Frode Sørensen (S), 2000-04-26:
Hvad gavner det at have ret, hvis man bliver ruineret i sine bestræbelser på at få ret?
Nogenlunde således kunne overvejelserne bag dette lovforslag skitseres.
I en række år har der lydt kritik af det forhold, at det er for dyrt for den enkelte borger og for virksomheder at føre skatte- og afgiftssager mod det offentlige.
Det er jo sådan, at det offentlige for tiden yder tilskud til sådanne sager, nemlig 38 pct. af omkostningerne til sagkyndig hjælp, typisk revisor- eller advokatbistand, til privatpersoner og 32 pct. til virksomheder. Med baggrund i beslutningsforslag nr. B 35 fra folketingsåret 1998-99 er disse forhold blevet kulegravet af omkostningsdækningsudvalget, som har udmøntet sine overvejelser i en betænkning fra februar i år.
Ser vi på ændringerne i de tre relevante skattelove, så drejer det sig kort fortalt om at hæve tilskuddet til udgifter til 50 pct. for såvel personer som selskaber, uanset skattesagen vindes eller tabes.
Hertil kommer et 85 pct.s tilskud, hvis det offentlige skønner, at sagen er så principiel, at den skal behandles ved en højere instans.
Ud over dette ønsker udvalget og med det altså også ministeren at udvide kredsen af godtgørelsesberettigede, af omfanget af sagstyper og af udgifter, der kan søges godtgørelse til. Forslaget rummer også en mulighed for, at andre skal kunne give populært sagt en pose penge til den, der søger sagen.
Bistanden plus den offentlige godtgørelse kan dog ikke overstige omkostningerne til sagen. Som det fremgår af bemærkningerne til lovforslaget, har omkostningsdækningsudvalget set på den retssikkerhed, som borgere og selskaber må kunne forvente.
Udvalget er især stødt ind i den begrænsning, at det er vanskeligt at afgrænse de sager, hvor sagsøgeren får delvis medhold og fuldt medhold.
I øvrigt synes jeg, man skal være opmærksom på, at det ville være en god besparelse for statskassen, såfremt der var fuld dækning for vundne sager og ingen for tabte sager, da skattemyndighederne vinder de fleste.
Jeg mener i øvrigt, at en omkostningsgodtgørelse i skatte- og afgiftssager er det eneste sted, hvor man får en godtgørelse for sager i det administrative led.
Mig bekendt er der ikke andre områder, hvor man har en lovgivning, som yder godtgørelse.
Ender en skattesag ved domstolen, og den vindes af borgeren eller virksomheden, så vil dommeren tilkende skatteyderen et beløb, som betales af Skatteministeriet, og såfremt det ikke fuldt dækker omkostningerne, vil man yderligere med henvisning til denne lov få godtgjort 50 eller 85 pct. af restomkostningerne.
Man kan altid drøfte, om udvalgets konklusioner holder, men ikke, at der kun vanskeligt kan findes andre og mere retfærdige løsninger end de foreslåede.
Der kommer faste regler for, hvor meget man kan modtage i godtgørelse, der kommer faste regler for, hvilke sager der er tale om, og hvordan disse skal behandles rent skatteteknisk.
Det finder vi i Socialdemokratiet meget tilfredsstillende.
Udgiftsudviklingen for det offentlige må følges, da udgifterne må forventes at vokse ikke ubetydeligt.
At udgifterne stiger er indlysende, når man øger den kontante godtgørelse, udvider antallet af personer, der kan modtage ydelsen, og når ordningen bliver tilgængelig for en større vifte af sagstyper.
Forslaget får udelukkende administrative følger for det offentlige, hverken erhverv eller private personer vil blive berørt af det. Socialdemokratiet kan med disse bemærkninger tilslutte sig lovforslaget.