runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Hans Peter Baadsgaard (S), 1998-01-30:
Indførelsen af en autorisationsordning for administratorer som foreslået har det formål, at vi skal sikre os, at der er en god beskyttelse af lejere, ved at uefterrettelige udlejere bliver holdt borte fra dette område.
Det er et formål, som vi er helt enige i, og det er da også med i de overvejelser, vi gør os, når vi vurderer, hvordan en ny lejelov skal se ud.
Vi vil have en lejelov, der kan slå ned på uefterrettelige udlejere eller administratorer, men spørgsmålet er, ligesom boligministeren var inde på, om vi ikke kan opnå det på en mindre bureaukratisk eller mere enkel måde end ved at indføre en autorisationsordning.
Her tænker jeg på, at de regler, vi i dag har i lejeloven, for, hvordan man kan frakende en udlejer retten til at administrere, kunne skærpes, og man kunne lade dem gælde også for administratorer.
Det var en vej at gå, som vi gerne vil have vurderet, inden vi giver os i kast med det her.
Det vil i hvert fald fylde væsentligt mindre i lejeloven, end hvis vi skal have opbygget et regelsæt for en autorisationsordning, så det vil vi gerne have vurderet, men vi er enige i, at vi skal have nogle regler, der kan forfølge de mål, som er forslagsstillernes intention.
Vi afviser altså forslaget, som det ligger her, men har disse positive bemærkninger til intentionerne, og så skal jeg samtidig på Centrum-Demokraternes vegne meddele, at de også afviser forslaget.
Ole Løvig Simonsen (S), 1998-01-30:
Jeg vil denne gang tillade mig at komme med nogle saglige bemærkninger og korrektioner til det, hr. Kim Behnke har sagt.
For det første var Aalborg en af de byer, der fik mest.
Dernæst vil jeg gerne sige, at vi ikke taler om 400 mio. kr., der sådan daler ned; vi taler om investeringsrammer.
Den statslige udgift er i 1998 0 kr., og så vidt jeg husker, er den i 1999 mellem 1,6 og 2 mio. kr., stigende de følgende år til maks. 8-9 mio. kr.
Sådan forholder det sig.
Det er mere for at sætte det ind i rammen, for man har også nogle andre steder haft indtryk af, at det var 400 mio. kr. i direkte tilskud.
Det er det ikke.
Det er altså en investeringsramme, hvor vi betaler en del af renteydelsen på de lån, der skal tages. Så siger hr. Kim Behnke også: Jamen det er da klart, at når man har sådan en spand stående, så vil alle komme.
Men fakta er jo faktisk, at i de tidligere år, hvor vi har brugt den samme måde til privat byfornyelse - som nu hedder aftalt byfornyelse, hvor vi har afsat 800 mio. kr. - var det ikke muligt at komme af med pengene, fordi der måske ikke var et ønske.
Så har vi selvfølgelig forbedret det, det er jo klart, men det var meget svært at se, at presset ville blive så stort, fordi vi ændrede lidt på reglerne.
Men det blev det altså.
Det må vi jo erkende.
Vi kan i og for sig så kun glæde os over, at folk gerne vil have nogle velholdte lejligheder og også selv er villige til at betale.
De kommer jo selv til at betale størstedelen.
Endelig er der spørgsmålet om advarsler.
Det er da rigtigt, som hr. Villy Søvndal siger, at havde vi taget det hele til offentlig byfornyelse, havde vi ikke stået i den situation.
Det kan jeg godt se.
Vi lavede en aftale med Venstre og De Konservative, hvor aftalen om byfornyelse var et væsentligt element, hvor vi prøvede at gøre det nemmere administrerbart, og det er det blevet.
Men det er klart, at når der er 400 mio. kr. til en ansøgningsmasse på omkring 5 mia. kr., så er der altså ikke mange, der kan få, uanset hvordan man gør det.
Det sidste, jeg i den forbindelse skal sige til hr. Villy Søvndal, er, at det er rigtigt, at vi får brevet den 19. december, men hvis vi skulle have stoppet det, skulle vi have lavet en lovgivning med tilbagevirkende kraft.
Den 19. december var vi på vej hjem på juleferie, og vi startede herinde igen den 13. januar.
Derfor gjorde vi, hvad vi kunne, nemlig at tjekke, om systemerne fungerede.
Det gjorde de, men resultatet var ikke af en sådan art, at vi vil gentage det.
John Vinther (KF), 1998-01-30:
Heller ikke Det Konservative Folkeparti kan støtte forslaget.
Vi ønsker at bevare administrationen som et frit erhverv, og vi ser ikke noget formål med og har ikke noget ønske om at skabe endnu en bureaukratisk organisationsordning. Derfor må vi afvise forslaget.
Til gengæld har vi noget mere sympati for den anden del af SF's forslag.
Det kan da godt være, det er ønskværdigt, at vi effektiviserer lejelovgivningens regler om fratagelse af retten til at udleje og måske også i den forbindelse inddrager administratorer i det regelsæt.
Det vil vi meget gerne gå ind og deltage i en drøftelse af, men det er måske i virkeligheden noget, der bedst er egnet til at blive sat i sammenhæng med drøftelsen af en helt ny lejelov.
Vi må som sagt afvise forslaget, som det foreligger.
Villy Søvndal (SF), 1998-01-30:
Nogle afviser fuldstændigt, at det er et problem.
I liberalismens hellige navn bliver der boliger til dem, der bliver boliger til, og så er der nogen, der ikke bliver bolig til.
Regeringspartierne siger: Egentlig vil vi godt, og egentlig synes vi også, det er forkert, men vi vil ikke rigtig noget, når det kommer til stykket.
Det er sagen.
Det er konklusionen på den her debat.
De samme kommuner, som ikke bidrager, vil også efter det her kunne undlade at bidrage.
Men som bekendt diskuterer vi i SF gerne integrationslovgivning.
Jytte Wittrock (S), 1998-01-30:
Så vi kan ikke anbefale det, men afviser det.
Jeg skal samtidig afvise det på CD's vegne.
Jens Hald Madsen (V), 1998-01-30:
Normalt er fru Kirsten Jacobsen og Fremskridtspartiet altid hurtigt ude, men her må man sige, at fru Kirsten Jacobsen er kommet lidt bagud også mediemæssigt.
Faktisk har det her været noget af en farce.
Vi har været med til lovforslaget, og vi synes, det er en god lov, som støtter de nødvendige forbedringsarbejder i de private andelsboliger og i de private udlejningsejendomme.
Vi er også - som man kan se i loven - gået ind for først til mølle-princippet.
Vi har set på, at man har foreslået brug af Internet, og vi synes jo egentlig, at det var en naturlig ting at bruge den nyeste teknologi.
Her stopper det sådan set fra vores side, for det, det så deler sig op i, er, at det er boligministerens ansvar at sørge for, at det rent praktisk kan administreres og benyttes.
Derfor må man jo sige, at boligministeren på et relativt tidligt tidspunkt - i hvert fald også i året 1997 - fik advarsler om, at der måske kunne forekomme nogle problemer.
I 1998, den 3. januar, gjorde jeg selv opmærksom
på det, fordi man gjorde opmærksom på, at det måske i andet led - efter at ansøgerne havde stået i kø om natten - når Internetløsningen skulle bruges, kunne give nogle problemer.
Det afviste boligministeren.
Boligministeren havde chancen for at stille det i bero.
Vi må så sige, at vi har fået de svar, vi skulle, og at det blev stillet i bero på et senere tidspunkt.
Vi fik svar
fra Justitsministeriet om, at der er et retskrav, og at der intet er at gøre.
Det må vi så tage til efterretning.
Vi vil selvfølgelig gå ansvarligt ind og prøve at få ændret det
fremover
Der har været tale om, at man skulle prøve at kompensere
for 1998.
Her vil jeg gerne sige, at dér var spørgsmålet om, hvor midlerne skal tages fra.
Og det, man så har været inde på, er, at midlerne måske skulle tages fra 1999.
Dér er det Venstres klare opfattelse, at vi da ikke, når vi får en borgerlig-liberal regering, er interesserede i, at de rammer, vi skal anvende, skal blive frataget nu på grund af, at en socialdemokratisk boligborgmester laver en administrativ fejl.
John Vinther (KF), 1998-01-30:
Jeg bliver nødt til at sige til Fremskridtspartiet, at det beslutningsforslag, vi nu behandler, kandiderer til og efter min ringe opfattelse har
en ikke urealistisk chance for at vinde prisen som årets mest overflødige beslutningsforslag.
Det, Fremskridtspartiet foreslår, er, at man skal sætte fordelingen af de midler, der er afsat til privat boligforbedring i bero, indtil man har fået Justitsministeriets besvarelse af, om en omfordeling kunne ske, uden at der ville være tale om lov med tilbagevirkende kraft.
Begge dele er opfyldt, og derfor er beslutningsforslaget fuldstændig overflødigt.
Det Konservative Folkepartis melding på det, der vel er substansspørgsmålet, skal også være ganske klar: Fordelingen af midlerne for 1998 har været en farce.
Det har været præget af tilfældigheder, og det sker ikke igen, i hvert fald ikke med konservativ deltagelse.
Jeg har også noteret mig, at boligministeren åbent har sagt, at nu sætter vi os til forhandlingsbordet og forhandler om, hvordan vi fordeler pengene for 1999 og frem.
Vi skal nok finde en måde, og vi skal også nok finde en måde, som det teknisk kan lade sig gøre på, uden at man kommer ind i det her cirkus én gang til.
Det er rigtigt, at jeg som ordfører for Det Konservative Folkeparti har sagt, at vi ville gå ind for en omfordeling af 1998-midlerne, men under den klare forudsætning, at det kunne ske, uden at der ville være tale om lov med tilbagevirkende kraft, og altså uden at de, der var kommet til pengene, kunne rejse et erstatningskrav.
Det har vi nu fået afklaret, og det kan ikke lade sig gøre.
Derfor betragter vi fra konservativ side sagen som værende afsluttet.
Der er betalt nogle meget dyre lærepenge, men vi tager til efterretning, at man altså ikke kan lave omfordeling for 1998, uden at det vil ske med tilbagevirkende kraft, og det ønsker vi ikke at medvirke til.
Hvis Fremskridtspartiet insisterer på - det vil jeg sådan set fraråde dem - at lade dette beslutningsforslag komme til anden behandling, så kan Folketingets medlemmer stemme imod, de kan stemme for, eller de kan undlade at stemme.
Det gør ingen forskel, det er hamrende ligegyldigt, for alt, hvad Fremskridtspartiet foreslår i dette beslutningsforslag, er opfyldt.
Det er spild af tid, og det havde været klædeligt også for Fremskridtspartiet, om man ikke havde spildt Folketingets tid med et så inderligt overflødigt forslag.
Villy Søvndal (SF), 1998-01-30:
Fremskridtspartiets beslutningsforslag er udtryk for det modsatte af at være klog på forhånd, nemlig at være klog, når man konstaterer, at noget gik galt.
Og det er selvfølgelig en disciplin, man altid kan findyrke.
Hvis der er nogen, der har grund til at pudse glorien i den her sag - det mener jeg i virkeligheden ikke der er -
er det vel alene SF.
Vi advarede faktisk boligministeren på baggrund af en konkret henvendelse, der meget præcist beskrev, hvordan det her begivenhedsforløb ville komme til at udvikle sig.
Vi sendte det over til boligministeren og spurgte, om det ikke var muligt at forhindre det, for vi så jo straks, at når Venstre og De Konservative havde lavet noget sammen med regeringen, så var sandsynligheden for, at noget kunne gå galt, meget stor.
I den situation har vi altid en rød lampe, der blinker.
Vi advarede, kan man sige, men advarslen blev overhørt.
Man kan vel uddrage det af sagen her, at det skal man lade være med en anden gang.
Så kan man til selve indholdet i forslaget sige, at det, der er sket, er, at bl.a. København og Odense blev snydt, fordi København indtastede et forkert password på Internettet.
Det er et for tilfældigt fordelingsprincip.
Vi kan dog ikke gøre det om.
Det ville være at komme fra asken i ilden, for dermed ville man påtage sig et erstatningsansvar.
Derfor kan vi ikke støtte Fremskridtspartiets forslag.
Jeg har set, at hr. Hans Peter Baadsgaard, Socialdemokratiets boligpolitiske ordfører, har overtaget SF's idé om, at man ved næste års fordeling sammenlæste dette og næste år, og det er selvfølgelig altid fint, når man lader sig inspirere gode steder fra.
Dorit Myltoft (RV), 1998-01-30:
Jeg skal på vegne af Det Radikale Venstre takke boligministeren for den grundige redegørelse, og på grundlag af konklusionerne heri vil jeg afvise dette beslutningsforslag.
I Det Radikale Venstre var vi positive over for at se på, om det var muligt med en eller anden form for kompensation, men herom var der som bekendt ikke flertal blandt de partier, som står bag loven.
I Det Radikale Venstre vil vi positivt deltage i forhandlinger om fremtidige metoder til fordeling af den pulje, der vil blive besluttet ved finanslovbehandlingen.
Sonja Mikkelsen (S), 1998-01-30:
Jamen jeg er bange for, at forslaget ikke virker.
Det kan godt være, at man kan presse Gentofte til at bygge nogle flere almene boliger.
Man kan også give dem adgang til det på en anden måde end den, de har i dag.
I dag kan de jo også skaffe sig adgang til anvisningsret i den private udlejningsmasse.
Det har vi jo sikret dem endda for statens regning, og det gør vi endnu bedre med den integrationslov, der nu ligger til behandling her i Folketinget.
De har jo mulighederne, værktøjerne er til stede.
De kan endog købe private ejendomme, private boliger, private parcelhuse, hvis det er det, der er behov for for at skaffe boliger.
Problemet er, at Gentofte kommunalbestyrelse ikke har viljen, og det hjælper hr. Villy Søvndals forslag ikke på.
Det er klart, at vi må følge med i, om de generelle boligsociale opgaver bliver løst i alle kommuner, ellers må vi jo finde nogle andre veje til at sikre, at de bliver løst.
Det er jeg fuldstændig enig i.
John Vinther (KF), 1998-01-30:
Nu lyder det, at det, man ønskede, ikke var, at de to mål, der er opstillet i beslutningsforslaget, skulle opfyldes, men at man tværtimod ønskede en debat.
Den kunne man have fået med en forespørgsel, eller man kunne have gjort det logiske at skrive det i beslutningsforslaget.
Det har man ikke gjort.
Derimod har man foreslået to ting, som er opfyldt, og dermed er beslutningsforslaget inderligt overflødigt. Så vil jeg sige til hr. Kim Behnke, at når jeg brugte vendingen, at der er betalt dyre lærepenge, så var det nu sådan mere billedlig talt.
Jeg tænkte ikke på de 400 mio. kr., der er brugt.
Det er ikke min opfattelse, og det er ikke Det Konservative Folkepartis opfattelse, at de penge er spildt.
Vi må formode og forudsætte, at de trods alt går steder hen, hvor der rent faktisk udføres arbejde og forbedringer, vedligeholdelse og moderniseringer for midlerne.
Så selvfølgelig vil midlerne blive brugt til det, der var formålet.
De er ikke spildt.
Jens Hald Madsen (V), 1998-01-30:
Må jeg ikke sige til hr. Kim Behnke: Det er synd for jer, at I har været så sent ude.
Det er synd for jer, at I ikke kunne komme i fjernsynet på det her, og jeg er virkelig på jeres vegne ked af, at I er så sent ude med reaktionerne.
Men det, der er hele problemstillingen her, er, at I spilder Folketingets og boligministerens tid.
Det løb er kørt.
Alle de protester, alle de tanker, som står her, er gennemgået.
Justitsministeriet, som bliver foreslået i beslutningsforslaget, har gennemgået det.
Der er blevet svaret.
Vi har kun sagt: Det er ærgerligt, men vi kan ikke gøre det med tilbagevirkende kraft, og det vil vi heller ikke være med til.
Jeg må rose boligministeren og sige, at der da ikke har været nogen som boligministeren, som har erkendt, at der er begået en brøler.
Så snakker hr. Kim Behnke om, at jeg med stolthed siger, at vi skal bruge Internettet.
Jeg må blot sige, at jeg synes, det er flot, at Boligministeriet tænker nyt.
Villy Søvndal (SF), 1998-01-30:
Der var et fremadrettet spørgsmål i hr. Kim Behnkes indlæg.
Hr. Kim Behnke spurgte: Hvordan undgår man noget lignende?
Og det vil jeg nu give opskriften på. Det gør man ikke ved at komme med et forslag, når tingene er kørt.
Det er jo så oplagt, som det hedder på apoteket, til udvortes brug.
Det gør man - tror jeg - ved at lytte til SF.
Jeg er ked af at måtte sige det, fordi det kan lyde, som om vi er meget selvtilfredse, men det er faktisk sådan.
Og man har haft to chancer for det.
Den første var, da vi skulle tage stilling til det, der hed aftalebyfornyelse, hvor vi foreslog, at man flyttede det over på den offentlige byfornyelse.
Hvor havde det været nemt, hvis man havde lyttet dengang, for så havde vi været sikre på, at pengene var blevet anvendt til byfornyelsesprojekter, der blev prioriteret ud fra, hvor der er et behov, og ikke ud fra den tilfældige fordeling. Den næste mulighed for at lytte til SF var, dengang vi advarede om det, og i modsætning til Fremskridtspartiet var det ikke først, da tingene var sket, for dér kan enhver jo være klog.
Vi gjorde det i december måned, hvor vi skrev til boligministeren, at det her ender lige præcis sådan og sådan, og sådan endte det jo også.
Jytte Wittrock (S), 1998-01-30:
Jeg vil blot sige til hr. Kim Behnke, at han ikke må fortænke os i, at vi forholder os til den tekst, der ligger foran os, og ifølge den tekst er dette forslag så inderligt overflødigt.
Tiden er løbet fra det.
Jeg har også lyst til at oplyse om, at den nye teknik med at bruge de elektroniske hjælpemidler kun har det nye i sig, at det er et nyt hjælpemiddel, for først til mølle har altid været princippet.
Man har bare haft en ny måde at kommunikere på, og så går det sådan, som det gør i alle tilfælde, at der er nogen, der er bedre til at bruge det end andre.
Det kan vi beklage.
Vi kan også beklage - måske i gåseøjne - at det er blevet så stor en succes, at der var så mange, der ville igennem røret, så det kan sammenlignes med succesen omkring Storebælt.
Kim Behnke (FP), 1998-01-30:
Det kan da ikke komme som en overraskelse for fru Jytte Wittrock, at det her er en succes.
Hvornår har man været ude for, hvis man har en spand med tusindkronesedler i, 400 mio. kr., og siger til folk: Kom og tag, at det ikke bliver en succes?
Det bliver altid en succes.
Det her var jo også blevet en succes, hvis pengene var fordelt på en lidt anden måde.
Så havde man kunnet bryste sig og sige: Nej, hvor har vi været gode.
Men nu gik det galt, og derfor er det, der bekymrer mig i dag, at man fra forligspartierne er mere optaget af formuleringen af vores beslutningsforslag end af at drage konsekvenserne af den måde, man kvajede sig på, for det var jo det, der foregik.
Til hr. Jens Hald Madsen: Det her er ikke synd for Fremskridtspartiet.
Det er synd for de skatteborgere, som har betalt 400 mio. kr. til det lotteri, der blev afviklet som efter albanske tilstande.
Det er synd for de mennesker, som lavede en ansøgning og afleverede den i forventning om at få en fair behandling.
Det er dem, det er synd for.
Det er ikke synd for Fremskridtspartiet.
Vi har ikke noget i klemme her.
Vi har ikke været forligspartnere bag det.
Vi har ikke et blakket image, som vi nu skal til at have rettet op ved at prøve at bortforklare os ud af det.
Det har vi ikke.
Vi har bragt det op i Folketinget, og det kan jeg forstå på hr. Jens Hald Madsen at han har det lidt skidt med.
Det forstår jeg godt, for afviklingen af sagen er så skandaløs, at man burde skamme sig.
Ole Løvig Simonsen (S), 1998-01-30:
Men nu skal der stilles ændringsforslag, for det var slet ikke det, hr. Kim Behnke ønskede.
Det var nemlig at tage debatten op igen.
Det er fair nok, men så kunne man jo skrive det.
Det, som hr. Kim Behnke siger, er, at jeg skylder en undskyldning til den befolkningsgruppe, der har stået i kø.
Den har de fået.
Jeg skylder ikke Fremskridtspartiet en undskyldning.
Det vil jeg gerne lige sige.
Og jeg kommer nok heller aldrig til det.
Jeg var den første, som efter den 12. januar sagde: Det her går ikke.
Jeg var den første, der gik ud og sagde, efter vi havde haft diskussionen fra den 2. til den 12.: Det her laver vi om; det her beklager jeg, for det viser, at det ikke giver en fornuftig fordeling af midlerne.
Det har jeg gentaget i samråd.
Jeg har gentaget det tre dage i fjernsynet.
Jeg har til gengæld også holdt fast i én ting, hr. Kim Behnke: Jeg kunne ikke lave en anden fordeling, for det forudsatte en lovgivning med tilbagevirkende kraft. Så kan det da godt være, at man ikke synes, at det dér fra Justitsministeriet passer til det, man gerne ville have haft, hvorefter man kan stille spørgsmålet: Er det nu også rigtigt?
Kan man nu stole på Justitsministeriet?
Efter at man i sine egne bemærkninger har efterspurgt en vurdering fra Justitsministeriet.
Jamen det kan jo ikke være sådan, at man i bemærkningerne skriver f.eks. Justitsministeriet, hvis man går ud fra, at man ikke kan stole på det, der kommer.
Det er nonsens.
Simpelt hen.
Vi gjorde selvfølgelig det, da det lå klart, hvordan det var, at vi indkaldte aftalepartierne og sagde: Se, sådan forholder det sig.
Der er jo ingen tvivl om, at man har fået debatten her i dag, man har jo fået sit skålpund kød, så der er ikke noget at komme efter her.
Sådan forholder det sig.
Men det betyder så sandelig ikke, at de to aftalepartier ikke også har været inde på en kritik af den måde, det er foregået på.
Den kritik har jeg taget til efterretning.
Og den måde bliver lavet om.
Når hr. Kim Behnke ikke kan forstå, at jeg ikke har sagt noget om, hvordan det skal laves om, så kan hr. Kim Behnke se på det talepapir, som blev sendt over, efter at jeg havde været i samråd, for dér står nogle af tingene.
Og jeg kan sige en ting 100 pct.: Når vi laver det om, så ser vi ikke kun på systemet, så ser vi også på, hvordan systemet skal fungere i praksis. Jeg har lært så meget, at systemer er gode, men omtanke
Villy Søvndal (SF), 1998-01-30:
Jeg skal sige til fru Dorit Myltoft, at vi er enige om problemet.
Det, der skiller os, er, om vi skal gøre noget ved det eller ej.
Til fru Sonja Mikkelsen, der efterlyser andre midler:
Hvilke andre midler foreslår vi?
Lad os bruge Gentofte som eksempel igen.
Gentofte har et stort antal private udlejningsboliger, i alt 15.000 efter den optælling, som jeg har fået.
Det ligger i anden del af vores forslag, at vi tager nogle af dem.
Hvordan kan man deltage, hvis man ikke kan løse det fundamentale problem, nemlig at skaffe et sted at bo?
Jeg har ikke hørt, selv om jeg har lyttet meget til fru Sonja Mikkelsen og andre, hvordan vi klarede det.
Om smertegrænsen vil jeg gerne sige, at det, der er godt, synes jeg er den boligsociale del af regeringens indsats, som i øvrigt fik støtte fra SF.
Det, der ikke er godt, er, at vi i dag bygger mindre end halvdelen af det antal almene boliger, vi gjorde midt i den sorteste tid under Schlüter.
Sonja Mikkelsen (S), 1998-01-30:
Jeg vil gerne spørge hr. Villy Søvndal, om det er muligt at få hr. Villy Søvndal til at se for sig, at man kan løse det problem med andre typer af værktøjer end ved at lave nogle generelle regler om, hvad kommunerne skal på det her område, som man lægger op til her.
Kan man forestille sig, sådan som regeringen jo har foreslået i sin integrationslov, at man laver nogle værktøjer, som er direkte integreret i nogle bestemte lovgivninger på det her område, som sikrer, at kommunerne rent faktisk løser opgaven eller som kan gennemtvinge, at kommunerne løser opgaven?
Det er jo det, der f.eks. ligger i integrationsloven i forhold til at bosætte flygtninge.
Jeg vil gerne spørge, om SF er villige til at medvirke til at gennemføre den slags særlige tvangsforanstaltninger i situationer, hvor vi er enige om, at vi har brug for, at kommunerne i fællesskab løser opgaven og ikke overlader det til hinanden.
Dorit Myltoft (RV), 1998-01-30:
Til hr. Villy Søvndal vil jeg sige: Jo, selvfølgelig er det også et problem for Det Radikale Venstre, men vi synes ikke, at vi løser det ved at fratage kommunerne deres selvstyre, men snarere i et samarbejde mellem Folketing, amtsråd og kommunalbestyrelser.
I Det Radikale Venstre er vi optaget af, hvordan vi sikrer kvaliteten af ejendomsadministration, og med kvalitet mener
vi at få sikret, at lejernes rettigheder holdes i hævd, at sikre, at der sker en forsvarlig håndtering af en kompleks lovgivning, at sikre, at der altid sker lovlig lejefastsættelse, og at der også er en sikring af hensyn til offentlige investeringer og ressourcer.
Der kan tænkes mange måder at sikre dette på.
Vigtigst er det at holde fast i, at der skal være bestemmelser om kvalificeret ejendomsadministration på alle niveauer.
SF's forslag er efter vores mening et punkt for vidtgående, når der i forslaget om autorisation står, at det skal gælde for alle.
Vi mener f.eks., at advokater med deres uddannelse har forudsætningerne for at påtage sig ejendomsadministration og derfor ikke skal omfattes af en autorisation.
Vi så også gerne, at der kunne stilles krav om kvalitet, når det drejer sig om administration af andelsboligforeninger.
Endelig synes vi, at SF's forslag er for teknisk vanskeligt at omsætte i praksis.
Med disse betænkeligheder vil jeg dog anføre, at Det Radikale Venstre fortsat vil være med til at arbejde for, at al ejendomsadministration kan højnes kvalitativt.