runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Kaalund (S), 2003-10-08:
Til hr. Morten Helveg Petersen
med hensyn til, om tallet 100 skulle være helligt i denne sammenhæng: Jeg kender ikke problemstillingen der, men jeg kan sige, at Socialdemokratiet har forhandlet med regeringen om sammensætningen af det styrkebidrag, der er tale om her, og der er man så landet på tallet 90.
Med hensyn til spørgsmålet fra hr. Søren Søndergaard ligger det jo sådan, at der har været nogen tvivl om, hvor meget beslutningsforslaget fra maj måned kunne bære, med hensyn til hvad der kunne klares, for nu at bruge det udtryk fra Det Udenrigspolitiske Nævn, med væsentlig og uvæsentlig forøgelse.
Men jeg har forstået det sådan, at regeringen er nået til den opfattelse, hvilket jeg også synes er rigtigt, at når man nu laver en forøgelse op til ca. 500 mand, er det en så væsentlig forøgelse i forhold til det oprindelige beslutningsforslag fra maj måned, at så vælger man, hvilket jeg synes er korrekt, at lægge sagen ned i Folketinget med et nyt beslutningsforslag.
Til hr. Peter Skaarup om den slingrende kurs: Jeg synes nu ikke, at det normalt er en betegnelse, man kan give os i disse sammenhænge, og jeg vil sige, at vores kurs i hele Iraksagen er faldet nøje sammen med langt de fleste vesteuropæiske landes, som vi normalt sammenligner os med, de nordiske lande osv.
Den opfattelse, vi har der, mener vi er klar og rigtig.
Med hensyn til hvilket resultat man vil komme til, hvis nu der ikke kommer en ny FN-resolution, eller den bliver begrænset på en eller anden måde, har vi sagt også her i dag, at vi forbeholder os ret til at vurdere resultatet af de forhandlinger, der pågår i øjeblikket i Sikkerhedsrådet.
Når det resultat foreligger, hvad enten det er en ny resolution med et eller andet givet indhold, eller der ikke kommer nogen, vil vi tage den situation op til vurdering og i givet fald forhandle med regeringen om, hvad den danske holdning skal være.
Peter Skaarup (DF), 2003-10-08:
Efter hr. Per Kaalunds melding for lidt siden kunne man jo godt fristes til at spørge, om det er, fordi Socialdemokraterne har siddet 9-10 år i regering sammen med Det Radikale Venstre, at man opfører sig meget slingrende radikalt i den her sag.
For mig at se kan der ikke være tvivl om, at Danmark er nødt til at leve op til de forpligtelser, som vi fra start af har tilkendegivet om afvæbning af Saddam Hussein og i forhold til hans brutale styre, ved fortsat at sikre, at genopbygningen af Irak kommer på plads.
Socialdemokraterne må vel også være enige i, at vi ikke bare løber af pladsen og siger: Vi afvæbner Saddam Hussein, så må I i øvrigt sejle jeres egen sø.
Vi er vel nødt til at gøre det arbejde færdigt.
Derfor er mit spørgsmål til hr. Per Kaalund: Hvis nu FN ikke beslutter sig for at gå sammen og sikre, at flere lande kommer ind i Irak - det tror jeg vi alle sammen ønsker sker - vil Socialdemokraterne så sige nej til, at Danmark gør det alene sammen med koalitionen, som vi kender den i dag?
Søren Søndergaard (EL), 2003-10-08:
Jeg vil godt sige tak til den socialdemokratiske ordfører for det fuldstændig klare tilsagn om, at det er Socialdemokratiets opfattelse, at skal perioden for udsendelsen af de danske soldater forlænges ud over december, kræver det et nyt beslutningsforslag her i Folketinget og en ny godkendelse via en folketingsafstemning. Det hænger også logisk sammen for Socialdemokratiet og den socialdemokratiske linje, for for Socialdemokratiet er spørgsmålet om FN's rolle jo helt afgørende, og det forhandles lige i øjeblikket.
Derfor er det da klart, at man bliver nødt til at afvente, hvad FN beslutter, før man kan give et tilsagn, der går ud over december.
Så det hænger fuldstændig sammen.
Jeg har bare et enkelt spørgsmål til den socialdemokratiske ordfører, nemlig om den klare opfattelse, som der her er blevet givet udtryk for fra Socialdemokratiets side, er en opfattelse, som man deler med regeringen, det vil sige, om man i de forhandlinger, der har været ført om det her beslutningsforslag, har fået en aftale med regeringen om, at sådan bliver det.
Det er jo sådan set det, der er det mest interessante.
Har man en aftale om, at der kommer en ny behandling her i Folketinget?
Morten Helveg Petersen (RV), 2003-10-08:
Et enkelt spørgsmål til Socialdemokratiets ordfører vedrørende selve styrkebidraget: Jeg har set Socialdemokratiets ordfører citeret for, at hvis det ekstra bidrag var på under 100 mand, kunne man godt støtte det.
Mit spørgsmål går blot på: Hvorfor slår man ned på, at det skal være under 100 mand?
Er det citat for det første korrekt?
For det andet: Hvad er det magiske ved tallet 100?
Noget helt andet er så, at det er lykkedes regeringen at ramme præcis 90 mand eller noget deromkring, dvs. væsentligt under 100.
Så spørgsmålet er: Hvad er logikken i at slå ned på tallet 100.
Hvis man principielt er tilhængere af at sende ekstra mand ud, hvorfor så gøre det afhængigt af et bestemt antal?
Per Kaalund (S), 2003-10-08:
Til hr. Søren Søndergaard kan jeg sige, at vores opfattelse
er helt klart, at kommer der forslag fra regeringen om en forlængelse af perioden ud over december måned i år, f.eks. med et halvt år, vil det efter vores opfattelse kræve en ny behandling her i Folketinget.
Det er svaret på det.
Til hr. Villy Søvndal kan jeg sige, at vores argumentation for ikke at deltage i krigen i marts måned, men medvirke til udsendelse i maj måned, var, at vi betragtede os som besættelsesmagt.
Det var et flertal her i Folketinget, der bragte Danmark i krig, men det var Danmark, der blev besættelsesmagt.
Her mente vi, at der er en række forpligtelser, som vi måtte medhjælpe og medvirke til at afklare og derfor vores tilsagn dengang.
Til hr. Jesper Langballe vil jeg sige, at det, vi besluttede os for i maj måned, var, som det hedder i sproget herinde, at meddele samtykke til deltagelse dér.
Vi er da vidende om, at Dansk Folkeparti sammen med regeringen kunne have gjort det uden vores deltagelse, men jeg tror nok at have opfattet, at regeringen lægger vægt på, at den ikke alene støtter sin internationale politik på Dansk Folkeparti, men gerne ønsker at retablere bredden i dansk politik på det område, herunder først og fremmest gerne ser, at Socialdemokratiet er med i disse sammenhænge.
Det tror jeg også at regeringen gør klogt i, og jeg tror, at det vil være uklogt af regeringen at satse på Dansk Folkeparti i disse sammenhænge.
Vi har hele tiden støttet, at Saddam Hussein-regimet blev fjernet.
Vi har ønsket at gå FN-vejen.
Det har vi argumenteret for i debatterne her i Folketinget.
I øvrigt er Socialdemokraternes opfattelse af den ting og den måde, det blev gjort på, helt sammenfaldende med langt hovedparten af de lande, vi normalt sammenligner os med.
Afvigerne i denne sag er den danske regering og Dansk Folkeparti.
Brian Mikkelsen (KF), 2003-10-08:
Til hr. Søren Søndergaard: Det er klart, at når man bidrager med kilderne, som er Leif Davidsen, og som er Bent Jensen selv, om et egentlig berufsverbot af Bent Jensen i 1980'erne, tager jeg og andre borgerlige det selvfølgelig som udtryk for den skævvridning i debatten, som vi opfattede der var i 1970'erne og 1980'erne i Danmarks Radio.
Den var asymmetrisk, og den var til ugunst for demokratiet og til gunst for den fascination, som nogle intellektuelle på venstrefløjen havde af det totalitære.
Det er jo det, vi må lære af, og det er det, der er sagens kerne.
Jeg kan så konstatere, at de udtalelser, der har været i både Berlingske Tidende og i Jyllands-Posten af Bent Jensen og af Leif Davidsen, er rigtige, i og med at Bent Jensen ikke blev sat til at kommentere russiske forhold, på daværende tidspunkt sovjetiske forhold, men at han var i studiet i 1984 for at kommentere sin bog.
Så langt, så godt.
Det vil sige, at den oplysning om, at han slet ikke havde været i fjernsynet i 1980'erne, ikke er korrekt.
Det har bare slet ikke noget med denne sag at gøre, for den blev brugt til at illustrere, hvordan stemningen var i 1980'erne.
Jeg ved ikke, om jeg vil kommentere, hvad fru Mette Frederiksen siger.
Jeg synes, det meste af det, fru Mette Frederiksen siger, er fuldstændig forkert, også i forhold til de forklaringer, der har været.
Man bliver ved med at gentage og gentage og gentage de samme ting, selv om jeg har dokumenteret, at de ting, der bliver sagt, er forkerte.
Med hensyn til hr. Aage Frandsen om hele Danmarks Radio-situationen: Jamen der er jo forskellige opfattelser
af, hvordan Danmarks Radio var i 1970'erne og 1980'erne
Jeg tror, jeg ret entydigt har givet udtryk for, hvordan min opfattelse er: at det var ensidigt, og at der er sket en forbedring i forhold til 1970'erne og 1980'erne.
Til hr. Jesper Langballe: Jeg kan kun gentage og læse hele Bent Jensens artikel op for Folketinget.
Jeg har nævnt det seks gange.
Jeg kan også læse Leif Davidsens artikel fra Politiken op, men jeg tror, jeg i stedet for vil give den til ordførerne, til hr. Aage Frandsen, til fru Mette Frederiksen og til hr. Søren Søndergaard.
Jesper Langballe (DF), 2003-10-08:
Hr. Per Kaalund omtalte den forrige udsendelse omtrent med disse ord: Derfor besluttede Socialdemokratiet at udsende en 380 mand stor sikringsstyrke.
Man kunne næsten få det indtryk, at det var nogen, Socialdemokratiet hyrede i sin medlemskreds.
Men jeg vil godt spørge, om det ikke er noget dobbeltmoralsk, om der ikke er en talen med to tunger hos Socialdemokratiet med hensyn til hjælpen før, da det virkelig brændte på, og så hjælpen nu. Jeg kunne godt tænke mig at stille hr. Per Kaalund det meget enfoldige spørgsmål, som er hørt før: Hvad nu hvis Frankrig og Tyskland ikke havde blokeret i FN, så FN ikke kunne træffe en fornuftig løsning, og hvad nu hvis regeringen havde reageret og Dansk Folkeparti havde reageret ligesom Socialdemokratiet, hvad var der så sket?
Så var der sket det, at Saddam Hussein havde siddet i Irak endnu.
Må jeg stille det enkle spørgsmål til hr. Per Kaalund: Synes hr. Per Kaalund, at det havde været bedre eller værre end den situation, vi har nu?
Det må være til at svare på.
Søren Søndergaard (EL), 2003-10-08:
Jeg har et spørgsmål om fortolkningen af den socialdemokratiske støtte til B 1.
Så vidt jeg forstår, har Socialdemokratiet givet tilsagn om, at man sender en ekstra styrke soldater af sted, knap 100 mand, frem til begyndelsen af december.
Det er det, Socialdemokratiet har givet tilsagn til.
Derfor vil jeg godt spørge, om Socialdemokratiet opfatter beslutningsforslaget på den måde, at hvis der skal gives et tilsagn efter december, kræver det et nyt forslag fremsat i Folketinget og en ny behandling i Folketinget.
Det er altså ikke noget, som bare kan ordnes af regeringen eventuelt efter konsultationer med Det Udenrigspolitiske Nævn, men det kræver et nyt beslutningsforslag, som skal behandles og vedtages i Folketinget inden udgangen af året.
Per Kaalund (S), 2003-10-08:
Som bekendt stemte Socialdemokraterne imod deltagelse i Irakkrigen i marts måned, men et flertal bestående af regeringen støttet af Dansk Folkeparti besluttede at sende
Danmark i krig sammen med, havde jeg nær sagt, USA, England og Australien.
Det var og er efter vores opfattelse således, at grundlaget for at gå i krig ikke var til stede, og det efterfølgende forløb har i høj grad bekræftet
vores opfattelse, f.eks. at der ikke på nuværende tidspunkt er fundet bare antydningen af masseødelæggelsesvåben.
Der var efter vores opfattelse ikke noget FN-mandat, der var brugbart.
Man brød en tradition om bred enighed her i Folketinget, når vi skal deltage i internationale aktioner, og Danmark var det eneste EU-land bortset fra England, der valgte at deltage direkte i krigen.
De egentlige krigshandlinger ophører i maj måned, og derefter bliver Danmark efter vores opfattelse en del af en besættelsesmagt, og i henhold til folkeretten påhviler der besættelsesmagter en række forpligtelse, bl.a. beskyttelse af civilbefolkningen, genetablering af infrastruktur m.v.
På den baggrund besluttede Socialdemokraterne at deltage med en sikringsstyrke på 370-400 soldater under amerikansk-engelsk ledelse, hvilket Folketinget jo som bekendt meddelte sit samtykke til den 15. maj 2003.
Ved FN-resolution 1483 af 22. maj opfordrer FN medlemslandene til at bidrage til sikring, stabilitet og genopbygning i Irak.
Som det allerede er nævnt, deltager ca. 20 lande, bl.a. Norge og Holland og nu også Tyrkiet, i disse opgaver.
Det har hele tiden været Socialdemokraternes opfattelse, at FN skal have hovedansvaret for genopbygningen i Irak.
Dette er endnu ikke lykkedes, men der arbejdes i disse uger på en ny resolution i FN's Sikkerhedsråd.
Resultatet foreligger forhåbentlig i denne måned.
Det har vist sig, at freden er langt sværere at vinde end krigen.
Opgaven, som danskerne har i Irak, har da også vist sig at være langt sværere end forudset.
Det gælder som nævnt i bemærkningerne til beslutningsforslaget med hensyn til kriminalitet, sabotage, våbenaktioner osv.
Derfor kan Socialdemokraterne acceptere, at der udsendes yderligere 90 mand, således at styrken kommer op på ca. 500.
Vi er opmærksomme på, at der er tale om samme opgaver - de er blot blevet sværere at udføre - at der er tale om, at det er det samme geografiske område, der skal opereres i, og at der er tale om den samme periode, nemlig til december måned 2003. Spørgsmålet om en eventuel forlængelse af dansk tilstedeværelse - regeringen ønskede jo oprindelig til juni næste år - vil vi tage stilling til, når resultatet af FN's Sikkerhedsråds forhandlinger foreligger. I øvrigt vil vi kraftigt opfordre regeringen til at udvise betydelig aktivitet og gøre sin indflydelse gældende for at sikre FN hovedrollen i genopbygningen af Irak. Socialdemokratiet kan meddele sit samtykke til B 1.
Ulrik Kragh (V), 2003-10-08:
Der er jo nogle lande, som allerede inden man kendte grundlaget for, hvad der skulle ske, og hvordan tingene kom til at udvikle sig, meldte klart ud og sagde, at de ikke ønskede at deltage i noget som helst.
Det synes jeg er en fundamentalistisk indgangsvinkel at tage.
Jeg vil ikke nævne nogen eller hænge nogen ud på samme måde, som den socialdemokratiske hr. Jeppe Kofod har gjort, men jeg må bare konstatere, at man ikke har kunnet blive enige i FN's Sikkerhedsråd, og hr. Morten Helveg Petersen kender jo udmærket landekredsen.
Morten Helveg Petersen (RV), 2003-10-08:
Jeg skal blot spørge Venstres ordfører om, hvilke lande det er, der har haft en fundamentalistisk indstilling til tingene.
Ulrik Kragh (V), 2003-10-08:
Det er, som om det ikke helt er gået op for hr. Jeppe Kofod, at der er to sider af et forhandlingsbord.
Og når det er sådan, at hr. Jeppe Kofod på forunderlig vis peger alene på USA, så er jeg bare nødt til at sige, at en betingelse for, at man kan blive enige jo er, at der er flere parter i en kreds, der skal være enige, der flytter sig.
Det er mindst lige så relevant, at de øvrige medlemmer af FN's Sikkerhedsråd, som er aktører, for at opnå enighed bevæger sig.
Venstre mener, at den fundamentalistiske indstilling, der har været fra visse lande for at finde en løsning på det her problem, ikke alene er USA's ansvar, men er hele FN's ansvar.
Den danske regering gør, hvad den kan for at få de forskellige parter til at bevæge sig mod hinanden i stedet for væk fra hinanden.
Jeg synes, at udenrigsministeren her gør et godt stykke arbejde, og det bakker vi hundrede procent op.
Jeppe Kofod (S), 2003-10-08:
Jo, men jeg er fuldt ud klar over, at specielt efter at FN's hovedkvarter uden for Bagdad er blevet sprængt i luften, så er der mange, der har indset nødvendigheden af at tildele FN en central rolle.
Men jeg synes i sådan nogle debatter, at det også kan være meget fornuftigt med lidt selvkritik.
Jeg skal bare høre, om hr. Ulrik Kragh ikke er enig med mig i, at det havde været langt at foretrække også for Venstre, hvis det var sådan, at FN helt tilbage i maj måned, hvor man vedtog den resolution, som hr. Ulrik Kragh også refererer til, 1483, allerede dengang havde villet tildele FN en central rolle.
Så kunne man måske være kommet længere i den proces, man er i i øjeblikket med henblik på en stabilisering af Irak.
Det forstår jeg simpelt hen ikke.
Ulrik Kragh (V), 2003-10-08:
Nu skal man jo altid passe på med at konkludere ud fra forhandlinger, før de er afsluttet.
Vi er i en situation, hvor det lader til, at Tyrkiet også skal til at være aktive medspillere i det her, så spørgsmålet om, om der er muslimske lande eller ej, er jo så også under løsning.
Regeringen har forfulgt et ønske om en central FN-placering.
Udenrigsministeren har på både internationalt niveau og enkeltpersonsniveau taget kontakt til de relevante personer og har lagt pres fra dansk side på, at vi skal have FN placeret centralt.
Vi arbejder intensivt på det.
Vi bakker regeringen op i den linje, og den er sådan set ikke ret meget længere.
Villy Søvndal (SF), 2003-10-08:
Det er også et spørgsmål for at skabe klarhed.
Jeg forstår, at det, vi diskuterer nu, er udsendelsen af yderligere 90 mand i ca. 2 måneder til starten af december, og derefter skal situationen vurderes igen. Hr. Per Kaalund lagde vægt på, at det afgørende for Socialdemokratiet vil være, at FN kom ind i mellemtiden.
Sådan ser det ikke ud lige nu.
Det ser faktisk sådan ud, at USA undlader at fremlægge sit resolutionsforslag for ikke at lide et nederlag i FN's Sikkerhedsråd.
Jeg vil så spørge hr. Per Kaalund meget præcist: Hvis det er situationen, når vi når 2 måneder længere frem, at der ikke er vedtaget noget i FN's Sikkerhedsråd, betyder udmeldingen fra hr. Per Kaalund så, at man vil modsætte sig en forlængelse?
Ellers kan jeg slet ikke få det til at hænge sammen.
Det må nødvendigvis betyde, at man så vil modsætte sig en forlængelse.
Jeg vil bare have sikkerhed for, at det er rigtigt opfattet.
Torben Hansen (S), 2003-10-08:
Det, vi har fået ud af ministerens svar indtil nu, er jo sådan set, at vi ikke er blevet særlig meget klogere.
Det er ministerens egne ord.
Det er ministerens egen skrift.
Og det, vi jo så hører nu, er, at vi faktisk ikke kan få et klart svar på, om eksempelvis, som hr. Jørn Jespersen har nævnt, de skønsmæssige muligheder kan prøves.
Hvad skal vi egentlig tro på?
Klaus Hækkerup (S), 2003-10-08:
Jeg vil bare sige, at det jo er klart nok, at der er en sammenhæng mellem transportmiddel og rejsemål.
Man kunne jo f.eks. ikke forestille sig udelukkende at transportere sig på cykel, hvis man skulle forlade Sjælland.
Det ville i hvert fald være et særsyn.
Til gengæld vil jeg sige, at jeg stadig væk synes, at indenrigs- og sundhedsministeren taler udenom.
Hvad er det, Venstre er på vej til her?
Er det at prøve at sende to signaler om, at man både går ind for frivillighed og samtidig går ind for en eller anden form for tvang, eller at man i det mindste ikke har taget stilling?
Indenrigs- og sundhedsministeren har jo selv taget stilling.
Jeg behøver ikke citere fra de mange møder.
Vi var sammen til et meget, meget stort møde den 1. oktober, hvor indenrigs- og sundhedsministeren på regeringens vegne - må jeg formode - slog fast, at den storregion, superregion blev det endda kaldt, som Københavns Kommune havde lagt op til, nemlig en region omfattende hele Sjælland, overhovedet ikke kunne komme på tale.
Det formoder jeg da var på regeringens vegne, eller det var måske også som privatperson?
Men hvad er det, regeringen lægger op til, når finansministeren går ud og siger frivillige sammenlægninger?
Jørn Jespersen (SF), 2003-10-08:
Jamen det er jeg da glad for, at miljøministeren trods alt forstår.
Jeg vil bare sige, at hele denne her diskussion om at fratage borgerne muligheden for at klage over skønsmæssige afgørelser på miljøområdet jo indgik i sommerens hede debat omkring ændringer på hele naturpolitikkens område, og der forsøgte ministeren, så vidt jeg kunne se, at sige, at der slet ikke var nogen grund til at tale om folkeafstemning og dens slags, fordi der ingen voldsomme forringelser var på vej osv. Nu må vi altså bare konstatere, at vi ikke kan være sikre på, at der ikke er det, når vi snakker om klagesystemet og muligheden for at klage over de skønsmæssige afgørelser.
Men tak for svaret.
Jeg håber, at ministeren, når udvalgets arbejde foreligger, så vil tage naturens side og sige: Selvfølgelig skal man også kunne klage over skøn.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-10-08:
Først vil jeg gerne sige om den konkrete sag fra Miljøministeriet, at jeg vil henvise til, at miljøministeren efter det, der er oplyst over for mig, vil aflevere en redegørelse til Miljø- og Planlægningsudvalget den 10. oktober.
Det vil jeg ikke gå ind i på nuværende tidspunkt.
Jeg forstår også, at hr. Aage Frandsen mere er ude efter det principielle.
Her vil jeg godt sige til hr. Aage Frandsen, at jeg tror, vi deler et ønske om, at der er et så klart og gennemsigtigt regelgrundlag på det her felt som overhovedet muligt.
Og det tror jeg også er noget som vi måske skal prøve at arbejde lidt med.
Men som hr. Aage Frandsen jo også antyder, er det her altså et indviklet område, for når jeg sådan kigger tilbage på, hvad der er foregået i tidens løb, er det her med at have nogle puljer til fordeling jo ikke ukendt.
Der har faktisk før i tiden været mange flere, end der er i øjeblikket, for en del af denne regerings første handlinger var jo bl.a. at fjerne en række overflødige puljer, men der er da stadig væk nogle tilbage.
Når jeg så ser på, hvordan sådan noget er blevet behandlet i fortiden, kan jeg jo se, at i f.eks. aftalerne om finansloven for 2001, som jo var før den nuværende regering - det var den daværende socialdemokratisk ledede regering, SF
og Enhedslisten - var der sådan nogle forskellige puljer.
Nu tager jeg bare miljøområdet, hvor det fremgår direkte af finanslovaftalen, at retningslinjerne for disponeringen aftales mellem parterne, den nærmere disponering af puljen drøftes mellem parterne osv.
, osv.
Jeg nævner det kun for at sige, at rent politisk har der været så mange forskellige måder at håndtere det på i tidens løb.
Men jeg deler hr. Aage Frandsens ønske om, at der gælder et klart og gennemsigtigt regelsæt, og at man under alle omstændigheder skal leve op til standarden for god forvaltningsskik i omgangen med sådan nogle puljer.
Aage Frandsen (SF), 2003-10-08:
Jeg er godt klar over, at der er nogle regler, men sådan som debatten i hvert fald har kørt et stykke tid i pressen, så det næsten kræver et detektivarbejde for at finde ud af, hvad det egentlig er, der er foregået i forbindelse med fordelingen af velfærdspuljen, så tyder det på, at der er nogen usikkerhed om det.
Det er klart - det er jeg ikke uenig med statsministeren i - at der er tale om politiske afgørelser i en finanslov, som ikke nødvendigvis behøver at være saglige.
Det er ikke en forvaltningsaftale.
Kvaliteten ved at være politiker er, at man får lov til at træffe usaglige afgørelser.
Når det derimod drejer sig om en forvaltningsafgørelse, skal den være saglig.
Og her er det så spørgsmålet, om det er åbenbart kendt i tilstrækkeligt omfang, at en minister i den forbindelse skal holde sig i rimelig afstand - for at sige det på jysk.
Det er det ene.
Det andet er så spørgsmålet om kendskab til, at man har puljerne.
Kendskabet til, at man f.eks. har satspuljerne, er givetvis til stede, men det er også en politisk afgørelse.
Derimod er kendskabet til, og det er derfor, jeg også appellerer til åbenhed og gennemsigtighed, at man har nogle andre puljer, som er forvaltningsafgørelser, givetvis ikke til stede.
Derfor bliver det et lukket system, og derfor risikerer
man, medmindre man gør det helt eksplicit, hvordan reglerne er både med hensyn til, hvem der kan få del i dem, og med hensyn til, hvordan afgørelsen træffes - selv om det sidste er klart, er det åbenbart ikke klart nok - tilsyneladende sager af den art, som vi har været vidner til omkring velfærdspuljen i Miljøministeriet.