Carsten Koch (S), 1997-11-13:
CD har fremsat et forslag om nedsættelse af en kommission til undersøgelse af generationsskiftevilkårene for små og mellemstore virksomheder.
CD forestiller sig et bredt sammensat udvalg med repræsentanter for såvel arbejdstagere og arbejdsgivere som erhvervsorganisationer samt berørte ressortministerier.
Det drejer sig om at lette mulighederne for skattemæssig succession, og det er specielt de tilfælde, hvor der overdrages goodwill, forslagsstillerne tænker på.
CD henviser til en kommissionsbetænkning fra 1987 om generationsskiftets skatter og afgifter.
Den blev afgivet af et udvalg, der var nedsat af Skatteministeriet.
Udvalget havde 16 medlemmer; heraf var de syv udpeget af forskellige erhvervsorganisationer, to var udpeget af revisororganisationerne, og én var udpeget af Advokatrådet og Skattelovrådet, én repræsenterede Arbejderbevægelsens Erhvervsråd, mens seks repræsenterede forskellige ministerier.
På mange måder syntes sammensætningen af udvalget dengang at svare til de forestillinger, som CD synes at have i dag.
Et flertal bestående af 10 medlemmer af dette udvalg anbefalede at gennemføre succession ved familieoverdragelser.
De pågældende 10 medlemmer var udpeget af erhvervsorganisationerne, revisororganisationerne, Advokatrådet og Skattelovrådet.
De øvrige medlemmer kunne ikke anbefale dette.
Forslaget om succession ved familieoverdragelse er jo efterfølgende blevet gennemført.
Det samme flertal anbefalede endvidere at gennemføre succession ved overdragelse til nære medarbejdere.
Dette er til gengæld ikke blevet gennemført, men det er det emne, som CD nu tager op igen.
En virksomhed kan drives i selskabsform og som personligt drevet virksomhed.
Overdragelse af aktier udløser en avanceskat.
De regler, der gælder, sikrer, at avancen beskattes på samme måde som udbytte.
Herved opnås, at indkomsten beskattes ens uanset dens fremtrædelsesform.
Der kan være tale om avanceskat i form af genvundne afskrivninger på bygninger, på driftsmidler m.v.
Der kan også være tale om beskatning af goodwill, beskatning af fortjeneste og genvundne afskrivninger på lejemål, der overdrages til den nye ejer, beskatning af fortjeneste på varelager osv. Også her gælder, at reglerne et godt stykke sikrer, at indkomst beskattes ensartet uanset fremtrædelsesformen.
Specielt for genvundne afskrivninger gælder, at afskrivningslovene sikrer virksomhedsejeren en vis valgfrihed med hensyn til, hvor hurtigt der afskrives, uden at det offentlige blander sig i, om bygninger, driftsmidler m.v. virkelig taber værdi i samme tempo og i samme omfang som afskrivningerne.
Modstykket til denne valgfrihed er så, at der sker beskatning ved overdragelse.
Det hænger altså organisk sammen med denne rimelige valgfrihed, der er med hensyn til afskrivningsprofil.
Det synes jeg man skal have i erindring.
Generelt set betød skattereformen fra 1993, at indkomster i højere grad beskattes ens - det er jo en af grundpillerne i skattereformen fra 1993 - uanset om fremtrædelsesformen er løbende indkomst, om det er avance ved afståelse eller hvad. Succession er en måde at undgå avanceskat på.
Ved succession i en overdragelse af aktier skal erhververen til gengæld, hvis erhververen senere ønsker at videresælge, bruge den oprindelige overdragers anskaffelsessum. Ved videresalg betyder successionen altså, at erhververen får en større fortjeneste end ellers.
Det gælder selvfølgelig kun, hvis videresalget ikke selv kan ske ved succession.
Ved succession i aktiver, der afskrives, får erhververen til gengæld et lavere afskrivningsgrundlag.
Det skyldes, at erhververen overtager overdragerens afskrivningsgrundlag.
Det er jo det, der ligger i successionen.
De aktiver, der er tale om, er afskrivningsberettigede bygninger, driftsmidler, goodwill m.v. Hvis erhververen videresælger med fortjeneste og denne fortjeneste skal beskattes, fordi erhververens køber ikke succederer, er erhververens anskaffelsessum den lave nedskrevne værdi, der er følge af, at erhververen fortsætter afskrivningerne på overdragerens afskrivningsgrundlag.
Skal disse regler sammenfattes kort, betyder succession, at en sælger ikke skal betale skat af fortjenesten på en virksomhedsoverdragelse.
Så enkelt kan det siges.
Man kan også nævne det næste trin, at skatten overtages af køber, der så skal betale den ved videresalg sammen med skatten af den fortjeneste, der er opnået i købers tid.
Succession betyder altså, at fortjenesterne ikke bliver beskattet på det tidspunkt, hvor de er til stede, men på andre tidspunkter, der måske ikke er nær så hensigtsmæssige. Jeg synes, det er vigtigt, at man holder fast i, at succession betyder udskydelse af skatten og dermed en langt mindre grad af sammenfald mellem skattebetaling og den avance, der udløser den pågældende skat.
Efter gældende ret er der adgang til succession ved familieoverdragelse i levende live og ved arv.
I disse tilfælde har man anerkendt, at virksomhedernes likviditet belastes af skattebetalingerne, og dette taler for at tillade succession.
Det er afgifter, som adskiller familiegenerationsskiftet fra generationsskiftet uden for familien.
Ved arv skal den, der arver virksomheden, også ofte udrede arvelodder til medarvingerne.
Efter nogles opfattelse er også dette forhold medvirkende til at skabe en særegen likviditetsbelastning ved et familiegenerationsskifte.
Succession er imidlertid ikke uproblematisk, som jeg har været inde på.
Succession bryder med det fundamentale princip, at der skal betales skat af en gevinst på det tidspunkt, hvor den konstateres, og det er nu et godt synspunkt.
Den bryder på flere måder med det princip.
For det første slipper overdrageren for at betale avanceskat, selv om skatteevnen er der.
Det er jo ved succession sådan, at det er sælger, der slipper for skatten.
Det er altså sælger, der slipper for skatten og skyder skatten ud på den, der overtager det pågældende gode, den pågældende virksomhed.
Erhververen betaler altså overdragerens skat, såfremt han selv sælger videre uden succession, men man kan selvfølgelig have så meget succession, at det bliver en uinteressant betragtning, og det kan man selvfølgelig frygte.
For erhververen vil det da være langt vanskeligere at skulle betale både sin egen og overdragerens skat, end det vil være, at erhververen alene skal betale sin egen skat.
Det er betragtninger, som det er værd at have i erindring, når folk næsten sådan pr. rygmarv går ind for succession.
Dette, at skattebyrden overvæltes på erhververen, er ikke så stort et problem i tider med stor inflation, men i øjeblikket, hvor der ikke er inflation, er succession faktisk køberfjendsk, kunne man kalde det, eller for nu at bruge sådan et mere fortærsket udtryk: ungdomsfjendsk. Jeg synes, man skal tænke meget over de her sammenhænge, før man begynder at kanonisere succession som det eneste saliggørende.
Det køberfjendske - eller ungdomsfjendske - ved successionen fremtræder meget tydeligt i den situation, hvor erhververen vil sælge, fordi han er i økonomiske vanskeligheder.
Det gik måske ikke så godt med virksomheden, som han havde håbet.
I sådan et tilfælde vil den overtagne skat være en klods om benet, der forhindrer en fornuftig frivillig realisation, og kun hvis erhververen går konkurs, kan han slippe af med skatten.
Man kan ikke udelukke, at erhververen vil være tilbøjelig til at undervurdere disse problemer, når han står i købssituationen, men de er jo ikke desto mindre en kendsgerning. I det hele taget er det et problem for erhververen, at erhververen skal inddrage overvejelser om den fremtidige inflation i sine overvejelser om succession eller ej.
Ved succession inden for familiekredsen, som vi kender det i dag, mindskes problemerne, fordi der i højere grad er sammenfaldende interesser mellem overdrager og erhverver.
Vi hører jo i øjeblikket, at der er store problemer med generationsskifte.
Det er noget, vi mere hører om, end vi har kunnet konstatere.
Hvis vi så laver succession, vil jeg vædde på, at der om nogle år, når de, der har overtaget sælgernes skat, måske kommer i vanskeligheder, kommer et pres for at få yderligere succession.
Forslagsstillerne siger, at de eksisterende avanceskatter udhuler de mindre erhvervsdrivendes mulighed for at spare op til pension i virksomheden.
Det er jeg ikke enig i, men følges den tankegang, må man da indrømme, at succession er meget værre.
Den fritager ganske vist den aktuelle erhverver for skat, men vælter en langt større skattebyrde over på den næste, der vil få langt større problemer med at få midler ud af virksomheden til sin alderdomsforsørgelse.
I øvrigt vil jeg gøre opmærksom på, at alle - også de private erhvervsdrivende - kan bruge pensionsbeskatningslovens regler om opsparing til pension.
Det behøver ikke at være sådan, at man kun sparer op til pension i sin virksomhed, og der er ganske gode og skattefavorable regler på det her område.
Så jeg synes godt, man kan sige, når man sådan anlægger
en lidt mere overordnet betragtning, at succession ikke umiddelbart kommer virksomheden til gode.
Den kommer overdrageren til gode.
Det er altså ikke et middel til at øge virksomhedernes overlevelsesevne.
Det er et middel til at skaffe overdrageren en højere pris efter skat.
Det forslag, der nu fremsættes, går ikke ud på, at regeringen skal udarbejde regler om succession ved alle overdragelser.
Det er jeg godt klar over, og jeg er glad for, hvad jeg hører, og jeg anerkender, at det er mere begrænset.
Det drejer sig om, at regeringen skal nedsætte et udvalg til at overveje disse problemer i forbindelse med overdragelse til nære medarbejdere.
Man kan så rejse spørgsmålet: Hvad er en medarbejder, eller for den sags skyld en nær medarbejder?
Det er altså ikke let definerbare begreber, vi har med at gøre her. Mange forslag til afgrænsning af medarbejderbegrebet vil sikkert lægge vægt på, at den pågældende i nogle år inden overdragelsen har haft en eller anden nærmere tilknytning til virksomheden.
Forslag af denne type lider ofte under, at ligningsmyndighederne ved en eventuel ligningsmæssig kontrol af en overdragelse ifølge sagens natur skal lang tid tilbage i deres undersøgelser.
Jeg har f.eks. set, at nogle som kriterium bl.a. vil lægge vægt på, at den pågældende medarbejder i de sidste 5 år har haft ledelsesansvar efter arbejdsrettens regler.
Ved ligningen i 1999 af en overdragelse i 1998
skulle ligningsmyndighederne altså overveje, om medarbejderen havde haft ledelsesansvar i 1993, 1994, 1995, 1996 og 1997.
Det er ikke småting, man skal sætte de kommunale ligningsmyndigheder til at kontrollere.
Oven i købet skal ligningsmyndighederne så også have styr på arbejdsrettens regler, og hvis arbejdsretten også bliver ændret, er det så reglerne fra de pågældende år, eller er det de nugældende regler, der refereres til?
Det er kompliceret stof.
Der er formentlig mange, der i givet fald også vil stille krav om, at erhververen i årene forud har arbejdet på fuld tid i virksomheden.
Det kunne man også tænke sig.
Hvis fuld tid bliver udmøntet i et bestemt timetal, vil man altså stå med en bestemmelse, som det formentlig vil være umuligt at kontrollere tilbage i tid. Så at definere, hvem den nære medarbejder er, bliver vanskeligere end at definere, hvem medarbejderen er, og man kan også have sine betænkeligheder ved overhovedet på denne måde at skabe medarbejdere med forskellige rettigheder. På det foreliggende grundlag tror jeg ikke, der vil komme afgørende nye ting på bordet, selv om vi nedsætter et udvalg.
Udvalget fra 1987 har jo været inde på disse emner, uden at der er kommet noget ud af det. Regeringen kan derfor ikke støtte forslaget, sådan som det foreligger, men vi vil da gerne sådan mere bredt belyse generationsskifteproblemstillingerne, og så kan man måske også ved den lejlighed komme ind på nogle af de overvejelser, jeg i begyndelsen kom med om det betimelige i at vælte skattebyrden frem på kommende generationer.