runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Sohn (SF), 1999-12-07:
Til fru Eva Kjer Hansen
: Er der ikke en forskel på at blive ansat på ordinære løn- og ansættelsesvilkår på lige fod med kollegerne og alternativt det, som Venstre ønsker: at blive sendt ud i puljejob på den samme arbejdsplads?
Så må man stille spørgsmålet: Er det manglende vilje
eller manglende evne hos de private arbejdsgivere?
Og det burde Venstre jo gøre, hvis man er interesseret i, at det private erhvervsliv skal bidrage mere.
Det ønsker ikke at bidrage mere, det kan ikke bidrage mere, og så må man da tage fat inden for det offentlige.
Nogle skal jo gøre noget for at få nedbragt ledigheden og få løst nogle af de uløste opgaver.
Jeg tror ikke, at der er nogen her i Folketinget, som ikke ønsker, at det skulle gå den vej.
Virkeligheden er jo, at der ikke er tilstrækkelig efterspørgsel efter - nu er jeg lidt bange for at sige den ældre arbejdskraft, for den bliver jo yngre og yngre.
Men det er virkeligheden.
erfaring -
at er man i job, så er det altså ulige lettere at søge over i et andet.
Derimod vil de, der kommer ind i offentlige servicejob, med det som basis og det som grundlag have væsentlige større muligheder for at søge et job i den private sektor og få jobbet.
Til fru Jette Gottlieb vil jeg sige, at jeg ikke ved, om tingene havde været anderledes, men at jeg bestemt synes, at forligskredsen gerne kunne have været større, og at Enhedslisten havde været en del af den.
Til fru Anne-Marie Meldgaard: Jeg forstår ikke helt spørgsmålet.
Altså det her er jo et af de, vil jeg tro, mange lovforslag, som vi fra SF's side adskillige gange har taget patent på, havde jeg nær sagt; det kan man vist ikke gøre i politik.
Men vi har da advokeret for det her forslag, siden vi i foråret holdt landsmøde, og hen over hele sommeren har det været et af vores hovedkrav til finanslovforhandlingerne, så jeg kan bestemt ikke forstå, hvordan man kan få den opfattelse af ordførertalen, at jeg ikke skulle kunne støtte forslaget.
Men jeg medgiver da gerne, og det vil jeg da gøre til enhver tid, at vi har været kritiske, og det tror jeg også er gået op for alle, over for tidligere tiders aktiveringsindsats, og vi kunne se en fordel i, at man også kunne få en genoptjeningsret, når man er i ordinære job.
Det kunne vi ikke komme igennem med, men det betyder da ikke, at vi ikke synes, det er er godt lovforslag.
Vi synes, det er et godt lovforslag. Vi synes, at det kan give et fantastisk løft i den offentlige service, et tiltrængt løft i den offentlige service også i en tid, hvor der bliver mangel på arbejdskraft bl.a. inden for den offentlige sektor.
Så det er i alle sammenhænge et udmærket initiativ.
Til hr. Mogens Andreasen vil jeg sige, at jeg er ret overbevist om, at når borgmesteren i Vejle, som er et forstandigt menneske og en usædvanlig dygtig borgmester, får læst aftalen og får den forklaret, så vil også han synes, det er et særdeles godt initiativ, på lige fod med de øvrige borgmestre, som har fået sat sig ind i det.
Anders Samuelsen (RV), 1999-12-07:
Formålet med dette lovforslag er på den ene side at forbedre beskæftigelsesmulighederne for ældre ledige, der i dag har svært ved at vende tilbage til arbejdsmarkedet, og på den anden side at afhjælpe det stigende rekrutteringsbehov, som især kommunerne vil opleve inden for de nærmeste år, i takt med at de store generationer går på pension og ungdomsårgangene bliver mindre.
I en 2-årig forsøgsperiode kan stat, amter og kommuner søge om et statsligt tilskud til ansættelse af ældre langtidsledige eller i hvert fald langtidsledige fra 48 år og opefter i varige stillinger på ordinære løn- og ansættelsesvilkår.
Det årlige tilskud udgør 100.000 kr. pr. helårsstilling i hele ansættelsesperioden.
Der skal ikke herske nogen tvivl om, at Det Radikale Venstre som udgangspunkt er stærkt betænkelig ved at indføre den her slags ordninger.
for kassetænkning, men også og allerførst med udgangspunkt i, at det ikke er rimeligt at ansætte folk med tilskud i ryggen, hvis de faktisk er værd til en fuldtidsstilling på normale vilkår
Det mener vi er det, som skal være den drivende kraft, den drivende målsætning.
Det er også derfor, at Det Radikale Venstre altid vil sige, at det er den sidste løsning at benytte sig af f.eks. skåne- og fleksjob.
Det må aldrig blive det, som man først kaster sig over.
Der har så været en diskussion i en længere periode om, om man ikke kunne foretage sig yderligere på det her område og afprøve nye ordninger, og en af de ordninger, som er blevet foreslået, er altså den her med at give et tilskud på 100.000 kr. pr. helårsstilling.
Det har vi fra Det Radikale Venstres side så valgt at tilslutte os at man gør, men på den klare betingelse, at det er et 2-årigt forsøg, så vi har mulighed for at vende tilbage og se: Virker det her efter hensigten, eller virker det ikke efter hensigten?
Det Radikale Venstre vil følge udviklingen på området meget nøje og vil på baggrund af de erfaringer, vi får, gøre vores holdning klar til, om vi skal forlænge forsøgsperioden efter de 2 år.
Frank Aaen (EL), 1999-12-07:
Jeg er glad for at få bekræftet, at SF synes, der skulle have været genoptjeningsret, for det er jo alt andet lige en mærkværdighed, som jeg slet ikke kan forstå nogen kan tilslutte sig, at hvis to personer, der måske har arbejdet 7 år på samme arbejdsplads, med det samme arbejde, med den samme løn, bliver arbejdsløse, fordi institutionen nedlægges, så kan den ene gå ud med fuld dagpengeret, og den anden kan gå ud uden nogen fuld dagpengeret - efter 7 år, samme arbejde, samme løn, samme vilkår for alt andet end det ene meget vigtige punkt: retten til dagpenge.
Derfor vil jeg gerne spørge hr. Ole Sohn: Med hvilke vægtige begrundelser blev det rimelige krav afvist?
Altså hvorfor kunne man ikke komme igennem med kravet?
Det synes jeg da var rart at få oplyst her i debatten.
Eva Kjer Hansen (V), 1999-12-07:
Til hr. Ole Sohn skal jeg nøjes med at sige, at jeg tvivler på, at de offentligt ansatte betragter det som en ansættelse
på lige vilkår, for sagen er jo, at her er en gruppe, der kommer med en kvalifikation i form af ledighed og 100.000 kr. i rygsækken.
Jeg er ikke sikker på, at de offentligt ansatte vil være enige med hr. Ole Sohn.
Jeg vil gerne citere fra vismandsrapporten, hvor der bl.a. står: »Ligeledes er det afgørende, at det offentlige forbrug holdes nede og kun får lov til at vokse betydelig mere afdæmpet end i løbet af de seneste 6 år.«
Og videre: »Men inden for visse sektorer vil der forsat være mangel på arbejdskraft med den konsekvens, at der kan komme højere lønstigninger. Hvis dette sker, er der risiko for, at de større lønstigninger breder sig til resten af arbejdsmarkedet.«
Jeg synes, det er sådanne udtalelser, man burde lytte til og derfor blive meget mere opsat på at få folk ud i ordinære job i stedet for at oprette en række ekstra job i det offentlige.
Så må jeg sige til hr. Poul Erik Dyrlund, at nu bliver jeg forvirret, for jeg kan forstå, at hr. Dyrlund mener, at vi her taler om nogle af de dårligst uddannede.
Fru Anne-Marie Meldgaard var tidligere inde på, at der var meget stor forskel på uddannelserne, og derfor gjorde det ikke noget, at man kun ville tilbyde kortere uddannelse.
Jeg er altså forvirret nu og kan ikke finde ud af, hvad det egentlig er for nogle job, Socialdemokratiet mener der overhovedet kan besættes via denne ordning.
Kan vi få nogle konkrete eksempler på, hvad det er for nogle servicejob, der er i tankerne?
Endelig skal jeg til fru Anne-Marie Meldgaard sige, at jeg synes, noget af det, der er positivt at se, er det, som er foregået af nye incitamenter rundtomkring.
Jeg tænker på udliciteringen af jobformidlingen, som er foregået i Herlev og Glostrup Kommuner.
I Glostrup Kommune har man synlige resultater med aktiveringen af 12 personer: De 5 er kommet i faste job.
Det er sådan nogle ting, jeg synes man skulle gribe mere fat i og motivere til sker ude omkring.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-12-07:
Ved de par møder, vi var med til i den brede kreds af partier omkring det store bord hos finansministeren, syntes vi faktisk, at der fremkom et ganske godt oplæg til det, som kaldtes servicejob, men som så senere i en større kreds blev til noget helt andet.
Vi var i et par uger dér meget, meget forbavsede over, at vi ikke blev indkaldt til flere møder.
Jeg kan tydeligt huske, hvad vi sagde ved det sidste møde, vi var til hos finansministeren om det emne her: at vi var meget positivt indstillede over for noget i omegnen af det, der lå på bordet her. Jeg kan også huske, at der til møderne hos arbejdsministeren, hvor vi arbejdede med arbejdsmarkedsreformen, hver gang ved slutningen af mødet blev sagt: Så formoder jeg, at det dér med servicejobbene kommer som et supplement til det, vi sidder og laver her, besluttet i en anden kreds.
Men vi hørte ikke noget i 2-3 uger, indtil vi så meldte ud, at vi ikke ville deltage i flere forhandlinger om hele finanslovkomplekset, fordi vi ikke fik nogen imødekommelser.
Jeg kan forstå, at der er andre partier, der har været udsat for den samme oplevelse.
Og jeg må indrømme, at det blev noget ringere, da det så skulle vedtages i en snævrere kreds - og betydelig dyrere.
Og det er positivt, at det her er ordinære job, altså job i ordinære løn- og ansættelsesvilkår. Og man kan også sige, at der i den måde, det er opstået på, er tale om en slags måde at overhale kassetænkningen på.
Men jeg skal ellers hilse og sige, at der opstår andre muligheder for kassetænkning i den måde, som lovforslaget nu fremstår på: en forsøgsperiode på 2 år, men sandelig en forsøgsperiode, som strækker sig i en næsten uendelig årrække og derfor jo virkelig er dyr for staten på lang sigt.
Medvirkende dertil er jo også, at man går helt ned til såkaldte lidt ældre.
Det er altså dem, der er fyldt 48 år.
efterhånden, når man er lidt ældre som 48-årig
Det medfører jo også det problem, at man risikerer, at det offentlige tager fra den yngste ende af den gruppe, og at det ikke er dem, som har behov for at komme ind i de servicejob her, der reelt kommer det, og at man jo også får folk ind, som helt klart vil være i stand til at bestride et almindeligt job uden løntilskud i.
Det betyder altså, at man kommer til at selektere folk blandt nogle, som ikke har været i ledighed så skrækkelig længe, altså at vælge dem ind i de servicejob her i stedet for at tage nogle andre, som trænger mere, og altså tage ganske almindelig arbejdskraft ind med løntilskud på 100.000 kr. fra staten.
Jeg synes, det er fuldstændig tåbeligt.
Det kan nok forstås af de bemærkninger her, at vi ikke kan tilslutte os lovforslaget.
Vi var ellers positive over for det fra starten.
Vi syntes, at det dengang så ud som et led i at undgå den meningsløse aktivering, og at det så ud som en mulighed for som sagt at komme lidt ud over kassetænkningen og få noget fornuftigt ud af de pengene, som ellers gives ud som dagpenge.
Men med den ordning, der her er blevet, kan vi ikke være med.
Anders Samuelsen (RV), 1999-12-07:
Jeg vil til sidst bare helt kort sige, at Det Radikale Venstre forsøger faktisk at fastholde nogle principper, en skelnen mellem ordinære job, støttede job, ikkestøttede job, job til folk med manglende erhvervsevne, arbejdsevne, hvorimod der er andre partier, der tilsyneladende er totalt principløse på det her område og blot går efter et princip, nemlig ligegyldigt hvad, ligegyldig hvilken stilling, så er der rettigheder, og de rettigheder skal helst holde fra nu af og så indtil, ikke det næste årtusind, men det næste igen. Det er ikke den måde, vi arbejder på i Det Radikale Venstre.
Frank Aaen (EL), 1999-12-07:
Ja, der er forskel på skåne- og fleksjob og så på servicejob.
Men hvor bliver principperne af?
må jeg spørge hr. Anders Samuelsen.
Altså i virkeligheden er et skåne-fleksjob et endnu mere støttet arbejde end dem, vi taler om her, for der er pengene jo bundet til den, der bliver ansat, og det synes vi er en god idé. Men her giver man jo pengene til kommunerne, som så ansætter et menneske, fordi de har brug for det i al almindelighed.
Jeg forstår ikke, hvor principperne er.
Jeg tror ikke, der er nogen principper.
Jeg er bange for, at det bare er noget med, at man synes ikke, at folk skal have dagpengeret i den her situation.
Anders Samuelsen (RV), 1999-12-07:
Lige netop skåne-fleksjob og rettigheder på skåne-fleksjobområdet nævnte jeg bevidst, og jeg har derfor også brugt den definition: Her taler vi om personer, som ikke mangler arbejdsevnen på nogen måde, men hvor man blot indfører en ny type job med et tilskud på 100.000 kr.
, og det er en anden situation end skåne-fleksjob, hvor vi stadig væk er åbne over for at se på, hvad vi kan give af yderligere rettigheder i forhold til dem, som vi har i dag.
Deri ligger der en skelnen, som vi gerne vil holde fast i fra Det Radikale Venstres side.
Frank Aaen (EL), 1999-12-07:
Nu er det vist Det Radikale Venstre, der er ude i kassetænkningen.
Når pengene kommer fra den kasse og den kasse, så giver det ikke ret, når de kommer fra den kasse, så giver det ret.
Men jeg anerkender fuldt ud, at Det Radikale Venstre har bevæget sig på det her punkt.
Jeg synes, at det er fint.
Jeg anerkender også, at Det Radikale Venstre har forbeholdt sig ret til om 2 år at revurdere, om det er klogt, eller om det er gået i den gale retning.
Det, jeg bare stadig væk ikke forstår, er, at også i forsøgsperioden nægter man mennesker almindelige rettigheder, som andre har, nemlig den ret, at man kan få dagpenge, hvis man bliver arbejdsløs.
Så vil jeg lige sige til sidst: Jeg erindrer, at i en debat, vi havde om skåne- og fleksjob, var hr. Anders Samuelsen indstillet på, at der skulle mennesker have almindelige faglige rettigheder, herunder dagpengeret.
Anders Samuelsen (RV), 1999-12-07:
Se nu har vi fra Det Radikale Venstres side valgt med åbne øjne at gå ind i dette forsøg og altså bakke op om forslaget, på trods af at vi altså generelt er nervøse for at indføre den type ordninger, for vi mener faktisk, at der i den sidste ende er stor sandsynlighed for, at det kommer ledige til skade, og at der bliver en alt for stor mulighed for at lave kassetænkning.
Men nuvel, det er blevet forsøgt at strikke en ordning sammen, som skulle tage hånd om de værste udgaver af kassetænkning, og tilbage står så bare den konklusion, at her er der tale om job, som der gives et direkte tilskud til på 100.000 kr., og dermed er det et tilskudsjob og ikke et ordinært job i den forstand, at det er den konkrete arbejdsgiver, som betaler hele lønnen.
Man kan så sige, det er en samlet offentlig kasse.
Man kan selvfølgelig lave definitioner i den retning, men det er vores udgangspunkt, at der er tale om et tilskudsjob, og så er der ikke optjeningsmuligheder.
Det vil vi holde fast i, og så skal jeg i øvrigt blot henvise
til de korte svar, som jeg har forsøgt at give tidligere.
Jette Gottlieb (EL), 1999-12-07:
Jeg vil gentage, om det ikke er muligt at opfatte det sådan, at de 100.000 kr., der nu bliver overført, ikke bliver overført til personen.
Det er ikke personen, der er støttet; personen skal jo netop lave fuldstændig ordinært arbejde.
Det er ideen om, at man skal forhøje den kommunale service, der er støttet, og som sådan bliver de penge overført, sådan at kommunerne har råd til at ansætte yderligere en ordinært ansat.
På den baggrund gentages spørgsmålet.
Frank Aaen (EL), 1999-12-07:
Det var da vist en nytolkning af aftalen, vi hørte her til sidst.
Altså der er udtrykkelig tale om en aftale om, at man ansætter mennesker.
De er bare tilfældigvis blevet lidt ældre og har været arbejdsløse i lang tid, men man ansætter dem i en helt almindelig stilling.
De erstatter eventuelt en anden kollega, der er flyttet over til noget andet eller er gået på pension.
De får helt normal løn.
De får helt normal pension.
De får i alle stræk lov til at lave det samme og få samme belønning, samme faglige rettigheder som alle andre.
Der er bare én ting.
Det er, at selv om de har været der i 5 eller 6 år, så har de stadig væk ikke optjent ret til at få dagpenge. Skal vi ikke lige prøve at holde fast i, hvordan det kan forsvares set fra det enkelte menneskes synspunkt?
Altså hvordan skal man som menneske betragte det, når man har arbejdet så lang tid og alligevel ikke kan få dagpengeret?
Og har mennesker, der har arbejdet så lang tid, ikke for længst bevist, at de er i stand til at klare et ustøttet arbejde?
Anders Samuelsen (RV), 1999-12-07:
Da det i ret høj grad er et nyt område, vi vader ind i,
så vil jeg ikke på forhånd lægge mig fast på, hvad det er, vi skal definere som succeskriterierne, når vi om 2 år skal tage stilling til, hvorvidt denne ordning har fungeret eller ej. Lad os se på det med åbne øjne.
Jeg vil hellere gå ind i det med det som udgangspunkt og sige: Lad os så se, hvilke konsekvenser det egentlig har haft.
Jeg er sikker på, at der vil udvikle sig nogle konsekvenser, som vi ikke i dag vil være i stand til at forudse. Så til spørgsmålet om det med tilskud og mulighed for at optjene rettigheder.
Der mener jeg, jeg i mit første svar har gjort forholdsvis klart, hvad vores indstilling er.
Når vi taler om folk, som har deres fulde arbejdsevne i behold, og staten så yder et ekstraordinært tilskud til den ansættende myndighed, som får gavn af jobbet, så mener vi, at der ikke er tale om en traditionel beskæftigelse i den offentlige sektor, som kan give optjeningsrettigheder.
Det er en anden situation, vi taler om, og derfor mener vi ikke, at der skal være mulighed for at optjene rettigheder.
Jette Gottlieb (EL), 1999-12-07:
Jeg studser en lille smule over formuleringerne om den radikale politik på området, for det her forhold kan jo ikke under nogen omstændigheder sammenlignes med de gamle jobtilbudsordninger.
Hvorfor kan man f.eks. ikke opfatte de 100.000 kr. som et tilskud til kommunerne til at forbedre den kommunale service?
Og hvis det nu var logikken, ja, så måtte det jo betyde, at samtlige offentligt ansatte ikke burde have optjeningsret, for de er jo på overførselsindkomst.
Eller hvordan skal det forstås?
Ole Sohn (SF), 1999-12-07:
Det skal bare være et forsøg på at få en brugeroplysning.
Hvis man nu forestiller sig, at forsøget bliver en succes, hvad er så kriteriet for, at Det Radikale Venstre vil fortsætte ordningen?
Er det, at mange gør brug af den og siger, at det her er virkelig noget kvalitet, det giver gode besparelser for staten, det giver bedre service fra det offentlige og mere selvværd for den enkelte?
Er det det, der er succeskriteriet?
Eller er det, at hvis det er meget få, der bruger den, så vil man godt køre den videre?
Anders Samuelsen (RV), 1999-12-07:
Jeg skal ikke gå ind i, hvad der foregår i de mørke nætter, eller give referater fra den type møder, men jeg vil gerne redegøre for, hvad der er Det Radikale Venstres grundindstilling, når det offentlige ansætter folk, som har fuld arbejdsevne, med støtte i ryggen fra det offentliges side.
Der er det vores synspunkt, at der er tale om en situation, hvor man ikke bør optjene rettigheder, som vi kender det, når man er på ordinær beskæftigelse uden tilskud, og det er bl.a. med baggrund i de dårlige erfaringer, som vi havde især op gennem 1980'erne med en række tilskudsjob, som gav mulighed for at genoptjene dagpengerettigheder, hvilket i den sidste ende faktisk bandt folk længere i dagpengesystemet, end der overhovedet var behov for.
Jette Gottlieb (EL), 1999-12-07:
Nu nærmer vi os så en situation, hvor vi af hestens egen mund måske kan få argumenterne for, hvorfor man har forsøgt at hindre, at den her ordning med rigtige job bliver rigtige, rigtige job, hvor folk også har optjening af dagpengeret.
Jeg vil gerne spørge den radikale ordfører, om vi så kan få argumenterne for, hvorfor det lige netop på det punkt skal adskille sig fra hinanden, når man nu er i gang med at lave et forsøg af denne her karakter.
Frank Aaen (EL), 1999-12-07:
Det var langt hen ad vejen en fælles indsats, vil jeg også sige, af CD, SF og Enhedslisten, og jeg er glad for at notere mig, at det ikke var CD, der stod i vejen for, at de her mennesker også hvad angår dagpengeretten kunne blive ligestillet med andre.
Susanne Clemensen (CD), 1999-12-07:
Til hr. Frank Aaen vil jeg sige, at CD gerne havde set, at de her job på alle områder var at betragte som almindelige job på almindelige løn- og ansættelsesvilkår, men det her er jo et spørgsmål om det muliges kunst.
Det er forhandlinger, det drejer sig om, og vi synes, vi har fået væsentlige indrømmelser på det her område i forhold til det oplæg, der oprindelig kom fra regeringen, hvor det kun var 50-årige og opefter, der kunne være omfattet af ordningen, og der var en kvote på 4.500 personer.
Den er fjernet nu.
Det var også kun beskæftigelse i den kommunale sektor.
Nu er det bredt ud til, at det er stat, amter og kommuner.
Vi synes faktisk, at vi har fået nogle væsentlige indrømmelser her, og så er det som sagt det muliges kunst, og man kan blive nødt til at indgå et kompromis.
Frank Aaen (EL), 1999-12-07:
Jeg vil godt starte med at rose CD, fru Susanne Clemensen og fru Mimi Jakobsen for den meget aktive indsats, de har gjort for at få det her gennembrud, hvor dagpenge, aktiveringsmidler og tåbelig aktivering bliver omdannet til rigtige stillinger til almindelig løn til fordel for den kommunale service, til fordel for den arbejdsløse.
Alt er meget godt.
Vi er meget glade og tilfredse, også med, at vi har kunnet tilslutte os aftalen, da I andre havde forhandlet den på plads der i nattens mulm og mørke.
Men jeg er nødt til at stille det ene spørgsmål, om det var et CD-krav, at når et menneske har arbejdet i sådan en stilling her i et servicejob i 5 år, 6 år, skulle vedkommende ikke have dagpengeret på lige fod med alle andre på samme arbejdsplads.
Mogens Andreasen (DF), 1999-12-07:
Lad mig sige med det samme, at det foreliggende lovforslag i forhold til Dansk Folkepartis principielle holdning er en skævvridning.
Der er fra vores side ingen tvivl om, at de ledige skal i arbejde, men vi mener i modsætning til regeringens opfattelse, at de ledige skal i arbejdspraktik på det private arbejdsmarked og ansættes i et ordinært job på det private arbejdsmarked.
Hvis Dansk Folkeparti skulle støtte dette lovforslag, ville det i det mindste forudsætte en ligestilling imellem det offentlige og det private arbejdsmarked.
Vi finder regeringens vurdering af besparelserne ved gennemførelse af lovforslaget som værende ret usikre, og vi ønsker ikke at støtte den forsøgsordning.
Ole Sohn (SF), 1999-12-07:
Nu er sådan nogle finanslovforhandlinger jo forhandlinger, og hvis ikke der i nogle forhandlinger fås indrømmelser, så kan man jo enten sige, jamen så går vi vores vej, eller også går man et skridt i den rigtige retning.
Det har vi altså valgt at gøre, for vi har ikke 90 mandater.
Derfor er vi gået et afgørende, smukt, rigtigt skridt fremad, og jeg er da selvfølgelig også glad for, at Enhedslisten har tilsluttet sig forliget, sådan at vi i fællesskab kan være med til at sikre, at vi bevæger aktiveringspolitikken i den rigtige retning.
Frank Aaen (EL), 1999-12-07:
Det kan man ikke vide, for den ene kan være ansat på den allersidste dag i aktiveringsperioden, og dermed vil der ikke være nogen død periode, og så vil der heller ikke være nogen dagpengeret bagefter.
Men jeg spurgte jo i virkeligheden ikke hr. Ole Sohn, om det her var bedre end det, der var i forvejen, for det er vi jo fuldstændig enige om.
Nej, jeg spurgte hr. Ole Sohn
, om hr. Ole Sohn var i stand til - men jeg tror, vi vil vende tilbage til arbejdsministeren, når han kommer herop, og de andre forligspartier - at forklare, hvad det er for nogle vægtige argumenter, der er blevet ført frem i debatten, som skal indebære, at folk, der bliver ansat, man kalder det ordinært, alligevel ikke har noget så basalt som ret til at få dagpenge efter 5-6 års ordinært arbejde.