Kim Behnke (FP), 1999-05-26:
Hvis der er nogle af tilhørerne, der måske synes, der ikke er så mange folketingsmedlemmer til stede, kan jeg sige, at det er, fordi deres skattefri tillæg for i dag er udløbet, så de ikke har råd til at være her mere.
Og det er jo det, der er problemet: at folketingsmedlemmerne har deres på det tørre
, for der er jo masser af skattefri tillæg, som bliver udbetalt med en forventning om, at folketingsmedlemmerne bruger de penge til at afholde de udgifter, som de i øvrigt har i forbindelse med deres arbejde. Når skatteministeren i dag giver udtryk for, at man jo bare kan få indregnet beløbene i de forskellige aftalte overenskomster, så er det, fordi skatteministeren har den skjulte dagsorden, at jo større beløb der bliver udbetalt, jo mere skat skal der afregnes.
Så er der den anden mulighed, og den er, at man bare kan stille med regningen.
Og i betragtning af, at den samlede eksport fra håndværk, industri og rådgivning jo altså er i størrelsesordenen 30-35 mia. kr. om året, spiller regeringen i øjeblikket meget højt spil.
Der er så mange arbejdspladser og så mange penge på spil her, at der ikke er nogen grund til at få den mistanke, som Enhedslistens hr. Frank Aaen fik om, at når der nu var en henvendelse fra arbejdsgiverne og lønmodtagerne i fællesskab, så var det nok, fordi der var en eller anden skjult dagsorden.
Næh, det er, fordi de har en fælles interesse i at bevare deres arbejdspladser, for det er jo dem, der oplever, at næste gang der er en licitation, så er det ikke dem, der vinder den, så er det måske den hollandske konkurrent.
Og når de trækdyr - og dem er hr. Frank Aaen tilsyneladende ikke længere iblandt - som møder derude på de trælse tidspunkter, som bor i campingvogne, og som ikke har en særlig festlig tilværelse, som er langt væk hjemmefra, fra børnene og resten af familien osv., så kommer og beder om, at de da i det mindste må blive ligestillet med de kollegaer, der bor i de andre skurvogne, og som kommer fra svenske og tyske og hollandske firmaer, ja, så er Folketingets, regeringens og skatteministerens svar, at det gider man ikke se på. Derfor er der grund til at takke Det Konservative Folkeparti for, at beslutningsforslaget er blevet fremsat.
Fremskridtspartiet har ganske rigtigt, som hr. Jens Peter Vernersen gjorde opmærksom på tidligere i debatten, interesseret sig for denne sag flere gange, og i december 1996 fremsatte vi lovforslag nr. L 100, som netop gik ud på at få nogle ordentlige satser, og det forslag var sammen med regeringens forslag til afstemning i juni 1997, men vores forslag blev desværre ikke vedtaget. Det Konservative Folkeparti undlod ved den lejlighed at stemme, og jeg har haft samme håb til debatten i dag, som fru Pernille Sams har givet udtryk for, nemlig at indrapporteringen ude fra det virkelige liv havde gjort så meget indtryk på de forskellige partiers ordførere, at man i dag var parat til i det mindste at få sagen undersøgt ordentligt, for det var jo ikke det, der skete sidste gang.
Dengang skete der det, at efter at man i lang tid havde sagt, at vi ikke havde nogen dokumentation, kom der altså dokumentation fra fagforbundet, men i stedet for at rette sig efter den sendte man den over til Arbejderbevægelsens Erhvervsråd med den besked, om man ikke på en eller anden måde kunne skrive sig ud af den, og så brugte man dét som reference til ikke at gøre noget seriøst.
Så det er Fremskridtspartiets synspunkt, at det her skal ændres, og det skal det hverken af hensyn til mig eller af hensyn til skatteministeren, men af hensyn til de mennesker, som vi burde være taknemlige for gider gøre den arbejdsindsats, frem for at vi træder på dem ved at sige, at vi ikke tror på de opgørelser, de kommer med, og at vi ikke tror på, at den sats, som vi giver dem mulighed for at få refunderet deres udgifter med, er så lille, at de rent faktisk har et dagligt tab ved at gå på arbejde.
Det gider folk ikke ret længe, og derfor burde regeringen bekymre sig om den sag.
Så hvis skatteministeren er interesseret, er der en skattefri gave at høste, og den kan måske få skatteministeren til at blive lidt varm om hjertet, så der kommer en ordentlig løsning, når vi vender tilbage til sagen til efteråret.