Pia Kjærsgaard (DF), 2005-10-06:
I dag har Dansk Folkeparti 10-års-fødselsdag.
Selv om I ikke klapper, er I meget velkomne til et stykke lagkage og et glas vin her i eftermiddag oppe på Dansk Folkepartis sekretariat.
For 10 år siden, netop på denne dag, blev Dansk Folkeparti stiftet.
10 år med ubrudt fremgang for Dansk Folkeparti og 5 år med masser af indflydelse har sat sine spor.
Danmark anno 2005 er et andet land end Danmark anno 2001.
SR-regeringens udlændingepolitiske katastrofekurs er rettet op, så nogenlunde, ventetiderne på sygehusene er reduceret, og de økonomisk dårligst stillede ældre har fået en velfortjent håndsrækning i form af ældrechecken.
Den danske økonomi har det rigtig godt takket være en fornuftigt ført politik de senere år.
På finansloven for 2006 nedbringes den offentlige gæld med netto 33,7 mia. kr.
Renteudgifterne på gælden udgør alene ca. 27 mia. kr. næste år.
Til sammenligning vil efterlønnen i 2006 koste ca. 23,3 mia. kr.
Det er afgørende for Dansk Folkeparti, at gælden nedbringes, så grundlaget for velfærdssamfundet skal bestå.
Vi skal ikke gå ud og bruge løs af overskuddet på bekostning af fremtidige generationer.
Vi skal vise økonomisk ansvarlighed.
Hvis ikke vi gør det, kender vi konsekvenserne fra det socialdemokratiske styre i 1970'erne.
Samtidig venter vi jo på, at Velfærdskommissionen ved årets udgang barsler med en anbefaling af, hvilke justeringer man forventer der vil være behov for med henblik på at fremtidssikre det danske samfund.
Når man sådan tænker over det, kan det jo godt virke lidt besynderligt at bede en flok økonomer om at skue 50 år ud i fremtiden.
Tænk, hvis man i 1955 havde fundet de dygtigste og mest driftssikre økonomer og havde bedt dem om at give deres bud på, hvilke tilpasninger af det danske samfund der var nødvendige for at kunne løfte opgaverne i 2005.
Deres bud på fremtiden havde sikkert set helt anderledes ud end den virkelighed, som vi rent faktisk kender i dag.
Kunne disse økonomer have forudset gældsætningen af Danmark, opfindelsen af internettet, tilslutningen til EU og masseindvandringen til Danmark?
Jeg tvivler.
Tiderne har ændret sig, og tiderne vil også ændre sig frem mod 2050.
Det er sådan lidt, synes jeg, halsløs gerning på grundlag af nogle økonomiske fremskrivninger at lægge sig fast på meget, meget store, fundamentale ændringer af det danske samfund, når vi ved, at eksempelvis et regeringsskifte og en stor flygtningekrise kan kuldkaste alle disse beregninger.
For Dansk Folkeparti er det også af afgørende vigtighed at bringe hele det udlændingepolitiske spørgsmål ind i debatten om velfærdssamfundets fremtidige indretning.
I Velfærdskommissionens rapport fra marts 2005 kan man således læse, at tre fjerdedele af det samlede langsigtede finansieringsproblem kan tilskrives den fremtidige indvandring fra mindre udviklede lande.
Man kan altså ikke diskutere den fremtidige indretning af velfærdssamfundet uden at diskutere, om Danmark også fremover skal give husrum til indvandrere i den størrelsesorden, vi hidtil har praktiseret det.
Danmark er ikke på nogen måde forpligtet, hverken af internationale konventioner eller på anden vis, til at give permanent opholdstilladelse til flygtninge.
Dansk Folkeparti har altid appelleret til, at man sondrer mellem flygtninge og indvandrere.
Og flygtninge skal ikke have permanent ophold i Danmark.
Betingelserne for dansk statsborgerskab skal skærpes.
Er man dømt for kriminelle handlinger, bør man for tid og evighed være udelukket fra at få dansk statsborgerskab.
Begår man kriminalitet, har man allerede svigtet den tillid, som det danske samfund har vist ved at give vedkommende husly.
Afviste flygtninge skal hjemsendes, ikke bevilges humanitær opholdstilladelse i landet.
Og de udlændinge, der ikke ønsker at indrette sig efter de i Danmark gældende normer, skal motiveres til at rejse hjem.
Og betingelserne for at opnå opholdstilladelse for familiesammenførte skal strammes væsentligt.
Den ønskede effekt af en velfærdsreform kan i høj grad opnås ved stramninger på det udlændingepolitiske område.
Derudover ser Dansk Folkeparti ikke for sig sådan et akut behov for en stor og forkromet velfærdsreform.
Sommerens debat har vist, at ordet reformer for langt de fleste af Folketingets partier er ensbetydende med forringelser.
For Dansk Folkeparti er dagsordenen en anden.
Vi vil bevare og udbygge vores velfærdssamfund.
Vi går gerne ind i forhandlinger, naturligvis, og med udlændingeområdet inddraget i forhandlinger.
Nogle borgere i vores land er blevet hægtet af.
Lighed er sådan et relativt begreb.
Når en gruppe får flere penge til rådighed, mens en anden gruppe står i stampe, forøges uligheden i samfundet.
Særlig er det alvorligt, når vi har at gøre med en gruppe mennesker, som ikke selv har mulighed for at påvirke deres situation ved at gøre den ekstra indsats, som statsministeren taler om.
Derfor har Dansk Folkeparti også gjort det klart, at vi går til finanslovforhandlingerne med det klare formål at skaffe forbedringer for førtidspensionisterne.
Med førtidspensionsreformen i 2001, som den socialdemokratiske socialminister, Henrik Dam Kristensen, gennemførte, og som alle Folketingets partier med undtagelse af Dansk Folkeparti og Enhedslisten bakkede op om,
blev der skabt et A- og B-hold.
Det typiske er, at pensionister efter den gamle ordning generelt er stillet dårligere end dem, der er blevet tilkendt pension efter de nye regler.
Dansk Folkeparti vil derfor have forbedret de økonomiske vilkår for landets førtidspensionister.
Vi gør ikke ligesom Socialdemokraterne, der vil tage pengene fra de allerdårligst stillede i det danske samfund som de hjemløse, stofmisbrugerne og de prostituerede, der hjælpes gennem satspuljemidlerne.
Dansk Folkeparti vil ikke som Socialdemokraterne lade hunden æde sin egen hale.
Vi vil ikke – og det er meget vigtigt – spille samfundets svage grupper ud imod hinanden.
Også i forhold til hjemmeplejen er der behov for flere midler.
Dansk Folkeparti vil meget gerne forøge den pulje, som regeringen har afsat til forbedring af hjemmeplejen, med yderligere 200 mio. kr. Til forskel fra tidligere år skal det sikres, at pengene øremærkes direkte til at forbedre hjemmehjælpen ude hos den enkelte ældre.
Vi kan ikke blive ved med at acceptere, at pengene bruges til at fylde huller ud i de kommunale kasser.
Pengene skal gå direkte til de ældre, der skal føle en mærkbar forbedring af hjemmeplejen.
Dansk Folkeparti ser også et behov for ud over de midler, der fordeles gennem satspuljemidlerne, at afsætte en pulje med ekstra 250 mio. kr. til hjælp for de udsatte grupper.
Midlerne kunne eksempelvis bruges til væresteder for hjemløse, uddannelsesmuligheder for handicappede og andre udsatte grupper.
Vi ved eksempelvis, at mange handicappede ikke får den nødvendige støtte og opbakning til at fuldføre en uddannelse.
Det betyder, at den handicappede ikke får den meningsfulde tilværelse, som han eller hun ellers skulle have haft, og at samfundet ikke udnytter de ressourcer, som gruppen repræsenterer, fuldt ud.
I stedet tilbydes de handicappede mange gange at udføre et eller andet kedeligt rutinearbejde.
Det mener vi ikke at vi kan byde vores medmennesker, og derfor er det også vigtigt, at vi får sat de handicappedes uddannelsesmæssige forhold på dagsordenen.
I det hele taget er vi jo i Dansk Folkeparti af den opfattelse, at der skal ske en prioritering af de offentlige udgifter til gavn for folk med lave indkomster samt de af vore medborgere, som er i en særlig udsat position.
Vi har indtil videre mødt lydhørhed og forståelse for vores synspunkter hos regeringen, og det regner vi med fortsætter også i forhold til forhandlingerne om finansloven for 2006.
Jeg synes faktisk, at statsministeren i tirsdags holdt en god tale, en optimistisk tale.
Det mener jeg også der er grund til.
Men selvfølgelig – og det må jeg da have lov til at sige også her – undrer det mig, at statsministeren ikke berørte et område, som optager sindene blandt mange danskere: Indledningen på optagelsesforhandlingerne med Tyrkiet.
Jeg kan godt forstå, hvis den danske befolkning er sådan lidt forvirret over skiftende udmeldinger.
Først smækker statsministeren døren i for Tyrkiet,
og dernæst åbner udenrigsministeren den på vid gab.
Jeg kan godt selv gå og undre mig lidt over det.
EU befinder sig jo i sådan en selvudråbt tænkepause.
Alligevel træffer man beslutninger med vidtrækkende konsekvenser for det europæiske samarbejde.
En optagelse af Tyrkiet vil også have vidtrækkende konsekvenser for Danmark.
Foruden at skulle betale mere til EU må vi imødese en betydelig indvandring fra Tyrkiet i kraft af EU's bestemmelser om arbejdskraftens frie bevægelighed; en indvandring, som ikke kan undgå at påvirke de beregninger, som danner grundlaget for hele debatten om velfærdsjusteringer.
Det nytter ikke at feje risikoen for en massiv indvandring fra Tyrkiet af bordet.
Allerede i dag bor der 54.859 tyrkere i Danmark, 631 tyrkere blev familiesammenført til Danmark sidste år.
Det er mere end en halvering i forhold til niveauet i 2001.
Hvis Tyrkiet bliver medlem af EU, vil tyrkerne får fri adgang til Danmark på lige fod med andre EU-borgere.
I Tyrkiets østlige provinser viser meningsmålinger, at op mod 50 pct. vil være interesserede i at flytte videre til EU.
De gjorde det i 1960'erne og 1970'erne, og der er ingen grund til at tro, at de ikke gør det, hvis de får chancen om 10 år.
Der er så rigeligt med begrundelser for at afvise optagelsesforhandlinger med Tyrkiet: Tyrkiets plads i Europa har historisk været aggressorens og besættelsesmagtens; Tyrkiets kultur stemmer på ingen måde overens med de europæiske folks kulturer; alverdens menneskerettighedsrapporter er fyldt med anmærkninger til Tyrkiet; i Tyrkiet må man end ikke nævne tyrkernes folkemord på armenierne i 1915; og for at sætte prikken over i'et så nægter tyrkerne at anerkende et af EU's medlemslande, Cypern.
Nu er optagelsesforhandlingerne så begyndt.
I Østrig og Frankrig vil man gerne have en folkeafstemning om Tyrkiets optagelse.
Det har Dansk Folkeparti jo foreslået her i Folketinget; at man blev enige om, at det gjorde vi også i Danmark, at man simpelt hen lovede den danske befolkning en folkeafstemning om optagelsen af Tyrkiet.
Forløbet med hensyn til Tyrkiet viser desværre EU's sande ansigt: Befolkningernes synspunkter er uvæsentlige.
Den forkastede forfatning er ikke lagt i graven, men i kummefryseren til senere optøning.
Det er uværdigt og uacceptabelt, at man ikke tager befolkningernes bekymringer alvorligt.
I Dansk Folkeparti ser vi det som vores fornemste opgave at tage befolkningernes bekymring alvorligt, også når det handler om EU, når det handler om terror, når det handler om velfærden.