runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Samuelsen (RV), 2000-03-15:
Jeg vil godt benytte lejligheden til at sige ministeren tak for hendes indlæg her i forbindelse med lovforslaget.
Jeg tror, det samtidig er vigtigt at understrege, at i det arbejde, der skal foregå, er det vigtigt, at man får afmystificeret det billede, som vi har af ligestillingsarbejdet.
Det er netop ikke så meget et spørgsmål om kamp mellem kønnene, men derimod måske snarere - hvis der er en kamp, hvis det er det ord, vi skal bruge - en kamp mellem bagstræbere og folk, der ønsker at gå foran.
Normalt er vi meget lidt tilbøjelige til at snakke om generationsforskelle, men her mener jeg, at den generation, som jeg er en del af, er vokset op og - forekommer det mig i hvert fald - meget tydeligt er præget af at være omgivet af kvinder, som deltager på lige fod - ikke fuldstændig med et lige så stort antal som mændene, men der er kvinder i fremtidens stillinger, og det synes jeg lægger op til, at der er nogen nervøsitet fra mændenes side ved at arbejde sammen med kvinder, som kan fjernes. Derfor synes jeg også, det er lidt interessant, at man næsten kan gå tilbage til en gammel socialliberal ideolog, nemlig John Stuart Mill. Da han skulle argumentere for ligestillingsarbejdet, skulle han jo gøre det over for meget konservative, traditionelt tænkende mennesker, og så tænkte
han: Man kan måske ikke overbevise dem med demokratiske argumenter, men så kan man måske gøre det på en anden måde.
Og så sagde han: Hvis man nu går ud fra, rent hypotetisk i hvert fald, at kvinder som udgangspunkt har nogenlunde de samme potentialer som mænd, er det jo en fuldstændig sindssyg tankegang ikke at udnytte de potentialer, hvis det er en nyttemaksimerende strategi, man går ud fra.
Alene af den grund er det en rigtig tanke at gå ind i en fælles kamp for at udnytte det samlede potentiale mest muligt og ikke - og det er det væsentlige - føre en hensigtsløs kamp mellem kønnene som en samlet, fast mængde.
Hvis man har en sådan indgangsvinkel, tror jeg, der er et potentiale i ligestillingsarbejdet, som kan række langt og bibringe nogle meget gode resultater i de kommende år.
Pia Christmas-Møller (KF), 2000-03-15:
Den radikale ordfører hæftede sig lidt ved den gammeldags terminologi »kampen mellem kønnene«, og jeg er meget enig i, at det er et forældret udtryk, og at det ikke bør være det, der - om jeg så må sige - præger det fremtidige arbejde.
Her skulle det gerne være et samarbejde med et fælles formål, nemlig reel ligestilling.
Men når så den radikale ordfører siger, at der snarere er tale om en generationskløft mellem ældre og yngre, er jeg bange for, at den radikale ordfører gør sig skyldig i en i virkeligheden endnu værre fejl, nemlig at blive for elitær.
Jeg tror, at det indlæg, vi lige har hørt, er udtryk for en anden form for polarisering, nemlig en polarisering mellem eliten på den ene side og ikke-eliten på den anden.
Jeg vil godt advare en lille smule imod at gøre det til en ren generationssag, for det tror jeg ikke er rigtigt.
Det er rigtigt, at der blandt de yngre er en tendens i retning af, at man tager mere hånd om familien, også fra mandlig side, og den slags ting.
Men der er alligevel langt igen til reel ligestilling, så jeg vil advare lidt imod at gøre det her til et svælg mellem generationer.
Jeg tror mere, at den radikale ordfører har ladet sig påvirke af sin egen omgangskreds til det indlæg, vi hørte før.
Jytte Andersen (S), 2000-03-15:
Jeg er meget enig med fru Pia Christmas-Møller i, at man skal passe på, at man ikke sætter tingene sådan op, at der skabes nye konfliktflader, nye skel. Jeg mener også, at der netop ligger en ny udfordring for ligestillingsarbejdet i at brede ligestillingen ud, så den ikke alene handler om karrierekvinders fortsatte karrieremuligheder, men også om, at det medlem af Kvindeligt Arbejderforbund, som ikke har særlig mange ressourcer i sin dagligdag, også får nogle muligheder for at folde sig ud - hjemmehjælperen, sygehjælperen osv. osv.
Hvis man ser på nogle af de institutioner, hvor mange af de kvinder arbejder, er det jo iøjnefaldende, at lige så snart der kommer en mand ind på fagområdet - det kan være i en daginstitution, det kan være på hjemmehjælpsområdet - er det i løbet af 0,5 ham, der er lederen.
Og det er jo ikke, fordi der ikke er lederpotentiale i kvinderne, men problemet er, at de tror ikke selv på, de har det.
Jeg mener faktisk, det er en vigtig udfordring for ligestillingsarbejdet at fokusere netop dér.
Vi skal fokusere på både toppen og ude blandt folk, som netop sidder og siger: Jamen ligestilling er ikke vores sag, ligestilling er noget, de andre snakker om, fordi de har et overskud, og fordi de gerne vil - ja, undskyld jeg siger det - mele deres egen kage.
Det tror jeg er et meget vigtigt aspekt.
Så er jeg meget enig i, at mangfoldigheden, det at frigøre ressourcer, vil være noget, der bredt set kommer til at gavne vort samfund, hvis man kan gøre alle ressourcer fri og skabe mangfoldighed.
Det giver en bedre tilværelse for
både mænd og for kvinder og frem for alt for deres børn.
Anders Samuelsen (RV), 2000-03-15:
Det sjove er, at jeg kan erklære mig fuldstændig enig med den konservative ordfører.
Men det er alligevel lidt et udtryk for det, som vi virkelig skal passe på, at man ikke bygger op med nogle fordomme og i stedet for at lytte efter, hvad det var, jeg sagde, bare siger: Åh, nu står der en eller anden ung mand og siger et eller andet, og derfor må jeg også op med det samme. Jeg sagde, at der tydeligvis er et potentiale, der skal bygges på, blandt de fleste af de unge, der er vokset op i en anden situation.
Det er derfor, jeg siger, jeg i bund og grund er fuldstændig enig med den konservative ordfører, og derfor vil jeg faktisk vælge at overhøre den let overbærende eller patroniserende ordlyd i bemærkningen og bare erklære mig fuldstændig enig i, at det er ikke sådan, at arbejdet sådan set er overstået, og nu går resten af sig selv.
Vi er fuldstændig enige i, at det gør det ikke, men der er nogle positive ting, som er værd at bygge på.
Anni Svanholt (SF), 2000-03-15:
Det var rart at høre hr. Anders Samuelsen her udlægge teksten på en lidt anden måde, end det blev gjort første gang, med en erkendelse af, at det er altså ikke et spørgsmål om generationer, men at der er nogle sociale uligheder i vores samfund, som der skal gøres noget ved, alt afhængig af hvilken vurdering og hvilke visioner man har om samfundets udvikling, altså hvordan sammensætningen skal være.
Så vil jeg gerne sige, at jeg er meget glad for at høre de synspunkter, der kom frem her i anden omgang, og de synspunkter, der kom fra ligestillingsministeren om den vision, vi må have for det danske samfund: at kvinder og mænd skal være med i alle forhold, at vi skal fremme ligestillingen, og at vi skal sætte fokus på de steder, hvor der er uligheder. Ét er, at vi skal have begge køn med i alle forhold, men vi skal også afdække, hvor der er ulighed mellem henholdsvis mænd og kvinder.
Det er og bliver altså et spørgsmål, som skal ind på den politiske dagsorden, og er Det Radikale Venstre indstillet på, at Folketinget også skal have et Udvalg for Ligestilling, så der er nogle, der er særlig forpligtede her, plus at man arbejder i de enkelte ressortudvalg?
Det vil jo gøre tingene synlige og give en forpligtelse til rent faktisk at gøre noget og ikke bare snakke om det, så det ville jeg meget gerne have et positivt svar på.
Anders Samuelsen (RV), 2000-03-15:
For lige at runde spørgsmålet om generationerne af: Man må jo sige, at de kvinder, som stod i spidsen for kvindebevægelsens udgangspunkt i 1968, gjorde det jo på skuldrene af nogle andre kvinder af en anden generation, der altså havde en anden virkelighedsopfattelse, som de reagerede ud fra.
Derfor er der ikke, vil jeg igen godt understrege, noget odiøst i at sige, at nu kommer der også en generation af mænd, som har et andet udgangspunkt end den generation af mænd, som sad på magten i 1968 eller indtil i dag.
Det er bare for igen at understrege, at der egentlig ikke er noget mærkværdigt i det, men at der hele tiden er nogle nye muligheder i det, og at det er dem, man skal bygge på. Hvorvidt der skal etableres et decideret ligestillingsudvalg?
Jeg vil nok stille mig noget tvivlende over for det, for man skal også passe på, at man ikke åbner
den vej, at der konstant skal oprettes den slags udvalg, for hvad bliver så det næste udvalg?
Skal vi have et etnisk ligestillingsudvalg, og skal vi have et nyt osv. osv. udvalg af den type?
Jeg tror i bund og grund, at nogle gode initiativer i den stil, som vi har behandlet her i dag, er et godt udgangspunkt de steder, hvor der kan presses på, og så skal det virkelige arbejde gøres ude i marken og ikke herinde i Folketingssalen.
Anni Svanholt (SF), 2000-03-15:
Det er utrolig opmuntrende at opleve, at der nu er kommet mere gang i den offentlige debat om ligestilling mellem mænd og kvinder, og nu må det så være på tide, at ligestilling også for alvor kommer på den politiske dagsorden.
I SF mener vi, at det er et demokratisk problem, at vi fortsat er så langt fra ligestilling i vores samfund, og statistikken taler jo sit klare, meget kedelige sprog.
Vi oplever oven i købet i disse år tilbageskridt.
Forskellen i lønniveauet mellem mænd og kvinder i 1990'erne er blevet større, og ligeløn er fortsat noget, der snakkes om, selv om der har eksisteret en ligelønslov siden 1976.
Vi har nu fået en ligestillingsminister, og det er vi rigtig glade for.
Hermed har regeringen tilkendegivet, at ligestilling har høj prioritet i samfundet.
Nu mangler vi bare, at Folketinget også vil prioritere ligestilling ved at nedsætte et udvalg, så arbejdet for at fremme ligestilling bliver forpligtende for både mænd og kvinder.
Baggrunden for det forslag, vi behandler her i dag, er forespørgselsdebatten i maj sidste år.
Folketinget vedtog bl.a. en række retningslinjer for organisering af det fremtidige ligestillingsarbejde.
Og overordnet er vi ganske godt tilfredse med forslaget, som ligger her, men vi vil bl.a. på baggrund af høringssvarene komme med nogle bemærkninger til enkelte elementer i forslaget og ser også meget gerne nogle opstramninger i lovforslaget. Først vedrørende sammensætning af bestyrelsen for et videnscenter.
Og ligestilling er ikke alene et spørgsmål for arbejdsmarkedets parter; det er samfundets ansvar, og bestyrelsens sammensætning må afspejle det.
50 er faktisk i den sammenhæng et højt tal.
Vi mener også, at der naturligvis bør tilstræbes en ligelig sammensætning af kvinder og mænd både i offentlige udvalg og kommissioner og ved besættelse af bestyrelsesposter i den statslige forvaltning, altså dér, hvor staten har den økonomiske bestemmende indflydelse.
Endelig vil jeg fremhæve Ligestillingsnævnets arbejde, som skal behandle klager over kønsdiskrimination.
Under udvalgsarbejdet er det nødvendigt - og det vil vi interessere os for - nærmere at få præciseret nævnets kompetence. Men på den baggrund og med disse ord kan vi støtte lovforslaget.
Søren Kolstrup (EL), 2000-03-15:
Vi ved, at vores sektorforskningsinstitutioner i Danmark - de bliver ofte betegnet som forskningscentre - har en lang række alsidige opgaver.
Nogle af opgaverne vedrører rådgivning, andre opgaver vedrører direkte samarbejde med det private erhvervsliv.
Når jeg har stillet mit spørgsmål, er det på baggrund af en aktivitet, som Risø udfører, og hvor man kan sige, at de ikke blot går ind og foretager kommercielle aftaler med private institutioner, men direkte foretager en markedsføring.
Anni Svanholt (SF), 2000-03-15:
Jeg vil gerne starte med at sige tak til Enhedslistens ordfører og også de positive bemærkninger, som jeg lyttede mig til fra Kristeligt Folkeparti.
Der var også noget sympati fra Det Radikale Venstre, kunne jeg høre, men det var svært at høre, om der var mere tilslutning end opbakning og sympati.
Men man henholder sig fortsat til arbejdsmarkedets parter, og det er jo fantastisk stærke kræfter i vores samfund.
Det er jo godt med den danske model, som økonomiministeren her fremhæver, men det er jo ikke alt, den danske model kan løse i denne verden, heller ikke i Danmark.
Det er Folketinget jo ind imellem nødt til at erkende, hvis man vil gøre noget ved et konkret problem, og vi synes i SF, at der her er et stort problem og et stigende problem i, at vi kan forudse, at en meget, meget stor del af den danske befolkning, nemlig kvinderne, i meget stort tal vil blive fattige som pensionister, og at det er et gab, der bliver øget.
Tilsyneladende er det jo ikke en opgave, som arbejdsmarkedets parter kan løse, og ind imellem er det jo sådan, at Folketinget erkender, at arbejdsmarkedets parter ikke kan, at de skal hjælpes af Folketinget, og det er det, vi så her har lagt op til.
Økonomiministeren kom med det svar, at man følger udviklingen.
Ja, der er jo en lov, og det var jo udmærket, at loven blev ændret dengang, men giver det at følge udviklingen ikke ministeren anledning til allerede på nuværende tidspunkt at forsøge at ændre på loven og at reparere på de skævheder, som der er?
Det ville vi meget gerne, at man fulgte meget tæt og også var indstillet på at tage de skævheder op, som vi har påpeget.
Vi må naturligvis arbejde videre med dette spørgsmål, fordi vi synes, at det er et meget alvorligt problem, vi har, og det er svært at få øje på, hvordan det skal blive ændret sådan i den nærmeste fremtid, snarere bliver det værre.
Og det vil vi da ikke bare sidde stille og kigge på, men må så forsøge at arbejde videre ud fra det grundlag og de tilkendegivelser, der er kommet her. Og naturligvis mener vi også i SF, at der jo også påhviler de enkelte pensionskasser et ansvar.
Men det er et ret fastlåst system, som det er indrettet, og selv om vi synes, at kvinderne skal over i mere mandedominerede erhverv og omvendt, så er der altså faktisk ikke så meget bevægelse i det.
Tilsvarende er der, hvad angår invaliditet, også her meget store skævheder, og vi kan se, at det er bestemte grupper, der bliver ramt.
Det bliver jo let en selvforstærkende virkning, og det synes vi ikke er rigtigt
Er det så rigtigt, at det er deres pensionskasse, der alene skal bære det forhold?
Det er jo ikke selvforskyldt, at bestemte erhverv må bære en større omkostning.
Og derfor er vores intention, at der bør være højere grad af solidaritet inde i billedet også på det område her, fordi det er oplagte urimeligheder, der bliver resultatet af vores system.
Søren Kolstrup (EL), 2000-03-15:
»Kan ministeren bekræfte, at et amt ikke kan udlicitere centrale sundhedsopgaver på et universitetshospital med konsekvenser for uddannelse og forskning uden de involverede ministeriers godkendelse?«
Skriftlig begrundelse
Spørgsmålet er stillet under henvisning til det forhold, at staten medfinansierer en del af aktiviteten på eksempelvis Odense Universitetshospital, jf. dettes undervisnings- og forskningsforpligtelse, samt den pågående debat om evt. udlicitering/salg af de neurologiske funktioner på Odense
Universitetshospital til en privat tysk koncern.
Anni Svanholt (SF), 2000-03-15:
Nu syntes jeg ellers et øjeblik, at der var grund til at være glad, men så kom der hurtigt malurt i bægeret.
Jeg er meget forbavset over, at Det Radikale Venstre ikke tillægger ligestillingsarbejdet så stor betydning, at man mener, der skal være et egentligt udvalg. Vi ved jo godt, at så møder man op og gør noget.
Der er ingen, der bare sidder til pynt, sådan er det jo her i Folketinget.
Når Folketinget har besluttet sig for, at en ting er vigtig, og der er et udvalg, arbejdes der ihærdigt, og derudover giver det jo også mulighed for, at folk kan møde op i deputation i udvalget, og at udvalgsmedlemmer kan kalde ministeren i samråd.
Der kan holdes temadrøftelser, der kan holdes høringer, der er en masse muligheder for virkelig at gøre en indsats, så jeg håber, at Det Radikale Venstre vil tænke lidt over den sag og måske også komme ud med et mere positivt resultat.
Søren Kolstrup (EL), 2000-03-15:
For et stykke tid siden tilbød den tyske finansmand Hilmar
Hager Fyns Amtsråd, at man kunne lave et privathospital, som overflødiggjorde og erstattede centrale funktioner ved Odense Universitetshospital.
Den diskussion, der opstod i kølvandet herpå, giver jo anledning til dels at drøfte, hvordan man tackler en sådan situation, dels selvfølgelig også at drøfte, hvordan man helt principielt forholder sig til, at pengeposemænd skal tjene på liv, ære og velfærd.
Birte Weiss (S), 2000-03-15:
Det er ikke blot et aktuelt, men også et meget relevant spørgsmål, som hr. Søren Kolstrup stiller, og det siger jeg
selv om der jo ikke hidtil har været situationer, hvor klinisk undervisning og forskning, der er forbundet med den, har været søgt henlagt til private hospitaler, der er drevet på forretningsmæssig basis.
Det er rigtigt, at der har været nogen diskussion og nogle planer.
Hvor de planer befinder sig lige præcis nu, fortoner sig vistnok en smule.
Men den kliniske undervisning finder jo principielt sted på offentlige sygehuse, men der har været et par undtagelser. Det har været selvejende institutioner som Diakonissestiftelsen og Sankt Lukas Stiftelsen.
Henlæggelse til et egentligt forretningsforetagende vil altså være noget helt nyt, og skulle situationen opstå, vil jeg i samarbejde med Undervisningsministeriet og Sundhedsministeriet se nærmere på, hvilke principielle og praktiske spørgsmål en sådan situation vil rejse.
Generelt kan jeg oplyse, at universiteternes opgave er at drive forskning og give videregående uddannelse indtil det højeste videnskabelige niveau.
På det lægevidenskabelige område varetager universiteterne opgaven i samarbejde med hospitalsvæsenet for så vidt angår klinisk undervisning og forskning.
Undervisningsministeren fastsætter efter forhandling med sundhedsministeren, på hvilke af landets sygehuse undervisningen i kliniske fag skal foregå.
Udvælgelsen af de afdelinger, som varetager undervisningen og forskningen, foretages af universiteterne.
Udvælgelsen af en afdeling kan ske for en periode på højst 3 år ad gangen, men der er selvfølgelig mange, som er gengangere.
I forbindelse med udvælgelsen indgås der aftale med den pågældende amtskommune om varetagelsen af opgaven og om refusion af de udgifter, der er forbundet med det.
Aftaleforholdet og det økonomiske mellemværende mellem universitet og amtskommune ændres ikke ved, at en amtskommune - og det er så i medfør af reglerne i sygehuslovgivningen - indgår overenskomst med en privat institution om løsning af amtskommunens opgaver.
Hvis en afdeling undergår væsentlige ændringer i godkendelsesperioden, skal afdelingen ifølge de gældende regler underrette universitetet om det.
Det vil f.eks. gælde i tilfælde, hvor en amtskommune indgår overenskomst med en privat institution om løsning af amtskommunens sygehusopgaver.
Jamen så er det godt, at jeg er færdig.
Søren Kolstrup (EL), 2000-03-15:
Tak for svaret.
Jeg forstår ministerens svar således, at ministeren understreger, at der ikke kan finde en udlicitering af centrale opgaver sted, medmindre der har fundet en forhandling sted med alle de involverede parter, hvad angår undervisning og forskning.
Og det vil jeg da gerne have en klar bekræftelse på.
Det andet forhold, som jeg vil spørge til, er: Ministeren nævnte selv, at man hidtil har haft selvejende institutioner, der har været knyttet til og spillet en central rolle i det danske undervisningsvæsen. Finder ministeren, at der er en tindrende klar forskel mellem at være en selvejende institution og være en privat institution?
Finder ministeren, at det principielt er betryggende, at dansk universitetsforskning inden for lægeverdenen er knyttet til private institutioner, der når som helst kan gå konkurs?
Birte Weiss (S), 2000-03-15:
Til det sidste vil jeg svare: Nej, jeg mener ikke, at det er betryggende overhovedet at gå konkurs, og derfor er den forskning, der knytter sig til det, naturligvis heller ikke noget, der er efterstræbelsesværdigt. Så var der spørgsmålet om, hvordan det her forholder sig principielt, men også i den konkrete situation helt formelt.
Og dér er mit svar, at det her er uopdyrket land.
Og det er baggrunden for, at mit svar lyder: Hvis noget sådant skulle opstå, vil det påkalde sig alle involverede ministres interesse.
Så vil jeg tage initiativ til en drøftelse af det, for det er ikke noget, vi kan sige er forudset i lovgivningen, og det er en situation, som vi derved kan sige, at der ikke eksisterer nogen egentlig praksis for og dermed heller ikke noget regelsæt.
Så mit svar er: Hvis den opstår, vil jeg tage initiativ til drøftelse med mine kollegaer.
Søren Kolstrup (EL), 2000-03-15:
Jeg forstår ministerens svar således, at hvis den tyske Hilmar Hager havde haft held med sit projekt, ville det have udløst ikke blot en drøftelse her i Folketinget, men også en ny lovgivning på området.
Er det korrekt opfattet?
Det er det ene.
Og det andet: Jeg kunne forstå, at også ministeren har
den opfattelse, at det ikke er ønskeligt, at sådanne forskningsaktiviteter overlades til et privat foretagende, der kan risikere at gå konkurs.
Birte Weiss (S), 2000-03-15:
Det er en lidt vidtgående konklusion at drage af det, jeg sagde, at der under alle omstændigheder skal laves ny lovgivning på området, hvis en sådan situation opstår.
Det, jeg har sagt, er: I den eksisterende lovgivning er der ikke taget højde for denne her situation, men lovgivningen er jo heller ikke af nyere dato, og på det tidspunkt lavede man jo ikke private initiativer inden for sygehusområdet.
Så det, jeg medgiver hr. Søren Kolstrup, er, at det naturligvis, hvis situationen opstår, vil være noget, vi bliver nødt til at forholde os til både principielt og praktisk.
Til gengæld tror jeg ikke, at det skrækscenario, der indirekte lå i hr. Søren Kolstrups spørgsmål, at private kunne tænkes sådan lidt mere generelt at overtage den forpligtelse, som i dag ligger på de offentlige sygehuse, nogen sinde ville være tilfældet, uanset hvad reglerne måtte være.
Men som sagt synes jeg, at det er et relevant spørgsmål at rejse, og jeg vil arbejde videre med det, hvis situationen skulle opstå.
Søren Kolstrup (EL), 2000-03-15:
Jeg takker for svaret, men der er alligevel stadig væk en nagende uro hos mig, for politikere og ministre er jo til for at gøre en forskel, og derfor er det springende punkt, om ministeren her i dag vil udsende et signal, der tilkendegiver, om det er en god idé eller en dårlig idé, at amter giver sig i kast med at udlægge centrale funktioner til privathospitaler.
Jeg tror da, at man kunne være interesseret i fra amternes side at høre om, hvad ministeren vil gøre også for eventuelt at forebygge noget sådant.
Eller skal jeg forstå ministeren sådan, at ministeren vil læne sig tilbage og sige: Åh, vi tager diskussionen, når den tid eventuelt måtte opstå, og den er i øvrigt ret hypotetisk.