Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-10-21:
Allerførst vil jeg godt bede ministeren om senere hen at svare på det spørgsmål, jeg også stillede til fru Hanne Severinsen: Er det en åben forhandling vi har, eller er det her i virkeligheden afgjort i kraft af aftalen mellem regeringen og Dansk Folkeparti?
For det er klart, at hvis det er afgjort på den måde, er der jo ikke grund til, vi investerer særlig mange kræfter i at få det her rettet op, så det kan blive et ordentligt forslag.
For det andet vil jeg sige, at det er SF's holdning, at der skal satses massivt på forskning og udvikling.
Og vi er langt fra det niveau, vi skal ligge på, og langt fra det niveau, vi burde ligge på.
Vi kan konstatere hvert år, hvor vi kommer Barcelonamålsætningens 2010 et år nærmere, at vi stadig væk står i den situation, at det eneste, vi kan opnå, er en stabilisering af forskningen på det niveau, den var på sidste år.
Det bliver med andre ord sværere og sværere at nå den.
Vi mener, at den tekniske forskning har brug for et særligt løft.
For os er den tekniske forskning vigtig, fordi vi mener, at vi frem for noget har brug for at investere i renere teknologier, bæredygtige energisystemer, boliger og bygninger med et lavt energiforbrug, udfasning af den anvendelse, vi har af farlige kemiske stoffer bl.a. på hele vores it- og kommunikationsområde, økologiske fødevarer, forebyggelse på det medicinske område, men også sygdomsbekæmpelse og en lang række andre områder.
Vores nuværende anvendelse af ressourcer og vores nuværende produktion af giftigt affald er simpelt hen uansvarlig, og den er uforsvarbar.
Hvis vi vil tage det alvorligt, at kineserne, inderne, de rigtig fattige over hele verden og de kommende generationer skal have adgang og ret til energi, rent grundvand, velfærdsgoder, klima uden eskalerende global opvarmning og den velfærd, som vi selv sætter pris på, så må der simpelt hen sadles om.
Der har vi brug for at satse på teknologisk forskning.
Ikke på en snæver måde, men på en måde, hvor man tænker på tværs af forskningsdiscipliner, hvor man tænker langsigtet, og hvor man tænker bæredygtighed ind som en konsekvent sigtelinje i det, man gør.
Det er jo interessant, for i går sagde miljøministeren i Det Energipolitiske Udvalg, at regeringen netop over for Europa-Kommissionen i forbindelse med Lissabonprocessen har lagt vægt på miljø, ikke som en omkostning, men som investering, og det fremgår af det bidrag, man har sendt til Wim Kok-udvalget.
Så er det jo, fordi det her også er et led i Lissabonprocessen, at det undrer mig såre, at dette på ingen måde har sat sig spor i det her forslag.
Man har end ikke taget bæredygtighedsbegrebet med for at vifte lidt med flaget, og det er slet ikke inde i tænkningen.
Jeg mener, det er fuldstændig afgørende, at det kommer ind.
Der er et meget stort problem i den måde, formålet er formuleret på.
Det er det ene problem.
Som alle, der har hørt, hvad jeg tidligere har sagt, ved, så er vi ikke imod privat-offentligt samarbejde, tværtimod, men det andet problem i det her er bestyrelsens sammensætning og det, at det er ministeren alene, der suverænt udpeger bestyrelsen.
Her er vi sådan lidt tilbage ved kejsertraditionen; det synes vi ikke er særlig klogt.
Men ud over det vil jeg sige, at jeg ikke spiser denne der med, at det i sig selv er en kvalifikation at komme fra erhvervslivet, hvad angår denne her opgave.
Det kan være en kvalifikation, men der må mere til for at løfte de her kvalifikationer.
Jeg kender mange erhvervsfolk, og mange af dem tænker desværre meget, meget kortsigtet, og de har nogle virksomheder, hvor det liM007.fm Page 445 Monday, November 1, 2004 10:03 AM gesom er hovedstyrende for dem.
Når man skal sidde i sådan en fondsbestyrelse her, skal man kunne tænke langsigtet, man skal kunne tænke visionært, man skal kunne tænke utraditionelt, man skal kunne tænke på tværs af forskningsdiscipliner.
Det er fuldstændig nødvendige kvalifikationer, hvis de her penge skal løfte og ikke bare blive til mere af den gamle surdej.
For det tredje, og det har jeg så peget på én gang, så synes jeg, at det er en meget problematisk affære, at det er ministeren alene, der udpeger det her.
Men han tror nok, ligesom mange ministre gør, at han sidder til evig tid, eller at det er den samme regering, og regner med, at det nok bliver den kurs, han får udstukket.
Så jeg vil stærkt anmode ministeren om at tænke efter og sige, at det her nok ikke var så klogt.
Til sidst finansieringen.
Men jeg tolker det desværre som udtryk for, at den aftale, der blev lavet med Dansk Folkeparti, er meget bindende her, og derfor er det faktisk et hovedspørgsmål for os at få afklaret: Er det bindende, og er det alt det møje værd at prøve at gøre indtryk på det her og prøve at ændre det, eller er det i virkeligheden bare spild af god tid?
Jeg vil sige, at som forslaget er nu, kan vi ikke medvirke til det, og jeg venter så på at få et signal fra regeringen om, at der er ægte vilje til at forhandle om, hvordan de her midler – i første omgang er det jo uhyre beskedne midler – skal anvendes på kort sigt og på længere sigt.