Jann Sjursen (KD), 2004-05-06:
Kristendemokraterne mener, at seksuelt misbrug af børn er ganske afskyeligt, og at det er vigtigt, at vi i Folketinget til stadighed drøfter, hvilke initiativer der kan tages for at begrænse det misbrug af børn, og også sender klare signaler via lovgivningen til samfundsborgerne om, hvordan man bør opfatte lige præcis det spørgsmål.
Derfor har vi selv flere gange her i Folketinget fremsat forslag om at skærpe strafferammerne for f.eks. besiddelse af børnepornografi også i forbindelse med pornografi med børn på internettet.
I den sammenhæng vil jeg da også sige, at jeg synes, at
det forslag, nr. B 150, som Dansk Folkeparti har fremsat, måske lige tager lidt let på de initiativer, der trods alt er taget fra Folketingets side, for at vise, at pornografi med børn er noget, som vi ikke vil finde os i.
Det er den ene
Den anden side er, at vi også flere gange har taget initiativ til at hjælpe dem, der er ofre for seksuelt misbrug og incest.
Vi har flere gange foreslået, at man skulle forbedre den psykologhjælp, der skulle være i den forbindelse, fordi vi netop lægger vægt på, at der skal gøres en bredspektret indsats.
Lad mig bortset fra et helhedssyn på, hvordan vi i det hele taget får bekæmpet seksuelt misbrug af børn, lægge det til side og så gå direkte til B 150.
Der vil jeg sige, at ikke mindst den tale, som hr. Helge Adam Møller holdt for lidt siden om grundlovens frihedsrettigheder og det, som må være kendetegnende for et demokrati og for demokratiets vogtere, som jeg bl.a. betegner Folketinget som værende en del af, nemlig at vi også vil forsvare, at dem, vi ikke kan lide, har ret til at kunne ytre sig, selvfølgelig også gælder det syn, som Kristendemokraterne har på, hvad der må præge et demokrati, et demokrati, som bl.a. via grundloven bygger på foreningsfrihed.
Men jeg synes også, at det er værd at nævne, at grundloven altså ikke bare forudsætter, at alt umiddelbart skal være tilladt, at det er en grænseløs frihed, om jeg så må sige, som vi i henhold til den har.
Den forudser jo bl.a., at foreninger kan opløses ved dom, og derfor lever vi netop ikke i en bananrepublik, for at bruge hr. Helge Adam Møllers ord, vi bor faktisk i et retssamfund, hvor der også er bestemmelser for, hvornår det kan ske.
Jeg vil godt sige, at umiddelbart er Kristendemokraterne positive over for Dansk Folkepartis beslutningsforslag, om end vi må erkende, og den erkendelse er da ikke blevet mindre efter at have lyttet til debatten i dag, vil jeg godt være ærlig at sige, at det, som Dansk Folkeparti her foreslår, selvfølgelig ikke er uproblematisk.
Det er ganske fornuftigt, at ministeren reagerer på en sådan måde.
Men jeg synes alligevel, at uanset det, som må være vigtigt også for justitsministeren i den her sammenhæng, nemlig om anklagemyndigheden kan løfte bevisbyrden i en sag om en opløsning ved dom af Pædofilgruppen, altså spørgsmålet om bevisets stilling, så har der jo altså været diskussion fra tid til anden, ikke mindst om Hizb-ut-Tahrir og Rigsadvokatens vurdering netop af den forening og om, hvorvidt man så med for milde øjne på den.
Det gør, at vi med det argument, som fru Elisabeth Arnold har fremhævet her i debatten, aldrig får den afgrænsning af foreningsfriheden, som vi faktisk også kunne ønske os, ikke bare fordi borgerne måske kan spørge, om det kan passe, at den og den forening kan være tilladt - så kan man sige, hvor går grænsen i virkeligheden der - men fordi der jo netop politisk både i forhold til Pædofilgruppen og i forhold til Hizb-ut-Tahrir har været rejst en efter vores opfattelse berettiget debat flere gange om, hvorvidt det nu også kunne passe, at disse foreninger var lovlige.
Det har jo så i øvrigt ført til, at skiftende justitsministre også har bedt Rigsadvokaten om at undersøge lige præcis det spørgsmål.
Derfor mener jeg, at den ramme, som B 150 lægger op til, jo ikke fører til, at man fra Folketingets side vil rejse stribevis af forskellige sager, hvor man ved lov opfordrer ministeren til at nedlægge et midlertidig forbud mod en forening, som så efterfølgende skal afprøves ved domstolene, men at vi netop er i en situation, hvor det efter vores opfattelse også er påtrængende at få lidt klarhed over, hvor langt foreningsfriheden i virkeligheden rækker, for den er ikke ubegrænset heller ikke i grundlovens ånd.
Vi må se, om det overhovedet holder.
Jeg synes også, at der har været tale om en reservation.
Der har jo i hvert fald været nogen debat om, hvorvidt Pædofilgruppen overhovedet eksisterer i dag.
På et tidspunkt var der i hvert fald forlydende om, at den havde opløst sig selv.
Det er jo selvfølgelig heller ikke helt uvæsentligt i forhold til at behandle dette beslutningsforslag, som er fremsat af Dansk Folkeparti, om foreningen overhovedet kan identificeres som en juridisk person.
Dertil kommer så, at man kan diskutere, om ikke Hizb-ut-Tahrir, som har været fremme i den offentlige debat, og hvor Dansk Folkeparti i øvrigt også tidligere har fremsat beslutningsforslag, som har fået Kristeligt Folkepartis støtte, i virkeligheden måske var en mere velegnet sag at prøve spørgsmålet på, når det endelig kom dertil.
Med disse bemærkninger vil jeg sige, at vi som udgangspunkt kom til debatten i dag med en positiv holdning til Dansk Folkepartis forslag, vel vidende at det er en vanskelig sag.
Beslutningsforslag nr. B 151 om ophævelse af forældelsesfristen i sager om seksuelt misbrug eller udnyttelse af børn vil vi godt gå ind i overvejelser om.
Når jeg siger overvejelser, så er det jo,
fordi det dels ikke er så mange år siden, vi sidst ændrede reglerne, dels fordi det til syvende og sidst også må være en afvejning af spørgsmålet om, hvorvidt krænkede personer, ofre, skal have mulighed for at få prøvet deres sag, hvilket de vil synes vil være retfærdigt, eller om man vil sige, at bevisets stilling i sådanne sager mange gange vil være så usikkert, at man måske nok kan få lov til med Dansk Folkepartis forslag at få rejst en sag, men den vil i mange tilfælde falde alene på grund af bevisets stilling.
Er det så ikke i virkeligheden til mere skade end gavn?
Som sagt vil vi godt gå ind i en overvejelse om beslutningsforslaget, men vores endelige stillingtagen vil også afhænge af, hvad udvalgsarbejdet kan vise i den sammenhæng.