Per Kaalund (S), 2002-05-17:
Værløse Flyvestation og udflytningen er jo et led i forsvarsforliget, og det ville da have glædet vores ordfører og den socialdemokratiske gruppe tidligere på dagen, hvis ordene om at overholde forlig var faldet fra Venstres side ved den lejlighed, men det gjorde de altså ikke.
Men vi er et led i forsvarsforlig, og vi overholder selvfølgelig et forlig.
Forsvarsforliget indebar jo ganske mange omlægninger.
Der blev, hvilket ikke fremgik og heller ikke er fremgået så tydeligt i dag, ved forsvarsforliget taget en reservation i forhold til Flyvestation Værløse, idet der efterfølgende skulle nedsættes en gruppe, der skulle vurdere hensigtsmæssigheden ved udflytningen af Flyvestation Værløse.
Det blev, som det tidligere er fremgået af debatten her i dag, gjort på den måde, at man nedsatte en gruppe, hvor både departementschef, forsvarschef, personaleorganisationer og mange andre var med.
Gruppen nåede frem til en entydig indstilling om, at det ville være rigtigt at følge forsvarsforliget, for så vidt angik udflytningen af helikopterne til Karup, men de foreslog, at transportfly og de mindre passagerfly, militæret har, forblev i Værløse.
Det ville spare anlægsudgifter, så vidt jeg husker i størrelsesordenen 115 mio. kr., og det ville medføre merdriftsudgifter på ca. 22 mio. kr.
Det vil sige, at der vil gå minimum 6 år, før den første besparelse overhovedet er hjemme i denne sammenhæng.
Yderligere findes der nogle mørke tal, idet udgifter til pensioner, tidligere pensionering og en lang række andre ting jo konteres andre steder end i de opgørelser her.
Ud over det har der været en del såkaldt personaleflugt, for der er jo mange, der er rejst derudefra.
Det, jeg synes er væsentligt, og som ikke er blevet nævnt her i dag, er, at vi spurgte ved finanslovforhandlingerne for år 2002, om det ikke ville være muligt for forsvaret at finde nogle besparelser.
Vi fik svaret tilbage, at det ikke kunne lade sig gøre.
Regeringen friholdt i forslaget til finansloven for 2002 militæret og politiet for besparelser.
Det var umuligt at finde nogen besparelser.
Vi spurgte i den anledning, om det kunne lade sig gøre
f.eks. at udskyde beslutningen om udflytningen fra Værløse, eventuelt annullere en del af beslutningen, jf. den gruppe, der var nedsat til at undersøge disse ting her.
Vi fik det svar tilbage, at det ikke kunne lade sig gøre, samtidig med at man sideløbende fremsendte aktstykker til Finansudvalget på en betragtelig størrelse, jeg tror op imod 300 mio. kr., til frigivelse dér.
Vi så jo også, at man i finanslovforhandlingerne måtte røre ved et andet forlig, nemlig Mifresta-rammen, Miljø-, Freds- og Stabilitetsrammen, hvor man reserverede et beløb. Afslutningsvis vil jeg sige: Vi har et forsvarsforlig, vi vedkender os dette forsvarsforlig, og derfor er det op til partierne, der er med i dette forlig, at afgøre, om man i givet fald vil ændre ved dette forlig.
Det har jeg forstået på partiet Venstre at man ikke vil gøre, og derfor må vi vedstå os forliget og dermed også beslutningen omkring Værløse.
Jeg har talt med den radikale gruppe, der har sagt, at de vil tage samme stilling som Socialdemokratiet her, og det meddeler jeg så også herved.
Jeg kan sige, at vi for det første havde forsvarsforliget, forsvarsministeren var socialdemokrat og sad for bordenden, og deri indgik, at der skulle udflyttes fra Værløse til henholdsvis Karup og Aalborg.
Efterfølgende kom der denne særlige gruppe, der vurderede, om det var hensigtsmæssigt at fastholde den beslutning.
Den kom med en enig indstilling om, at man burde bevare de såkaldt fastvingede fly i Værløse.
Det overvejede vi, og på det tidspunkt var der ikke enighed i forligskredsen om det, og derfor kunne det ikke lade sig gøre.
I den sammenhæng har vi stillet nogle spørgsmål, om det ikke var muligt at finde nogle penge på forsvarsbudgettet, i givet fald ved at udskyde nogle anlægsarbejder eller på anden vis, og i den forbindelse poppede debatten om Værløse op igen, hvis man kan bruge det udtryk.
Vi havde hellere set, at man havde undgået besparelser andre steder og samtidig havde undgået at røre ved Mifresta-rammen.
Jeg vil gerne ganske kort spørge den konservative ordfører om dette meget omtalte the point of no return, altså det tidspunkt, hvor der ikke er nogen mulighed for at komme tilbage.
Var det også passeret i valgkampen op til novembervalget sidste år, hvor der fra konservativ side både i skrift og tale blev givet udtryk for, at man gerne så den beslutning omkring Værløse ændret?