Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-05-13:
Jeg synes ligesom hr. Ole M. Nielsen, at vi på mange måder har haft en god debat om et vigtigt område.
Det er klart, at der er skillelinjer i synet på de løsningsmuligheder, vi har til rådighed og kan benytte os af.
Men grundlæggende er det jo vigtigt, at vi debatterer de her emner hele tiden.
Noget af debatten har beskæftiget sig med saglige spørgsmål, noget af debatten har været af en mere polemisk karakter, men den har jo trods alt vist, at der er nogle forskelle mellem regeringen og oppositionen.
Ordføreren for forespørgerne, hr. Carsten Hansen, synes jeg derimod serverede en tale af værste skuffe.
Det var jo lig på bordet, flere syge, en mindre arbejdsstyrke og en politik fra regeringens side, som bevidst ville fremme sygdomme og lidelser hos landets borgere.
Det er muligt, at det går i de kredse, hvor hr. Carsten Hansen færdes, men jeg synes, at det er på kanten af det, vi kan bruge tid på her i Folketinget, for det var polemik af værste skuffe, vi fik serveret her.
Og det undrer mig, at det skulle dække alle de partier, som hr. Carsten Hansen var ordfører for.
Det er rigtigt, at der er en forskel mellem denne regering og den tidligere regering.
Den er fremhævet af flere talere.
Hovedanken går på, at man gjorde arbejdsmiljøet - ligesom man gjorde det fysiske miljø - til et beskatningsobjekt og så følte sig som store helte, når man kunne lægge skatter og afgifter på, men hvor de penge ikke gik til det konkrete arbejdsmiljø til gavn for de enkelte medarbejdere. Så jeg må sige til hr. Carsten Hansen, at jeg ikke skal være den, der beklager, at tingene bliver trukket skarpt op.
Jeg er selv stor tilhænger af, at man kan se forskel på, hvad den tidligere regering stod for, og hvad den nye regering står for.
Det sætter jeg faktisk en dyd i, og derfor er jeg glad for, når hr. Carsten Hansen på den usaglige måde gør problemstillingen meget klar.
Hr. Ole M. Nielsen peger på et af hovedproblemerne i det, vi står og drøfter her i dag, nemlig at forståelsen for det, vi beskæftiger os med, skal være forankret ude hos de mennesker, det vedrører.
Det nytter jo ikke, at vi har højtflyvende planer på arbejdsmiljøområdet, hvis man ikke ude på den enkelte virksomhed føler, at det er et stort problem.
Og der mener jeg, som hr. Ole M. Nielsen gjorde opmærksom på, at det, at vi har gjort arbejdsmiljøet til et beskatningsobjekt, medfører, at folk enten kan reagere på den måde, at de siger, nå, ja, nu har vi jo betalt vores skat, så har vi ydet vores bidrag på det her område, eller ryster på hovedet.
Jeg har fået mange reaktioner fra de virksomheder, som igennem årene har sat en stor ære i at få et fint og flot og gennemarbejdet arbejdsmiljø på virksomheden, hvor de siger: Jamen hvad nytter det hele så, så kommer I jo bare én gang til og kræver penge af os. Der er altså noget psykologi i det, vi snakker om her.
Og derfor tror jeg, at det er vigtigt, at vi tager udgangspunkt i, og det er jo også realiteten i det her land, at de største arbejdsmiljøfremskridt skal ske ude på den enkelte virksomhed, hvor arbejdsledere og medarbejdere bliver bevidste om, at der er problemer her, og at det er noget, de skal løse på deres virksomhed, og at det er noget, de har en forpligtelse for og en glæde ved.
Det er forståelsen for det, der er vigtigt, og derfor har jeg nogle gange talt om, at det, vi prøver fra regeringens side, er at genoprette respekten for arbejdsmiljøindsatsen, for jeg mener oprigtigt, at den tidligere regering har været på et vildspor med de initiativer, den har taget.
Så er det påpeget - jeg tror, at det er hr. Søren
Søndergaard og hr. Bent Bøgsted, der påpeger det -
at så kommer der andre arbejdsmiljøproblemer ind.
Jeg tror, at det var hr. Søren Søndergaard, der sagde, at det var et dynamisk område.
Det er det jo, og vi kan jo konstatere, at de psykiske arbejdsmiljøproblemer har en betydelig mere fremtrædende plads på arbejdsmiljøområdet, end de havde tidligere.
Det kan være, fordi det er mere stresset at arbejde på virksomheder i dag, det kan være, fordi kravene til arbejdet er højere i dag, men det kan jo også være, fordi vi nu har fået løst nogle af de værste problemer med røg, støj og møg på virksomhederne, og at det så gør, at vi får mulighed for at bevæge os videre i dagsordenen.
Her vil jeg godt fremhæve den model, som er fundet af Dansk Industri og CO II, i den aftale, de har om det psykiske arbejdsmiljø, hvor man kan aftale procedurer for, hvorledes spørgsmål som mobning, seksuel chikane og lignende behandles ude på de enkelte virksomheder.
Men når det kommer til psykiske problemer på arbejdspladsen, så tror jeg, at det rigtige er, at man skærper bevidstheden blandt medarbejdere, blandt ledelse og tillidsfolk på virksomheden om, at det er vigtigt, og at man skal gribe hurtigt ind. Derfor tror jeg, at det er vejen frem, at vi får disse aftaler mellem arbejdsmarkedets parter om særlige problemstillinger, for det betyder jo, at der er tilsyn hver eneste time, virksomheden arbejder. Fru Lene Garsdal stillede en række spørgsmål til forskellige områder, bl.a. branchearbejdsmiljørådene, spørgsmål om sikkerhedsrepræsentantuddannelse osv.
Jeg ved godt, at oppositionen føler, at de har hørt det før, men når vi nu har bedt arbejdsmarkedets parter om at komme med en prioritering på to områder, hvor det ene er arbejdsmiljøproblemerne - hvor bør og skal vi gribe ind først?
altså en prioritering efter væsentlighed - og det andet er spørgsmålet om, hvorledes vi organiserer arbejdsmiljøarbejdet, så vil jeg afvente den indstilling, der kommer fra arbejdsmarkedets parter på det her område.
Jeg vil også godt sige her fra Folketingets talerstol, at vi ikke giver arbejdsmarkedets parter, hverken arbejdsgivere eller lønmodtagere, vetoret på det her område.
Men jeg vil bare sige, at når man kommer som ny regering, må det være rigtigt, at man siger: Vi har en række problemer her, vi har en dansk model med arbejdsmarkedets parter, der er ansvarlige, vi vil godt høre, hvad arbejdsmarkedets parter mener om det, som vi arbejder med her, og at vi så afventer det svar, vi får, og på baggrund af det tager politisk bestik af udviklingen og så på: Hvad går vi videre med?
Hvis vi mener, at der skal gribes ind, og at vi bør gribe ind, griber vi selvfølgelig også ind.
Det, der er ideen med regeringens indsats, er at revitalisere arbejdet ude på virksomheder, i organisationer og alle steder, hvor man drøfter og behandler arbejdsmiljø.
Vi skal have et øget engagement.
Vi skal have en øget motivation, og der skal være et øget ansvar ude på de enkelte virksomheder.
Og sandheden er, vil jeg så også godt sige igen, at der er grænser for, hvad Arbejdstilsynet kan gøre.
Man kan kontrollere ulykker, dødsulykker, klager osv., men man kan altså ikke komme på samtlige af landets virksomheder hvert år, og derfor er det en vigtig forudsætning, at vi igen får parterne ansvarliggjort i forhold til de her spørgsmål.