælge at være på kontanthjælp.
Resten af verden er i øvrigt misundelig på Danmark, hvor vi har et system, der rent faktisk fungerer sådan, at vi kan have forholdsvis høje sociale ydelser og et godt sikkerhedsnet, samtidig med at vi har høj beskæftigelse og en stor lyst hos borgerne til at komme ud på arbejdsmarkedet og være med.
Men for mange af de mennesker, som bliver omfattet af kontanthjælpsloftet, er det jo en helt anden situation.
De har ikke muligheden for at gå ud og finde sig et stykke arbejde, de har ikke muligheden for at komme ind på arbejdsmarkedet, for der er helt andre problemer, der holder dem væk.
Det er jo de problemer, vi skal adressere, og det løser vi simpelt hen ikke ved at tage penge fra dem.
Så kunne det jo have været umådelig interessant for debatten i dag, hvis regeringen havde givet sig tid til via mail at sende den bebudede rapport om hele kontanthjælpssystemet over til Folketinget, den rapport, som vi nu kan forstå ligger i trykken til fin indbinding, og som bliver offentliggjort på mandag.
Jeg vil bare sige, at det efter i dag skal stå klokkeklart, at hvis det er sådan, at beskæftigelsesministeren og regeringen tror, at det, at man har holdt rapporten tilbage fra Folketinget og hellere vil offentliggøre den på mandag frem for forud for den her debat, betyder, at man her i Folketingssalen undgår ubehagelige diskussioner og at skulle svare på ubehagelige spørgsmål om fejlslagen politik, så tager man fejl.
Vi er klar til at tage ministeren i samråd, lukket og åbent, og vi er klar til at tage en forespørgselsdebat her i Folketingssalen om den rapport, når den foreligger.
Det er uacceptabelt, og det er ikke rimeligt, at beskæftigelsesministeren kan stå her og citere fra en rapport, vi andre ikke har haft lejlighed til at kigge nærmere i.
Jeg skal dog så samtidig også konstatere, at den rapport øjensynlig ikke siger så meget nyt og forskelligt fra det, vi tidligere har fået at vide, for med beskæftigelsesministeren egne ord, så kan man altså ikke af rapporten læse, at kontanthjælpsloftet har fået flere mennesker i arbejde.
De Konservatives ordfører var for nogle måneder siden i medierne og sagde, at nu skulle man jo også passe på, hvordan man stillede krav til de sidste tilbageværende ledige – på det tidspunkt tror jeg, vi havde en ledighed på omkring 122.000 – og at en del af de ledige jo formodentlig også var så dårlige, at de nok ikke kunne arbejde, nogle var syge, nogle havde andre problemer, og at man derfor måske skulle overveje nogle andre systemer og pensioneringer til nogle af dem.
Jeg er sådan set ikke helt uenig i, at der i kontanthjælpssystemet og i dagpengesystemet formodentlig er nogle, der er meget svage og meget dårlige, som er tilmeldt arbejdsformidlingen og optræder i vores ledighedsstatistikker.
Jeg må til gengæld bare konstatere, at jeg så ikke forstår De Konservatives synspunkter her i dag, at man ikke også kan have et blødende hjerte for mennesker på langvarig kontanthjælp, som for manges vedkommende er placeret i matchgrupper, som ikke engang er tilmeldt arbejdsformidlingen, fordi de simpelt hen har andre problemer end beskæftigelse.
Men sådan skifter man jo synspunkt
alt afhængigt af, hvordan den dagsaktuelle debat er.
Det er selvfølgelig også i orden; jeg synes bare ikke, det klæder Det Konservative Folkeparti.
Dansk Folkeparti har nu fuldstændig spist mantraet om, at det skal kunne betale sig at arbejde.
Jeg tror, jeg taler både på Socialdemokraternes vegne – det ved jeg at jeg gør – og på Det Radikale Venstres vegne, når jeg ærgrer mig lidt over, at Dansk Folkeparti ikke har holdt fast i de synspunkter, de fremlagde sidste år.
I Berlingske Tidende den 7. oktober var Dansk Folkepartis arbejdsmarkedsordfører, hr. Bent Bøgsted, ude at sige omkring kontanthjælpsloftet, at det ikke fungerer, og at det er nødvendigt at se på det med friske øjne.
Og han sagde også: »Det er ikke rimeligt at blive ved med at slæbe de arbejdsløse igennem det ene og det andet, der ikke virker, hvis det er noget helt tredje, der skal til.«
Det er vi faktisk fuldstændig enige i.
Vi har nu i over et år forsøgt at overtale regeringen til at få afskaffet kontanthjælpsloftet.
Det har ikke kunnet lade sig gøre og derfor har vi meddelt, at vi udtræder af den del af forliget om »Flere i arbejde«, og derfor dette forslag.
Vi kan snart købe hele verden, sagde finansministeren ved fremsættelsen af finanslovforslaget for 2007.
Det ved jeg ikke om er helt rigtigt, og jeg ved heller ikke, om vi skal købe hele verden, men der burde være råd til, at vi sikrede, at de borgere, der lever og bor i det her land, rent faktisk har ordentlige økonomiske forhold og ordentlige muligheder for sig selv og deres børn.