runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-05-03:
Jeg er faktisk enig med hr. Søren Søndergaard i den udlægning, hr. Søren Søndergaard gav omkring forskellen mellem at få adgang til arkiver og så formidlingen af det, man får adgang til.
Så hvis det er klart, at her er der altså bare tale om nogen, som vil offentliggøre et eller andet om private forhold, så vurderer man, om det nu er hensigtsmæssigt.
Men hvis det drejer sig om, at man vil placere den person, det drejer sig om, i en samfundsmæssig sammenhæng, og vedkommendes navn eksempelvis er ret ligegyldigt, så er det det, der er bestemmende for, om man får arkivadgang eller ej.
Jeg står tilfældigvis med det bevillingsbrev, der er givet fra Rigsarkivet til de RUC-studerende, som hr. Søren Søndergaard tidligere på dagen refererede til.
De RUC-studerende har fået at vide, at de gerne må få adgang til det pågældende materiale, men under forudsætning af, at oplysninger om enkeltpersoners private og økonomiske forhold ikke viderebringes på nogen måde, og at navne på personer, der ikke har haft selvstændigt administrativt eller politisk ansvar, ikke viderebringes eller offentliggøres.
Så det vil sige, at man kan bruge de oplysninger, man får ved at få arkivadgang, men man må altså ikke offentliggøre ting, som vedrører de her menneskers personlige forhold.
Så det er fuldstændig rigtigt at skille tingene ad, altså at skelne mellem adgang og formidling.
Til hr. Kim Behnke, som spurgte til Thulesagen: Nu er det jo ikke sådan, at vi kan nå at behandle alle sager her i dag.
Det er en sag, der faktisk har været behandlet vældig meget her i salen, og som bl.a. gav baggrunden for, at vi fik DUPI-undersøgelsen, så jeg har ikke tænkt mig at gå mere ind i sagen her.
Til spørgsmålet om redaktør Clemmensens efterladte, som har søgt adgang til Højesterets akter vedrørende sagen mod Flemming Helweg Larsen og Søren Kam, er det sådan, at hvad angår sagen om Søren Kam, så er den stadig verserende, og det er baggrunden for, at Højesteret har afslået at give samtykke til adgang.
Og så bliver jeg spurgt af hr. Kim Behnke, om det, at vi nu vedtager dette her forslag til vedtagelse, faktisk vil få betydning for sådan en sag.
Det er jeg ikke sikker på at det vil.
Altså det vil stadig væk være sådan, at den eksisterende lovgivning skal overholdes.
Det, jeg har sagt tidligere, og som jeg gerne vil gentage, er, at myndighederne og politikerne og ministrene vil være særlig opmærksomme på, at vi administrerer den gældende arkivlov så lempeligt som overhovedet muligt.
Søren Søndergaard (EL), 2000-05-03:
Det, jeg ikke forstår, er, at kulturministeren nu inddrager spørgsmålet om personfølsomme oplysninger og snagen i privatlivet i vurderingen af spørgsmålet om, hvem der skal have adgang til at forske i forskelligt materiale.
Naturligvis synes jeg, at det er rimeligt at tage med, når vi snakker om offentliggørelse af forskelligt materiale, men det er jo netop to forskellige ting efter min opfattelse.
Og det kan da godt være, at der gemmer sig mange personlige ting, når man skal kigge på, hvordan det kunne være, at en masse befalingsmænd med udgangspunkt i modstandsbevægelsen røg ud relativt kort tid efter Anden Verdenskrig.
Det kan godt være, at der gemmer sig en masse personlige ting, men der gemmer sig helt sikkert også nogle politiske.
Der skal selvfølgelig være adgang til, at der kan forskes i det med henblik på at klarlægge det politiske.
Og med hensyn til de oplysninger af personlig karakter, som man så støder på, kan der så laves en regel, ligesom der gøres i andre sammenhænge, om, at de ikke må offentliggøres.
Det synes vi er helt rigtigt.
Derfor synes jeg altså, at det er forkert af ministeren, at hun blander spørgsmål om personfølsomme oplysninger ind i spørgsmål om adgangen i stedet for at reservere det til spørgsmål om offentliggørelse, som vi gør i vores udtalelse.
Kim Behnke (FRI), 2000-05-03:
Ministeren talte om, at arkivloven også skulle beskytte privatlivet mod snagen.
Så er jeg nødt til at spørge ministeren meget direkte: Var det beskyttelse mod snagen i privatlivet, der gjorde, at man ikke kunne få adgang til de dokumenter, H.C. Hansen havde skrevet om dansk atompolitik, og som man først efter, at pressen havde lagt et meget stort pres på bl.a. regeringen, og efter, at man havde set en række af dokumenterne fra amerikansk side, fordi man dér har en lempeligere lovgivning, fik at se?
Var det for at beskytte privatlivets fred, at man nægtede den adgang?
Hvorfor måtte så væsentlige dokumenter fra Danmarks politiske og forsvarsmæssige historie ikke komme frem, før vi rent faktisk havde mere end halvdelen af det fra amerikansk side, og før pressen lagde et ekstraordinært pres på bl.a. regeringen?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-05-03:
Det er måske lidt utraditionelt i dag, men det er måske heller ikke så hyppig en debat, vi har, så det går med formandens velvillige bistand.
Jeg vil blot sige til hr. Peter Duetoft, at jeg også synes, at det skal siges i dag, at ikke mindst hr. Peter Duetofts personlige engagement i ideen om at etablere et dansk holocaustcenter har været ganske vigtig, og jeg vil benytte lejligheden til også at sige, at det samarbejde, vi i regeringen har haft med CD og med hr. Peter Duetoft om etableringen af centeret, har været uhyre værdifuldt.
Jeg tror egentlig, at det har været temmelig udslaggivende for, at vi kunne komme så hurtigt i gang, som vi gjorde, og derfor føler jeg også, at vi med vedtagelsen af loven her inden sommerferien har et godt grundlag for at få skrevet den historie, der skal skrives, og dermed også for at få det undervisningsmateriale frem, der skal frem.
Peter Duetoft (CD), 2000-05-03:
Både i sin ordførertale og nu her i anden runde var hr. Kim inde på, at man ikke måtte glemme alle rædslerne under Stalin
og Pol Pot, og hvad de hedder alle sammen.
Det er jeg fuldstændig enig i.
Jeg vil bare bede hr. Kim Behnke forstå, at det, at vi i dag koncentrerer os om holocaust med udgangspunkt i Holocaustkonferencen, ikke er at glemme eller at nedgøre de andre folkemord. Men det, der gør holocaust speciel i mine øjne, er jo, at det opstår i et demokrati.
Det er det, der giver det en helt speciel dimension.
Jeg er enig i, at der er myrdet lige så mange eller måske endda flere mennesker end under nogen af de andre folkemord, men det er jo en selvstændig interesse, som vi også tidligere i debatten har været inde på, hvad det er, der sker i 1922-1933 i et demokrati, der får mennesker til at støtte den slags politikere, der fører frem mod folkemordet.
Så derfor vil jeg bare sige, at det ikke må stå tilbage, og jeg håber, at hr. Kim Behnke vil acceptere, at det netop ikke er et ønske om at glemme det andet.
Og vi kan også huske, at da vi i sin tid lavede grundlaget for holocaustcenteret, var meningen faktisk, at man fra lærdommen i holocaust og andre folkemord skulle prøve at se, om man kunne finde teorier, der kunne være med til at forebygge nye folkemord, og da var holocaust, men bestemt også både Pol Pot og Stalin og alle de andre med inde.
Ole Sohn (SF), 2000-05-03:
Jeg vil gerne bede ministeren bekræfte, at der i den gældende arkivlov er regler, som omhandler personfølsomhed forstået på den måde, at hvis man får adgang til en sag, der kræver dispensation fra tilgængelighedsfristerne, kan man godt få oplysninger om personer, men man forpligter sig til ikke at offentliggøre personfølsomme oplysninger.
Alle, der får adgang til dispensationssager, hvor man kan få adgang til oplysninger, som man ikke efterfølgende vil offentliggøre, skal skrive under på erklæringer, og hvis man efterfølgende offentliggør dem, bliver man hjemfalden til, jeg ved ikke om det er tugthus, men i hvert til straf under en eller anden form.
Det synes jeg er ret væsentligt at få tilkendegivet, for når man skal have adgang til arkiverne efter de regler, som vi nu skitserer, at alle dokumenter skal være åbne, jamen så er det klart, så vil man få adgang til ting, som man ikke efterfølgende må offentliggøre, men det er der fastsat regler om i arkivloven.
Det vil jeg gerne have bekræftet.
Peter Duetoft (CD), 2000-05-03:
Nu må hr. Søren Søndergaard ikke lægge mig i munden, at jeg står og forsøger at være overdommer over, hvad man må diskutere, men jeg har da bemærket, at man i teksten til denne forespørgsel har skrevet: herunder arkivadgang.
Det betyder jo da også, at det er Holocaustkonferencen, man skal diskutere, og det, jeg i stilfærdighed tillod mig at sige, var, at der faktisk var mange andre emner oppe, der også var værd at diskutere. Så må jeg til hr. Skaarup sige, at jeg føler mig helt tryg ved den vedtagelse, der er her.
Jeg er overbevist om, at vi når det mål, vi vil, og hvis ikke, så kan vi jo gribe ind, og det er jeg helt tilfreds med.
Så vil jeg godt lige igen anfægte hr. Skaarup: Jeg har ikke sagt, heller ikke fra denne talerstol og heller ikke andre steder, at den politik, som Dansk Folkeparti fører, er nazistisk.
Det har jeg ikke sagt, og det skal hr. Skaarup lade være med at komme og pådutte mig.
Men det er tilladt i et demokrati at advare om, at de metoder, der én gang i den europæiske historie har ført til en totalt ødelæggende situation, behøver man ikke bruge i den danske politik i dag
Og jeg tillader mig altså stadig væk at sige, at det gør Dansk Folkeparti.
Det er muligt, at Dansk Folkeparti ikke har sagt det, men partileder fru Pia Kjærsgaard har skrevet det, og jeg kan henvise til en artikel i Nordjyske Stiftstidende, hvor fru Pia Kjærsgaard i en artikel om hjemmehjælpen slutter med at skrive: Hjemmehjælpen er dårlig.
Vi giver også alt for mange penge til de fremmede, der kommer til dette land, og det gør så, at vi ikke har råd til noget som helst andet.
Det er muligt, det ikke er sagt, men det er immer væk skrevet.
Så er jeg nødt til også at sige til hr. Skaarup, at hr. Skaarup ikke hørte efter, hvad jeg sagde i min ordførertale.
Jeg har netop advaret imod, at man skulle opfatte holocaust alene som det, der foregik efter 1933.
Det, der for det danske demokrati i dag måske er mest interessant, er, hvad der skete fra de første år i 1920'erne og frem til 1933, nemlig hvordan mennesker med den ideologi kunne voldføre et helt samfund ved at bruge en retorik, som jeg så bare advarer imod, man bruger i dag i et dansk parti, der er valgt her i Folketinget.
Jeg advarer bare imod det, og jeg siger, at metoden er den samme.
Og lad være med nu for tredje gang at komme op og påstå, at jeg siger, at Dansk Folkepartis politik er nazistisk.
Det har jeg aldrig sagt, og jeg drømmer som sagt
heller ikke om at sige det.
Peter Skaarup (DF), 2000-05-03:
Jeg synes stadig ikke, hr. Kim Andersen i sin besvarelse svarer på, hvor mange flere sager man vil tillade aktindsigt i end de sager, vi ser i dag.
Jeg har nævnt, at der har været 124 sager i 1998, hvor der ikke kunne opnås arkivadgang
, og så er det, jeg spørger Venstre: Hvor mange af de sager vil man fortsat ikke give adgang til? Som det er nu, vil man fortsat kunne bruge reglerne helt frem til år 2002, medmindre der sker nogle ændringer inden da, og det gør der ikke ifølge vedtagelsen.
Man vil fortsat kunne bruge reglerne til at holde arkiverne lukkede, fuldstændig lukkede, og derfor er det altså, jeg mener, at Venstre kun er nået et lille stykke hen ad vejen, men slet ikke er nået til vejs ende. Det her er en gummiparagraf, der kan misbruges af ministerierne til at tilbageholde oplysninger.
Søren Søndergaard (EL), 2000-05-03:
Jeg vil bare sige på baggrund af denne her debat, som nu har stået på nogle timer,
at vi har fået forskellige udlægninger, og vi har forskellige vurderinger af, hvad den tekst, som bliver vedtaget i morgen, vil betyde.
Der er jo kun én måde at afgøre på, hvad den kommer til at betyde, og det er at se på praksis, og jeg vil da i hvert fald opfordre alle, der mener, at de ønsker at få adgang til noget, og som måske har fået afslag tidligere, til at søge, og så må vi jo se på praksis, se, om den praksis ændrer sig.
Hvis den praksis så ændrer sig, og det rent faktisk viser sig, at den vedtagelse, der ligger fra et flertal, har bidraget til at ændre den praksis, så vil jeg da kun være utrolig taknemlig for formentlig endnu en gang at have taget fejl.
Kim Andersen (V), 2000-05-03:
Kort til hr. Peter Skaarup: Jeg kan naturligvis ikke svare på, hvor mange flere sager man vil få adgang til efter vedtagelsen af det fremsatte forslag, og det skammer jeg mig i og for sig ikke engang over.
Men jeg kvitterer for hr. Peter Skaarups anerkendelse af, at vi er nået et lille stykke videre i retning af en åbning af arkiverne, og den erkendelse fra hr. Skaarups side er jo i og for sig ganske stor i virkelighedens verden.
Man skal indgå i en sammenhæng, som er belastende i relation til andre samfundsanliggender eller grupper.
Søren Søndergaard (EL), 2000-05-03:
Til hr. Kim Andersen vil jeg sige, at problemet lige præcis er, at vi ikke ved, om vi er kommet et skridt længere.
Vi ved, at den foreliggende tekst er betydelig bedre i sin formulering end i hvert fald de tidligere tre eller fire udkast, jeg har set - der går rygter om, at der vistnok har været 12 udkast, men det skal jeg ikke blande mig i, men o.k., den er betydelig bedre; der er sket fremskridt med hensyn til formuleringerne.
men det afgørende er jo, hvordan formuleringerne bliver fortolket, og det er derfor, jeg vil spørge hr. kim andersen, om han ikke sammen med Enhedslisten vil slutte op om en anmodning til kulturministeren om at gå på talerstolen på dette tidspunkt i debatten og svare på nogle af de spørgsmål, der er stillet til hende om, hvorvidt denne vedtagelse vil betyde en ændring af praksis.
Hvis vi får det klokkeklare tilsagn fra kulturministeren, at den vil betyde en ændring af praksis, og at der er sket noget banebrydende i dag, jamen så har vi en ny situation.
Men det har vi jo ikke hørt indtil nu, så vil hr. Kim Andersen derfor ikke slutte op om den opfordring til kulturministeren?
Frank Aaen (EL), 2000-05-03:
Jeg er ikke sikker på, at jeg helt forstod udlægningen af teksten fra hr. Kim Andersen før, så jeg vil forsøge på en anden måde: Kan vi få Venstres tilsagn om, at formuleringer om hensyn til personfølsomme oplysninger under ingen omstændigheder kan bruges til at skjule, hvad man har gjort som embedsmand?
Det er jo det, der er interessant.
Det er jo ikke interessant, at folk har være syge af et eller andet; vi skal jo bare vide, hvad de personer har gjort under deres embedsførelse, for det er embedsførelsen, vi skal kunne afdække. Så derfor vil jeg gerne have Venstres klare tilsagn om, at det her ikke må forhindre os i at få afdækket embedsførelsen.
Ole Sohn (SF), 2000-05-03:
Som god kollega vil jeg gerne spørge hr. Kim Andersen, om han ikke kan huske, hvad statsministeren sagde til indledning. Han sagde netop, at en opfølgning på Holocaustkonferencen også indebærer, at man skal se på de danske embedsmænds ageren over for nazismen under besættelsen.
Kim Andersen (V), 2000-05-03:
Hr. Søren Søndergaard spørger, om jeg ikke kan slutte op om hans opfordring til, at kulturministeren giver sin udlægning af dagens tekst.
Det kan jeg for så vidt godt, men det tror jeg kulturministeren selv vil tage sig af, uanset om jeg opfordrer til det ej.
Men det er min opfattelse - og det vil jeg gerne bidrage med på Venstres vegne - at jeg mener, vi i dag har rykket administrationspraksis med hensyn til disse ting, og jeg vil godt sige til hr. Frank Aaen, at det er min opfattelse, at det forhold, at en enkeltperson - det kan være en embedsmand - har været involveret i en embedsførelse, som har plettet hans navn, ikke er nok til at hemmeligstemple det pågældende arkivmateriale.
Det er kun, hvis det går ud over tredjepart, hvis der er personoplysninger, som man skal respektere og håndtere følsomt, eller hvis det vedrører sager, som har statslig interesse, og som derfor ikke kan siges snævert at vedrøre holocaustarkivmateriale fra krigstiden.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-05-03:
På utallige opfordringer: Det forslag, som et flertal i Folketinget her fremsætter til vedtagelse, indebærer ikke, at den arkivlov, vi har, ændres, og det vil sige, at den lovgivning, vi har, fortsat skal overholdes.
Svaret på spørgsmålet er altså: Det her betyder ikke en ændring af lovgivningen her og nu, men det betyder, at praksis vil blive fulgt meget, meget nøje af regeringen, af kulturministeren og fagministrene.
I det øjeblik der viser sig at være en sag, hvor der ikke gives dispensation, men hvor der burde gives dispensation, vil sagen blive taget op, og der vil blive rapporteret til Folketinget herom.
Her vil vi gøre en særlig indsats for at følge praksis, men det er jo ikke ensbetydende med, at vi ikke vil gøre det ordentligt på de andre områder.
Jeg tror tværtimod, at det, der vil ske, er, at den øgede opmærksomhed om netop den historiske periode vil smitte af på, hvad der i øvrigt sker.
Søren Søndergaard (EL), 2000-05-03:
Jeg vil godt sige, at for mig var det ikke videre klart på trods af alle de ting, ministeren nævnte, som skulle pege i retning af åbenhed: at vi har aktive politikere, der stiller spørgsmål, at vi har et Tilgængelighedsudvalg, at vi har en overvågende presse, osv.
Det har vi jo uanset forslaget til vedtagelse.
Nu vil jeg ikke udlægge ministerens udtalelse på den måde, at regeringen ikke har fulgt praksis op til nu, for det har regeringen vel, så det er bare en konstatering af, at regeringen fortsat vil følge praksis og fortsat sikre, at loven overholdes.
Men derfor er det afgørende og centrale spørgsmål: Har dette forslag til vedtagelse nogen betydning?
Kan vi ikke lige så godt lade være med at vedtage det?
Eller direkte til kulturministeren: Hvis vi nu undlader at vedtage dette forslag til vedtalelse, er der så noget, kulturministeren vil gøre anderledes i morgen, end hvis vi vedtager det?
Frank Aaen (EL), 2000-05-03:
Når vi er bekymrede for, om man bare henholder sig til, at det stort set fortsætter, som det er i dag, er det jo bl.a. - bare for at tage et eksempel - fordi vi fra Enhedslistens side efterforsker værnemagersager fra krigens tid, og hvordan politiet har arbejdet med dem, og lige pludselig får at vide ved et tilfælde, at der ovre i Justitsministeriet er et helt skab fyldt med materiale om politiets ageren under krigen.
Det var fuldstændig tilfældigt, ingen vidste, det eksisterede, og vi får at vide bagefter, at man ikke engang behøver at udlevere det og først nu skal til at overveje, om man vil udlevere det.
Det er åbenbart den gældende lov, der giver mulighed for, at man ikke engang behøver at aflevere sådanne hemmelige arkiver, og jeg mener, det er derfor, vi er nødt til at høre lidt mere håndfast fra ministeren, at vedtagelsen også medfører en ny praksis og ikke bare, at man vil følge praksis.
Peter Duetoft (CD), 2000-05-03:
Jeg synes, man læser den vedtagelse, som en vis herre læser Biblen.
Mig bekendt ligger hovedproblemet i, hvordan den danske flygtningepolitik var fra 1933 til 1945, og alle har været interesserede i, om der skete en forkert sagsbehandling her. Fra pålidelig kilde ved jeg, at der ligger 70.000 sager, og jeg vil gerne bede ministeren bekræfte, at der er adgang til de sager, for det er der.
Problemet er, at der ikke er økonomiske ressourcer til at undersøge dem alle sammen, men det får man med vedtagelsen, fordi den faktisk lover, at der skal være økonomi til det, og man lover også i vedtagelsen, at man følger med, og hvis der er nogen åbenhedsproblemer, griber man ind.
Det er da også et skridt fremad.
Derfor synes jeg også, man hellere skulle koncentrere sig om, hvordan vi får skabt de administrative rammer for, at man kan gennemgå alle disse 70.000 sager og sørge for at finde ud af, om der var en ubehagelig linje i Danmark eller ej, i stedet for at tage en eller anden fiktiv diskussion om, hvorvidt der nu er det lille komma, eller der ikke er det lille komma i vedtagelsen.
Jeg vil gerne bede ministeren bekræfte over for mig, at også efter de gældende regler kan man selvfølgelig undersøge den linje, der blev lagt i denne række af afgørelser på flygtningeområdet.
Det er jo det, det hele handler om, for det var det, Holocaustkonferencen rent faktisk drejede sig om.
Peter Skaarup (DF), 2000-05-03:
Jeg må indrømme, at jeg ikke synes, vi er blevet meget klogere af det, ministeren sagde, og det hænger jo også sammen med, at med det forslag, vi eventuelt vedtager i dag, ser det ud, som om man fra ministeriets side har fået lokket et flertal til at gå ind for nøjagtig den samme holdning, nøjagtig den samme lov.
Der er ikke nogen ny lov, og det vil sige, at der ikke er nogen ny administration af de her ting.
Ministeren skal sige det på en anden måde, hvis hun skal overbevise Folketingets medlemmer om, at der er en ny administration, for vi kan ikke se, at der er en ny administration.
For hvis det vil være det samme, er vi jo lige vidt.
Søren Hansen (S), 2000-05-03:
Nu drejer denne debat sig om Holocaustkonferencen i Stockholm, og hovedbudskabet derfra var, som en række ordførere har været inde på, at undgå en gentagelse af den rædselsfulde historie, vi har været vidne til.
Nu har vi så fået et indlæg her, der af en eller anden grund fuldkommen ser bort fra det, denne her sag egentlig drejer sig om.
Hvorfor mon?
Peter Skaarup (DF), 2000-05-03:
Jeg skal forsøge at forstå, hvad spørgsmålet egentlig gik på.
Jeg mener, jeg faktisk omtalte alle de pinde, som regeringspartierne har i det her forslag til vedtagelse, og med til det hører, at man laver et holocaustcenter.
Det er noget, vi går ind for i Dansk Folkeparti.
Vi mener blot, at dér, hvor uenigheden er, og dér, hvor det er interessant for Danmark at gå videre, er på arkivområdet, og derfor er det klart, at meget af den debat, som er her i dag, selvfølgelig drejer sig om det spørgsmål. Jeg finder ikke, at hr. Søren Hansen i forbindelse med debatten i dag overhovedet har svaret på nogen af de relevante spørgsmål, der handler om, hvorvidt man vil sikre en øget arkivadgang.
Jeg kan i hvert fald se af forslaget til vedtagelse, at det ikke vil give nogen som helst direkte mulighed for, at arkivadgangen bliver bedre, og det er ærgerligt.
Derfor mener jeg, at man fra regeringspartiernes side burde have overvejet det her meget bedre og meget nøjere, end man har gjort i dette forslag til vedtagelse.
Ole Sohn (SF), 2000-05-03:
Det er bare sådan en lille parlamentarisk ting: Hr. Peter Skaarup giver udtryk for, at man med en vedtagelse kunne ændre arkivloven.
Det går jeg ud fra at Dansk Folkeparti er enigt i at man ikke kan gøre med en vedtagelse, at det kræver et forarbejde, hvor det i øvrigt er meget rimeligt at inddrage de berørte kredse.
Det, man kan gøre med en vedtagelse her, er, at man kan ændre administrationen af en eksisterende lov og lægge an til en revision af selve loven.
Søren Søndergaard (EL), 2000-05-03:
Uden at gå i diskussion med formanden vil jeg hævde, at jeg godt kan se forskel på hr. Duetoft og hr. Skaarup.
Men jeg vil forholde mig til en enkelt ting, som hr. Duetoft var inde på, nemlig hvad det er rimeligt at debattere her, og dér vil jeg bare sige: Det er selvfølgelig hr. Duetofts valg at beslutte, at det her skal handle om hele Holocaustkonferencen, og det synes jeg er fuldtstændig rimeligt. Jeg synes også, det er rimeligt, at hr. Duetoft tager de ting op, han ønsker.
Jeg vil bare gøre opmærksom på, at da jeg henvendte mig til hr. Duetoft i begyndelsen af februar, da gjorde jeg det jo med et forslag til en tekst for denne her forespørgsel og så med et forslag til et forslag til vedtagelse.
Det er rigtigt, at der ikke lå nogen forpligtelse til, at nogen skulle støtte det forslag til vedtagelse, men det fremgik klart af det forslag til vedtagelse, at det, vi ønskede, var et spørgsmål om arkiverne.
Derfor vil jeg bare bede hr. Duetoft medgive os, at vi så også ud fra det naturligvis har ret til at koncentrere os om det, som vi hele tiden har ment denne her diskussion skulle handle om: arkiverne.
Så ved hr. Duetoft selvfølgelig også godt, at vi i andre sammenhænge selvfølgelig meget gerne vil diskutere, hvordan man bekæmper racisme og fremmedhad og fremmedfjendsk lovgivning, hvad enten det er en borgerlig eller en socialdemokratisk regering, der gennemfører den.