Erik Mortensen (S), 1997-11-20:
Når man skal behandle et forslag som dette, må man nødvendigvis tage udgangspunkt i den tekst, som forslagsstillerne selv har lavet, og deraf fremgår det helt klart, at man ønsker helt at fjerne CO2-afgifterne fra erhvervslivet.
Det må jo være en helt uforenelig størrelse sammenholdt med det egentlige oplæg, som også ministeren har været inde på.
Man kan ikke både totalt fjerne afgifterne og så stadig væk arbejde i henhold til den dagsorden, som man selv har været med til at lave.
Jeg synes også, at det skal understreges i denne sammenhæng, ud over hvad ministeren allerede har sagt, at vi selvfølgelig har et nationalt ansvar.
Joint implementation kan være et redskab, men det løser ikke alle problemer og bestemt ikke i forhold til det ansvar, som vi selv har nationalt.
Jeg synes også, det er værd at understrege, at vores CO2-afgifter ud over at have en adfærdsregulerende virkning selvfølgelig også har en virkning på den tekniske udvikling på området og dermed også er med til at fremme eksport af både hardware og software på området.
At afgifterne i sig selv betegnes som bureaukratiske, er der et par årsager til og bl.a. den, at arbejdsgiversiden på lovgivningstidspunktet ikke var indstillet på overhovedet at drøfte det.
Det kunne være, at det kunne have forenklet hele sagen en del.
Ud over det er der også tale om, at der virkelig er taget hensyn til de enkelte virksomhedsgrene, således at der også er et højt element af retfærdighed i det.
Desuden må man selvfølgelig sige, at forslaget er alt for omfattende.
En total afskaffelse er hverken rimelig eller forsvarlig.
Som jeg har sagt, er det urimeligt i forhold til vores nationale ansvar og uforsvarligt, fordi forslagsstillerne ikke siger noget om, hvor, hvordan og hvor meget CO2 der alternativt skal fjernes andre steder end i Danmark.
Man har heller ikke, som ministeren også var inde på, et forslag til en måde at administrere det på eller til nogle spilleregler, som vi kan henholde os til.
Ministeren har også været inde på, at tidspunktet er forkert, og det mener jeg bestemt også, det er i forhold til klimakonferencen i Kyoto, som er nært forestående.
Endelig kunne man, som forslagsstillerne måske også har gjort, skele til USA's oplæg til Kyotokonferencen, et oplæg, som helt klart er dikteret af industri- og olielobbyen i USA under mottoet »Lots of pain, no gain«.
Det er et udsagn, men det er ikke nødvendigvis nogen sandhed.
I forlængelse af det synes jeg også, det er værd at bemærke sig, at John Browne, som er chef for BP, et af verdens største olieselskaber, helt klart erkender nødvendigheden af, at der foregår en politik i industrilandene, hvor man har en CO2-begrænsning inde i billedet, og han lægger heller ikke skjul på, at han peger på en dansk model som et anvendeligt middel netop på grund af de fleksible muligheder, som vi har bygget ind i den over for de forskellige erhvervstyper.
Kort og godt må jeg på Socialdemokratiets vegne betegne dette forslag som en lidt for nem måde at løse et problem på.
Selve princippet med joint implementation kan vi ligesom ministeren tilslutte os.
Det er ikke et princip, som vi fraskriver os overhovedet, og heller ikke at drøfte det, men vi forudsætter i hvert fald, at drøftelsen foregår på det rette tidspunkt og på de rette præmisser.
Som tingene ligger i øjeblikket, må jeg konstatere, at ingen af de to ting, hverken tidspunktet eller præmisserne, er til stede, så derfor må jeg på Socialdemokratiets vegne sige, at vi ikke kan støtte beslutningsforslaget.