Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-11-27:
Det, der står tilbage efter debatten, er jo, og det skal jeg så takke for, at der er et flertal i Folketinget, der bakker op om lovforslaget.
Jeg kan også konstatere, at der er partier, der ikke kan støtte lovforslaget, deriblandt jo også partier, der historisk har gjort sig tilsvarende overvejelser som dem, regeringen nu har fundet anledning til at gøre sig.
Men jeg tror, at det, der samler midt i denne uenighed, vel i virkeligheden for så vidt er ulysten til at skulle ty til lovgivning på det her område.
Det har både Venstres, Det Konservative Folkepartis og Dansk Folkepartis ordførere været inde på, og det vil jeg naturligvis også gerne tilslutte mig.
Dette lovforslag er ikke et lovforslag, regeringen fremsætter med stor glæde og med stor begejstring.
Det er faktisk et lovforslag, vi fremsætter med nogen smerte og nogen ærgrelse, for vi havde håbet, at den signalgivning, der lå i, at der var kommet en ny regering, som meget klart understregede, at en aftale er en aftale, og at en aftale skal holdes, i sig selv ville betyde, at der ville komme fuld respekt omkring aftalen, og at vi ville kunne undgå en gentagelse af det, der har været et historisk mønster op gennem 1990'erne, nemlig at man har aftalt ét på skatteområdet, og resultatet har været noget andet, og så har man på ny aftalt ét, og resultatet har været noget andet. Sådan har det historiske mønster været.
Det var jo faktisk også lige ved at lykkes.
Jeg synes, der er god grund til her i dag, sådan som hr. Knud Erik Kirkegaard også gjorde det, at komplimentere Kommunernes Landsforening, herunder ikke mindst formandskabet i Kommunernes Landsforening, for det betydelige arbejde på de indre linjer, der har været udfoldet, og som har frembragt den situation, at kommunerne under ét har holdt skatten, ikke ved et lykketræf eller en tilfældighed, sådan som fru Marianne Jelved antydede det, men faktisk fordi der har været handlet solidarisk og man dermed har skabt det rum, der ideelt set gerne skal være det rum, der muliggør, at nogle justerer skatten den ene vej, hvis blot nogle andre justerer skatten den anden vej. Det kræver aktiv solidaritet, og det har kommunerne udvist.
Det er der grund til at komplimentere dem for.
Det er jo også baggrunden for, at dette lovforslag ikke umiddelbart omfatter den primærkommunale sektor.
Til det sidste var der jo faktisk også tegn i sol og måne på, at den amtskommunale budgetlægning ville få den samme lykkelige udgang.
Jeg nævner det her uden at skulle bruge utrolig mange ord på det, fordi det jo har været et tema i debatten: dummebøder og trusler, og jeg ved ikke, hvilke ord man har taget i sin mund.
Det var kendt stof.
Det var også kendt for alle, hvad konsekvenserne ville blive, hvis den forudsætning blev brudt.
Der er ikke nogen, der har truet nogen til noget.
Lad mig erindre om, at det var amtsborgmesteren i Vestsjællands Amt, der af egen drift den 4. november henvendte sig til ministeriet, og jeg citerer direkte fra hans skrivelse: »På opfordring fra Amtsrådsforeningens bestyrelse og samtlige amtsborgmestre ...«, fordi der altså var en stærk vilje i kredsen af amtsborgmestre og i Amtsrådsforeningens bestyrelse - hvori jo bl.a. den tidligere amtsborgmester i Vestsjælland har sæde - til, at der blev skabt en aktion i Vestsjælland, der bidrog til, at den seance, vi nu har været igennem omkring førstebehandlingen af det her lovforslag, ikke skulle finde sted.
Regeringen har i den fase meget tydeligt gjort klart, hvad det var for forudsætninger, der så skulle opfyldes.
Jeg er lige så ærgerlig og skuffet og skal beklage det lige så dybt, som også amtsborgmesteren i Vestsjælland har gjort det, at de, der jo sådan set stod bag den henvendelse til regeringen, øjensynlig alligevel ikke var interesseret i at forfølge de politiske mål, som henvendelsen ellers giver udtryk for.
Det er dybt, dybt, dybt beklageligt, at medlemmer af Amtsrådsforeningens bestyrelse, som ved enstemmighed har søgt at skabe motivation til, at aftalen blev overholdt, i deres kapacitet som amtsrådsmedlemmer efterfølgende ikke leverer varen.
Det skal dybt, dybt beklages, men det er bestemt ikke det samme, som at nogen har truet nogen.
Vi har alene givet den forbrugeroplysning, som vi i virkeligheden allerede gav i økonomiaftalen i sommer, nemlig hvad slutlinjen skal være, hvis man skal kunne sige, at aftalen er overholdt. Der er så blevet sagt meget om systemer og straffeaktioner, og hvad det her har af konsekvenser.
Udgangspunktet er jo, at de aftaler, der er indgået i sommer, ligesom alle andre historiske aftaler samler op på: Hvad er det for en rummelighed, der er i henholdsvis den amtskommunale og den primærkommunale økonomi?
Hvad er det for nogle udfordringer, man står over for?
Hvad er det for nogle fælles prioriteter, som henholdsvis regeringen og organisationerne har?
Og det kan så alt sammen rummes inden for den aftale.
De, der forgriber sig, er derfor sådan set dem, der ikke respekterer aftalen, men ønsker at gribe dybere ned i skatteborgernes lommer, end der aftalemæssigt er forudsætning for.
Derfor har det her ikke noget at gøre med systemtænkning
Det her er et ultimativt forsøg på at tage borgernes parti, for der er altså nogen, der uden adkomst har stukket hånden dybere i skatteborgernes lommer, end der aftalemæssigt var grundlag for, og under ét helt aktuelt taget 120 mio. kr. op af borgernes lommer, og det, lovforslaget her sigter at bidrage til, er, at de penge returneres ned i borgernes lommer.
Det er beklageligt, at vi skal tage det lovgivningsmæssige skridt, men det er altså en logisk følge af det forløb, der har været, og det sigter jo også til at understøtte aftalesystemet, for regeringen - og det tror jeg også gælder de kommunale organisationer - har det grundsynspunkt, at den kommunale økonomi skal reguleres via aftale.
Alt andet ville være meget lidt ønskværdigt.
Men i samme sekund man har sagt det, må man altså også være parat til at acceptere, at aftaleparterne tager konsekvensen af de aftaler, der indgås, og det er derfor, lovforslaget er lagt frem med en kombination af en individuel og en kollektiv sanktion. Jeg vil gerne sige, at det jo principielt ikke - alt andet lige - er problematisk, at Vestsjælland eller et andet amt sætter skatten op, hvis blot en anden forudsætning samtidig blev opfyldt, nemlig at nogle andre satte skatten ned.
Jeg vil gerne takke for debatten.
Jeg glæder mig over at kunne konstatere, at der er et flertal for forslaget, og jeg og mit ministerium vil selvfølgelig bestræbe os på at besvare eventuelle spørgsmål fra Kommunaludvalget bedst muligt.