Tom Behnke (FRI), 2000-02-03:
Lad mig også starte med det positive.
Det positive er, at vi nu får samlet bestemmelserne i en lov, og at det bliver lovfæstet.
Det er alt andet lige en fordel, således at alle kan se og alle kan læse, præcis hvordan reglerne er.
Vi har i Frihed 2000 ingen indvendinger imod, at hæftestraffen som begreb bliver afskaffet.
Vi er helt enige i den betænkning, der ligger, hvor man argumenterer for og sandsynliggør, at begrebet hæftestraf efterhånden er middelalderligt og ikke har nogen praktisk betydning i vore dage.
Afsoningsforholdene er ganske vist en anelse forskellige, men i virkeligheden vil den samme sanktionsmulighed, nemlig fængsel, være at foretrække, fremfor at man skelner mellem fængsel og hæftestraf.
Så det har vi ingen problemer med overhovedet.
Det var så det positive, og det var jo hurtigt overstået.
Så er der det, der er knap så positivt.
F.eks. undrer vi os over, at man har en nedre grænse for, hvor mange dages fængsel man kan blive idømt.
Hvis man fjernede den, så ville det jo være muligt f.eks. at indføre et begreb som weekendfængsel, og det havde vi gerne set.
Vi har mange gange diskuteret det her i Folketinget, og vi havde håbet, at man kunne have fået åbnet for den mulighed.
Vi havde også håbet på, at man, når man nu sammenskriver det hele, så også havde taget et nyere begreb med ind, et begreb, som ganske vist allerede i dag bruges i flere lande, men endnu ikke i Danmark, nemlig muligheden for elektronisk fængsling, elektronisk hjemmefængsling.
Det er et forslag, jeg selv har stillet flere gange i Folketinget, og jeg havde håbet på, at man, når nu vi tog den store tur her, så havde fået det med ind i forslaget.
Vi vil allerede nu bebude, at i det omfang, det er muligt, vil vi stille ændringsforslag til lovforslaget, således at elektronisk hjemmefængsling også bliver en mulig afsoningsform.
Naturligvis ikke for de forbrydere, der har begået personfarlig kriminalitet.
Det er klart.
De skal selvfølgelig spærres inde.
Så er vi meget utilfredse med, at ministeren ikke har haft mere hår på brystet end tilfældet er i forhold til spørgsmålet om aktindsigt.
Vi havde gerne set efter de mange debatter, der har været i Folketinget om aktindsigt, at ministeren havde taget skridtet
fuldt ud og sagt: Det nytter ikke noget, at de indsatte har aktindsigt.
Det nytter ikke noget, fordi vi jo ved, at der kører et spil mellem de stærke og de svage fanger.
Vi ved, at de stærke fanger netop på grund af aktindsigten kan holde de andre fanger og personalet for den sags skyld i et, om jeg så må sige, jerngreb og dermed forhindre, at den sanktion, de burde have på grund af deres handlinger, udebliver, fordi ingen tør sige noget.
Det er stærkt problematisk.
Det bør være sådan i fængslerne, at alle afsoner under ordentlige og anstændige og værdige forhold og ikke, at nogen på grund af en aktindsigtsmulighed kan tyrannisere andre indsatte og kan tyrannisere personalet i vores anstalter.
Det duer ikke.
Så er der hele spørgsmålet om prøveløsladelse, hvor ministeren nu lægger op til, at for dem, der er idømt livstidsstraf, skal man efter 12 år tage spørgsmålet op til fornyet vurdering, og hvis man dér bliver enige om, at man vil fastholde, at vedkommende skal sidde fængslet, så skal man med jævne mellemrum derefter tage spørgsmålet op igen og igen og igen.
Det finder vi er problematisk, for hvad er det egentlig, man gør?
Man går jo egentlig ind og siger, at de dommere og de nævninge, der i sin tid besluttede, at der her skulle idømmes livsvarigt fængsel, tog fejl.
Man siger, at den første dom var en fejltagelse, vi beklager meget, undskyld!
Nu skal du nok blive løsladt.
Men den første dom var vel den rigtige?
For hvis ikke den var rigtig, var den vel blevet anket, appelleret, omstødt.
Det blev den ikke.
Det var den rigtige straf.
Det var den rigtige sanktion.
Og når man idømmer fængsel livsvarigt, så må det være fængsel livsvarigt.
Ellers skal man lade være med at gøre det.
Jeg tror, at domstolene godt ved, hvad det er, de gør, når de gør det, og derfor skal man selvfølgelig fastholde, at livsvarigt fængsel er livsvarigt fængsel.
I andre sager, hvor der er mulighed for prøveløsladelse, har vi i Frihed 2000 den opfattelse, at det er en god mulighed første gang, men også kun første gang.
Altså spørgsmålet er: Hvor naiv har man lov til at være?
Den person har bevist igen og igen, at vedkommende ikke kan tåle at blive prøveløsladt.
Så lad dog være.
Så lad dog være
Og derfor er vores forslag, at prøveløsladelse skal være en mulighed, men det er kun en mulighed, man har én gang i sit liv, og hvis man misbruger den mulighed, så har man misbrugt den, og så kan man ikke få lov til det igen. I øvrigt er sanktionsmulighederne og sanktionsvalget i forhold til vilkårsovertrædelser, når man er prøveløsladt, jo alt, alt for slappe.
Det er så slapt, at de, der bliver prøveløsladt, jo nærmest er ligeglade med, om de overtræder vilkårene, og det duer selvfølgelig ikke.
Det skal have mærkbar konsekvens, hvis man overtræder vilkårene under en prøveløsladelse.
Det samme gælder med hensyn til fornyet kriminalitet, når man er prøveløsladt.
Det fremgår af paragrafferne, at domstolene kan vælge at se bort fra den reststraf, man faktisk har, og kun give en dom for det nye forhold.
Hvad er formålet så med, at man bliver prøveløsladt med betingelse om, at man skal opføre sig ordentligt?
Intet.
Absolut intet.
Og derfor skal den type formuleringer selvfølgelig luges ud af lovforslaget, inden vi når frem til en tredje behandling.
Hvis man vil overtræde vilkårene, så er det direkte tilbage til afsoning. Hvis man begår fornyet kriminalitet, så er det direkte tilbage til afsoning, plus at den straf, man får oveni, selvfølgelig skal afsones i forlængelse deraf.
I øvrigt er det jo i forhold til vilkårsovertrædelserne, også i andre sammenhænge med udgange, orlov osv., slet ikke sanktion nok.
Det er ikke noget, der afskrækker nogen fra at overtræde vilkårene overhovedet.
Så har vi i Frihed 2000 også den opfattelse, som også Det Konservative Folkeparti gav udtryk for, nemlig at hvis man flygter eller laver flugtforsøg, skal det i sig selv være strafbart.
Det skal i sig selv være strafbart at flygte eller at forsøge på det.
Det nytter ikke noget, at det ikke for dem, der stikker af fra fængslerne og skaber en masse besvær for andre og ikke mindst skaber frygt hos de tidligere ofre, pårørende osv., har større konsekvens, end det har i dag.
Så flugt og flugtforsøg bør være selvstændigt strafbart og kriminaliseret. Så er der hele kapitlet, var jeg lige ved at sige, i hvert fald de mange paragraffer om de indsattes muligheder og rettigheder.
Det er jo fuldstændig vanvittigt at tale om.
Altså når man kommer i fængsel, så er det, fordi man har tigget og bedt om at få lov at komme der. Så skal man ikke bagefter stille en masse krav om, hvordan det så i øvrigt skal være, når man er der.
At de kan vælge talsmænd, ja, det kan de for min skyld godt gøre.
Men de talsmænd skal ikke have noget at skulle have sagt.
Medindflydelse på afsoningsforholdene, økonomisk støtte til udgivelse af et medlemsblad, lettere adgang til domstolsprøvelse osv.
, det er helt ude af proportioner.
Selvfølgelig skal de ikke have det.
Så det er i det hele taget et lidt slapt lovforslag, ministeren er kommet med, også formuleringerne om, at man lægger op til, at man primært skal afsone i åbne fængsler, og at det først er ved straffe på 5 års fængsel eller mere, at man ryger i et lukket fængsel.
Mange af de steder, hvor der står »kan«, bør det ændres til et »skal«
Det er jo sådan, at der er to formål med at straffe
Det andet formål er at undgå, at andre begår tilsvarende kriminalitet.
Når nogen har begået så alvorlig kriminalitet, at de selv har bedt om at få lov at komme i fængsel, så skal fængslet være et sted, der er så afskrækkende at komme, at enhver vil sige til sig selv efter endt afsoning: Aldrig, aldrig mere i hele mit liv vil jeg sætte mine fødder dér igen.
Det skal være sådan, at når de kommer ud fra fængslet, så advarer de alle dem, de kender, og siger: Lad for Guds skyld være.
Det er så forfærdeligt at sidde i fængsel, hold jer langt væk fra det.
Men samtidig skal det selvfølgelig også være sådan, at vi sørger for, at vi giver dem, der sidder i fængslerne og andre steder i kriminalforsorgen, en mulighed for en straffri tilværelse, når de er færdige med deres afsoning. Jeg har en række tekniske spørgsmål til lovforslaget, men jeg tror, de egner sig bedre til udvalgsbehandling.
Jeg er ikke sikker på, at lovforslaget ser sådan her ud ved tredjebehandlingen.
Vi har i hvert fald tænkt os at gøre vores til at få ændret visse af paragrafferne, og så må vi se, hvordan vores stillingtagen bliver ved tredje behandling.