Søren Kolstrup (EL), 1999-01-28:
Forleden modtog jeg som ordfører på miljøområdet et brev fra nogle grønne familier, som skrev, at de ville have det organiske affald tilbage i kredsløbet.
Vi vil have komposterbart affald.
Vi vil have mere komposteret affald.«
Sådan skrev de grønne familier, og derfor er kildesortering en nødvendighed, derfor er nedbrydelige emballager en nødvendighed, derfor er emballageposer, der kan nedbrydes, vejen frem, og derfor er komposteret affald vejen
Det var budskabet i den hilsen, som de grønne familier sendte.
Det springende punkt er imidlertid, om der er rum for, at de grønne familier kan vinde frem i Danmark.
De grønne familier tror på en fremtid, hvor affaldsbjergene afskaffes til fordel for et liv med ren recirkulation, en virkelighed uden stigende affaldsbjerge, en virkelighed uden blind vækst, en virkelighed, hvor enhver borger får mulighed for at leve i overensstemmelse med de grønne hjerter.
Hvis man ser på København, er København en skandale med hensyn til mulighederne for at lave kildesortering.
Der er ikke nogen muligheder i København, bortset fra et par enkelte steder.
Man kan hælde alle mulige slags affald i en sæk til affaldsforbrænding.
Man lader hånt om kildesortering, man lader hånt om det økologiske kredsløb, og man lader hånt om mulighederne for at tilføre jorden mere humus.
Derimod er man levende optaget af forbrænding og stadig mere forbrænding, og hvad det udløser af øget centralisering med mere transportarbejde med affald og øget brug af kunstgødning og alt i alt mere CO2-udslip.
Den vedtagelse, der er fremsat af Venstre og Socialdemokratiet, er i hvert fald for det ene punkts vedkommende udtryk for en klar kursændring i dansk affaldspolitik i negativ retning.
Nu har vi hørt lidt andre toner fra den socialdemokratiske ordfører, men hvis vi holder os til vedtagelsen - og det tillader jeg mig - skal affaldsbjergene ikke nedbringes; de skal stabiliseres.
Skal affaldsbjergene stabiliseres, hver gang vi mødes til affaldsdebat, alt imens den blinde vækst fortsætter?
Skyldes det et ønske om at indfri målsætningen om mere vedvarende energi gennem afbrænding af endnu mere affald
, selv om affaldsforbrænding ikke er CO2-neutral, som også den gamle affaldsplan fastslog?
Jeg vil kraftigt advare regeringen mod at gå videre ad den vej, som man har indledt med denne vedtagelse, for det er jo en vedtagelse, der ligger logisk i forlængelse af Venstres ånd.
Det er lykkedes Venstre at drive Socialdemokratiet mod højre, hvis vi stadig tager vedtagelsen for pålydende, og vi oplevede det også på klimaområdet.
Jeg synes ikke, det er et smukt syn at se miljø- og energiministeren og fru Pernille Blach Hansen på det overordnede plan gå sammen med Venstre i miljøpolitikken.
Det underminerer enhver tanke om en progressiv miljøpolitik på affaldsområdet.
I den gamle handlingsplan for 1993-1997 hed det, at den samlede mængde skulle lande på 9,8 millioner t.
Nu hedder det 13 millioner t, 30 pct. over målsætningen, og skal vi om nogle år se en ny målsætning om en stabilisering på 16 millioner t?
I den gamle handlingsplan hed det, at mængden af alle typer affald skal nedbringes.
Nu hedder det: Affald er godt, det kan bruges til genanvendelse og forbrænding, men dermed kommer der mere transportarbejde og større CO2-udslip.
Og sådan kunne jeg blive ved.
Det mere overordnede synspunkt, vi står over for, er at sikre at få en række redskaber i gang, som er opstillet i »Affald 21«; men det springende punkt er, om man vil udnytte disse redskaber maksimalt.
Målet er selvfølgelig at nedbringe affaldsbjergene fra første færd - altså kildesortering med henblik på en stadig stigende andel af komposterbart affald, stadig mere genanvendelse med udgangspunkt i virksomme pantsystemer og en stadig udbredelse af tilbagetagningsordningerne; i øvrigt også en af den gamle handlingsplans gode målsætninger, som nu er helt forsvundet.
Disse krav fordrer selvfølgelig et brud med den forsimplende tanke, at det højeste afkast evig og altid skal være ledetråden for enhver produktionsinvestering, og derfor kunne der også være behov for at diskutere, om det samfundssystem, vi har, nu også er livets endestation.