Holger K. Nielsen (SF), 2006-01-19:
Det er nu næsten 3 år siden, at Irakkrigen startede; en krig, der var folkeretsstridig; en krig, der blev startet på falske forudsætninger, på et falsk grundlag; en krig, der ikke var flertal for i FN's Sikkerhedsråd.
USA ville krigen alligevel.
Tænkningen i den amerikanske regering var, at en højteknologisk, effektiv krig med få tab kunne få Saddam Husseins styre til at falde fra hinanden, og at demokratiet så ville blomstre op efterfølgende.
Dette blomstrende irakiske demokrati ville blive et forbillede for resten af den arabiske verden, så man på den måde ville kunne bekæmpe terrorismen effektivt.
Bag det lå de konservative kræfters og de konservative høges korsfarermentalitet, en mentalitet, som er meget udpræget i den amerikanske administration, hvor man vil udstrække såkaldte vestlige/amerikanske værdier til hele verden med magt og med krig, hvis det er nødvendigt.
Vi er nogle, der hele tiden har været skeptiske over for denne korsfarertankegang, som ligger hos de konservative kræfter i USA.
Vi tror ikke på, at man kan gennemføre demokrati ovenfra gennem krig.
Vi tror ikke på, at man kan bekæmpe terrorismen gennem krig, og vi vil ikke acceptere en verdensorden, der udelukkende er præget af den stærkes ret og af, hvad USA bestemmer skal være gældende, som så også bliver gældende.
Her 3 år efter kan vi gøre situationen op.
Er der demokrati i Irak, er der demokrati andre steder i Mellemøsten?
Er terrorismen bekæmpet?
Har vi fået mere stabilitet?
Da jeg skulle forberede den her tale i dag, overvejede jeg faktisk bare at læse op fra den rapport, der er kommet fra Forsvarets Efterretningstjeneste.
Jeg syntes alligevel, at det ville blive for lidt.
Men når man læser den, kan man se en sønderlemmende kritik af alle de argumenter, vi har hørt fra regeringens side i dag.
Vi kan se, at angrebene på koalitionens styrker er steget mellem 2004 og 2005.
Vi kan se, at konflikten har svækket de moderate kræfter blandt både sunnier og shiitter.
Vi kan se, at shiitiske militser i allerhøjeste grad har taget magten og kontrollen i syd.
Vi kan se en besættelsesmagt, der i høj grad umuliggør en stabil udvikling.
Det er også derfor, at meningsmålinger fra det britiske forsvarsministerium viser, at opbakningen er meget begrænset.
Man har fra borgerlig side lagt meget vægt på, at vi ikke kan lægge noget i, at 82 pct. gerne vil have tropperne ud, for det vil de selvfølgelig.
Ja, men nok så interessant er jo, at 72 pct. markerer, at de ikke har tillid til de udenlandske tropper, og at 45 pct. markerer, at de støtter oprørsgrupper.
Det, som er kernen i den udvikling, der også beskrives i rapporten fra Forsvarets Efterretningstjeneste, er, at her ikke er tale om små afgrænsede terroristgrupper, som enten er kommet udefra, eller som er opstået i kølvandet på en krig.
Der er tale om langt voldsommere konflikter på baggrund af etniske skillelinjer, på baggrund af utilfredsstillede behov, på baggrund af en social og økonomisk udvikling, der på ingen måde kan tilfredsstille den almindelige befolkning.
I forlængelse af det er der også en genopbygningsudvikling præget af meget stor korruption, hvor de genopbygningsmidler, der er kommet til Irak, er forsvundet mærkelige steder hen gennem den måde, forskellige irakiske embedsmænd har forvaltet midlerne på.
Det hænger også sammen med, at der er adskillige amerikanske firmaer, der betragter det her som et krigsbytte, hvor de skal ud og have del i det gennem gunstige kontrakter og gennem gunstige økonomiske aftaler.
Det handler om en korsfarermentalitet, der skal sikre benhårde økonomiske, politiske og sociale interesser for den amerikanske regering.
Derfor må vi vurdere, om vi stadig væk skal være med i den udvikling.
Skal vi være med i et projekt, der har stadig større problemer i sig, som i stadig højere grad viser, at man ikke løser de problemer, der skulle løses, og som i stadig højere grad ligger langt, langt væk fra det, man havde forestillet sig, da man startede krigen for 3 år siden?