Aage Frandsen (SF), 2001-01-16:
Den rejste forespørgsel er jo central i forhold til spørgsmålet om forholdet mellem minister og embedsmænd og forholdet mellem den udøvende og den lovgivende magt.
Som det allerede er fremgået, er relationerne diskuteret i to rapporter, nemlig i den rapport, som DJØF udsendte i 1993, og så i den betænkning, der er afgivet på baggrund af en debat, vi havde her i Folketinget rejst på foranledning af SF.
Ud fra dem kan man sige, at der er nogle principper, som er alment anerkendte: For det første er embedsmændene ministrenes rådgivere i sager, som ministrene har at arbejde med som ministre, og det indebærer jo, at en minister i meget stort omfang kan trække på sine embedsmænd, og det er almindeligt anerkendt, at sådan er det.
I den forbindelse er det også vigtigt at understrege den integritet, som ministerens embedsmænd må være omgærdet af.
Så er der som et fjerde punkt noget, hvor der er en uenighed.
Det er i spørgsmålet om folkeafstemninger, hvor vi erkender, at der er forskel på en situation, hvor der er folketingsvalg, og en situation, hvor der er folkeafstemninger.
Men vi anerkender ikke, at det ikke er centralt, at man også i forbindelse med folkeafstemninger har nogle retningslinjer at gå efter, fordi det netop er en helt særlig situation, der er tale om, lige så vel som det under alle omstændigheder er centralt at diskutere og forholde sig til og få præciseret, hvad ministeren kan bruge sine embedsmænd til i forbindelse med det almindelige politiske arbejde. Der er i betænkning nr. 1394 nogle præciseringer og nogle synspunkter om, hvad begrundelsen er for, at man i en valgkamp ikke kan bruge embedsmænd på samme måde som ellers i forbindelse med sager.
Her vil jeg godt understrege, at det er vores opfattelse, at det ikke kun er i forbindelse med folketingsvalgkampe, at det er vigtigt at få præciseret tingene.
Det er også i forbindelse med folkeafstemninger, og det er selvfølgelig i det hele taget i forbindelse med ministrenes brug af embedsmænd i det daglige arbejde, at det er vigtigt at få det præciseret.
I den forbindelse synes jeg også, det er vigtigt at få frem, at der er tale om, at der er sket ændringer.
Der er tale om ændringer over tid, som for alvor tog fart i 1990'erne, men de tog deres begyndelse allerede i 1970'erne og fik lidt mere fat i 1980'erne.
Og i forhold til spørgsmålet om folkeafstemninger så tror jeg også, at man kan se, der er en klar forskel på det, der var tale om i 1972, og det, der var tale om ved sidste folkeafstemning; der er en klar forskel på, hvad embedsmænd blev brugt til.
Der har været fremdraget en række ting, hvorom man kan sige, at det var noget, som blev anvendt denne gang, og som ikke er det, vi normalt anvender.
Der er nævnt pjecen, som Økonomiministeriet udsendte.
Jeg er helt sikker på, at kommentarer fra departementschefer var ikke noget, vi så i 1972 og nok heller ikke i 1982.
Så på den måde har der været et skred.
Det er meget vigtigt, at man i forbindelse med disse rapporter, som kommer fra ministeriet, og som jo kommer i en meget lind strøm, er opmærksom på den integritet, som disse rapporter gerne skulle være omgærdet med.
Det er også derfor, at vi lægger meget afgørende vægt på, at vi fortsat får rapporter fra andre og mere uafhængige institutter som Transportrådet og Det Økonomiske Råd.
Og her er det jo sådan, at en række partier har sagt, at de gerne vil have, at vi vedtager et eller andet.
Så er der også nogle, der siger, at det ikke er nødvendigt, at der bliver vedtaget noget.
Det er sådan set det, der altid er regeringens særlige kendetegn, nemlig at man helst ikke vil have vedtaget noget.
Det, vi mener er vigtigt at få vedtaget noget om, er, at vi får nogle præciseringer af, hvad det er, der kan ske i forhold til at bruge embedsmændene i valgkampe - de er nogenlunde præcise - ved folkeafstemninger og så i det hele taget i det almindelige, daglige arbejde.
Derfor skal jeg på SF's vegne fremsætte følgende: