Jann Sjursen (KRF), 2000-11-21:
Lad mig indledningsvis konstatere, at regeringen ikke har levet op til de løfter, der blev afgivet før folkeafstemningen den 28. september.
Før folkeafstemningen garanterede statsministeren, at Danmark ville nedlægge veto, hvis EU-landene i øvrigt kunne blive enige om at indføre flertalsafgørelser vedrørende social- og arbejdsmarkedspolitikområderne.
Den garanti overlevede ikke folkeafstemningen.
I forbindelse med åbningsdebatten fik regeringen Folketingets støtte til det, jeg vil kalde en blød vedtagelse, vedrørende forhandlingspositionen netop på disse punkter og forud for regeringskonferencens afslutning på topmødet i Nice.
Ej heller løftet om et økonomisk indgreb, såfremt resultatet af folkeafstemningen ville blive et nej, har regeringen levet op til, men det er måske nok de færreste, der begræder det den dag i dag, og det gør jeg da heller ikke.
Til gengæld har regeringen fremsat ønske om at afholde en række folkehøringer samt at lade en hvidbog udarbejde, sådan som vi også har hørt statsministeren tilkendegive det i sin besvarelse af forespørgslen i dag.
Vi har fra Kristeligt Folkepartis side ikke noget principielt imod folkehøringer, men vi finder ærlig talt, at vi har haft og fortsat har adskillige folkelige møder om netop EU.
Nævnet vedrørende EU-oplysning tildeler såvel de politiske partier og bevægelser som andre foreninger og enkeltpersoner betydelige midler til at fremme den folkelige debat om EU.
Så også af den grund mener vi, at disse folkehøringer, som regeringen har foreslået, egentlig er overflødige og måske mere er et udtryk for, at regeringen mener, at det stadig væk er et spørgsmål om at få overtalt befolkningen gennem pædagogisk virksomhed i form af folkehøringer, end det er at lytte til, hvad befolkningen siger. Til gengæld, når det gælder hvidbogen, så er det en udmærket idé.
Den kan være med til at give debatten om, hvad der skal ske efter Nice, et solidt bidrag, og den kan afprøve de ideer, der på såvel Danmarks som andre EU-landes og politikeres foranledning er blevet bragt frem og også bliver bragt frem i den kommende tid.
Det gælder ikke mindst for Kristeligt Folkeparti at se diskussionen om fleksibilitet og/eller forstærket samarbejde og diskussionen om det såkaldte kompetencekatalog, som vi finder er vigtige emner at tage fat på, når vi kommer ud over regeringskonferencen og topmødet i Nice.
Disse spørgsmål vedrørende fleksibilitet og arbejdsfordeling mellem EU og medlemslandene er det vigtigt at få belyst i den kommende hvidbog, og det er især også vigtigt at belyse disse spørgsmål i lyset af udvidelsen, som jo er det helt centrale på EU's dagsorden nu og i de kommende år.
Vi ser i øvrigt gerne i lighed med andre partier i Folketinget, at hvidbogen bliver udarbejdet af uafhængige eksperter, således at det kan være et enigt Folketing - helst i hvert fald - der kunne stå bag udarbejdelsen af en sådan, og at det ikke alene bliver regeringens bidrag til, hvordan debatten fortsat skal være.
Vi synes, det kunne være en måde at bygge bro på, også i forhold til Folketingets partier.
Som jeg sagde før, er udvidelsen det helt centrale på EU's dagsorden nu; det er også det, der præger dagsordenen op til regeringskonferencen.
Det er klart, at et nyt EU med op til 30 medlemslande ikke kan realiseres uden forandringer; det gælder ikke mindst på det institutionelle område.
Formelt set vil disse påkrævede forandringer betyde, at Danmark mister indflydelse på Fællesskabet.
Det kan faktisk ikke være anderledes, formelt set altså, når det gælder stemmevægte i Ministerrådet eller antallet af danske medlemmer i Europa-Parlamentet.
Så langt tror jeg faktisk vi kan finde sammen med regeringen i forhold til det, der også ligger på bordet nu under regeringskonferencen.
Men når det gælder spørgsmålet om kommissærer, må jeg sige, at vi fra Kristeligt Folkepartis side er forundret over de tilkendegivelser, som regeringen er kommet med i de sidste dage.
Kristeligt Folkeparti mener ikke, at Danmark på nuværende tidspunkt skal handle i porten om den danske kommissærpost.
Kommissionen vil blive svækket, hvis ikke alle medlemslande er repræsenteret, og det vil meget let føre til en øget nationalisering af embedsværket og især de øverste lag i embedsværket, hvis ikke alle lande har et medlem af Kommissionen, og en sådan nationalisering eller yderligere nationalisering, skal man måske sige, af embedsværket er bestemt ikke ønskelig.
Udvidelsen må naturligvis også for Kommissionens vedkommende føre til ændringer, men når man tager i betragtning, at andre landes regeringer består af adskilligt flere ministre og også viceministre end i Danmark, må det også kunne lade sig gøre med en anden arbejdsfordeling i Kommissionen, der inkluderer en repræsentant for hvert medlemsland, og modeller hertil bliver da også drøftet, sådan som udenrigsministeren var inde på det i sin tale.
Vi så bare meget gerne, at regeringen var fast i mælet i forhold til denne diskussion og i forhold til, at Danmark som andre lande fortsat skal have et medlem af Kommissionen.
Hvor Danmark oprindelig ønskede en smal regeringskonference, er den efterhånden blevet
noget bred
Vi er bestemt ikke det parti, der presser på for, at der skal indføres langt flere flertalsafgørelser, end der er i dag.
Ganske vist kan man sige, at de tekster, der diskuteres nu under regeringskonferencen, ikke er så vidtgående som de forslag, der tidligere har været fremlagt af bl.a. Belgien og Frankrig, men vi mener ikke, at disse bestemmelser eller disse mekanismer er nødvendige.
Vi mener, at de nuværende bestemmelser i Amsterdamtraktaten, for så vidt angår lande, der overtræder f.eks. menneskerettighederne, er tilstrækkelige, og det er ikke mindst, fordi vi har den udmærkede institution Europarådet, der står vagt om den europæiske menneskerettighedskonvention og netop i den sammenhæng har mulighed for at indføre overvågning og komme med henstillinger til medlemslandene, herunder alle EU-landene, som jo er medlem af Europarådet.
Som bekendt var Kristeligt Folkeparti ikke bag det flertal, der støttede regeringen og dens forhandlingsoplæg, som det blev præsenteret i begyndelsen af dette år.
Vi fandt, at forhandlingsoplægget var for upræcist, og jeg mener også, man efterfølgende må sige, at vi har en række kritiske punkter at notere os i forhold til selve regeringskonferencen.
Jeg har allerede været inde på spørgsmålet om flertalsafgørelser, spørgsmålet om, at hvert land skal have én kommissær, og spørgsmålet om overvågningsmekanismerne.
Men når disse kritiske bemærkninger er gjort, også i forhold til de bevægelser, som vi synes regeringen i hvert fald på nuværende tidspunkt ikke burde have gjort, så vil jeg godt understrege, at heller ikke Kristeligt Folkeparti har taget stilling til traktaten, al den stund at den jo altså ikke er færdigbehandlet, og vi gør det først den dag, den foreligger, eller snarest derefter, og at det for os, uanset de kompromiser, der måtte skulle indgås til allersidst på selve topmødet, selvfølgelig er vigtigt at holde fast i, at det helt afgørende perspektiv for netop Nicetraktaten er udvidelsesperspektivet.
Så selv om regeringens optræden i spørgsmålet vedrørende enkeltelementer, som forhandles under regeringskonferencen, som vi har været inde på, ikke får os til at klappe i vores hænder i dag, så vil jeg sige, at vi faktisk glæder os over, som også udenrigsministeren har kunnet redegøre for det i forskellige sammenhænge, at der synes at være fremdrift i forhold til forhandlingerne omkring udvidelsen, og at man også på topmødet i Nice kan komme med nogle håndfaste tilsagn i forhold til, hvornår man reelt kan påbegynde en egentlig udvidelse, nemlig med udgangen af 2002.
Det glæder os overordentlig meget, og vi håber på, at netop Nicetraktaten og det, der måtte blive besluttet på topmødet, kan være med
til at sikre, at den målsætning nås. Når det gælder forslaget til vedtagelse, vil jeg nøjes med at forholde mig til det forslag til vedtagelse, som et flertal af partier har fremsat, herunder regeringspartierne.
Vi kan ikke fra Kristeligt Folkepartis side støtte dette forslag til vedtagelse, men vi vil undlade at stemme, når der skal stemmes om det, dels fordi vi ikke mener, at forslaget adresserer nogen af de aktuelle spørgsmål, som også vedrører regeringskonferencen og det helt korte perspektiv frem til Nice, dels fordi vi jo ikke betragter os som en del af det flertal, der står bag regeringens forhandlingsoplæg, som jo stadig væk gælder for regeringens forhandlinger frem til topmødet i Nice.