Ole M. Nielsen (KRF), 2002-04-04:
Jeg går over til min ordførertale, men jeg kan godt begynde med at fremsætte den formodning, at det er, fordi hr. Søren Søndergaard ikke kender tallene, at han ikke kan bekræfte det.
Det er ikke, fordi det ikke er tilfældet.
Kristeligt Folkeparti kan støtte forslaget om tværfaglige a-kasser, fordi vi ønsker konkurrence og frihed i hele arbejdsmarkedssystemet.
Der er folk, der undrer sig over, at vi kan støtte det, fordi det giver konkurrence til Kristelig A-kasse, men vi står ikke for et forsvar af Kristelig A-kasse, vi går ikke ind for monopol, heller ikke til kristelige a-kasser; vi går ind for frihed på arbejdsmarkedet.
Den indretning, vi har i a-kasse-systemet i Danmark, er historisk begrundet.
en udligningsordning, en solidarisk ordning.
Efterhånden blev den så mere og mere statssubsidieret og var vist en overgang helt oppe på 85 pct., nu er den så noget lavere, hvad den også bør være.
Men vi må konstatere, at i dag er det hovedsagelig offentlige midler, man opererer med, og derfor skal man selvfølgelig også stille krav til dem.
Det er helt oplagt. Vi må nok konstatere, at hvis vi i dag skulle starte et nyt samfund med en a-kasse-forsikring, en arbejdsløshedsforsikring, ville vi i virkeligheden være startet med et statsligt system, som man jo også har i så mange af de lande, vi kan sammenligne os med. Vi mener, at det er nødvendigt at gøre op med det system, vi har, også fordi det i et eller andet omfang har været misbrugt af fagforeningerne.
Man har haft en sammenblanding af fagforeninger og a-kasser - jeg siger ikke økonomisk, det har der måske også været, men det er ikke det, jeg vil anklages for at have antydet - hvor man ikke helt har kunnet skelne mellem dem.
Man har lagt et pres på sine faglige medlemmer eller medlemmer i sin a-kasse, for at de skulle stå i den pågældende fagforening for at være medlem af den a-kasse.
Det har været tilfældet i mange a-kasser, og det er ikke en rimelig måde at gøre tingene på.
Jeg nævnte tidligere det her med, at man kunne miste retten til sine dagpenge, hvis man stod i en forkert a-kasse.
Hr. Ole Sohn nævnte nemlig overflytningspligten, og den har jo en gang imellem haft den konsekvens, og det er selvfølgelig urimeligt.
Der var nogle, der undrede sig over, at hr. Ole Vagn Christensen talte, som om det var en 1. maj-tale.
Det kan jeg sådan set godt forstå, for det her er jo et angreb på det system, som hr. Ole Vagn Christensen helt rimeligt og fornuftigt står som repræsentant for.
Det har jeg stor forståelse for, og jeg kan godt forstå ham.
Jeg mener bare, at vi kan have forventninger om et samfund, der bygger på nogle andre kriterier. Det morsomme var jo så, at hr. Ole Vagn Christensen samtidig lød, som om han var udsendt af Dansk Arbejdsgiverforening.
Jeg har aldrig hørt ham i den grad være forsvarer for virksomhedernes konkurrenceevne.
Jeg kunne da have håbet, at hr. Ole Vagn Christensen havde haft større indflydelse i sit parti, mens det havde regeringsledelsen.
Det tror jeg da på et langt tidligere tidspunkt i øvrigt kunne have været frugtbart for det danske samfund.
Men det er jo så det, det er. Så har jeg hæftet mig ved det her med den høje grænse for, hvornår man kan være a-kasse, nemlig ved 10.000 medlemmer.
Jeg har fået nogle argumenter for det, og jeg forstår dem for så vidt.
Jeg er bare en lille smule ked af den monopolstilling, det giver de allerede etablerede a-kasser, som så også skal optage nogen for at komme op på 10.000, men det kan jeg måske leve med.
Det er absolut ikke det, vi ønsker, og derfor kunne jeg godt foreslå, at vi i lovforslaget fik indført nogle formuleringer omkring at kontrollere effektiviteten i arbejdsanvisningen, altså sådan en slags benchmarking, som det hedder med et moderne udtryk, hvor der også var nogle sanktioner imod a-kassen, hvis den ikke levede op til det.
Det synes jeg ville være helt rimeligt, for det er selvfølgelig ikke det, vi ønsker, og det kan naturligvis heller ikke være det, regeringen ønsker, nemlig at vi får en mindre effektiv arbejdsanvisning, en mindre fleksibilitet på arbejdsmarkedet.
Det kan ikke være det, vi ønsker.
Det tror jeg at vi kan være enige om.
Så jeg synes, at det er noget af det, vi skal snakke om under udvalgsbehandlingen.
Vi kan principielt støtte forslaget og er selvfølgelig lydhøre over for de svagheder, der kan være i det, og vil gerne arbejde for forbedringer af systemet.