Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-01-28:
Jeg vil også gerne sige tak for en nuanceret og på visse strækninger indholdsrig debat, som selvsagt giver os et godt håb om, at den kan blive videreført i året, der er foran os.
Til fru Birthe Rønn Hornbech vil jeg gerne sige: Jeg har heller ikke endnu, som fru Birthe Rønn Hornbech understregede det, observeret et meget bredt og stærkt folkeligt krav om en ny grundlov.
Men jeg deler det synspunkt, at det er vigtigt, at grundlovens jubilæumsår bruges til en folkelig debat, og den skal vi bestemt være aktive for at sikre og bringe frem, og det mærker jeg da også er det, der optager Venstre og Venstres ordfører.
Jeg vil også gerne erklære mig enig i, at tiden ikke er inde til at nedsætte en grundlovskommission, men i slutningen af mit indlæg vil jeg godt komme lidt tilbage til fru Birthe Rønn Hornbechs forslag på vegne af partiet Venstre
om et panel eller et udvalg af statsretseksperter og dette forslags forhold til regeringspartiernes forslag
Der var et enkelt emne, fru Birthe Rønn Hornbech var inde på, som jeg godt vil gøre en kort kommentar til, nemlig spørgsmålet om boligens ukrænkelighed.
Jeg synes heller ikke, vi skal glemme, at de offentlige myndigheder naturligvis også er underkastet forvaltningslovens forskellige regelsæt, ligesom
Det minder mig lidt om diskussionen om og inspirerer i hvert fald mig selv til diskussionen om, hvad personlig frihed egentlig er.
Jeg tror selvsagt, at den personlige frihed skal man have noget at have i, forstå mig ret.
For man kan med rette sige, at den personlige frihed har et stærkere indhold, hvis man har et arbejde frem for at være arbejdsløs. Og man kan med lige så stor ret sige, at den personlige frihed har et stærkere indhold, hvis man har et stærkt uddannelsesmæssigt afsæt eller mulighed for at udfolde sit talent i forhold til en i social henseende eller anden henseende fuldstændig håbløs situation.
Jeg nævner det mere, fordi jeg tror, at foråret og 1999 i øvrigt sagtens kan bruges til disse grundlæggende politiske debatter, som i høj grad, synes jeg, skal sætte mere substans på vores begreber om den personlige frihed, om staten og om beskyttelse af forskellige rettigheder og forpligtelser.
Med hensyn til hr. Henning Grove, som kommenterede bl.a. SF's forslag, skal jeg blot ganske kort erklære mig enig i hr. Henning Groves synspunkter, som jeg håber kan viderebringes i debatten.
Undskyld, hr. formand.
Det giver mig så meget desto større anledning til at erklære mig enig i hr. Henning Groves synspunkter om grundlovens fleksibilitet.
Der er ikke tvivl om, at grundloven indeholder en fleksibilitet, som vi for alt i verden skal være ekstremt forsigtige med at sætte over styr, og som jeg derfor også synes har vist, som det blev påpeget af hr. Henning Grove, sin langtidsholdbarhed i forhold til de mangfoldige ændringer, vi har gennemført.
Hr. Kristian Thulesen Dahl tror jeg løb lidt galt i byen omkring tanken om høringer.
Det er netop tanken, at høringer er et instrument til at udbrede debatten og ikke til at indsnævre den.
Jeg tror ikke, vi har brugt udtrykket ekspertpanel.
Vi har netop understreget tanken om høringer
som et sted, hvor befolkningen kan komme til orde, og hvor samspillet i forhold til den juridiske ekspertise kan finde sted. Til hr. Peter Duetoft, som fremhævede, at det, der har båret grundlovens ændringer igennem årene, har været store sager: Det er jo så sandt, som det er sagt.
Hvis vi tænker på grundlovsændringen i 1915, var det jo kvinders valgret og nedsættelse af valgretsalderen, der bar den.
Tænker vi på grundlovsændringen i 1920, var det Genforeningen.
Og går vi videre til 1939, var det afskaffelsen af Landstinget, hvilket jo ikke lykkedes, selv om det var snært på.
Der manglede vist 12.000 stemmer, tror jeg, men det lykkedes altså ikke.
Så jeg synes, historien er en meget stærk påmindelse til os om, at der skal være en i befolkningen bredt forankret forståelse for, at nu er der behov for at ændre grundloven.
Jeg synes, hr. Jørgen Estrup fremhævede en række eksempler, som er interessante, men som selvsagt også rejser en række fundamentale politiske betragtninger, som vi bestemt skal give os tid til at diskutere, og det er også det, jeg mener med den politiske debat.
For sandheden er jo, at den rette balance mellem individets rettigheder og pligter i forhold til fællesskabet er en meget fundamental sag, som har et meget stort antal udløbere, herunder også menneskerettighedssituationen som et eksempel.
Jeg skal ikke gå længere ind i sagen, men blot sige, at vi har rigeligt stof til her i salen og ved høringer at diskutere de forskellige aspekter af grundloven.
Hr. Søren Søndergaard spurgte meget præcist, om han skulle opfatte køreplanen på følgende måde: to høringer, en her i foråret og en i efteråret og, hvis det nu falder for, en politisk betonet konklusion hen imod udgangen af året eller i det tidlige nye forår, enten i en forespørgselsdebat eller på anden måde, hvad Tinget nu måtte beslutte sig til efter forudgående politisk diskussion her i salen og i et udvalg.
Det er jeg sådan set enig i kunne være en god måde at gribe det an på.
Og det kunne så igen have en række udløbere
som konklusion.
Jeg skal ikke foregribe det, men over for hr. Kim Behnke kun benytte lejligheden til at erklære mig enig i, at høringerne for alt i verden ikke kun må bestå af eksperter.
Jeg så meget gerne, at der f.eks. var repræsentanter for ungdomsorganisationerne, for de unge kræfter i vore politiske partier, og at der var engagerede politiske mennesker fra andre dele af samfundslivet; det kunne være naturfredningsorganisationerne, og det kunne være ældreorganisationerne.
Kort sagt: Vi skal ikke starte med at sætte grænser, vi skal starte med at åbne muligheder for, at debatten bliver så bred som overhovedet praktisk gørligt.
Derfor også meget gerne i fuld offentlighed og som sagt helst en høring i foråret og en i efteråret.
Til hr. Jann Sjursen:
Hvis jeg skal gå bare en anelse ind i substansen af det sæt argumenter, hr. Sjursen nævnte, er jeg lidt i tvivl om, hvor meget vi egentlig kan overføre fra Norge til Danmark.
For man kan vel ikke sige, at det politiske system er mere stabilt i Norge end i Danmark, og man kan vel heller ikke sige, at den politiske beslutningskraft er stærkere i Norge end i Danmark.
Kort sagt tror jeg, man skal være varsom med at udpege en skandinavisk erfaring, som tilsiger større dynamik i det arbejde, vi har her.
Tager vi f.eks. 1998, synes jeg ikke, vi kan anklage hinanden for at være beslutningsudygtige.
Problemet har snarere været det modsatte, må jeg erkende.
Det tror jeg i hvert fald er befolkningens opfattelse.
Så også det er for mig en understregning af, at vi bør skynde os langsomt, som jeg tror hr. Jørgen Estrup sagde.
Lad mig lægge an til en konklusion, som jeg gerne vil afslutte med:
Det er vigtigt, at den debat, vi nu tager fat på, udfolder sig.
Det er vigtigt, at befolkningen, Folketingets medlemmer og de politiske partier åbent og engageret får lov at give deres mening til kende og drøfte principper, drøfte holdninger, værdier og meninger i forhold til vores grundlov.
Det er også vigtigt, at vi undgår at lukke debatten inde i ekspertise.
Imens kan vi glæde os over, at det faktisk er en ret god grundlov, vi har, og som kan bære det danske demokrati mange, mange år fremover.
Jeg må derfor også sige til fru Birthe Rønn Hornbech, som er inde på tanken om, at debatten muligvis mod slutningen
Lad os tage debatten, og lad os i fællesskab se, om vi, når vi er derhenne, finder, at der er grundlag for det.
Jeg er meget glad for fru Birthe Rønn Hornbechs understregning af, at der skal være bredde i vores beslutninger.