Villy Søvndal (SF), 2003-02-06:
Lovforslagets erklærede hensigt er at give forældre mulighed for at vælge en daginstitution i en nabokommune, hvis de f.eks. bor meget tæt på den, eller hvis de på den måde kom bedre af sted med det i forhold til arbejdspladsen, og at bopælskommunen betaler, hvis forældre vælger et tilbud i en nabokommune.
I SF anerkender vi, at lovforslaget imødekommer behovet
for den fleksibilitet, der i et antal sager kunne få familieliv og arbejdsliv til at hænge bedre sammen
Unge familiers frie valg af liv har i dag nogle materielle begrænsninger, hvor de væsentligste efter vores opfattelse er tre: huspriserne, der driver folk på vandring, transportafstande og endelig et stigende krav om lediges rådighed over store afstande.
Det er sådan, at regeringen har vedtaget en lov, der siger, at folk skal være villige til at tage af sted, selv om der er 4 timers rejse hver dag, og det er klart, at det er man så også nødt til at følge op med, at daginstitutionerne så er til stede dér, hvortil forældrene nu bliver drevet, hvis de er arbejdsløse.
Derudover er det frie valg begrænset af kapacitetshensyn.
En kommune kan som sagt nægte optagelse, hvis der ikke er pladser.
Socialministeren beder i lovforslaget om bemyndigelse til at klare disse situationer.
Det her forudsætter en betydelig evne til at trylle for at fremskaffe en plads i en kommune, hvor der ikke er en plads, og det er der, vi skal give socialministeren en bemyndigelse.
Kan vi ikke bare fra ordførerne eller måske fra ministeren få en antydning af, hvordan man vil klare det paradoks?
man læser tabellen side 6, hvor den sædvanlige tabel over konsekvenser er opgjort, er det mest gennemgående ord i den tabel, at vi behandler et forslag, der ingen konsekvenser får.
Nu kan man altid diskutere, hvor meget man tror et lovforslag, der opføres som noget, der ikke får nogen konsekvens, vil have af betydning, men i SF tror vi, at det i et ganske lille antal tilfælde vil have betydning, oven i købet en gunstig betydning.
Det antyder vel, at det ikke er et af de mest revolutionerende forslag, Folketinget har behandlet, men jeg vil godt igen kvittere for regeringens evne til forslag af stor optisk fylde, hvor hovedkonsekvensen er, at de ikke har så stor en betydning.
Det synes jeg regeringen er ekstremt leveringsdygtig i, og dermed fastholder man vel det almindelige indtryk i offentligheden, at der sker noget, bare ikke på de væsentlige områder.
De, der for alvor mangler friheden, er dem, der slet ikke kan få deres børn
passet.
Under udvalgsarbejdet vil vi specielt være optaget af de svage børn eller børn med særlige behov og risikoen for en ghettoisering af daginstitutionerne samt af at få sikkerhed for, at vi ikke med det her lovforslag kommer til at opleve en eksport af sociale problemer.
Når vi har fået svar på de spørgsmål, vi rejser, vil vi være i stand til at afgive vores stemme.
Jeg forstod, at den konservative ordfører var positiv over for en pasningsgaranti, og det er klart, at så rykker det hos os for at genfremsætte vores forslag om en pasningsgaranti.
Det vil vi gøre i nærmeste fremtid, og vi ser frem til at få det vedtaget med konservativ støtte.
Jeg håber så også, det andet regeringsparti, Venstre, besinder sig, så kunne det jo blive et enigt Folketing, der vedtog, at der skulle være en pasningsgaranti.
Det ville for alvor rykke i forhold til forældrenes ønske om frihed
, så jeg vil bare kvittere for den konservative vilje til at stemme for det forslag, som kommer snarest.