Kim Behnke (FP), 1998-01-28:
Der er næppe mange, der sidder klistret til skærmen for at høre om digital signatur og kryptering af elektronisk datakommunikation; men alligevel berører det os alle sammen.
Dengang vi gik fra at bruge checkblanketter til at bruge dankort, havde det en meget tung introduktion i Danmark.
De fleste mennesker var lidt skeptiske, for når de havde et checkhæfte og udskrev checkblanketter, vidste de, at de selv havde skrevet 200 kr., at de selv havde sat deres underskrift og vidste, hvem de havde udleveret checken til.
Men når man derimod proppede plastickort i en maskine, fik man nok en kvittering for, at man også havde betalt 200 kr., men kunne man nu være sikker på, at pengene blev hævet rigtigt fra ens konto, og kunne man være sikker på, at modtageren af beløbet fik det rigtige beløb? Den skepsis forsvandt så i løbet af nogle år, og i dag er brugen af plastickortet i Danmark lige så udbredt som i mange andre lande. Vi tænker ikke over i det daglige, at overalt foregår der en strøm af ettaller og nuller i form af computere, der udveksler dataoplysninger.
Vi er vant til, at i et land som Danmark foregår det på betryggende vis, og det er meget sjældent, at der sker fejl.
Den ene gang om året, hvor PBS har problemer, det er som regel lige op til jul, at computersystemerne bryder sammen, rydder det landets forsider, for det er en ekstraordinær nyhed, når tingene ikke fungerer i Danmark.
Det er et privilegium, vi læner os op ad, at alting fungerer.
Vi har dygtige medarbejdere, og vi har ansvarsbevidste folk, som sørger for, at tingene fungerer.
Det er meget sjældent, at vi ved danske domstole oplever retssager, hvor virksomheder har tvister om, hvorvidt elektronisk kommunikation er foregået på betryggende og korrekt vis.
Derfor kan man selvfølgelig stille spørgsmålet: Hvorfor interesserer de sig så i Folketinget for at gøre det her
endnu mere sikkert?
Og det er selvfølgelig, fordi vi har en forventning om, at brugen af den elektroniske datakommunikation bliver endnu mere udbredt, og at de ting, vi indtil videre har oplevet, kun er begyndelsen på en meget stor udvikling.
Den hastighed, hvormed folk køber opkoblinger til Internet, og den interesse, der er for at bruge Internet til andet end at kigge på bare damer, spil og den slags,
viser, at folk gerne vil bruge Internet også til andet end at sende blomster til deres mor.
De vil gerne både kunne købe og handle aktier, de vil gerne kunne foretage transaktioner i deres lokale pengeinstitut osv.
Jo flere ting, vi foretager os, som er juridisk bindende, jo større er behovet for, at vi kan være 100 pct. sikre på, at den kommunikation, der foregår, ikke bare når korrekt frem, men at der heller ikke er nogen, der sidder og kigger os over skulderen og følger med i det, vi foretager os, og måske med kriminelle hensigter går ind og generer os. Hvis verden udelukkende bestod af gode mennesker, havde vi ingen problemer hverken med digital signatur eller kryptering af data, men der findes desværre mennesker, som er parat til en kriminel adfærd, og derfor er vi nødt til at have en beskyttelse, lige så vel som vi beskytter pengetransporterne fra pengeinstitutter osv., og da er den digitale signatur en måde at gøre det på.
Der er jo ikke rigtig etableret nogen standard endnu.
I flere amerikanske stater er man begyndt at lave regler om det, i EU er man i forskellige lande begyndt at gøre sig tanker, men der ligger ikke en færdig legoklods, vi alle sammen kan bygge på vores computer.
At amerikaneren Bill Gates skulle komme til at hænge på så stor en del af markedet, var der ingen, der havde forestillet sig, og derfor ved vi heller ikke i dag, hvem der kommer til at vinde dette kapløb.
Men vi skal sørge for, at Danmark er med, og den bedste måde, vi kan gøre det på, er at sikre os, at danske virksomheder har det nødvendige rum at arbejde inden for.
Jeg er meget glad for den bemærkning, der er i redegørelsen på side 9, hvor det fremgår, at vi skal passe på ikke at lave nogle nationale love, som forpligter danske virksomheder, så de ikke kan kommunikere ud i den store verden.
I det hele taget er det her vel et spørgsmål om, at nok skal vi skynde os i Danmark, men vi skal sørge for at følge udviklingen i andre lande, for intet vil være mere ressourcedumt og tidskrævende, end hvis vi bevæger os ind i en selvvalgt blindgyde.
Vi skal sørge for, at de redskaber, vi stiller op, kan kommunikere med omverdenen, og at de clearingsaftaler, der bliver indgået, også 100 pct. kan udnyttes i Danmark.
Når det gælder kryptering, har vi allerede set de første problemer.
De, der er kommet værst af sted, er svenskerne, for svenske myndighedsinstitutioner har købt systemer i USA, hvor der ligger kopier af krypteringsnøgler hos FBI.
Hvis en sådan situation opstod i Danmark, ville der være tale om et grundlovsbrud, for vi har ikke mulighed for, at danske myndigheder har krypteringsnøgler liggende hos fremmede magter, uanset hvor venligtsindede vi i dag betragter amerikanerne som.
Derfor skal vi sørge for, at der etableres systemer i Danmark, som er mindst lige så troværdige som dem, vi kender fra udlandet.
I den forbindelse er vi meget tilfredse med, at ministeren peger på en ordning med autorisation.
Det vil være dumt af os, hvis vi etablerer et eller andet statsligt foretagende.
Jeg synes i den forbindelse, at Værdipapircentralen er et godt eksempel på, hvor elegant det kan løses i Danmark, og rent faktisk misunder man os i mange andre lande, at vi har den troværdighed og den stabilitet omkring Værdipapircentralen, som vi har oplevet igennem alle årene.
Derfor synes jeg, at man godt kan bruge Værdipapircentralen som model, når man skal etablere denne godkendelsesordning, men hvor Værdipapircentralen er en monopolvirksomhed, er det vores opfattelse, at vi lige så godt kan gøre det, som børsreformen også resulterede i, nemlig at der bliver givet adgang til, at der kan være konkurrerende virksomheder, men de skal være autoriserede.
Den autorisationsordning skal være så stram, at ved den mindste smule problemer med en virksomhed skal den ikke have lov til at eksistere længere.
Jeg er enig i Venstres synspunkt om, at der skal være nogle meget præcise erstatningsregler, og man skal være opmærksom på, at det ikke længere kun er et spørgsmål om udstedelse af 100-kroners- eller 150-kroners-transaktioner, men at det kan være meget store beløb, man kan komme i klemme med.
Der bliver stillet et spørgsmål til os, nemlig om vi foretrækker frameldingsmodellen eller tilmeldingsmodellen.
Som Fremskridtsmand har jeg den opfattelse, at alene det, at embedsværket tvinges til at gennemgå alle de love, det har stående på hylderne, altid er en sund proces, for det hænder
jo, at man opdager, at der står nogle støvede love, som man egentlig ikke længere bruger.
Den proces er sund, og af den grund mener vi, at frameldingsmodellen er den bedste, også fordi vi mener, at den kan være med til at sikre den hurtigst mulige udvikling. Så er spørgsmålet selvfølgelig, hvordan vi får de andre lande slæbt med.
Jeg synes derfor, at ministeren burde afholde et par konkurrencer, hvor man indbyder danskere og for den sags skyld, hvis EU-reglerne kræver det, udenlandske virksomheder til at konkurrere om, hvem der kan lave det mest fleksible, billigste og mest fremtidssikrede system, så man er i stand til at opfylde behovet for både krypteringsværktøjer og digitale signaturer.
Jeg tror nemlig, at en dansk virksomhed meget vel kunne gå hen og komme i spidsen.
Da NATO for nogle år siden skulle have et krypteringssystem til dets radiokommunikation, var det heldigvis men meget overraskende en dansk virksomhed, der løb med ordren og på den måde sikrede arbejdspladser i Danmark.
Uden at jeg har noget personligt at udsætte på Bill Gates, synes jeg, han har rigeligt at tage sig til, så der er ingen grund til, at det også er Microsoft, der skal levere disse værktøjer.
Det kunne være sjovt, hvis det var danske virksomheder. Og jeg tror, at ministeren kunne være den katalysator, der sætter danske virksomheder i gang med at tænke tanker på dette område.
Man kunne hænge en gulerod op i form af en konkurrence, hvor der var en eller anden belønning for den virksomhed, der kom med det bedste bud.
Ikke at Folketinget skal ind og regulere den udvikling, men vi skal have danske virksomheder til at forstå, at det her kan blive et kæmpe marked.
Når folk overalt på Jorden efterspørger digitale nøgler og krypteringsværktøjer, bliver der mange penge at hente, og de penge kunne jeg godt tænke mig gavnede den danske betalingsbalance.
Med disse ord ønsker vi som flere af de andre ordførere, at det kommer i gang, og vi glæder os over, at der fortsat på dette område stort set er konsensus i Folketinget.