Morten Homann (SF), 2004-12-03:
Nu har jeg lært, at man skal starte med at prøve at sige noget pænt, hvis man overhovedet kan, så det vil jeg prøve at bestræbe mig på.
Jeg vil starte med at sige, at jeg synes, at selve ideen om at samle skatteligningen i én struktur og etablere skattecentre principielt set er god og rigtig.
SF har tidligere peget på den, og vi vil gerne tilslutte os ideen.
Men der er selvfølgelig, skal jeg så trøste med, en lang række problemer med den model, som regeringen har lagt sig fast på.
Det skal jeg senere vende tilbage til.
SF synes, at ideen med en indgang til det offentlige er fornuftig og rigtig.
Det er en idé, som vi gerne vil tilslutte os, forudsat altså, at det er det, der bliver realiseret.
Der er simpelt hen for få, og man har ikke lavet et net, som er fintmasket nok til at dække landet på en fornuftig måde.
Når det så er sagt, synes jeg, der er en ting, der står tilbage ikke bare i kommunalreformen, men specielt i det, der ligger på skatteområdet, nemlig at hovedformålet med det er at kunne spare nogle penge.
Der er alene det faktum, som vi var inde på tidligere, at man har fremrykket ikrafttrædelsestidspunktet for det, fordi det er i en situation, hvor man er i pengenød på grund af sit skattestop, og så er det med at få gennemført nogle lovforslag, som kan være med til at løse det problem hurtigst muligt.
Det skal det her forslag så levere.
Man får så set med regeringens briller den gevinst oveni, at man kan få svækket skatteligningen lidt, og det er jo også alt andet lige en fornuftig ting, hvis nogle flere skatteål skal have lov til at slippe igennem hullerne!
Hvis man kigger videre, er selve arbejdsdelingen mellem de kommunale servicecentre og skattecentrene alt andet end klar.
Man har i virkeligheden prøvet at sætte sig mellem to stole: Man vil have en situation, hvor skattecentrene skal kunne levere en rimelig service til borgerne, og her kan man meget vel stå i den situation, at man har brug for de samme medarbejdere med de samme kompetencer, som man har i skattecentrene.
Omvendt siger man: Vi skal have nogle kommunale servicecentre, som kun kan tage sig af den allermest nødvendige service, men hvis de kun skal det, vil vi få et meget, meget stort antal borgere, som hvert år selv med meget simple problemer må henvises til skattecentrene.
Så jeg synes ikke, at man får skabt en klarhed over, hvilken arbejdsdeling der egentlig er mellem service- og skattecentrene.
Det næste helt grundlæggende og alvorlige problem med det her er spørgsmålet om medarbejdernes vilkår efter denne her reform.
Skatteministeren og senest også hans chef, statsministeren, har højt og helligt lovet, at der ikke er nogen, som vil blive fyret direkte som følge af denne her reform.
Jeg synes dog, at det er meget usikkert og meget usandsynligt, at det her skal kunne gennemføres, uden at der sker fyringer.
Dernæst: For de ansatte, som er så heldige at beholde deres job, tror jeg allerede nu, at vi vil se den effekt, at der er flere, fordi de står over for presset for at flytte ganske langt efter jobbet, som vil begynde at kigge sig om efter et job i en anden branche eller et andet sted i landet.
Det betyder, at skattemyndighederne får et braindrain, og at de eneste, som har gavn af det, er de skatteål, som vil prøve at udnytte hullerne.
Jeg synes, at den behandling, som man får givet skatteforvaltningernes personale både i forhold til den kommunale del og den statslige del, bliver lakmusprøven på, hvordan den kommende kommunalreform bliver gennemført.
Og der synes jeg, at det, der ligger, er alt andet end betryggende.
Hvis man ser på høringssvarene og sådan set også, hvis man lytter til de svar, som er blevet givet her i dag, og de svar, ministeren tidligere har givet, synes jeg, at der er alt for mange ting, der peger på, at vilkårene for de ansatte vil blive ringere ved overgangen til den nye struktur.
I lovforslagene får skatteministeren tillagt nogle meget vidtgående beføjelser sammenlignet med i dag, som centraliserer magten hos den til enhver siddende skatteminister, og det er vi selvsagt bekymrede over i SF.
Det er nogle beføjelser, som kan udløses politisk.
Det gælder f.eks. de meget få bindinger på udpegninger til Landsskatteretten og Skatterådet; det gælder muligheden for at afskære klageadgang til Landsskatteretten; det gælder udpegning af medlemmer til skatte- og vurderingsankenævn; det gælder muligheden for at fastsætte ligningsfrister og en hel del andre ting.
På den måde er vi betænkelige ved, om man får skabt en mammutforvaltning uden på den anden side også at få lavet en rimelig grad af demokratisk kontrol, at man får skabt en stat i staten, og at man får givet skatteministeren en meget stor grad af beføjelser til at styre det her område på egen hånd.
Det skal også ses i lyset af de forringelser, der sker med hensyn til offentlighedens indsigt i, hvad der foregår i de kommende skatteforvaltninger.
Ser vi på lægmandselementet i skattesystemet, det demokratiske islæt, der ligger i det, bliver det ikke mindst i forhold til skatteankenævnene svækket.
Det får nemlig den politiske slagside, der ligger i, at der kun bliver to enslydende muligheder til hver plads, og det er desuden skatteministeren, som udpeger dem.
Samtidig løber man i forhold til sekretariatsbetjeningen ind i de samme retssikkerhedsproblemer, som den forrige skatteminister brugte som argument for at lave strukturen om.
Man gentager altså den situation, hvor det dybest set er den samme myndighed, som skal sekretariatsbetjene, og som skal lave den skatteligning, der kan klages over.
Det er retssikkerhedsmæssigt ikke særlig betryggende.
Ser man på Skatterådets rolle, er der jo også tale om en generel svækkelse både af tilsynet i forhold til skatteforvaltningen og i forhold til den generelle demokratiske kontrol med, hvad der sker i skatteforvaltningen.
Derfor vil SF gerne have styrket Skatterådets rolle, bl.a. ved at vi igen får mulighed for at vedtage ligningsplaner osv.
Endelig er der også, som Datatilsynet gør opmærksom på, en lang række datasikkerhedsmæssige problemer i lovforslaget.
Alt i alt er min opsummering af forslaget, at det giver besparelser på skatteligningen, det giver ringere skatteligning, det giver centralisering og mindre demokrati, og så er det dybest set også en slags hasardspil med de ansattes vilkår.
Det siger selvfølgelig sig selv, at det kan SF ikke medvirke til, og vi stemmer imod lovforslaget.