Tom Behnke (FP), 1999-01-14:
Både for patienter og for alle andre borgere er tryghed et nøgleord, og tryghed hænger meget nøje sammen med sikkerheden for, at den dag, hvor man bliver syg og har brug for behandling, kan man få den nødvendige behandling så hurtigt som overhovedet muligt, og derfor er det et meget relevant forslag, vi her diskuterer.
Fremskridtspartiet har flere gange foreslået, at der blev sat nogle maksimale grænser for, hvor lang tid man overhovedet må have lov til at stå på venteliste, før der skal ske noget med én, men gang på gang har Folketinget afvist forslaget.
Men jeg kan nu forstå, at der heldigvis og lykkeligvis for landets mange borgere og især for dem, der har behov for behandling, er indgået et forlig mellem regeringspartierne og Venstre og De Konservative, således at vi kan se forslaget her i dag.
Det er lykkeligt for de mennesker, der har behov for det, og det vil alt andet lige give langt større tryghed i befolkningen, at man ved, at man med sikkerhed kan få den nødvendige behandling, når man har brug for den, og at man, hvis éns eget hjemamt ikke lige kan stille behandlingen til rådighed inden for de frister, der bliver fastsat, så kan søge behandling enten i et andet amt eller på et privathospital eller måske endog i udlandet.
Det synes vi i Fremskridtspartiet er ganske fornuftigt, og vi er glade for, at forslaget nu endelig er kommet, og at det kan samle et flertal her i Folketinget.
Der er heller ingen tvivl om, at det rent samfundsøkonomisk er en klar fordel, at folk, som kommer til skade eller bliver syge, hurtigst muligt kan blive behandlet, for på den måde kan man langt hurtigere komme tilbage i den vante gænge igen, og dermed er det også samfundsøkonomisk en fordel.
Men først og fremmest - og det var også derfor, jeg startede med det - handler det her om, at patienterne og borgerne her i landet får en større tryghed og en større sikkerhed for, at de kan blive behandlet.
Men jeg kan også læse af forslaget her, at det bliver Sundhedsstyrelsen, der skal fastsætte, hvor grænserne skal være, og det er vi ikke specielt glade for i Fremskridtspartiet, for i det øjeblik man lægger den kompetence ud i Sundhedsstyrelsen, er det helt ude af politisk kontrol, hvor grænserne kommer til at ligge, og hvad der vil ske, hvis fristerne ikke bliver overholdt.
I Fremskridtspartiet havde vi meget gerne set, at de kriterier blev fastsat af Folketinget, eller, hvis det ikke kunne lade sig gøre, at vi i det mindste kunne opnå det kompromis, at det var ministeren, der fastlagde de grænser, således at der var politisk hold i tingene.
For hvad vil man gøre, hvis Sundhedsstyrelsen beslutter sig for, at der må være en maksimal ventetid på 5 år til en eller anden type operationer?
Så er man bare nødt til at sige: Jamen det har
Sundhedsstyrelsen bestemt, så det kan vi ikke lave om på.
Jeg synes, man både i regeringen og i forligspartierne meget nøje skulle overveje, om det nu også er det rigtige sted at lægge kompetencen til at fastsætte grænserne.
Jeg er helt med på, at det er Sundhedsstyrelsen, der har den nødvendige viden og erfaring og dermed muligheden for at foreslå, hvor grænserne skal være.
Men det bør som minimum være ministeren og meget gerne Folketinget, f.eks. i Sundhedsudvalget, der derefter bestemmer, hvor grænserne skal være, og giver disse frister det blå stempel. Det ser vi meget gerne i Fremskridtspartiet, og det er noget af det, vi vil arbejde for under udvalgsbehandlingen. Men vi er glade for det her forslag, og vi er glade for, at alle borgere får glæde af forslaget.
I modsætning til Enhedslisten har vi i Fremskridtspartiet den opfattelse, at det her forslag glæder både høj og lav her i landet, for uanset hvad der skal ske, vil det naturligvis være en fordel for alle, at der bliver fastsat nogle tidsfrister, inden for hvilke man skal tilbydes behandling, hvad enten det er i hjemamtet, i et andet amt eller i udlandet eller måske endda på et privathospital.
Så til hele diskussionen om prioritering: Ja, den grøft kan man jo meget vel komme til at falde i, men jeg håber og tror også på, at ministeren meget nøje vil holde øje med, hvad der sker ude i amterne på det her område, så man ikke i amterne forfalder til at nedprioritere andre sygdomstyper og andre operationstyper, men tager denne opgave alvorligt og klarer begge dele samtidig. Men det er ikke blot et spørgsmål om en prioritering i amtsrådene af, hvad man vil lade pengene gå til, men sandelig også et spørgsmål om en prioritering her i Folketinget af, hvilke penge der skal ud til sundhedssektoren, og hvilke penge der ikke skal ud til sundhedssektoren.
Og jeg håber meget, at det her ikke vil få den konsekvens, at nogle amter bare vil nedprioritere andre sygdomstyper for at leve op til lige præcis det her lovforslag, men både vil klare de eksisterende operationsopgaver og dem, der kommer i fremtiden, således at vi netop på den måde sørger for tryghed og sikkerhed for alle borgere her i landet.
Så i Fremskridtspartiet går vi meget positivt ind i behandlingen af lovforslaget her.