runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Carsten Hansen (S), 2004-04-27:
Det, jeg sagde, og det er rart, hvis jeg kan rette en misforståelse, var, at der er behov for at se det på en ny måde, at se fagrækken i sammenhæng med børnenes hverdag osv. på en ny måde.
Jeg synes faktisk, at der her ligger et vældig godt oplæg til forhandling.
Jeg er enig i det, der står om den tredeling, altså hvordan man snakker med børn, hvordan man snakker om det normale område, hvordan man snakker om dem, der har et socialt behov osv.
Jeg synes faktisk, at det ser meget spændende ud.
Med hensyn til den toning, der så er mulighed for at vælge i forhold til læringspraktikken, er det noget af det, vi skal have ind i forhandlingerne, men hvis man vælger det ene af de tre områder i sin specialisering af uddannelsen og så samtidig kan koble den til praktikken, vil det måske betyde, at en række pædagoger især på det socialpædagogiske område vil undgå det virkelighedschok, som vi ved nogle får, når de kommer ud bagefter. Jeg synes i virkeligheden, at der er nogle spændende tanker her, som vi godt vil være med til at videreudvikle.
Margrethe Vestager (RV), 2004-04-27:
Hvordan hænger det så sammen med betoningen af, hvor vigtigt det er at få skærpet ikke kun deltagelsespligten, men også mødepligten?
Man tiltror de studerende at vælge meget vidtgående i forhold til et arbejdsliv i måske 35 år, hvor de ligesom vælger på en sådan måde, at de kun kan undervise børn fra 7 til 9 år, samtidig med man at synes, at det er helt afgørende, at vi fra centralt hold bestemmer, at de skal møde på seminariet hver dag.
Jeg synes, der er en mærkelig mangel på sammenhæng mellem, hvad man synes folk kan håndtere selv, og hvad der skal bestemmes fra centralt hold.
Det lader til, at folkeskolens behov for lærere og for fleksibilitet er ladet helt ude af betragtning.
Louise Frevert (DF), 2004-04-27:
Jeg tror, at det, som fru Margrethe Vestager hentyder til, må være min betoning af, hvor vigtig jeg synes det er, at de lærerstuderende selv kunne vælge, hvordan de vil tilrettelægge deres studium; det vil sige, om de vil have helhedslæren, om de skal tage linjefag, så de kan undervise fra 0. til 10. klasse, eller om de vil tage dansk 1, dansk 2 eller matematik 1, matematik 2, dansk 1 og matematik 2 osv., så de kan kombinere det, så de kan undervise fra 0. til 6. klasse eller fra 4. til 9. klasse.
Den frihed og den fleksibilitet synes vi er glimrende, så det har jo ikke noget med det at gøre.
Vi siger jo også frivillighed, altså fri villighed kan man så sige, det er jo en forlængelse af det.
Så vi ser ikke noget odiøst i at bruge det i det her tilfælde, tværtimod.
Vi har mulighed for her at give de lærerstuderende en chance for noget fleksibilitet og frivillighed, som de aldrig nogen sinde har haft mulighed for at kunne vælge tidligere.
Det er da et fremskridt i forhold til, hvordan læreruddannelsen er skruet sammen på nuværende tidspunkt.
Det var mange bolsjer, der ligesom blev blandet i denne her pose.
Lad mig lige starte forfra en gang til: For mig er et kvantum af timer ikke synonymt med kvaliteten.
Det vil jeg godt have lov til at pointere.
Det ved fru Bodil Kornbek også udmærket godt.
Effektivitet kan så til gengæld være synonymt med kvalitet.
Derfor tror jeg, at det er et spørgsmål om, hvordan man prioriterer de forskellige timer.
Hvis vi skal til at diskutere danskfagets vægtning, så er vi jo inde på noget helt andet.
Så dansk er altså fundamentet. Selvfølgelig drejer det sig da også om at kunne være visionær og kunne tolke billeder og kunne være kreativ, men det er stadig væk ikke det, der er det primære. Så det er en anden diskussion som sådan, men der kommer dansk altså absolut til at have en førsteprioritet fra min side.
Bodil Kornbek (KD), 2004-04-27:
Jeg er helt enig med fru Louise Frevert i, at det, vi taler om, selvfølgelig er læreruddannelsen, det er ikke antallet af timer i folkeskolen som sådan.
Men det er bare for også at vise, at der er mange timer i visse fag.
Men hvis det kun drejer sig om i forbindelse med læreruddannelsen at sige, at vi bare skal være konstruktive, og det drejer sig om, hvordan vi ligesom tilrettelægger og det hele, hvorfor så dele danskfaget op, som man nu engang gør?
det jo om meget mere end bare at være konstruktiv.
Det har også noget at gøre med, om man virkelig vægter
et fag, om man har nogle ambitioner
Fru Louise Frevert ved jo udmærket godt, hvor vigtigt det er, når man taler om kulturpolitiske sammenhænge, at fødekæden også er i gang og i spil, at det betyder noget, hvad det er, man fodrer børnene med også kvalitativt. Så jeg forstår virkelig ikke den meget lette tilgang
til det, at det ikke betyder så meget, om lærerne nu også er velkvalificerede med henblik på at kunne varetage en god undervisning i de musisk-kreative fag, når jeg ved, hvor stor vægt fru Louise Frevert ellers lægger på den del af tilværelsen.
Louise Frevert (DF), 2004-04-27:
Det er jo ikke altid ensbetydende med, at der sker
en fuldstændig, hundrede procents forringelse af et fag, fordi man skærer i det
Jeg er ganske sikker på, at man med en lidt konstruktiv måde at kunne skrue nogle læreplaner sammen på lige nøjagtig vil kunne målrette undervisningen til det, den skal bruges til, nemlig undervisning i folkeskoleregi.
Så det er da fuldstændig korrekt, at det er vigtigt, at de kunstneriske elementer skal med ind i folkeskolen, men skal vi ikke være enige om en ting, nemlig at det, vi taler om her, er en læreruddannelse.
Det er ikke timerne i folkeskolen.
Det har vi fået raflet på plads, så det er, hvor det skal være.
Så vi taler jo ikke om forringelse af timetallet i folkeskolen, vi taler simpelt hen om en læreruddannelse, som skal forbedres.
Jeg tror på, at det ikke er et spørgsmål om, hvor mange timer man i et studium skal bruge på det, det er et spørgsmål
om, hvordan man effektivt bruger de timer i et studium.
Bodil Kornbek (KD), 2004-04-27:
Jeg har jo tidligere hørt fru Louise Frevert, når det drejer sig om spørgsmål på kulturområdet, egentlig meget engageret tale for netop det at kunne udtrykke sig på anden vis end bare ord og det, der bliver skrevet ned, at fru Louise Frevert har et engagement på det område.
Derfor undrer det mig altså også en smule, at man så let accepterer den nedtoning, der er af de musisk-kreative fag på læreruddannelsen.
Louise Frevert (DF), 2004-04-27:
I selve redegørelsen bliver der jo talt meget fra ministerens side om toning, og jeg skal da ikke lægge skjul på, at jeg tror, ikke fordi vi vil tilbage til gamle tiders tilstande og den gamle socialpædagogiske uddannelse og lignende, at ministeren stadig væk vil betegne den uddannelse, som vil komme, som en generalistuddannelse.
Det mener jeg man kan gå
ind og diskutere.
Det må være med modifikationer, for vi mener, at man skal specialisere.
Jeg ved godt, at det er blevet kaldt toning her, men jeg vil altså gerne have lov til at kalde det en form for specialisering, og så må det være en strid om ord, at man gør uddannelsen endnu mere specifik, end man har gjort her i redegørelsen.
Vi vil gerne pointere, at vi vil gerne have fagområderne præciseret mere, end de er her.
At det så stadig væk kan gøres inden for en ramme, der hedder en generalistuddannelse, må jeg jo så diskutere på et senere tidspunkt.
Men jeg skal ikke lægge skjul på, at vi virkelig ønsker at fagrette de forskellige såkaldte toninger, specialer, fagafgrænsninger i den pædagogiske uddannelse, som vi skal til at tage stilling til fremover, ja.
Lige for at vende tilbage til pædagoguddannelsen.
Man har i redegørelsen foreslået efter evalueringsrapportens anbefalinger, at man deler de her toningsområder op i tre hovedgrupper, som kan være børn og unge, mennesker med nedsat funktionsevne og mennesker med sociale problemer.
I hr. Carsten Hansens ordførertale sagde hr. Carsten
Hansen, at Socialdemokraterne ønskede fagrækker på en ny måde.
Men hvad er det præcis, hr. Carsten Hansen ønsker, for jeg synes jo, at de her områder tilgodeser alle tre hovedområder?
Hvilke områder er det så, hr. Carsten Hansen ønsker?
Det var et meget relevant spørgsmål.
Jeg mener, at det er fuldstændig korrekt.
Ikke fordi vi behøver at dele det samme synspunkt, men hr. Morten Homann spurgte mig om, hvad vi mente om det, og det er meget relevant.
Jeg synes, at det har været rystende at læse, at der ikke har været en central styring på det felt netop på grund af, at det har været op til de forskellige seminarier at sætte deres egne retningslinjer eksempelvis også med hensyn til timelønsfag.
Men specielt det med kernen, en fælles kerne er meget, meget vigtigt, fordi det for os er vigtigt at få en national uddannelse med nogle fælles målsætninger, med nogle fælles kriterier.
At man så derudfra kan have en metodefrihed, vil vi ikke begynde at blande os i, men det er vigtigt, at man får defineret nogle faste rammer.
Når man nu har mulighed for i virkeligheden at lave om på det, så er det det, vi ønsker.
Det håber jeg er tilstrækkeligt svar.
Morten Homann (SF), 2004-04-27:
Jeg vil godt sige tak til fru Louise Frevert for tilkendegivelsen omkring den SU-baserede praktik i pædagoguddannelsen i sit svar til hr. Carsten Hansen.
Mit ærinde er et lidt andet.
Det er, at hvis man læser Danmarks Evalueringsinstituts redegørelse om pædagoguddannelsen, så lægger de vægt på et punkt, som jeg synes er bekymrende fraværende i ministerens redegørelse. Derfor kunne jeg godt tænke mig at høre fru Louise Freverts holdning til det.
Det er spørgsmålet om, hvorvidt det er nødvendigt og hensigtsmæssigt at definere en fælles faglig kerne for pædagoguddannelsen.
I dag har man 32 vidt forskellige pædagoguddannelser ud over landet.
Men som Danmarks Evalueringsinstitut peger på, kan der være gode grunde til med udgangspunkt i f.eks. lov om social service at definere en fælles ramme for, hvad det er, vi forventer af de færdiguddannede pædagoger.
Hvad er det for nogle målsætninger, hvad vil det sige at være pædagog?
Er Dansk Folkeparti indstillet på at prøve at lave sådan en fælles ramme, som pædagoguddannelsen fremover kan fungere inden for?
Louise Frevert (DF), 2004-04-27:
Lad os nu se, tiden må jo tale.
Nu skal jeg nok lade være med at være polemisk heroppefra.
Men jeg ved godt, at hr. Aage Frandsen har læst redegørelsen, og deri står jo bl.a. også, at der i folkeskolen bliver undervist 45 pct. i dansk og matematik, ergo vil det være de fag, som er tunge.
Det er de såkaldt kunstneriske fag, der vejer lettere, og jeg er helt overbevist om, at det pensum, man kan få ved et halvt linjefag, vil være tilstrækkeligt, samtidig med at tendensen i Europa og i andre lande jo er, at man i de kunstneriske fag kalder kunstnere ind, som er professionelle.
Ikke dermed sagt, at lærere ikke er professionelle, de er jo professionelle inden for deres egen metier, men eksempelvis har man i billedkunst professionelle kunstnere, der også kommer ind og underviser.
Jeg tror, man sagtens kan nå til at kunne undervise professionelt som lærer i lige nøjagtig det pensum, man skal undervise i, specielt når det bliver skruet sammen på denne her måde, som det bliver gjort.
Aage Frandsen (SF), 2004-04-27:
Ligesom man ikke altid skal bruge det talte sprog som det eneste svar, men også det ikketalte sprog, så har jeg forstået svaret.
Ministeren ved godt, at det var en modsigelse.
Men hvorfor er det i orden, når man skal undervise i billedkunst, hjemkundskab, håndarbejde og sløjd, at man har mindre faglighed?
Hvorfor er det i orden?
Skal børnene i folkeskolen ikke have den samme faglighed i disse fag, som de skal have i fag som historie eller fysik eller natur/teknik?
Hvorfor er det tilstrækkeligt at have meget mindre faglighed, som man jo lægger op til i redegørelsen?
Hvorfor er fru Louise Frevert så glad for det, så glad, at det kan være, at fri Louise Frevert efter denne debat ikke kræver ministerens afgang en gang mere?
Louise Frevert (DF), 2004-04-27:
Hr. Aage Frandsen må undskylde, men jeg hørte ikke lige ordene før de kunstneriske linjefag, så hr. Aage Frandsen må lige gentage sit spørgsmål.
Jeg tror, de måske gik ud på, om jeg var indstillet på at nedprioritere, og det er vi i Dansk Folkeparti på grund af fagtrængslen.
Jeg ved ikke, om det var det, der var spørgsmålet, men jeg vil gerne svare på det i anden runde.
Så kan vi jo konstatere i dag - og skal vi ikke holde os til det - at uden nutid ingen fortid, uden fortid ingen nutid, og ministeren sidder jo strålende på sin stol, hvor ministeren sidder i øjeblikket.
Det, vi diskuterer nu, er redegørelsen om pædagoguddannelsen og læreruddannelsen, og den agter jeg lige nøjagtig nu at forholde mig positivt og med oprejst pande til.
Morten Homann (SF), 2004-04-27:
Tak for svaret, som jeg forstod som et tilsagn om, at vi skal have lavet en faglig fælles kerne, også ud over hvad der ligger på de enkelte områder.
Fru Louise Frevert lægger jo i virkeligheden op til noget, som jeg synes lyder positivt, nemlig at vi skal have lavet en mere gennemgribende reform af pædagoguddannelsen.
I det lys har det undret mig lidt - og derfor kunne jeg godt tænke mig at høre, hvor fru Louise Frevert står - at man er så konservativ i redegørelsen fra Undervisningsministeriet, når det drejer sig om fagrækken på pædagoguddannelsen.
Er fru Louise Frevert enig i, at det kan være god grund til at tage op til overvejelse, om ikke man i stedet for bare at kopiere den gamle fagrække så skal tage op til overvejelse at lave en ny fagrække, som afspejler de nye udfordringer, som pædagoger kommer til at stå i fremover, sådan at man ikke bare kopierer det, der nu var godt i går og så tror, at det også er godt i morgen?
Aage Frandsen (SF), 2004-04-27:
Er det ikke korrekt, at hver eneste gang, der er forslag i Folketinget, så roser man forslaget, og at det også ender
med, at man stemmer for
Siden ministeren er tiltrådt, er der kun ét forslag, som man ikke har stemt for, og alligevel kræver man ministerens afgang.
Er det ikke lidt af en modsigelse?
Jeg har i øvrigt aldrig krævet ministerens afgang.
Jeg har i øvrigt heller ikke stemt for hendes forslag.
Det vedkommer sådan set ikke mig at kræve hendes afgang.
Det andet, jeg vil spørge om, er: Hvorfor er det nødvendigt med færre timer i de såkaldt kunstnerisk-praktiske linjefag?
Louise Frevert (DF), 2004-04-27:
Jeg tror, at fru Margrethe Vestager har et andet livssyn og en anden livsanskuelse, end Dansk Folkeparti eksempelvis har, for vi kan ikke se, at mødepligt og mødedeltagelse har noget at gøre valgfrihed i forhold til arbejdsliv, eksempelvis om man skal møde kl. 8, eller om man har valgt en x-uddannelse.
De to ting har jo ikke noget med hinanden at gøre.
Det, jeg her taler om, er valgfriheden til at kunne sammensætte sin uddannelse, efter det man selv synes at man kan kapere.
Det andet er et spørgsmål om, som jeg også sagde i min ordførertale, at vi mennesker trods alt kun er mennesker, uanset at vi skal tage ansvar for egne initiativer og egen uddannelse, er der altså mange af os, det tror jeg også at fru Margrethe Vestager kan være enig i, der mange gange desværre har en tendens til at hoppe over, hvor gærdet er lavest.
Det behøver ikke at være, fordi man ikke ønsker at deltage, men der kan være mange grunde til, at man er forhindret, eksempelvis, som det også er beskrevet i evalueringsrapporten, at der er for meget erhvervsarbejde blandt de studerende, hvilket gør, at de ikke altid kan møde, samtidig med at det pensum, som de skal gabe over, mange gange er for hårdt, og det kan være en for broget skare, der indgår på de to uddannelser.
Peter Christensen (V), 2004-04-28:
Venstres sætter bestemt borgerne før systemet.
Men når Folketinget lovgiver, skal vi jo lave lovgivning, der kan holde til alle sager, der verserer, og ikke kun til en sag, som vedrører et konkret forhold i hr. Jens Peter Vernersens område.
Det skal jo være en lovgivning, som kan være generel og holde til alle former for skatteyderspørgsmål.
Derfor synes jeg sådan set, at det er yderst rimeligt, at vi går ind og kigger på, hvad der kunne være af risiko ved generelt at vedtage de regler, som hr. Jens Peter Vernersen foreslår.
Det er sådan set den betragtning, jeg har gjort i forhold til det her beslutningsforslag.
I forhold til den konkrete sag kan vi så glæde os over, at netop lovgivningens muligheder for at give henstand er til stede.
Men det er da altid uheldigt, at man har en dobbeltbeskatningsoverenskomst, som efterlader tvivlsspørgsmål.
Der er det jo også sådan, at vi må anlægge generelle betragtninger og spørge: Er der problemer med de dobbeltbeskatningsaftaler, vi har?
Hvis ja, må vi jo hele tiden arbejde for at få knasterne ud.
I det her tilfælde handler det jo om, hvorvidt man har mulighed for at hjælpe skatteydere, der er kommet i klemme, så de ikke skal starte med at betale skat to steder.
Ja, det er der mulighed for.
Så finder man ud af i det her tilfælde, at hvis Tyskland ikke har krav på at opkræve skatten, jamen så skal de betale den skat tilbage, og så betaler man skatten i Danmark ...
Jens Peter Vernersen (S), 2004-04-28:
Man må sige, at det, som man går og bryster sig af i Venstre, borgerne før systemet, jo ikke holder, når det kommer til målstregen.
Det ligger der et fuldstændig klart svar på fra skatteministeren til Folketinget: Man har ikke mulighed for at give afkald.
Borgerne går altså deroppe og er nervøse for, om de skal betale disse renter, der løber op i 35-40 pct., fordi det går tilbage til 1998.
Det problem kunne man løse.
Hvis der er nogen som helst ting, der ikke er rigtigt i det beslutningsforslag, der er fremsat, så er det sådan set kun en beslutning om, at så skal skatteministeren lave det helt præcist rigtige forslag.
Det er jo det, beslutningsforslaget går ud på, og så skal det selvfølgelig ændres.
Men jeg synes, at man skulle bidrage til at løse problemet.
Jeg synes, at man her viser en uvillighed, som i hvert fald folk uden for det her hus bestemt ikke kan forstå.
Jeg forstår ikke, at Venstre ikke vil sætte borgeren før systemet, men her holder fast i systemerne.
Peter Christensen (V), 2004-04-28:
Venstre går ind for forenkling og overskuelighed i skattelovgivningen.
Lovgivningen skal udformes, så mulighederne for skattespekulation begrænses, men også så skatteyderne ikke kommer i klemme i systemet. Samme linjer følger beslutningsforslaget fra Socialdemokraterne ikke helt, hvad angår det første.
Forslaget er fremsat på baggrund af en verserende skattesag
mellem Danmark og Tyskland, og Socialdemokraternes intention er såmænd reel nok, for selvfølgelig skal skattelovgivningen være så smidig, at der er mulighed for at tage hensyn til uheldige og uskyldige borgere, der er kommet i klemme mellem to landes skattelovgivning. Men det ændrer ikke ved, at vi har en lovgivning, der kan tage de nødvendige hensyn.
Som systemet ser ud i dag, kan skattevæsenet give henstand med skattebetalingen og renterne, indtil en skattesag er afklaret, og man kan i givet fald frafalde kravet.
Det er hensyn, der heldigvis er blevet taget i den pågældende sag.
Den nuværende lovgivning fungerer altså efter hensigten, hvorfor jeg også finder forslaget unødvendigt.
Jeg synes desuden, at forslaget bevæger sig over i en meget uheldig retning.
Forslaget indebærer, at Danmark uanset forholdene skal give nedslag i skat, der jo er betalt i udlandet.
En lovændring som foreslået vil give mulighed for spekulation om, hvor det bedst kan betale sig at lægge skatten.
Det er ikke tilfældet i den konkrete sag, men vil kunne blive virkelighed ved vedtagelse af beslutningsforslaget.
Med den nuværende lovgivning har vi mulighed for at tage de nødvendige hensyn over for dem, der kommer i klemme, uden at risikere skattespekulation.
På den baggrund ser Venstre derfor intet behov for at lave yderligere lovgivning på området, men håber, at der snarest findes en løsning i den konkrete sag.
Venstre kan ikke støtte beslutningsforslaget.
Svend Erik Hovmand (V), 2004-04-28:
Men hvis man ser på datoerne for de operationer, som vi i øjeblikket er i gang med, tror jeg, at hr. Jens Peter Vernersen vil erkende, at de også stammer tilbage fra en tidligere periode.
Men lad det nu ligge.
Hr. Jens Peter Vernersen siger, at det er sølle.
Jamen hør lige her: Jeg har svaret hr. Vernersen tidligere, at hr. Vernersen naturligvis kan overveje, om det er nødvendigt at fremsætte et forslag, og heri lå ikke nødvendigvis en opfordring.
Heri lå i høj grad en opfordring til, at man nu tænker sig godt om.
For hr. Jens Peter Vernersen og jeg er jo heldigvis enige om en ting, og det er, at det er ulykkeligt, for det går ud over mennesker uforskyldt.
Heri er der ingen forskel mellem hr. Jens Peter Vernersen og mig, og det er jeg meget glad for.
Jens Peter Vernersen (S), 2004-04-28:
Der er bare den meget væsentlige forskel, at skatteministeren ikke vil gøre noget.
Jeg har taget initiativ til at fremsætte
et beslutningsforslag, der kan bidrage til at løse problemet, og det er sådan set den væsentlige forskel.
For skatteministeren har jo svaret mig på et andet spørgsmål, hvor skatteministeren siger: Det er imidlertid
ikke muligt at give forhåndsafkald på rentekravet.
Det kan godt ske, at skatteministeren vil gøre det, det har vi ikke fået et tilsagn om, men som loven er, er det ikke muligt at give forhåndsafkald.
Derfor er der masser af mennesker, der har arbejdet under disse vilkår, som ikke ved, om de skal betale disse 30-40 pct.
Det har vi bedt om at skatteministeren giver et svar på.
Hvad var så skatteministerens svar til de mennesker?
De pågældende skattepligtige kan forebygge et eventuelt renteproblem ved at indbetale skattekravene
, såfremt deres økonomi tillader det, altså efter at de er trukket 50 pct. i Tyskland, kan de bare indbetale 50 pct. i Danmark, så kunne de undgå rentekravene. Det kan de i øvrigt ikke, for det her går tilbage til 1998, så de kan ikke komme ud af den fælde.
Det er sådan set bare det, som forslaget går ud på.
Så vil jeg godt gentage det med skattehullerne.
Både hvad angår TDC-sagen og Jyske Bank-sagen, var skatteministeren orienteret i foråret 2002 om de problemer.
Jeg synes, at skatteministeren skulle have afholdt sig fra den sidste bemærkning.
Det er skatteministeren selv, der har undladt at lukke de huller, der gav anledning til TDC-fradraget.
Den sidste sætning synes jeg faktisk ikke var overbevisende.
Jeg vil godt sige, at når det her beslutningsforslag er fremsat, er det, fordi der har været stillet et spørgsmål til skatteministeren, og skatteministeren har svaret: Jeg skal på den baggrund lade være det op til spørgeren, om man finder det hensigtsmæssigt, at der udarbejdes et beslutningsforslag eller lovforslag.
Det er ikke, fordi sagen er konkret, men det er, fordi den er principiel.
Her er en sag, der går helt tilbage til 1998.
Den renteudgift, der påløber, ligger vel i størrelsesorden 35-40 pct.
Disse mennesker kan ikke få oplyst, om de skal betale disse renter eller ej, og de går i usikkerhed.
Derfor bliver der fremsat et beslutningsforslag, der tager hensyn til spørgsmålet.
Det synes jeg at skatteministeren skulle have bestræbt sig på at imødekomme.
Jeg har jo bedt om, at ministeriet hjalp med teknisk bistand til et forslag, så det blev helt præcis i orden.
Det synes jeg faktisk vi skylder dem.
Foreløbigt har de jo fået krav om skat i Tyskland på 50 pct. og krav om skat i Danmark på 50 pct., og desuden er der rentekrav fra Danmark i størrelsesordenen 35-40 pct.
Det kan man da ikke bare lade stå hen, men det er man nødt til at agere på.
Jeg synes, at det, der blev oplyst fra ministerens side, var sølle over for disse mennesker.