Carina Christensen (KF), 2002-05-07:
De offentlige arkiver har to hovedformål.
Det ene er at bevare historisk værdifulde arkivalier, og det andet formål er at stille de her arkivalier til rådighed for borgere og myndigheder som dokumentation eller til almenkulturelle eller forskningsmæssige formål.
Regeringen har i det her lovforslag til en revision af arkivloven søgt at sikre en god balance mellem dels at tilvejebringe den størst mulige dokumentation, der vurderes at være af betydning for den fremtidige benyttelse, dels at tilvejebringe den størst mulige åbenhed i adgangen til at benytte arkivalier uden derved at udlevere oplysninger, der for en kortere eller længere periode kræver fortrolighed.
En af måderne til at opnå større åbenhed er at nedsætte fristerne for, hvornår arkivalierne er tilgængelige.
Det foreslås derfor også, at den almindelige tilgængelighedsfrist nu sættes ned fra 30 år til 20 år.
Fra konservativ side kan vi tilslutte os
denne nedsættelse af tilgængelighedsfristen.
Med en frist på 20 år opnås der langt større åbenhed, samtidig med at den politisk administrative proces stadig er tilstrækkeligt beskyttet.
Med en ny frist på 20 år må det dog forventes, at man vil opleve en øget anvendelse af fristforlængelser.
Det vil jo klart gå imod målet om øget åbenhed, og vi hilser det derfor velkommen, at der med forslaget fastsættes en hovedregel om en overgrænse på 60 år for en fristforlængelse.
Flere af de parter, der har afgivet høringssvar, har påpeget, at fristen for aflevering af statslige arkivalier bør følge tilgængelighedsfristen og således også sættes ned fra 30 år til 20 år.
Fra konservativ side mener vi imidlertid ikke, at der er brug for, at det skrives ind i loven.
Det gælder jo allerede, at statens arkivalier skal være afleveret, inden de er 30 år, og altså ikke når de er 30 år gamle.
Desuden vil arkivalierne være tilgængelige for offentligheden, når de er 20 år gamle, også selv om de ikke er afleveret til et arkiv.
En anden væsentlig del af forslaget handler om, at den særlige tilgængelighedsfrist på 80 år for arkivenheder, der indeholder oplysninger om enkeltpersoners private forhold, sættes ned til 75 år.
I Det Konservative Folkeparti er vi enige i Kulturministeriets vurdering, at de nødvendige beskyttelseshensyn fortsat vil kunne varetages ved en nedsættelse af fristen til 75 år.
Oplysninger om den enkelte borgers private forhold vil som hovedregel ikke være frit tilgængelige for andre inden for den pågældendes levetid, samtidig med at der kan skabes den størst mulige åbenhed. Vi er også enige i, at der fortsat bør gælde samme tilgængelighedsfrist for straffesager som for sager med personfølsomme oplysninger, og vi kan derfor tilslutte os, at der er fastsættes en frist på 75 år for sager inden for strafferetsplejen.
Hvad angår de områder, hvor der ikke er hensyn, der kan begrunde opretholdelsen af en tilgængelighedsfrist på 80 år,
er vi enige i, at de vil kunne varetages forsvarligt af en frist på 50 år.
Arbejdsgruppen har drøftet, hvorvidt der bør oprettes en særlig myndighed, der kan efterprøve og omgøre afgørelser i tilgængelighedssager, der går ansøgeren imod.
I Det Konservative Folkeparti mener vi ikke, at der er brug for et særligt ankenævn, da intet tyder op, at borgernes retssikkerhed ikke varetages tilfredsstillende med de nugældende ankemuligheder.
Som noget nyt foreslås det, at lovens anvendelsesområde udvides til også at omfatte offentligt ejede selskabers arkivalier efter en konkret vurdering af, om deres bevaring har en historisk værdi eller tjener til dokumentation af forhold af væsentlig betydning.
Fra konservativ side hilser vi det her tiltag velkommen, fordi der knytter sig en betydelig samfundsmæssig bevaringsinteresse til en række offentligt ejede selskabers arkivalier.
Vi er også tilfredse med, at man i Kulturministeriet har fulgt arbejdsgruppens anbefaling om, at det i den kommende lovrevision overvejes, hvordan arkivinstitutioner, der efter den gældende lovgivning ikke er offentlige arkiver, men som opfylder nogle bestemte standarder for bevaring, arkivbeskrivelser og formidling, kan modtage private arkivalier, som er omfattet af persondataloven.
Endelig finder vi det også fornuftigt og hensigtsmæssigt, at man i lovforslaget stræber efter at opnå størst mulig sammenhæng og lighed mellem de regler, der gælder for statens arkivalier, og dem, der gælder for kommunernes arkivalier.
Formålet er at sikre den størst mulige åbenhed til offentlige arkivalier, uanset om de kommer fra den kommunale eller den statslige forvaltning.
Alt i alt mener vi, at regeringen med det her lovforslag har fundet en særdeles god balance mellem på den ene side behovet for beskyttelse af fortrolige oplysninger og hensynet til borgerne og på den anden side behovet for større åbenhed.