runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Skaarup (DF), 1999-05-12:
Jeg må nok indrømme, at de meldinger, der kommer fra justitsministeren her, efter Dansk Folkepartis opfattelse er meget skuffende.
Vi havde håbet, at justitsministeren på baggrund af, at der nu er reelle tal for overtrædelser af § 246, den grove vold, var i stand til at sige, at regeringen nu vil se konstruktivt på det her.
Der kommer så nogle undskyldninger om, at de her stramninger måske heller ikke helt er slået igennem endnu, og at det er for lille et statistisk materiale.
Men erfaringen siger, at det materiale, der kommer for 1998 på det her tidspunkt af året, holder stik, når vi ser fremad.
Samtidig er der jo også en dommer, Ditlev Nielsen, der i B.T. samme dag siger, at han ikke køber argumentet om, at stramningerne ikke er slået igennem.
De er slået igennem, men problemet er altså, at det har været til den anden side.
Stramningerne har ikke fundet sted.
Det er blevet slappere domme, man har afsagt, og det synes jeg er problematisk.
Så vil jeg godt bede ministeren om måske at kigge på problemet lidt fra den anden side, for det, som regeringen også har været ude at sige nogle gange - det havde jeg egentlig også regnet med at ministeren ville sige i dag - er, at domstolene skal følge de signaler, der lå i voldspakken, altså at man skulle dømme hårdere også for den grove vold.
Det har man så ikke gjort.
Vil det betyde, at ministeren på den baggrund vil se på en eventuel mulighed for at idømme minimumsstraffe, hvilket vil sige, at domstolene under alle omstændigheder er tvunget til at idømme en minimumsstraf, så man er sikker på, at en grov voldshandling straffes med minimum et vist antal år?
Er det ikke noget, ministeren vil se på, sådan at vi får det vendt om, så den personfarlige kriminalitet bliver dømt hårdere fremover?
Frank Jensen (S), 1999-05-12:
Jeg kan oplyse over for hr. Skaarup, at det statistiske materiale, som hr. Skaarup og B.T. er enige om at lave konklusioner på, mener jeg er stærkt betænkeligt.
Lad mig bare trække et enkelt eksempel frem: Når hr. Skaarup vil konkludere, at der er tale om et fald i strafudmålingen fra 1997 til 1998 med baggrund i 15 konkrete domme, så lad os bare tage én konkret sag ud af de 15, nemlig en meget atypisk sag, hvor man idømte 6 måneders ubetinget fængsel.
For de øvriges vedkommende var der tale om et gennemsnit, der var langt højere.
Tager vi bare den ene sag på 6 måneder ud, så når vi altså op på, at der for de resterende 14 dommes vedkommende var et gennemsnit på 39,86 måneder.
Så er der pludselig tale om en skærpelse fra 1997
til 1998, for som hr. Skaarup jo selv refererede i sit indledningsspørgsmål, var der her tale om et gennemsnit på 39 måneder.
Sådan er det.
Man kan bruge statistik til mange ting.
Det afhænger af, hvad man vil, og hr. Skaarup vil altså med det her prøve at fremstille det, som om domstolene ikke har taget Folketingets meget store, brede flertals vedtagelse af skærpelser for de grove voldssager til efterretning.
Jeg kan love hr. Skaarup, at det har jeg fuld tillid til at de danske domstole har gjort og også vil gøre i fremtiden, og når vi får et bredere statistisk materiale som grundlag, vil hr. Skaarup komme til at se det. Så kan jeg svare, at jeg mener ikke, der er noget grundlag for at lave straffelovens generelle systematik om i forhold til begrebet minimumsstraffe.
Det er noget, der er taget ud af straffeloven for år tilbage, og jeg mener ikke, vi skal vende tilbage til det.
Jeg har fuld tillid til, at domstolene inden for de konkrete bevisførelser, som forelægges domstolene i konkrete sager, dømmer ud fra det, der både er straffelovens ånd og straffelovens bogstav.
Peter Skaarup (DF), 1999-05-12:
På baggrund af det, som justitsministeren har sagt her på regeringens vegne, kunne man jo godt have haft lyst til at spørge statsministeren, hvad hans holdning var, for
det var jo statsministeren, der i 1997 i nytårstalen så kraftigt sagde, at nu var det vigtigt at få strammet op over for den rigtig grove vold.
Men de opstramninger, der altså kom ud af det, kan jeg stadig væk ikke se har hjulpet noget, tværtimod.
Men det kan måske tolkes, som om justitsministeren giver
et tilsagn her i dag om, at man vil se på det på det tidspunkt, hvor ministeriet vurderer at tallene er mere troværdige.
Vi er nok af den opfattelse, at det bliver nogenlunde, som tallene er nu, men hvis Justitsministeriet nu skal se på det, hvornår vil man så i givet fald gøre det?
Hvornår regner man med at kunne evaluere voldspakken og hæve strafferammerne for den grove vold?
For det bliver med vores øjne i Dansk Folkeparti nødvendigt, hvis vi skal have fulgt op på de signaler, som statsministeren gav.
Endelig vil jeg godt på baggrund af de her ting spørge justitsministeren: Er det korrekt forstået, at voldspakkens virkninger ikke gælder ægtepar, altså vold mellem ægtefæller, hvor manden overfalder kvinden og der egentlig sker en voldshandling efter § 246, men inden for hjemmets fire vægge? Har man hørt en instruks, der er udsendt til politikredsene om, at man altså ikke skal bruge den hårdere strafferamme her?
Er det korrekt, eller er det forkert?
Frank Jensen (S), 1999-05-12:
Hvis hr. Skaarup ikke selv kan huske det, kan jeg erindre hr. Skaarup om, at det spørgsmål allerede er stillet af hr. Skaarup som et skriftligt spørgsmål til mig.
Det vil jeg svare hr. Skaarup på inden for de almindelige tidsfrister, vi har her i Folketinget.
Det vil jeg ikke bruge min taletid på nu.
Det får hr. Skaarup et skriftligt svar på i den kommende uge.
Jeg vil holde fast i det, der er hele omdrejningspunktet: Regeringen ønskede i de alvorligste voldssager at sikre, at der skete en skærpelse af strafudmålingen.
Det var en del af voldshandlingsplanen.
De er jo ligeglade med, om unge mennesker ødelægger deres liv ved, at de kommer ud i en kriminel løbebane.
Regeringen er optaget af, at man sætter ind med massiv forebyggelse, sådan at vi undgår de tragedier, der er for ofrene for kriminalitet, for så snart en gerning er begået, er der i enden af den et offer.
Derfor er regeringen stærkt optaget af, hvordan vi kan begrænse antallet af ofre for kriminalitet, og hvordan vi kan forbedre ofrenes retsstilling.
Det er gennemført.
Desuden har vi gennemført en massiv indsats af forebyggende karakter over for de unge, som vokser op i familier, som ikke er så trygge som andres, hvor der ikke er forældre, der kan give dem den kærlighed, der kan give dem det selvværd, der gør, at de kan holde sig væk fra kriminalitet.
Her er der sat ind med massiv økonomisk bistand
til kommunerne, så man kan sætte kontakt- og støttepersoner ind over for de pågældende børn.
Hr. Skaarup er ikke optaget af indholdet.
Hr. Skaarup er optaget af at vise udadtil til B.T.s læsere, at man kan klare al kriminalitet i Danmark bare ved at slå ned og sætte folk længere tid i fængsel.
Det er ikke løsningen.
Regeringen valgte målrettet at gå efter den alvorlige, grove kriminalitet, og hr. Skaarup kommer til at se som vi andre, at domstolene har taget det til sig.
Søren Søndergaard (EL), 1999-05-12:
»Kan ministeren bekræfte, at Politiets Efterretningstjeneste har været involveret i direkte undergravende virksomhed i forhold til Folkebevægelsen mod Nazisme?«
Peter Skaarup (DF), 1999-05-12:
Man er jo ikke vant til som spørger nærmest at blive angrebet for ikke at ville hjælpe inden for retspolitikken, f.eks. i retning af bedre forebyggelse.
Dér vil jeg sige, at jeg tror, det er et ønske, alle i Folketinget har, ikke bare ministeren, men også Dansk Folkeparti og andre partier, at man selvfølgelig allerhelst skal forebygge, at der kommer denne her grove kriminalitet.
Men når nu kriminaliteten er der, er det vores opfattelse i Dansk Folkeparti og også hos mange andre partier herinde, tror jeg, at befolkningens retsbevidsthed skal følges op med højere straffe for denne her grove vold.
Det er uacceptabelt, at der laves så meget grov vold i Danmark, og derfor bør de signaler, som statsministeren i øvrigt selv kom med i 1997, følges op med højere straffe.
Jeg kan altså bare konstatere, at der er en dommer, der udtaler, at så lang tid går der heller ikke i forhold til 1998-tallene, men domstolene lader sig ikke påvirke meget af de politiske meldinger.
Det betyder altså, at der er et problem i forhold til det her, og derfor er det drønærgerligt, at regeringen ikke vil indse det. Men vi kan bare efterlyse et svar på, hvornår regeringen gør det, og hvornår den vil komme med nogle initiativer her.
Frank Jensen (S), 1999-05-12:
Skal vi nu ikke holde fast i, hvad der er op og ned, hvad der er fakta i denne her sag?
83 pct.s stigning i strafmassen er ikke et udtryk for, at der er sket en vækst generelt i voldskriminaliteten.
Det er et udtryk for, at folk anmelder voldskriminalitet.
Folk anmelder i stigende omfang den type kriminalitet til politiet, og politiet fører den til opklaring og til domfældelse.
Der er sket en vækst i andelen af ubetinget frihedsstraf
på 58 pct.
Det er blevet kutyme nu, at voldssager ender med, at folk kommer i fængsel.
Det er ubetinget frihedsstraf, også i førstegangstilfælde.
Der er sket en vækst også i udmålingen af straffen, en
stigning på 19 pct.
Det er jo én stor succes.
Det gør jeg ikke, for det er ikke det, der er løsningen på kriminalitet i det lange løb.
Det er den forebyggende indsats: at vi undgår, at nogen kommer ud i kriminalitet, og at vi tager hånd om dem, der er på vej til at starte en kriminel løbebane, langt tidligere med konsekvente midler, så de kan se, at samfundet også kerer sig om dem, og så man får dem væk fra en kriminel løbebane.
Det er regeringens politik, ikke den, hr. Skaarup forfølger.
Hr. Skaarup har ret til at forfølge den, men fortsat - det fjerner ikke fokuset for regeringen.
Peter Skaarup (DF), 1999-05-12:
Er det i december måned, eller er det her i sommermånederne?
Det er der brug for efter vores opfattelse, og vi håber altså, at ministeren nu vil svare på, hvornår vi kan forvente handling.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-05-12:
Jeg har hverken mulighed for juridisk eller politisk lyst til at diktere, hvad kommissionsformanden mener om den retning, Europa skal have.
Han bliver udpeget af Ministerrådet, af Det Europæiske Råd, han godkendes af Det Europæiske Parlament og har sin helt selvfølgelig ret til ikke alene at have meninger, men også at give udtryk for dem.
Jeg er så ikke enig i en række af de synspunkter, han er fremkommet med, men det er jo en ganske anden sag.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-12:
Det er altså ikke korrekt, når det i pressen har været oplyst, at ministeren har udtrykt forståelse for visse af USA's synspunkter i hormonsagen, og det må vi så tage til efterretning.
Men jeg er nødt til at gentage mit spørgsmål og spørge ministeren: Når vi hele tiden har haft et hormonforbud her i Danmark og i EU, er det så ikke, fordi det hele tiden har været videnskabeligt velbegrundet, og at der ingen basis er for at rejse nogen som helst tvivl om, at det er sundhedsfarligt; at vi har vidst det hele tiden, at de delrapporter, der er kommet, kun bekræfter, hvad vi hele tiden har vidst, og at det er ministerens opgave at fremføre det over for amerikanerne?
Margrete Auken (SF), 1999-05-12:
Jeg vil gerne bekræfte, at vi i aftalen først og fremmest satsede på, at man skulle komme smøremidler i allerede eksisterende ting, så man fik noget til at ske, for der har faktisk været rigtig, rigtig mange forsøg. Jeg vil gerne bede ministeren bekræfte, at det højst er 7,5 pct. af midlerne, der skal afsættes til dette videncenter, for jeg har også fået henvendelser fra hr. Kristian Jensens amt med spørgsmål, som jeg selv er meget opmærksom på.
Altså lige bortset fra til
også at opsamle viden, for det er jo fornuftigt nok.
Det sidste, jeg godt vil spørge ministeren om, er: Hvad nu, hvis det skulle vise sig, at der i løbet af perioden bliver brug for, at vi også igangsætter noget forsøgsvirksomhed?
Prioriteringen skal være til smøremidler, men det forhindrer os vel ikke i på et eller andet tidspunkt at sige: O.k., lad os lige prøve at se, om noget kan lade sig gøre på den og den måde.
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-05-12:
Jeg må altså sige, at jeg aner ikke noget om, hvor hr. Keld Albrechtsen har det fra.
Det, jeg kan sige om mærkning, er sagt.
Der skal selvfølgelig være en ordentlig forbrugeroplysning - det går vi altid ind for, når vi taler om mærkning - men jeg bliver også nødt til at sige til hr. Keld Albrechtsen, at man må jo en gang imellem give kredit, når det er sådan, at der er noget, det er værd at give kredit over for. EU har som den første sammenslutning af lande besluttet sig for at tage forbrugerspørgsmål alvorligt, rigtig alvorligt.
Vi har besluttet, at når spørgsmålet er, om der er usikkerhed fra forbrugernes side, går der nogle klare komitéprocedurer i gang netop for at kunne være på forbrugernes side.
Det er også det, der sker nu.
Vi har bedt
Så må jeg sige til hr. Keld Albrechtsen, at jeg synes, det er meget flot, hvis man skulle drage en endelig konklusion ud fra en delrapport.
Hvis man har bedt om, at der skal laves et større, bredt samarbejde og en vurdering af de ting, venter man da med at drage sine konklusioner, til det arbejde, man har bedt om at få udført, er blevet udført.
I den mellemliggende tid har vi fortsat forbud mod import af hormonkød fra USA, og regeringen vil, når den har en ordentlig, sikker baggrund i begyndelsen af det nye år, sætte sig ned og vurdere spørgsmålet med udgangspunkt i forbrugernes sikkerhed.
Kristian Jensen (V), 1999-05-12:
Skal jeg forstå ministeren derhen, at der i denne 90 mio. kr.s-pulje overhovedet ikke vil blive afsat midler til nye forsøg, der skal bringe større klarhed over, hvordan man kan lave et kollektivt trafiksystem, som virkelig gør gavn i de tyndtbefolkede områder?
Videre med hensyn til den diskussion, der skulle være med hvert enkelt amt for at finde en finansieringsplan for enkelte mål til forberdring af kollektiv trafik: Har ministeren tænkt over, hvorvidt det skal være finansieringsplaner, der rækker ud over perioden og dermed alene belaster amternes økonomi?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-12:
Jeg synes, udenrigsministeren i sin besvarelse her i dag er meget formalistisk.
Han henfører meget til, hvad man har juridisk mulighed for, eller det hører hen under en anden institution, og det, Kommissionen i givet fald kommer med til en regeringskonference, er medlemslandene jo ikke forpligtet til at vedtage, osv., osv., osv.
Det er vi jo godt klar over alle sammen, tror jeg.
Men det, der er mit spørgsmål til udenrigsministeren, er: Er der ikke en politisk virkelighed, som udenrigsministeren bliver nødt til at forholde sig til, som handler om det helt enkle og historisk velkendte, at der er en løbende magtkamp mellem EU's institutioner - Kommission, Parlament og Ministerråd - og hvis ikke Ministerrådet med landenes regeringer er særdeles aktive og helt oppe på tæerne i den institutionskamp, så bliver Ministerrådet og dermed landenes repræsentanter taberne, og vinderne bliver i givet fald embedsmandskommissionen og Europa-Parlamentet.
Og er det det, den danske regering ønsker? Jeg har taget svarene indtil nu som udtryk for, at det i virkeligheden ikke er det, man ønsker, men finder udenrigsministeren så ikke, hvis det er således, at så skal den danske regering helt anderledes med ind i institutionskampen på Ministerrådets side?
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-05-12:
Der er lige trådt en ny Amsterdamtraktat i kraft.
Det er få dage siden.
Den fastlægger jo sådan set magtforholdene inden for EU, og det er den traktat, vi har at rette os efter.
Det er den politiske virkelighed.
Den kender jeg udmærket; jeg har sådan set selv været med til at lave den traktat og er tilhænger af den, så den virkelighed er velkendt for mig.
Og jeg mener ikke, at den virkelighed, jeg kender, er, at Ministerrådet og dermed de enkelte landes repræsentanter har mistet indflydelse. Til hr. Keld Albrechtsen - nej, det er ikke nyt, at Parlament og Kommission, om jeg så må sige står sammen imod Ministerrådet.
Det har faktisk været et mønster i EU's tilværelse i al den tid, jeg har kendt til arbejdet, også før Maastrichttraktaten under de gamle traktater.
Det har altid været et samspil mellem Kommission og Parlament, ofte for netop at lægge pres på Ministerrådet.
Så det er der ikke noget nyt i.
Det er det nye træk i udviklingen.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-12:
Jamen jeg synes, vi kommer lidt videre, men jeg bliver nødt til at sige til udenrigsministeren, at Amsterdam jo er udtryk for status.
Amsterdam er jo ikke udtryk for, hvad der nu sker fremover.
Det er jo den politiske kamp, der står foran os alle sammen, og derfor synes jeg også, udenrigsministeren må tage sit udgangspunkt i, at status er, at Europa-Parlamentet er blevet markant styrket ikke alene formelt, men også reelt i sin mulighed for at påvirke EU's lovgivningsproces og påvirke Kommissionen.
Det er et faktum med Amsterdamtraktaten.
Spørgsmålet er så, om den magt, Europa-Parlamentet nu har fået med Amsterdamtraktaten, skal kunne bruges til yderligere at erobre terræn over for bl.a. Ministerrådet og tiltage sig yderligere magt.
Det, Parlamentet traditionelt har brugt sin kompetence til, er jo også at forsøge at vinde mere terræn.
Og man kan sige, at det er en helt fair politisk kamp, at der er den her fight mellem institutionerne.
Der er det så bare min bøn til udenrigsministeren, at den danske regering klart er at finde på Ministerrådets side i den institutionskamp, og der synes jeg, at meldingerne er blevet lidt mere forplumrede, end de nok har været tidligere.
Det synes jeg er uheldigt, for det kan kun komme Parlament og Kommission til gavn.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-12:
Jeg vil godt bede ministeren bekræfte, at der faktisk er det nye i situationen, som vi kan se, når man læser bl.a. beretning fra Det Institutionelle Udvalg i EU-Parlamentet, at de opfatter det sådan i Parlamentet, at de faktisk har fastlagt et politisk mandat, som Prodi skal arbejde på.
Og Prodi har jo med stor lyst over for Parlamentet sværget en række punkter, han vil arbejde for.
Og vi ved jo, at Parlamentet så kunne stille Kommissionen til regnskab og eventuelt vælte Kommissionen til 1. januar, hvor der skal udpeges en ny Kommission, og på den måde sikre, at Kommissionen arbejder efter det politiske program.
Og jeg vil godt spørge ministeren, om ministeren ikke finder, at det er foruroligende, at Parlamentet, bl.a. ved brug af de nye bestemmelser i Amsterdamtraktaten, har været i stand til at tilkæmpe sig en sådan indflydelse på Kommissionens politiske linje.
Og jeg kan bestemt ikke se fortilfælde på, at det har haft et sådant omfang, som det problem har i dag.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-05-12:
Det er jo altså lidt forbløffende for mig at skulle stå og høre på, at nu skulle Kommissionen være vældig styrket, efter at det, der er sket, faktisk er, at den er fjernet af Parlamentet.
Men lad nu det ligge, det er så spørgernes opfattelse.
Det er ikke min.
Derimod er det min opfattelse - og det er jo korrekt - at med hensyn til de spilleregler, som Amsterdamtraktaten opstiller, har Parlamentet på nogle områder fået øgede beføjelser.
Det har jeg været tilhænger af.
Jeg har f.eks. været tilhænger af, at Parlamentet skulle have øgede beføjelser, når det drejede sig om miljøpolitik.
Her er Parlamentet en vigtig medspiller.
Det er også sådan, at kommissionsformanden på ét punkt har fået en væsentlig ny beføjelse: når der skal udpeges en ny Kommission, så foregår det jo i et samspil mellem regeringerne og kommissionsformanden.
Det har jeg også været tilhænger af.
Jeg synes, at en kommissionsformand skal have den chance, at han har indflydelse på, hvordan det hold ser ud, som han skal arbejde sammen med.
Det har vi diskuteret endeløst i forbindelse med folkeafstemningen.
Men jeg ser ingen risiko, hverken i de begivenheder, som spørgeren refererer til, eller i den virkelighed jeg kender, for at Ministerrådets indflydelse som politisk beslutningsorgan på nogen måde er mindre eller truet af de begivenheder, vi ser. Hermed sluttede spørgsmålet.
Søren Kolstrup (EL), 1999-05-12:
Transportrådet har den 14. april 1999 offentliggjort en rapport om »Beslutningsgrundlag for trafikinvesteringer«.
Rådet konkluderer på baggrund af konkrete analyser af beslutningsgrundlaget for bl.a. Odense-Svendborg-motorvejen, at det materiale, som danner grundlag for de politiske beslutninger, er utilstrækkeligt.
En af Transportrådets anbefalinger består i, at der tidligt i beslutningsprocessen for større trafikanlæg, som f.eks. Svendborg-Odense-motorvejen, skitseres så tilpas forskellige alternativer, at politikere og offentligheden får indsigt i en vifte af forskellige muligheder, omkostninger knyttet hertil og de tilhørende trafikale, miljømæssige og trafiksikkerhedsmæssige aspekter ved de forskellige muligheder og belysning af eventuelle konflikter heri, og at VVM-proceduren i tilknytning hertil opdeles i to dele - én knyttet til det strategiske valg og en anden til linjeføringer m.v.
I april 1999 udgav Transportrådet en rapport, der hed »Beslutningsgrundlag for trafikinvesteringer«.
I denne rapport lavede man en bedømmelse - en kritik - af den måde, hvorpå man har præsenteret store samfundsinvesteringer over for borgerne.
En af anbefalingerne går på, at inden man overhovedet går til de detaljerede drøftelser, skal man drøfte hovedstrategierne: Skal vi satse på kollektiv trafik f.eks., eller skal vi satse på vej?
Og det er Transportrådets anbefalinger, som jeg beder trafikministeren om at forholde sig til.
Sonja Mikkelsen (S), 1999-05-12:
Jeg er åben over for løbende at se på og drøfte beslutningsprocesserne i forbindelse med større trafikanlæg.
Og det gøres efter min mening bedst ved i de konkrete sager, når vi har opgaven, fra starten at tage stilling til, hvordan man vil tilrettelægge beslutningsprocessen, og så i øvrigt også være villig til at ændre den, hvis der skulle vise sig behov for det undervejs.
Vi må huske på, at der for store anlæg er tale om beslutningsprocesser, der strækker sig over meget lang tid.
Lad mig ved nogle eksempler illustrere, hvilke overvejelser der har været i forbindelse med nogle konkrete projekter:
Opgaven at sikre en fornuftig transportkapacitet og en væsentlig bedre trafiksikkerhed mellem Odense og Svendborg, ja, den opgave er der næppe mange, der har været uenige om.
Men i forbindelse med beslutningsprocessen, der ender med Odense-Svendborg-motorvejen, blev der faktisk gennemført analyser af forbedringen af jernbanen Odense-Svendborg for bl.a. at vurdere, om banen kunne erstatte en ny vej, og om de mulige trafikale konsekvenser i øvrigt.
Det er allerede besluttet, som spørgeren jo selv har medvirket til, at forbedre togtilbudet.
Det var på forhånd udelukket, at det kunne løse opgaven, nemlig at skabe mere jernbanekapacitet til øst-vesttrafikken og Sjællands togpendlertrafik.
Men der er arbejdet med tre overordnede alternativer, og der er i øvrigt gjort en række gode og spændende erfaringer med en tæt inddragelse af borgerne i beslutningsforløbet.
I forbindelse med Femer Bælt-forbindelsen undersøger vi både en eventuel fast forbindelse i en række forskellige alternativer og fortsat færgefart.
Så Trafikministeriet vil naturligvis lade sig inspirere af Transportrådets anbefalinger på samme måde, som viden og erfaringer fra anden side inddrages.
Søren Kolstrup (EL), 1999-05-12:
Indebærer trafikministerens synspunkt og villighed til at lytte til Transportrådet, at hun også er villig til at se på, at man så får en VVM-undersøgelse for de forskellige hovedstrategier, som måtte kunne anvendes, og først derefter - altså når man har lavet VVM-vurderingerne af hovedstrategierne og valgt en sådan - går til de mere detaljerede drøftelser, som selvfølgelig også kan underlægges VVM-vurderinger?
Jeg skal takke for svaret, idet jeg altså konstaterer, at ministeren er indstillet på at lave VVM-undersøgelser, hvad angår de strategiske hovedlinjer.
Jeg synes imidlertid, det kunne være interessant at høre, om ministeren kan sige, hvornår hun mener, det ikke er interessant at lave VVM-undersøgelser i forbindelse med de strategiske overvejelser.