Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-10-13:
Jeg vil allerførst gerne sige, at vi i Dansk Folkeparti sætter meget stor pris på, at vi har debatter af den her karakter om Europas og EU's udvikling, og vi ser frem til, at vi i løbet af folketingsåret faktisk tager en hel del debatter af den her karakter.
Vi har så heller ikke noget imod, at nogle forsøger at tage en større ære end andre af, at der bliver afholdt en sådan debat, og at en kreds af partier stiller sådan en forespørgsel.
Det afgørende er selvfølgelig, at vi får debatten.
De viser nemlig, at selv om der i løbet af sommeren har været lidt fnidder mellem de politiske partier, der normalt står sammen om at fremme EU-integrationen på bekostning af dansk selvbestemmelse, har de nu fundet sammen igen.
Vi har på den ene side Socialdemokratiet og De Radikale i regeringen, og Venstre, De Konservative og CD som støttepartier til den linje.
De andre af Folketingets partier: Dansk Folkeparti, SF, Enhedslisten og Kristeligt Folkeparti - hr. Frank Dahlgaard og Frihed 2000 skal jeg selvfølgelig også have med -
har så med forskellige udgangspunkter og forskellige argumenter den holdning, at man enten skal være lidt langsom med at afgive suverænitet, eller at man helt skal lade være med at afgive suverænitet.
I Dansk Folkeparti stiller vi det spørgsmål, hvad det er, der gør, at den førstnævnte kreds af partier har sådan et hastværk med at sælge ud af dansk selvbestemmelse.
Det handler jo grundlæggende om vores demokrati.
Det handler jo helt grundlæggende om, hvem der skal træffe beslutninger på vegne af det danske folk, for det danske folk, træffe beslutninger om, hvad der skal gælde for den danske befolkning.
Vi har ikke skyggen af tvivl i vores sind om, hvordan tingene bør forholde sig.
Det bør naturligvis være den danske befolkning via dens folketingsvalgte repræsentanter eller den danske befolkning selv, som træffer de afgørelser.
Men al EU-udvikling, som vi har diskuteret forud for i dag, og som vi også diskuterer i dag - også i forhold til den kommende regeringskonference, som snart skal gå i gang - går den anden vej.
Vi ser det ene initiativ efter det andet, der handler
om, at EU skal have større kompetence, skal have større ret til at bestemme danske forhold.
Vi ser ikke ét initiativ, som går den anden vej, og som sikrer dansk suverænitet.
Det undrer os, at der overhovedet ikke i regeringens linje eller i de partiers linje, som støtter regeringens holdning, er bekymring over det faktum, er bekymring for, om vi kan opretholde Danmark som en selvstændig nation i et kommende EU-samarbejde, som kun går én vej.
Det har været nævnt, også fra SF's side her for et øjeblik siden, at vi nu har den situation, at nogle forbehold begynder at virke.
Ja, faktisk kan man jo sige, at forbeholdet for at beholde kronen og imod euroen begyndte at virke den 1. januar, eller 3. januar var det vel, i år.
Før forbeholdet overhovedet var trådt i kraft, var statsministeren i sin nytårstale på banen med, at nu skulle vi have ophævet forbeholdet.
Altså, hvad i alverden har man tænkt sig?
Man går med til over for den danske befolkning at sige, at nu har man et nyt EU-politisk grundlag.
Man laver et nationalt kompromis, hvor man forklarer den danske befolkning, at nu skal den bare stemme ja til Maastricht light, så står Danmark uden for den her overordnede unionsudvikling, og så er vi sikre på, at vi respekterer nejet fra 2. juni 1992.
Men ikke så snart forbeholdene begynder at få effekt, eller faktisk før forbeholdet over for euroen havde fået effekt overhovedet, meddelte landets statsminister, at nu skulle man have forbeholdet afskaffet.
Det er ikke det, vi i Dansk Folkeparti forstår ved respekt for befolkningens afgørelse, tværtimod er det, som vi jo desværre har vidst længe, alene et udtryk for, at man lige skulle have Maastrichttraktaten til at glide ned, og så snart man så kunne komme af sted med at få Danmark med i den fulde unionsudvikling, ja, så gjorde man det. Statsministeren sagde i sin besvarelse her i dag, at det handler om Danmarks tryghed.
Jeg kan uendelig godt lide det udtryk, jeg synes, det er et brandgodt udtryk, for
det er lige præcis det, det gør; det handler nemlig om Danmarks tryghed. Men det er usandt, at det er euroen, der kan give Danmark tryghed.
Det, det handler om, er jo, at vi - ja, lidt fortærsket - stort set ved, hvad vi har.
Vi har bl.a. en ERM II-aftale med eurozonen, som tilhængerpartierne af at afskaffe kronen i et forbavsende lille omfang har været inde på.
Jeg tror ikke engang, det var under den her debat; jeg tror, det var i spørgetiden, vi havde forud for den her debat, at statsministeren måtte bekræfte, at der jo foreligger en sådan aftale.
Jamen er den aftale ikke lige præcis indgået for at give Danmark tryghed, for at give tryghed omkring Danmarks valuta, for at sikre imod de her fæle spekulanter, som vælter ind, og som køber denne her valuta og sælger den osv., alt efter om de lige kan få lidt profit?
Jo, selvfølgelig er den det.
Statsministeren sagde, at vi skulle være med i euroen, for så kunne der ikke spekuleres imod den danske valuta.
Ja, det er jo sandt nok, for så den er jo afskaffet.
Det ville svare til, at man sagde, at der er alt for stor risiko for, at bilisterne kører for stærkt, der sker alt for mange ulykker, så lad os derfor afskaffe bilismen. Det er en mærkværdig diskussion, synes vi i Dansk Folkeparti.
Sagen er jo, at landene i eurozonen og i EU generelt har haft en markant forskellig økonomisk udvikling, og det har de kunnet regulere, fordi de har haft forskellige valutaer.
Når man ikke har den reguleringsmekanisme længere, så må man selvfølgelig finde på en ny: Det er politisk samarbejde.
Det er politisk harmonisering af den økonomiske politik.
Det er man i færd med, men vi aner jo endnu ikke fra dansk side, hvordan den regulering vil udvikle sig.
Vi har set nogle diskussioner begynde, men vi ved ikke, hvordan de diskussioner vil ende.
Derfor handler det jo om fra dansk side at holde sig i ro, tage det roligt, se, hvordan eurozonen udvikler sig, se på, hvad det er for nogle politiske aftaler, det bliver nødvendigt at få indgået i halen på euroen, og så på den baggrund tage stilling til, om vi vil beholde kronen eller ej.
Det betyder jo så samtidig, at en folkeafstemning i indeværende samling selvfølgelig ikke kan lade sig gøre, men at man bør vente nogle flere år, inden man tager den folkeafstemning.
Når folkeafstemningen så kommer, frygter vi også en gentagelse af 1972-kampagnen.
Jeg ved ikke, om andre ligesom jeg kan - ikke huske, men har set de annoncer, der var, bl.a. med to vaskemaskiner, hvor tilhængerne af, at vi skulle med i EF, forklarede, at hvis vi stemte nej til at være med i EF, blev vaskemaskinen meget dyrere, ca. 1.000 kr. dyrere, end hvis man stemte ja.
Det handlede om, at terminsudgiften ville blive lidt mindre, hvis vi var med.
Vi kan allerede nu se for os, hvordan de her annoncer kommer til at se ud.
Derfor er det relevant at spørge, ligesom jeg har forsøgt at gøre hele dagen i dag: Hvordan sikrer vi en fair debat om den kommende folkeafstemning?
Det gør vi selvfølgelig kun ved at sikre, at et flertal af partier herinde ikke kan sidde og lurepasse, sidde og se på meningsmålingerne, der går lidt op og ned, og så, når de er forvissede om, at nu er chancen størst for at få afskaffet kronen, tage en lynafstemning.
Det er også derfor, vi under hele debatten i dag har forsøgt at få forståelse for det synspunkt, at der skulle laves et sæt fælles spilleregler for den kommende folkeafstemning, som jo netop kunne gøre, at vi kunne koncentrere debatten om indholdet, det rene indhold, om vi skal beholde kronen eller ikke beholde kronen.
Vi har desværre ikke fra nogen ordførere, der står bag det forslag til vedtagelse, der er fremsat i dag, kunnet få
blot snerten af, at vi kan få lavet sådan en fælles aftale, og det illustrerer jo desværre for os, at det, det handler om, er, at man vil beholde muligheden for at lave en lynafstemning og forsøge at tage befolkningen på sengen.
Regeringen har jo også været inde på andre områder, bl.a. forsvarsområdet, og jeg vil bare kort her understrege, at det er helt afgørende for Dansk Folkeparti, at man ikke får lavet en konstruktion, som vi desværre ellers kan se tegne sig, hvor man vil kunne få en fremtidig konflikt mellem Europa og USA.
Uanset hvilke ord man lægger i det samarbejde, så ligger der jo i den model, man arbejder med, at EU også skal kunne handle, når USA ikke er enig i, at man skal handle.
Det er jo ellers det fine i NATO-kredsen, at NATO-landene skal være enige for at iværksætte en militær aktion, men den model, man nu laver på forsvarsområdet, giver efter vores opfattelse risiko for, at man vil kunne få fremtidige konflikter mellem USA og Europa.
Det ønsker vi ikke at medvirke til, og det er også derfor, vi siger klart nej til den udvikling med permanente militærkommiteer osv., som er under opbygning, og som regeringen støtter fuldt ud.
Det er klart, at hvis man ønsker åbne grænser mellem EU-landene, så er det på en lang række områder svært at se, at Danmark kan have særegne regler eller andre regler, end de andre EU-lande har, og derfor er der selvfølgelig en indre logik i, at når man først har sagt ja til Schengensamarbejdet, jamen så siger man også ja til, at man skal have fælles regler på det retlige område.
Men det er jo en udvikling, som er dybt beklagelig, for det giver jo i endnu højere grad en risiko for, at Danmark ikke bestemmer i eget hus.
Endelig skal jeg spørge i relation til den debat, vi havde tidligere, hvor jeg stadig væk gerne vil have et svar fra hr. Jacob Buksti: Mener Socialdemokratiet stadig, at Venstre aldrig har respekteret de danske forbehold?
Jeg forsøgte at få et svar tidligere under debatten, men fik det ikke, og derfor skal jeg stadig væk, i hvert fald over for hr. Buksti, efterlyse det.
Må jeg fremsætte et forslag til vedtagelse?
Jeg vil gerne have lov til, samtidig med at jeg i øvrigt selvfølgelig kan støtte hr. Frank Dahlgaards forslag til vedtagelse, at fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse