Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-12-08:
Men stadig stor respekt for formanden.
Jeg vil gerne som supplement til de bemærkninger, jeg gjorde tidligere, gøre et par yderligere bemærkninger, og først om den del af debatten, hvor flere ordførere har været inde på citater fra tidligere udtalelser.
Jeg tror, ordførerne fra Enhedslisten og Dansk Folkeparti og også andre har været inde på, hvad det egentlig var, der blev sagt om forbeholdene i forbindelse med Amsterdamtraktaten.
Det, der blev sagt, var, at forbeholdene består før, under og efter, og jeg er sikker på, at de politiske ordførere fra partierne her i Folketinget godt kan huske, at lige op til Amsterdamtraktaten var Enhedslistens ordfører i selvsamme højtagtede person - hr. Keld Albrechtsen - og Dansk Folkepartis ordfører, hr. Kristian Thulesen Dahl, meget, meget interesserede i, om de forbehold nu også bestod efter Amsterdamtraktaten, eller om der ville blive fiflet.
Så var det, at jeg og andre sagde: De består både før, under og efter Amsterdamtraktaten.
Det tror jeg ingen af de to ordførere kan anfægte.
Derfor ville jeg blive utrolig glad, hvis hr. Keld Albrechtsen heroppefra ville bekræfte, at sådan forholder det sig - at det var i den sammenhæng, vi diskuterede det, det var i den sammenhæng, ordene faldt, og det er i den sammenhæng, citatet skal ses.
Hvis det virkelig kan komme på det rene, kan vi jo få en god debat om, hvilken situation forbeholdene er i nu, og så kan vi begynde at diskutere det reelle indhold.
Det andet, jeg godt vil nævne, er, at fru Charlotte Antonsen spurgte mig, hvad det egentlig betyder, at det defensive nu skal gøres offensivt.
Jeg tror nu, jeg brugte udtrykket »vi skal i vores Europapolitik bevæge os fra det defensive til det offensive«, og det var egentlig en generel appel til de fleste politiske partier og en argumentation
for, at Danmarks interesser bedst varetages, ved at vi deltager i alle møderne, og ved at vi ikke bøjer os for et pres for, at stolene, hvor Danmark skulle have plads, står tomme, men varetager vore interesser fuldt og helt.
Det med det offensive var også et tilbud om at tage en diskussion, f.eks. om, hvordan det inden for den fælles valutas område vil være muligt at føre en offensiv europapolitik.
Lad mig prøve at give et par eksempler.
Jeg mener, Danmark har en interesse i, at der inden for nogle skatteområder er en mindstesats.
Jeg mener, vi har en interesse i, at EU-landene ikke bringer hinanden ud i at konkurrere om skattekilder i Europa, så vi risikerer, at vort velfærdssamfund kommer under pres på grund af manglende indtægter.
Det er ikke alene et europæisk problem, det er et globalt problem.
Globalt set er der tendenser i økonomierne
rundt om i verden til, at skattely bliver mere og mere fremtrædende, og hvis vi skal værne os mod skattely, hvis vi skal værne os mod skattekonkurrence, dvs. at sætte skatten længst muligt ned - jamen så må vi have en offensiv europapolitik på her område og se at få indsat nogle mindstebestemmelser, som kan beskytte vores samfund.
Det er det, jeg mener med en offensiv politik. Når hr. Knud Erik Hansen og jeg dystede lidt tidligere på dagen, var det langtfra for at genere hr. Knud Erik Hansen eller SF, tværtimod.
Men for at få debatten til at føre frem til en offensiv europapolitik hører selvsagt også - som jeg med stor interesse hører, at SF vil gå ind i - en offensiv miljøpolitik.
Jeg havde gerne set, at vi i dag også kunne have ført en offensiv diskussion om den fælles valutas perspektiv.
Den har et stort perspektiv for det danske samfund, og vi kan gøre os gældende ved at føre en idérig debat med vore kolleger om beskæftigelsesstrategier og om koordination af den økonomiske politik.
Det er ikke noget, vi skal være bange for, det er noget, vi skal være tilhængere af, for det er
både i vores egen interesse og i deres.
Jeg blev spurgt af fru Charlotte Antonsen om folkeafstemningstidspunktet.
Jeg tror, fru Antonsen refererede til en meningsmåling, der var for ganske nylig om dette spørgsmål, men jeg har ikke noget nyt at tilføje i dag.
Vi har signaleret, at vi først og fremmest skal have en god debat om den fælles valuta, og jeg tror, det er en fuldstændig unik situation, vi er i nu, hvor vi kan give os tid til at få en god debat, inden der bliver trykket på knappen og fløjtet afgang for folkeafstemning.
Jeg mener, vi skal udnytte den tid, vi har lige nu, til frit og med alle nuancer at diskutere den fælles valutas fordele og ulemper.
Det inviterer jeg til en rigtig god debat om, og jeg tror, befolkningen længes efter at få den debat.
Vi andre gør da også, hvad vi kan, for at den debat skal komme, og jeg mener, debatten skal have lov at folde sig mere ud, end det er sket indtil nu, før vi trykker på knappen som afgangssignal til folkeafstemning.
Så har der i dag været mange bidrag fra både hr. Knud
Erik Hansen, fru Pia Christmas-Møller, hr. Kristian Thulesen Dahl og hr. Keld Albrechtsen til diskussionen om det europæiske forsvarssamarbejde eller - for at være mere præcis - den europæiske krisestyring, som jo er det, vi reelt taler om.
Læren fra Jugoslavien, læren fra Kosovo er, at det er nødvendigt, at Europa bliver dygtigere til at gribe tidligere ind.
Det står for mig som et skrækscenario, hvis vi var kommet i en situation, hvor serberne på den ene side på et tidligere tidspunkt i den jugoslaviske krise havde begivet sig i landkrig med et af de andre lande i Eksjugoslavien.
Frankrig og Tyskland havde reelt ikke været det, men det havde været et fuldstændig ødelæggende perspektiv, og jeg må sige, at det var ikke et fuldstændig usandsynligt perspektiv.
Der var en højrisiko på et vist tidspunkt i Jugoslavien.
Derfor er det, vi taler så meget om at blive bedre til at styre den slags kriser, hvor vitale interesser står på spil.
Derfor taler vi om en fælles udenrigspolitisk stemme, derfor taler vi om et krisestyringsberedskab, og derfor taler vi om den nye tilmelding til en europæisk indsats, som vi har drøftet her i dag.
Jeg tror, den danske befolkning også ønsker det sådan.
Jeg tror, at den danske befolkning, der har set de stakkels mennesker slæbe sig over bjergryggen med deres sidste kræfter, vil sige: Det kan ikke passe.
Det skal ikke vedblive at være sådan.
Vi skal ikke se så mange eksempler på det!
Hr. Keld Albrechtsen spurgte: Nu kommer der vel ikke en lynafstemning i utide?
Dertil kan jeg sige: Det gør der ikke!
Sjældent har vi haft så lang tid foran os og bag os til at diskutere den fælles valuta.
Sjældent diskuterer vi den så ofte som nu, og sjældent har vi haft en så fuldstændig unik situation, hvor vi varsler en folkeafstemning.
Vi diskuterer på livet løs, vi har for længst forladt lynafstemningstemaet, tyven om natten, og hvad der kan bruges af malende udtryk.
Vi er åbenbart nogle stykker, der ikke har været her i salen hele tiden.
Den skæbne deler hr. Keld Albrechtsen og jeg i dag, og mens hr. Keld Albrechtsen ikke var her, sagde
: Det er faktisk ikke rigtigt, at Europa ikke giver markedskræfterne et modspil eller prøver at give markedskræfterne et menneskeligt ansigt, som vi har gjort her i Danmark.
Det er jo derfor, vi diskuterer mindstekrav til miljøet; det er derfor, vi diskuterer beskæftigelsespolitik; det er derfor, vi diskuterer forbrugerpolitik, værn for forbrugerne mod dårlige fødevarer tværs over grænserne; det er derfor, vi snakker om et politisk charter; det er derfor, vi snakker om menneskelige krav, og det er derfor, vi snakker om at være imod, at der konkurreres på de ringeste arbejdsmiljøbestemmelser i stedet for at tilskynde til de bedste. Jeg vil så sige tak til hr. Knud Erik Hansen - i øvrigt i forlængelse af vore tidligere debatter - for den holdning, der var til mange, mange temaer inden for det europæiske samarbejde; tak for tilsagnet om at diskutere det frit og for en, synes jeg, fælles forståelse for, at Europa kan spille en konstruktiv rolle.
Jeg ved ikke, om jeg har forstået det sådan, men jeg vil gerne forstå det sådan, og det kunne være vældig nyttigt, hvis hr. Knud Erik Hansen kunne bekræfte, at sådan er det.
Tilbage er så den fælles valuta som grundlag for at føre en fornuftig politik, hvor vi kan genkende vore egne værdier.
Her ville jeg stadig gerne se, at også SF kunne se visionen, der knytter sig til den fælles valuta.
Hr. Kristian Thulesen Dahl var bekymret over, at han ikke fik nogle svar, men det skal hr. Kristian Thulesen Dahl ikke være, for nu får han dem.
Hr. Kristian Thulesen Dahl spurgte for det første om USA's holdninger til det europæiske samarbejde på krisestyringsområdet.
Der er tæt kontakt, udenrigsministeren deltager i et møde i NATO - jeg tror, det er den 16. december - og der er også kontakt forud herfor.
Min fornemmelse - udenrigsministeren kan jo eventuelt supplere - er tydeligt, at USA har hæftet sig ved, at det ordvalg, der anvendes i rapporten fra udenrigsminisermødet i mandags til Helsinki, og det ordvalg, der blev anvendt på det fransk-tyske topmøde om, at NATO kommer først, i meget høj grad er genkendeligt fra ordvalget på Washington-topmødet i anledning af NATO's 50-års jubilæum.
Med andre ord ser vi mere og mere konturerne af et samarbejde, der ikke erstatter NATO.
NATO har sin veldefinerede opgave: Én for alle og alle for én - vi forsvarer os, hvis vi bliver angrebet udefra - men det nye smarbejde er et supplement til NATO, hvis NATO i visse tilfælde ikke selv vil løse opgaven, og dermed er det min fornemmelse, at USA's bekymring er noget mindre, hvis den
overhovedet er der, end den var for bare et par måneder siden.
Med hensyn til spørgsmålet om Socialdemokratiets informationsmøder er jeg glad for, at hr. Kristian Thulesen i dag vedstår, at dem har han ikke deltaget i, og derfor kan han af gode grunde heller ikke vide så forfærdelig meget om dem.
Jeg skal ikke gå mere ind i det, og jeg tror heller ikke, det er klogt så at mene så forfærdelig meget om dem, for normalt mener jeg ikke så forfærdelig meget om møder, jeg ikke selv har deltaget i.
Til fru Pia Christmas-Møller
Det er fuldstændig afgørende, og det er måske også vigtigt, at vi på tværs af partierne øver os i at fortælle befolkningen, at udvidelsen også er i den danske befolknings centrale interesse, både for at få stiftet fred i Europa én gang for alle, at begrænse flygtningestrømmene i Europa, at mennesker kan vokse op i tryghed der, hvor de er født, at der heller ikke er økonomiske tilskyndelser til på lidt længere sigt at søge til Centraleuropa og da også for at fortælle befolkningen, at EU's udvidelse ikke i økonomisk forstand er et tab for os, men i løbet af ret kort tid er en gevinst for os.
Jeg havde nær sagt: Jo stærkere en økonomisk udvikling eksempelvis Polen får, desto større afsætningsmuligheder er der for Danmark, hvis vi endelig skulle se på pengepungen alene.
Det er altså ikke et nulsumspil, som det vist hedder i teknikken, men det er et plussumspil.
Fru Elisabeth Arnold var stringent og præcis, som hun ofte er, i sin understregning af, hvad det europæiske forsvarssamarbejde egentlig drejer sig om, og i sin afstandtagen fra det, fru Antonsen var inde på, at det her skulle udvikle sig til et kollektivt forsvarssystem, hvad det ikke skal, hvad det ikke er, og hvad det ikke bør og må blive til.
Jeg vil slutte disse betragtninger med at sige, at vi har dog i dag haft, synes jeg, en mere indholdsrig debat, end vi så ofte har, når vi kommer til det europæiske tema.
Der har været nogle tilløb til, at vi prøver sådan at hænge hinanden lidt ud for, hvad vi måtte have sagt og måske også gør det på en forkert måde, men jeg synes, i dag har indholdet - især i den sidste del af det - været mere på tapetet og mere på dagsordenen, og det tror jeg egentlig det skal vedblive at være.