Rikke Hvilshøj (V), 2005-04-29:
Vi følger også med i, hvad man gør i andre lande, deriblandt Sverige og Norge, og ser på, hvad de har af erfaringer.
Vi foretager så vores egen vurdering ud fra det system, vi har i Danmark.
Jeg håber, at hr. Morten Østergaard trods alt kan være enig i, at asylsager er noget helt andet.
Der går man ind og vurderer den enkelte person i forhold til det land, vedkommende kommer fra.
Der er mundtlige beretninger, og der skal komme dokumentation fra fremmede myndigheder, som også skal vurderes.
Det kan ikke sammenlignes.
Jeg ved godt, at der, når Udlændingestyrelsen har givet et afslag, er mulighed for at anke til Integrationsministeriet.
Jeg håber, at hr. Hüseyin Arac har forståelse for, at jeg ikke har de tal her på stående fod.
Så skulle det være, fordi jeg tilfældigvis lige selv havde spurgt om dem i går, og det har jeg ikke.
Jeg vil meget gerne give et skriftligt svar på det.
Det næste, jeg vil spørge om, vedrører det, at ministeren siger, at asylsager er nogle vanskelige sager med mundtlige beretninger, skriftlig dokumentation og alle de der ting; det er lidt besværligt.
På den anden side siger hun, at det koster noget at afgive en beretning i familiesammenføringssager.
For mig hænger det ikke sammen.
Hvis der er noget, der koster, er det flygtningesager, hvor man skal foretage en undersøgelse og afgive en beretning.
Det koster også.
Synes ministeren ikke, at familiesammenførte har lige så stor ret til retssikkerhed som asylsøgere?
Jo, selvfølgelig er der et krav om retssikkerhed, og det mener regeringen også at vi til fulde lever op til.
Ellers ville vi straks lave det om.
Med hensyn til det med at afgive en beretning er forskellen i forhold til Flygtningenævnet, at det grundlag, der ligger til grund for afgørelse i asylsager, løbende ændrer sig, fordi verden omkring os ændrer sig.
Derfor er der et andet behov for løbende at følge op på, hvad det er for et grundlag, der ligger til grund, hvorimod ændringer med hensyn til familiesammenføring sker i forbindelse med lovgivningen, og det har vi på en anden måde selv styr på.
Regeringen kan ikke støtte et forslag om at etablere et særligt uafhængigt klagenævn i familiesammenføringssager.
Ifølge forslagsstillerne kan et uafhængigt klagenævn bidrage til at sikre en større grad af gennemskuelighed og offentlig indsigt i administrationen af udlændingeloven.
Det er endvidere anført, at et nyt uafhængigt nævn ligesom Flygtningenævnet bør udgive en årlig praksisberetning om sin virksomhed, herunder om grundlaget for nævnets afgørelser.
Det er i den forbindelse anført, at en årlig praksisberetning vil skabe åbenhed om udviklingen af retspraksis og styrke retssikkerheden og, som det står i forslaget, frem for alt give Folketinget bedre mulighed for at følge med i og få indsigt i administrationen af lovgivningen.
Jeg har meget svært ved at følge forslagsstillernes begrundelse for forslaget.
Familiesammenføringssager behandles i dag af Udlændingestyrelsen med klageadgang til Integrationsministeriet.
Styrelsen og ministeriet skal i sagsbehandlingen følge de almindelige forvaltningsretlige regler, herunder reglerne om aktindsigt, høring og begrundelse.
Integrationsministeriets afgørelser kan indbringes for domstolene og Folketingets Ombudsmand.
Hertil kommer, at jeg som politisk ansvarlig minister kan blive stillet til regnskab over for Folketinget for administrationens behandling af familiesammenføringssager.
Jeg har i dag svaret på forespørgsel nr. F 9 om forholdet mellem familiesammenføringsreglerne og den europæiske menneskerettighedskonvention.
Der har i dette folketingsår været to samråd om administrationen af familiesammenføringsreglerne, ligesom jeg og den tidligere integrationsminister har svaret på en lang række spørgsmål fra udvalget og enkelte folketingsmedlemmer på området.
Jeg har på den baggrund vanskeligt ved at se, hvordan oprettelsen af et uafhængigt klagenævn vil kunne give mere gennemskuelighed og offentlig indsigt i administrationen af udlændingeloven.
Jeg vil i den forbindelse pege på, at en model svarende til Flygtningenævnet vil betyde, at Folketinget ikke på samme måde som i dag har en minister at stille til ansvar for administrationen af reglerne på familiesammenføringsområdet.
Jeg kan få den tanke, at det mere handler om at udgive en årlig praksisberetning.
Men så er der jo ingen grund til at bruge tid på at drøfte et forslag om at nedsætte et klagenævn.
Jeg vil i den forbindelse nævne, at Institut for Menneskerettigheder og instituttets udredning om ægtefællesammenføring fra efteråret 2004, som vi lige har behandlet, har anført, at reglerne om ægtefællesammenføring lever op til de menneskeretlige krav om forudsigelighed.
Man kan selvfølgelig altid diskutere, om der skal udgives en årlig beretning med eksempler fra praksis.
Efter min opfattelse vil det mulige udbytte heraf dog ikke stå mål med de ressourcer, der skal anvendes hertil, bl.a. fordi alle afgørelser er konkret begrundet.
I svaret på instituttets udredning tilkendegav Integrationsministeriet, at man vil overveje, om der er behov for at øge gennemsigtigheden på anden måde, f.eks. ved at lægge ministeriets retningslinjer for behandling af konkrete sager på ministeriets hjemmeside.
Det står jeg naturligvis ved.
Jeg vil også gerne sige lidt om det praktiske.
Det er lidt svært at vurdere de økonomiske konsekvenser af forslaget.
Erfaringer fra Flygtningenævnet kan pege på, at prisen pr. sag må forventes at blive højere end hidtil, bl.a. fordi nævnsbehandling forudsætter sekretariatsbetjening.
Jeg tror derfor ikke, at det vil være tilstrækkeligt at overføre de ressourcer, der i dag er i Integrationsministeriet og anvendes på at behandle disse sager.
Jeg tror heller ikke, at man uden at tilføre yderligere ressourcer vil opnå en kortere sagsbehandlingstid.
Tværtimod vil sagsbehandlingstiden kunne blive forlænget som følge af, at sagerne i givet fald vil skulle berammes til behandling på et nævnsmøde efter først at have været behandlet af sekretariatet.
Sådanne økonomiske og administrative betragtninger er måske ikke det, der vejer tungest, men jeg synes, at de hører med til det samlede billede.
I forbindelse med at Flygtningenævnet skal afgive en beretning, er det under forespørgslen blevet diskuteret, hvorfor man så ikke også kan gøre det i familiesammenføringssager.
Det indgår i Flygtningenævnets behandling af asylsager, at ansøgers forklaring om sit asylmotiv skal være velbegrundet og ses i lyset af bl.a. oplysninger om situationen i ansøgers hjemland.
Kun ved at offentliggøre nævnets praksis
kan nævnets medlemmer, organisationer, advokater og myndigheder, som arbejder med asylsager, holde sig orienteret om den aktuelle situation.
Familiesammenføringssager indeholder ikke samme dokumentationsmæssige vanskeligheder som asylsager.
En afgørelse i en familiesammenføringssag er som udgangspunkt uafhængig af den politiske og menneskeretlige situation i ansøgerens hjemland.
Der er derfor ikke samme behov som i asylsager for løbende at offentliggøre praksis.
Praksis i familiesammenføringssager vil således normalt ikke ændre sig over tid, som tilfældet er i visse asylsager vedrørende bestemte lande.
Selvfølgelig kan man vælge at udgive en årlig beretning, også i familiesammenføringssagerne.
Udbyttet heraf bør dog stå mål med de ressourcer, der skal anvendes hertil, og som jeg tidligere har sagt, finder jeg det tvivlsomt, om det vil være tilfældet.
Nu er der jo meget stor forskel på baggrunden for og substansen af sagerne, alt efter om der bliver søgt asyl i Danmark, eller der bliver søgt om familiesammenføring, og det vil jeg meget gerne vende tilbage til, når vi senere i dag skal behandle et beslutningsforslag om det spørgsmål.
Der er stor forskel, og jeg mener ikke, situationerne kan sammenlignes.
Jeg mener også, at der i dag er gode muligheder for at få behandlet sin sag ordentligt, og jeg har ingen grund til at betvivle, at det sker på en ordentlig og rigtig måde i dag.
Vi havde før diskussionen om gennemskuelighed og åbenhed, og jeg læser instituttets rapport sådan, at de faktisk synes, at gennemskueligheden er i orden.
Det andet spørgsmål er så, om der skal laves en beretning og lægges nogle retningslinjer ud på nettet osv., og her sagde jeg, at jeg gerne vil overveje at lægge retningslinjer ud på nettet, så der kan skabes åbenhed.