Ole Sohn (SF), 2002-02-01:
Under overskriften »Borgernær service« har regeringen sagt, at den vil prioritere ældreplejen, sygehusene og en forlænget barselsorlov.
Man kan spørge sig selv: Hvem kan være uenig i det?
SF har længe prioriteret disse områder højt og vil også gøre det fortsat, men vi må medgive, at det er lykkedes regeringspartierne under valgkampen at fremstå som nogle, der vil gøre det bedre for alle, uden at andre vil få det værre.
Ja, lige bortset selvfølgelig fra de allerfattigste i den tredje verden, men de bor jo heldigvis også så langt væk, og de har ingen stemmeret i Danmark.
Fra VK-regeringen var valgløfterne kun den fernis, der skulle dække over deres virkelige forehavende, som er et ideologisk felttog mod det solidariske velfærdssamfund.
I dag kan vi konstatere, at hr. Poul Nyrup Rasmussen tog gruelig fejl, da han under et valgmøde rev flere sider ud af den nuværende statsministers bog.
Indholdet af den bog viser sig desværre at være fuldt dækkende for regeringens politik.
på omkring 22.000 kr.
, og det er stort set også, hvad den ny regering har afsat til indsatsen for de særlig udsatte grupper.
Debatten i dag har jo helt klart afdækket, at regeringen ikke har afsat yderligere penge, bortset fra hvad der i forvejen videreføres og gives via satspuljeforliget.
Med finanslovforslaget forsøger regeringen at tegne et billede af en regering, der kan udtrykke handlekraft, men blot et hastigt blik gennem finansloven afslører, hvor snæversynet regeringen reelt er i sit udspil.
Nedskæringerne på miljø- og ulandsbistanden viser, at de bestemmende kræfter i regeringen slet ikke har forstået alvoren i verdens fattigdomsproblemer, og nedskæringerne vil givetvis reelt blive endnu større, end de umiddelbart syner.
Af finansloven fremgår det, at der etableres en ny pulje på 1,1 mia. kr. af Mifresta-rammen, som flyttes over til en udisponeret pulje.
Regeringen har endnu ingen planer for brugen af disse midler, tværtimod ligger det helt fast, at det for flere af de igangværende projekter gælder, at de enkelte ministerier har fået besked på, at de skal afvikles.
Og da finansministeren jo har tilkendegivet, at han agter at stryge uforbrugte midler ned i kassen, skal der ikke megen fantasi til at forestille sig, hvad der kan ske med en stor del af de midler, som ligger i den udisponerede fond, når vi når årets udgang.
Regeringens argument om, at pengene skal bruges til sygehusene, holder heller ikke.
I dag er det også blevet afsløret, at regeringen kun sætter et engangsbeløb af til sygehusene, mens ulandsbistanden beskæres år for år.
Så det reelle er, at det er de allerfattigste i verden, der skal bidrage til at finansiere et skattestop og erhvervsskattelettelser for nogle af verdens rigeste mennesker.
Så man kan konstatere, at finanslovudspillet i virkeligheden er snæversynet, og det er en ret præcis beskrivelse af finanslovudspillet.
Man kunne måske endda bruge udtrykket »en stat uden fremtid« med henvisning til de manglende investeringer, med henvisning til de manglende midler afsat til vedligeholdelse, manglende midler afsat til uddannelse, til forskning, til miljø, til arbejdsmiljø osv., osv.
Det fremgår klart af finansloven, og det er også fremgået af dagens debat, at miljøet og økologien får et gok. Der bliver ikke sat penge af til naturgenopretning, og økologisiden bliver beskåret med 61 mio. kr.
Uddannelserne, forskningen, det, som skulle være Danmarks fremtid, får også et gok.
Det er blevet sagt flere gange her i dag, men jeg synes faktisk, at det måske betyder lidt mere, når den slags udtalelser også kommer fra erhvervslivet selv, fra Dansk Handel & Service, fra Dansk
Industri: at alle, som arbejder specielt med den del af erhvervene, som er fremadrettede, er yderst betænkelige ved de nedskæringer, der finder sted.
Omkring hele integrationsdelen og omkring arbejdsmarkedet foretages der heller ikke nogen særlig indsats i finanslovudspillet, på trods af at Bonnerupudvalget jo klart har tilkendegivet, hvad der er behov for, og har sagt, at der er behov for en markant øget indsats omkring arbejdsmarkedet og integration, fordi det er her, de virkelige problemer er, eller sagt mere korrekt: Det er her, den store udfordring er.
For vi ved jo godt, at vi i løbet af de kommende år kommer til at mangle omkring 60.000-80.000 mennesker i arbejdsstyrken, og de skal findes.
Samtidig ved vi også, at vi stadig har en meget stor arbejdsløshed, og derfor er opgaven at få den del af arbejdsstyrken, som er sat uden for aktiv tjeneste, ind på arbejdsmarkedet.
Det kræver en stor indsats, og her er udfordringen bl.a. at gøre en indsats omkring hele integrationsdelen.
Man kan sige det på den måde, at der er tre forudsætninger, der skal lykkes for at få udvidet arbejdsstyrken: Den ene er en reel integration af nydanskerne på arbejdsmarkedet.
Den anden er et opgør med aldersdiskriminationen, som finder sted, altså at folk, når de bare kommer over de her 45-50 år, skubbes ud af arbejdsmarkedet, eller at de, når de er blevet skubbet ud, har vanskeligt ved at komme tilbage igen.
Det skal der gøres noget ved.
Den tredje er hele arbejdsmiljøindsatsen, som det er helt afgørende at få styrket, alene af den grund, at 60.000 personer sendes ud af arbejdsmarkedet som følge af arbejdsskader, nedslidning og sygdom.
Det taler sit tydelige sprog.
Så det er her, der virkelig skal sættes ind for at løse fremtidens problemer.
Råd, nævn og puljer har også været en del fremme i debatten.
Spørgsmålet er: Hvad gør vi her?
Vi vil meget gerne medvirke til at gennemgå alle råd, nævn, puljer, fonde og tilskud, som ligger i alle ministerierne.
Vi har også rejst spørgsmålet over for finansministeren, både om en uddybning omkring de puljer og fonde, som ligger i regeringens forslag, og også om alle dem, der ikke er nævnt, for at få dem inddraget i debatten, sådan at vi kan gennemgå det hele med en tættekam, for det er ret afgørende at vide, om det bare er noget administrativt, man skærer bort, eller om det også er nogle fornuftige aktiviteter.
Med hensyn til et par af de puljer, som bliver skåret bort, er det jo decideret uklogt at gøre det.
Jeg har et par gange nævnt spørgsmålet om Børnekostpuljen.
Det er et utrolig vigtigt element, at vi bidrager til at sikre, at unge får
en sund økologisk kost
særlig i en tid, hvor alle inden for sagkundskaben har sat alarmklokkerne i gang med hensyn til den tiltagende fedme, der findes hos en større gruppe af unge.
Her er der noget, der skal sættes ind over for.
Den Grønne Jobpulje-fond har sat en lang række fornuftige beskæftigelser i gang og skabt masser af arbejdspladser.
Også her er det jo helt vanvittigt at skære ned.
Regeringen skærer også ned på et område, som ikke har været nævnt i dagens debat, men som har utrolig stor betydning også for udviklingen af dansk erhvervsliv.
Det er det potentiale, som vi ikke tidligere har været så opmærksomme på faktisk også hører til under erhvervslivets nye vækstlag i hele kulturen.
Jeg ved godt, at den nuværende regering mere betragter kultur som noget lidt belastende - det er sådan noget, man kan bruge pengene til, hvis der er råd til det - men vi fik en meget fornuftig erhvervs- og kulturpolitisk redegørelse sidste efterår, som faktisk understregede og dokumenterede det store potentiale, der ligger i samspillet mellem kultur og erhverv, eksempelvis de muligheder, som vi har bygget op i kraft af, at vi for år tilbage foretog en massiv indsats og satsning på filmskoleområdet, og som gik videre i retning af, at vi sagde, at vi også ville støtte selve filmproduktionen og udviklingen af nye film.
Det gav unge talenter lov til at boltre sig og dumme sig den ene gang efter den anden, og herudaf udkrystalliserede der sig pludselig nye talenter, som også blev stjerner både nationalt og internationalt, og i dag ser vi, at vi er ved at udvikle et filmerhverv, som giver en fantastisk beskæftigelse herhjemme, og som også giver staten øgede indtægter i form af salg af biografbilletter og eksport af film.
På samme måde omkring musikken.
Vi satsede for år tilbage på at opbygge musikskoleloven, og vi fik for få år siden etableret lov om rytmiske spillesteder.
Jeg kan simpelt hen ikke se værdien af det i forhold til den oplevelse vi får, den glæde vi får af kulturen som sådan, og man undergraver også det vækstpotentiale, som ligger i samspillet mellem kultur og erhvervsliv.
Det, der er behov for, er jo at få vedtaget en finanslov, som ikke er snæversynet, og som ikke går på populistisk at opfylde nogle få valgløfter; det skal man naturligvis gøre, men man skal gøre det på en sådan måde, at man ikke skærer fremsynet væk, og det er det, der er sket med finansloven.
SF har fremlagt et forslag til finanslov, som vi selvfølgelig også vil inddrage i de forhandlinger, som vi møder op til i Finansministeriet her i den kommende uge
, men det er en helt anden linje, vi ønsker, og som vi mener er forudsætningen for, at Danmark også kan styrke sig i fremtiden. Det er under overskriften: Vi tager ansvar for den globale ansvarlighed for miljøet.
Verden er blevet globaliseret, uvidenheden om, hvad der sker, er mindre end nogen sinde, og derfor er der heller ingen undskyldning for at vende den tredje verdens fattigdoms-, menneskerettigheds- og miljøproblemer ryggen.
Det er vigtigt, at vi tager fat her og giver vores bidrag både af hensyn til at skabe en bedre og mere ligeligt fordelt verden, og også fordi vi har en stor ekspertise, som vi kan udvikle og udbygge også fremover, i Danmark.
Men nok så væsentligt er det spørgsmålet om at tage fat på hele Danmarks råstof, og her er det helt afgørende jo den menneskelige viden.
Derfor er det vigtigt for os, at vi får taget fat på at styrke forskning, innovation og videnoverførsel.
Det er jo her, det nye sker, det er jo her, vi skal forberede de kræfter, der skal være med til at udvikle dansk erhvervsliv i fremtiden.
Det er vigtigt, at vi også holder hele fødekæden her intakt og sørger for at udbygge folkeskolen både med flere lærerkræfter, som der er akut behov for, og med at sikre, at man får nye tidssvarende undervisningsmaterialer.
Det er et spørgsmål om at tage fat i at udbygge nogle af de steder, hvor vi kan være med til at udvikle personale til velfærd.
Der er et par områder, jeg godt vil nævne her, også fordi regeringen på en fejlagtig måde, vil jeg mene, har taget det med i finansloven. Det ene er nedlæggelsen af servicejobordningen.
Hvad er servicejobordningen?
Ja, det er lige nøjagtig det, som regeringen i ord siger, de ønsker.
Det er, man vil foretage nogle prioriterede og aktivitetsfremmende foranstaltninger over for kommunerne.
Det gør man i forhold til pengene til sygehusene og ældreomsorgen.
Men hvad er servicejobordningen?
Det er lige nøjagtig at give tilskud til de kommuner, til de amter og til de institutioner i staten, som ønsker målrettet at udvide aktiviteten primært omkring ældreomsorgen, men generelt omkring servicesektoren.
Og hvorfor vil man ødelægge det?
Hvad koster det samfundet?
Ingenting!
Tværtimod.
Der er lavet en ordning for folk, som er blevet kasseret, og som hverken den offentlige eller den private sektor af sig selv har fundet værdien af, altså det grå guld.
Så siger vi: Jamen giv dog de folk, som er bragt ud i langtidsarbejdsløshed, en mulighed for at være med til at give et bidrag til udviklingen af servicesamfundet, den borgernære service over for borgerne.
Servicejobbene går jo netop ud på, at de kommuner, der ansætter servicejobpersoner, får forhøjet deres bloktilskud tilsvarende, fordi de gør noget ekstra.
Men ikke alene får de forhøjet bloktilskuddene, finansministeren sparer 50.000 kr. hver eneste gang, der kommer en person ind i den offentlige servicesektor.
Så jeg fatter simpelt hen ikke logikken i, at den ordning, som ingen tabere har - det er noget nær det tætteste, man er kommet på et columbusæg i arbejdsmarkedspolitikken - skal ødelægges.
Der er kun én forklaring på det, og den kan man selvfølgelig også gøre brug af, hvis man virkelig vil holde den ideologiske fane så højt, at det overstiger al sund fornuft.
Der kunne nævnes indsatsen over for de læse-/skrivesvage, spørgsmålet om at give mulighed for, at man kan lave regulær, kompetencegivende uddannelse som aktiveringsinitiativer omkring voksenlærlinge og lignende.
Der er en lang række muligheder for at sætte ind for at udvide det råstof, vi har, og være med til at sikre fremtiden og bruge tiden til at sige: Nu er vi inde i den fase, hvor vi skal sige »tid til fremsyn«.
Nu kommer Bonnerupudvalget så med forklaringen: Vi har den store udfordring foran os, at vi skal sørge for at få integreret både de nydanskere, vi har i landet, og de nydanskere, som vil komme til os, uanset hvad vi beslutter her i salen.
Den ressource, de besidder, skal vi selvfølgelig sørge for at gøre brug af, og vi kunne jo starte med de ca. 5.000 indvandrere og flygtninge, vi har i landet, som har en kompetencegivende teknisk eller videnskabelig uddannelse.
Hvorfor tager man ikke fat i at få dem inddraget på arbejdsmarkedet?
Det kunne jo betyde, at vi kunne få løftet nogle af de opgaver, hvor der er mangel på arbejdskraft i dag, samtidig med at vi skaber nye arbejdspladser, fordi vi flytter dem væk fra de job, de har i dag som pizzabagere og taxachauffører, eller ud af arbejdsløshedskøen, altså en omvendt gøgeungeeffekt.
Der er alle muligheder.
Vi er også opmærksomme på, at regeringen jo i modsætning til SF ikke mener, at man kan bruge en afgiftsregulering som adfærdsregulator.
Det har vi taget ad notam, selv om vi ikke er enige i det.
Men jeg vil da godt komme med et par gode råd.
Jeg kan se, at miljøministeren er her, og så ville det måske være klogt at lytte efter, for her er et par gode råd, som ikke koster noget, og dét må jo være noget, som kan falde i regeringens smag.
Det har regeringen sagt nej til, fordi det ødelægger skattestoppet.
Derfor vil vi gerne i forbindelse med finanslovforhandlingerne lave en aftale med regeringen om en forbudspolitik, så vi får nedlagt forbud mod nogle af de kemikalier, som vi ved bevisligt er farlige, og som er ødelæggende for helbredet og naturen.
På samme måde vil vi gerne lave en politisk aftale om en kemikaliestrategi i forhold til EU.
Vi vil gerne være med til at lave en aftale om styrket miljømedicinsk forskning, som kan være med til at undersøge betydningen af tungmetaller og hormonlignende stoffer, så vi også kan få dem ud af hverdagen.
På samme måde vil vi også gerne være med til en aftale om sikring af grundvandet, altså at forbyde en række
På trods af, at vi nok mener, at afgiftsvejen kunne være en gangbar og brugbar vej, så siger vi: Jamen o.k., vi er indstillet på også at gå nye veje og dermed lægge an til forhandling om denne strategi.
En række af de initiativer, som jeg har nævnt her, kræver jo investeringer, for skal vi investere i fremtiden -
Vi skal sørge for en mere effektiv ligning af virksomhederne, så vi kan være med til at lukke huller og smutveje for skatteål og spekulanter.
På samme måde vil vi gerne være med til at styrke indsatsen omkring arbejdsmiljødelen, for en styrket indsats med bemanding i Arbejdstilsynet omkring forebyggelsen med Bedriftssundhedstjenesten vil give afledte besparelser i form af færre arbejdsulykker og nedslidning. Vi vil gerne være med til at sikre en bedre konkurrence i samfundet.
Derfor vil vi foreslå, at vi styrker Konkurrencestyrelsens bemanding, så vi kan få sat ind over for karteldannelser og lign., som vi bevisligt ved er med til at forhøje prisniveauet i samfundet.
Dernæst er der spørgsmålet om at styrke Forbrugerrådet
og forbrugerinformationens indsats.
Det vil også medvirke til at få en bedre og mere gennemsigtig priskonkurrence.
Så skal jeg afslutningsvis komme med et kontant besparelsesforslag.
Det er med til at skabe miljøforbedringer inden for trafikken og dermed minimere antallet af trafikuheld, som belaster sundhedssektoren.
Og så vil vi foreslå, at vi fastholder hastighedsgrænsen på de 110 km.
Også her vil vi spare menneskeliv og tilskadekomne, hvilket kan være med til at sikre, at samfundet ikke får så store udgifter til sundhedssektoren.
Skal vi vælge den snæversynede, der ligger i finanslovforslaget, eller skal vi bruge muligheden for tid til fremsyn og foretage de investeringer, der er nødvendige af hensyn til at sikre fremtidens velfærdssamfund?