Elisabeth Arnold (RV), 2001-02-06:
I Det Radikale Venstre er vi også tilfredse med, at Schengensamarbejdet endelig bliver implementeret for Danmarks vedkommende i slutningen af marts måned.
Det er i virkeligheden afslutningen på en meget, meget lang og lidt pudsig historie, som får sin foreløbige afslutning i slutningen af marts.
Det startede alt sammen med EU, som ønskede en grænsekontrolkonvention for mange, mange år siden, hvor man skulle ophæve grænsekontrollen mellem de indre grænser.
Men på grund af uoverensstemmelser mellem Spanien og England i forbindelse med Gibraltar lykkedes det aldrig nogen sinde at få denne konvention færdiggjort. Fem lande besluttede derpå, at de uanset det udestående skænderi mellem Spanien og Storbritannien ville slå sig sammen og lave en konvention, hvor de afskaffede grænsekontrollen mellem deres indre grænser.
Disse fem Schengenlande var altså dem, der lagde grundstenen til det Schengensamarbejde, som så siden blev udvidet.
Fra dansk side sagde vi i mange år: Vi ønsker ikke at være med i Schengensamarbejdet, fordi vi netop har det nordiske passamarbejde, den nordiske pasunion, som gør, at vi kan rejse frit mellem de nordiske lande uden paskontrol.
På det tidspunkt var Danmark det eneste nordiske medlemsland i EU, og vi ville derfor risikere, at den dansk-svenske eller den dansk-norske grænseovergang dermed blev en ydre grænse, som skulle kontrolleres ekstra effektivt, hvilket ville udmelde Danmark fuldstændig af den nordiske pasunion.
Men i 1995, hvor Sverige blev medlem af EU, skete der pludselig noget.
Sverige og Finland erklærede nemlig, at de gerne ville være med i Schengenaftalen, hvis det kunne kombineres med en indlemmelse eller med en stadig fortsættelse af den nordiske pasunion.
Men så længe Norge og Island ikke var med, var det ikke praktisk gørligt.
Hvem forestillede sig, at man skulle lave en ydre grænse mellem Schengenlandene på den ene side og de nordiske lande på den anden side, midt ned igennem den skandinaviske halvø?
Nej, det ville være et fuldstændig urealistisk foretagende.
På et møde i Nordisk Råd i Island for nogle år siden erklærede Norge og Island så, at de gerne ville være med i Schengenaftalen, for derved kunne de undgå, at Danmark pludselig kom til at ligge som en øde ø omgivet af Finland, Sverige og Tyskland, som hver for sig var med i Schengen, og Norge, som ikke var det.
Derved blev det sådan, at Norge og Island fik en særlig aftale med Schengenlandene, og at alle EU-landene på det europæiske fastland kunne tilslutte sig Schengenaftalen, og samtidig kunne vi så bevare den nordiske pasunion.
På den måde er hele Norden nu med i Schengenaftalen.
Man kan også sige, at det nordiske samarbejde er blevet udstrakt til at omfatte mange flere europæiske lande.
Fra radikal side synes vi, det er smuk løsning, der er fundet.
Vi har været glade for, at det lykkedes at få Norden samlet med i Schengenaftalen, så de principper om fri passage over de indre grænser, som vi har været så glade for på nordisk plan, også bliver udstrakt til at trække andre europæiske lande ind.
Formålet er selvfølgelig at lette passagen over de indre grænser og gøre det sværere at passere ind i området og så samtidig eller efterfølgende sørge for, at der er et samarbejde om kriminalitetsbekæmpelse, som hr. Kristian Thulesen Dahl tidligere har sagt helt klart er en konsekvens af, at når det bliver lettere at passere de indre grænser i et område, bliver det også lettere for kriminelle elementer at bevæge sig over grænserne; derom skal der ikke være nogen tvivl.
Fordelene ved samarbejdet er selvfølgelig, at der er fri passage over de indre grænser.
Det er til stor glæde for turisterne, for de lovlydige borgere, for handelen og for det øvrige samkvem mellem landene,
men det er selvfølgelig også en fristelse for de kriminelle elementer, og det er noget af det, man skal tage højde for i forbindelse med Schengen-informationssystemet.
Der er så også diskussionen om Schengen-informationssystemet, hvor det er en fordel, synes jeg, for det kriminalitetsopklarende arbejde, at der er den registrering.
Selvfølgelig er der så også en risiko for, at det kan blive misbrugt.
Det er der altid ved registre.
Jeg synes, vi skal være meget opmærksomme på, at alle, der føler sig misbrugt, alle, der på en eller anden måde føler sig inddraget i registret, uden at det har haft en begrundelse, selvfølgelig skal råbe vagt i gevær og sørge for, at der bliver skabt debat om den måde, systemet fungerer på.
Jeg kan sige, at de eksempler, der er nævnt her i dag fra justitsministerens side, jo i virkeligheden bekræfter, at det kan bruges som et overordentlig nyttigt instrument i kriminalitetsopklaringen, og det regner jeg også med vil være erfaringerne fremover.
Til sidst vil jeg blot sige om diskussionerne om id-kort, at det faktum, at Finland allerede har indført et id-kort, og at Sverige diskuterer måske at gøre det, jo ikke ændrer ved det faktum, at det eneste sikre dokument, der viser, hvem man er, og hvor man er statsborger, er passet.
I lighed med Venstres ordfører, fru Birthe Rønn Hornbech, kan jeg ikke forstå, hvad forfærdeligt der er ved at tage passet med, når man er uden for Danmarks grænser.
Det er det frihedsbrev, som viser, at man er dansker, at man er den, billedet viser, og at man har den underskrift, som der også er et aftryk af i passet.
Derved kommer man meget, meget langt i denne verden.
Et dansk pas er et godt rejsedokument at have med.