Ole Sohn (SF), 2003-12-17:
Vi kan nu konstatere, at om ikke Folketinget, så har vælgerne, den offentlig opinion, meningsmålingerne, eller hvad man kan sige, kaldt statsministeren tilbage på dydens smalle vej, hvor han erindrer bemærkningerne fra før valget om, at regeringen, hvis det skulle blive en VK-regering, hvad det blev, ville sige nej til forringelser af dagpengesystemet.
Det dækker selvfølgelig ikke over manglende lyst til at synde.
Jeg vil sige, at De Konservatives begær næsten ikke kan holdes skjult.
Hr. Lars Barfoed har indtil flere gange fået nogle rap over fingrene, så han har holdt en smule inde med talen om nye forringelser af dagpengene og om at arbejdsløshedsunderstøttelsen skal ned, og det skal helst gå hurtigt.
Beskæftigelsesministeren har ikke én gang indrømmet, at nedskæringerne med Dansk Folkeparti var forkerte, men opinionen gjorde, at han trak det tilbage.
Nu kan vi så konstatere, at regeringen ikke agter, ikke tør eller ikke vil komme med forringelser før et valg, og det skal jeg selvfølgelig ikke beklage, for jeg mener ikke, der er behov herfor.
Men man kan så spørge, om det er rigtigt at stoppe en debat på den måde, for der er faktisk brug for reformer, hvis vi skal bevare vores solidariske dagpengesystem.
herfor, nemlig at det danske dagpengesystem er utrolig fleksibelt.
Det er en fantastisk fordel for lønmodtagerne og ikke mindst for erhvervslivet og dermed også for samfundet, at vi har så fleksibelt et arbejdsmarked, som tilfældet er.
Men vi skal jo være opmærksomme på, at der desværre er flere og flere, både folk, der er i beskæftigelse og blandt unge, der vel også i lyset af den debat, der er om dagpengesystemet, ikke længere deltager i finansieringen af størstedelen af udgifterne til a-kassen, og det er nemlig selve a-kasse-kontingentet.
Det udgør faktisk to tredjedele
af hele finansieringen af a-kasse-systemet, og det er betalt af medlemmerne.
Det er altså et forsikringsprincip; tallene var dem, der var gældende for 2002.
Arbejdsgiverne betaler ikke noget direkte, det gør de givetvis indirekte, vil nogle sige, men de nyder godt af et fleksibelt system, og sådan skal det også være.
Hvis man skal fastholde Europas korteste opsigelsesvarsler, ja, så er det også nødvendigt, at vi har
et velfungerende dagpengesystem, og derfor er der brug for at overveje en finansieringsreform af dagpengene. Et andet problem, som vi så småt har taget fat på, og det skal også løses inden et valg, er hele administrationen af dagpengesystemet.
Det er jo lidt fantastisk at tænke på, at tilbage i f.eks. 1951 fyldte regelsættet omkring administration af dagpengereglerne 421 sider, og da var der 60.000 arbejdsløse.
I dag hvor vi har 180.000 arbejdsløse, fylder regelsættet 20.000 sider.
Tyve tusinde sider!
Jeg ved ikke, om statsministeren eller beskæftigelsesministeren er i stand til at finde andre eksempler på lovgivningskomplekser i det her samfund, som er så indviklede og så komplicerede, at end ikke statens egne forvaltere i Arbejdsdirektoratet er i stand til helt at holde styr på regelsættet.
Så der er det fuldstændig forkert at sige, at vi lader tingene ligge.
Der skal gøre noget ved det her og nu.
Derfor vil SF ud over den her debat også forsøge at fastholde debatten og rejse den også i Arbejdsmarkedsudvalget, sådan at vi kan få en positiv og fremadrettet debat om både at forenkle og også sikre, at vi fastholder forsikringsprincippet i hele dagpengesystemet.
Vi tror simpelt hen ikke på, at det er politisk forsvarligt at vente til en Velfærdskommission ad åre kommer frem til nogle ideer.
Vi er også nødt til selv at tage et ansvar, og når regeringen ikke vil, så kan jeg give tilsagn om, at SF efter nytår vil rejse sagen på ny i Arbejdsmarkedsudvalget, sådan at vi kan sikre, at vi også i fremtiden får et godt og velfungerende dagpengesystem, som også giver dem, der bliver arbejdsløse, tryghed.