Ole Sohn (SF), 2002-02-22:
Den viser med al tydelighed, at vi faktisk har peget på et helt åbenlyst problem, som alle Folketingets partier har tilkendegivet at der ligger nogle problemer i.
Derfor er jeg selvfølgelig lidt ked af, at ministeren næsten er den eneste, der kun så på: Hvem er afsenderen?
Og så fik den bare et ideologisk gok uden nuancer overhovedet, og det forstår jeg simpelt hen ikke.
Specielt ikke, når ministerens kollega, ordføreren hr. Jens Vibjerg, går op og siger, at han godt kan se, at der er nogle problemer i det.
Jeg tror faktisk, at denne sag egner sig bedst til, at man går i substansen frem for at diskutere: Hvem er afsenderen?
For hvad er virkeligheden?
Jo, virkeligheden er jo, at efterlønsordningen er skruet sådan sammen, at de grupper, den oprindelig var tiltænkt, er kommet i klemme.
SiD har lavet en undersøgelse, som viser, at under den gamle ordning, hvor man kunne tjene op til, jeg tror, det var 20.000 kr. om året, var der 20 pct. af SiD's medlemmer, som udnyttede den mulighed. Men under den nye ordning, hvor der er modregning time for time, er der 5 pct.
Og hvorfor?
Jo, for alt bliver modregnet.
Nu er der ikke lavet nogen tilsvarende undersøgelser for Akademikernes A-kasse, men jeg skulle tage meget fejl, om ikke udnyttelsesgraden målt i timer er større hos de højtlønnede, i og med at gevinsten er væsentlig større for de højtlønnede.
Når vi har lavet vores forslag ud fra ønsket om at lave en analyse, er det, fordi vi faktisk mener og anerkender, og det er til hr. Ole M. Nielsen, at det er lidt mere kompliceret, at det er en kompliceret model. Jeg anerkender også i forhold til nogle af de reaktioner, der er kommet her, eksempelvis på vores model om en bundgrænse på 30.000 kr., at den godt kan diskuteres, at den kan være problematisk, at den kan have nogle effekter, som ikke alle er enige i.
Når vi har foreslået det, er det, fordi vi er uenige i, at efterlønsordningen ikke er hundrede procent dagpenge, altså lig med dagpengene, men er på en lavere ydelse.
Det ved vi godt at vi ikke har flertal for, og derfor skrev vi det ikke ind i forslaget, men nævner det bare som vores mulighed.
Men hvis man pillede det ud og alene så på vores omregningsfaktor, hvor vi går ind og ser på, hvilken omregningsfaktor der er gældende i dagpengesystemet, hvor man bruger de gældende omregningssatser på 144 kr. og 20 øre p.t., ville vi jo komme i den situation, at lavtlønnede ville får et større incitament til at tage arbejde.
Det er muligt, at nogle af de højtlønnede så vil føle, at de får et lidt mindre incitament.
Men jeg mener faktisk, at vores opgave er at skrue efterlønsordningen sammen på en måde, så de grupper, som bliver mest nedslidte og hurtigst nedslidte, og som har størst behov for efterlønsordningen, også er dem, vi tilgodeser bedst muligt.
Mange kommer faktisk fra arbejdsløshed.
Der er jo en overarbejdsløshed blandt 55-60-årige, så mange er simpelt hen nærmest tvunget på efterløn.
Derfor vil jeg sige til hr. Ole M. Nielsen, at jeg er helt enig i, at det er et problem, men et endnu større problem er: Hvordan fastholder vi ældre medarbejdere i jobbene?
Det kan man ikke gøre med efterlønsordningen.
Man kan fastholde ældre medarbejdere på jobbet ved et bedre arbejdsmiljø, som gør, at de ikke bliver nedslidt så hurtigt.
Det vil sige, at hvis vi blev enige om at styrke indsatsen for et bedre arbejdsmiljø og en bedre seniorpolitik, så ville vi nedbringe antallet af folk, som føler sig nedslidte og dermed tvunget til at gå på efterløn.
Så de to ting hænger meget godt sammen.
Derfor vil jeg afslutningsvis sige, at vi vil gerne under udvalgsarbejdet se på de tilkendegivelser, der er kommet fra partierne, og de er jo stort set samstemmende.
Og så vil jeg gerne lige anholde det, ministeren indledningsvis sagde om, at forslaget vil medføre udgifter for staten.
Det vil jeg gerne sætte et meget stort spørgsmålstegn ved.
Det er klart, at de 30.000 kr. selvfølgelig umiddelbart vil betyde en udgift for staten, men pointen i vores forslag er faktisk, at jo større incitament man giver folk, der er på efterløn, til at tage arbejde, jo mindre bliver udgiften.
For hvis en person, som går på efterløn, som ikke er i stand til at varetage et fuldtidsarbejde på grund af nedslidning, men gerne vil gå ind og være ferieafløser eller sygeafløser på sin tidligere virksomhed, kan tage nogle timer, kan forbedre sine egne personlige forhold og gøre kollegaerne og arbejdsgiveren en tjeneste, samtidig med at vedkommende får lidt ud af det, vil det jo være sådan, at for hver eneste time, en efterlønner tager arbejde, sparer staten altså en efterlønstimeudgift.
Derfor vil det alt andet lige på sigt blive en besparelse.
Det er klart, at besparelsen selvfølgelig vil blive større, hvis ikke det, der er vores forslag om de 30.000 kr., kommer med.
Men vi har netop udtrykkeligt ikke fremsat vores forslag til beslutning, men bare tilkendegivet, at det er vores idé til, hvordan det kan løses.
Vi har fået nogle meldinger ind, som viser, at det bliver der ikke flertal for, men vi er åbne over for at finde andre modeller.
Vi mener, at det mest centrale er, at vi får lavet et analysearbejde på en sådan måde, at vi skaber et incitament, sådan at vi kan give dem, der er tvunget på efterløn eller er nedslidte og dermed går på efterløn, en mulighed for at få nogle timer og dermed forbedre deres egen livskvalitet og være en hjælp for kollegaerne.
Så vil jeg godt lige pege på et andet problem, som også bør løses.
Det ligger ikke eksplicit i det her forslag, men har noget med efterlønnen at gøre
Dér er nogle problemer, som jeg også mener skal løses, men der er sandelig også et problem for mange lønmodtagere, som er gået på efterløn, nemlig med hensyn til den frihed, som man fratager dem.
Eftersom mange og specielt Venstre jo har gjort meget ud af at sætte mennesket og den personlige frihed først, så kan jeg simpelt hen ikke forstå, hvorfor efterlønsordningen forhindrer en lønmodtager i - nu skal jeg give et eksempel - at gøre brug af sine fritidssysler i efterlønsperioden, f.eks. ved at sy - nu kan det godt ske, at man griner lidt, årstiden taget i betragtning - filtjulenisser til salg på den lokale julebasar.
Vedkommende har gjort det igennem mange, mange år, mens hun var på arbejde.
Fy, fy, fy!
Det må du ikke.
Gør du det, er du ude af ordningen.
Eller et andet eksempel: En arbejdsmand fra Grenå - jeg kender også andre - skrev en erindringsbog - hr. Ole M. Nielsen må måske hjælpe mig med navnet - om grundlæggeren af Blå Kors.
Så fik han at vide: Hov, hov!
Det er jo selvstændigt arbejde at skrive en bog i efterlønsperioden.
Fy, fy!
Det må du ikke, så er det ud.
Det vil sige, at efterlønsordningen fratager folk deres personlige frihed til, hvad de bruge deres tid på.
Det kan jeg ikke forestille mig er i Venstre ånd. Derfor tror jeg også, at man vil finde nogle løsninger, hvor man siger: Jamen selvfølgelig må du sy dine nisser og sælge dem, men naturligvis skal du have dem modregnet; vi omregner din indtægt, så du efter omregningssatsen får fratrukket de timer.
På samme måde: Skriver du en bog og sælger den, så modregner vi timerne eller indtægten med omregningssatsen.
Vær lidt fleksibel, sæt mennesket i centrum og sørg for, at de lavtlønnede får nogle bedre muligheder for at få et bedre liv som efterlønnere, så ville vi komme meget langt.
Derfor vil vi være indstillet på under udvalgsarbejdet at arbejde os frem til, at vi ikke pålægger regeringen at fremsætte et bestemt forslag, men at vi simpelt hen igangsætter et analysearbejde, så vi på baggrund af en bedre oplysthed kan få en mere kvalificeret debat om, hvordan vi får løst de problemer, som alle et eller andet erkender at der er specielt for de lavtlønnede grupper og på en række områder, hvor efterlønsmodtagere bliver forhindret i at udfolde deres livskvalitet i efterlønsperioden.
Ellers vil jeg sige mange tak for debatten.
Den har været meget inspirerende.