Søren Kolstrup (EL), 1999-04-08:
Den radikale ordfører har tidligere karakteriseret den elreform, vi nu diskuterer, som liberal og grøn.
Det mener jeg er en korrekt karakteristik, hvis man er noget mere præcis og siger, at det er en liberalistisk reform, og så har den en grøn legitimering, ja.
Den tilstræber
hundrede procents markedsåbning, og så skal der selvfølgelig altid, når man laver et meget fundamentalt nybrud, finde nogle retfærdiggørelser sted, og det gælder jo især for de partier, som hævder gerne at ville føre en såkaldt grøn linje. Men ellers må vi konstatere, at det her har været en sejr primært for Venstre.
Det har vi oplevet på andre områder, f.eks. inden for efterlønnen.
Nu er det så også kommet til miljøområdet og energiområdet, hvor det er Venstre, der rykker tættere på at bestemme præmisserne for debatten i Danmark.
Jeg må konstatere, at det her er et eklatant nederlag
for de grønne kræfter.
Vi, der har villet et grønt flertal og også har kunnet konstatere i sommeren 1998, at energiministeren lagde ud med nogle betragtninger, som jeg mener pegede hen imod, at der skulle skabes et grønt flertal, har lidt nederlag.
Jeg må konstatere, at da man i efteråret 1998 kunne konstatere nogle fællesnævnere mellem Enhedslisten, SF, Socialdemokratiet og De Radikale
, måske en gang imellem også med de kristelige på vognen, jamen da var der overkommelige forskelle, og da kunne man have realiseret et stærkt udspil, der havde budt nyliberalismen trods. Således skulle det ikke gå.
Nu har vi fået et resultat, der hedder hundrede procents markedsåbning.
Det er et nederlag for energibevægelsen.
Det er et nederlag for 25 års arbejde.
Man kan dertil sige: Jamen vi har da fået nogle nye styringsinstrumenter.
Altså først slår man alt porcelænet i stykker, og derefter klinker man et par kopper.
Og så kalder man en sort reform for en grøn reform, og grønne og sorte er sammen i uskøn forening.
Men selv om nu CO2-styringen skulle indfri egne mål, og selv om VE-udbygningen skulle fungere perfekt - det kunne man jo formode, og jeg må straks sige, at jeg ønsker sådan set, at min kritik heraf bliver gjort til skamme,
Vi var nogle, der ønskede, at brint skulle fungere som energibærer, og så skulle der knyttes et lokalt demokrati til en sådan decentral forsyning.
I stedet får vi et system, som inviterer til billigste strøm, mere af det hele, mere energiproduktion og ikke til en kappestrid om mindre energi, mindre kul, mindre naturgas.
Systemet inviterer til, at man får en blind vækst, der skal være vigtigere end en hensigtsmæssig ressourceanvendelse og minimering af ressourcerne.
Det andet element er, at vi risikerer med hensyn til kraftvarmeværket, som vi i hvert fald i en stor del af salen her har været enige om, igen at invitere til, at produktionen skal blive større, end varmekunderne berettiger til.
Man inviterer til, at strøm skal ud på lange rejser, og man inviterer til, at der skal kunne købes strøm på kryds og tværs.
Man inviterer til, at nye selskaber skal ruste sig på markedet, og at der indbygges et yderligere profitelement.
Det vil altså sige, at det grønne perspektiv bliver udsat for en permanent trussel.
Man får flere profitorienterede aktører, og forbrugerne, javel, de er jo formelt set sikret, men forbrugerne skal nu fungere på et marked.
Vi har tidligere set, hvad der er sket med liberaliseringerne i Sverige og i England.
Det er de store kunder, der har vundet, og det er de små, der har tabt.
Jeg skal dybt, dybt beklage, at vi nu på det her punkt får noget, man næsten kan kalde de forenede partier.
Jeg skal dybt beklage, at det grønne flertal er blevet begravet.
Jeg skal også sige, at Enhedslisten er indstillet på, hvis der opstår et nybrud i dansk energipolitik, hvis energibevægelsen bliver magtfuld nok til at pulverisere dele af den her elreform, at vi så igen får sat et system på benene, hvor det er mennesker, der er med til at styre udviklingen, og hvor det er mennesket, der står over markedet.