Line Barfod (EL), 2006-04-28:
Jeg er sådan set meget enig med meget af det, som både ministeren, fru Pia Kristensen og ordførerne fra Venstre og De Konservative har sagt om, at det ikke er en ønskelig udvikling, at det skal være nødvendigt at have advokat for at få ret på det sociale område, og at vi ikke skal til at have domstolslignende tilstande.
Jeg synes absolut ikke, det er ønskeligt.
Jeg synes absolut, det bedste ville være, at folk kunne være sikre på at få en god behandling, og hvis der skete fejl, så ville der blive rettet op på det i ankesystemet.
Det ville klart være en fordel.
Jeg synes, at der er mange og store retssikkerhedsproblemer på det sociale område, hvilket vi også har diskuteret tidligere.
Jeg synes, at den bedste måde, hvorpå vi kunne gå ind i forhold til det, er en retssikkerhedskommission, hvilket jeg har foreslået, så vi kunne høre mange, der har forstand på området, komme med forskellige bud, og så vi kunne se på, hvad man gør i andre lande.
Vi kunne få forskellige løsninger.
Derfor håber jeg også, at vi kan tage SF's forlag med ind i de drøftelser, som vi forhåbentlig får i Retsudvalget om, hvad vi kan gøre, og hvad der er af mulige løsninger.
For problemet er jo, at udviklingen i dag går den vej.
I dag sker der det, at flere og flere organisationer opruster med bisiddere, enten ved at ansætte jurister og socialrådgivere osv. eller ved at uddanne en række af deres frivillige på forskellige kurser, så de kan yde bisidderbistand.
Og der sker det, at folk, der ikke er så heldige at være medlem af en organisation, der kan yde dem bisidderbistand, så prøver selv at få noget juridisk bistand eller socialrådgiverfaglig bistand.
Der er ingen tvivl om, at der er langt større sandsynlighed for, at man får sin ret, hvis man har noget sagkyndig bistand til at bistå sig, end hvis man ikke har det.
Mange føler sig så utrygge, når de skal op på socialkontoret, at de føler det som en ekstra sikkerhed at have en bisidder med, også selv om det måske er en, der ikke har nogen faglig baggrund for at være med.
Men det er trygt bare at have en person med, som man kan snakke tingene igennem med bagefter.
Det tror jeg er vigtigt at forholde sig realistisk til i stedet for at lukke øjnene og sige, at her er ikke noget problem.
Det er utrolig vigtigt, at vi diskuterer, hvad vi gør ved det problem.
En vej at gå kunne også være, at vi adskiller myndighed og vejledning, hvilket vi også har været lidt inde på i diskussionen tidligere i dag, altså at sagsbehandleren ikke skal sidde og være både rådgiver og vejleder med dybt personlige problemer for folk og samtidig være den, der skal kontrollere.
Da Socialudvalget for et par år siden var i Island, var det jo noget af det, socialforvaltningen i Island sagde til os.
Lederen af socialforvaltningen i Reykjavik kunne simpelt hen ikke forestille sig, at sagsbehandlerne skulle kunne være kontrollører af de folk, de samtidig skulle sidde og hjælpe.
Det kunne være, det var det, vi skulle drøfte nærmere i Retsudvalget for at se, om det er den vej, vi skal gå, altså adskille myndighedskontrolfunktionen fra rådgiver-vejleder-funktionen.
For der er et problem, som vi er nødt til at gøre noget ved, hvis vi skal sikre en ordentlig retssikkerhed for de mennesker.
Som sagt synes jeg, at vi skal tage det med ind i de drøftelser, vi skal have.
Vi ser nødig, at det går den her vej, men det kan være den eneste udvej, hvis flertallet, som det ser ud lige nu, ikke er med på, at der skal findes nogle andre løsninger for at ændre på retssikkerheden og styrke borgernes retssikkerhed.
Så vil det gå den her vej, selv om socialministeren siger, at hun ikke ønsker det.