Anne Baastrup (SF), 2002-11-20:
For SF er det et meget vigtigt beslutningsforslag, der her er fremsat af Socialdemokratiet.
På baggrund af den debat, der har været med især regeringspartierne, så vil jeg sige, at én fugl i hånden er bedre end ti på taget, og får vi inden jul vedtaget forslaget om en national handlingsplan til beskyttelse af børn mod seksuelt misbrug, synes jeg, at vi i langt højere grad har taget et markant skridt i den rigtige retning.
Man kan jo diskutere, hvad det er, der skal tilføjes
derudover
; men det blotte forhold, at vi får vedtaget en national handlingsplan til beskyttelse af børn mod seksuelt misbrug, gør jo, at vi får sat skub i nogle elementer.
Noget af det, som er meget centralt, er, hvordan vi afhører børn, der muligvis har været udsat for seksuelt misbrug.
På de mange forskellige konferencer, jeg har været med til, har det gennemgående træk været, at politiet har oplevet, at de ikke var godt nok uddannede.
Der er kommet uddannelsesinitiativer i gang, men der er også skabt usikkerhed om, hvordan man skal vurdere barnets udsagn.
Afhøring foretaget af et tværfagligt team, naturligvis med respekt for retssikkerheden, tror jeg, er en god idé, og hvem kan have noget imod børnevenlige lokaler og en ordentlig interviewteknik?
Vi ved jo alle, hvordan børn i dag bliver afhørt rundtomkring i landet, og så vidt jeg husker, er det
vist kun i Glostrup, man har et ordentligt og børnevenligt afhøringslokale.
Den retsmedicinske undersøgelse skal foretages af en børnelæge, og jeg står i hvert fald helt uforstående over for, at man i Folketinget eller i hvert fald blandt Venstre og De Konservatives ordførere ikke er klar over den debat, vi har haft om brugen af retsmedicinere i lige præcis børnesager.
Jeg tror, det er en god idé, og det er også den viden, jeg har fået fra de diskussioner og konferencer og rapporter, der har været om emnet, at det er vigtigt, at man anvender børnelæger.
Hvem kan have noget imod, at barnet og dets forældre modtager information under den retssag, som måtte komme på baggrund af afhøringerne af børnene og det øvrige bevismateriale, der er kommet frem?
Hvem kan have noget imod, at barnet i øget omfang tilbydes psykologhjælp, at vi får flere behandlingspladser til ofre for sædelighedsforbrydelser, og at behandlingsmetoderne udvikles på baggrund af international erfaring og forskning?
Hvem kan have noget imod det?
Er det ikke et naturligt led i en national handlingsplan?
Er der nogen her i Folketingssalen, der ikke synes, det er en god idé, at Rigshospitalets Videnscenter samt de registrerede netværk, der er knyttet hertil, udbygges?
At vi skal lave procedurer i børneinstitutioner og opfordre til, at de anvendes i foreningslivet for at forhindre overgreb på børn, hvem kan have noget imod det?
Og kan nogen være imod, at vi får bedre viden og praktisk fokus på børns overgreb mod andre børn?
Mimi Strange er netop kommet med en rapport, der viser, at det er et centralt problem for børn,
så skal vi ikke tage den rapport fra SFI alvorligt?
Jeg forstår ikke, hvorfor ordførerne fra Venstre og De Konservative kan være imod disse elementer i en national handlingsplan. Jeg ser, at beslutningsforslaget er fremsat den 10. oktober.
Jeg har endnu ikke helt forstået, hvad det er, der gør, at nogle forslag bliver førstebehandlet hurtigt og andre langsomt, men nu er det 1 måned og 10 dage siden, dette forslag blev fremsat, og jeg kan ikke se, at der er noget som helst til hinder for, at vi i Folketingets Retsudvalg laver en betænkning og får det til anden behandling inden jul.
Jeg skulle hilse fra fru Line Barfod og meddele, at hun kommer med et ændringsforslag, idet hun ønsker, at begrebet »sikkerhedsprocedure« ændres til »procedure«, og så skal jeg også give et tilsagn fra Enhedslisten om opbakning til dette forslag.