Line Barfod (EL), 2005-11-24:
Først til den, hvad skal man sige, lidt bagudrettede del af debatten.
Jeg synes, det var utroligt, at Venstres ordfører kunne sige, at kommunerne har vidst det, de skulle vide.
Det er en holdning til kommunerne, som vi i hvert fald ikke deler i Enhedslisten.
Mange steder skal man jo f.eks. træffe beslutning om, hvorvidt man vil overtage de store, tunge sociale institutioner, der ligger i kommunerne, og det er inden 15. februar, man skal træffe den beslutning.
Men økonomien kommer man altså først til at kende til sommer.
Det er ikke noget særlig godt beslutningsgrundlag.
Det synes jeg er ærgerligt.
Det er nemmere at have en politisk debat, hvis også Venstre melder ud, hvad deres politik er.
Men nu vil jeg i hvert fald melde ud, hvad Enhedslistens politik er på det her område.
I Enhedslisten mener vi, at der skal være mulighed for en god velfærd overalt i landet, og at det er kommunerne og regionerne, der står for den praktiske udførelse af velfærd, og som også, hvis de har pengene til det, har muligheden for at udvikle velfærden.
Vi mener, det er en politisk beslutning, om der kun skal være nogle få vækstcentre og så ellers udkantsområder, der kan blive henlagt som turistreservater.
Vi mener, at vi politisk kan beslutte, at der skal være mulighed for udvikling overalt i landet; der skal være arbejdspladser, uddannelser osv. i alle dele af landet.
Især med den moderne teknologi er der alle muligheder for det, det er en politisk beslutning, om man ønsker det.
Hvis man ønsker det, som vi gør, så skal man sikre en ordentlig fordeling af de penge, vi har i samfundet, de ressourcer, vi har, både mellem M021S13541431NAKL.FM Page 1403 Tuesday, January 31, 2006 1:41 PM
kommunerne, mellem stat og kommune og mellem de mange forskellige offentlige kasser, for det er et kæmpe samfundsproblem i dag, at der er så meget kassetænkning, at man kigger på de forskellige offentlige kasser hver for sig, og at man kun kigger på økonomien meget kortsigtet i stedet for at se på de langtvirkende økonomiske konsekvenser af forskellige beslutninger.
Danmark er et af de rigeste lande i verden, og derfor har vi råd til en god velfærd.
Der bliver talt om 40-50 mia. kr. i overskud på statsbudgettet, men samtidig taler man om, at man skal ud og skære ned i kommunerne, skære ned for ældre, skære ned på folkeskoler, skære ned på børnehaver osv.
Der mener vi i stedet, at vi skulle fordele pengene helt anderledes, så vi sikrer, at der er penge til velfærd, så vi i stedet for at have så mange gående arbejdsløse, som vi betaler dagpenge til, fik dem sat i arbejde med at udføre de velfærdsopgaver, der er så stort brug for, så vi gav 100 pct. statsrefusion for overførselsindkomsterne, så hverken de mennesker, der skal have dem, eller kommunerne skal se på kassetænkning, men se på, hvilken fremtid der er bedst for det enkelte menneske.
Der skal være mulighed for godt forebyggelsesarbejde i alle dele af landet.
Også der, hvor folk har lave indkomster og derfor bruger sundhedsvæsenet mere end i de rige kommuner, skal der være penge til, at man kan lave forebyggelsesarbejde og have anden velfærd.
Derfor er det utrolig vigtigt, at vi får en ordentlig fordeling af pengene fremover.
Derfor er vi også glade for, at det er lykkedes at få de fire af partierne i Folketinget til at gå sammen om, hvordan vi synes, man skal opstille principperne for at fordele pengene fremover.
Så må vi jo kæmpe for, at der en dag kommer et flertal herinde, der også ønsker en social fordeling og en fordeling, så der kan være udvikling i hele landet.
Jeg har ikke noteret de mange spørgsmål til mig, men jeg kan da starte med at glæde mig over at notere, at der er fuld opbakning i Folketinget til at få taget et opgør med det udligningssystem, som en af mine forgængere, fru Birte Weiss, i sin tid introducerede.
Når der skydes så hårdt på det, som der gøres fra den kant, der skyder, kan man jo sidde på sin plads og undre sig lidt.
Som jeg husker min historie, er det system, vi har i dag, jo ikke præcis noget, der er opfundet i min baghave.
Man kan undre sig over, at det overhovedet er opfundet, når der ikke kan siges noget som helst godt om det.
Men nu er tiden jo i hvert fald kommet, hvor det skal laves om.
Det vil også ske efter den tidsplan, jeg har skitseret, og jeg vil gerne anholde den bemærkning fra fru Pia Gjellerup om, at det skulle være en udemokratisk tilgang til det.
Jeg kan forstå, at den socialdemokratiske opskrift var, at vi skulle lave en udligningsreform, skulle lave en kommunalreform, og så skulle vi lave yderligere en udligningsreform.
Sådan må det jo være, for der er ingen tvivl om, at den udligningsmekanisme, der skal bringes i spil for at sikre, at alle kommuner har et rimelig ligeværdigt udgangspunkt for at løse deres opgaver, er en forskellig mekanisme afhængig af, om kommunerne får de nye opgaver eller ikke ville have fået de nye opgaver.
Lad mig tage et eksempel.
Når vi f.eks. har skabt en sundhedsreform nu, hvor vi ønsker, at alle fem regioner skal have et ligeværdigt udgangspunkt for at løse deres sundhedsopgave, og det ikke skal være beskatningsgrundlaget i det enkelte amt kombineret med en lokalt fastsat skatteprocent, der er afgørende for, hvad for et sundhedssystem man skal give, så hviler det jo sådan set på et ønske om, at vi skal have et ligeværdigt sundhedstilbud, uanset om man bor i Nordjylland eller Nordsjælland.
Derfor fordeler vi nu pengene til de fem regioner efter objektive demografiske kriterier.
Der er så en del af den sundhedsopgave, der skal flyttes ud på kommunerne, hvor kommunerne jo fremover skal bære både nogle omkostninger pr. medborger som sådan en slags grundbidrag til sundhedsvæsenet – det er det, fru Line Barfod altid omtaler som brugerbetaling, selv om det jo intet har med brugerbetaling at gøre – og så er der tale om, at den enkelte kommune skal bidraM021S13541431NAKL.FM Page 1404
Tuesday, January 31, 2006 1:41 PM
ge til sundhedsvæsenet i forhold til det træk, borgerne har, alt sammen for at give kommunen en tilskyndelse til at tænke i sundhedsfremme og forebyggelse.
Og det siger da sig selv, at når en kommune skal betale 1.000 kr. ind til det regionale sundhedsvæsen, så er den tusindkroneseddel jo nemmere krævet op i Søllerød end i Sejlflod.
Og derfor siger det også sig selv, at når kommunerne fremover skal have ansvaret for at finansiere en del af sundhedsvæsenet, så skal der da udlignes hårdere, end der ellers skulle, hvis kommunerne ikke havde den her opgave – bare for at give ét eksempel på, at det udlignings- og finansieringssystem, vi laver, nødvendigvis må møde nogle andre udfordringer efter kommunalreformen, end hvis man havde lavet det før kommunalreformen.
Altså, jeg har stort set ikke hørt nogen principper omtale her hverken i det ene eller andet forslag til vedtagelse eller fra talerstolen i øvrigt, som jeg ikke principielt kan erklære mig enig i.
Den svære prøve bliver jo at omsætte disse principper til handling.
Og jeg tror, at alle vil forstå, at det lidt er at hakke en gordisk knude over at lave et nyt udligningssystem, som jo ikke i sig selv skaber hverken flere eller færre penge, men som jo altså logisk betyder, at hvis nogle skal have mere, så skal andre have mindre.
Det kan godt være, at intelligensniveauet er så højt i Socialdemokratiet, at man synes, det var en god strategi at prøve at hugge den gordiske knude over to gange, men det rækker mine evner altså ikke til.
Det har vi gjort.
Det kan dokumenteres.
Det gjorde jeg i mit første indlæg, hvor jeg efterviste, at spørgsmålet, forespørgslen er stillet på, hviler på et falsum, nemlig den falske påstand, at der skulle være mere ulighed kommunerne imellem i dag, end der var tidligere.
Det er ikke tilfældet.
Det er det, vi har gjort.
Og på den lange bane skal vi så til at lave nogle ændringer i selve udligningssystemet.
Det glæder mig, at alle Folketingets politiske partier sender et signal om, at man har lyst til at være med og tage ansvar.
Det vil jeg meget gerne afprøve i praksis.
Og derfor vil jeg meget gerne give det tilsagn, at når Finansieringsudvalgets rapport er offentliggjort her i løbet af vel de nærmeste 2-3 uger, og der er et kendt grundlag at diskutere på, så vil jeg meget gerne foranstalte en dialog mellem mig selv og alle Folketingets partier for at afdække, hvorvidt der er mulighed for, at en sådan ny udlignings- og finansieringsreform kan komme til at hvile på et bredt flertal i Folketinget.