runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Gitte Seeberg (KF), 2002-02-19:
Det er klart, vil jeg sige til hr. Jann Sjursen, at når man trækker sig ud af nogle lande, kan der jo hurtigt risikere at blive noget spild.
Det er også det, vi har sagt i valgkampen.
Jeg må tilstå, at jeg ikke helt forstod fru Margrete
Aukens spørgsmål
Jeg forstod det dog sådan, at vi skulle være parat til at diskutere, om der var andre elementer, man skulle tage ind i sine overvejelser, når man diskuterer ulandsbistand.
Nu har jeg i øvrigt selv besøgt den konkrete virksomhed
i Ghana, og det er klart, at man selvfølgelig altid skal være parat til at diskutere forskellige elementer af udviklingsbistanden, og hvordan man kan gøre det bedre
Det skal vi ikke være afvisende over for.
Men det konkrete kan jeg ikke svare på lige nu og her.
Hr. Langballe spørger omkring terrorisme og om, hvorfor vi giver ulandsbistand.
Sådan som vi ser på det, er der mange grunde til, at man giver ulandsbistand.
Jeg blev bedt om at forholde mig konkret til det, hr. Jeppe Kofod sagde: Jeg vil da tro, at i nogle tilfælde kan dårlig behandling af folk og stor fattigdom medføre, at der udbreder sig ekstremisme, men det er klart, at vi ikke fra dansk side har mulighed for at løse alle problemerne her i verden.
Vi kan hjælpe til, og den bedste måde, vi i virkeligheden kan hjælpe til i øjeblikket på, tror jeg er, når vi kommer til næste punkt på Folketingets dagsorden her på et eller andet tidspunkt, hvor vi kan diskutere, hvordan vi også får andre lande til at være med til at bidrage med et større beløb.
Jørn Jespersen (SF), 2002-02-19:
Jeg synes, det er smadderærgerligt og noget deprimerende, at udenrigsministeren på den ene side udfører en analyse af situationen i verden, som jeg har al mulig sympati for og er meget enig i.
Det handler om befolkningstilvækst, om sammenhængen mellem fattigdom og befolkningstilvækst.
Det handler om at skabe rimelige levevilkår for en lang række mennesker i den tredje verden.
Det kræver arbejde, produktion, forbrug, og dermed har vi det tredje problem, nemlig alle miljøproblemerne, som bliver afledt.
Det er et meget stort samlet problemkompleks.
Det gode ved det er jo, at vi godt ved, hvordan vi skal håndtere det.
Det er muligt at lave en politik, som løser alle de tre store problemer i sammenhæng
, hvis der en den politiske vilje til det.
Det drejer sig om politisk vilje.
Det, der er deprimerende, er, at en så god analyse fører til så dårlige konklusioner.
Udenrigsministeren nævner selv, at Danmark er et lille land, som ikke har ubegrænsede midler til rådighed.
Det er rigtigt.
Derfor er det stærkeste politiske våben, vi har, det gode eksempel.
Det er vores lederskab i kraft af det gode eksempel.
Derfor er det deprimerende, at man i denne situation med et verdenstopmøde nært forestående, hvor Danmark har formandskabet, i stedet for at sende signalet om, at vi holder fast i vores flotte position, sender det modsatte signal, nemlig at nu begynder vi at skære ned.
Hidtil har det været sådan, at når man i hele den rige verden diskuterede bistandssamarbejdet, var det Norge, Sverige, Danmark, Holland og Luxembourg, der blev fremhævet, fordi vi levede op til vores forpligtelser.
Fremover vil det hedde, at Danmark er begyndt at skære ned.
Det ødelægger vores mulighed for at påtage os det nødvendige lederskab.
Er der nogen som helst dokumentation eller argumentation for, at det at afbryde samarbejdet over night rent faktisk hjælper på demokrati, på korruption?
Alle udviklingsforskere siger det modsatte.
Det er ikke det, der hjælper.
Det, der hjælper, er at have dialogen, fordi man er der.
, til at imødegå korruptionen?
Så er der spørgsmålet omkring miljøbistanden.
Jeg har adskillige gange forsøgt at få statsministeren til at forklare, hvordan det kan være, at Venstre forud for valgkampen intet sagde om, at man havde planer om at ville skære ned på miljøbistanden.
Tværtimod var de eneste signaler, man fik fra Venstre, det modsatte.
Man ville ikke fra Venstres side skære ned på miljøbistanden.
Det havde fundet et fornuftigt leje, man ville opretholde det hidtidige niveau, sagde Venstres ordfører, som nu er miljøminister.
Ikke desto mindre sker der nu det, at den regering, hvor Venstre er det største parti, gør det modsatte og skærer det ned til det halve.
Ville det ikke være på sin plads at få en forklaring på det?
Morten Helveg Petersen (RV), 2002-02-19:
Jeg vil gerne starte med at takke udenrigsministeren for udenrigsministerens besvarelse af forespørgslen her.
Det var jo en besvarelse, der rummer mange flotte ord og rigtige ord om behovet for internationalt at styrke arbejdet med at bekæmpe fattigdom, og jeg ville såmænd have nemt ved at tiltræde dem, hvis ikke det netop var, fordi de pæne ord er i modstrid med regeringens konkrete handlinger på området.
Det er jo ganske udmærket, at regeringen lægger
stor vægt på, at de øvrige ilande skal øge deres ulandsbistand, men det klinger altså hult, når den danske regering selv svinger sparekniven og udsender det signal til omverdenen, at ulandsbistand ikke er så vigtig igen, og det må da falde udenrigsministeren ind i sådan en stille og eftertænksom stund, at der er et skrigende misforhold mellem det, der er hensigten med konferencen her, og så den politik, som den danske regering fører i praksis.
Formålet med konferencen i Mexico er jo netop, at alle, såvel donorer som modtagerlande, internationale organisationer, ngo'er m.fl., sætter sig sammen og spørger hinanden, hvordan vi kan gøre det bedre.
En fantastisk interessant diskussion, som vi også følger nøje fra radikal side, fordi diskussionen om de forskellige finansieringskilder og -instrumenter og handel, investeringer og bistand og sammensætningen af de forskellige bidrag jo er afgørende for, hvor effektiv bekæmpelse af fattigdom nu kan være. Men det er altså nærmest absurd eller i hvert fald grotesk, at regeringspartierne i dag med den ene hånd fremsætter forslag til vedtagelse, der forpligter Danmark til på konferencen at arbejde for at styrke den internationale fattigdomsbekæmpelse, når de så med den anden hånd skærer i de danske bidrag til selv samme ved at skære ned på ulandsbistanden.
Man må konstatere, at regeringen med sin politik vælger at gå et skridt i den gale retning, og det svækker altså mulighederne for at påvirke til syvende og sidst.
Regeringen har dermed valgt ikke alene at besværliggøre vores forhandlingsposition på konferencen, men man piller altså også ved noget, der er temmelig fundamentalt: vores internationale anseelse.
Jeg skal igen understrege, at vi fra radikal side synes, det er en fantastisk vigtig principiel diskussion, og i forarbejdet op til Monterrey kan vi også se, at der er nogle spændende nye ting på dagsordenen med hensyn til de forskellige finansieringskilder.
Men vi synes altså, at det klinger hult, når man vælger at tage derover og på forhånd har mere eller mindre skudt sig selv i foden.
Vi har begået et eget forslag, som vi selvfølgelig stemmer for.
Carina Christensen (KF), 2002-02-19:
Da den konservative ordfører, fru Gitte Seeberg, ikke har mulighed for at være til stede i salen i dag under behandling
af denne forespørgsel, skal jeg på ordførerens vegne redegøre for Det Konservative Folkepartis standpunkt i sagen.
Som det fremgår af regeringsgrundlaget, skal dansk bistand fremover også ses i lyset af de globale ændringer, der er sket i kølvandet på terrorangrebet den 11. september.
Det er i dansk interesse, at alle bakker op om FN som det centrale omdrejningspunkt for den brede internationale koalition mod international terrorisme.
Her kan FfD, Financing for Development, medvirke til at sende et vigtigt signal til udlandet om, at der også er bred opbakning til FN's udviklingsindsats. FfD må også ses i lyset af det kommende verdenstopmøde
om bæredygtig udvikling i Johannesburg i Sydafrika
i august-september 2002 under det danske EU-formandskab
Et positivt resultat under FfD vil både styrke muligheden for at opnå resultater under verdenstopmødet og gøre det lettere for regeringen som EU-formand at opnå fremskridt vedrørende det forslag om Global Deal mellem de rige og de fattige lande, som der er bred enighed om i Danmark.
Vi lægger fra konservativ side vægt på fire centrale emner i en sådan Global Deal: Øget frihandel og forbedret markedsadgang for udviklingslandene, styrket kamp mod fattigdom og nød, styrket demokratisering og god regeringsførelse, bedre miljøsamarbejde.
Med gennemgangen af dansk bistand er fattigdomsbekæmpelse kommet mere i fokus i bistandsarbejdet.
Det er derfor helt i tråd hermed, at Danmark aktivt forsøger at få fattigdomsbekæmpelse centralt placeret under FfD og dermed også i forhold til Johannesburgtopmødet.
Det handler ikke kun om flere penge, men også om at bruge dem rigtigt.
For mange rige lande prioriterer de fattigste ulande forholdsvis lavt, når det gælder bistanden.
Det er afgørende for fattigdomsbekæmpelse, at ulandene skaber et vækstorienteret økonomisk klima, der kan tiltrække udenlandske investeringer og teknologi.
Uden en fornuftig økonomisk politik og god regeringsførelse vil det ikke være muligt at komme fattigdommen til livs.
Danmark bør derfor sammen med EU's partnere arbejde for at sikre, at FfD og senere også Johannesburgtopmødet fastholder nødvendigheden af en bred tilgang til ulandenes problemer.
Ulandene må selv tage et hovedansvar for at udvikle strategier, der kan reducere fattigdommen.
Til gengæld skal øget udviklingsbistand sammen med en udviklingsorienteret handels- og investeringspolitik medvirke til at sikre de fattigste lande større adgang til finansielle ressourcer.
Endelig er det nødvendigt, at andre rige lande, ikke mindst vores nordiske partnere og EU-partnere, øger deres bistand.
Som et minimum bør alle hurtigst muligt op på FN's målsætning om 0,7 pct. af BNI, som det flere gange har bekræftet i de senere år.
Her kan Danmark spille en særlig rolle og må presse på for, at alle lande fremlægger en tidsplan for, hvornår bistanden i de enkelte lande er indfaset på FN's mindsteniveau.
Det Konservative Folkeparti støtter det forslag til vedtagelse, som vi er medforslagsstillere på.
Jesper Langballe (DF), 2002-02-19:
Jeg vil begynde med at sige, at vi støtter forslaget til vedtagelse fra regeringspartierne, og at vi især fra Dansk Folkepartis side lægger vægt på tre positive ting ved det, vi her har hørt om regeringens politik i forhold til udviklingskonferencen i Monterrey.
For det første, at der lægges vægt på en erhvervsudvikling, som er hjælp til selvhjælp.
For det andet dette, at der fornemmes en ærlig vilje til at give ulandene adgang til verdensmarkedet, altså også til de vestlige markeder.
Der har, synes jeg, været alt for meget hykleri i tidens løb med tale om, at man vil støtte ulandene med almisser, og så i virkeligheden holder man dem ude fra det, der virkelig betyder noget, nemlig vores egne markeder.
For det tredje fornemmer vi også en vilje i dette her til at stille krav til modtagerlandene.
Alle disse tre ting peger jo i samme retning, nemlig at det, der er behov for, ikke er en passiv forsørgelse, som holder de mindre udviklede lande fast i deres modtagerrolle, men det er en dynamik, som kan sætte dem i gang.
Nu vil jeg sige, at det bliver jo let med sådan to lange forespørgselsdebatter efter hinanden en plade, der kommer til at køre i den samme rille, og derfor kan man vel også bruge ordførertalen her til at samle lidt op.
Jeg vil egentlig gerne stille det spørgsmål:
Hvorfor er det signal så entydigt katastrofalt efter oppositionens mening til venstre i salen?
Sidst blev det jo sagt af Poul Nielson i Politiken, der stillede op i køen af danskere, der var flove over at være danskere.
Jeg synes egentlig godt, man kunne vende det om og sige, at det er et godt signal, at vi siger til udlandet: Nu skærer vi ned, og så foreslår vi, at I ser at komme op i omdrejninger og komme op på de 0,7 pct., der er vedtaget.
For os indgår ulandsbistand i en prioritering, og derfor kan ulandsbistanden i kroner og øre selvfølgelig også nedprioriteres.
Under den tidligere regering prioriterede man anderledes, der udpinte man sundhedssektoren, man udpinte ældreomsorgen til fordel for udlændinge, ulandsbistand og forskellige kulturformål.
Nu er prioriteringen i kroner og øre blevet en anden
, men samtidig synes jeg nok, man fornemmer af det, regeringen har lagt frem om linjen i forbindelse med Monterrey, at man i stedet vil se på kvaliteten. Hele denne diskussion, vi har været igennem i dag, om det skal være 1 pct. eller 0,7 pct., er jo en fuldstændig tom og udvendig diskussion, og som jeg har sagt tidligere, peger den jo i retning af, at ulandsbistand er noget kultisk.
Det er ikke noget, hvor man spørger om de konkrete, praktiske resultater, det indgår ikke i en politisk prioritering, men det er noget, der som noget helligt hæver sig op over andre politiske formål og er urørligt.
Jeg synes, man rent psykologisk fornemmer, at formålet egentlig slet ikke er at hjælpe de underudviklede lande, men at formålet er, at man kan pudse sin egen glorie, at man kan score flest point på godhedslystavlen - se, hvor mange kroner, vi giver - men man spørger ikke om, hvad der egentlig kommer ud af det.
Margrete Auken (SF), 2002-02-19:
Jamen det var ikke det, der stod i den udeblevne sætning.
Der stod, at man ville forblive i førerfeltet, og det er jo derfor, vi sidder og er uklare med hensyn til, hvad der sker fremover.
Vi kan godt medgive, at det er usselt, hvad der foregår i verden med hensyn til ulandsbistand, når man ikke engang er oppe på FN's minimumsnormer, og derfor kan man slippe nogenlunde godt fra at lave de nedskæringer, som regeringen laver.
Det, der lå i regeringens vedtagelse, som kunne gøre, at den trods alt havde et vist interessant perspektiv, var, at der stod, at man ville forblive i det absolutte førerfelt.
Men det var den sætning, som Dansk Folkeparti fik ud, og forklaringen om, at det skyldtes, at der var for mange ord, holder altså ikke, for det var kun ét ord, der skulle ud, har hr. Jørn Jespersen talt op. Forklaringen må altså være, at man ikke har det mål at forblive i førerfeltet, og når nu udenrigsministeren er blevet tændt på sagen, vil jeg godt lige høre, om det er dét, der er meningen.
Så bliver vi dog lidt trøstet.
Per Stig Møller (KF), 2002-02-19:
Jeg vil ikke fortsætte med hr. Jeppe Kofods talgymnastik, det kan vi klare i udvalget.
Det korte af det lange er, at den gamle regering har afleveret 35 mio. kr. i 2001, når det kommer til stykket, og vi har afsat 165 mio. kr. Men det er korrekt - det medgiver jeg hr. Jeppe Kofod - at det er til konfliktforebyggelse og hiv og aids, og de 140 mio. kr. er direkte møntet på hiv og aids, så hr. Jeppe Kofod har fået 20 mio. kr. Men 140 mio. kr. er direkte møntet til hiv og aids, hvorimod den gamle regering har afleveret 35 mio. kr. - 35 mio. kr.!
Så man må jo sige, at det kommer an på udførelsen, det kommer ikke an på de smukke tanker.
Så til fru Margrete Auken: Det er altså mærkeligt, at fru Margrete Auken ikke kunne høre, hvad vi sagde i talerne. Her sagde vi jo højt og tydeligt, både statsministeren og jeg, at Danmark ville bevare førertrøjen.
Det var det udtryk, jeg brugte i min tale, så det behøver jo ikke at stå i alle mulige andre tekster, for i teksterne står de ting, som er de grundlæggende for ulandspolitikken.
Men de ting, som statsministeren og jeg sagde, er altså regeringens politik; der står i vedtagelsen, at Danmark vil være i førerfeltet, og jeg sagde i min tale, at vi har førertrøjen.
Margrete Auken (SF), 2002-02-19:
Der er lige en sætning til, vi heller ikke helt har fået fordybet os i over for udenrigsministeren og for den sags skyld også statsministeren.
Det er den udeblevne indledning til det forslag til vedtagelse, som V, K og Dansk Folkeparti nu stemmer igennem, nemlig den, hvor man sagde i præamblen, at man ville blive i det absolutte førerfelt.
Vi hørte fru Pia Larsen sige, at grunden til, at det var røget ud, var, at der var for mange ord.
Nu er det altså sin sag at sige, at det var skylden, for så kunne man jo have fundet noget, der var mindre væsentligt, ligesom vi andre måtte gøre, da vi sad og friserede vores forslag.
Men præamblen var altså det mindst væsentlige, så den tog man ud. Men det ville alt sammen være i orden, hvis udenrigsministeren gik herop og sagde: Vi mener, at vi skal blive i det absolutte førerfelt.
Vi opgiver at ligge i spidsen, men vi skal være i det absolutte førerfelt.
Det er regeringens politik fremover, og vi vil selvfølgelig ikke opnå det ved, at andre lande skærer ned.
Jeg vil meget bede udenrigsministeren om at gå herop og sige, at der i hvert fald ikke står i vedtagelsen, at vi ikke længere skal være i det absolutte førerfelt, selv om det lykkedes Dansk Folkeparti at få den sætning ud.
Jeppe Kofod (S), 2002-02-19:
Igen er jeg nødt til at korrigere, at det simpelt hen er ukorrekt, når jeg siger, at de midler kun skal gå til hiv/aids-bekæmpelse.
Det, jeg siger, har jeg fra finanslovteksten under det punkt, der hedder »Tematiserede multilaterale bidrag«, hvor vi i vores forslag til finanslov fra august 2001 havde sat 100 mio. kr. af i 2001 og 200 mio. kr. i 2002, stigende til 500 mio. kr. i 2005.
I regeringens forslag fra januar 2002 er det ændret til, at man foreslår 160 mio. kr. i 2002 og i årene frem til og med 2005.
Hvis man lægger de tal sammen, kan man se en besparelse på 760 mio. kr., og hvad står der i teksten?
Der står, at de penge skulle gå til hiv/aids-bekæmpelse og til konfliktforebyggelse, og derfor er det simpelt hen ukorrekt, når udenrigsministeren påstår noget andet.
Peter Skaarup (DF), 2002-02-19:
Jeg synes, det er nogle gode spørgsmål, hr. Søren Krarup stillerde, og jeg er helt enig i det svar, der også lå implicit: det er jo desværre et af problemerne i dag, at der er nogle her i Folketinget, der bekymrer sig mere om, hvad der foregår alle mulige andre steder i verden, end om, hvad der foregår her i landet.
Det er igen Socialdemokratiet, der har problemet.
Man bekymrer sig ikke om, hvad der foregår med hensyn til de gamle her i landet, de syge, ventelisterne.
Nej, man bekymrer sig langt mere og alt for meget om, hvad der foregår i resten af verden, og det er egentlig hovedproblemet i denne debat.
Så vil jeg sige til hr. Morten Helveg Petersen, at vi da helt sikkert har et bud på, hvad der skal ske.
Vi synes, det først og fremmest er Danida-bistanden, som skal gennemgås kritisk, og vi synes grundlæggende, at der er nogle græsrodsorganisationer, der gør det vældig godt.
Når vi i fremtiden skal kigge på bistandspolitikken, er det derfor ikke sikkert, det er her, der skal lægges kræfter i, når det gælder om at kigge kritisk på den, for jeg tror, at den besparelse, der sker nu, er noget, der koster dem hårdt.
Jeppe Kofod (S), 2002-02-19:
Først til hr. Peter Skaarup: Vi mener og har hele tiden ment, at vi skal have mest mulig kvalitet og effektivitet ud af hver eneste bistandskrone, vi giver ud fra dansk side.
Det er ikke noget nyt, det er ikke et hemmeligt budskab, det er noget, vi har kæmpet for altid, og heldigvis har det været sådan, at vi har haft bredt flertal for det her i Folketinget, så flest mulige partier og også ngo'er og uafhængige eksperter rundtomkring har bidraget til at kvalificere den danske udviklingsbistand.
En af de største farer ved det, der sker nu, er - som også udviklingsforskningen peger på - at hvis man beskærer udviklingsbistanden årligt på finansloven, får man ikke den langsigtethed, der er behov for, og som er forudsætningen for kvaliteten.
Men det er det, man laver om på, og dermed gør man faktisk det stik modsatte af det, man siger, og det synes vi er mærkværdigt. Til fru Pia Larsen: Jeg er glad for spørgsmålet.
Ja, vi bakker op bag »Partnerskab 2000«-strategien, og vi bakker op, at vi har programsamarbejdslande.
Men jeg synes, der er en anelse selvmodsigelse, for at sige det lidt mildt, i regeringens politik på området.
Men samtidig skærer man i bistanden til ngo'erne i de selv samme lande.
Det er dem, der arbejder uden om regimerne, arbejder for at styrke civilsamfundet og de fattige, arbejder som fortalere for demokrati i de selv samme lande, og derfor ville det kloge jo være, at man udliciterede flere opgaver til ngo'erne og ikke sparede på dem, så de kunne arbejde for de allerfattigste mennesker.
Derfor er der ingen sammenhæng i regeringens politik, og det er det, vi synes er dybt, dybt beklageligt.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-02-19:
Jeg står ved, at jeg ved en række lejligheder har fremhævet Farum Kommune som et positivt eksempel på en række afgørende felter.
Det gælder integrationspolitikken, det gælder beskæftigelsespolitikken, det gælder visse elementer af ældrepolitikken, men faktisk ikke velfærdsrejserne.
Hvis man går tilbage i arkiverne, vil man se, at jeg, dengang man introducerede velfærdsrejserne i Farum, udtrykte mig dybt kritisk om dem.
Men der er en række tiltag i Farum Kommune over tid, som jeg har fremhævet som noget positivt, og det står jeg ved, for det er der grund til at gøre.
Hvad der så i øvrigt er forudsigeligt for fru Birthe Rønn Hornbech, har jeg altså ikke forudsætningerne for at udtale mig om.
Line Barfod (EL), 2002-02-19:
Jeg kan forstå, ministeren hermed siger, at han ikke har været vidende om de ting, der nu bliver kritiseret åbenlyst fra alle sider.
Vil det sige, at ministeren er uenig med sin partifælle, fru Birthe Rønn Hornbech, i, at det, hun kalder Farumkatastrofen, har været forudsigelig?
Og vil det sige, at ministeren ikke har været opmærksom på det, der gentagne gange har været fremme i pressen om, at økonomien på et tidspunkt ville bryde sammen, samt at der har været gentagne tilsynssager, og at oppositionen har klaget over, at der ikke var mulighed for offentlig debat og kritik?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-02-19:
Nu er det jo en god hovedregel, at man aldrig skal stille spørgsmål, som man ikke på forhånd kender svarene på, og det tror jeg egentlig også er en hovedregel, der bliver efterlevet her.
For det er helt åbenlyst, at en række af de oplysninger, der er kommet frem på det seneste - hvis de er rigtige - jo tegner et billede af en kommune, som på de her felter ikke er en mønsterkommune.
Det siger jo sig selv.
Line Barfod (EL), 2002-02-19:
De konkrete ting, som ministeren nævner, f.eks. at anbringe arbejdsløse i tvangsaktivering og slavehuse osv., kan vi være politisk uenige om.
Det er nogle konkrete tiltag.
Men når man fremhæver selve kommunen som et mønster, andre burde tage som eksempel, vil jeg gerne høre, om ministeren mener, at den måde at lede kommunen på skal være mønsteret for andre kommuner.
Som fru Birthe Rønn Hornbech siger, har det jo været forudsigeligt, at på et eller andet tidspunkt ville Farummodellen bryde sammen økonomisk, ligesom der gentagne gange har været tilsynssager og kritik af den måde, flertallet kørte hen over oppositionen i kommunen på.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-02-19:
Det, der står lysende klart efter det svar, der blev givet på det spørgsmål, er, at der er en række tiltag i Farum Kommune, som gennem tiden har tjent som gode eksempler, og som i øvrigt også har inspireret lovgivningsarbejdet på Christiansborg.
Lad mig bare minde om, at Farum Kommune som en af de første kommuner meget konsekvent gennemførte en beskæftigelsespolitik, hvor man mødte kontanthjælpsmodtagerne med krav og skabte rettigheder og pligter.
Det er formentlig også baggrunden for, at min forgænger i embedet, fru Karen Jespersen, den 16. juni 2000 sagde til Jyllands-Posten: »Farum er et godt eksempel på, at det kan lade sig gøre at ændre f.eks. plejen på vore plejecentre, og med sin politik på integrationsområdet kan Farum Kommune rumme flere indvandrere end andre kommuner, uden at det skaber problemer.
Som jeg betragter det, skal andre kommuner spidse ører over for de gode resultater, som Farum lægger frem.«
Jeg var dengang helt enig med fru Karen Jespersen, og det er jeg fortsat. Der er en række tiltag i Farum Kommune, som over tid med fordel har dannet skole for landets øvrige kommuner.