Bendt Bendtsen (KF), 2001-05-31:
Ja, så står vi her igen til det, man kan kalde andenbehandlingen af afslutningsdebatten.
Regeringen insisterede jo på, at vi også holdt debatten for 2 uger siden.
Dette folketingsår har været præget af en konstruktiv opposition og en vrangvillig regering.
Vi i Det Konservative Folkeparti har fra denne talerstol fremsat og støttet en lang række forslag, som kunne have forbedret livet for mange danskere.
Vi har gang på gang forsøgt at motivere regeringen til at gennemføre lovgivning, som vi ved der er stor opbakning til ude i befolkningen, men alt for ofte har regeringen vendt mundvigene og tommelfingeren nedad, når oppositionens forslag er kommet til behandling.
Ca. 80 forslag er det blevet til.
Det er ærgerligt, det er beklageligt, men måske ikke overraskende, når man betænker, hvor konsekvent regeringen i de seneste år har foretrukket samarbejdet med det yderste venstrefløj frem for en konstruktiv dialog hen over midten af dansk politik.
Tillad mig at opremse blot nogle af de få gode forslag, som vi ofte sammen med Venstre har fremsat i år: Vi Konservative har foreslået lempeligere regler for adgang til hurtigere sygdomsbehandling.
Loven bør give mulighed for, at kommunerne kan yde hel eller delvis støtte til behandling på privathospital, speciallæge og lignende.
Regeringen afviste dette forslag.
Vi Konservative har foreslået at indføre nogle bedre kvalitetsstandarder i plejesektoren.
Kvaliteten af ældreomsorgen må styrkes.
Derfor bør kommunerne udarbejde kvalitetsstander for pleje- og omsorgsindsatsen, så man har muligheder for målinger og sammenligninger.
Vi Konservative har foreslået et objektivt tilsyn med plejehjemmene.
Det kostede blod, sved og tårer at få regeringen overbevist om nødvendigheden af et uvilligt tilsyn.
Vi Konservative har foreslået en afskaffelse af den obligatoriske modersmålsundervisning.
Kommunernes pligt til at tilbyde modersmålsundervisning bør ophæves.
Det er langt vigtigere, at indvandrere og flygtninge lærer dansk.
Vi foreslog, at pengene i stedet blev anvendt til at intensivere danskundervisningen for de fremmedsprogede.
Formålet var jo at styrke mulighederne for en vellykket integration også på arbejdsmarkedet.
Også dette forslag afviste regeringen.
Vi Konservative har foreslået at gøre noget ved de dynger af papir, indberetninger og underlige regler, som danske virksomheder bebyrdes med hver eneste dag.
Regeringen vil ikke lytte.
Vi Konservative har foreslået hårdere straffe til voldtægtsforbrydere.
Strafniveauet for voldtægt har siden midten af 1980'erne været støt faldende.
De opstramninger, vi har foreslået,
blev afvist af regeringen.
Vi Konservative har foreslået strengere straffe for vold.
Straffen for grov vold mod helt uskyldige mennesker er alt for lav set med vores øjne. Det Konservative Folkeparti vil hæve strafferammerne, så domstolene forstår, at disse forbrydelser skal straffes hårdere.
Regeringen har sammen med venstrefløjen i dag her i salen afvist dette forslag.
Vi Konservative har forsøgt at få skærpet straffene for indbrudstyveri.
Også det fik vi afvist.
Fælles for de forslag, jeg her har nævnt, er, at befolkningen er enig med os. Den borgerlige opposition har både gennem tale og handling vist, at der eksisterer et reelt og konstruktivt alternativ til den nuværende regering.
Den borgerlige opposition har en politik, som på alle områder giver svar på de forventninger, som borgerne egentlig med rette kan have til lovgiverne.
I december sidste år blev den nye EU-traktat vedtaget i Nice.
EU burde med Nicetraktaten på plads kunne gå hurtigt videre med optagelsen af de øst- og centraleuropæiske lande.
Desværre har foråret og forsommeren nemlig igen bragt EU-samarbejdets mindre pæne sider frem.
De sydeuropæiske
lande med Spanien i spidsen kvier sig ved at opgive milliardtilskud, som i fremtiden skal gå til hjælp til de langt fattigere lande i Øst.
Heldigvis er det nu lykkedes at finde et kompromis, så princippet om arbejdskraftens frie bevægelighed, et helt grundlæggende princip for EU-samarbejdet, også vil gælde for de nye lande. 2 år generelt i overgangsordning er acceptabelt.
Lad os da håbe, at Tyskland og Østrig ikke vil benytte sig af muligheden for at forlænge begrænsningen i yderligere 5 år.
Vi Konservative mener, at jo hurtigere ansøgerlandene får adgang til markedet, også arbejdsmarkedet, desto bedre vil integrationen gå.
Straks da de mellem- og østeuropæiske lande frigjorde sig fra Sovjetunionen og kommunismen, ønskede
Det Konservative Folkeparti en hurtig optagelse af dem både i EU og NATO.
Tre af dem er nu blevet medlemmer af NATO, men ingen er blevet medlemmer af EU.
Vi finder det egentlig lidt beskæmmende, at der skal gå så lang tid.
Alle har kaldt udvidelsen mod øst en historisk opgave.
Derfor er det også en historisk fadæse, hvis udvidelsen forpasses, fordi stemningen i ansøgerlandene under den lange ventetid vender sig mod medlemskabet af EU.
Danmark skal næste år varetage formandsposten i EU i et halvt år.
Det Konservative Folkeparti vil opfordre alle til, at vi nu sætter udvidelsen øverst på dagsordenen for det danske formandskab.
Vi var først med anerkendelsen af de baltiske lande.
Vi har et særligt ansvar for at føre processen til ende.
Regeringen budgetterer med, at arbejdsstyrken skal stige med 85.000 personer frem til 2010.
Målet er sympatisk, men det er usandsynligt, at regeringen formår at indfri det, først og fremmest fordi regeringens store 2010-plan er blottet for initiativer, der bare tilnærmelsesvis kan sandsynliggøre stigningen i arbejdsstyrken.
At arbejdsstyrken og dermed skattegrundlaget er en af regeringens mange akilleshæle blev jo også understreget i den forløbne uge af vismændene.
Vismændene deler heller ikke regeringens høje forventninger til stigningen i arbejdsstyrken.
Det største problem for danskerne i den sammenhæng er, at bristede forudsætninger uvægerlig vil føre til endnu højere skatter.
Stiger arbejdsstyrken ikke, må der prioriteres i den offentlige sektor.
Det formår regeringen ikke, og derfor er skatten steget.
Det vil den fortsætte med, ligesom det er gået de seneste 8 år, hvor skatten er gået op
Vi har set, at regeringen slår sig meget og udviser stor kreativitet for at fremvise tal, der viser, at danskerne ikke betaler mere i skat i dag end for 8 år siden.
Men ude omkring på arbejdspladserne og i de enkelte hjem er ingen i tvivl.
Danskerne ved godt, at når amts-, stats- og kommuneskat er betalt, når afgifterne på el, vand og varme og benzin er betalt, når pinsepakkens fulde indvirkning er slået igennem, så bliver der altså mindre og mindre tilbage til dem selv og mere og mere til det offentlige.
Ejendomsværdiskatten er et lysende eksempel på de mange skattestigninger, der har ramt danskerne.
Den såkaldte tekniske omlægning fra lejeværdi- til ejendomsværdiskat vil alene medføre en skattestigning på over 5 mia. kr., når reglerne er fuldt slået igennem.
Den højere boligbeskatning betyder, at det bliver dyrere at bo i egen bolig.
Det ved vi allerede nu, og det vil jo også særlig på sigt virke som en prop i hele boligmarkedet.
De høje boligskatter skader derfor alle boligejere og særlig mulighederne for at skabe et ejerboligmarked, hvor også unge førstegangskøbere kan få fodfæste.
Det finder vi Konservative aldeles urimeligt.
Konklusionen for os er klar: Regeringen har ikke været i stand til hverken at styre skatterne, de offentlige udgifter eller undgå faldet i arbejdsstyrken.
Arbejdsstyrken er ikke steget, den er derimod faldet, og regningen bliver naturligvis sendt til skatteyderne.
Det forløbne år har på forunderlig vis afsløret, at Socialdemokratiet på et helt centralt punkt står ret isoleret i dansk politik.
For 2 år siden var vi de første, der nævnte behovet for, at skatten må ned.
Dengang stod vi relativt alene.
Vi fastholdt vores synspunkt, fordi vi ved, at der ingen vej er udenom i den diskussion.
I en stadig mere international verden, hvor de omkringliggende lande sænker skatterne, må danske politikere tage problemet med verdens højeste skattetryk alvorligt.
Og vi har med interesse set det skred, der er sket i Folketinget i den mellemliggende periode.
I dag har langt de fleste partier fremlagt forslag til, hvordan skatternes evindelige bevægelse opad kan stoppes.
Vi i Det Konservative Folkeparti har givet vores bud på, hvordan vi ønsker at styrke incitamenterne til, at flere arbejder mere, nemlig ved at øge den enkeltes gevinst ved at arbejde.
Mellemskatten skal væk; den skat som ni ud af ti fuldtidsbeskæftigede må betale.
Fjerner vi den, vil skatten på den sidst tjente krone falde med 5,5 procentpoint.
Det kan mærkes, og det vil virke.
Vi har med glæde set, at Det Radikale Venstre peger i samme retning med sit skatteudspil.
Vi deler dog ikke den radikale forestilling om finansiering.
Vi siger nej til højere ejendomsværdiskatter og øgede benzinafgifter.
Men Det Radikale Venstre har erkendt problemet, og vi er klar til at forhandle. På lignende måde er andre partier kommet med hvert deres bud på, hvordan vi får snor i skatten.
Og vismændene og OECD og alle mulige andre har peget på behovet for skattelettelser.
Men vi mangler Socialdemokratiet.
Hver gang vi spørger ind til det, får vi et undvigende svar.
Skatteministeren nedsætter udvalg og forsøger at sparke bolden til hjørnespark, man siger ikke tingene ligeud.
Mit spørgsmål er ganske enkelt: Kunne vi ikke få Socialdemokratiet til at tone rent flag, hvorfor gå og putte med det, kunne vi ikke få det store parti til at indrømme, at man har sat sig på det absolut ledige synspunkt i dansk politik, nemlig at skatten skal stige?
Få det nu sagt rent ud: Socialdemokratiet har faktisk tænkt sig at lade personskatter og ejendomsværdiskatter og grønne afgifter stige endnu mere de kommende år.
Vi Konservative har regnet på, hvor meget regeringens skattepolitik har kostet danskerne siden 1998.
500 kr. om måneden er prisen for en lavtlønnet med egen bil og bolig i løbet af bare 4 år.
Det ville være befriende, hvis vi kunne få en socialdemokrat til at erkende denne sandhed, og befriende, hvis vi samtidig fik en bekræftelse af, at det var kernen i socialdemokratisk skattepolitik.
Socialdemokratiet underholder for tiden med, at nu vil man sætte mennesket først.
Det lyder egentlig som en rar fornyelse af socialdemokratisk politik, men det er naturligvis valgflæsk.
Socialdemokratiet har i årtier været garant for præcis det modsatte, nemlig systemet først, dernæst systemet og skulle det gå ud over nogle individer, så skidt med det.
I det forløbne folketingsår har vi også set flere eksempler på, hvordan rangordenen mellem system og menneske er med en socialdemokratisk ledet regering.
Vi har jo med tydelighed set, hvem det er, Socialdemokratiet kæmper for i erhvervslivet.
Jeg tænker her på Combussagen.
Det er da i hvert fald ikke den lille mand, ham, der underholder sig og sine med en eller to busser, næ, den slags mennesker kommer bestemt ikke før systemet i den socialdemokratiske optik, så hellere kaste penge og skattekroner i et statsejet selskab, der bevidst går ind og underbyder alt og alle, mens små private vognmænd lukker deres forretning.
Når regningen skal betales, står den ene eller den anden trafikminister med hænderne ude til siden, og de har ikke engang røde ører. Den samme slående opførsel ser vi også i forbindelse med, at man er i fuld gang med et kaste både mekanikere og pladesmede ud i arbejdsløshed.
Socialdemokratiets evige jagt på flere indtægter har betydet, at det nu ved lov er slut med at reparere på brugbare biler.
Jeg tænker her på reglerne om ny registreringsafgift for skadede biler.
Formålet er kun ét eneste, nemlig at skatteministeren vil have flere penge ind i registreringsafgift, at pladesmeden, menneskerne bliver arbejdsløse betyder åbenbart mindre, så længe systemet får, hvad det skal have. Jeg noterede mig statsministerens ord i dag om afmagtsfornemmelsen, når folk skal fyres, og noget om, at markedskræfterne ikke skal frasortere mennesker.
Jeg tror, at der står folk i blå smækbukser, der føler sig lidt trådt på i denne her anledning, og miljømæssigt er det jo fuldstændig tosset.
Et andet sted, hvor jeg har svært ved at se, at mennesket kommer først med den nuværende regering, er i det danske sundhedsvæsen, medmindre man selvfølgelig hentyder til, at mennesket først betyder en placering på en af sundhedsvæsenets utallige ventelister.
Sundhedsvæsenet er forstenet i strukturen.
Vi Konservative har klart meldt ud hele tiden, at amterne skal nedlægges, og foreslået, at sygehusene i stedet skal overgå til tre sygehusregioner.
Vi har alt for mange sygehusmyndigheder.
Men det ønsker regeringen jo ikke at tage en diskussion af, sådan er systemet jo.
Vi er ikke bange for at se på nye muligheder inden for det område med en lille ramme til sygehusene og så et meget større beløb for den enkelte behandling.
Man har gjort noget af det samme i Norge
, vi behøver ikke at opfinde den dybe tallerken. Vi har jo så også allerede nu meldt ud, at vi ikke er bange for at tænke nyt.
Giver vælgerne det borgerlige Danmark regeringsmagten, nedsætter vi en kommission.
Målet for os Konservative kender alle godt: Vi vil af med amterne.
Lad os nu på det her område få undersøgt, hvordan vi effektiviserer, hvordan vi undgår dobbeltadministration og meget mere, så kender vi godt resultatet: Vi har ikke brug for tre skatteudskrivnende led. Vi Konservative mener ikke, hverken økonomisk eller moralsk, at Danmark har råd til et middelmådigt sundhedsvæsen, der lader de syge stå i kø, blive dårligere og måske glide ud af arbejdsmarkedet.
Vi har jo set andre lande i Europa være nr. 1 i verden med et skattetryk, der er meget, meget mindre, men de kan behandle deres syge.
Det her er et spørgsmål om prioritering, og den tager man ikke.
Jo, så har vi også set systemtankegangen meget tydeligt, ja, faktisk i fuld flor, da Det Konservative Folkeparti sammen med Venstre fremsatte forslaget om at forlænge barselorloven.
Hvem var det, Socialdemokratiet kæmpede for i den sag?
Var det menneskene, var det børnene, deres forældre og deres frie valg?
Nej, nej, det var systemerne.
Den politiske ordfører, fru Pernille Blach Hansen, farer med det samme ud i medierne og udstikker linjen: Der skal ikke gives frihed, der skal i stedet bygges institutioner og ansættes pædagoger. Nu behøver en pasningsgaranti jo ikke at udelukke det ene fra det andet.
Vi behøver jo ikke at udelukke en barselorlov, og den socialdemokratiske ordførers holdning overlevede da heller ikke særlig længe.
Hvad gjorde man så?
I stedet rakkede man ned på forslagsstillerne; nu var det dybt utroværdigt, nu blev det betegnet som det største bluffnummer.
Da vi så fremsatte forslaget, fik Socialdemokratiet endnu et problem.
Nu måtte de erkende, at der findes partier, der rent faktisk lader ord følge handling, og hvad så?
Lod de mennesket komme først?
Nej, Socialdemokratiet gik fra et nej til længere barsel til et ja med tvang.
Ville de respektere, at der findes danskere, der godt mener, at de selv kan varetage friheden til at bestemme over deres liv?
Nej, det går jo ikke uden et godt, gammelt socialdemokratisk opdragende element, nogle vil kalde det tvang.
Socialdemokraterne vil nu tvinge danske fædre til at have orlov.
Hvis familierne ikke vil følge den sande socialdemokratiske opfattelse, så er det bare ærgerligt, så skal orloven bortfalde.