Karen Jespersen (S), 2000-04-12:
Jeg synes, det er en rigtig god oplevelse at kunne stå her i dag og være med til at sætte et forhåbentligt langt og godt forløb i gang omkring årlige regionalpolitiske redegørelser.
Det er jo meget vigtigt for landet som helhed, at der er en robust og bæredygtig udvikling i alle dele af landet.
Vi har jo set en række år her med en mærkbar økonomisk vækst, der er kommet landet som helhed til gode, og derfor er det jo også meget vigtigt at være opmærksom på, at den forbedrede situation for landets økonomi kommer hele landet til gode, altså alle dele af landet.
Det betyder jo ikke, at man skal have en ens udvikling i alle dele af landet.
En af styrkerne, synes jeg, er jo netop, at vi har regionale variationer i, hvordan vores land ser ud, hvordan befolkningen har det, og hvordan de ydre omstændigheder er.
Men samtidig ved vi jo også godt, at vilkårene for, at man kan udfolde de regionale forskelle, meget langt er bestemt af, at man også har en robust erhvervsmæssig og på anden måde udvikling.
Den regionalpolitiske redegørelse viser jo også, at der overordnet set har været en væsentlig økonomisk fremgang i de danske regioner som helhed, og at der faktisk er sket en indsnævring af de regionale forskelle, når man ser på de gennemsnitlige indkomster og på ledigheden.
Men den viser også, at der tilsyneladende er regioner, der for tiden ikke får samme del i den positive udvikling som resten af landet, og også, at det drejer sig om de dele af landet, der er præget af det, man kan kalde udkantsområder og udkantsforhold.
Det er jo stadig væk sådan, at hvis man ser på landet, så er der, når man sammenligner amterne, en ret stor ensartethed.
Man skal i virkeligheden ned på kommuneniveau eller i hvert fald ind i de enkelte amter for at kunne afdække nogle forskelle, som kan være alarmerende, og som man skal være opmærksom på, og nogle af de områder, der jo bliver afdækket i redegørelsen, er Lolland, Bornholm, Langeland og andre mellemstore øer og enkelte egne af Jylland.
Hvis man ser på hovedstadsregionen, er det jo sådan, at hvis man ser den over et lidt længere spænd, altså helt tilbage fra 1983 og til i dag, så har den gennemsnitlige vækst i hovedstadsområdet været mindre end i landet som helhed, og den har været mest gunstig i de jyske amter.
Men hvis man ser på udviklingen efter 1995, så har hovedstadsregionen haft en indkomstudvikling over landsgennemsnittet.
Det siger også noget om, at hvis først en egn er inde i en udvikling, så er det ikke givet én gang for alle, at sådan vil det være, og det er ikke til at vende.
Nu er hovedstaden selvfølgelig jo noget helt særligt set i relation til de andre regioner, men det er i hvert fald værd at notere sig, at hovedstaden er kommet ind i en mere gunstig udvikling, og at det altså også er et eksempel på, at en udvikling faktisk kan vendes.
Men når vi så også er enige om, at der er brug for at følge opmærksomt, hvordan de enkelte regioner udvikler sig, så er der jo næste diskussion, der handler om, hvordan vi så gør det. Selvfølgelig kan man jo altid gøre dét, at man laver en registrering af nogle parametre for, hvordan det går, men det vigtige er jo at finde ud af, hvorfor det går godt for nogle, og hvorfor det går skidt for andre, og ikke mindst hvad man kan gøre for, at det også går bedre i de egne, hvor det på den ene eller den anden måde halter bagefter.
Og et af de første skridt har jo været overhovedet at lave den her regionalpolitiske udvikling.
Det er jo ikke udtryk for, at det er regeringen og Folketinget, der alene bestemmer eller påvirker udviklingen.
Det er jo meget vigtigt at holde sig for øje, at det er en række andre faktorer, og ikke mindst hvad der ude lokalt sker med initiativer, man tager dér; men selvfølgelig er det jo også vigtigt, at vi giver nogle rammer for, hvordan man kan udfolde de ressourcer og muligheder, der ligger lokalt.
Derfor er der jo også i redegørelsen lavet en vurdering
af, hvordan administrative initiativer og lovinitiativer, der er gennemført i 1999, påvirker udviklingen i de danske regioner, og her kan man jo se både positive og negative regionale konsekvenser som følge af nogle af de gennemførte initiativer, men der er ikke tegn på, at der er sket en generel skævvridning af landet.
Ifølge redegørelsen er der jo groft sagt 14 initiativer, som har haft en mere end marginal regional påvirkning.
Nogle af de lovtiltag, der har haft en vis påvirkning på regionerne, er jo bl.a. elreformen, oprettelsen af Hovedstadens Udviklingsråd, en pulje til regional udvikling, afvikling af det toldfri salg i EU-landene og anlæg af nye hovedlandevejsstrækninger.
Og de administrative tiltag er forsvarsforliget for de næste 4 år og ændringen af godkendelsen af, hvem der kan udbyde nye kortere videregående uddannelser. Der er så lavet en vurdering af, hvilke af de større initiativer der har en positiv effekt, og hvilke der har en negativ effekt.
Og det ser ud til, at det er hovedparten, der har en positiv regional konsekvens, at det er ni ud af de lovinitiativer, der er taget, mens tre lovinitiativer og to administrative initiativer i større eller mindre grad har en negativ konsekvens, først og fremmest i form af tab af arbejdspladser i områder, der i forvejen er udsatte.
Det er jo meget vigtigt, at vi har den slags vurderinger, når vi skal se på, hvordan vi griber lovgivningsarbejdet an fremover.
Det betyder jo ikke, at det er meget nemt at undgå, at initiativer kan have negativ konsekvens, for man kan jo ofte have
forskellige målsætninger, der delvis kan stride mod hinanden; men hvis man vil sikre en bæredygtig regional udvikling, så er det jo selvfølgelig som udgangspunkt utrolig vigtigt, at man har det her overblik over, hvad det er, man gør, og hvordan det virker på regionernes udvikling.
Men noget af det, vi kan se mangler, er også bedre redskaber til at foretage den vurdering.
Det er i hvert tilfælde den tilbagemelding, vi har fået fra andre ministerier.
De har ikke altid haft lige let ved at lave den her vurdering, og det er jo baggrunden for, at der i redegørelsen er lagt op til at nedsætte en tværministeriel arbejdsgruppe, der skal forestå sådan en regional konsekvensvurdering, der både skal se på, hvordan man udvikler instrumenter, som sikrer en så tilstrækkelig præcis vurdering som muligt, og også laver en vurdering af proportionerne i det.
Man skal også passe på, at man ikke begiver sig ud i noget, der kan være meget administrativt uoverskueligt med en konsekvensvurdering af alle mulige tiltag, sådan at de store linjer i virkeligheden kommer til at drukne og man påfører sig selv et stort administrativt arbejde.
Men det vigtige er jo at få nedsat en arbejdsgruppe, der kan begynde at tage stilling til, hvordan vi overhovedet gør det her, hvordan vi kommer videre.
Ud over det er der jo også en række andre initiativer, der ligger i redegørelsen.
Blandt de øvrige initiativer, der kan nævnes, er, at vi overvejer at sætte en undersøgelse i gang vedrørende regioner, der har haft en mindre gunstig udvikling, bl.a. for at se, hvad der kan forklare udviklingen i de regioner, og hvad det er for barrierer og muligheder for udviklingen, der kan identificeres og dermed også gøres noget ved, altså hvad man rent konkret kan gøre for at hjælpe udviklingen i de dårligst stillede egne.
Men derudover handler det selvfølgelig også om en vurdering af, hvad det betyder for udviklingen af regioner og
også for andre initiativer på arbejdsmarkedet, uddannelse, trafik osv., at det generelt set økonomisk går godt.
Så jeg synes, at vi med redegørelsen og de debatter, den giver anledning til, har taget et vigtigt skridt i retning af at sikre, at vi har en bæredygtig udvikling i hele vores land, og at den forhåbentlig sker på en måde, så det samtidig er muligt at fastholde de værdifulde regionale forskelle, der er, men altså uden at der sker en affolkning og en erhvervsmæssig udtynding i de egne, og det er i hvert fald et arbejde, jeg meget gerne vil bidrage til.
Forhandling