runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2003-05-05:
Det er et vigtigt og svært problem, som SF har rejst her, nemlig spørgsmålet om, hvor man skal sætte aldersgrænsen for, hvornår man kan beslutte at få abort uden at skulle indhente forældrenes samtykke.
Vi mener, det er utrolig vigtigt, at man, så vidt det overhovedet er muligt, sikrer, at der er et godt socialt netværk for de unge, der skal træffe den her meget svære beslutning, om de vil have en abort eller de skal føde barnet.
Som flere har været inde på i debatten, viser det sig jo som regel i langt de fleste tilfælde, at når den unge pige får fortalt sine forældre, at hun er blevet gravid, får hun den støtte og opbakning, som hun har behov for i den svære situation.
Men det er klart, at der er nogle, som ikke vil få den opbakning, og der er nogle, som kommer fra familier, hvor forældrene er religiøse eller af moralske grunde simpelt hen i den grad tager afstand fra det forhold, at pigen har haft seksuel omgang med en anden og derfor er blevet gravid.
Det er, hvad enten vi taler om Indre Mission, Jehovas Vidner eller andre religioner, eller det kan være andre, der af forskellige moralske grunde tager kraftig afstand.
I de situationer har vi allerede i dag muligheden for, at den unge pige kan få abort uden samtykke fra forældrene.
Det kræver så, at hun får en tilladelse til det.
Den tilladelse blev givet i næsten alle tilfælde. Men der er selvfølgelig behov for, at vi ser nærmere på, hvordan det fungerer i praksis, og med hensyn til de afslagsgrunde, der bliver givet, når der bliver givet afslag til at få abort uden samtykke, er der grund til at se på, om man er for restriktiv i de sager, og se på, hvad vi i øvrigt kan gøre.
Ligeledes er der generelt grund til at se på, hvordan det foregår, når man går til læge og beder om at få abort.
Det vil vi gerne være med til at se nærmere på og se på, hvordan vi kan sikre de helt unge piger bedst muligt. Vi mener ikke, at vi på nuværende tidspunkt bare kan sige ja til det forslag, der ligger fra SF.
Vi mener, det er nødvendigt at se grundigere på, hvordan vi sikrer, at der er det sociale netværk, der skal til for at give støtte i den svære beslutning, der skal træffes. Hvad enten man beslutter at få aborten eller beslutter at få barnet, har det store konsekvenser for ens liv, og de konsekvenser kan være endnu større, hvis man samtidig skal gå og hemmeligholde beslutningen for sine forældre, som man bor hjemme hos.
Lene Espersen (KF), 2003-05-05:
Men som jeg også sagde meget klart i besvarelsen af forslaget, er det jo altså også bare sådan, at der er ikke ret mange eksempler på det, som SF her problematiserer.
I 2001 er der overhovedet ikke behandlet en eneste sag
om tilladelse til abort, hvor forældrene har nægtet at give deres samtykke
Og det skal man altså holde op imod alle de sager, hvor - om man så må sige - tingene går godt,
hvor pigen har behov for at have nogle forældre til at støtte sig, hvor man måske i første omgang synes, det er ubehageligt, at forældrene skal inddrages i beslutningen, men hvor det efterfølgende viser sig, at det er i alles interesse, at der er nogen til at støtte pigen, både før og efter at beslutningen er truffet. Derfor mener jeg altså ikke, at det at det skal igennem yderligere en ankeinstans i sig selv er et argument for, at man skal ændre en praksis, som jeg synes er ganske velfungerende, og som jeg også mener tallene dokumenterer er meget velfungerende.
Kamal Qureshi (SF), 2003-05-05:
En gang imellem er det lidt sjovt, i hvert fald oplysende, at kigge på historien.
I debatten i 1972 om fri abort var Venstres ordfører dengang hr. Karlskov Jensen, som også dengang brugte et argument, som Venstres nuværende ordfører bruger, og jeg citerer: »Der vil antagelig blive tale om en stor stigning i antallet af abortbegæringer, også ud over det antal, som man efter lovforslaget skal have adgang til.« Forstået på den måde: Samme argumentation, at hvis man gør det lettere, vil antallet af aborter stige.
Kan Venstres ordfører ikke give mig ret i, at antallet af aborter for den unge gruppe er halveret - halveret - de sidste 20 år? Det er faldet fra de 4.000 i 1981 til under 2.000 i 2001.
Kan Venstres ordfører ikke se, at der er et problem i, at man på den ene side tror, at det her vil føre til en stigning i aborterne, når det modsatte rent faktisk gør sig gældende?
Elisabeth Arnold (RV), 2003-05-05:
Der er tale om et udkast til en rammeafgørelse, der indeholder bestemmelser, der fastlægger, i hvilke tilfælde medlemsstaterne i EU vil være forpligtet til at fuldbyrde en kendelse om indefrysning fra en anden medlemsstat, og udkastet fastlægger herudover, i hvilke tilfælde medlemsstaterne kan afslå at anerkende og fuldbyrde en indefrysningskendelse afsagt i en anden medlemsstat.
Det er selvfølgelig teknisk stof, men Det Radikale Venstre er i udgangspunktet positive over for forslaget.
Det er en udvikling, som vi er meget optaget af.
Det skal ikke være sådan, at man skal kunne gemme sig i lande, som har en særlig beskyttelse af kriminelle.
Vi skal samarbejde om at opklare grænseoverskridende kriminalitet, og det er jo i grunden det, forslaget her handler om.
Uanset at vi er positivt indstillet over for forslaget, vil vi gerne tilsige grundighed og opmærksomhed i udvalgsarbejdet, hvis der skulle blive brug for høringer eller for særlig rådføring med eksperter.
Men vi føler faktisk ikke, at det her er noget hovsaforslag, for vi har jo tidligere i forbindelse med rammeafgørelsen haft grundige diskussioner både i Folketingets Retsudvalg og i Folketingets Europaudvalg på et tidligere tidspunkt.
Dette er blot fuldbyrdelsen, kan man sige, af den proces, som i virkeligheden har været i gang over flere år.
Så blot dette til komplettering.
Line Barfod (EL), 2003-05-05:
Jeg synes, at processen omkring det her lovforslag tydeligt viser, at vi har et stort problem i retning af at sikre lovkvaliteten, og at vi bliver nødt til at få drøftet, hvordan vi kommer ind som Folketing og lovgivere på et tidligere tidspunkt i disse EU-sager, især nu hvor så stor en del af strafferetten og retsplejen bliver afgjort ved hjælp af rammeafgørelser.
Jeg kunne også godt tænke mig at få en forklaring på, hvorfor vi først får det her beslutningsforslag så kort tid inden Folketingets sommerferie i den allertravleste periode, når det fremgår af bemærkningerne, at det allerede var den 28. februar 2002, der blev opnået politisk enighed om denne rammeafgørelse.
Der har således været rigelig tid til, at vi kunne have fået en grundig gennemgang af forslaget.
For eksempel ville jeg gerne vide, om det er hos alle,
man kan gå ind og foretage beslaglæggelser ikke kun af penge, men også af diverse andre formuegoder.
Hvad er det egentlig, man har mulighed for her?
Så vidt jeg forstår, er der stort set ingen muligheder
for danske myndigheder og domstole for at afslå at foretage en indefrysning eller beslaglæggelse, hvis der kommer et krav fra et andet EU-land, hvis det er en af de forbrydelser, der står på positivlisten, som jo altså i deres grove former er grove forbrydelser, men det behøver det jo ikke at være.
Handel med truet dyreart eller handel med truet planteart behøver ikke at være en særlig grov forbrydelse.
Det kan være noget, der kun stod til bødestraf i Danmark.
Tilsvarende behøver fremstilling af piratudgaver af produkter osv. heller ikke at være nogen specielt grov forbrydelse.
Men her kan man altså risikere at lukke en virksomhed eller andre ting.
Jeg vil også gerne spørge om det, der står om, at man kan give afslag, hvis der foreligger en immunitet eller et privilegium.
Hvem er det, der er omfattet af immunitet og privilegium?
Betyder det, at man også kan beslaglægge advokaters computere, eller hvad ligger der i det?
Hvor vidtrækkende er det her forslag?
Det har vi et stort behov
Derfor håber jeg, at vi kan få tid til en ordentlig behandling i Retsudvalget på trods af, at vi har så travlt, som vi har, og at vi kan finde en procedure for, hvordan vi fremover gør det her på en bedre måde.
Lene Espersen (KF), 2003-05-05:
Jeg takker for de generelt positive bemærkninger til forslaget.
Regeringen er helt enig i, at det, der var baggrunden for udkastet til rammeafgørelse, jo var ønsket om - og selvfølgelig under fuld respekt for grundlæggende retsprincipper - både at forenkle og effektivisere procedurerne i forbindelse med gennemførelse af en beslaglæggelse af formuegoder eller bevismidler i et andet EU-land som led i retsforfølgningen af strafbare forhold.
Vi ved jo, at i den verden, vi lever i, hvor grænserne er nedbrudt, og hvor folk færdes frit, er der en risiko for, at også de kriminelle færdes frit, og formålet med denne rammeafgørelse er at sikre, at det ikke er så enkelt og ligetil og nemt at tage pengene med sig fra et land til et andet, hvis man har begået kriminalitet og forsøger at få udbyttet med sig.
De nuværende procedurer er meget komplicerede og tidskrævende, og derfor finder vi naturligvis også, at den afgørelse, der blev opnået politisk enighed om, var den helt rigtige vej at gå.
Jeg synes, det er et skridt i den rigtige retning, og jeg må blankt erkende, at jeg har svært ved at forstå, at Dansk Folkeparti, der normalt går meget op i en effektiv retsforfølgning, på det her punkt er så negative over for forslaget.
Det er jo først og fremmest for at sikre, at vi har nogle effektive regler, der fungerer.
For så vidt angår fru Line Barfods spørgsmål, kan vi måske klare nogle af dem under den tekniske gennemgang, men jeg vil sige, at der jo er afslagsgrunde.
Det er sådan, at en begæring om gennemførelse af en kendelse om beslaglæggelse kan afslås.
Det kan være af formelle grunde, f.eks. hvis det certifikat, der går med, er ufuldstændigt, hvis forholdet ikke er omfattet af positivlisten, og det ikke er strafbart i det land, der skal gennemføre beslaglæggelsen, hvis det vil være i strid med forbud om dobbelt retsforfølgning.
For så vidt angår spørgsmålet om immunitet eller særlige privilegier, drejer det sig bl.a. om advokaters tavshedspligt, som jo naturligvis stadig væk er underlagt den beskyttelse, som man absolut må holde fast i, og som hindrer beslaglæggelse.
Desuden vil reglerne i rammeafgørelsen ikke gribe ind i pligten til at respektere grundlæggende retsprincipper.
Jeg bør nok også føje til til fru Line Barfod, at der jo også er mulighed for en udsættelse af den her handling, og det er f.eks., hvis der allerede er gennemført en rådighedsbegrænsning, eller hvis det vil gribe ind i en igangværende efterforskning eller retsforfølgning.
Men jeg medvirker meget gerne til en teknisk gennemgang
af forslaget og takker for den positive modtagelse fra de fleste partier her i salen.
Line Barfod (EL), 2003-05-05:
Nu lover ministeren så en så grundig behandling, som vi nu kan få på denne her meget korte tid.
Vil ministeren så også sende forslaget i ekspreshøring hos nogle af de organisationer, hvor det kunne være relevant?
Det er bankerne, Forbrugerrådet, det er databranchen, Advokatrådet osv., som jo kunne komme med nogle invendinger, som kan være ganske relevante for det, vi skal se på, når vi skal afgøre, om der er noget, vi mener, ministeren skal slås for i udformningen af den endelige rammeafgørelse på det topmøde, der skal være inden udgangen af det græske formandskab.
Selv om ministeren siger, at der er nogle formelle afslagsgrunde, som f.eks. hvis begæringen ikke er god nok osv., så er det afgørende problem jo, at når det gælder de forbrydelser, der står på positivlisten, har vi ingen mulighed for at sige nej.
Heller ikke selv om
domstolen mener, at der ikke er noget grundlag overhovedet for den mistanke, der er rejst, kan man sige nej, hvis det er vedrørende en forbrydelse, der står på positivlisten.
Det vil kunne give nogle problemer, og derfor ville jeg godt høre, om vi kan få det her i høring, så vi kan få kigget nærmere på det.
Per Dalgaard (DF), 2003-05-05:
Jeg vil også lige komme med en kommentar til justitsministerens udtalelser omkring Dansk Folkepartis ordførertale.
Selvfølgelig går vi ind for, at der skal være lov og orden, selvfølgelig går vi ind for, at der skal være effektive sanktionsmuligheder mod kriminelle af den ene og den anden art, også økonomisk kriminelle, og også, hvis den kriminelle handling er blevet begået i udlandet, og vedkommende f.eks. har midler i Danmark, det er der intet problem i.
Men det er midlet, vi ikke er enige i.
Vi er ikke enige i at overgive den suverænitet til andre elementer, til andre stater, vi vil gerne bevare den i Danmark.
Jeg kan fuldt tilslutte mig den problemstilling, som fru Line Barfod taler om med hensyn til positivlisten.
De elementer, der fremgår af den, synes jeg også er yderst betænkelige. Der er mange ting, man kunne klare med en bøde frem for at beslaglægge et formuegode.
Men som sagt: Princippet om, at forbrydere skal kunne få beslaglagt deres formuer i Danmark, går vi selvfølgelig ind for.
Lene Espersen (KF), 2003-05-05:
Først til fru Line Barfod om en høringsproces: Nu er det jo sådan, at beslutningsforslag normalt ikke bliver sendt i høring.
Men forslaget har faktisk været i høring tidligere, da man i sin tid havde rammeafgørelsen oppe at vende i forhold til Rådet, og der må vi lige medvirke til, at den høringsfase, som man var inde i, og de svar, der foreligger, bliver oversendt til Retsudvalget, således at man har et fuldstændigt grundlag at kunne træffe beslutning ud fra. Til hr. Per Dalgaard må jeg sige: Jamen det er jo meget fint, at man har intentioner om, at man gerne vil gøre det nemmere f.eks. at beslaglægge konti, hvor der er indeståender fra forbrydelser.
Det, der jo er problemstillingen i dag, er, at det er en meget lang og besværlig procedure, og der er det altså ekstremt nemt for de mennesker, der har begået de kriminelle handlinger, at få flyttet bevismaterialet eller udbyttet til et andet sted, hvis ikke vi har nogle effektive redskaber.
Det er det, der er baggrunden.
Ja, jeg ved, at Dansk Folkeparti har haft store betænkeligheder ved den europæiske arrestordre, og derfor kommer det sådan set ikke bag på mig, at man er kritisk over for det at have en positivliste, men synspunktet er, at hvis man vil gøre noget ved kriminaliteten, så bliver man også nødt til at have nogle effektive redskaber, der gør, at det ikke bare bliver et slag i luften.
Der bliver man nødt til at have en myndighedshåndhævelse, der kan medvirke til at sikre, at de kriminelle ikke udnytter, at grænserne er åbne.
Per Dalgaard (DF), 2003-05-05:
Jamen hvis det kun er hastigheden, der er problemet i forbindelse med de sæt regler, vi har i dag, i forhold til dem, vi kan få ved denne her rammelov, så synes jeg da, at vi hurtigst muligt skulle få ændret de bestående love, så den hastighed kan speedes op.
Selvfølgelig skal det ikke være sådan, at en forbryder, der aner uråd, kan flytte sine midler, selvfølgelig ikke, men igen, det skal være dansk suverænitet, det skal være dansk lovgivning, der bestemmer den slags ting, ikke andre.
Freddy Dam (V), 2003-05-05:
Jeg vil da ikke benægte, at antallet af aborter er faldet igennem de seneste år, men det er jo svært at sige noget om, hvad der er baggrunden for, at antallet falder.
Jeg kunne anføre som eksempel, at der jo i de senere år også er indført det, der hedder en fortrydelsespille, og der kan såmænd også tænkes andre grunde til, at antallet falder. Men det korte af det lange er jo, at efter Venstres opfattelse er det sådan, at den lovgvivning, vi har i øjeblikket, fuldt ud må anses for at være tilstrækkelig, og derfor finder Venstre ikke nogen anledning til at stemme for beslutningsforslaget.
Kamal Qureshi (SF), 2003-05-05:
Det er jo rigtigt, som justitsministeren anfører, at der er tale om ca. 74 sager.
Men kan justitsministeren ikke give mig ret i, at for de 74 piger, det drejer sig om, som er gravide, men som ønsker at få abort, er det vigtigt, at man ikke forlænger tiden?
Vil justitsministeren ikke give mig ret i, at tiden er en meget essentiel faktor i de her sager i modsætning til andre typer sager, hvor man har tiden for sig til netop at få lavet alle de her konflikløsninger, få forældrene bragt sammen, eller hvad det nu kan være?
Lige præcis her er tidsfaktoren af så essentiel betydning, at det er afgørende, at man ikke laver nogle bureaukratiske tiltag, som gør diskussionen vanskeligere.
Det virker, som om justitsministeren tager det som en given ting, at det at unge, som ikke er tvunget til at snakke med deres forældre, heller ikke vil snakke med deres forældre, og at det derfor er statens opgave at tvinge dem til at tale med deres forældre.
Jeg mener nu, at hovedparten af de unge vil bruge deres forældre som naturlige sparringspartnere.
Det, jeg gerne vil spørge justitsministeren om, er: Kan justitsministeren bekræfte, at med den nuværende lovgivning er der ingen sikkerhed for, selv om forældrene har givet deres samtykke, at de så rent faktisk også er der for at støtte de unge?
Hvilken sikkerhed har vi for, at de forældre, der giver deres samtykke, rent faktisk bakker op om de unge, og at de ikke bare stadig væk ender med at stå alene med det?
Det forslag, som SF fremsætter, går netop ud på at få styrket opbakningen til de unge, få styrket rådgivningen og få sat ressourcer af til, at også forældrene bliver inddraget i beslutningen.
Lene Espersen (KF), 2003-05-05:
Jamen der er jo ingen her i Folketinget, der kan afgive nogen som helst form for løfter eller pålæg om, at alle forældre skal opføre sig ansvarligt og støtte børnene i et og alt, men vi kan da medvirke til, at forældrene er sig deres ansvar bevidst.
Også når vi har holdningsprægede debatter her i Folketingssalen, er der ofte en tendens til måske at sætte mere fokus på behandlersiden, og at det er spørgsmål om flere offentlige midler til dette eller hint: psykologhjælp, socialmedarbejdere, eller hvad ved jeg.
Det korte af det lange er jo, at det at sætte et barn i verden, det at have børn er et utrolig stort ansvar.
Men jeg mener ikke, at man - slet ikke ud fra den dokumentation og statistik, der er - kan generalisere og så sige, der her er tale om et stort problem.
Langt de fleste forældre er der for deres børn.
Og i de få meget ulykkelige tilfælde, hvor forældrene ikke er sig deres ansvar bevidst, hvor de måske selv har et meget problemfyldt liv, den problemstilling er der allerede i de nuværende regler taget højde for.
Kamal Qureshi (SF), 2003-05-05:
Jeg vil meget gerne spørge justitsministeren, om hun kunne fortælle mig, om der i det foreliggende lovforslag, som er fremsat fra SF's side, nogen steder står, at man ikke skal tale med sine forældre, og at den samme ansvarlighed, som justitsministeren forventer at forældrene påtager sig, selvfølgelig også gælder for de unge. Der står ingen steder i det foreliggende lovforslag, at vi synes, det er vigtigere at tale med en socialarbejder end at tale med forældrene.
Nej, tværtimod.
Der står, at vi forventer, at det er forældrene, man fortsætter med at bruge.
Det er der ikke under den nuværende lovgivning.
Jeg kan ikke forstå, at justitsministeren mener, at den nuværende lovgivning er tilstrækkelig god til at sikre dette, når vi ved, at den nuværende lovgivning udelukkende lægger op til, at de, der gennemfører aborten, ved, hvad indgrebet går ud på, altså hvad det kirurgiske indgreb går ud på.
Der står ingen steder, at man skal sikre sig, at pigen også er klar over de psykologiske aspekter eller andre aspekter af indgrebet.
Lene Espersen (KF), 2003-05-05:
Jeg tror helt grundlæggende, det handler om, hvad man vægter tungest i den her debat.
Der, hvor regeringen har valgt at sige, at det vægter vi tungest, er altså, at forældrene skal inddrages for de kvinder, der er mellem 15 og 18 år.
Det er det allerallerallerallervæsentligste. Så jeg har svært ved at se, hvad budskabet er fra SF.
På den ene side mener man, at der er et problem, som godt nok statistisk set ikke rigtig er til at få øje på, og på den anden side siger man, at den nuværende ordning, hvor forældrene bliver inddraget, jo egentlig er den fornuftige.
Så jeg har svært ved at se, hvad formålet er med det forslag, som bliver behandlet her i dag.
Jeg må fastholde, at regeringen ikke kan støtte det.
Jeg mener, det allervæsentligste at holde fast i i forhold til offentligheden er, at man som forældre har et kolossalt stort ansvar, når en ung pige skal træffe sådan en beslutning, og at man må være der til at støtte hende.
Vi har en lovgivning, der også tilsigter i de få tilfælde, hvor forældrene desværre ikke er sig deres forældreansvar voksent, at da er der andre, der kan medvirke og hjælpe i forhold til pigen med at rådgive i det meget svære valg, man står over for.
Freddy Dam (V), 2003-05-05:
Lovforslaget er et forslag om nedsættelse af aldersgrænsen for abort til 15 år uden samtykke fra forældremyndighedens indehaver.
I dag er retsstillingen den, at ugifte unge mennesker mellem 15 og 18 år skal have samtykke fra forældremyndighedens indehaver for at få abort.
Hvis det ikke er muligt at opnå forældrenes samtykke, kan spørgsmålet indbringes for det lokale amtsabortsamråd, der så har mulighed for at bevilge aborten.
Efter gældende lovgivning er der altså ikke tale om, at nogen utilbørligt tvinges til at gennemføre en graviditet, som de ikke ønsker.
I Venstre har vi som udgangspunkt megen sympati for, at enhver selvstændig skal tage hånd om og tage ansvar for sin egen situation.
Det er da heller ikke vanskeligt at forestille sig konkrete situationer, hvor det for den unge kan opleves som endog særdeles belastende at skulle tage diskussionen om abort med forældrene eller de amtslige myndigheder.
Men gennemførelsen af en abort er nu en alvorlig sag både fra en psykologisk og en fysiologisk synsvinkel.
I Venstre har vi den opfattelse, at den, der endnu ikke er hverken personlig eller økonomisk myndig, vil kunne profitere af en grundig samtale med forældrene både om den konkrete situation og om den fremtidige adfærd.
Det nugældende krav om forældresamtykke åbner mulighed
for, at forældrene kan få anledning til at yde, hvad man kunne kalde den nødvendige socialpædagogiske indsats.
Lykkes en sådan samtale ikke, består der så en mulighed for at komme videre uden forældrene via en forelæggelse for abortsamrådet, hvis afgørelse tilmed kan indbringes for Abortankenævnet.
På den anden side skal de nugældende regler ikke forhindre en nærmere overvejelse af, om der er tilstrækkelig nem adgang til den rådgivning, der i øjeblikket tilbydes, og om rådgivningen i det hele taget er tilstrækkelig.
Og jeg er da enig i, at tidsfaktoren også kan spille en væsentlig rolle, men det er jo noget, man må tage højde for ved en opstramning af de administrative rutiner. Efter Venstres opfattelse er der ikke tale om små voksne, men om store børn, der i situationen har behov for massiv støtte og vejledning, og Venstre vil derfor ikke åbne mulighed for, at umyndige uden videre drøftelser kan opnå abort uden forældrenes viden eller samtykke.
Desuden bør en let adgang til abort ikke kunne friste til en mindre ansvarlig omgang med prævention.
Kamal Qureshi (SF), 2003-05-05:
Jeg kunne godt tænke mig at høre Venstres ordfører, når han nu betegner 15-, 16-, 17-årige unge mennesker som store børn, hvordan det hænger sammen med, at Venstre rent faktisk synes, det er i orden, at de bliver straffet, hvis de overtræder lovgivningen, at Venstre er tilhænger af, at 16-17-årige store børn - efter Venstres ordførers egen betegnelse - i dag kan sættes i fængsel, kan straffes?
Kan Venstres ordfører ikke se, at det er et problem, at man på den ene side siger, at det bare er nogle store børn, som ikke skal drages til ansvar for deres handlinger, men på den anden side synes, det er i orden, at hvis de overtræder lovgivningen, jamen så kan de straffes?
Freddy Dam (V), 2003-05-05:
Efter min opfattelse er der ikke nødvendigvis nogen sammenhæng imellem de forskellige aldersgrænser rundtomkring i lovgivningen.
På den anden side kunne jeg fremhæve, at den erstatningsretlige lavalder er nede i nabolaget 3-4-5 år, så alene af den grund er der ingen grund til at lave sammenligninger den vej over.
Kamal Qureshi (SF), 2003-05-05:
Man må godt spørge om Kristeligt Folkepartis politik i de korte bemærkninger?