Jørn Jespersen (SF), 1999-04-27:
Jeg synes også på de fleste strækninger, at det var en imødekommende tale, som ministeren holdt her til sidst, med ganske få undtagelser, som jeg skal vende tilbage til.
Når ministeren lægger op til, at vi muligvis i en fortsat debat om hele strategien omkring offentliggørelse kunne finde hinanden i et bredt flertal,
så skal det ikke skorte på velvilje fra vores side i den sammenhæng.
Vi synes både, det er rigtigt, at nogle af de eksempler på offentliggørelse, der foregår i dag, ikke er så hensigtsmæssige, og at viljen fra ministerens side til at bruge offentliggørelse på flere områder og i stærkere omfang er blevet tilkendegivet i dag, og det er vi naturligvis glade for.
Det område, hvor vi ikke er blevet enige og ikke engang har nærmet os hinanden i løbet af i dag, er jo spørgsmålet om restaurationer og f.eks. også detailhandelsbutikker som bagere, slagtere osv.
Jeg forstår simpelt hen ikke, at ministeren kan sige, at der er tale om myndighedsansvarsforflygtigelse i Københavns levnedsmiddelkontrol, når kendsgerningen er, at det er den levnedsmiddelkontrol, som har brugt flest midler, som har sat mest ind på, og som mest har udnyttet de styringsmidler, der findes til at styre hygiejnen i de her butikker.
Jeg tror simpelt hen, at ministeren skulle studere den indsats, der er blevet gjort, og gå lidt mere i detaljer med det.
Så ville han efter min opfattelse få en anden vurdering
af situationen.
Jeg forstår også, at når ministeren nu bliver ansvarlig for området, efter at den nye lov er trådt i kraft, så har vi et nærmest bindende løfte om, at flere restauranter med dårlig hygiejne vil blive lukket.
Jeg håber på, at ministeren er i stand til at leve op til det.
Jeg tror stadig væk, at ministeren vil have behov for at bruge offentliggørelsesredskabet på det her område, både fordi det vil vise sig, at den statslige kontrol heller ikke magter opgaven udelukkende med de styringsmidler, der er til rådighed, og fordi forbrugerne vil kræve, at offentliggørelsen fortsætter.
Men den debat får vi givetvis lejlighed til at tage igen ved andre lejligheder.
Jeg tror, at den er vigtig at køre videre med. Så er der spørgsmålet om bagateller, hvor ministeren direkte spurgte mig, hvordan SF's opfattelse skulle forstås.
Når vi har diskuteret Plantedirektoratets offentliggørelse af frugt og grønt, om der er råd osv., så mener vi, at der skal være en eller anden bagatelgrænse for, hvornår en lidt træt asparges fører til offentliggørelse, netop for at give et helhedsbillede af det.
Det er egentlig også min opfattelse, at ministeren deler det synspunkt.
Omvendt - hvis man har en fødevarevirksomhed, en stor fødevareproducent, som helt bevidst i sin markedsføring spiller på at lave vildledende markedsføring, så synes vi, der er tale om en bevidst, grov fejl af stor betydning, og at offentliggørelse derfor er langt mere relevant i den sammenhæng. Så er der diskussionen om forhøjet celletal og penicillin osv. hos den enkelte landmand.
Vi har bare det problem, at her virker offentliggørelsen altså for det første meget alvorligt, fordi det er en enkelt person i et lokalområde, der bliver hængt ud, og det synes vi, at vi skal have med i vores overvejelser.
Når det så samtidig er sådan, at produktet ikke kan identificeres i butikken og der dermed ikke er et frit valg for forbrugeren, så mener vi også her, at der bør være grænser for, i hvilke situationer man går ind og offentliggør.
Dér kunne vi godt tænke os, at princippet, der hedder grove, gentagne tilfælde, blev anvendt i større omfang, end det gør i dag.
Det håber jeg vi kan diskutere, sådan at vi kombinerer retssikkerheden for det her område med relevante forbrugeroplysninger.
Det har intet at gøre med, som nogle har sagt, at vi ikke ønsker ensartede vilkår for forskellige producenttyper.
Alle skal kunne offentliggøres, men derfor kan vi jo godt diskutere reglerne for offentliggørelse i de enkelte eksempler og finde ud af, hvornår det giver mening.
Jeg er glad for, at der er mange partier, der i dag har givet udtryk for, at man ønsker at bruge offentliggørelsesredskabet yderligere, når det gælder f.eks. pesticidrester og overskridelse af grænseværdierne.
Der har også været en vilje til at bruge det i forhold til vildledning.
Der har været en god diskussion omkring de sygdomsfremkaldende bakterier, så jeg tror på, at debatten i dag kan medføre, at vi kan finde et bredt flertal for at styrke offentliggørelsesredskabet og måske fjerne nogle af de uheldige eksempler, der har været på offentliggørelse, som ikke giver nogen mening, og som har ramt urimelig hårdt, og på den anden side bruge offentliggørelse i flere tilfælde og langt bredere og i en styrket indsats i forhold til, hvad vi gør i dag. På baggrund af debatten og på baggrund af ministerens imødekommende svar har vi tænkt os at undlade at stemme til dagsordenen, fordi vi mener, at der trods alt er en åbning og en imødekommelse, og vi håber, at den kan føre til, at vi får en fortsat diskussion om det her, der gør, at vi nærmer os hinanden.
Jeg har to bemærkninger til fru Lene Espersen.
For det første siger hun, at man i Københavns Levnedsmiddelkontrol har overladt det til forbrugerne at sørge for ordentlig hygiejne på restauranterne, og det er jo faktuelt forkert.
Der er ikke nogen levnedsmiddelkontrol, der har brugt alle de andre styringsmidler så meget, som man har i København.
Lukning, påbud, bøder, politianmeldelse osv. har været brugt mere i København end alle mulige andre steder, og så har man bare brugt yderligere et virkemiddel, nemlig offentliggørelse. Så siger fru Lene Espersen, at det kan forbrugerne ikke bruge til noget.
Forbrugerne er faktisk vældig glade for det og bruger det, når de skal vælge restauranter.
Det kan godt være, fru Lene Espersen og Det Konservative Folkeparti har den overbevisning, at forbrugerne ikke kan bruge det, men forbrugerne ønsker det selv, og det sidste er det vigtigste for mig. Så synes jeg, der er meget stor uoverensstemmelse mellem Socialdemokratiets ordfører og den konservative ordfører, og det er jo ikke så heldigt, hvis man skal have en fælles forståelse af det forslag, der eventuelt bliver vedtaget.
Fru Lene Espersen siger, at der kun skal offentliggøres i to tilfælde: dels når der skal advares umiddelbart - og det er vi helt enige om, det skal selvfølgelig ske - dels når man ikke retter sig efter gentagne advarsler.
Vil det sige, at Det Konservative Folkeparti mener, at vedtagelsen udelukker, at der f.eks. kan offentliggøres om pesticidrester, hvor grænseværdien i forskellige lande overskrides, så forbrugerne fik den oplysning?