Niels Helveg Petersen (RV), 1999-04-09:
Jeg vil gerne takke ordførerne for en meget stor opbakning
til dette beslutningsforslag.
Søvndal, og når jeg gør det, er det, fordi jeg husker, hvordan vi for ca. 2 år siden, det var også i april måned, det var i april 1997, diskuterede et dansk bidrag til en sikringsstyrke i Albanien.
Det stemte SF imod.
Der var dengang tale om en betydelig mindre styrke.
Det var en styrke, der havde et FN-mandat.
Nu er der tale om en NATO-ledet styrke, et større bidrag, og derfor kan man jo se, at der er en bevægelse i SF's synspunkt, og det glæder mig.
Lad mig så gentage, hvad der jo er kernen i diskussionen om dette, at der er tale om et dansk bidrag i Albanien.
Det står direkte i beslutningsforslagets tekst.
Der er tale om et bidrag i Albanien, ikke i Kosovo eller noget andet sted, men i Albanien.
Skulle der blive tale om at anvende styrken andre steder end i Albanien, ville det være en så væsentlig ændring af det hele, at det selvsagt ville forlanges, at vi igen måtte forelægge spørgsmålet for Folketinget.
Det følger i øvrigt helt soleklart af grundlovens § 19, stk. 2, som regeringen fortsat har til hensigt nøje at følge, altid har fulgt og også vil følge i fremtiden.
Flere har talt om indsættelse af landtropper, og lad mig understrege, at det er en misforståelse, hvis nogen tror, at NATO-regeringerne i disse døgn får lagt pres på sig fra den militære sagkundskab for i den nuværende situation at indsætte landtropper, der skal slå sig igennem i Kosovo.
Men lad mig så også tilføje, at indsættelse af landtropper jo intet har med dette forslag at gøre, intet som helst, det ville kræve en helt anden diskussion og et andet forslag.
Men jeg ser da ikke bort fra, at der på et tidspunkt kan blive tale om indsættelse af landtropper, f.eks. hvis det drejer sig om opfølgning af en våbenhvile og en politisk aftale.
NATO var jo klar til at indsætte en styrke på 28.000 mand til opfølgning af en politisk aftale om Kosovos selvstyre og til opfølgning af en tilbagetrækning, så det ligger klart, at det da kan blive en mulighed på et senere tidspunkt, hvis situationen er en anden og bedre, hvor der måtte foreligge f.eks. en våbenhvile og en politisk aftale.
Hr. Hans Engell var inde på spørgsmålet om PfP-landes deltagelse, og jeg vil her godt gøre opmærksom på, hvordan samarbejdet mellem PfP-landene rent faktisk er bygget op.
Først sammensættes NATO-styrken.
Det, vi behandler i dag, er det danske bidrag til en NATO-styrke på 6.000-8.000 mand.
Det er altså lidt længere fremme i processen.
Vi skal længere frem i processen, før vi kan danne os et billede af PfP-landenes deltagelse.
Jeg så også gerne, at der var PfP-lande, der deltog, men vi kan altså ikke på nuværende tidspunkt sige, hvordan det kommer til at ligge til sidst.
Hr. Søren Søndergaard var meget optaget af, at organisationerne måtte holde sig hver for sig til deres opgaver og ikke blande det sammen.
Det er jeg faktisk ikke særlig enig i.
Jeg synes, at det, vi ser i krise efter krise også i den nuværende, netop er, at der er behov for, at man udnytter de forskellige organisationers styrke og fortrin.
Det, der er tale om her, det, der udfolder sig i Makedonien og Albanien i disse døgn, er, at NATO bistår UNHCR, og det er jo ikke sådan, at UNHCR siger, at den hjælp vil de ikke have.
UNHCR er tilfreds med, at NATO udfører humanitære opgaver til understøttelse af den indsats, der foregår for at beskytte flygtningene.
Det er da et udmærket eksempel på, hvorledes internationale organisationer kan finde ud af under pres, skal vi sige fra de faktiske forhold, at arbejde sammen, og det skal man hilse velkommen.
Det samme har i øvrigt vist sig i forholdet mellem EU og NATO, som også i denne situation finder ud af at tale sammen.
Noget tilsvarende så vi i går ved udenrigsministermødet i EU i Luxembourg, hvor først EU's udenrigsministre havde møde, og hvor vi derefter mødte udenrigsministrene fra 9 lande i regionen, herunder Albanien og Makedonien.
Her var
også alle hånde internationale nødhjælpsorganisationer til stede.
Der var Røde Kors, der var UNHCR.
Der var også de finansielle institutioner, som kommer ind med hjælp.
Der var EIB, Den Europæiske Investeringsbank, og en række andre internationale organisationer, hvor man prøver på netop at finde ud af, hvordan vi kan løse opgaven sammen.
Det er det, der er behov for.
Så vil jeg da også godt sige til hr. Søren Søndergaard, at det er jo slet ikke rigtigt, at vi bare har vendt ryggen til oppositionen i Serbien.
Da der var en meget stor opposition i Serbien - jeg kan ikke huske, hvor længe det er siden - modtog jeg ved flere lejligheder lederne af den serbiske opposition imod Milosevic, og vi gjorde, hvad vi kunne for at yde støtte.
Hr. Søren Søndergaard sagde her til sidst, da han blev spurgt af hr. Kaalund om, hvad han forestillede sig, at nu skulle man først spørge FN, og så skulle man se, om ikke man kunne få et FN-mandat for en styrke.
Jamen så er det jo også på sin plads at pege på over for hr. Søndergaard, at dengang for to år siden, da der lå et forslag på Folketingets bord om et dansk bidrag til en styrke i Albanien, som ikke var en NATO-styrke, og som havde et FN-mandat, var hr. Søren Søndergaard også imod det.
Det kan hr. Søren Søndergaard ikke løbe fra.
Så skal hr. Søren Søndergaard ikke komme her og fremstille det, som om at bare det var sådan en model, vi tog stilling til, så var sagen klaret for hans vedkommende.
Det er jo ikke rigtigt.
Lad mig så sige, at man kan have en mening om, hvorledes man skal håndtere de mange flygtninge - der er jo desværre virkelig tale om et meget stort antal - men der er to ting, det er vigtigt at være opmærksom på: For det første, at de ønsker at vende tilbage.
Det er soleklart, at de kosovoalbanere, der er fordrevet med vold, ønsker at vende tilbage under fredelige omstændigheder.
Det er det politiske formål med omverdenens pres på serberne og bør være det.
Vi bør skabe mulighed for, at de kan vende fredeligt tilbage og under international beskyttelse.
Dernæst: Ligegyldigt hvordan man ser på flygtningespørgsmålet her i landet, er det indlysende, at de allerfleste må vi tage vare på i nærområdet.
Det er ingen løsning at tømme området for de albanske flygtninge.
Det siger sig selv.
Også til hr. Tom Behnke vil jeg gøre opmærksom på, hvorledes det ligger, for så vidt angår PfP-landene i deres deltagelse.
Hr. Sjursen
synes jeg brugte et meget uheldigt ordvalg.
Han sagde, at vi fra NATO's side har fremkaldt den her situation.
Det er jo aldeles urigtigt.
Før dette her startede, og før der var tale om bombardementer, var der langt over 300.000 flygtninge.
Igennem måneder
desværre har serberne gennemført etniske aktioner for at fordrive albanere fra deres hjem, og flygtningestrømmene har været i gang i månedsvis. På mandag mødes NATO's udenrigsministre i Bruxelles.
Det vil her, er jeg sikker på, blive klart, at NATO fortsat står samlet om den politik, vi fører.
Der lægges nu op til en hurtig beslutningsproces, en hurtig samling af NATO-styrken.
Det er vigtigt.
Det tilsiger den humanitære situation.
Derfor har vi også valgt allerede nu at fremsætte forslaget, for at vi så hurtigt som muligt kan være klar.
Jeg vil gerne slutte med, hvad jeg finder er nogle meget centrale og stærke budskaber om hele situationen i Kosovo, som FN's generalsekretær gav i forgårs i sit indlæg på Menneskerettighedskommissionens samling i Genève. Generalsekretæren siger noget her, der er af central betydning for de overvejelser, vi må gøre os, og jeg citerer udvalgte afsnit af generalsekretærens tale: »Ingen skal være i tvivl om, at for massemordere, udøvere af etnisk udrensning og dem, der er skyldige i grove og chokerende menneskerettighedskrænkelser, er ansvarsfrihed uacceptabel. De Forenede Nationer vil aldrig være deres tilflugtssted og FN-pagten aldrig en kilde til retfærdiggørelse.
Langsomt, men sikkert udvikler der sig en international norm imod voldelig undertrykkelse af mindretal.
Denne norm må gå frem for bekymringer om suverænitet.
Generalsekretæren slutter: »Denne internationale norm vil stille De Forenede Nationer over for store udfordringer, men hvis ikke vi kan leve op til disse udfordringer, hvis vi lader FN blive et tilflugtssted for disse udøvere af etnisk udrensning, vil vi forråde de idealer, der inspirerede til grundlæggelsen af De Forenede Nationer.«