runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Thomas Krog (SF), 2006-03-15:
Tal er jo taknemlige.
Nogle har også opgjort tallene for, hvor mange penge der bliver brugt pr. barn, og hvor mange hoveder der er i daginstitutioner pr. barn, og de er væsentlig anderledes end regeringens tal.
Derfor var mit spørgsmål rettet konkret mod virkeligheden, for jeg kan konstatere – jeg kom med en lang række opremsninger – hvor der er skåret ned i forhold til handicappede, hvor der er øget brugerbetaling, der er skåret ned inden for psykiatrien og også på gymnasierne, på VUC’erne og i den kollektive trafik.
Det er ting, som er sket ude i virkeligheden.
Så er mit spørgsmål til ministeren: Anerkender ministeren slet ikke, at de her nedskæringer sker rundtomkring, eller er ministeren så koncentreret om sine tal, der kan manipuleres eller i hvert fald ændres, som man nu har lyst til, at det alene er det, der er i fokus?
Thor Pedersen (V), 2006-03-15:
Jeg fokuserer og har facade mod spørgeren.
Det er lige så uhøfligt at svare med ryggen til.
Så det er et dilemma, man kan have en gang imellem.
Der bruges flere penge under et.
I øvrigt er betaling for gymnasier indført under den tidligere regering.
Det er ikke regler, der er indført under denne regering.
Der bruges flere penge under et på serviceområderne.
Vi bruger flere penge på svage grupper.
Vi bruger flere penge på hjemløse, på udstødte end tidligere.
Vi bruger det både over satspuljen, og vi bruger det over finansloven, og de beløb over finansloven er større end tidligere.
Så vi bruger flere penge på alle steder.
De tal, jeg giver, er jo så dem, der egentlig opgøres som antal helårsansatte.
Det er tilgængelig statistik, det er for så vidt ikke noget, regeringen udarbejder.
Det er jo i virkeligheden Danmarks Statistik, der har den opgave.
Det betyder også, at udgiften pr. barn er steget.
Det kalder jeg også et serviceløft.
Thomas Krog (SF), 2006-03-15:
Jeg vil gerne spørge lidt til det her, finansministeren snakker om, hvorvidt der nu er skåret ned eller er højere service i den offentlige sektor.
Jeg undrer mig jo lidt, når jeg ser ud på virkeligheden.
En ting er de tal, som ministeren kommer med, men ude i virkeligheden oplever vi jo faktisk, at der på institutionerne for handicappede ikke alene er skåret ned, men også er kommet en øget brugerbetaling, bl.a. på madvarer.
Vi oplever, at der på steder for socialt udstødte, væresteder er skåret ned.
Vi oplever, at der er skåret ned på psykiatrien.
Vi oplever, at der er skåret ned på gymnasierne.
Vi oplever, at der er kommet ny brugerbetaling på gymnasierne.
Vi oplever, der er skåret ned i den kollektive trafik.
Vi oplever, der er kommet ny brugerbetaling i den kollektive trafik.
Vi oplever, at der er kommet ny brugerbetaling på VUC’erne.
Vi oplever en lang, lang række af det, jeg vil kalde nedskæringer ude omkring i den virkelige verden.
Så når finansministeren nu siger, at det ikke er tilfældet, så er det bare at se ud af vinduet.
Er det ikke korrekt?
Thor Pedersen (V), 2006-03-15:
Jeg vil bare sige, at jeg ikke forstår sammenligningen, medmindre man er så inkarneret socialist, at man siger, at det er samfundet, der ejer folks indtjening.
I min verden ejer samfundet ikke folks indtjening, sådan er det bare, men man yder hver især sit bidrag over skatten til et velfungerende samfund.
Det, vi sikrer, er at gøre det bedre og bedre generation for generation og år for år.
Det er målet.
Sådan er det nu engang i et moderne samfund, hvis man respekterer, at vi har den offentlige sektor for borgernes skyld, og at det primært er på borgernes præmisser, vi skal indrette vores samfund; altså at borgeren er i stand til at kunne agere som et frit menneske optimalt, at borgeren har størst mulig rådighed.
Det indretter vi vores system efter.
Derfor glæder jeg mig over, at de økonomiske muligheder for de almindelige husholdninger stiger, og jeg glæder mig på samme tidspunkt over, at vi er i stand til ved uændret skat at forbedre velfærden, som serviceres over de offentlige kasser.
At det samtidig kan lade sig gøre, at vi også kan betale af på gammel gæld, er jo endnu flottere.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Man kan være så glad for spørgetiden, det vil jeg gerne sige.
Jeg er egentlig taknemmelig for den, for jeg synes, den rykker lidt hver gang.
Nu siger fru Pia Gjellerup, at vi kan være enige om, at der en beskeden vækst, men det er sandelig nyt.
Nu er der altså vækst.
Hvad jeg har måttet lytte til af tale om nedskæringer.
Nu er vi altså kommet dertil, at der nu er en vækst, om end den er beskeden.
Vi taler altså ikke om at skære ned, vi lægger til.
Vi nærmer os kvalitetsstandarder.
Hvem har kæmpet for dem?
Det, der skulle sikre en bedre kvalitet i måden at tilbyde service på, det, man diskuterer på sygehusene om, hvordan man kan ændre arbejdsgange, alt det er jo lige præcis det, der er de gode instrumenter ud over selve den økonomiske ramme til yderligere at forbedre tilbudene.
Det gælder også ny teknologi.
Danmark har jo fået en udmærkelse i Manchester som det land i EU, der er bedst til at integrere nye metoder i digitalisering.
Det var flot.
Det var nemlig det, vi var i stand til at gennemføre, uden at den offentlige gæld steg.
Vi er virkelig i stand til at forbedre for de ressourcer, vi har.
Jeg er så glad for, at det blev sagt, for vejen er nemlig, at vi har kvalitetsstandarder, kvalitetskrav i den offentlige sektor og bruger ny teknologi og ny viden.
Pia Gjellerup (S), 2006-03-15:
Nu har finansministeren haft tre muligheder for at svare på spørgsmålet.
Jeg ved ikke, om man ud af de mange ord, indimellem lidt hidsigt fremsagt, kan tolke, at finansministeren faktisk svarer, at regeringen finder det særdeles holdbart, at den offentlige sektor skal leve med en meget lav vækst, mens den private sektor har en meget høj vækst.
Det er det, spørgsmålet går på.
Det er for så vidt meget enkelt.
Vi kunne så med lidt venlighed tolke, at finansministeren har svaret, at det mener regeringen.
Så er det, vi jo i virkeligheden er optaget af den almindelige politiske diskussion: Hvad er det så for et samfund, man får, når man ikke har en ligelig vækst i den offentlige og den private sektor, men en meget beskeden vækst i den offentlige sektor og en meget højere vækst i den private sektor?
Så får man et samfund, hvor den offentlige sektor bliver dårligere, og hvor utilfredsheden med den stiger, fordi forventningerne ikke kan indfries, forventninger, som regeringen meget gerne vil nære, og så kan man skyde skylden på kommuner og amter bagefter for ikke at kunne levere.
Thor Pedersen (V), 2006-03-15:
Vi har et ønske om til stadighed hvert eneste år at forbedre den offentlige service, og det gør vi.
Jeg forstår egentlig godt, at man kan have det synspunkt, for virkeligheden er, at der er færre.
Så vi gør mere, og så betaler vi vores egne regninger, således at når man ser på, hvad det her koster, så afbetaler vi.
Det vil sige, at vi ikke alene har betalt alt det, vi selv egentlig har været med til at udskrive af regninger, vi har også betalt det, som hr. Ole Stavads tidligere regering efterlod, for den nominelle gæld var større end den, vi overtog.
Så ikke alene har vi en historisk gældsnedbringelse, vi har også skattelettelser, vi har bedre vilkår for husholdningerne, og vi har et offentligt serviceniveau, der er langt over det, man havde i 2001.
Ole Stavad (S), 2006-03-15:
Nu er det umuligt at forholde sig til de der statistikopremsninger, som finansministeren betjener sig af.
Det, jeg kan konstatere, er, at med hensyn til dem, der oplever det virkelige liv, hvad enten det er ude i vores folkeskoler eller det er i vores daginstitutioner – der er selvfølgelig stor forskel fra kommune til kommune – kan man konstatere, at der ikke er sammenhæng mellem den udvikling, vi oplever i vores private liv, og den service og den betjening, som borgerne får, når de henvender sig til det offentlige.
Det er selvfølgelig ikke noget, der har udviklet sig katastrofalt i løbet af den korte periode, der er gået, men hvis finansministeren fortsætter sin linje, tror jeg, at vi vil opleve et samfund, som de færreste danskere synes er det, de ønsker sig.
Finansministeren kan jo sådan set bare prøve at lave det lille tankeeksperiment: Hvis den måde, han administrerer den offentlige økonomi på i øjeblikket, havde været gældende de sidste 30 år, så havde vi stået med en offentlig sektor, der overhovedet ikke havde matchet den udvikling, vi har oplevet i vores private økonomi.
Derfor er spørgsmålet grundlæggende: Er det det, den nuværende regering og den nuværende finansminister ønsker sig?
Thor Pedersen (V), 2006-03-15:
Nu synes jeg, hr. Ole Stavad skal sætte sig ned og se på, hvilket samfund vi har.
Det er noget bedre end det, vi overtog i 2001.
Jeg ved ikke med hensyn til de der såkaldte nedskæringer.
Er det de 80.000 flere operationer på sygehusene om året – 80.000 flere om året?
Er det det, der er nedskæringer?
Er det det, at der er færre børn pr. voksen, hr. Ole Stavad kalder nedskæring?
Det er selvfølgelig en måde at se det på.
Jeg ser det jo som en servicevækst.
Vi har samme udgift pr. folkeskoleelev som i 2001, og det har ikke været målsætningen, heller ikke i den tidligere regering, fordi man sagde, at når der kom flere elever, så burde man i virkeligheden være i stand til at sænke den marginale omkostning.
Men på alle områder bruger vi flere penge.
Der har aldrig på noget tidspunkt tidligere været brugt så mange penge til offentlig service som nu, og det glæder jeg mig over.
Og på samme tidspunkt har de enkelte husholdninger fået flere penge og har fået en større grad af frihed til at disponere selv.
Det glæder jeg mig også over.
Ole Stavad (S), 2006-03-15:
Nu ved jeg jo ikke, hvor godt finansministeren følger med.
Men der er fuldstændig enighed i Socialdemokratiet.
Man kan bare lytte til, hvad Socialdemokratiets formand har sagt på området, nemlig at når vi ser på, hvad det er, der sker med den offentlige sektor ud fra den økonomi, der stilles til rådighed i øjeblikket, så efterlader det en uacceptabel udvikling, hvor vi ikke kan sørge for, at børnepasning, folkeskole, ældreomsorg, sygehuse er tilstrækkelig gode, hvis vi ikke genvurderer og tænker mere i en fælles udvikling af det offentlige og private forbrug.
Jeg tror ikke, at der hos de fleste danskere er en accept af, at godt nok kan man komme i den sidste nye bil og aflevere sine børn til folkeskolen eller til børnepasning, men at de så kommer et sted, hvor lokalerne er nedslidte, materialerne er gamle, hvor antallet af pædagoger, der kan tage sig af børnene, ikke er tilfredsstillende.
Derfor mener jeg også, at finansministeren skulle sætte sig ned og spørge, hvad det er for et samfund, vi vil have.
Det er muligt, at finansministeren synes, det er et acceptabelt samfund, men så kan vi bare konstatere, at vi er uenige.
Gitte Lillelund Bech (V), 2006-03-15:
Kan hr. Jens Christian Lund måske løfte sløret lidt mere for, hvad det er for et alternativt forslag, som Socialdemokraterne fremkommer med, herunder hvad omkostningerne vil være ved forslaget, og hvordan finansieringen ser ud?
Thor Pedersen (V), 2006-03-15:
Lad mig så også bare lige kommentere de svar, jeg gav før.
Jeg sagde, at der er et meget præcist svar om primærkommunerne, og at der ikke er noget svar om amterne.
Det sagde jeg meget klart.
Så der er ikke tale om, at jeg svarer sort.
Der er simpelt hen ikke noget svar endnu om, hvordan det ser ud i 2006.
Jeg må jo sige om det offentlige, at det mål, vi har sat, er, at vi hvert eneste år er i stand til at bruge endnu flere ressourcer på at forbedre den offentlige service.
Og vi glæder os over, at der er flere penge til de private husholdninger, altså at det på samme tidspunkt, vi forbedrer den offentlige service, bliver bedre for almindelige familier at klare dagen og vejen i Danmark.
Det går jeg ud fra at vi så er enige med spørgeren om, medmindre der også her er forskellige opfattelser i Socialdemokratiet om, hvad der er forsvarlig økonomisk politik.
Vi følger den linje, der er lagt, og det har givet store resultater.
Pia Gjellerup (S), 2006-03-15:
En beskeden vækst et sted fører stadig til vækst.
Det har finansministeren nu svaret på fem gange.
Det er jo sådan set børnelærdom.
Det behøver man ikke at undervise i.
Det er der, spørgsmålets kerne ligger.
Mener regeringen, at det offentlige skal blive sådan cirka på det teknologiniveau og serviceniveau, den hastighed eller mangel på samme, der opererer i den offentlige sektor nu, mens den private så kan levere stadig mere og selvfølgelig hele tiden tidssvarende former for service?
Er det det, der er regeringens ambition?
Det synes jeg bare man kan svare ja på, for så kan vi andre jo fortolke, hvordan det ville have været, hvis man havde gjort det årene forinden.
Ja, så havde vi f.eks. ikke haft en offentlig sektor, der var præget af nogen som helst former for nutidig teknologi.
Pia Larsen (V), 2006-03-15:
Vi kan derfor ikke støtte det fremsatte beslutningsforslag om en global ramme.
Vi er bestemt ikke uenige i ønsket om at finde globale løsninger til at afhjælpe globale problemer såsom klimaforandringer, sundhed, fred og sikkerhed, men Venstre kan ikke tilslutte sig beslutningsforslagets skarpe opdeling af Danmarks bistandsindsats i henholdsvis fattigdomsorienteret bistand og en adskilt indsats for globale problemer.
Fattigdomsbekæmpelse og globalisering er tæt forbundet, og Venstre mener ikke, at fattigdomsbekæmpelse kan opfattes som værende en isoleret bistandsindsats.
Tværtimod synes vi, at det giver langt mere mening at anlægge et bredere og mere langsigtet perspektiv, hvor fattigdomsbekæmpelse, miljø, sundhed, fred og sikkerhed fremstår som en samlet del af udviklingspolitikken.
Globaliseringen rummer mange muligheder for udviklingslandene til at bekæmpe fattigdomsproblemerne.
Det har vi bl.a. set i Asien, hvor globaliseringen har været den væsentligste drivkraft for den økonomiske udvikling.
Jeg vil gerne give et par eksempler på, hvordan vi i vores udviklingspolitik får styrket indsatsen over for de globale udfordringer.
Et godt eksempel er indsatsen over for globale miljøproblemer.
Et bedre miljø er en forudsætning for mindre fattigdom.
Når f.eks. drikkevand bliver forurenet, eller når fiskebestande forsvinder, så er det de fattige mennesker, der rammes hårdest.
Derfor brugte vi i 2005 2,7 mia. kr. på miljørelateret udviklingsbistand, og vi vil fremover have fokus på projekter, som kan medvirke til at nedbringe udslippet af drivhusgasser.
Et andet eksempel er vores erhvervs- og landbrugsprogrammer.
Vi arbejder på at fremme privat initiativ og skabe bedre vilkår for den private sektor, så erhvervsklimaet styrkes og udviklingslandenes fordele ved globaliseringen kan øges.
Uden økonomisk vækst vil der ikke være nogen vej ud af fattigdommen, og en højere økonomisk vækst er afgørende for fattigdomsbekæmpelsen.
Venstre kan heller ikke tilslutte sig beslutningsforslagets store beløbsmæssige stigning, hvor den foreslåede globale ramme skal udgøre et supplement til den nuværende danske bistand på yderligere 0,5 pct. af BNI.
Danmark er allerede blandt verdens bedste, når det kommer til udviklingsbistand.
Vi er faktisk det bedste med hensyn til kvalitet, vi er blandt verdens bedste i størrelsen, og vi befinder os på nuværende tidspunkt langt over FN’s målsætning om, at 0,7 pct. af BNI skal gives i udviklingsbistand.
Desuden vil regeringsgrundlagets garanti om, at den danske bistand skal være på mindst 0,8 pct. af BNI, betyde, at der tilføres betydelige nye midler til udviklingsbistanden fremover.
I Venstre arbejder vi altså for, at Danmark skal yde en sammenhængende udviklingsbistand, som kan imødegå de globale udfordringer, og som kan bidrage til at give globaliseringen en positiv effekt for udviklingslandene.
Det står i modsætning til beslutningsforslaget, hvor man ønsker at adskille indsatserne, idet man ikke opfatter løsninger på globale problemer som værende direkte fattigdomsbekæmpende.
Her er vi meget uenige, og vi kan ikke tilslutte os beslutningsforslaget.
Søren Espersen (DF), 2006-03-15:
Jeg tror, der her i landet er en meget stor forståelse for vigtigheden af, at ulandenes situation hele tiden forbedres, og jeg tror, der er en generel fornemmelse for, at det at løse ulandenes problemer ikke er nogen nem opgave.
Danmarks generøsitet over for ulandene og vilje til at gøre en indsats er meget stor.
Danmark lever op til de forventninger, FN har, og hvad angår penge, yder den danske stat langt mere end det, FN anbefaler.
Staten står også på mange andre områder parat til at yde det nødvendige, hvis der er situationer, hvor Danmark kan assistere.
Men ikke kun staten gør det nødvendige.
Hvad angår hjælpsomhed, er det danske folks beredvillighed legendarisk.
Det oplever man, hver gang en af de frivillige hjælpeorganisationer foretager indsamlinger.
Jeg har mange møder med så vel folkeskoleklasser som gymnasieungdommen om netop ulandene, og jeg bliver hver gang imponeret over det kendskab til området, som de unge har.
Derfor har jeg en klar fornemmelse af, at landets generelle viden om ulandsforhold er udmærket, og at den generelle forståelse for problemerne er rimelig god.
Derfor synes jeg også, at forslagsstillerne, altså Socialdemokraterne, De Radikale og SF, er noget unfair, når de i bemærkningerne til forslaget giver udtryk for, at den danske befolkning er uvidende, når det drejer sig om ulande og globalisering.
Forslagsstillerne har for at bevise deres påstand fundet en undersøgelse, der viser, at kun 9 pct. af den danske befolkning kender FN’s 2015-mål, og forslagsstillerne mener, at det afspejler, at der er et stigende behov i befolkningen for et bredt kendskab til andre kulturer og andre landes udvikling.
Nu bør en mangel på evne til at remse en teoretisk FN-målsætning op imidlertid ikke føre til en sådan desavouering.
Jeg tror faktisk, at befolkningen i almindelighed har nok at gøre med at få dagligdagen til at hænge sammen derhjemme og klare alle gøremålene, og det kan være, at det ikke lige netop oven i alt det andet er mest påtrængende at lære sig FN’s 2015-mål.
Men at 9 pct. af befolkningen gør det, er en fantastisk succeshistorie.
Tænk engang, at 500.000 danskere kender FN’s 2015-mål.
Det svarer til, at 25 millioner amerikanere eller 8 millioner briter skulle kende FN’s 2015-mål, og det er der vel ingen her som tror.
Det er altså en succeshistorie, at der er et så stort kendskab til dem, som tilfældet er.
Dernæst bryder jeg mig ikke om forslagsstillernes bemærkninger om, at det oplysningsarbejde, man for 45 mio. statskroner vil sætte i værk, skal være holdningsskabende, og at man vil påvirke befolkningen.
Jeg har godt på fornemmelsen, hvad forslagsstillerne mener med sådanne ord og en sådan hensigt, og jeg synes, det er forstemmende.
Normalt kan man i de fleste beslutningsforslag finde fornuftige og sympatiske elementer.
Det er der også i dette forslag, men desværre synes jeg, de bliver overskygget af den usympatiske hensigt, og Dansk Folkeparti kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget.
Jeppe Kofod (S), 2006-03-15:
Jeg er fuldstændig enig med hr. Søren Espersen i, at det også er græsrodsarbejde at oplyse om de forhold.
Derfor er det også enormt betænkeligt, at det, som hr. Søren Espersen og Dansk Folkeparti har medvirket til, i virkeligheden er monopolisering af oplysningsindsatsen under staten, under Danida.
Der er blevet færre penge til den private, frie oplysning, hvor græsrodsbevægelser af alle mulige forskellige opfattelser kan deltage i oplysningsarbejdet.
Det synes jeg desværre er en indskrænkning af oplysningskvaliteten og demokratiet og pluralismen i forhold til det oplysningsområde, hvilket jeg selvfølgelig ikke kan støtte.
Så til det andet element om ulandsbistandens størrelse.
Jeg synes, det er vigtigt hver gang at sige også til regeringspartierne, Venstre og De Konservative, at der er et alternativ til nedskæringer i ulandsbistanden.
Det er en lillebittebitte del af vores samlede velstand i vores samfund, vi gerne vil bruge.
Men det vil Dansk Folkeparti ikke.
Derfor synes jeg, det er vigtigt at slå fast, at det ikke handler om, at vi hælder en masse penge ud, væk fra Danmark.
Det handler om, at vi vil gøre en beskeden, men en stor indsats.
Og her er der et alternativ til Dansk Folkeparti.
Hvis regeringen vil, skal den vide, at vi er parate til at lave aftaler med den om at øge bistanden og give vores beskedne del for at rette op på den skæve udvikling i verden, som vi ser i øjeblikket.
Afstemning
Søren Espersen (DF), 2006-03-15:
Jeg vil jo stadig væk hævde, at Danmark er et af de lande i verden, som betaler allerallermest til den her bistand – allerallermest.
Vi ligger langt, langt over de fleste lande i verden.
Det er det jo ikke.
Jeg vil gerne spørge om en anden ting.
Er det ikke efter ordførerens opfattelse netop ngo’ernes allervigtigste opgaver, faktisk den opgave de rigtig kan løse, hvis der er rigtig mange ngo’er vel at mærke, at udføre oplysningsarbejdet her i Danmark?
Skal det ikke være et græsrodsarbejde?
Sådan opfattede jeg i hvert fald i gamle dage græsrodsarbejdet.
I ordførerens verden er det nærmest blevet til en statsopgave, og det synes jeg er lidt ærgerligt.
Jeppe Kofod (S), 2006-03-15:
Jeg må tilstå, at spørgsmålet forvirrer mig lidt, for jeg har ikke kaldt den danske ulandsbistand for peanuts.
Jeg har sagt, at de penge, vi bruger på oplysningsindsats, også sammenlignet med f.eks. Sverige og Norge, er peanuts i forhold til, hvad vi får af debat og oplysning for de penge, vi generelt bruger på ulandsbistand, hvilket er meget vigtigt.
Hvis jeg nu skal blive ved det begreb, må man jo også sige, at hr. Søren Espersens parti har medvirket til, at der er skåret milliarder af kroner i finansloven på dansk udviklingsbistand.
Det er ikke peanuts.
Det er reelt mennesker i den fattige verden, der får ringere mulighed for hjælp til selvhjælp.
Alene til Afrika har regeringen i regeringstiden med støtte fra Dansk Folkeparti skåret 1,3 mia. kr. i bistanden, så det er ikke peanuts.
Men det her lille beløb, som kunne oplyse danskerne om forholdet i den tredje verden og globaliseringens konsekvenser, er relativt beskedent.
Søren Espersen (DF), 2006-03-15:
Jeg synes, det er så forargeligt, når man altid bruger det her med, at det jo bare er peanuts: Altså, 45 mio. kr. er bare peanuts, og det kunne man da sagtens bruge.
Men jeg vil gerne bede ordføreren bekræfte, at der altså i forvejen til dansk ulandsbistand bruges 12,8 mia. kr. plus de 46 millioner også til oplysningssiden.
Så hvis de her 45 mio. kr. stod alene, kunne det godt ske, at det var peanuts.
Men er det ikke unfair at lade som om, at der slet ikke finder nogen som helst ulandshjælp sted og ikke nogen som helst oplysning?