runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jacob Buksti (S), 2001-03-16:
Det er sådan, at jeg snart ikke tør bidrage med flere tal - men alligevel!
Jeg er ikke så optimistisk, at jeg tror, det gør indtryk - men alligevel!
Det er nu blevet sagt heroppefra flere gange, at på motorvejene er der ikke så mange, der bliver slået ihjel, at det primært er på de andre veje, man bliver slået ihjel, og at den stigning, der har været i antallet af dræbte på motorvejene, ikke tæller med.
Med hensyn til antallet af ulykker på hele motorvejsnettet fra 1995 til og med 1999 er det sådan, at antallet af ulykker med personskade har været stigende.
Og i samme periode er længden af motorvejsnettet øget fra 954 km i 1995 til 1.121 km i 1999.
Det var noget af det, hr. Arne Melchior var inde på.
I samme periode er trafikmængden også steget, men antallet af uheld i forhold til trafiktætheden, altså uheldsfrekvensen,
har været meget konstant, nemlig 0,04 ulykker med tilskadekomne pr. million kørte kilometer på motorvej gennem hele perioden.
Til gengæld er uheldsfrekvensen på andre typer veje faldet i den samme periode, mens den altså har været nogenlunde konstant på motorvejene.
En af de nærliggende forklaringer på, at frekvensen ikke er faldet på motorvejene, mens den er faldet på andre veje, er forøgelse af hastigheden - bare til almindelig oplysning.
Så har jeg hørt hr. Klaus Kjær sige to gange
, at det er utrolig svært at få nogle tal.
Jeg ved ikke, hvor hr. Klaus Kjær har det fra, men jeg er sikker på, at vi gerne skal bidrage.
Det er sådan, at Vejdirektoratet har indsamlet informationer om hastighedsgrænser for 41 europæiske lande.
Det kan man faktisk se på Vejdirektoratets hjemmeside, og heraf fremgår det, at Frankrig, Italien, Kroatien, Polen, Slovakiet, Slovenien, Tjekkiet, Ukraine og Østrig alle har en generel hastighedsgrænse på 130 km/t. på motorveje.
For nærværende findes alene overordnet information om ulykker i de europæiske lande i OECD's database IRTAD, der står for International Road Trafic and Accident Data Base.
Den kan man slå op på Rådet for Større Færdselssikkerheds hjemmeside, og her findes information om antallet af uheld med dræbte og personskade på motorveje, totalt fordelt på lande og år.
Samtidig findes information om længden af og trafikken på motorveje, og i tallene indgår altså også de motorvejsstrækninger, som måtte have lavere hastigheder end den generelle.
Desværre findes der ikke informationer i IRTAD
om alle de lande, jeg nævnte, bl.a. fordi den kun indeholder oplysninger om OECD-lande. Oplysningerne viser, som jeg også understregede i mit første indlæg, at der generelt er flere dræbte pr. kilometer motorvej i de lande, der har en grænse på 130 km/t., sammenlignet med de lande, der har en lavere grænse.
Antallet af personskadeuheld i forhold til trafikmængden er mellem to og fem gange højere for disse lande, så tallene findes altså, hvis man ellers vil tro på dem.
Klaus Kjær (DF), 2001-03-16:
Trafikministeren glemmer at oplyse, at ifølge de oplysninger, vi har, er det rigtigt, at der er sket en stigning i antallet af dræbte på motorvej, men samtidig er der i den nævnte periode sket en forøgelse af trafikmængden på 50 pct.
Men nu synes jeg, vi skal lade tal være tal, og lad os så få nogle objektive, tilgængelige tal på bordet under udvalgsbehandlingen, så vi kan forholde os objektivt til sagen og ikke skal stå og diskutere talmagi her fra talerstolen. Men jeg vil godt påpege endnu en gang, at jeg har spurgt trafikministeren, om jeg kunne få helt specifikke tal, der var renset for alle andre ting end hastighed, for så vidt angår antallet af ulykker i forhold til antallet af kørte millioner kilometer på motorveje i de enkelte lande, og jeg har fået at vide fra ministerens side, at sådanne tal ikke er tilgængelige.
Erik Jacobsen (V), 2001-03-16:
Jeg vil gerne sige til ministeren, at vi ville jo få en helt anderledes glidende trafik, hvis vi regulerede hastighedsgrænsen på motorvejene.
Folk kunne så koncentrere sig om at køre bil og holde øje med vejen i stedet for næsten konstant at skulle kigge på speedometeret for ikke at overskride de strikse hastighedsgrænser, vi opererer med, og det må da også gøre indtryk på trafikministeren, at mange af de lande, vi normalt sammenligner os med, opererer med andre hastighedsgrænser, end vi gør.
Jeg synes, der er stor grund til at se på hastighedsgrænserne og få dem reguleret i et fornuftigt tempo.
Det er mere trafiksikkert at køre 130 km/t. i dag end for 10-12 år siden, da vi valgte 110 km/t., og som jeg tidligere har nævnt, må forbedringen af vejenes beskaffenhed og bilernes udstyr da også gøre et indtryk.
Mogens Andreasen (UP), 2001-03-16:
Som jeg sagde i mit indlæg for lidt siden, synes jeg, at både ministeren og den socialdemokratiske ordfører var virkelighedsfjerne med det, de kom frem med her fra talerstolen.
Til ministeren: Der er jo i realiteten kun tale om en tilpasning. På motorvejene, hvor grænsen i dag er 110 km/t., er der ikke mange bilister, som ikke kører 130 km/t., og der er oven i købet nogle, der kører stærkere.
Men den tilladte hastighed burde simpelt hen være 130 km/t. på motorvejene,
så trafikken virkelig kunne afvikles, og vi blev fri for de store trafikpropper rundtomkring.
Kim Behnke (UP), 2001-03-16:
Jeg synes altså, at fru Peschardts sprogbrug er dybt underlig.
Først skal vi have sammenlignet trafikforhold med en krig i Bosnien.
Nu siger fru Peschardt, at det er bilerne, der hærger på vejene.
Der var en svensk bus, der kørte imod Knippelsbro, fordi skvadderhovederne på Rådhuset i København ikke kan finde ud af at have en ordentlig skiltning.
En svensker blev dræbt, eller hvor mange det nu var, og der var i hvert fald mange, der blev kvæstet.
Det skyldtes jo ikke hastighed, men indgår alligevel i statistikken.
Canada er også medlem af OECD.
Hvor mange dødsfald skyldes fald fra hest i Canada?
Det er jo fuldstændig urimeligt at gå op og bruge et tal i en argumentation om motorvejshastigheder, når fru Peschardt ikke aner, hvordan det tal er talt sammen.
Ole Hækkerup (S), 2001-03-16:
Bare to mindre ting, som jeg tror, var lidt rettet til mig.
Det ene var det med finansieringen.
Selv om Venstre har haft finansieringen med i oplægget til finanslovforhandlingerne, vil det jo stadig være sådan, at hvis man forestillede sig, at vi vedtog forslaget nu, så ville man formodentlig pålægge staten en udgift uden at have en aftale om, hvordan pengene
Jeg synes derfor, at et selvstændigt argument for stadig væk at stemme imod et forslag som det her, er, at hvis man stemmer for det, må man også have gjort sig nogle forestillinger om, hvor pengene skal komme fra.
Jeg synes så, at noget af det, der blev nævnt, var meget sigende - og det er måske i virkeligheden dér, vandene skiller, nu vi er enige i intentionerne - jeg tror, det blev formuleret som et spørgsmål: Hvor mange nye værelser giver det her?
Vi ved det jo ikke.
Jeg vil foretrække, at vi prøver at finde ud af, hvad det er, der virker, og så med det som afsæt prøver at formulere en politik.
Søren Kolstrup (EL), 2001-03-16:
Enhedslisten finder det nødvendigt, at vi har standsnings- og parkeringsafgifter.
Vi finder det også vigtigt, at disse kan opkræves hurtigt og effektivt.
Enhedslisten har også konstateret, at der er en lang række organisationer, der er blevet spurgt om det her forslag, der har sagt, at det er i orden.
Men det forandrer ikke en tøddel ved, at vi er dybt betænkelige ved at fjerne forvaltningslovens § 19.
Vi har ikke taget endelig stilling til forslaget, og vi vil meget gerne have udarbejdet en liste over de oplysninger, som borgerne har krav på at få, i fald de bliver idømt en afgift, så man klart kan se, hvad det er for et tab, man lider ved at fjerne den her mulighed. Som sagt, vi forstår godt intentionerne bag forslaget.
Vi er sådan set også interesseret i, at standsnings- og parkeringsafgifterne bliver opkrævet effektivt og hurtigt, men det rører altså ikke ved, at vi er dybt betænkelige ved at fjerne § 19.
Og vi kan ikke umiddelbart give vort tilsagn til det her lovforslag.
Birthe Skaarup (DF), 2001-03-16:
Fru Dorte Bennedsen og jeg ser altså forskelligt på det her.
Som jeg læser det, ser vi helt klart forskelligt på det, og jeg er ligeglad, selv om fru Dorte Bennedsen ryster på hovedet.
Det har hidtil været sådan, at når narkomaner rejser til udlandet, skal de medbringe en attest på, at de har euforiserende stoffer med, og det skal andre borgere, der rejser ud, selvfølgelig også gøre, hvis de vil vide sig sikre.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2001-03-16:
Hvis man tager i betragtning, på hvilket tidspunkt vi befinder os, er vi jo i et valgår.
Folketinget kører sådan lidt underdrejet, enkeltsager dukker op, og pressen skaber mange af dem.
To meget væsentlige problemer, men ikke noget, som behøvede at fylde 12-Radioavisen.
Da jeg blev spurgt om dette her, sagde jeg på samme måde, at der måtte kunne findes en rimelig pragmatisk og hurtig løsning, og det er jo det, Folketinget gør i dag.
Jeg tænkte, at det kunne blive sådan, at det var apotekerne, der klarede det.
Det viste sig, at det godt kunne lade sig gøre, og det er jeg godt tilfreds med.
Det bliver
ikke særlig besværligt.
En anden ting var: Skal det nu koste noget?
Nej, det skal det heller ikke.
Det skal ikke koste noget.
Så er der endelig spørgsmålet, om det her er noget nyt.
Det er det ikke, men det er beklageligt, at tidsforløbet har været for kort.
Hvis vi havde haft lidt mere tid, havde vi ikke behøvet at diskutere myterne.
Der er jo FN's liste over narkotiske stoffer, og nu vil Schengen forsøge at lave en praktisk ordning, som kan gælde i de forskellige lande.
Så er der så endelig det spørgsmål, om ministeren i det møde, der kommer i maj, vil arbejde for, at den liste kan blive så kort som mulig, så det bliver egentlige narkotiske stoffer, det tager højde for.
Det ville i hvert fald hjælpe meget, og så ville en del af usikkerheden forsvinde.
Der sker jo det, når sådanne sager popper op, at borgerne bliver usikre, og går man så ud og spørger enkelte borgere om, hvordan de har det med den ordning, og foreholder dem, at de skal betale en høj sum for hvert middel og desuden have et vældigt besvær med det, er det da klart, at de er utilfredse.
Så kan den historie godt køre i TV-Avisen om aftenen og et par dage mere, og det har den jo også gjort.
Jeg synes, det er fint, at vi har et så velvilligt Sundhedsudvalg, der gerne vil behandle sagerne, når det kniber, og ydermere har et Folketing, som altid er fleksibelt.
Men det, man kan lære af dette her, er, at tingene ikke skal ske på den måde. De skal ikke komme frem på en sådan måde, at alle tror, det er den helt store nyhed, for det var det her jo slet ikke.
Jeg har to spørgsmål, og det ene kan jeg næsten selv svare på; det er det om de 30 dage.
Hvis man rejser til Mallorca i 2 måneder om vinteren, hvad mange pensionister gerne vil - det er jo ikke dyrere end at bo herhjemme på den tid af året -
kunne man vel forestille sig, at man tog sin recept med derned.
Det ville jeg tro var løsningen.
Mit andet spørgsmål er lige så interessant.
Der står, at de enkelte lande kan have forskellige regler, og derfor skal den enkelte selv søge oplysning før rejsen.
Det kunne jeg godt tænke mig at få præciseret lidt mere.
Det kan da være besværligt at få at vide, hos hvem man skal skaffe sig de oplysninger, så det vil jeg godt have på plads, i hvert fald før vi går til at skrive betænkning.
CD kan støtte forslaget.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-03-16:
Jeg noterede mig, at Venstres ordfører gav klart udtryk for, at den måde, regeringen havde håndteret denne sag på, ikke var tilfredsstillende.
Tilsvarende konstateringer kom fra SF og fra Dansk Folkeparti, og på den baggrund bør det jo være muligt, at vi i betænkningen kan få fastslået en kritik af forløbet.
30-dages-reglen volder problemer, som flere ordførere har været inde på, men efter Enhedslistens opfattelse bør det være muligt telefonisk eller elektronisk med e-mail osv. at få fornyet en sådan attest, også hvis man befinder sig i udlandet.
Det må kunne lade sig gøre.
Det kan selvfølgelig være lidt besværligt, hvis man sidder i et møde i Europa-Parlamentet og skal afbryde og rejse hjem efter sin attest, men der kan naturligvis også være mange andre, der får det problem, f.eks. blev pensionisterne på besøg i New York nævnt.
Det problem skal løses.
Dernæst skal det også være sådan, at hvis en kunde f.eks. kommer ind på et apotek og køber noget i håndkøb og er i tvivl om, hvorvidt der nu er brug for en attest eller ej, skal vedkommende selvfølgelig have sin attest uden yderligere brok.
På den måde kan man jo løse problemet med håndkøbsmedicin, som ganske rigtigt er noget tåget forklaret i bemærkningerne.
Det er faktisk meget vanskeligt at forstå bemærkningerne
, og jeg synes ikke helt, det lykkedes fru Dorte Bennedsen at forklare, hvad bemærkningerne betyder på det punkt.
Det kan være, ministeren kan sige det mere klart.
En løsning kunne altså være, at man simpelt hen får en attest, hvis man vil have det, også hvis det f.eks. er på kodimagnyl.
Men jeg mener, at man må udforme det lidt mere klart, og man kunne jo hurtigt udarbejde en lysende klar pjece, som borgerne kunne få på apoteket, hvis de er i tvivl om, hvordan de regler skal forstås.
Så er jeg enig med fru Anni Svanholt i, at der er brug for i EU at få lavet om på reglerne.
De er jo temmelig meget rodede, og derfor synes jeg også, det ville være fornuftigt, at man tog det op i EU og simpelt hen fik slettet f.eks. håndkøbsmedicin, så vi var af med det problem. Det er de ting, som Enhedslisten gerne ser bliver løst i forbindelse med udvalgsbehandlingen, og det skulle vel ikke være uoverkommeligt på baggrund af de bemærkninger, der er faldet fra forskellige partiers side.
Så kunne vi også komme videre, men det forudsætter altså, at regeringen erkender, at håndteringen af denne sag ikke har været i top.
Det fornemmede jeg også, fru Dorte Bennedsen var på vej til i et
Kan vi få det på plads og få ordnet disse tekniske ting, så befolkningen ikke skal være i tvivl om, hvad grundlaget er, burde det vel også være muligt at komme videre.
Dorte Bennedsen (S), 2001-03-16:
Hvis vi har fået kogt problemet ned til det, som hr. Keld Albrechtsen sagde her, nemlig at et stakkels europaparlamentsmedlem måtte afbryde sit møde, fordi han ikke var i stand til at planlægge, at han skulle have medicin med til de 4 dage ad gangen, han skal være i Bruxelles, er sagen efterhånden ved at få de dimensioner, den bør have, nemlig en relativt lille sag.
Hr. Keld Albrechtsen sagde, at en af grundene til, at noget er uklart, som det blev sagt, er, at hvert land laver sine egne regler.
Derfor kan den danske regering ikke lovgive om, hvordan reglerne skal være i Frankrig, og derfor kan der ikke gives et krystalklart svar, der dækker hele Europa.
Det synes jeg også er et problem, og jeg er meget enig med hr. Keld Albrechtsen.
Men hvor er det dog interessant at høre, at just Enhedslistens ordfører siger, at derfor må vi altså have fælles regler i EU nu.
Det er jo et godt eksempel på, at EU faktisk er et fornuftigt foretagende, som kan lette mange situationer for borgerne.
Jeg er meget, meget enig i, at vi bør have en fælles liste, og kodimagnyl og hostesaft, og hvad det hedder alt sammen: Ud af vagten med det.
Til det kan jeg sige, at jeg er vidende om, at ministeren tidligere på ugen har skrevet til den svenske formand, at han gerne vil have sagen op med henblik på at få en liste.
Jeg er også vidende om, at ministeren har tilbudt, at Danmark gerne vil komme med et udspil til, hvorledes en sådan liste skal se ud for at få den så lille som mulig.
Men jeg er glad for den støtte, hr. Keld Albrechtsen her giver til EU.
Der er bunker af områder, hvor tilværelsen ville være nemmere, hvis vi i fællesskab på EU-plan lavede regler.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-03-16:
Ja, nu var min bemærkning om det socialdemokratiske europaparlamentsmedlem altså et forsøg på at sige noget morsomt.
Nu forsøger fru Dorte Bennedsen ligesom at dreje sagen derhen, at det pludselig skulle være fantastisk godt med EU.
Næh, EU har skabt en masse problemer i forbindelse med denne sag, og den bliver vi nødt til at drøfte i EU.
Det er EU, der har skabt det morads, og så må man selvfølgelig tage det op i EU.
Jeg er glad for, at fru Dorte Bennedsen oplyser, at ministeren har rettet nogle henvendelser til Unionen i denne anledning.
Det er fint nok, det kan vi godt være enige om, og det kan så indgå i arbejdet.
Hvis fru Dorte Bennedsen var en lille smule mindre polemisk, ville det være lettere at komme til en afslutning af sagen, vil jeg mene, for så viser det sig jo faktisk, at på nogle punkter kan vi være enige.
Men hvis der er noget, sagen ikke kan bruges til, er det at dokumentere, at EU skulle være et fornuftigt foretagende.
Jeg tror, man fra tilhængernes side skal bevæge sig meget forsigtigt rundt med denne sag som et lysende eksempel på Unionens fortrin.
Jeg tror ikke, man står sig ved den argumentation.
Det er fru Dorte Bennedsens ret at bruge den, hvis hun tør og vil, men anbefale det kan jeg nu ikke.
Jeg ville snarere anbefale en vis moderation i stemmeføringen om det spørgsmål.
Men som sagt: Jeg er glad for, at der på konkrete punkter kan ske fremskridt med hensyn til at få loven udformet på en fornuftig måde, så lad os koncentrere os om det.
Dorte Bennedsen (S), 2001-03-16:
Nu har hr. Keld Albrechtsen og jeg, i jeg ved ikke hvor mange år, stået på denne talerstol og i denne sal og diskuteret selve Schengensamarbejdet, og vi er ikke enige, og sådan er det.
Men vi har altid været enige om én ting, og det er at prøve at fremstille tingene og de objektive kendsgerninger rigtigt, og derfor bryder jeg mig ikke om, når hr. Keld Albrechtsen siger, at EU har skabt en masse problemer i denne sag.
Det har EU ikke.
Hvis man kan sige, at der har været problemer, skyldes det FN-konventionerne om kontrol med narkotiske stoffer, som lægger op til, at de forskellige lande har ret til at lave forskellige regler, og det nye med Schengenaftalen er jo, at man prøver at løse nogle af de problemer.
Nu kan X-land ikke sige, at man kun må have noget med til 3 dage, og Y-land kan ikke sige, at man må have med til 8 dage.
Nu har borgeren ret
til at have medicin med til 30 dages forbrug, og hvis ministerens initiativ også kan lykkes, så man får en fælles liste, er det jo godt nok. Hr. Keld Albrechtsen må selvfølgelig skælde ud på EU, men jeg synes ikke, det er retfærdigt at gøre det her og sige, det er EU, der har skabt problemerne.
Hvis man vil tale om problemer, er de skabt i det administrative system, der blev skabt med FN-konventionerne.
Her forsøger man at løse nogle af de problemer.
Man kan ikke løse dem alle, men man kan løse nogle af dem, og det er det, der sker her, så jeg synes ikke, det er rimeligt at sige, at EU har skabt problemer her.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-03-16:
Jeg vil ikke forlænge debatten meget, for fru Dorte Bennedsen har fuldstændig ret i, at vi har diskuteret Schengen meget, og der er ingen umiddelbar udsigt til, at vi skulle blive vældig meget enige om det spørgsmål, tværtimod må man sige. Alt som Schengenreglerne udfolder sig, er jeg desværre bange for, at afstanden i vores bedømmelse punkt for punkt, når det gælder pas og alt mulig andet, i virkeligheden vokser dag for dag.
Men lad os koncentrere os om det her.
Det var altså Schengenkonventionen, der indførte dette attestsystem
, det er vi jo enige om, og så kan vi diskutere, om andre regelsæt også medfører problemer i de enkelte lande.
Jeg er tilfreds med, at ministeren prøver på at få lavet en liste, så det hele bliver enklere, og hvis vi kan få løst de problemer, som jeg har påpeget, kan lovforslaget forhåbentlig blive hurtigt færdigbehandlet, så folk kan hente de attester, de har krav på efter reglerne.
Lad os arbejde videre ud fra det i den konkrete sag, og så må vi fortsætte vores principielle diskussion om EU og Schengen et andet sted.
Tove Videbæk (KRF), 2001-03-16:
I den seneste uge har der været en del palaver om pillepas og medicinpas osv., og derfor er det positivt, at sundhedsministeren har reageret hurtigt og har lagt dette modererede lovforslag på bordet.
De problemer, der er rejst i ugens løb, er helt reelle, for det ville da både være økonomisk bekosteligt, ærgerligt og dødirriterende, hvis man hver gang, man skulle over grænsen, skulle hente ekstra attester hos lægen, og de attester skulle sendes til godkendelse i Sundhedsstyrelsen, og man oven i købet selv skulle betale for det ekstra besvær, man blev udsat for.
Sådan forlød det i pressen, og det kunne næsten minde om sovjetiske tilstande.
Charterrejser og l-dags-busture over grænsen for pensionister ville i hvert fald lide en krank skæbne.
Forslaget går ud på, at attesten, som kræves, bliver så enkel og så standardiseret som mulig.
Hele proceduren ved udstedelsen af attesten skal også være så enkel som mulig, og kompetencen til at udstede attesterne skal ligge hos apotekerne.
Det er jo rimelig enkelt og fornuftigt, når det nu alligevel er her, man skal hente sin medicin.
Attesten skal styrke kontrollen med euforiserende og narkotiske stoffer, dopingstoffer osv., og det kan man da kun være positiv over for, hvis man altså hører til dem, der ønsker at holde den slags stoffer ude af landet i så stort omfang som muligt.
I forvejen har vi jo også kontrolforanstaltninger vedrørende disse stoffer, men kan jo heller ikke nu frit indføre eller besidde lægemidler, hvori der er euforiserende stoffer.
For mennesker, der lider af alvorlige sygdomme og dagligt skal tage medicin, der indeholder euforiserende stoffer, er attesten jo en ekstra sikkerhed.
Disse personer vil, hvis de ikke har en attest på sig, kunne blive anklaget for illegal besiddelse af forbudte stoffer, hvis de befinder sig i et andet Schengenland.
I Holland udstedes der på årsbasis omkring 150 attester og i Frankrig omkring 100.
Men de 30 dage, som attesten gælder, kan være et problem for pensionister og andre, der vælger at være væk fra Danmark måske 5-6 uger om vinteren.
Så for dem håber jeg, at den her sag kan løses på en fleksibel og enkel måde. Ældre Sagen, Kræftens Bekæmpelse og Hjerteforeningen har sendt os et brev, hvor de opfordrer til, at listen over medikamenter, der kræver attest, nedbringes til et minimum, og den henstilling vil jeg selvfølgelig bringe videre til ministeren.
Og hvad angår brugerbetalingen, som var på dagsordenen
her først på ugen, henstiller foreningerne også, at den fjernes.
Det er den jo blevet i det ny forslag, så den side af sagen skulle jo også være løst.
Det beklagelige i den her sammenhæng er dog, at Sundhedsministeriets folk ikke har været vågne og fået sagen op på bordet i bedre tid.
De har simpelt hen sovet i timen.
Det er urimeligt.
Det er ærgerligt, at sagen ikke er kommet på dagsordenen i Folketinget før i dag.
De eneste, der faktisk har haft gavn af den her uges palaver, er medierne, for de har haft noget at skrive om. Men altså støtte fra Kristeligt Folkeparti.
Dorte Bennedsen (S), 2001-03-16:
Det danske sprog er øjensynligt svært, men borgerne kommer altså ikke i klemme i denne sag på den måde, fru Birthe Skaarup her beskriver.
Der er ingen pligt til at medbringe en attest, hverken på kodimagnyl eller for den sags skyld på det, det handler om: narkotiske stoffer.
Det, der sker, hvis en borger med morfin i tasken bliver standset og ikke har attesten, er, at man kan risikere, at de pågældende myndigheder konfiskerer medicinen, og derfor er forslaget her en enkel, ubureaukratisk måde at hjælpe de mennesker - jeg ved ikke, om det er 100 eller 500 mennesker, men det er meget, meget få - som har de problemer og det behov.
Det er en enkel, ubureaukratisk måde at hjælpe dem på ved at sige: Vi, den danske stat, har pligt til at sikre, at I kan få en sådan attest, hvis I ønsker det.
Det er op til jer selv, om I vil have den med, eller om I ikke vil have den med, og I bryder
ikke nogen som helst lov ved ikke at tage den med.
Men det kan give en ekstra sikkerhed for de relevante grupper.
Ester Larsen (V), 2001-03-16:
Jeg vil gerne takke for ministerens tilsagn om at tage kritikken med hjem.
Men jeg bliver nødt til at minde ministeren om, at ministeren ikke længere er embedsmand, men politiker, så det, jeg har brug for, er, at der klart bliver givet udtryk for, om ministeren personligt påtager sig ansvaret for den uheldige vejledning eller ej.