Erik Mortensen (S), 2004-12-01:
Lovforslaget her, L 124, er nok noget af det nærmeste, vi kommer definitionen bunkebryllup, hvor man blander ting og sager lige fra CO2-afgifter til gamle motorcykler.
Det er ikke særlig acceptabelt, det er faktisk slet ikke acceptabelt.
Jeg går ud fra, at regeringen på forhånd har flertal for det, og så siger man, at man så tager det hele med, for man kan jo ikke forvente, at oppositionen forholder sig konkret til de enkelte lovforslag og kan sige ja til sådan et virvar af forslag.
Det kan så godt betyde, at de enkelte elementer hver for sig selvfølgelig kan være relevante, og hvad angår CO2-fritagelsen på biobrændslerne, siger vi selvfølgelig, at det er o.k., at det må være rimeligt.
Hvorvidt det så er et stort skridt i retning af at fremme disse biobrændsler, er nok et stort spørgsmål, for man rører jo ikke ved energiafgiften som sådan.
Det næste element om at give rabat på den svovlfri diesel og benzin er også fint nok, det kan vi godt gå med til, og vi kan også godt se ideen i det og sigtet hen mod 2009.
Men så begynder det at knibe lidt.
Afgiften på ledningsført vand, som det hedder, er en refusion til erhvervsvirksomhederne.
Spørgsmålet er så bare: Hvad er så en erhvervsvirksomhed?
Da loven blev lavet, blev der lige lavet et lille tillæg, som beskrev, hvilke virksomheder der er tale om, virksomheder, som næppe kan kaldes erhvervsvirksomheder, hvor man kan tale om vand i forbindelse med udøvelsen af erhvervet.
Man nævnede selv advokater, arkitekter, selv ægteskabsbureauer, og jeg tror, at de fleste har lidt svært ved at finde ud af, hvorfor ægteskabsbureauer skulle have refunderet deres vandafgift.
Når vi er ude i de her omdrejninger, må man sige, at de liberale erhverv, som her er nævnt, og ikke mindst ægteskabsbureauer – jeg synes, det er genialt – vel næsten må have noget, der ligner almindeligt husholdningsforbrug af vand, og så er ideen med at refundere udgiften vel heller ikke er særlig oplagt.
Så skriver man ganske vist, at Kommissionen har rejst tvivl om det tillæg, vi lavede til loven dengang, nu også er i orden.
Det ved vi jo ikke, men det må i givet fald komme an på en prøve, og mig bekendt er der altså ikke rejst nogen sag fra EU imod den danske regering på det grundlag her, så det tager vi da ganske roligt og ser det an, når engang det måtte komme.
Det sidste punkt om indførsel af brugte biler og motorcykler er også noget kryptisk.
Selvfølgelig skal de registreres og synes, og de skal også toldsynes, som det hedder, men vi kan jo ikke gøre for, at den nuværende regering liberaliserer Statens Biltilsyn og fastsætter en maksimumspris for et syn.
Så finder man ud af, at der nok ikke rent prismæssigt er plads til, at der kan foretages både et registreringssyn og et toldsyn; ergo bliver man så nødt til at give en rabat på 60 kr.
Det er ikke særlig logisk, det er ikke særlig indlysende på nogen måde at lave sådan en konstruktion.
Man har endda selv lavet det loft og siger: Et bilsyn må koste så og så meget, og så er der desværre ikke plads til toldsynet; så må vi hellere give rabat til det, og så kan det være, at det hele kan være inde under samme hat.
Rent faktisk er det et spørgsmål om at give et tilskud til at importere brugte biler og motorcykler, og det er faktisk ikke vores model.
Samlet set må vi sige, at – og det er formentlig også det, regeringen havde forventet ved at lave sådan et bunkebryllup her – vi næsten ikke kan gøre andet end at undlade at stemme, og sådan bliver det sikkert også ved tredjebehandlingen.