Villy Søvndal (SF), 2003-04-29:
I dag diskuterer vi verdens mest omfattende, mest bekostelige, mest avancerede fremtidige militærprojekt, nemlig Danmarks og selvfølgelig især Grønlands deltagelse i missilskjoldet.
Vi diskuterer et projekt, der er budgetteret og allerede i sin nuværende udformning har kostet hundredvis af milliarder dollar - verdens samlede bistandshjælp over en årrække - og som efter eksperters vurdering også på høringen sandsynligvis ikke kommer til at virke.
Men det kan man jo ikke vide med sikkerhed.
Endelig diskuterer vi et projekt, der er rettet mod en trussel, som alle vist erkender ikke eksisterer i dag, idet ingen slyngelstater i dag har missiler, der kan nå Europa eller USA.
Hvorfor er det så så farligt at diskutere et projekt, der har de karakteristika?
Fordi enhver sikkerhedspolitisk vurdering har to afgørende omdrejningspunkter.
Det ene lyder: Hvad er modpartens kapacitet?
Og det andet: Hvad er modpartens hensigter?
Eller sagt lidt mere direkte: Ingen er vist i tvivl om, at USA i dag udgør verdens militært set altdominerende supermagt.
Derimod er der mange og vel et stigende antal af verdens befolkninger og regeringer, der er betænkelige ved den nuværende amerikanske administrations hensigter.
Hvis nogen er i tvivl, så synes jeg, at det i høj grad blev bekræftet på høringen i onsdags, hvor viceforsvarsminister J. Dyer Crouch blev spurgt, om USA er villig til at lade sig begrænse af et antal aftaler, der sikrer, at de skrækscenarier, som nogle har fremrullet, ikke kan blive til noget. Nej, var det helt entydige svar.
USA ønsker ikke nogen form for begrænsninger i form af internationale aftaler.
For mig er det ikke overraskende - og det er jo ikke et antiamerikansk synspunkt - for det svarer jo bare til Bushadministrationens generelle holdning, hvad enten vi diskuterer miljø, straffedomstol, prøvesprængning, FN osv.
USA ønsker at gå selv og mener sig stærk nok til at gå selv.
Og mener i øvrigt, man med den nuværende administration har en historisk mission i at gå selv.
Det er lige præcis det, der gør både den her diskussion så vigtig lige nu, og missilskjoldprojektet så sprængfarligt.
Jeg synes i øvrigt også, det blev tydeligt understreget af den kinesiske repræsentant, og undskyld mig, men det er nu ganske interessant at høre repræsentant efter repræsentant fra regeringspartierne og Dansk Folkeparti stå og sige, at det her ikke vil få konsekvenser i Kina, mens kineserne siger det modsatte og sagde det modsatte på høringen.
Guoliang Gu sagde, at Kina vil reagere på de foreliggende amerikanske missilskjoldplaner ved at accelerere sit strategiske moderniseringsprogram, udvikle modforholdsregler for at kunne omgå systemet samt øge det samlede omfang af sine atomare styrker.
Tydeligere kan det ikke siges.
På den baggrund forekommer også den danske redegørelse, altså ekkoet fra Washington, på en række områder
at være direkte misvisende ud over at være et partsindlæg, der helt enøjet er skrevet under mottoet: »Hvad fatter gør, er altid det rigtige«. Redegørelsen afviser, at projektet kan føre til kinesisk oprustning og dermed et nyt våbenkapløb i modsætning til alle tilgængelige kinesiske udsagn.
Redegørelsen afviser i modsætning til al sandsynlighed, at Grønlands sikkerhed bliver mere udsat.
Man kan diskutere hvor meget, men jeg synes, det nærmer sig det påståelige at
Redegørelsen er endvidere bygget op på det underdanige grundsynspunkt, at vores sikkerhedsinteresser altid er samstemmende med USA's sikkerhedsinteresser.
Var det bare så let, at vi altid havde sammenfaldende interesser med USA. Vi vil fra SF's side advare imod et projekt, der vil beslaglægge ufattelige ressourcer, der kunne anvendes bedre, der vil skabe nye modsætninger og starte en ny kaprustning på avanceret militærteknologi og inddrage rummet i kaprustningen og placere Grønland i en langt mere udsat position.
nej tak til Powell til at modernisere Thule.