Frank Dahlgaard (UP), 2001-05-09:
De kan bare ikke rigtig tage sig sammen.
At Færøerne kun ønsker at opretholde rigsfællesskabet med Danmark af hensyn til de økonomiske tilskud er uværdigt, det er uanstændigt, og det kan man ikke i længden byde den danske befolkning, og man kan ikke forvente forståelse for det.
Når så Færøerne ikke som et stolt folk, som jeg troede man var, kan stå ved ønsket om selvstændighed, så må den anden part i ægteskabet også have lov at reagere, selv om det er den store part. Jeg nævnte i den tidligere debat - det er derfor, jeg ikke har gjort noget forsøg på at forlænge debatten her, vi har stort set haft den - de historiske erfaringer.
I Norge taler man om 400-års-natten i de godt 400 år, hvor Norge var styret fra København, var en del af Danmark og var koloniområde, og det var hårdt.
Men hvordan er nordmændenes og Norges forhold til Danmark i dag, hvor Norge længe har været et selvstændigt land?
Det er det bedst tænkelige overhovedet.
Det samme gælder i forhold til Island, som jo rev sig løs i 1944.
I dag har Danmark, og det har vi haft længe,
det bedst tænkelige forhold til Island. Jeg tror egentlig, at det bedste grundlag for et godt forhold er, at det er imellem ligeværdige parter og selvstændige parter.
Derfor tror jeg, at vi også på officielt plan, og det er jo det, det drejer sig om her, vil få det bedste forhold til Færøerne, hvis Færøerne bliver selvstændig, og det er det, dette forslag skal hjælpe til med.
På privat plan og under det officielle plan er der jo også i dag et godt forhold til færingerne.
Jeg sidder i Nordisk Råd og andre steder, hvor jeg mødes med færinger, også privat, og der er ingen problemer, gudskelov for det.
Nu skal vi også prøve på at få et ordentligt forhold til Færøerne på det officielle plan.
Historien viser, at det går bedst mellem selvstændige parter.
Det betyder jo ikke, at vi på nogen måde mister Færøerne, eller at vi ikke får den kulturelle gevinst af den måde, man skriver og laver kunst på på Færøerne.
Og omvendt vil færingerne stadig væk kunne beriges med det danske.
Vi kan gensidigt inspirere hinanden.
Det kan vi også mellem Danmark og Island, mellem Danmark og Norge, og det går måske endda endnu bedre mellem selvstændige enheder.
Vi går ikke glip af noget som helst, og dette forslag er ikke fjendtligt, men venligt ment.
Så vil jeg sige til statsministeren, som siger, at der er juridiske problemer, at det tror jeg var en rigtig bemærkning, for hvis det her havde været åbenlyst grundlovsstridigt, var det blevet stoppet i Folketingets udvalgsafdeling, som jeg selvfølgelig har bedt om hjælp af og har fået bistand fra.
Jeg har i bemærkningerne til forslaget gjort nøje rede for forslagets forhold til grundloven.
Det kan man læse om dér.
Jeg mener ikke, at dette her er i strid med grundloven, og det er slet ikke åbenlyst i strid med grundloven, ellers var det aldrig nået frem til Folketingets bord, selvfølgelig ikke.
Hr. Jann Sjursen fra Kristeligt Folkeparti sagde, at det var udtryk for despekt, altså det modsatte af respekt, og det var lidt det samme, Socialdemokratiets ordfører gav udtryk for, nemlig at det var et uanstændigt forslag.
Det er det slet ikke.
Jeg må spørge: Hvor længe skal vi fra dansk side høre på og opleve det, som de færøske repræsentanter har opført af skuespil og komik og tragedier?
Til fru Pia Larsen fra Venstre vil jeg sige: Nej, dette forslag bygger ikke på meningsmålinger, men en hel klar opfattelse af, at hvis der ikke var noget med økonomi inde i det her, så ville Færøerne vælge selvstændigheden.
Det ville jeg helt sikket selv gøre, hvis jeg var færing, også selv om det ville koste noget.
Jeg har fuld forståelse for de følelser for selvstændighed.
Det er ikke udtryk for nogen fjendtlige følelser over for danskerne.
Selvfølgelig ikke.
Lige så lidt som dette forslag
er udtryk for det omvendte.
Men - og det er til fru Pia Larsen - der kommer på officielt plan disse mange udfald fra færøske politiske repræsentanter i forhold til Danmark om udbytning, vi har også hørt lidt om det her fra hr. Óli Breckmann, og den færøske befolkning siger stort set ikke noget, og tavshed er vel en form for accept.
Hvis man ikke tager til genmæle mod alt det, der bliver sagt, så må man vel egentlig konkludere, at den, der tier, samtykker.
Hr. Peter Duetoft havde også misforstået tonen eller grundlaget for forslaget, som ikke på nogen måde er fjendtligt ment, så når hr. Peter Duetoft afviser forslaget og siger nej, så kunne han godt tilføje et tak, et nej tak.
Og endelig til hr. Óli Breckmann: Jeg forstår ikke, at han nu taler om, at levefoden skal falde med 25 og 30 pct.
Det er jo det, jeg mener vil ske som følge af forslaget; men jeg kunne forstå på den debat, vi havde under forespørgselsdebatten, at det var Danmark, der havde gevinst af rigsfællesskabet, og så må levestandarden jo ligefrem stige i Færøerne.
Så der er ingen sammenhæng i det, hr. Óli Breckmann siger.
Jeg tror på, på baggrund af beregninger, at hvis man lod rigsfællesskabet ophøre ganske brat, ja, så ville den færøske levestandard falde og være på niveau med Skotland eller Portugal, men det er jo ikke ulande eller lande, hvor folk sulter, så det er ikke nogen katastrofe.
Og så til allersidst: Jeg mener selvfølgelig, at det her forslag er det rigtige, når vi er kommet så langt ud, som vi er, på grund af den færøske komedie.
Efterhånden får ting jo konsekvenser, og der er ikke nogen i Folketinget, der har givet udtryk for, at vi skal holde på Færøerne.
Det meget store flertal i Folketinget har givet udtryk for, at Færøerne bestemmer selv.
Jeg har givet udtryk for - nogle siger, at jeg vil smide Færøerne ud, det vil jeg ikke sige - at vi fra dansk side skal tage initiativ til at bringe tingene til ophør.
Jeg har ikke hørt nogen sige, at de vil holde på Færøerne.
Det er i hvert fald en helt klar konklusion af den debat, vi har haft her i dag.