runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Hans Kristian Skibby (DF), 2005-06-07:
Mit spørgsmål til forsvarsministeren drejer sig om den situation, vi har i forsvaret omkring brugen af de her førerløse fly, Tårnfalken, hvor man jo på forsvarsministerens eget pressemøde i sidste uge blev bekendtgjort med, at man muligvis havde brugt godt 400 mio. kr. på noget, som ender i det rene ingenting, fordi man har nogle fly, som man ikke kan flyve med, og som man ikke kan bruge inden for det danske forsvar.
Spørgsmålet, jeg egentlig så efterfølgende er kommet frem til, er på baggrund af den journalistiske bearbejdning, der efterfølgende har været i dagspressen, hvor man bl.a. i dag kan læse, at nogle af de ting, som står i den redegørelse, vi har fået tilsendt som ordførere, ikke er det samme som det, der gives udtryk for fra producentens side. Ganske kort: Er det korrekt, som det påstås fra producenten, at lande som Canada, Holland og Sverige ikke har problemer med de fly, som de anvender?
Søren Gade (V), 2005-06-07:
Det er således, at vi torsdag aften havde en diskussion her i Folketinget om et beslutningsforslag, som var fremsat af Socialistisk Folkeparti.
Under den debat blev der bl.a. gennemgået en del af den 18-punkts-plan, regeringen har fremlagt for at forbedre sejladssikkerheden i de indre danske farvande.
Det er bare for at anholde det synspunkt, at der ingenting sker.
Det er således, at vi har ca. 60.000 skibe igennem de indre danske farvande om året, vi har ca. mellem 150 og 200 grundstødninger.
Vi er, i gåseøjne, så heldige i Danmark, at når der er en grundstødning, så er det normalt på sandbanker, hvorfor vi endnu ikke har oplevet en miljøkatastrofe.
Jeg må sige til hr. Kristen Touborg, at jeg har fuldstændig den samme opfattelse af, at vi skal gøre alt, hvad der står i vores magt for at undgå en miljøkatastrofe, og det er også derfor, at vi vil rette en fornyet henvendelse til vores partnere i EU for at få lavet sanktioner mod dem, som ikke følger IMO's anbefalinger om at tage lods ombord, samtidig med vi gør en masse andre ting for at forbedre sejladssikkerheden.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Spm. nr. US 79
Kristen Touborg (SF), 2005-06-07:
Ja, det er jo ikke særlig beroligende, det svar, ministeren giver.
Venstre har jo ellers et slogan om, at Venstre gør noget ved det.
Jeg må konstatere, at det er det stik modsatte, der sker her, at det er en masse pæne ord, en masse udsagn om, at vi da sandelig gør noget.
Men sagen er, at der er grundstødning igen og igen og igen, og jeg håber jo ikke, vi kommer i den situation, at vi får en kolossal miljøkatastrofe.
Jeg håber, at ministeren tager det hensyn med, når man vurderer forholdene her, for ellers synes jeg, at det er en noget uansvarlig minister, vi har siddende på posten.
Søren Gade (V), 2005-06-07:
Jeg vil gerne anholde synspunktet om, at der ikke bliver foretaget noget.
Vi har sidste år sænket priserne på lodsvæsenet med over 4 pct.
Der vil blive fremsat en lodslov her til efteråret, som yderligere vil medføre, at det vil blive billigere at påtage lods.
Der er blevet gjort rigtig meget for at forbedre sejladssikkerheden i de indre danske farvande.
Jeg kan garantere hr. Touborg, at vi igen vil rette henvendelse, således at vi internationalt vil arbejde for at få lavet nogle sanktioner mod dem, der ikke følger de her IMO-anbefalinger.
Så vil jeg sige, at jeg ikke har det fulde overblik over, hvad forslaget om gratis lodsning vil koste, men jeg vil sørge for at få fundet de tal frem, og så vil jeg gerne have lov at oversende dem ved en senere lejlighed.
Kristen Touborg (SF), 2005-06-07:
Jeg er glad for, at det er ministerens opfattelse, at det er et meget vigtigt emne, som vi skal have fundet en løsning på.
Jeg er opmærksom på, at man ikke kan tvinge skibene til at tage lods om bord, men det er jo sådan set derfor, jeg foreslår, at vi gør det gratis.
Jeg er med på, at det vil have visse økonomiske konsekvenser.
På den anden side har jeg hørt utallige gange i de 10 år, jeg har været i Folketinget, at nu skal der også gøres noget ved problemet.
Det er der indtil videre ikke blevet, og jeg kan kun sige, at det, ministeren siger her, ikke beroliger mig ret meget.
Derfor vil jeg egentlig gentage mit spørgsmål: Tror ministeren ikke, det vil være en rigtig god idé at sørge for at bruge de midler, der nu skal til?
Miljøkatastrofen, der vil kunne komme, og som der jo ikke er nogen af os, der ved hvornår kommer, kan jo lure lige om hjørnet.
Søren Gade (V), 2005-06-07:
Jeg vil sige til hr. Kristen Touborg, at det er et meget vigtigt emne, der bliver taget op her.
Det er således, at der sejler 60.000 fartøjer ned igennem de danske stræder om året.
Et af problemerne er, at IMO ikke kan tvinge skibene til at tage lods om bord.
Man kan anbefale det, og over 90 pct. af de skibe, som sejler igennem de danske farvande, som har fået en IMO-anbefaling, tager lods om bord.
Vi gør alt, hvad vi kan, for også at få de sidste procent med.
Der er ingen tvivl om, at hvis hr. Kristen Touborgs forslag om lodsvæsenet vandt magt, og man gjorde det gratis, ja, så var der jo ikke noget incitament, kan man sige, til ikke at tage lods om bord.
Jeg må så også sige, at det ville blive enormt meget dyrt.
Samtidig har regeringen henvendt sig til EU allerede sidste år, hvor vi vil arbejde for, at der bliver indført sanktioner mod de skibe og de skibsredere, som ikke følger IMO's anbefalinger om at bruge lods.
Kristen Touborg (SF), 2005-06-07:
I tv i søndags kommenterede forsvarsministeren en grundstødning i de danske farvande.
Ministeren sagde – og det er ikke et citat, det er sådan et udpluk af det, ministeren sagde – at det jo var et internationalt anliggende, og at man ville lægge maksimalt pres på for, at vi får styr på, at der skal være lodspligt.
Det synspunkt har jeg utrolig stor sympati for, men alle ansvarlige ministre i de sidste mange år har jo sagt det samme, uden at det har hjulpet en pind.
Derfor har jeg et forslag, jeg gerne vil stille og høre ministerens kommentarer til.
Hvis man nu gør det gratis at få lods om bord, tror ministeren så ikke, at det ville kunne løse problemet?
Lene Espersen (KF), 2005-06-07:
Jeg vil sige til hr. Jens Peter Vernersen, at der jo allerede i dag er virkelig gode regler for, at man kan få en såkaldt rettighedsfrakendelse.
Det er jo ikke noget, Folketinget dømmer i, det er noget, domstolene dømmer, når den pågældende ikke er egnet til at fortsætte sin virksomhed.
Jeg har ikke her på stående fod statistik på, hvor ofte det bliver benyttet, men jeg har tilkendegivet over for Folketingets Fødevareudvalg, at det er noget, jeg vil forsøge at få fremskaffet, så man får et overblik over, hvor ofte man bruger det her med rettighedsfrakendelse som et middel til at gå efter de meget, meget brodne kar.
Det andet, som hr. Jens Peter Vernersen spørger om, er, om jeg vil udnytte mine beføjelser som øverste anklagemyndighed, og til det vil jeg sige, at det er man jo af meget gode grund tilbageholdende med som minister.
Jeg vil ikke gå ind som minister og blande mig i en konkret sag.
Der har jeg fuldt ud tillid til, at Fødevaredirektoratet og politiet selv er i stand til at vurdere, hvem der skal anmeldes, og hvor mange der skal anmeldes.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Spm. nr. US 78
Jens Peter Vernersen (S), 2005-06-07:
Jeg vil godt sige, at nu er levende dyr for mig ikke varer, selv om de defineres som sådan i visse cirkulærer.
Det er altså levende dyr.
Jeg vil godt spørge ministeren, om ikke det rigtige ville være, når en vognmand to gange netop gør det at transportere for mange dyr på en lastbil, så at fratage den vognmand retten til at transportere dyr.
Det er åbenbart det eneste, der virker, med det antal fejl, som vi ser.
Vil ministeren gå i den retning i stedet for det, som jo er ganske uforpligtende, lidt dialog osv., som blev nævnt?
Jeg tror faktisk, det er det her, der skal til.
Så vil jeg også godt spørge ministeren, om man vil sikre, at alle bliver anmeldt i den sag med de mange grise, der døde undervejs.
Transportøren og chaufføren er åbenbart anmeldt, men bliver den besætningsansvarlige i den sag også anmeldt til politiet.
Lene Espersen (KF), 2005-06-07:
Jeg vil sige til hr. Jens Peter Vernersen, at jeg synes, det væsentligste har været, at denne regering har gennemført langt, langt, langt flere kontroller, end det tidligere har været tilfældet.
Jeg mener, at det her er et område, man må prioritere.
Det bliver det i dag.
Et af de områder, hvor jeg tror, at der stadig væk er plads til forbedringer, er det samarbejde, der finder sted mellem politi på den ene side og fødevareregionerne på den anden side, og det samarbejde ønsker jeg gerne bliver bedre.
For sandheden er jo den, at ud af de over 200 transporter, der er undersøgt, og hvor man har fundet fejl i godt 25 pct. af dem, er det altså i halvdelen af de tilfælde manglende overholdelse sådan af administrative papirting, der er et problem.
Og det må jo være noget, der er til at løse.
Den anden del af det, som handler om, at der simpelt hen er nogen, der bare – i gåseøjne – putter for mange grise ind i biler, er da et område, som vi må se på med meget, meget stor alvor.
Og der mener jeg, at en tættere dialog kan være en af de måder, hvorpå man også synliggør den skærpede kontrol.
Og jeg mener ikke, at den tilkendegivelse, som står i det brev, er EU-medholdig, fordi der alene er tale om en stikprøvekontrol.
Og det vil altså sige, at man ikke kan hæve kontrollen fra 2 til 100 pct., man kan hæve den fra 2 til 25 pct.
Det er det enkle og klare svar på det.
Jeg har aftalt med forbrugerministeren, at vi naturligvis skal drøfte det brev, fordi der tydeligvis er uklarhed om, hvor langt man kan gå inden for gældende regler og stadig væk overholde EU-lovgivningen.
Pia Kjærsgaard (DF), 2005-06-07:
Jeg synes, at det, som fru Charlotte Antonsen giver udtryk for, præcis er, hvad vi længe har sagt i Dansk Folkeparti.
Man lægger sagen ud til en folkeafstemning, og det, befolkningen kan få lov at tage stilling til, er, at de kan stemme ja, eller de kan stemme ja.
Sådan er det.
For et ja er ikke noget problem, men et nej er et meget stort problem.
Eller vil man begynde at spørge, ligesom vi nu kan høre, at man lader meldingerne komme ind fra Frankrig – de kommer sikkert også fra Holland i de kommende dage –
hvorfor i alverden den der befolkning, der i virkeligheden ikke har forstået en pind af, hvad der står i den her forfatning, egentlig har stemt, som den har?
Der kan være mange årsager, finder man så frem til.
Vil man gøre det samme, hvis det kommer til en afstemning, og Danmark stemmer nej?
René Skau Björnsson (S), 2005-06-07:
Ja, vi synes, det er en uanstændig behandling, også selv om det kun drejer sig om seks-syv kommuner, for vi kan jo se, at det er en stigende tendens, fordi flere og flere kommuner skal spare.
Der er lige kommet en rapport fra Kommunernes Landsforening, der siger, at 20 pct. af kommunerne har besluttet at skære i udgifterne på området i år og skal skære yderligere næste år.
Det er en uanstændig behandling af vore ældre, når de kun kan få bad hver tredje uge, og jeg vil gerne til slut spørge ministeren: Vil hun selv acceptere rengøring hver tredje uge i sit hjem, som mange af vore ældre bliver udsat for i disse år?
Pia Kjærsgaard (DF), 2005-06-07:
Jeg må nok sige, at det med de seneste dages debat er lige før, Dansk Folkeparti siger: Fint, lad os få den afstemning den 27. september 2005.
Vi er fuldstændig skråsikre på, sådan som der står i vedtægterne, at har et land stemt nej, så er forfatningen død.
Men det lader til, som vi nu også kan høre fra fru Charlotte Antonsens side, at Frankrig da ikke skal tryne Danmark.
O.k., hvis vi så tager den afstemning den 27. september, hvad så? For forfatningen er åbenbart ikke død, den er sådan lagt i dybfryseren, og det, vi godt kan have en frygt for, er, at den bliver hevet op af den dybfryser og tøet op på et eller andet tidspunkt.
Det kan være, at Frankrig har stemt nej, at Holland har stemt nej, at Storbritannien ikke vil have afstemningen, og at Danmark måske stemmer nej, hvis vi får den afstemning.
Hvordan er situationen så?
Jeg må nok sige, at vi er meget tæt på at sige: Lad os så få den afstemning.
For så har danskerne i hvert fald stemt nej, det forventer vi de gør nu, så lad os få den afstemning den 27. september 2005.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-06-07:
Konstruktionen i Nicetraktaten er jo sådan, at artikel 28 klart siger, at der ikke må være nogen hindringer for den frie bevægelighed for varer, kapital, tjenesteydelser og arbejdstagere.
Undtagelsesbestemmelsen i artikel 30 opremser ganske vist en lang række hensyn, herunder hensyn til miljø og forbrugersikkerhed.
Men det, der er problemet – og det har hr. Rune Lund fuldstændig ret i – er, at man i EU fuldstændig kynisk vælger den hjemmelsanvendelse for de enkelte direktiver, som er mest opportun, i stedet for at tage de meget humanistiske hensyn, som jeg egentlig er enig med hr. Rune Lund i at der burde tages.
Man kan f.eks. se reguleringen på miljøområdet, hvor der jo er en klar forskel på, om direktiverne indføres efter miljøhjemmelen eller indre marked-bestemmelses-hjemmelen.
Efter miljøhjemmelen kan man lave minimumsstandarder, men efter indre marked-bestemmelserne laver man maksimumsstandarder.
Der er en sådan hjemmelskonflikt i EU-retten i dag, og det vil vi meget gerne være med til at se på sammen med Enhedslisten.
Desværre tror jeg hverken vi kan få et flertal her i Folketinget eller et flertal i Europa, som vil være med til det.
Rune Lund (EL), 2005-06-07:
Ja, det er jo de grundlæggende principper for den samhandel, der eksisterer i EU, dvs. i det indre marked, at varernes frie bevægelighed skal gå forud for alt andet, f.eks. menneskers sundhed eller dyrevelfærd.
Det er jo det grundlæggende problem med den kapitalistiske frihandel, som findes i EU.
Men vil Dansk Folkeparti være med til, at der skal indføres regler for international handel?
I Enhedslisten er vi store tilhængere af, at i international handel skal det altid være tilladt at gå foran og lave bedre nationale standarder, uanset om det er i Danmark, Frankrig, Spanien, Ungarn eller et hvilket som helst andet EU-land.
Er Dansk Folkeparti tilhænger af det?
Morten Messerschmidt (DF), 2005-06-07:
Jeg kan vældig godt forstå Enhedslistens bekymringer over det indre marked, men man må bare se i øjnene, at selve ideen om, at lande ikke må genere hinanden, når det gælder im- og eksport, er grundlæggende den rigtige måde at indrette et markedsøkonomisk samfund på.
Nu må spørgsmålet om, hvorvidt Enhedslisten overhovedet ønsker et markedsøkonomisk samfund, selvfølgelig svæve i luften, men jeg er meget enig i det, som hr. Rune Lune siger om problemerne med miljø og dyrevelfærd.
Et af problemerne er jo, at når det gælder om at implementere nye direktiver og ny lovgivning i EU's regelkompleks, ser Kommissionen meget konsekvent og fuldstændig kynisk på, hvad der lettest kan gennemføres, i stedet for at kigge på, hvilke hensyn der ville være naturlige, herunder miljøhensyn, dyrevelfærdshensyn og andre forhold.
Kommissionen indfører bestemmelser gennem det indre markeds regelsæt i stedet for andre regelsæt, som ville åbne for en mere human og mere fornuftig regelsammensætning, og det er et af de problemer, som vi også er meget bekymrede over.
Rune Lund (EL), 2005-06-07:
Nu stemmer Dansk Folkeparti jo nej til EU-forfatningen, ligesom Enhedslisten gør.
Jeg kan forstå på noget af det, som ordføreren har sagt tidligere, at alternativet er det indre marked.
Det er jo et marked, hvor principperne om varernes og kapitalens frie bevægelighed går forud for alt andet.
Det betyder f.eks., at dyretransporter, der jo i EU's optik er en vare på linje med en pose spaghetti, skal køre rundt på de europæiske landeveje i timevis.
Vi må ikke sige, at i Danmark skal dyrene køres til det nærmeste slagteri, for så er det en teknisk handelshindring.
På samme vis: Hvis EU siger, at der skal være nitrit i økologisk spegepølse, må vi ikke sige her i Danmark, at der ikke skal være nitrit i økologisk spegepølse, for så vil det også være en teknisk handelshindring og en forhindring for varernes frie bevægelighed.
Hvordan kan sådan nogle principper for frihandel være et alternativ?
Morten Messerschmidt (DF), 2005-06-07:
Jeg kan fuldstændig bekræfte det scenario, som hr. Jesper Langballe fremdrager.
Det er jo tankevækkende, at man i en forfatning indskriver nogle deciderede politiske betragtninger, når det tages i betragtning, at det burde være udgangspunktet, at en forfatning skal konstituere de strukturelle forhold i et demokrati og egentlig ikke indeholde partipolitiske eller andre politiske hensigtserklæringer.
Det er et meget stort problem.
Det andet store problem er, at der er ingen, der aner, hvor grænsen går for EU's reguleringer.
Artikel 18 siger meget klart, at man kan overføre nye kompetencer til EU uden at holde folkeafstemninger.
Passarellebestemmelsen siger meget klart, at man på de områder, hvor der i dag er vetoret for de enkelte lande, altså hvor der skal være enighed for at lave lovgivning, kan gå over til kvalificerede flertalsafgørelser uden at holde folkeafstemninger.
Det vil sige, at grænsen flyder, svaret svæver i luften, og der er ingen, der aner, hvad det er, vi siger ja til.
Jesper Langballe (DF), 2005-06-07:
Jeg synes, dette spørgsmål er interessant.
I denne debat er der brug for lidt eftertænksomhed, og da den mangler totalt på jasiden, er vi jo nødt til at kompensere lidt for det ved at diskutere med hinanden.
Der er mange, også nejsigere, der har den opfattelse, at EU fra starten var et udmærket praktisk samarbejde, men at det er perverteret efterhånden; men det er ikke min mening.
Jeg mener faktisk, at den perversion har været indbygget hele tiden, lige fra Romtraktaten, der siger, at denne sammenslutning gøres stadig snævrere.
Det vil sige, at der i et forfatningslignende dokument er indbygget en dynamik, og som jeg sagde før: Det er vistnok kun totalitære stater, der gør det.
For alle demokratiske, frie retsstater må et sådant papir, et sådant forfatningslignende dokument, være en sten, der står fast, så man aldrig er i tvivl om, hvor langt det går.
Det går nemlig ikke længere, end bogstaverne på papiret siger.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-06-07:
Jeg kan bekræfte, at det virker meget, meget besynderligt, at Dansk Folkeparti skal tages til indtægt for, at vi støtter Nicetraktaten, blot fordi vi ønsker at afvise en EU-forfatning.
Det problem kunne japartierne sådan set selv have løst sig ud af, hvis de blot havde valgt at underkaste Nicetraktaten en folkeafstemning, og det ville Dansk Folkeparti selvfølgelig have anbefalet.
Med hensyn til hvor grænsen går, har hr. Jesper Langballe jo fuldstændig ret i, at det er helt umuligt at forudsige.
Der er ingen, der har nogen som helst begreber om, hvor grænsen for EU-lovgivning går.
Nok har man et kompetencekatalog indskrevet i dag – jeg tror, det er artikel 15, 16 og 17 – men hvis der nu skulle være enighed i Ministerrådet om, at det ikke er nok, og det kunne man jo godt forestille sig, når man ved, hvor dårligt Folketinget repræsenterer befolkningens opfattelse, kan man altså uden at holde folkeafstemninger overføre mere magt fra Folketinget til EU's organer, så grænserne ligger overhovedet ikke fast.
Der er ingen, der aner, hvor vi ender, og det er derfor, det er så hovedløst bare at sige, at vi skal sige ja.
Jesper Langballe (DF), 2005-06-07:
Synes hr. Morten Messerschmidt ikke, at det er kosteligt, at Dansk Folkeparti nu, bare fordi vi siger nej til forfatningen, skal gøres ansvarlig for Nicetraktaten, i betragtning af at vi var nogle stykker, der dengang rasede over, at den elendige Nicetraktat ikke kom til folkeafstemning, til trods for at der var tale om en klar suverænitetsafgivelse?
Men det, jeg egentlig vil tage fat på, er noget meget interessant, synes jeg, som hr. Morten Messerschmidt sagde i sin ordførertale: Det, vi skal tage stilling til her, er noget, som vi ikke ved hvor ender.
Hvor er grænserne?
Har hr. Morten Messerschmidt overvejet, at den kvantitative grænseløshed hænger sammen med en kvalitativ grænseløshed, nemlig at der står i Romtraktaten og gentages i forfatningen, at denne sammenslutning gøres stadig snævrere?
Jeg husker, at en god veninde, den rumænskdanske forfatterinde Monica Papazu, engang sagde: En sådan paragraf i en forfatning kan man kun finde ét sted, nemlig i en totalitær stat.
En forfatning skal jo gerne være en sten i strømmen, som ikke må bevæge sig, men her er indbygget en ...
Morten Messerschmidt (DF), 2005-06-07:
Hvis jeg skal svare konkret på, hvor forfatningen forpligter nogle personer, forpligter forfatningen altså som udgangspunkt landene, men et af de steder, hvor der er en virkelig ændring – nu ved jeg ikke, om hr. Kirk har forfatningen foran sig, men så kunne hr. Kirk slå op på artikel 322, stk. 2.
Tidligere kunne man kun boykotte lande.
Nu er det ændret til, at det også er muligt at boykotte juridiske personer, altså benytte handelsrestriktioner.
Det er en klar ændring, hvor det kan siges, at man har ændret tankegang og går fra kun at beskæftige sig med lande til også at beskæftige sig med personer.
Men ellers handler det selvfølgelig grundlæggende om, at man overfører lovgivningskompetence.
Lovgivningskompetence udøver vi jo på et folkeligt mandat, og det, der er problemet, er, at på en lang række nye områder – hr. Jens Kirk behøver ikke læse længere frem end til artikel 3 om de fælles målsætninger for, hvad det er for nogle ting, EU skal beskæftige sig med – bliver det EU, der skal regulere tingene.
Men ikke nok med det: Det bliver oven i købet uden mulighed for, at Danmark kan nedlægge veto.
Hvis andre lande ønsker en udvikling, som vi ikke ønsker i Danmark, har Danmark ikke længere mulighed for at sige fra.
På en lang række nye områder bliver det med flertalsafgørelser, beslutningerne skal træffes fremover, og her vil Danmark blive stemt ned – ikke bare fordi det er flertalsafgørelser, men fordi vi oven i købet får halveret vores stemmer i Ministerrådet.
Det burde også Venstrefolk kunne forstå.
Jens Kirk (V), 2005-06-07:
Ja, jeg vil sådan set gerne gentage mit spørgsmål: Hvor er det, der strammes op over for den enkelte borger?
Men jeg er nødt til at sige: Når historien skal skrives, vil hr. Morten Messerschmidt så ikke give mig ret i, at det har vist sig at være en fornuftig konstruktion, at man ved, hvem der tager sig af hvad, og at den enkelte borger i grunden ikke er hæmmet i sin bevægelsesfrihed?
Er det ikke også en kendsgerning, at hvis vi vil give de gamle østlande en venlig hånd, er det en god ting, at vi siger: Vi inviterer jer med til dette samarbejde, som nok ikke kun kan foregå på det indre markeds vilkår; der skal andre og stærkere bindende vilkår til, hvis det skal lykkes?
Indtil nu har det vist sig i 50 år, at det er lykkedes, og kan hr. Messerschmidt nævne andre tidsrum, hvor det er lykkedes?
Morten Messerschmidt (DF), 2005-06-07:
Jeg kan starte med at bekræfte over for hr. Kirk, at jeg ikke husker 1972, al den stund jeg ikke var født og derfor ikke tror, jeg er forpligtet til det.
Men nu har vi udenrigsministeren til stede, og så kunne udenrigsministeren måske oplyse, om vi ligger i permanent krig med Schweiz eller Norge eller andre europæiske lande, som ikke har tilsluttet sig traktaterne og forfatningerne.
Så vidt jeg er orienteret, er det ikke umiddelbart tilfældet.
Jeg anerkender selv fuldstændig det nødvendige i samarbejdet i Europa, og det gør Dansk Folkeparti også.
Men det, der er forskellen på Dansk Folkeparti og Venstre, er, at vi siger: Vi ser gerne et samarbejde, men vi tillader os at drage grænser, mens Venstre har sagt ja til Schengenaftalen, som fuldstændig fjerner enhver både fysisk og politisk grænse, når det drejer sig om, hvor megen kompetence der skal overføres fra Folketinget til EU.
Det lyder selvfølgelig meget smukt, når hr. Kirk henviser til, at der er det, man kalder et kompetencekatalog i forfatningen.
Alle disse ord, man bruger, lyder jo så flot, og de skal også helst være så smukke og pæne og rare som overhovedet muligt, fordi befolkningerne helst skal sige ja.
Men sandheden er jo altså, at forfatningen overdrager magt til EU på en lang række områder, som aldrig før har været EU-anliggender.
Sportsområdet, ungdomsområdet, uddannelsesområdet, civilbeskyttelsen – alle disse områder har aldrig nogen sinde tidligere været EUanliggender.
Må jeg så lige sige kort her til sidst, at ...