Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2005-03-29:
Som det er i dag, er de danske ungdomsuddannelser splittet.
Gymnasierne og hf hører ind under amterne, mens erhvervsskolerne hører under staten.
Det er grundlæggende noget rod og selvfølgelig særlig i en situation, hvor en gymnasiereform forsøger at sørge for et samarbejde mellem de forskellige gymnasiale ungdomsuddannelser.
Mange steder ligger handelsskoler og gymnasier oven i købet side om side rent geografisk, men strukturelt er de adskilt.
Det er selvfølgelig fuldstændig logisk at få ungdomsuddannelserne placeret i et fælles regi med en fælles styreform, der sikrer, at uddannelserne på den ene side samarbejder mere og på den anden side kan udvikle deres egen specifikke måde at være ungdomsuddannelse på.
Det er værd at huske på, at langt de fleste uddannelsessteder er lokale og regionale uddannelsessteder.
Det sker meget, meget sjældent, at en ung f.eks. bor i Århus og vælger at drage til Odense og tage sin ungdomsuddannelse.
Dertil er de fleste, der går på ungdomsuddannelserne, altså for unge.
Vi ønsker en samling af ungdomsuddannelserne i en fælles ramme, og vi ønsker, at ungdomsuddannelserne får de bedste muligheder for reelt demokrati, hvor elever og ansatte har meget stor indflydelse på den hverdag, de arbejder og bliver undervist i.
Det skal være ungdomsuddannelser, hvor undervisningen og uddannelsen er i fokus, og så skal det være ungdomsuddannelser, som er underlagt politisk, demokratisk styre, hvor en dialog med de ansvarlige politikere er mulig, og hvor den i øvrigt er tæt på.
Derfor ønsker Enhedslisten, at ungdomsuddannelserne samles under regionerne.
Vi vil have, at der skal være direkte demokratisk styre og i en form, hvor både elever og ansatte har de bedste muligheder for reel medbestemmelse.
Vi ønsker, at der skal være en lokal eller en regional forankring, fordi uddannelsesstederne alt andet lige baserer sig på et elevgrundlag, der er forankret lokalt og regionalt.
Vi kan se en lang række mellemlange videregående uddannelser, ikke mindst på seminarierne, på den samme måde have en lokal/regional funktion, og derfor vil vi gerne arbejde for, at man også samler de uddannelser regionalt, at man altså lægger langt større vægt på uddannelserne i de nye regioner.
Regeringen vælger altså at gå den stik modsatte vej.
Venstre og De Konservative samler og centraliserer uddannelserne i staten i stedet for, og selveje under staten betyder alt andet lige tab af demokrati, tab af indflydelse for ansatte og ikke mindst for de elever, der endnu ikke er fyldt 18 år.
Men det betyder også meget mere end det, og der måtte jeg altså more mig over tidligere i denne her debat at høre Venstres ordfører sige, at vi har gode erfaringer med erhvervsskolerne.
Altså, det er måske et af de sidste steder i uddannelsessystemet, jeg ville vende blikket hen og sige, at vi havde gode erfaringer.
Selvfølgelig har vi i Danmark et fantastisk uddannelsessystem sammenlignet med f.eks. Zimbabwe, men hvis vi sådan skal kigge os om inden for vore egen nationale ramme, så synes jeg måske ikke lige, det er erhvervsskolerne, der står som det strålende eksempel på et sted, hvor økonomi, struktur og ramme har været rigtig gode sammenlignet med så mange andre steder.
Nogle af de steder, vi skal sammenligne med, når vi taler om det her i dag, er jo f.eks. gymnasierne.
Nogle af de erfaringer, der er fra erhvervsskolerne, er, at økonomien er væsentlig dårligere, at der sidder langt flere elever i klasserne, og at der er langt mere lærerfri undervisning, end der eksempelvis er i gymnasieskolen.
Vi har jo set elever protestere landet over for ganske nylig over situationen på ungdomsuddannelserne, og en af de ting, der blev fremhævet var jo præcis den groteske situation for erhvervsskolerne.
Under den tidligere regering vurderede industrien, at der var et efterslæb på 800 mio. kr. – 800 mio. kr.! – hvorefter den nuværende regering gik ind og lagde 50 mio. kr., hvis vi er lidt søde ved udregningerne.
Det vil altså sige, at hvis vi glemmer grønthøsteren og virkelig er søde ved den nuværende regering, så mangler der fortsat 750 mio. kr., før erhvervsskolerne ville være i samme økonomiske situation som gymnasierne pr. elev til den opgave, de skal løfte.
Så at vende blikket mod erhvervsskolerne og sige, at her har vi søreme en fantastisk model, herfra har vi gode erfaringer, så lad os da endelig også gøre det ved gymnasierne, det forstår jeg simpelt hen ikke.
Man har centraliseret store enheder, fordi det bedst har kunnet betale sig, fordi det er den måde, man har kunnet få tingene til at hænge sammen på økonomisk.
Hvis det er den økonomiske model, man forventer at indføre på gymnasierne, så skulle det da være mærkeligt, om gymnasierne opførte sig meget anderledes.
Det er trods alt samme kerneydelse begge parter har, og det er da åbenlyst, når man kigger på beregningerne for, hvad en elev koster på Fjerritslev Gymnasium, i forhold til, hvad en elev koster på Næstved, Svendborg eller Slagelse Gymnasium, at Fjerritslev da ikke kan overleve det her.
Så siger regeringen, at det ikke er dens intention at skulle ind og nedlægge små gymnasier.
Jamen det er da rart at vide, for virkeligheden i det her lovforslag er, at regeringen intet siger om økonomien.
Intet siger om økonomien!
Det vil sige, at den eneste model, vi har at forholde os til, er taxameterstyringsmodellen på erhvervsskolerne, som i bedste fald er en katastrofe.
Det er det eneste udgangspunkt, vi har.
Jeg kan slet ikke forstå, hvordan man kan kalde sig ansvarlig, regeringsbærende og alle de her ting, samtidig med at man lægger så stor en strukturforandring frem uden at give noget som helst bud på økonomien.
Det er mig komplet ubegribeligt, men det kan selvfølgelig også være, jeg er belastet af at være finansordfører.
Det næste, jeg så synes vi skal kigge lidt på omkring de her erhvervsskoler og den her fantastiske selvejermodel, er, at vi på ungdomsuddannelserne i modsætning til de mellemlange og de lange videregående uddannelser primært har at gøre med en elevgruppe, som er under 18 år gammel.
Hvad er det så, der sker, når man lægger et budgetansvar ud til de her institutioner?
Jamen der sker selvfølgelig det, at eleverne ikke længere kan sidde med stemmeret i bestyrelsen.
Så hørte vi den konservative ordfører sige, at det sådan set var let at få adgang til rektor.
Det har også været min oplevelse på mit gymnasium, men jeg vil sige, at det ikke var tilfældet for alle mine gode kammerater i Danske Gymnasieelevers Sammenslutning, at de havde så let adgang, som jeg havde på mit gymnasium.
Men der er da kvalitativ forskel på at have stemmeret i en bestyrelse og så sidde med høringsret.
Altså, hvis der ikke er det, hvorfor så ikke bare fratage f.eks. fru Carina Christensen stemmeretten?
Hun ville jo stadig væk have sin ytringsfrihed, kunne ytre sig over for ministeren, kunne henvende sig til pressen osv.
Jeg tror, at selv fru Carina Christensen ville føle, at der var meget stor forskel på at have stemmeret og ikke at have stemmeret.
Så vil jeg sige, at jeg mener, at der er et fundamentalt problem med selveje, og der mener jeg, at der er en meget stor ideologisk forskel i denne Folketingssal, for der er meget stor forskel på, om man opfatter uddannelsessystemet som noget, hvor de skal være i konkurrence med hinanden, eller om man opfatter uddannelsessystemet som fuldstændig centralt for, at vores velfærdssamfund kan hænge sammen, og at der derfor skal foregå samarbejde og koordinering.
De skal netop ikke være i konkurrence med hinanden.
Derfor mener jeg, at det er at spille hasard med velfærdssamfundet at sige, at institutionerne skal konkurrere med hinanden.
Vi skal jo sørge for, at der er et ordentligt uddannelsesudbud i alle egne af Danmark.
Udkantsområder som byområder skal have et uddannelsesudbud, der gør, at den danske befolkning bliver så godt uddannet som overhovedet muligt.
Det skulle gerne være pointen med uddannelsessystemet, og derfor skal to gymnasier ikke ligge og slås med hinanden om eleverne.
Så vil jeg sige, at erfaringen fra erhvervsskolerne også er, at der er et kæmpefrafald i forhold til i gymnasierne.
Til det her med at sige, at vi har gode erfaringer fra erhvervsskolerne, vil jeg sige: Nej, det har vi ikke.
Vi har ikke gode erfaringer med vores ungdomsuddannelser i Danmark, og vi har endnu ringere erfaringer med erhvervsskolerne, end vi har med gymnasieskolerne.
Der er behov for, at der sker et løft generelt.
Man kunne tro, at jeg stod og glorificerede gymnasieskolen heroppe.
Ja, det gør jeg også sammenlignet med erhvervsskolerne.
Men det er ved gud en forringelse, at man nogle steder ligger på 33 elever i klassen i en 1. g i Danmark.
Det er katastrofalt.
Det vil betyde, at uddannelsesniveauet i Danmark falder, og derfor begriber jeg ikke, at Venstres ordfører kan stå og sige, at vi har gode erfaringer med den del af ungdomsuddannelsessystemet, som vi har de allerringeste erfaringer med.
Afslutningsvis vil jeg sige, at Enhedslisten vil en fuldstændig anden vej med uddannelsessystemet.
Vi vil et system, hvor der er gratis uddannelse.
Væk med den brugerbetaling på VUC i stedet for væk med loftet over brugerbetaling på VUC.
Vi vil have let tilgængelige uddannelser, vi vil have lokalt og regionalt forankrede uddannelser, vi vil have, at der er samarbejde om at løfte uddannelsesopgaven i stedet for konkurrence.
Derfor mener jeg sådan set, at hvis vi skal lave forandringer, så lad os da lave dem i en positiv retning, så lad os da samle ungdomsuddannelserne der, hvor vi har den bedste erfaring.
Det har vi i amterne, og det bliver så nu til regionerne.
Så lad os samle dem der, sådan at de fortsat er underlagt det demokratisk valgte organ, i stedet for at de bliver små, isolerede planeter.