Per Clausen (EL), 2005-03-31:
Der har såmænd været perioder i denne debat, hvor jeg er blevet grebet af optimisme og et meget, meget positivt livssyn.
Det var under den megen debat, der var om nødvendigheden af en strategisk planlægning, at planlægningen skal spille en rolle, og at der er brug for både en landsdækkende, regional og kommunal planlægning.
Den diskussion synes jeg faktisk var udtryk for, at man ville gå en vej, hvor man i stedet for bare at lade tingene ske vil forsøge at påvirke udviklingen gennem politiske og administrative beslutninger.
Alt andet lige ville det være godt, også fordi det næste skridt jo så ville være at snakke lidt om, hvad den strategiske planlægning skulle indeholde.
Den kunne, som hr. Steen Gade var inde på, bl.a. handle om at få lavet en samlet, landsdækkende plan for naturen i Danmark, en samlet, landsdækkende plan for, hvordan vi sikrer en bæredygtig udvikling i Danmark, og i forlængelse af det nogle regionale og kommunale planer, som tog udgangspunkt i de overordnede planer.
Hvis man ser på lovforslaget, som det ligger her, er det et forslag, hvor regeringen under dække af at ville forenkle afmonterer et led i planprocessen, som faktisk hver eneste dag i dagens Danmark viser sin berettigelse, nemlig en forholdsvis stærk regional struktur med økonomi og en direkte politisk valgt ledelse, der i dialog og modspil med kommunerne er i stand til at sikre, at Danmark rent planlægningsmæssigt ikke bliver et kludetæppe med en art herredsstruktur, hvor de helt lokale interesser dominerer, ganske vist i konflikt eller samspil, eller hvad man skal kalde det, med de statslige myndigheder.
Det er rigtigt, som nogle siger, at kommunerne er gode til mange ting, og de ligger jo også tættere på borgerne end både amterne, staten og EU.
Jeg mener sådan set, at det kræver meget viden at kunne overskue regionale problemstillinger og tage et ligevægtigt hensyn til lokale og regionale interesser – ja, det kræver såmænd ikke bare viden.
Indimellem kræver det jo, at man skal sætte sig ud over sine egne umiddelbare interesser, og det kan måske indimellem være svært, også for kommuner.
I hvert fald er der mange eksempler på, at kommunerne strækker loven.
De ønsker, der har været om nyudpegning af sommerhusområder, har i hvert fald i den del af landet, jeg kommer fra, nemlig Nordjylland, været præget af megen fantasifuldhed, og jeg er glad for, at det var miljøministeren og ikke de lokale kommunalpolitikere, der skulle bestemme, hvad der kunne lade sig gøre.
Det er ét eksempel, men vi har set en lang række andre projekter af kommunal karakter, som har været præget af nogle meget kortsigtede erhvervsmæssige interesser og i hvert fald ikke har kunnet ses i sammenhæng med en regional planlægning.
Man kan sige, at med både dette og andre lovforslag på området får staten en slags overdommerrolle.
Det er selvfølgelig godt nok, hvis man er bekymret for, at kommunerne vil komme til at se lidt for snævert på tingene ud fra et ønske om givetvis at varetage de lokale borgeres interesser.
Finder man så ikke nogle andre at have en dialog med?
Vi er i Enhedslisten stærkt bekymrede over det tomrum, som opstår mellem de statslige interesser og den regionale udvikling, som ministerens planer formodes at afspejle, og kommuneplanerne.
Sammenhængskraften på det regionale niveau vil faktisk, ikke mindst når regionerne ændres fra amter til langt større regioner, kræve en lang række tiltag, som vi ikke synes bliver gjort med lovforslaget.
Med hensyn til hovedstaden fremgår det klart af forslaget, at regeringen anerkender, at der er et stærkt koordineringsbehov.
Det er givetvis rigtigt, og det vil altså sige, at der i dele af landet er meget stærke behov for klare retnings linjer, og derfor kunne det godt være interessant her i debatten i dag at få et svar på i hvert fald et enkelt eller to spørgsmål, bl.a. om det stationsnærhedsprincip, som indtil nu har været dominerende i planlægningen, stadig skal gælde.
Jeg ved godt, at ministeren vil sige, at det handler om rammer og alt muligt, men jeg har det nu sådan, at jeg har lidt svært ved at snakke om rammer uden indimellem at se på, hvad det er for nogle problemer, der skal løses.
Regionerne skal lave nogle regionale udviklingsplaner, og de har efter min opfattelse en mærkværdig status.
De kommunale planer må ikke stride mod de regionale udviklingsplaner, men kommunerne er på den anden side heller ikke forpligtede til at støtte dem.
Debatten i dag har vist, at det giver anledning til noget forvirring om, hvorvidt forslaget virkelig er et forsøg på at lave et nyt, strategisk planlægningsinstrument, eller det er et forsøg på at lappe på eller skjule nogle skader.
Man kunne næsten sige, at som lovforslaget er formuleret, kan planerne kun betragtes som vejledende.
Man må ikke udtale sig præcist om konkrete lokaliteter, og regionernes ressourcer til at lave et fornuftigt plangrundlag er yderst begrænsede, fordi specialisterne i natur- og miljøbeskyttelse, vej- og trafikstruktur og en lang række andre områder ikke længere findes på regionalt niveau.
Herudover skal de regionale udviklingsplaner baseres på en række andre planer, bl.a. erhvervsudviklingsplaner, som er lavet i såkaldte vækstfora.
Diskussionen om vækstfora ligger selvfølgelig i et andet regi i forbindelse med et andet lovforslag, men jeg vil alligevel sige, at det er lidt bemærkelsesværdigt, at disse fora skal bestå af udpegede og ikke af valgte personer, og de personer får i en vis udstrækning faktisk større magt og indflydelse på planlægningen end de politisk valgte medlemmer af regionsrådet.
Det synes jeg sådan set er en lille smule bemærkelsesværdigt.
Jeg har tidligere i dag været lidt inde på VVM-undersøgelserne, som bliver udlagt til kommunerne.
Det er efter min opfattelse et grundlæggende problem, at der vil være masser af miljøproblemer, som ikke kommer til VVMundersøgelse, fordi problemerne ligger i en anden kommune og skal løses her.
Derfor er det et problem, at man ikke skal, men kun kan inddrage regionale hensyn, når VVM-undersøgelserne skal placeres.
Alt i alt må jeg sige, at der er alt for mange kedelige ting i lovforslaget til, at en indimellem positiv debat om planlægningens rolle i det danske samfund kan få mig til at tro på, at Enhedslisten kan ende med at stemme for det.