Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-06-09:
Jeg vil tro, at mange af dem, som har siddet og fulgt denne her debat, bl.a. i fjernsynet, måske allerede har opgivet ævred.
Man skulle nogle gange tro, at det var en samling nørder, som står heroppe og udbreder sig om en eller anden reform med noget med nogle ABC-centre og noget med ét hus og noget med én dør.
Jeg tror, at det kan virke fuldstændig underligt, specielt fordi man får at vide, at det på den ene side er et kvantespring fremad, og at der på den anden side ikke sker noget med den indsats, der har været indtil videre.
Det er den slags ting, der gør det meget svært for folk i almindelighed at forstå, hvad det er, der foregår.
Lad mig sige med det samme, at Enhedslistens holdning til det forslag, vi behandler her, er, at det er noget gennemført makværk.
F.eks. er det sådan, at man laver en stor og meget opreklameret reform af beskæftigelsesindsatsen uden på noget tidspunkt at snakke om mere beskæftigelse, flere job.
Man snakker om, at nu skal vi have et hus, hvor vi samler indsatsen, at det skal komme tættere på folk, samtidig med at man snakker om og praler af, at der bliver færre centre.
Man kan sådan prøve geografisk at se på, hvordan færre centre kan komme tættere på folk.
Man snakker om, at folk kun skal henvende sig ét sted, samtidig med at man indfører, at folk skal flere steder hen.
Der skal være flere private aktører på markedet.
Først skal man i jobcenteret, så skal man, afhængigt af, hvem man er, ud hos en eller anden privat aktør, som så skal vurdere, hvor man skal hen i en eller form for aktivering, og så skal man et tredje sted hen.
Jeg siger ikke, at det her er den store ændring, jeg siger bare, at al snak om ét hus, ét sted at henvende sig er vrøvl.
Men man går ind ad en dør.
Alle skal ind ad den samme dør.
Det er jo fantastisk, at kontanthjælpsmodtagere og dagpengemodtagere skal ind ad én dør.
Men man bevarer jo to systemer, så jeg vil godt afsløre, at der inde bag den ene dør faktisk er flere døre.
Kontanthjælpsmodtagerne skal ind ad en anden dør, dagpengeberettigede skal ind ad en tredje dør, folk, der har brug for en særlig indsats, skal ind ad en fjerde dør, folk, der har brug for fleksjob, skal ind ad en femte dør, og sådan kan man fortsætte.
Så bag det ene hus gemmer sig mange huse, og bag den ene dør gemmer sig mange døre.
Der sker ingen forenkling på det her område.
Det, der sker, er, at man vil igangsætte nogle forsøgsordninger med det, som er regeringens ideologiske mål, nemlig at kommunerne skal overtage beskæftigelsesindsatsen.
Det er målet.
Man starter med nogle forsøg, man tager ikke kvantespringet på en gang, nej, man tager kvantespringet, som vel at mærke er bagud, i flere omgange, og i første omgang vil man lave et forsøg med de ti centre, som man overlader til kommunerne.
Hvad er det så med kommunerne?
Er det, fordi kommunale sagsbehandlere er dumme eller dårlige mennesker?
Nej, det er det jo ikke på trods af, at skiftende integrationsministre og beskæftigelsesministeren har sagt, at den kommunale sagsbehandler skulle tage at tage sig sammen og lade være med at udbetale ydelser i den udstrækning, de gør, og i stedet for se at få sendt folk i arbejde.
Det er jo derfra, kritikken af sagsbehandlerne i kommunerne er kommet, ikke fra os andre.
Vi andre har en kritik af den kommunale indsats, og det er, fordi vi ser eksempler på, at den kommunale indsats ikke består i at skaffe folk i ordinære job, men er koncentreret om, at folk skal ud i forskellige ordninger, hvor de kommer til at arbejde uden at få løn for det, som vi så det med Bodumsagen, som vi så det i Herning, som vi har set det i Aalborg, i Langeskov, i Farum osv.
De kommunale produktionshuse er ikke noget, der er værd at efterligne.
I forbindelse med behandlingen af det her lovforslag er der jo især blevet sat fokus på de problemer, der er, når man ikke i en beskæftigelsesindsats overhovedet vil beskæftige sig med eller vil forholde sig konkret til, hvordan man sikrer, at den kommende beskæftigelsesindsats bliver god, bliver gennemført i overensstemmelse med de forhold på arbejdsmarkedet, der handler om ligestilling, og som handler om et ekstremt kønsopdelt arbejdsmarked, som vi har i dag.
Allerede inden hele det her spørgsmål om kommunalreform var kommet så langt som til lovforslagene, stillede vi jo fra Enhedslistens side et generelt spørgsmål om, hvorvidt det måske ikke var på sin plads, når man nu vil lave en stor omlægning af hele den offentlige sektor, at man lavede nogle vurderinger af, hvad det fik af ligestillingsmæssige konsekvenser.
Det resulterede i, at 4 ud af de 49 forslag, som handler om kommunalreformen, er blevet ligestillingsvurderet.
Det er selvfølgelig bedre end ingenting, men jeg synes ikke, det er godt nok.
I forbindelse med lovbehandlingen har der via deputationer, via spørgsmål, via skriftlige henvendelser, via en høring i Fællessalen, via samråd været rejst det her spørgsmål om ligestilling.
Det har ført til, at vi i forbindelse med betænkningen har fået en tilkendegivelse fra beskæftigelsesministeren om det fortsatte arbejde, og at regeringen er opmærksom på, at arbejdet med det kønsopdelte arbejdsmarked gerne skulle fortsætte med den nye struktur.
Jeg vil godt sige tillykke til dem uden for det her Folketing fra 3F og en lang række andre organisationer, som har lagt et pres på politikere i almindelighed og regeringen i særdeleshed i det her spørgsmål og i hvert fald har fået noget ud af det.
Jeg vil samtidig også godt direkte spørge ministeren, om denne her tilkendegivelse er noget, der er så alvorligt ment, at man i det mindste, når man skal til i forlængelse af vedtagelse af loven at udarbejde bekendtgørelser på området, vil være meget opmærksom på at få skrevet de her ting ind, så alle, der skal arbejde med beskæftigelsesindsatsen i kommunerne, uanset om det er de tidligere AF-ansatte eller kommunalt ansatte, fuldstændig er klar over, at dette spørgsmål er centralt i indsatsen og ikke blot er en tilkendegivelse, men som minimum også indgår i bekendtgørelserne, de skal arbejde ud fra.
SF har stillet ændringsforslag, som egentlig bare består i at sige: O.k., vi skal for at være sikre på, at vi rent faktisk får fortsat det arbejde med ligestilling og arbejde med det kønsopdelte arbejdsmarked, have skrevet det direkte ind i lovgivningen.
Det er jo den bedste sikring for, at det rent faktisk bliver til noget.
Det har regeringspartierne og Dansk Folkeparti sagt nej til.
Hvad er det egentlig, der sker med det forslag til struktur på ligestillingsområdet, der er?
Jo, der sker jo det, at den viden og de erfaringer, som i dag ligger i AF-systemet om ligestilling og tackling af det kønsopdelte arbejdsmarked, bliver fordelt på flere centre, at den viden og de erfaringer bliver udtyndet, og at der er en tendens til og en fare for, at det også bliver sat bagest i rækken af alle de forhold, man skal tage stilling til i den beskæftigelsesindsats, som kommer til at foregå i de enkelte jobcentre.
Værre bliver det jo, når der også i forbindelse med beskæftigelsesindsatsen i fremtiden bliver tale om, at en stadig større del af det bliver udlagt til private aktører.
Hvordan er det nu, man forestiller sig, at man holder snor i lige præcis ligestillingsspørgsmål og det kønsopdelte arbejdsmarked, når det kommer til at foregå hos private aktører?
Jeg frygter, at det kommer til at forsvinde, og det er et kæmpe problem.
At lægge mere og mere over til kommunerne i første omgang med de her centre, som er forsøgscentre, vil jo betyde en forrykkelse af indsatsen for ordinære job mere og mere over til de erfaringer, som ligger i kommunerne i dag, med kommunal jobtræning med særligt tilrettelagte forløb osv. osv., som er uordinære job til uordinære lønninger eller slet ingen lønninger.
Det helt grundlæggende problem, når vi snakker beskæftigelsesindsats i forbindelse med kommunalreformen, er jo som sagt, at der ikke er tale om nye job eller tale om at benytte lejligheden til i forbindelse med en opdeling af den kommunale og den offentlige sektor at sige, at der måske i virkeligheden også er brug for langt flere hænder og en bedre fordeling af arbejdet inden for det offentlige område f.eks. inden for den kommunale service, som jo mangler hænder, samtidig med at de, der er ansat i dag, slider sig selv ned.
Det er ikke noget, som indgår på noget tidspunkt i kommunalreformen og heller ikke i beskæftigelsesindsatsen.
Det er noget, som vi fra Enhedslistens side meget gerne vil følge op på og fremme, når vi snakker beskæftigelsesindsats.
Og det er noget, vi også vil følge op på, når vi i efteråret vil tage diskussionen om det kønsopdelte arbejdsmarked op igen, eventuelt i form af en forespørgsel på området, for at vi kan få sat den diskussion øverst på dagsordenen, også når vi kommer til efteråret.