Holger K. Nielsen (SF), 2005-02-24:
Valget er overstået, og vælgernes dom blev afsagt, og det må vi naturligvis respektere.
Regeringen kunne få magten igen.
Det beklager vi, vi havde håbet, at det var gået anderledes.
Men det må vi naturligvis respektere.
Jeg må sige, at det dog har én fordel, nemlig at nu kan regeringen ikke længere sige, at det er den tidligere regerings skyld, når vi tager et eller andet problem op.
Nu vil den være ansvarlig for de problemer, den står over for, fordi den ikke længere bare kan henvise til, at de skyldes tidligere regeringer.
Vi vil være opposition til regeringen, men vil naturligvis også lave aftaler, hvis det er muligt; vælgerne skal vide, at det, at de har stemt på SF, betyder, at de stemmer skal bruges, hvor det er muligt.
Jeg tvivler på, at det bliver muligt på særlig mange områder, men hvor det er muligt, vil de naturligvis blive brugt.
Hvis man ser på regeringsgrundlaget og husker statsministerens tale i dag, er der mange udmærkede ord, men der er også megen varm luft.
Hovedproblemet er, at der er meget lidt konkret.
Hele velfærdsområdet er jo utrolig afhængigt af de økonomiske rammer, der er givet for specielt kommunerne, og vi har tidligere i dag diskuteret alle disse spørgsmål.
Jeg må sige, at når man vedvarende siger, at man vil hæve niveauet i folkeskolen, og at man vil gøre mere for børnenes uddannelse, kan det ikke realiseres, medmindre der også er de nødvendige økonomiske rammer.
Ellers kan det simpelt hen ikke lade sig gøre, og i betragtning af at man stort set har brugt hele det økonomiske råderum og i virkeligheden mere end det, hænger det i en meget tynd tråd, og det vil vi naturligvis følge op på i den valgperiode, der kommer.
Vælgerne har haft nogle forventninger om konkrete forbedringer på daginstitutions-, folkeskole- og ældreområdet, og jeg er ret sikker på, at de bliver skuffede.
Men det må vi tage fat på til sin tid.
Vi synes også, det er spændende med det nye Globaliseringsråd, der skal nedsættes, men igen er der langt fra de fine ord til konkret handling.
Specielt ligger der et problem i den meget snævre tilgang, regeringen har til hele udtrykket globalisering.
Det er, som om regeringen tager sit udgangspunkt i, at vi kun skal ruste os til globalisering i det danske samfund.
Det er karakteristisk, at de organisationer, som skal sidde i Globaliseringsrådet, er erhvervslivet, fagbevægelsen og uddannelsesinstitutionerne, men der er ingen internationale organisationer med, og der er ingen ulandsorganisationer med.
Det er udelukkende et snævert dansk udgangspunkt, der tages.
Vi er også nødt til at overveje en strategi for, hvordan vi selv kan påvirke den internationale udvikling.
En globaliseringspolitik er jo ikke bare et spørgsmål om, at lille Danmark skal klare sig, det er også et spørgsmål om, at vi aktivt påvirker de internationale forhold, vi skal arbejde under, og det er der intet som helst om i regeringens udspil.
Ulandsstøtten er blevet skåret ned, og vi har mistet den moralske autoritet, vi havde tidligere.
Miljøindsatsen er jammerlig, der er ingen visioner eller ideer her, og udlændingepolitikken har gjort Danmark indadvendt, samtidig med at vi eksporterer problemer til andre lande.
Men tingene hænger jo sammen.
Det kan ikke hjælpe noget, at man har fine strategier om forskning, uddannelse og erhvervsudvikling, når man samtidig bliver så indadvendt, at man nægter unge mennesker at gifte sig med dem, de elsker, fordi vedkommende ikke er danske statsborgere, og fordi vedkommende kommer fra udlandet.
Så har man skabt et lukket samfund, en lukket kultur og en lukket diskussion, som tilfældet er med regeringens politik.
Hvad hjælper det, at vi siger, at de unge mennesker skal rejse ud, dygtiggøre sig og tage del i de globale udfordringer, hvis vi så nægter dem at komme hjem, hvis de tilfældigvis gifter sig?
Det er jo et helt forkert signal at sende.
Hvad hjælper det, at vi vil være verdens førende land på en række områder, når vi samtidig sakker agterud i hele det internationale samarbejde, og når man ikke tager os alvorligt, som man gjorde det tidligere, når det drejer sig om overholdelse af menneskerettigheder, ulandsbistand og vores grønne profil – alle de områder, som vi må tage alvorligt, både af hensyn til selve problemerne, men også af hensyn til, at vi selv skal have en stærkere rolle at spille?
Tingene hænger sammen.
Vi kan ikke bare tage udgangspunkt i andegården, hvis vi skal spille en aktiv rolle i hele globaliseringsprocessen, og den sammenhæng mangler fuldstændig.
Vi er nødt til som ansvarlige mennesker, men også for at få skabt en dansk strategi, at tage de globale problemer alvorligt.
Hvis vi ikke gør en indsats på energipolitikområdet, vil olieressourcerne slippe op, og så står vi med nogle meget alvorlige problemer.
Vi må også tage alvorligt, at vi står med nogle globale klimaproblemer, som ændrer forholdene på vores klode.
Det kan ikke hjælpe noget, at vi vedvarende kun tænker på i morgen og i overmorgen.
Vi må også have en politik for vores børn, vores børnebørn og vores oldebørn, vi må have et langsigtet perspektiv for vores politik, og det er der ikke her.
Det er kortsigtede, indadvendte løsninger, og derfor er der et fantastisk misforhold mellem de mange fine ord og det, som er regeringens konkrete politik.
Hele beskæftigelsesindsatsen er et meget svagt punkt i den økonomiske politik.
Hvis de økonomiske planer skal hænge sammen, skal der skabes mindst 60.000 job, men det er der ingen som helst strategi for og ingen konkrete forslag til.
Man håber, at det sker, men man sammenblander, som hr. Jens Rohde gjorde her i formiddags, bevidst beskæftigelse med arbejdsudbud, som om det er de samme ting, og derfor må vi sige, at der er nogle kolossalt svage punkter her.
Hvorfor vil man ikke satse mere målrettet på en sammenkobling af miljø og job?
Det er jo præcis et område, hvor vi kunne spille en international førerrolle og sige, at der er nogle globale problemer, der skal løses – miljøproblemer, klimaproblemer og olieressourceproblemer.
Hvorfor går vi ikke i spidsen og skaber et brand, et varemærke »Made in Denmark«, gående på at vi er det grønne land, et grønt foregangsland, et land, der tager disse ting alvorligt, og et land, der skaber job på alle de områder?
Der er ingen overvejelser om det, det er sniksnak, det er overvejelser på overskriftsplanet og intet som helst andet.
I valgkampen så vi, at statsministeren pludselig blev interesseret i udkantsområderne.
Men hvor er de nærmere overvejelser om udkantsområderne i Danmark i det hele taget?
Det er jo ikke bare Nordjylland, det handler om.
Det handler også om Lolland-Falster, det handler om andre dele af Jylland, og det handler om andre dele af dette land, som er ved at sakke agterud i udviklingen, og hvor mange mennesker føler sig utrygge over for fremtiden.
Hvor er de nærmere overvejelser over det?
Hvordan skaber man job for de ufaglærte, der bliver fyret i de job, der findes i øjeblikket?
Hvordan får man de mennesker ind på arbejdsmarkedet på en ordentlig måde?
Ved at bruge den offentlige sektor langt mere aktivt og offensivt til at skabe beskæftigelse.
Hvorfor er man imod at genindføre den servicejobordning, som faktisk var en fantastisk god ordning for mange mennesker, der blev fyret?
Hvorfor afviser man konsekvent at have offensive strategier, når det gælder om at få renoveret vores skoler?
Det er ikke med her.
Hvorfor afviser man at skabe bedre forhold for børnene i daginstitutionerne og i det hele taget skabe en bedre offentlig sektor i en situation, hvor der faktisk er stor arbejdsløshed mange steder?
Igen store ord, men ingen konkret handling.
Folkeskolepolitikken spiller en stor rolle i debatten i dag.
Den gjorde det i valgkampen, den har også gjort det under debatten i dag, og det synes jeg er godt.
Det er positivt, at vi får en fremadrettet og efter min mening også værdipolitisk diskussion om, hvad det er, vi vil med vores folkeskole.
Jeg synes, det er interessant at konstatere, også i forlængelse af De Konservatives indlæg tidligere i dag, hvordan der er sket et fundamentalt skifte i dansk skolepolitik.
I hvert fald siden skoleloven af 1958 har dansk folkeskolepolitik været præget af det, man kan kalde kulturradikalismen og højskoletraditionen i dansk kulturliv.
Det er især omkring Det Radikale Venstre, omkring Socialdemokratiet og omkring SF, der er skabt flertal og skabt en dynamik i den danske skoleudvikling, og det afspejler i virkeligheden den modsætning i dansk kulturdebat, der har været gennem mange år mellem frisind og konservatisme, mellem decentral tænkning og centralisme og mellem tolerance og mangel på tolerance.
Som jeg har sagt tidligere i dag: Det er ikke nogen tilfældighed, at De Konservative har været uden for de flertal, der har skabt folkeskolepolitikken i dette land.
Det var imod hele deres tænkning om snæver faglighed, om gammeldags skole og om fælles værdier – underforstået: kristendom, dansk nationalisme og dansk historie og intet som helst andet.
Det er konservatismens traditioner.
Nu er De Konservative kommet ind i varmen.
De har nu fået en skoledebat, der handler om snæver faglighed, og at vi udelukkende skal opprioritere undervisningsfærdigheder i matematik, læsning og naturfag.
Lad mig sige med det samme, at vi er tilhængere af, at børnene lærer noget.
Vi er tilhængere af, at børnene skal lære at læse, og vi har faktisk nogle meget visionære ideer om og målsætninger for, at alle børn skal kunne læse, når de starter i 3. klasse.
Men vi vil ikke være med til, at det skal ske på bekostning af den frisindede skoletradition, der har båret den danske folkeskole gennem det 20. århundrede.
Det er det, der er ved at ske nu, og det er en stor fejl, for hvis vi ser på det globaliserede vidensamfund, som er udgangspunktet for regeringens nye program og for talen i dag, er det, vi har brug for, netop mennesker, der kan tænke selv – mennesker, der er kreative, mennesker, der kan samarbejde, og mennesker, der har kunstneriske evner ved siden af den mere snævre faglighed.
Det er her, vi er stærke.
Det er netop her, vi er stærke, og det er jo derfor, at vi i dette land på trods af alle forudsigelser om det modsatte har været i stand til at skabe et dynamisk erhvervsliv og har været i stand til at omstille os.
Det har vi rent faktisk været, og det skyldes præcis det skolesyn, der har præget den danske folkeskole i det 20. århundrede, og som man er ved at ændre fundamentalt i øjeblikket.
Jeg er ked af, at Socialdemokraterne måske er hoppet med på denne konservatisme i skolepolitikken.
Jeg håber, at vi kan få en diskussion, også med Socialdemokraterne, om at vende tilbage til det, jeg vil kalde den frisindede skoletradition, for jeg synes, det er en dårlig udvikling, vi er ved at se her, og jeg synes, det er bemærkelsesværdigt, at den nye minister på området, som jo har en helt anden traditionel baggrund, tilsyneladende uden sværdslag har accepteret De Konservatives store indflydelse på folkeskolepolitikken.
Som sagt: Vi må konstatere, at vælgerne har talt.
Men jeg kan også garantere for, at hvis vi kan få regeringen væltet, vil vi gøre det så hurtigt som overhovedet muligt.