Anders Samuelsen (RV), 2000-04-27:
Ja, man kunne jo vende det om, og så kunne man spørge Enhedslisten, om de har en forestilling om, at fordi man ansætter en flok i den offentlige sektor til at gå ud og være omsorgsfulde og levere kærlighed, så er problemet løst ad den vej. Det problem bliver løst på én måde, og det er ved, at vi hver for sig og med hinanden tager et ansvar for den opgave, og det bliver vi nødt til at insistere på.
Og så bliver vi nødt til også samtidig at insistere på, at det, der hedder hjemmehjælp, har vi en lovgivning om, der siger, at man skal have hjemmehjælp i forhold til den sociale, fysiske, psykiske situation, som man er i.
Dér skal vi så insistere på, at kommunerne lever op til det ansvar, som det er, når vi har et nærdemokrati i Danmark, hvor vi tror på, at et kommunalt selvstyre skal løse opgaverne.
Derfor er det den kombination, hvor det er velfærdssamfundet, der skal tage sig af de grundlæggende, fundamentale, ydelser, som kan opstå på grund af fysiske situationer, eller hvad det kan være, og så skal vi sammen løse resten af opgaven.
Vi bliver jo nødt til at insistere på det, også selv om vi helt klart kan se eksempler på og forfærdelige eksempler på, at den ikke bliver løst i dag.
Vi bliver nødt til at fortsætte med at insistere på det og gerne ude på gaderne.
Jeg troede egentlig, at det var dér, også Enhedslisten meget gerne ville tage kampene - ligesom det, der foregår ude på slotspladsen i øjeblikket.
En af de gode ting ved sådan en debat som den, vi har i dag, er at finde ud af, at der stadig væk er forskel på højre og venstre - eller højre og venstre og midten - i dansk politik, og at der stadig væk er nogle, som rendyrket går ind for centralisme og umyndiggørelse, og hvad ved jeg.
For det mener jeg egentlig er det, som er kommet til udtryk mange gange i debatten i de korte spørgsmål, som vi har fået i dag.
Hele tankegangen, der ligger bagved, også i den første linje i det forslag til vedtagelse, der ligger her, om at sikre alle pensionister gratis tandpleje, nødvendig medicin og briller,
er tankegangen om, at man ikke som udgangspunkt er ansvarlig for sig selv, men at det som udgangspunkt er staten, der skal tage vare sådan på hvad som helst.
Det er det, der ligger bagved, og det, der egentlig er det fornøjelige ved sådan en debat i dag, er, at vi får det tydeligt markeret. Med hensyn til det med hjemmehjælpen vil jeg sige, at hjemmehjælpen skal bruges til hjemmehjælp; den skal som udgangspunkt ikke bruges til omsorg.
Det er jo en falliterklæring, hvis vi ender derhenne.
Omsorg er ikke noget, man kan ansætte folk til; man kan ikke ansætte kærlighed, man kan ikke ansætte omsorg.
Her skal vi være fuldstændig bevidste om, at den dag, hvor vi for alvor fra talerstolen begynder at insinuere eller lægge op til, som Enhedslisten altså gør her, at den opgave kan vi lige så godt opgive, fordi der er X antal procent, som er i den ulykkelige situation ikke at have nogen omgangskreds, og det kan vi åbenbart ikke redde, og så skal vi bare ansætte nogle til det, den dag, hvor vi har gjort det, har vi sendt det signal ud til alle andre, alle os i samfundet, alle os, der er en del af fællesskabet, om, at vi ikke behøver at tage vare på den opgave.
Vi behøver ikke tage den alvorligt.
Vi kan bare lade staten løse den for os.
Vi kan bare betale vores skat, så bliver alt andet klaret, og så kan vi tage udgangspunkt i og nøjes med at leve vores eget individualistiske, egocentrerede liv.