runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Knud Erik Hansen (SF), 2001-02-06:
Det er da rigtigt, at vi har haft grænseoverskridende kriminalitet også i Norden.
Det har vi.
Men det, der er forskellen - og det er også det, der er forskellen i de systemer, vi bygger op - er faktisk, at nu bygger vi systemet op, hvor vi må erkende, at vi har brug for massiv kontrol i baglandet.
Og det må da være udtryk for, at balancen mellem det lovlydige og det kriminelle har en sådan karakter, at vi ikke bare kan åbne grænserne.
Og det er jo det, der er problemet.
Problemet er, at vi ikke har den balance; vi har ikke den balance mellem lovlydighed og kriminalitet i Europa generelt, som vi har haft i Norden.
På den måde gør det Schengen problematisk.
Så på den måde er der ingen selvmodsigelser.
Det er et spørgsmål om, hvor balancen ligger.
Og vi kan jo se det i de foranstaltninger, der ligger.
Så til de skrappe grænser mod yderlandene.
Se, der ligger jo klart et problem - det var det eksempel, hr. Keld Albrechtsen var inde på - i forhold til det samlede system, som vi så skal bygge op i Europa.
For det er klart, at hvis vi ikke åbner grænserne, er det jo meget lettere for de øvrige lande at have nogle blide systemer, som de kan tilpasse til deres forhold.
Men det bliver klart sværere, hvis vi skal have et fælles system, for så bliver de nødt til at lukke ganske bastant i forhold til landene rundtomkring.
Elisabeth Arnold (RV), 2001-02-06:
Det lyder jo næsten, som om hr. Knud Erik Hansen sagde følgende: Vi er lovlydige i Norden, de er kriminelle dernede alle sammen.
Sådan lød det faktisk.
Jeg vil gerne spørge, om hr. Knud Erik Hansen mener det.
Per Kaalund (S), 2001-02-06:
Det kunne være en interessant statistik også at se kriminalitetsraten, -arten og -graden osv. i f.eks. Nordtyskland sammenlignet med de skandinaviske lande.
Jeg tror såmænd ikke, den er så forskellig.
Men hr. Knud Erik Hansen besvarede ikke mit spørgsmål.
Hr. Knud Erik Hansen kritiserer EU's ydre grænser som værende for stærke.
Pr. definition er den dansk-tyske grænse i dag en ydre grænse.
Den vil vi ændre til en indre grænse, men den er en ydre grænse, og hr. Knud Erik Hansen ønsker at bevare den som en ydre grænse.
Og derfor er det gode spørgsmål: Hvordan kan man gå ind for at bevare én ydre grænse, når man kritiserer nogle andre ydre grænser?
Keld Albrechtsen (EL), 2001-02-06:
Jeg vil godt bede hr. Knud Erik Hansen bekræfte, at det, som man i Schengensammenhæng kalder en ydre grænse, er en lukket grænse, som f.eks. bevogtes med tårne og pigtråd, og som der fra Schengen fastsættes en række meget, meget strenge bestemmelser med hensyn til.
Mens den dansk-tyske grænse, som vi kender den i dag på nuværende tidspunkt, hvor Schengenreglerne ikke er trådt i kraft, ikke er noget, som på nogen måde kan sammenlignes med en ydre Schengengrænse.
Man kører jo uhindret i dag hen over den dansk-tyske grænse, hvis man kommer i en bil.
Og derfor er sammenligningen, som visse ordførere bringer frem med en ydre Schengengrænse, helt hen i vejret.
Knud Erik Hansen (SF), 2001-02-06:
Det er klart, at hvis vi laver en fælles ydre grænse, har det nogle konsekvenser, i det omfang man så skal have fælles visumpolitik og andre former for fælles regler.
Det er konsekvensen af at lave fælles ydre grænser.
Og hvis det ikke er på plads, hvis man ikke har fælles asylpolitik, hvis man ikke har nogle fælles minimumsregler for asylpolitikken, jamen så er det klart, så hænger tingene ikke sammen.
Og det er den vej, vi ikke har nu.
Vi har ikke den koordinering, vi har ikke det samspil i Europa, som gør, at det faktisk er forsvarligt at åbne grænserne.
Og det er konsekvensen, når man har åbnet grænserne, at så får man massive fælles ydre grænser, som gør, at man vil være tvunget til fælles regler.
Det er forskellen på det og så grænsen til Tyskland.
Hvis Schengen kunne gennemføres, uden at vi skulle lave massiv kontrol i baglandet, synes jeg faktisk, det var et bevis for, at så var der en anden balance imellem kriminalitet i Norden og så i det øvrige Europa.
Beviset for, at der er problemer, er jo, at vi må lave den massive kontrol i baglandet.
Og endelig til hr. Keld Albrechtsen vil jeg sige, at i vores formulering om den nordiske pasunion står, at man ikke vil forringe den.
Man skal ikke vise identitetskort i øjeblikket, og det indebærer vores forslag så også
at man ikke skal.
Elisabeth Arnold (RV), 2001-02-06:
Hr. Knud Erik Hansen finder det åbenbart bevist, at fordi man skal have en baglandspatrulje i Danmark, er det det samme som at sige, at den kriminalitet, der kommer sydfra, nede fra Tyskland, er værre end den, der kommer nordfra.
Jeg forstår, at det er den måde, man skal argumentere på.
Men så blot et enkelt ekstra spørgsmål: Jeg vil gerne spørge hr. Knud Erik Hansen, om Norden nogen sinde har haft en fælles asylpolitik.
Det skulle jo åbenbart være betingelsen for, at man kunne lave et system, som man har i Norden med de åbne, pasfri grænser, som vi har haft siden 1954.
Vi har mig bekendt aldrig haft fælles asylpolitik i de nordiske lande, eller har jeg misforstået noget?
Knud Erik Hansen (SF), 2001-02-06:
Nej, det har vi ikke haft, men jeg tror også, vi kan blive enige om, at det, Europa står over for med den store immigration og det store asylbehov, der er i Europa nu, og med landenes meget forskellige måde at håndtere det på, er, at der faktisk er brug for i Europa, at man får koordineret asylpolitikken.
I Norden har vi haft det på anden måde, og vi har ikke haft de massive problemer med asylpolitikken, hvilket har gjort, at der ikke har været det påtrængende behov.
Det er vi så ikke enige om.
Så det tror jeg nok vi i givet fald kunne håndtere.
Elisabeth Arnold (RV), 2001-02-06:
Hr. Kristian Thulesen Dahl sagde, at der ikke var nogen af tilhængerne af Schengen, som mente, at man kunne kontrollere den dansk/tyske grænse.
Det er forkert.
Selvfølgelig kan det lade sig gøre at kontrollere en grænse.
Jeg er formentlig en af de få tilstedeværende her, der har prøvet at krydse den russisk-finske grænse i egen bil i begyndelsen af 1980'erne.
Det tog 2 timer.
Der var seks toldere og tre mekanikere, der gik i gang med at splitte vores bil ad for at se, om der var gemt pornoblade eller hash eller dollars eller anden form for kontrabande i bilen. På den måde kan man selvfølgelig standse enhver passage imellem det ene og det andet land på hver side af en grænse.
Hr. Kristian Thulesen Dahl har derfor fuldstændig ret i, at for mange af os tilhængere er rækkefølgen først og fremmest: Første prioritet er fri bevægelighed, og som en konsekvens af den frie bevægelighed er der også fri bevægelighed for mange af de kriminelle elementer, og derfor må man sætte ekstra ind med kriminalitetsbekæmpelsen.
Men førsteprioriteten er den frie bevægelighed.
Erik Jacobsen (V), 2001-02-06:
Tror hr. Thulesen Dahl, at de kriminelle kører over grænsen, hvor der er kontrol, det vil sige paskontrol, hvor paspolitiet sidder og kontrollerer de rejsende?
Nej, de svært kriminelle løber over den grønne landegrænse, og den får vi bevogtet fremover ved et effektivt samarbejde mellem de danske og tyske myndigheder, og rent statistisk viser det sig, at der allerede er en helt anderledes strømlinet, moderne og effektiv kontrol.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-02-06:
Først til fru Elisabeth Arnold: Jamen det er lige præcis godt at få frem, at i fru Elisabeth Arnolds terminologi betyder det at bevogte en grænse, så det er effektivt, i timevis af kontrol, at værkstedsfolk måske skal undersøge bilen, splitte det hele ad osv.
, osv.
Det er jo derfor, det er så forunderligt, at fru Elisabeth Arnold påstår, at de ydre grænser er sikre, altså at grænserne mellem hele Vesteuropa og Østeuropa er sikre, så ingen kommer ind illegalt og der bliver bekæmpet kriminalitet, for det må jo ifølge fru Elisabeth Arnolds tankegang om, hvordan man har en effektiv grænsekontrol, betyde i timevis af kontrol, splitten bilerne ad og sådan noget, og det er åbenbart det, fru Elisabeth Arnold er med til at kæmpe for med indførelsen af Schengenkontrollen.
Så er jeg glad for fru Elisabeth Arnolds meget klare svar på, hvad der kom først.
Det var ikke kriminalitetsbekæmpelse, det var den frie bevægelighed.
Og så sagde man, at så må man sætte noget andet til for at bekæmpe den øgede kriminalitet, der vil komme over landegrænserne som følge af de åbne grænser.
Til hr. Erik Larsen vil jeg sige, at allerede i dag er der jo et samarbejde mellem dansk og tysk politi om at tage de personer, der forsøger at slippe uden om grænsekontrollerne.
Det skal der naturligvis fortsat være et meget intensivt samarbejde om.
Og den er da til deres gavn.
Det kan man da ikke et sekund være i tvivl om, al den stund der jo i dag bliver taget mange kriminelle også i kontrollerne, der bliver taget narkotika, der forsøges indsmuglet, der bliver taget våben, der bliver forsøgt indsmuglet, der bliver taget illegale indvandrere, som er gemt i bilerne osv.
Det viser jo, at det i dag har en berettigelse at have en grænsekontrol.
Den skal vi fortsat have, samtidig med at vi så i øvrigt har, som hr. Erik Larsen giver udtryk for, et godt samarbejde mellem politimyndighederne på hver side af grænsen.
Elisabeth Arnold (RV), 2001-02-06:
Jeg synes, hr. Kristian Thulesen Dahl med de eksempler, han selv nævner, viser, hvor svært det er at gøre en grænsekontrol absolut effektiv.
Det kan ikke lade sig gøre at lave en fuldstændig hundrede procent effektiv grænsebevogtning, medmindre man gjorde det som i gamle dage mellem Rusland og Finland.
Der vil altid være steder på en grænse, hvor der er mindre bevogtning, hvor der er mindre opmærksomhed, end der var for 14 dage siden.
Den tysk-polske grænse bliver vældig godt bevogtet.
Den har jeg også prøvet at overskride for et par år siden.
Og der var kilometerlange køer af lastvogne på hver side af grænsen, fordi alt skulle kontrolleres.
Men der er jo masser af store, øde skovområder, hvor man sagtens kunne passere, hvis man endelig på en eller anden måde ville komme illegalt over.
Det er den realitetssans, jeg gerne vil efterlyse hos
hr. Kristian Thulesen Dahl, at det i praksis er umuligt at gennemtvinge en fuldstændig totalt hermetisk tillukket grænse mellem to lande.
Det kan i praksis ikke lade sig gøre.
Erik Jacobsen (V), 2001-02-06:
Nu nævner hr. Thulesen Dahl ganske rigtigt, at der foregår et effektivt samarbejde mellem de danske og tyske myndigheder nede ved landegrænsen, og at det fungerer perfekt, kommunikation, samarbejde er helt up to date.
Men vi skal huske på, at det er en udløber af Danmarks indtrædelse i Schengenaftalen, at dette samarbejde er blevet etableret.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-02-06:
Altså, kan vi få et tilsagn om, at de mennesker, der har henvendt sig til Enhedslisten og gjort opmærksom på, at de ikke kan få at vide, hvad der står om dem i SIS-registret, i overensstemmelse med ministerens beskrivelse kan få adgang til at se, hvad der er registreret om dem?
For det er klart, at hvis vi kan få en sådan garanti, så er det jo en anden sag.
Så vil jeg godt dertil føje, at et af de helt grundlæggende problemer med registersystemet, som ministeren ikke nogen sinde har villet forholde sig til, jo er, at der sker en kopiering i nationale registre, f.eks. i det tyske forfatningspolitis.
Og den kopi, der bliver taget nationalt, vil jo ikke blive slettet, selv om oplysningerne måske bliver slettet i det centrale fælles EU-register.
Så der er stakkevis af problemer vedrørende registreringen, som overhovedet ikke er løst.
Så spurgte ministeren: Vil Sverige følge Danmark, hvis vi siger nej til Schengen?
Vil Tyskland lukke grænsen til Danmark?
Jeg er faktisk ret overbevist om, at hvis Danmark beslutter, at vi ikke vil være med i Schengen, så kan jeg ikke forestille mig, at den svenske regering vil drage den konsekvens.
Og jeg vil godt spørge ministeren, om han kunne forestille sig, at den svenske regering ville drage den konsekvens, at den så skulle til at foretage en omfattende kontrol på Øresundsbroen af de svenskere, som har været i København for at købe ind.
Det tror jeg faktisk ikke at den svenske regering har lyst til at genere sin egen befolkning med.
Derfor er det selvfølgelig vrøvl at sige, at der ville være opstået problemer med den nordiske pasunion, for selvfølgelig ville Sverige have fulgt Danmark.
Og tilsvarende: Hvorfor skulle Tyskland vælge at straffe og genere Danmark med at lukke grænsen?
Det er da en fornærmelig påstand, ministeren kommer med over for Tyskland,
at antyde, at tyskerne skulle være interesseret i at straffe den danske befolkning.
Det er for tyndt.
Så skal jeg slutte med at besvare det spørgsmål, ministeren stillede: Hvorfor mener vi, at man skal vente på retssagen?
Ja, det er selvfølgelig, fordi vi mener, at der er et stærkt problem i den lov, der blev vedtaget, at der rent faktisk skete en suverænitetsafgivelse i forbindelse med den lov, som jo gav politi fra andre lande ret til at operere på dansk område.
Det kan man ikke uden at foretage en behandling efter grundlovens regler, men det gjorde et flertal i Folketinget.
Derfor mener vi selvfølgelig, at man skal vente, for vi mener, at den retssag meget vel kan gå hen og ende sådan, at Folketinget, ligesom det skete med Tvindloven, går hen og bliver underkendt.
Det er jo desværre ikke sådan, at danske ministre altid har ret i deres bedømmelse af forholdet mellem en lov og den danske grundlov.
Frank Jensen (S), 2001-02-06:
Beslutningsforslaget fra Frihed 2000 går ud på at ophæve 19 navngivne råd og nævn, som efter forslagsstillernes opfattelse er overflødige.
Jeg vil gerne knytte nogle generelle kommentarer til beslutningsforslaget indledningsvis.
Efter min opfattelse synes beslutningsforslaget at bygge på den misforståelse, at der rundtomkring i den offentlige sektor sidder snesevis af nævnsmedlemmer med tilhørende sekretariater, som venter på, at der skal dumpe en sag ind ad brevsprækken, mens de koster staten store udgifter til løn og administration.
Virkeligheden er anderledes.
De nævn, der kun behandler få sager,
træder som oftest kun sammen efter behov, og sekretariatsfunktionen løses normalt inden for eksisterende rammer i ministerier eller styrelser.
Dertil kommer, at en lang række nævn ikke er klagenævn, men nævn, der træffer forvaltningsafgørelser i første instans, f.eks. om meddelelse af bevilling.
Nedlægges disse nævn, ville deres opgaver i stedet skulle udføres et andet sted i det offentlige forvaltning og ikke af domstolene.
Endelig vil jeg fremhæve, at nævnene i en række tilfælde består af sagkyndige og i nogle tilfælde har en særlig uafhængig status.
Der kan være mange grunde til, at man har valgt at lade administrationen af bestemte sager foregå i særlige nævn, og disse grunde har ikke nødvendigvis noget at gøre med sagsantallet.
Til brug for det kommende udvalgsarbejde har jeg imidlertid bedt de ministerier, som de 19 nævn hører under, om en udtalelse vedrørende hvert enkelt nævn.
Jeg kan dog allerede nu sige, at regeringen ikke er enig i tanken om at nedlægge råd og nævn alene på baggrund af deres sagsantal.
En sådan grønthøstermetode er efter vores opfattelse ikke velbegrundet. Afslutningsvis vil jeg lige korrigere en lille teknisk ting i beslutningsforslaget.
Oversigten foregiver imidlertid ikke at være udtømmende, og i øvrigt er fire af de otte nævn faktisk medtaget.
Når de øvrige fire ikke er medtaget, skyldes det for de tres vedkommende, at de alene har rådgivende funktioner, og oversigten omfatter som anført kun administrative nævn med kompetence til at træffe afgørelser i enkeltsager.
Endelig er et enkelt af de otte nævn, Ankenævnet for Hulmursisolering, et privat klagenævn i stil med Forsikringsankenævnet og Rejseankenævnet
, og dette nævn falder derfor helt uden for denne sammenhæng.
Som sagt har vi allerede bedt de 12 ministerier, som de foreslåede 19 nævn hører under, om at komme med udtalelser, og de vil forhåbentlig kunne indgå i et konstruktivt udvalgsarbejde over beslutningsforslaget.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2001-02-06:
Jeg fik det næsten helt skidt, da jeg hørte ministeren rigtig folde sig ud.
Man forestillede sig jo næsten ministeren sidde
dér svedig med sine børn på bagsædet og ikke kunne komme over grænsen.
Jamen det var jo forfærdeligt, et skrækscenarie uden lige.
Lad os derfor så skynde os at få afskaffet grænsekontrollen.
Og så siger man: Lad os derfor skynde os at afskaffe den grænsekontrol, som i det store og hele fungerer rigtig godt i dag.
Det er ministerens logik, en logik, som vi ikke kan følge.
Ministeren remsede op, hvor mange der var taget ved grænsen henholdsvis i indrejsekontrollen og af baglandspatruljen, som det er i dag.
Og jeg forstod det
næsten sådan, at ministeren syntes, det fungerede godt i dag, at han fremhævede den måde, det foregik på, og det antal mennesker, man fik snuppet dernede, som noget positivt.
Hvorfor så lave det om?
Man ved, man har nogle indrejsekontrolsteder, og så ved man, at de, der forsøger at komme ind uden om de indrejsekontrolsteder, har et lusket ærinde i Danmark, frem for som det bliver nu efter den 25. marts, hvor hvis man vil ind i Danmark illegalt, ja, så er det mest tossede, man kan gøre, da at forsøge at smugle sig ind over en mark i ly af mørket eller lignende, for så kan enhver jo se, man har et mistænkeligt ærinde i Danmark.
Nej, det bedste at gøre er da at sætte sig ind i en bil eller i en bus måske og så lade sig transportere stille og roligt op ad landevejen eller ad motorvejen
, indtil man er et godt stykke oppe i Danmark, og man kan komme hen, hvor man ønsker, indtil man pludselig springer op som en trold af en æske ved Sandholmlejren og søger om asyl her i Danmark.
Det er jo fremtiden, som den vil blive.
Jeg synes, at man heroppefra har været inde på en lang række problemer med grænsekontrollens afskaffelse, som ministeren ikke har forholdt sig til.
Hvordan vil man kontrollere dem? Jeg nævnte som eksempel, at når man fremover kom til Danmark, ja, så ville man kunne se et EU-flag, punkt 1, og punkt 2: En postkasse fra Told og Skat.
Og så tror man altså, at borgerne lovlydigt får udfyldt sådan en seddel om, at nu har de altså taget et par flasker for meget med - eller hvad?
Eller forestiller man sig bare, at de særregler i praksis er væk og begravet?
Så burde det vel indregnes i finansministerens bogholderikasse derovre, og det er mig bekendt ikke sket. Så må jeg sige i forhold til det med det demokratiske, at ministeren sagde, han var overbevist om, at Dansk Folkeparti ikke havde opbakning fra borgerne til vores synspunkt om at bevare grænsekontrollen i lyset af de kølængder, der ville komme ifølge ministeren.
Jamen hvis ministeren var så sikker på det, hvorfor har man så hele vejen igennem, siden man vedtog det her i 1997, hvor vi også forslog det fra Dansk Folkepartis side, afvist at tage en folkeafstemning om det spørgsmål?
Hvorfor har man fuldstændig afvist at lade befolkningen afgøre noget så centralt, som om vi skal afskaffe vores grænsekontrol?
Det er jo sandheden i en nøddeskal, og det er jo i al sin enkelhed, hvorfor man ikke vil spørge befolkningen.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2001-02-06:
Jeg har jo ikke nogen del i det her, jeg kan ikke tage æren, så kan jeg godt tillade mig selv at bestemme, hvor jeg lægger den.
Anne Baastrup (SF), 2001-02-06:
Jeg vil ikke gå i gang med at diskutere, hvem der skal have æren for det her.
Justitsministeren kommer nu med en ændring af bekendtgørelsen, og vi har i SF's folketingsgruppe diskuteret det, som naturligvis er det centrale, nemlig om man derved tilgodeser retssikkerheden.
En stor del af gruppen mener, at retssikkerheden er tilgodeset.
På trods af at man tager en ganske bestemt gruppe ud, på trods af at det drejer sig om så lang tid, man så derved kan stå i registeret, mener vi, at alene i det forhold, at det drejer sig om, at man skal give samtykke, har man tilgodeset retssikkerheden.
Men det, vi jo skal huske på, når vi taler om de her grufulde forbrydelser, det, vi skal huske på, når vi udleverer vores børn til spejderbevægelsen, til de frivillige organisationer, er, at vi alle sammen har et ansvar.
Den her registrering hjælper intet med hensyn til alle de mange mennesker, som ikke har begået en kriminalitet, de er blevet dømt for.
Og de har en interesse i, en tilbøjelighed til også at bevæge sig blandt børn og unge.
Der har vi alle sammen som ledere af de frivillige organisationer, som forældre og som aktive på anden måde et ansvar.
Det er ikke lang tid siden, at der var en meget omtalt, ganske forfærdelig sag, hvor en kampsportsmand begik nogle meget voldsomme overgreb over for børn, og han var ikke dømt.
Det betyder jo, at den her registrering overhovedet ikke ville have hjulpet.
Forudsætningen for, at vi kan undgå, at vores børn bliver udsat for pædofile overgreb, er, at vi selv er ansvarlige, at der er åbenhed, og at vi er ansvarlige for andre folks børn også, og at vi konstant har blikket rettet på, at ungerne og deres tarv varetages.
Hans store skræk var, om han nu kunne komme til at stå i en situation, hvor han kan komme på forsiden af den lokale avis, fordi de øvrige ansatte ikke passede på ham, at de ikke havde blikket rettet mod den måde, som man som ung fyr slås med ungerne på.
Kan vi nu have sikkerhed for, at der ikke pludselig er en eller anden forælder, der får oplevelsen af, at han begår overgreb over for vores børn, på trods af at han naturligvis aldrig ville drømme om det?
Vi har nogle unge, der gerne vil være med til at give børn en god oplevelse.
Derfor er det vigtigt, at vi også etablerer nogle systemer, som beskytter dem, således at vores unger kan få en opvækst, hvor de både kan være sammen med kvinder og mænd. Dér er det naturligvis rigtigt, at et registreringssystem af den her karakter kan hjælpe dem, fordi det giver en eller anden form for sikkerhedsnet, men vi skal huske på, at det ikke er nok; det er overhovedet ikke nok. Med hensyn til det konkrete beslutningsforslag regner jeg ikke med, at det går videre til anden behandling.
SF's folketingsgruppe synes, det er o.k., hvad justitsministeren har gjort, men det må under ingen omstændigheder stå alene, for vi har alle sammen et ansvar, hvis vores unger skal undgå at blive udsat for overgreb.
Christian H. Hansen (DF), 2001-02-06:
Jeg vil heller ikke tage del i debatten om, hvem der skal have æren for det her - hvis det konservative forslag medfører, at ministeren kommer med noget, er det jo godt, og hvis det er omvendt, er det jo også godt - men vil tage udgangspunkt i, at det faktisk er lidt, jeg vil bruge ordet afskyeligt, at vi skal have sådan nogle forslag, for det er tegn på, at der foregår noget ude i vores samfund, som er helt galt og afsporet. Selve forslaget må jeg sige at vi i Dansk Folkeparti stiller os positive over for.
Vi mener, at det eksempelvis kan give spejderbevægelser og frivillige idrætsorganisationer en mulighed for at modstå, at pædofile bliver foreningsledere.
Man kan så diskutere, om forslaget giver en hundrede procents sikkerhed.
Det gør det jo ikke i sig selv, for alt kan jo lade sig gøre.
Vi hørte den tidligere ordfører konkret henvise til en sag, som viser, at det ikke er sikkert, at det her løser problemet, men det er et skridt i den rigtige retning.
Overordnet må det her jo dreje sig om, at seksuelt misbrug af børn efter min og efter mit parti, Dansk Folkepartis holdning er en af de værste kriminelle handlinger, der kan forekomme.
Det tror vi på at det her beslutningsforslag kan gøre.
Så skylder jeg egentlig at sige noget, som jeg skulle have startet med, og det er, at grunden til, at jeg står her i dag, er, at vores ordfører på området, hr. Peter Skaarup, ikke kan være til stede.
Men nu er det sagt.