Annie Lunde Hansen (CD), 1998-04-28:
Med dette beslutningsforslag sættes der fokus på et område, hvor der påhviler de politiske partier en meget stor og særlig forpligtelse.
For vi repræsenterer på dette område mennesker, hvis sociale situation er så dårlig, at de i mange tilfælde knap nok evner at tale deres egen sag endsige tage ordentligt vare på sig selv, og derfor skylder vi dem at være ekstra opmærksomme på, om den offentlige indsats er tilstrækkelig.
Et af de store boligsociale problemer er, at vi nok evner at tilbyde en række af disse mennesker et sted at være, men ikke kan tilbyde dem en egnet bolig. CD finder det bekymrende, hvis en gruppe ressourcesvage borgere i dette land enten overlades til at visne i en anvist uegnet bolig eller aldrig kan forlade den institution, de er havnet på, fordi der mangler udslusningsmuligheder til dem. Derfor bliver vi nødt til at tage boligmulighederne for socialt belastede personer op til nærmere overvejelse, og CD er enig i intentionerne i dette forslag.
Men den mærkning af boliger, som SF foreslår, er CD nok lidt tøvende over for.
For en mærkning af boliger til særlige grupper kan ganske vist bruges til at skabe boliger beregnede til personer med bestemte behov og til at sikre bestemte grupper en bolig, og indtil nu har løsningen været anvendt over for grupper, som befolkningen ikke har den store berøringsangst over for, og som heller ikke nedvurderes i bred almindelighed, såsom unge, ældre og handicappede.
Meningen er jo at rette op på mangelen på udslusningsmuligheder, og spørgsmålet er, hvor megen udslusning der kan blive tale om, hvis de nye beboere fra den første dag mødes med skepsis eller ligefrem mistillid af naboerne og det omkringliggende miljø.
Men når dét er sagt, kommer vi ikke uden om, at mangler der udslusningsmuligheder, må de findes.
Vi kan ikke være tjent med at fastholde personer på behandlingsinstitutioner og i herberger, hvis de i virkeligheden er bedre tjent med at blive sluset ud i lokalsamfundet.
Men det er nødvendigt at give dem den støtte, som de har behov for og krav på, og om nødvendigt må vi målrette flere midler til denne gruppe af de dårligst stillede, f.eks. gennem satspuljen. Ord alene gør det ikke.
Små, billige etrumsboliger er ofte i lignende debatter blevet gjort til de forløsende ord, men at anvise en individuel bolig af en overskuelig størrelse er faktisk ikke altid sagen, for hvor meget er det værd at bo i egen bolig, hvis man ikke kan klare sig alene?
Derfor mener CD, at det er nødvendigt at satse yderligere på bofællesskaber, og vi finder det rigtigt at overveje muligheden for at etablere bofællesskaber i tilknytning til de eksisterende herberger, for her er der god mulighed for udslusning uden at lade nogen i stikken.
Og vi synes, ideen med at etablere bofællesskabslignende boformer med ekstra støtte er værd at overveje nærmere.
Det drejer sig jo om mennesker, som vi ikke har fået fat i, og som er faldet igennem det sikkerhedsnet, som vores samfund normalt praler så meget af.
Og det ville klæde det danske samfund, om vi aldrig fandt mennesker sovende på bænke eller i trappegange med deres ejendele i plasticposer; det er jo mennesker, som også har krav på hjælp og forståelse.
CD ser derfor positivt på de mange gode intentioner i dette forslag, og vi vil se positivt på forslaget under udvalgsbehandlingen.