runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Jeg har svaret på det spørgsmål, der er stillet om den behandling, der var af et mistillidsvotum i det australske parlament.
Det, jeg så blot fastslår, er, at den danske regerings og Folketingets flertals begrundelse for at gå med i krigen mod Saddam Hussein, var Saddam Husseins manglende samarbejde med FN's Sikkerhedsråd.
Der er det, at jeg hele tiden må vende tilbage til, at venstrefløjen forsøger at snakke uden om, at hvis man havde lyttet til venstrefløjen, så sad Saddam Hussein stadig i Bagdad, og den irakiske befolkning var pint og plaget af økonomiske sanktioner.
Er det virkelig det alternativ, venstrefløjen vil stille op?
Det er det, hele denne her diskussion drejer sig om.
Det er så nemt at kritisere os, som måtte træffe en besværlig beslutning.
Men alternativet, hvis man havde fulgt venstrefløjens råd, var, at Saddam Hussein stadig var ved magten, den irakiske befolkning undertrykt af Saddam Hussein og pint og plaget af internationale, økonomiske sanktioner.
Det er kendsgerningen.
Det er virkelig hr. Søren Søndergaard, der kører i en rille.
Der er ikke noget som helst nyt, men jeg gentager gerne, hvad jeg tidligere har sagt.
Regeringens
grundlag er lagt meget åbent frem.
Vi baserer os på det, FN's Sikkerhedsråd enstemmigt har vedtaget, nemlig at Iraks krænkelse af sikkerhedsrådsresolutionen og spredning af masseødelæggelsesvåben og langtrækkende missiler udgjorde en trussel mod international fred og sikkerhed.
I tillæg til det siger vi så, at det må have en konsekvens, når en skrupelløs militærdiktator som Saddam Hussein nægter at samarbejde med FN's Sikkerhedsråd på denne her baggrund.
Selvfølgelig må det have en konsekvens.
Det var grunden til, at vi sagde ja til at deltage i befrielsen af den irakiske befolkning. Og vi glæder os over i dag, at den irakiske befolkning - i hvert fald et flertal af den, som selvfølgelig er kritiske over for mange ting - men dog alligevel for et flertals vedkommende siger: Det var godt, det skete, vi har det bedre nu end før, og vi tror, det er endnu bedre om et år.
Det glæder jeg mig over.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-24:
Nu har venstrefløjen jo ikke godkendt våbensalget til Irak i modsætning til den regering, som hr. Anders Fogh Rasmussen var en del af.
Men hr. Anders Fogh Rasmussen, undskyld, statsministeren har måske fortrængt den danske regerings medansvar for den irakiske diktators forbrydelser?
Men det kan vi jo tage en anden gang, det kunne vi også have taget på den høring, hvis statsministeren ellers ville have svaret og ikke var gået, da statsministeren havde holdt sin tale.
Vi kunne også lave noget nyt i spørgetiden her, der hedder spørgetid til venstrefløjen - meget interessant.
Vi kan også diskutere det på næste onsdag.
Men det er sådan set ikke det punkt, vi er i gang med, vil jeg gerne sige til statsministeren.
Det punkt, vi er i gang med, er, at der bliver stillet nogle spørgsmål til statsministeren, og vi opfordrer bare statsministeren til at forsøge at svare.
Statsministeren siger: Jeg kender ikke den australske begrundelse for at gå i krig i detaljer.
Så lad os lade være med at få den i detaljer.
Lad os bare få nogle få hovedpunkter.
Hvor adskilte den australske begrundelse sig fra at gå i krig fra den danske?
Statsministeren har haft 3-4 dage til at forberede det her og en hær af embedsmænd.
Det må være muligt for statsministeren at besvare et så simpelt spørgsmål.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Jo, men jeg har givet den, nemlig at det grundlag - og det må jo være det, der er det relevante at diskutere i det danske Folketing, det må jo være, hvad det er for et grundlag, vi har truffet vores beslutninger på - har vi lagt fuldstændig åbent frem.
Det er ikke baseret på noget som helst med lukkede kilder eller noget som helst.
Det er lagt fuldstændig åbent frem, og grundlaget er Saddam Husseins manglende samarbejde med FN's Sikkerhedsråd.
Der er ikke meget mere at sige om det.
Det, jeg bare konstaterer,
Den irakiske befolkning synes, at det var godt, det skete, og er optimistisk med hensyn til fremtiden.
Jeg synes jo, det er vigtigere at beskæftige sig med.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Kamal Qureshi (SF), 2004-03-24:
Ja, det er jo rigtigt, hvad ministeren siger om, at David Kay forklarede til den amerikanske Kongres, at der var fundet spor, der indikerede en irakisk interesse for masseødelæggelsesvåben, men ikke noget, der kunne betegnes som et egentligt våbenprogram.
Når statsministeren bliver ved med at tale om, at man ønskede samarbejde mellem FN og Irak, og at det ikke var til stede, kunne jeg så ikke få statsministeren til at bekræfte, at det ikke handlede om et samarbejde om at få irakernes tilværelse gjort bedre med hensyn til demokrati, at det ikke handlede om kvinders retsstilling, det var ikke denne her type samarbejde.
Det handlede om masseødelæggelsesvåben, at truslen skulle fjernes.
Er det ikke korrekt?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
For det første må jeg så igen sige: Regeringens grundlag for at deltage i den internationale militære aktion var Saddam Husseins manglende samarbejde med FN's Sikkerhedsråd.
Men vedrørende David Kays rapport vil jeg først og fremmest gerne slå fast, og det er vigtigt at hæfte sig ved, at det jo ikke var en rapport, der frifandt Saddam Hussein, hvis man kan bruge det udtryk.
Man skal huske på, at selv om den internationale koalitions undersøgelseshold ikke fandt våbenlagre i Irak, så fandt man dusinvis af aktiviteter og store mængder udstyr til masseødelæggelsesvåben, som Saddam Hussein skjulte for FN's våbeninspektører i 2002 og 2003.
Det er hyppigt overset i debatten, at det faktisk var, hvad undersøgelsesholdene fandt, nemlig udstyr, der kunne bruges, og som jo var et bevis på, at regimet i Bagdad i hvert fald havde intentionerne om at kunne fremstille, og sikkert også ville bruge, masseødelæggelsesvåben.
Kamal Qureshi (SF), 2004-03-24:
Jeg vil give statsministeren lejlighed til igen at komme ind på nogle af de områder, man ønskede et samarbejde om mellem FN og Irak, ved at spørge til David Kay, som var tidligere inspektør for UNSCOM.
Han fremlagde den 3. oktober en foreløbig rapport, hvortil han havde haft ressourcer til rådighed for at undersøge, om der var masseødelæggelsesvåben til stede.
Han havde haft flere ressourcer, end UNMOVIC havde og Det Internationale Atomenergiagentur havde, og der var oven i købet stillet pengepræmier til rådighed eller i udsigt for dem, der kunne hjælpe med det.
Så spørgsmålet er, om den danske regering er enig i, at Kays rapport ikke støtter de centrale påstande, som den danske regering er kommet med, om Iraks masseødelæggelsesvåben.
»På hvilke substantielle områder afveg regeringens analyse af Iraks kemiske og biologiske våbenlagre før krigen fra de resultater, David Kay fremlagde i den offentlige redegørelse om Iraq Survey Groups midlertidige rapport i oktober 2003?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Jeg går da ud fra, at den mulighed har krydset alles tanker, men det afgørende, når man skal træffe en beslutning, er jo, om man vil leve med den risiko, eller om man ikke vil leve med den risiko. FN's Sikkerhedsråd var jo ikke i tvivl om, at Saddam Hussein var en sikkerhedsrisiko, ved at fastslå, at Iraks manglende overholdelse af sikkerhedsrådsresolutioner og spredning af masseødelæggelsesvåben og langtrækkende missiler udgjorde en trussel mod international fred og sikkerhed.
Det er jo det, der er kendsgerningerne.
Så er jeg bare nødt til at gentage, at hvis man skulle følge fru Anne Grete Holmsgaards synspunkt og i den her sag have ladet tvivlen komme Saddam Hussein til gode, så ville Saddam Hussein i dag stadig sidde i Bagdad, stadig undertrykke sit folk, der ville stadig være torturkamre, massegrave i Irak og økonomiske sanktioner over for Irak.
Jeg kan ikke forstå, at det virkelig for en venstrefløj kan være et tiltrækkende alternativ, at en despot som Saddam
Hussein stadig skulle være ved magten i Irak.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-03-24:
Jamen det er jo en helt vidunderlig argumentation, statsministeren anvender.
Jamen hvad var det, de nægtede at samarbejde om?
Vel ikke dyrkning af bananer eller indkøb af børnecykler, vel?
Det er vel i virkeligheden så enkelt, at hvis man ikke var blevet ved med at holde hånden for det ene øje og kun se de oplysninger, der pegede på, at der i hvert tilfælde havde været masseødelæggelsesvåben, så havde man mistet enhver form for mulighed for at gå i krig, for så havde man fået et nej i de relevante folkelige forsamlinger.
Derfor vil jeg godt stille det samme spørgsmål, som jeg startede med, endnu en gang: Krydsede det overhovedet statsministerens bevidsthed i det seneste halve år forud for den 20. marts 2003, at det måske kunne være sådan, at de faktisk ikke var der, men at irakerne havde svært ved at redegøre for det ved hjælp af et regneark?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Jo, men det er jo heller ikke rigtigt.
Jeg går ud fra, at hr. Villy Søvndal er så redelig, at han vil bekræfte her i Folketingssalen, at hvis han læser de 13 punkter, som regeringen har lagt vægt på ved beslutningen, og på hvilket grundlag Folketinget traf sin beslutning, så er det kun det første punkt, hvori masseødelæggelsesvåben indgår, og da kun i den udgave, at vi siger, at Irak i flere tilfælde har anvendt masseødelæggelsesvåben så vel mod militære mål som mod civile.
Det går jeg ud fra at hr. Villy Søvndal vil give mig ret i.
Det ved alle at Irak gjorde.
De andre 12 punkter nævner ikke masseødelæggelsesvåben.
Jeg går ud fra, at hr. Villy Søvndal er så redelig, at han vil bekræfte her i Folketingssalen, at sådan forholder det sig, ellers er det ikke redeligt.
Jeg håber, vi kan diskutere på et ordentligt grundlag.
Lad mig så kun sige, at det var jo FN's Sikkerhedsråd, der fastslog, at Saddam Hussein var en sikkerhedsrisiko, ved at skrive i enstemmighed, at Iraks manglende overholdelse af sikkerhedsrådsresolutioner og spredning af masseødelæggelsesvåben og langtrækkende missiler udgør en trussel mod international fred og sikkerhed.
Det er jo ikke kun os, der har sagt det.
Det har FN's Sikkerhedsråd sagt i enstemmighed.
Villy Søvndal (SF), 2004-03-24:
... der har givet udtryk for de her synspunkter?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Der er aldeles ikke tale om nogen ensidighed.
Alle de informationer, vi har haft til rådighed, er gennemgået, og grundlaget for vores deltagelse i krigen mod Saddam Hussein er lagt fuldstændig åbent frem i Folketinget, og det kan hr. Villy Søvndal læse i det beslutningsforslag, der hedder B 118, hvor der er anført 13 elementer, som regeringen lagde vægt på.
Det første element, der er nævnt, er masseødelæggelsesvåben, men kun i den forstand, som alle ved, nemlig at Irak i flere tilfælde har anvendt masseødelæggelsesvåben så vel mod militære mål som mod civile.
Resten drejer sig om, at Saddam Hussein havde nægtet at samarbejde med FN's Sikkerhedsråd.
Det er lagt fuldstændig åbent frem.
Villy Søvndal (SF), 2004-03-24:
Nu valgte statsministeren jo at sortere de informationer, der kom ind, sådan at alle dem, der begrundede, at Irak måske ikke havde masseødelæggelsesvåben, lyttede man ikke til, mens alle, specielt de eksilirakere, som ikke havde været i Irak i mange år, der sagde, at der var masseødelæggelsesvåben, var hovedvidnerne.
Jeg vil bare spørge statsministeren, om statsministeren erindrer, at vi havde et besøg her i Folketinget i Det Udenrigspolitiske Nævn og i Forsvarsudvalget af Scott Ritter, som er amerikaner og var medlem af den tidligere våbeninspektion frem til 1998, den, der hed UNSCOM, og at han på linje med den svenske Rolf Ekeus bekræftede, at efter deres opfattelse var der ødelagt i hvert tilfælde 90-95 pct. af Iraks masseødelæggelsesvåben.
Går man videre til Hans Blix, den store, flotte, gamle diplomat, siger han, at man ikke kan tage det til indtægt, at der fra irakisk side ikke blev redegjort for masseødelæggelsesvåbnene.
Så er mit spørgsmål til
statsministeren
: Hvorfor den entydighed, at alle de erklæringer, der går i en anden retning, vælger man at se fuldstændig bort fra?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Nej, det var der ikke, og det var jo også Tony Blairs vurdering.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-24:
... i vejen for det
Var der ikke tale om, at der var en proces i gang, som kunne have forhindret en krig, hvis man havde ønsket at give processen en chance?
Nu synes jeg lige, statsministeren faldt tilbage i den gamle vane med ikke at svare på spørgsmålene.
Jeg fik ikke helt fat i svaret på mit første spørgsmål.
Det andet spørgsmål vil jeg godt uddybe: Altså den 10. marts kommer Tony Blair med et forslag, som bl.a. går på, at Saddam Hussein skal opfylde fire punkter.
Han skal for det første komme med en erklæring på tv om, at han vil ændre holdning og afruste.
Saddam Hussein går på tv og siger, at Irak ikke har masseødelæggelsesvåben.
For det andet er der problemer med raketternes for lange rækkevidde.
De skal løses.
Vi ved, de blev løst.
De blev destruerede. For det tredje var der ubemandede fjernstyrede fly, som skulle fjernes.
Der var forskellige vurderinger af det, men selv den amerikanske efterretningstjeneste nåede jo frem til, at de fly, de havde, ikke faldt uden for rammen. For det fjerde og sidste løftet om et reelt samarbejde med UNMOVIC, om interview med videnskabsfolk i udlandet.
Det var i høj grad på grund af UNMOVIC, at de ikke var kommet i gang, for man havde været forsinket i processen, men det var ikke Saddam Hussein, der lagde forhindringer ...
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Det, jeg bare kan konstatere, er, at også FN's våbeninspektører var af den opfattelse, at Saddam Hussein ikke samarbejdede betingelsesløst, som der stod i FN's krav, og at FN's Sikkerhedsråd i enstemmighed fastslog, at Saddam Hussein havde krænket og krænkede talrige af de resolutioner, som FN's Sikkerhedsråd havde besluttet.
Det var det, der efter vores opfattelse måtte have en konsekvens.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-24:
Ret skal være ret.
Jeg synes, at statsministeren for første gang i dag rent faktisk er gået ind og har forsøgt at besvare det her spørgsmål.
Det synes jeg lige skal nævnes, for det er sket relativt sjældent, så det vil jeg bare lige kvittere for.
Så vil jeg spørge statsministeren, om statsministeren er bekendt med, at Irak rent faktisk foreslog UNMOVIC et konkret samarbejde i februar om at gå igennem nogle bestemte områder, hvor der var destrueret masseødelæggelsesvåben, for at vurdere, hvor store mængder det var, og at man tilbød at stille med vidner, som kunne afhøres.
I den forbindelse kunne jeg godt tænke mig at spørge statsministeren, hvordan statsministeren vurderer det udspil, som kom fra Tony Blair den 10. marts, et udspil, der senere blev trukket tilbage, som indeholdt nogle helt konkrete krav
til Saddam Hussein, som skulle opfyldes på de her områder.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Jamen jeg har allerede flere gange sagt, at i sådan en situation vil der jo altid være en usikkerhed.
Der lagde vi os klart på det sidste synspunkt.
Må jeg så spørge fru Anne Grete Holmsgaard: Når nu Saddam Hussein var i den situation, at hans folk blev holdt nede af internationale økonomiske sanktioner pålagt af FN, burde han så ikke være gået til FN og have sagt: Jeg har ikke de masseødelæggelsesvåben, her kan I se, hvor de er blevet destrueret, de er væk?
Hvorfor gjorde han ikke det?
Det måtte da være nærliggende at tro, at det var, fordi han stadig havde dem, for vi vidste, han havde haft dem, og vi vidste, han havde brugt dem, og det var selvfølgelig også derfor, at FN's Sikkerhedsråd enstemmigt fastslog, at han var en sikkerhedsrisiko. Det er på grundlag af disse helt åbne kilder, at regeringen og Folketingets flertal traf deres beslutning.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-03-24:
Han kunne godt have fortsat efter punkt 3 med punkt 4 og have konstateret, at våbeninspektørerne ikke havde fundet masseødelæggelsesvåben.
Han kunne også være fortsat med et punkt 5, der hed, at vidneudsagn fra afhopperen Hussein Kamal også pegede på, at han ikke havde dem.
Hvorfor tog ministeren ikke de her med?
Hvorfor fortsætter ministeren med at hævde, at vi, forstået som regeringen, vidste, at der var masseødelæggelsesvåben i Irak?
Så vil jeg godt have et svar på det, jeg spurgte om før:
Krydsede det overhovedet statsministerens bevidsthed, lad os bare sige i 30 sekunder, undervejs i denne her periode, at der kunne være tale om, at de masseødelæggelsesvåben faktisk ikke var der mere?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Den situation, vi var i, hvis vi nu spoler filmen tilbage, var jo:
Punkt 1: Vi vidste, at han havde haft masseødelæggelsesvåben.
Punkt 2: Vi vidste, at han havde brugt dem mod Iran og mod sit eget folk.
Punkt 3: Vi vidste, at han ikke ville forklare FN, hvad han så havde gjort ved dem.
Derfor måtte det jo være en almindelig antagelse, at så havde han dem stadig væk, for hvorfor i alverden gik han ellers ikke til FN og forklarede, hvad der var blevet af dem, fortalte, at de var blevet destrueret, og at de og de mennesker havde været med til at destruere dem?
Det var det, FN's våbeninspektører bad ham om, men han ville ikke, og det var jo grunden til, at FN's Sikkerhedsråd i enstemmighed fastslog, at Iraks manglende overholdelse af eller krænkelse af sikkerhedsrådsresolutioner og spredning af masseødelæggelsesvåben og langtrækkende missiler udgør en trussel mod international fred og sikkerhed.
Selv om man jo ikke med sikkerhed kunne vide, hvordan situationen var, så måtte det jo alligevel være en nærliggende antagelse, at når han havde brugt disse masseødelæggelsesvåben og ikke ville forklare, hvad der var blevet af dem, så havde han dem nok stadig væk.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-03-24:
Jeg går ud fra, at det i mellemtiden er gået op for statsministeren, at han ikke havde dem.
Men jeg vil egentlig godt stille statsministeren et samvittighedsspørgsmål: Krydsede det overhovedet statsministerens tankevirksomhed i denne her periode, lad os bare sige i det seneste halve år, inden Danmark gik i krig sammen med USA, at der kunne være tale om, at Saddam Hussein simpelt hen ikke havde masseødelæggelsesvåben?
Var det overhovedet noget, der krydsede statsministerens bevidsthed, eller var han så sikker på, at naturligvis havde Saddam Hussein stadig væk masseødelæggelsesvåben, at det slet ikke sneg sig i nærheden af overvejelserne?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Se, det var der jo på det tidspunkt ikke nogen, der kunne vide.
Men det er da et godt spørgsmål, fru Anne Grete Holmsgaard her stiller, et meget relevant spørgsmål.
Det spørgsmål, man så bare må stille sig selv, er: Hvis det virkelig var sådan, at Saddam Hussein ikke havde disse masseødelæggelsesvåben, hvorfor i alverden gjorde han sig så ikke den ulejlighed bare lige at fortælle FN, hvad han havde gjort ved dem?
For han havde jo haft dem, det vidste alle.
Han havde brugt dem, det vidste alle.
Hvorfor fortæller han så ikke FN, hvad han har gjort ved dem? Hvis det virkelig var rigtigt, at han ikke havde dem, så kunne han jo så nemt som ingenting bare være gået til FN's Sikkerhedsråd og have fortalt: De er destrueret, de er væk, de eksisterer ikke mere.
Han holdt det internationale samfund for nar, og konsekvensen var, at hans eget folk blev pint og plaget med internationale økonomiske sanktioner vedtaget af FN's Sikkerhedsråd.
Jeg synes ærlig talt, det er en skærpende omstændighed, hvis han virkelig ikke havde masseødelæggelsesvåben, at han så ikke bare gik til FN og fortalte, hvor de var blevet af.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-03-24:
Den 19. februar 2003 sagde statsministeren her i salen, det var til et spørgsmål fra hr. Villy Søvndal: »Det er så enkelt: Saddam Hussein skal bare redegøre for, hvad han har gjort ved sine kemiske materialer. Hvor er miltbranden, hvor er nervegassen?
Vi ved, han har det, men han har ikke redegjort for, hvor det er.
Hvis han ikke havde det, kunne han jo redegøre for, at det er destrueret, for han har nemlig haft det, og han har brugt mange af materialerne.« Spørgsmålet er, om det i virkeligheden er så enkelt.
Om der ikke er den mulighed, at Irak vitterlig ikke besad de våben, der var i centrum.
Det, at Irak ikke redegjorde for dem, er vel trods alt ikke det samme, som at de har dem.
De kunne måske ikke redegøre for dem.
Er ministeren enig i den betragtning?
»Er det statsministerens opfattelse, at der kunne være andre forklaringer på, at Irak ifølge våbeninspektørerne ikke redegjorde for mængden af kemiske og biologiske våben, end at Irak søgte at skjule benævnte våben?«
Holger K. Nielsen (SF), 2004-03-24:
Det sidste her er jo ikke en besvarelse af det spørgsmål, som jeg har stillet her.
Det er jo ikke det, som vi spørger om.
Det, jeg spørger om her, er, hvordan statsministeren vil kommentere det forhold, at de oplysninger fra allieredes side om masseødelæggelsesvåben, der blev givet før krigen, har vist sig at være falske, har været forkerte, at de ikke havde noget grundlag.
Det må da give anledning til en kommentar fra den danske statsminister.
Jeg beder stadig væk om, at jeg kan få den kommentar.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Jeg har ikke i detaljer studeret Australiens begrundelser.
Jeg kender de danske begrundelser, det var jo Saddam Husseins manglende samarbejde med FN's Sikkerhedsråd.
Se, den her diskussion drejer sig jo om, at venstrefløjen i virkeligheden ikke har anvist noget klart alternativ.
Alle i FN's Sikkerhedsråd sagde: Saddam Hussein udgør en sikkerhedsrisiko.
Det var alle enige om.
Venstrefløjen, som altså siger, at den var imod krigen, har så i virkeligheden ønsket det alternativ, at Saddam Hussein skulle blive ved magten i Bagdad og den irakiske befolkning skulle pines og plages med internationale økonomiske sanktioner, som i virkeligheden kostede flere menneskeliv end alverdens masseødelæggelsesvåben har gjort indtil nu.
Det er jo påvist.
Er det et alternativ?
Var det det, venstrefløjen ønskede?
At Saddam Hussein skulle blive ved magten og den irakiske befolkning stadig holdes hen og pines og plages med internationale økonomiske sanktioner?
Det syntes vi ikke.
Vi mente, at efter 12 år, hvor Saddam Hussein havde trukket det internationale samfund rundt ved næsen, der måtte det være nok, og det måtte have en ende.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-24:
Bortset fra det kunne jeg godt tænke mig, at statsministeren svarede på den anden del af det spørgsmål her; det har jo to dele.
Den anden del går på, hvori situationen i Australien omkring spørgsmålet om begrundelsen for krigen adskiller sig fra Danmark.
Jeg synes, det kunne være interessant, hvis statsministeren kunne redegøre lidt nærmere for, hvor forskellen er i den begrundelse, Australien brugte for at gå i krig, og den begrundelse, Danmark brugte for at gå i krig.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Nej, jeg er ikke enig i den fremstilling.
Lad mig så præcisere igen, at det, jeg har udtalt mig om at vi ved, for det første er, at vi ved, at Saddam Hussein har rådet over masseødelæggelsesvåben, vi ved det, bl.a. fordi han har brugt dem - det er det andet - mod sit eget folk og også mod andre, og for det tredje ved vi, at Saddam Hussein ikke ville forklare FN, hvad han har gjort ved de masseødelæggelsesvåben, som han altså havde haft.
Derfor måtte alle, og det var også det, FN's Sikkerhedsråd sagde, formode, at så havde han dem stadig væk, for han har ikke forklaret, hvor de er blevet af.
Alle vidste, han havde haft dem, og han har ikke forklaret, hvor de er blevet af, altså måtte man antage, at han havde dem.
Det var jeg ikke den eneste der mente eller sagde, det var der mange der sagde, bl.a. FN's Sikkerhedsråd i enstemmighed så sent som i november 2002.