Høgni Hoydal (T), 2005-11-16:
Jeg vil sige lidt mere om den generelle rapport og dernæst lidt om de specielle problemer for Færøerne og Grønland.
Jeg var jo egentlig glad for, at statsministeren i sin besvarelse brugte en stor del af sin taletid på forebyggelse af terror og mindre tid på det, vi her kalder bekæmpelse og opsporing af terror.
Jeg forstår jo godt, at man har en embedsmandsgruppe, som fremlægger konkrete forslag til politiets og efterretningstjenesternes handlinger, men det, der har undret mig mest ved denne rapport, er egentlig, at man ud af de her 49 forslag har forslag 46, 47, 48, der handler om dialog med grupper, der kunne være i fare for at blive radikaliseret.
Det undrer mig, at man har blandet de ting sammen i rapporten, men statsministeren, som jeg syntes sagde meget rigtigt, brugte mere tid på forebyggelse.
Der er jo ingen tvivl om, tror jeg, at historien har vist os, som flere ordførere har sagt, at kimen til terrorhandlinger har ligget mange steder i historien og har ligget hos mange forskellige befolkningsgrupper.
Det, som jeg synes helt principielt er problemet i den her rapport, når det gælder terrorbekæmpelsen, er, at der synes at være en for stor fokus på og mistænkeliggørelse af bestemte samfundsgrupper med en speciel etnicitet og med en bestemt religion.
Det synes jeg er uheldigt for debatten og uheldigt for den videre udvikling.
Jeg hælder mere til dem, der har sagt, at terror jo ikke er noget, der historisk set har tilhørt bestemte samfundsgrupper eller bestemte religioner.
Det er desværre forekommet i mange, mange sammenhænge og i mange, mange samfund.
Danmark er jo i krig, der er udråbt en global krig mod terror, og det ville jo være naivt at tro, at det ikke på en eller anden måde ville få en konsekvens også for Danmark.
Radikalisering er jo sket til alle tider.
Med terrorangrebet den 11. september skete der en stor radikalisering, kan man sige, og de svar, man har givet, har vel også været radikaliseringer af den såkaldt globale krig mod terror.
Jeg tror ikke, man på nogen måde kan bruge det udtryk, at der er årsager til terror.
Terror er altid en uforsvarlig handling og en handling, der altid må fordømmes.
Men vi kan vel desværre tale om katalysatorer for terror, og disse terrorgrupper er jo, som det også rigtigt er sagt, ikke bare desperate mennesker, der lever i ekstrem fattigdom.
Terror er vel desværre i den moderne verden blevet en moderne form for krigsførelse, hvor terrororganisationerne er organiserede, ligesom statens militær har været organiseret, med generaler, med logistik, med menige, med officerer, og ligesom i anden krigsførelse må man vel sige, at de menige, der udfører handlingerne, desværre ofte har glemt de større moralske overvejelser og kun lytter til en overordnet moralitet eller et helligt mål af en eller anden slags.
Selve disse handlinger kan vi jo ikke bare finde enkle årsager til.
Jeg tror dog, at det er et stort problem, som jeg har nævnt, at man har udråbt den globale krig mod terror til bestemte religioner, til bestemte steder i verden og til bestemte samfundsgrupper.
Det tror jeg vil være med til at øge muligheden for radikalisering.
Så kommer vi til det andet store spørgsmål: retssikkerheden.
Jeg synes som helhed, at de fleste forslag i denne beretning, både fra embedsmændene og også nu i regeringens udmøntning af det, går for langt.
Statsministeren har talt om bifangst.
Nu kender jeg lidt til fiskeri, og problemet er jo, at hvis man ikke bruger de rigtige redskaber i fiskeriet, så risikerer man slet ikke at fange de fisk, man agter at fange, men man får til gengæld en hel masse af det, vi kunne kalde bifangst.
Det tror jeg er hovedproblemet her.
Problemet opstår jo også i det øjeblik, vi gør hele samfundsgrupper til genstand for terrorbekæmpelsen.
Så kommer vi uvægerlig til at overtræde en lang række borgeres retssikkerhed.
Jeg vil så knytte en anden dimension til det, og det er problemet i forhold til Færøerne og Grønland.
Alle de retssikkerhedsmæssige problemer, som vi har hørt debatteret her af folketingsmedlemmerne, får jo en ekstra dimension, når det gælder Færøerne og Grønland.
For det andet: Alle de forslag, der her er til debat, vil de også efter regeringens og Folketingets mening skulle implementeres på Færøerne og i Grønland?
Der får vi så en ekstra retssikkerhedsmæssig dimension, fordi vi desværre ikke i dag har den parlamentariske kontrol på Færøerne og i Grønland med politiet, retsvæsenet og slet ikke med efterretningstjenesterne.
Vi venter jo også i spænding på den efterhånden længe arbejdende PET-kommission, også på hvilken rolle PET f.eks. har spillet i vores samfund, og nu står vi så med nye forslag, der kan give PET og politiet øgede beføjelser, både når det gælder overvågning, indhentning af oplysninger, adgang til it- og teleselskabernes registre osv. osv.
Hvis planen er også at gennemføre det her på Færøerne og i Grønland, så kommer disse områder, politiet, retsvæsenet osv., som er dansk jurisdiktion i dag, til også at gribe ind i områder, der er under færøsk/grønlandsk lovgivning.
Jeg kan bare nævne adgangen til flyselskabers passagerlister.
Det er jo lovgivning, der i dag ligger hos Færøerne og Grønland.
Jeg kan nævne adgang til it og teleselskabernes registre.
Det er også lovgivning, der så at sige er overtaget.
Vi har i den nordatlantiske gruppe sendt et åbent brev til statsministeren, hvor vi slet og ret beder om et svar på, hvorfor man ikke i embedsmandsgruppens overvejelser har nævnt et ord om disse dimensioner.
Jeg er enig med fru Birthe Rønn Hornbech, der siger, at vi sikkert også ville have kritiseret det, hvis man bare kom med det.
Men det er da forunderligt, at man slet ikke har skænket det en tanke, dels om truslen om terror har betydning for Færøerne og Grønland, dels om alle disse tiltag vil gribe ekstra ind i retssikkerheden i disse lande, fordi vi jo ikke har lovgivningsmagten på området.
Jeg vil også spørge statsministeren, om regeringen agter at gennemføre den lovgivning, der nu måtte komme ud af det her, også for Grønlands og Færøernes vedkommende, og om man også agter at forsøge at få gennemført den følgelovgivning, der uvægerlig følger med f.eks. på it- og teleområdet, også på Færøerne og i Grønland.
Desværre har vi jo set for kun 2 år siden, at man iværksatte lovgivning på den militære straffelovs område på Færøerne, på trods af at der var et enigt parlament på Færøerne, der var imod det.
Vil dette være et af de områder, hvor regeringen siger, at disse ting er så vigtige for statens sikkerhed, at man vil gennemføre dem, selv om der måtte være modstand på Færøerne og i Grønland?
Det vil jeg egentlig meget gerne have et svar på.
Som helhed er min konklusion af disse forslag vel, at regeringen har været lidt taktisk i sin fremlæggelse, hvor man først beder en embedsmandsgruppe komme med nogle forslag, som den arbejder seriøst med, så fremlægger man dem lige før et kommunalvalg, og så kan man langsomt trække i land igen.
Nu nævnte jeg fangst lige før.
På Færøerne var der visse politikere, der mente, at hvis man ville have noget upopulært gennemført, så skulle man bare fremlægge en ændring i fangstlovgivningen samtidig, så ville den tage al debatten, og så ville det andet blive gennemført.
Jeg håber ikke, det er formålet her med, at man har fremsat nogle radikale forslag, at man tager dem væk, og så bliver resten gennemført.
Jeg håber, at alle disse forslag vil blive genstand for den grundige debat, som jeg i hvert fald synes vi har været vidne til i dag.