runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lone Dybkjær (RV), 2005-05-13:
Ordføreren sagde, at børnene selvfølgelig skulle tage deres forældre i hånden eller bruge deres netværk.
Så vil jeg gerne spørge ordføreren, om ordføreren er bekendt med, at der er noget i Danmark, der hedder incest, at den incest ofte udøves af faderen, og at det i en lang række tilfælde er skjult.
Det andet, jeg vil spørge om, er, om ordføreren er bekendt med, at der også begås incest af onkler, at det i en lang række tilfælde er skjult, og at de pågældende børn først kommer frem med det i en ret sen alder og ofte er blevet traumatiseret af det.
Jeg vil også gerne spørge, om ordføreren er bekendt med, at der findes alkoholiserede forældre, i mange tilfælde i meget velbjærgede familier, som vi ikke hører om, men det eksisterer alligevel.
Er ordføreren bekendt med, at disse børn ingen steder har at gå hen?
Line Barfod (EL), 2005-05-13:
Det glæder mig jo, at ministeren ikke vil udelukke muligheden for at udvide Børnerådets område, og derfor vil jeg gerne sige, at noget af det, som vi har lagt meget vægt på i forslaget, er, at når børn ringer, så er det nogle gange ikke nok, at der bare er en telefon, de kan ringe til, så er der behov for, at der er nogen, der kan tage dem i hånden og hjælpe dem med at få løst den konflikt, de står midt i.
Det tror jeg simpelt hen ikke er den rigtige vej at gå.
Så jeg er ikke tilbøjelig til, at det lige er på den måde, vi skal udvide Børnerådets beføjelser eller kompetencer på.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2005-05-13:
Det er jo lige netop det, jeg vil frem til.
Forskellen er jo bare, at de børn, som har ret til at klage over deres anbringelsessted, er anbragt, fordi deres forældre ikke har kunnet tage sig af dem, det vil sige, at de ikke har forældrene hos sig til at varetage deres interesser, mens det for en 15årig, som bliver bortvist – vi skal måske gå ned til 14-15 år, fordi en 16-årig, som man var ude i før, måske ikke går i folkeskolen længere, og der er nogle andre ting, så lad os sige en, som går i folkeskolen, som bliver bortvist –
jo i princippet, kan man sige, er barnet, der har retten til at klage, men den varetager forældremyndighedsindehaveren så for barnet.
Og her har man jo netop forældrene til at tage sig af det.
I det øjeblik barnet er fjernet, er der nogle andre myndigheder, som, fordi barnet ikke har forældrene, så tager sig af det.
Det, jeg bare sådan sætter spørgsmålstegn ved, er det her med, at man ikke mener, at forældrene er de rigtige til at varetage børnenes interesser, og så sammenligner man med børn, som ikke har deres forældre hos sig, nemlig børn, der er anbragt, og sidestiller dem med børn i øvrigt, og det synes jeg er sådan lidt forkert.
Lissa Mathiasen (S), 2005-05-13:
Jeg har meget svært ved at se, at det ikke skulle være en fordel for et barn uanset alder at få mulighed for og ret til at kunne klage over kommunale afgørelser vedrørende anbringelser, vedrørende anbringelsesstedet, vedrørende hjemtagelse.
Ud fra de faktiske erfaringer, der ligger, mener vi helt klart, at det er en fordel.
Vi har valgt det uanset barnets alder.
Det er nemlig meget svært.
Der kan være et barn på 6 år, som slet ikke ville kunne magte det her, der kunne også være et barn på 10 år, der ikke kunne magte det.
Derfor er en stiv aldersgrænse netop noget meget svært at sætte.
Det er derfor, vi har sagt uanset barnets alder, fuldstændig som det også står i bemærkningerne til beslutningsforslaget, og man kan jo sådan set ikke undre sig over, at det er det, jeg siger her, for det svarer nøjagtigt til vores beslutningsforslag.
Men jeg synes, vi skal prøve at drøfte det undervejs, hvor vi har mulighed for at få facts på bordet, for det lyder i hvert fald, som om hr. Søren Pind, men også andre ikke er kendskab til det, der ligger fra Styrelsen for Social Service, nemlig den redegørelse, der kom i 2004, som netop viser, hvor store, skal vi sige uoverensstemmelser og ikke særlig meget logik, der er på det her område.
Det synes jeg vi skal gøre.
Afstemning
Fru Elisabeth Arnold kom ikke i sin ordførertale ind på det ønske, vi har til at få sat særlig fokus på børnene i forhold til Ombudsmanden, dvs. en opprioritering af Ombudsmandens arbejde omkring børn.
Det vil jeg da godt høre hvordan Det Radikale stiller sig til.
Elisabeth Arnold (RV), 2005-05-13:
Jo, men der ligger stadig væk også det i det, når man sænker den kriminelle lavalder, at så træder hele maskineriet i kraft.
Det er hele maskineriet med anholdelse, afhøringer, fængsling, rettergang osv. osv.
Det er sandelig ikke bare et spørgsmål om at have en advokat.
Det skal man selvfølgelig have, men der er hele maskineriet, også inklusive den endelige sanktion, som kan være fængsel i mange år osv. osv.
Det er en meget stor debat, som jeg glæder mig meget til at tage i næste uge med Dansk Folkeparti.
Den har vi haft adskillige gange før, vil jeg blot sige, så det er vi helt rustet til.
Martin Henriksen (DF), 2005-05-13:
Ja, men hvis det var Det Radikale Venstre, der sad i regering eller havde haft nogle forslag til, hvordan man kunne gribe ind over for de problemer, vi bl.a. ser med unge indvandrerbørn, som hærger landet, så kunne det jo være, det ikke var nødvendigt med en så markant indgriben som med det forslag, vi har her, men det har Det Radikale Venstre jo ikke haft forslag til.
Det vil jeg bare lige sige.
Vi sikrer jo altså de her børn, hvis vores forslag bliver vedtaget, at de har advokatbistand, selvfølgelig gør vi det.
Elisabeth Arnold (RV), 2005-05-13:
Nu er det jo sådan, at hvis man sænker den kriminelle lavalder, så er det jo ikke blot et spørgsmål om, at man kan blive straffet for alvorlig kriminalitet.
Man kan blive anholdt, blive frihedsberøvet og blive varetægtsfængslet osv. osv., og det er jo ganske stærke indgreb mod den enkelte person, altså at blive fjernet fra hjemmet og anbragt i arresten.
Det er jo altså et område, hvor myndighederne griber ind over for personer, som ikke er dømt og som i princippet er uskyldige.
Det er altså en retssikring, man giver til personer, som er voksne.
Martin Henriksen (DF), 2005-05-13:
Det er, fordi fru Elisabeth Arnold kommenterede Dansk Folkepartis forslag om at nedsætte den kriminelle lavalder.
Jeg vil godt lige gøre klart, at der jo altså er en forskel på at blive bortvist fra en skole og så det at begå alvorlig kriminalitet.
Nu skal man jo lige forholde sig til virkeligheden.
Det synes jeg er ret relevant.
Elisabeth Arnold (RV), 2005-05-13:
Jamen det kan da godt være, at vi så er uenige alligevel.
Jeg synes jo altså, at der kan være andre situationer i børns liv, hvor der foretages ganske store indgreb, og hvor forældrene måske ikke er i stand til at klage eller ikke ønsker at nærme sig myndighederne, og hvor barnet selv, fordi det har en vis alder, i alle andre sammenhænge anses for at være et fornuftigt eller i hvert tilfælde et forholdsvis modent individ, som godt selv kan finde ud af at klage.
Og den ret synes jeg man skal give børn, som har nået en vis alder.
Jeg er åben for, at man f.eks. sænker aldersgrænsen for, hvornår man kan klage over f.eks. en bortvisning fra en skole, eller gøre det mere oplagt, at man kan klage, og den tillid vil jeg gerne vise de store børn.
Jamen jeg tror da, vi er fuldstændig enige, for det, der fremgår af bemærkningerne til forslaget her, og som jeg har citeret fra, er jo netop, at børn over 12 år kan klage over anbringelsesstedet, og det er jo godt, men 15-årige kan ikke klage over bortvisning fra skole.
Så jeg går ud fra, at det er forslagsstillernes hensigt, at de, der i dag ikke har en klagemulighed, fremover vil kunne få det.
Det Radikale Venstre står fuldt og helt bag anbringelsesreformen, som vi er glade for, men der er jo nogle huller, som er opstået, for så er der nogle jævnaldrende, som ikke har klagemuligheder over nogle problemer, de synes, de har.
Så det er det, jeg synes, der er det relevante i det her forslag.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2005-05-13:
Jeg bliver sådan en lille smule dårlig tilpas, når jeg hører de spørgsmål og de svar, der bliver givet i salen, fordi man bare blander alting sammen.
Man blander det, at der findes forældre, som kan finde ud af at tage sig af deres børn, og som har en ganske almindelig hverdag med deres børn med hensyn til skole og alt muligt andet, sammen med, at der er børn, som, man kan sige, står alene, der ikke har støtten fra forældrene, som f.eks. er anbragt.
Man blander det sådan sammen og siger: Jamen det gør så, at børn skal have ændrede klagemuligheder.
Jeg synes måske, vi skal prøve at se det en lille smule mere nuanceret, for hvis man ser på de børn, som er anbragt uden for hjemmet, så har vi jo med anbringelsesreformen gjort sådan, at børnene skal høres, inden der bliver truffet beslutninger om, at de skal anbringes, skal flyttes, eller i øvrigt hvordan de har det.
De skal have besøg, hvor de også skal tilbydes samtaler, og vi er også blevet enige om at overveje, om børn skal have støttepersoner i anbringelsessager.
Jeg vil bare høre De Radikales holdning til det.
Det virker lidt, som om man fra radikal side ikke føler, at vi har været omkring det her i forbindelse med anbringelsesreformen, og det vil jeg da bare gerne høre en kommentar til.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2005-05-13:
Jeg vil da gerne bekræfte igen, at jeg faktisk tror, at alle partier her i Folketinget mener, barnet har ret til at blive hørt.
Men jeg tror bare, at vi måske har forskellige syn på hvordan, for det, jeg forstår med forslaget, og sådan som jeg opfatter Socialdemokraternes holdning på baggrund af det her forslag, er, at det er det offentlige, der skal tage ansvar for alt.
Men jeg mener altså, at det primært er det nære netværk, at det først og fremmest er forældrene, og hvad der ellers kan være af netværk omkring det her barn.
Det er altså ikke det offentlige, der kan løse alle problemer.
Lissa Mathiasen (S), 2005-05-13:
Jeg vil egentlig godt udtrykke min glæde over det udsagn, der kom om, at vi – alle partier – er enige om, at barnet skal høres.
Så synes jeg egentlig, at vi er nået et lille skridt længere, hvilket jeg tror, vi kan bruge under udvalgsarbejdet, for det er faktisk sådan i dag, at en ung på 16 år ikke har retten til at kunne klage, ikke har retten til og muligheden for det.
Uanset om det er en bortvisning, eller det er over karakterer, eller hvad det er, så er det kun forældrene.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2005-05-13:
Jeg tror, alle partier her i Folketinget er enige om, at et barn skal høres, men vi må jo så også sige, som jeg også sagde i min tale, at det nære netværk er det første sted og det naturlige sted.
Og det ansvar og det, at vi har noget, der hedder forældremyndighed i Danmark, skal der altså ikke rokkes ved.
Nu har vi jo flere gange hørt om den 16-årige, der er blevet bortvist fra skolen, jamen så har vedkommende jo også mulighed for at kontakte kommunalbestyrelsen, som har tilsyn med den skole, han eller hun er bortvist fra, og de skal også tage den pågældende alvorligt, hvis vedkommende kontakter dem.
Lissa Mathiasen (S), 2005-05-13:
Det, jeg samtidig hører hr. Per Ørum Jørgensen sige, er, at selvfølgelig må barnet have retten til at blive hørt, hvis barnet føler sig krænket.
Det er sådan set det.
Det er det, der ligger i det her, at barnet kan få lov til at komme med sin egen version af sagen, uanset om det er en 16-årig, som er blevet bortvist fra en skole, eller det drejer sig om et barn, der er anbragt uden for hjemmet, og hvor man taler om, at nu skal det her barn bringes hjem igen.
Er det ikke rimeligt, at man giver barnet mulighed for at give sin version?
Det er ikke at give barnet ansvaret, men det er at ville lytte og respektere barnet som det, det har krav på at blive respekteret for.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2005-05-13:
Men jeg vil sige, at der på det her område er lavet en del undersøgelser, også i forbindelse med anbringelsesreformen, som ministeren nævnte i sin tale, hvor man også var inde og kortlægge det her område.
Så jeg vil sige, at grundlæggende har man jo dokumentation, men vi er altid konstruktive, når det gælder udvalgsarbejdet, og kan fru Line Barfod dokumentere, at der er nogle steder, hvor det er helt galt, jamen så er vi også klar til at kigge på det.
Line Barfod (EL), 2005-05-13:
Vil man være med til at se på en undersøgelse af de henvendelser, der kommer til de forskellige børnerådgivninger, og hvad det er for nogle problemer, de børn rejser, hvad det er for nogle ting, der mangler, for at kunne hjælpe de børn?
Lone Møller (S), 2005-05-13:
Mener ministeren, at det ikke sådan er helt rigtigt, når regeringen siger, at den vil være foregangsland på rigtig mange områder, herunder også på ernæringsområdet, og at det ville være en god ting, hvis Danmark kunne gå foran EU frem for at afvente, at man der bliver enige?
Regeringen ønsker ikke at bidrage til, at vi er foregangsland i den forstand, at vi er det land i Den Europæiske Union, der har flest forbud og restriktioner, slet ikke, hvis det er forbud og restriktioner, som er fuldstændig uden værdi og umulige at forvalte, og som er bureaukratiske.
Vi ønsker heller ikke at gøre os til grin i resten af verden ved at indføre en lovgivning, hvor vi påstår at kunne regulere internettet.
Det er selvfølgelig ambitiøst, og man kunne godt sige, vi var et foregangsland ved at være det første land i verden, der mener, at vi kan lave en lov om, hvad der må være på internettet.
Men jeg tror ærlig talt mere, at det ville betyde, at vi ville blive til grin, end at vi ville vinde særlig meget respekt ved at foregive, at vi troede at kunne regulere internettet.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2005-05-13:
Jeg tror, fru Line Barfod overdriver.
Med hensyn til det skel, der skulle være imellem min opfattelse og regeringens opfattelse og de meldinger, man får fra organisationerne, der har med det her område at gøre, er det korrekt, at der har været nogle forskellige opfattelser, også i relation til FN-konventionerne.
Men det, jeg holder mig til, og der, hvor jeg også er enig med ministeren, der jo har undersøgt de her ting sammen med Børnerådet, er, at man jo er nået frem til, at der faktisk er ret gode klagemuligheder i Danmark.
Der kan måske være nogle enkelte hjørner, som vi skal se på, men vi skal ikke grundlæggende gå ind og lave så store ændringer, som der ligger i det her forslag.
Lissa Mathiasen (S), 2005-05-13:
Når vi har taget det her spørgsmål op, så er det jo, fordi FN’s Børnekomité meget kraftigt har anbefalet, at der blev sat stærkere fokus på børn.
Vi har jo tidligere haft debatten her i salen om at lave en særlig ombudsmandsinstitution for børn.
Vi har også tilkendegivet, at det var vi ikke interesserede i, men at vi til gengæld godt ville lytte til det, FN’s Børnekomité er kommet med, og sagde, at man kunne bruge handicapmodellen, som i 1993 blev indført med hensyn til Ombudsmanden, og lave en særlig opprioritering af børnene under Ombudsmanden.
Og det er det, jeg egentlig efterlyser De Radikales holdning til.
Søren Pind (V), 2005-05-13:
Jeg skal bare lige høre, om jeg har forstået fru Lissa Mathiasen ret, for nu kommer jeg i tvivl.
Det, den socialdemokratiske ordfører bl.a. har talt om, er en retlig klageadgang, som man altså vil stille 6-årige børn i udsigt, med alle de konsekvenser, der er af det, med det pres, der kan opstå, det krydsfelt, der vi være mellem forældre, den respektive institution og lignende.
Nu står fru Lissa Mathiasen og erklærer, at der er forskel på modenhed.
Nu er jeg virkelig forvirret på et højere niveau.
Mener fru Lissa Mathiasen ikke, at der er et eneste problem forbundet med at give 6-årige en retlig klageadgang?
Lissa Mathiasen (S), 2005-05-13:
Nej, selvfølgelig mener jeg ikke det.
Som mor til tre børn ved jeg også godt, at et barn på 12 år typisk har en anden og en langt større modenhed end et barn på 6 år.
Det giver næsten sig selv.
Men det er jo ikke ensbetydende med, at barnet på 6 år ikke kan have nogle ting, det godt vil have lov til at fortælle, have lov til at komme ud med, have lov til at ytre sig om, hvis barnet føler, at der sker noget f.eks. med hensyn til anbringelsesstedet, eller hvis det skal hjemtages.
Det kunne meget vel være, at det barn har nogle ting.
Den mulighed er der ikke i dag, og det er den mulighed, vi synes er rimelig at give barnet med dyb respekt for, at der selvfølgelig er forskel på børns modenhed afhængigt af alder, men også uafhængigt af alder er der forskel på børns modenhed.
Martin Henriksen (DF), 2005-05-13:
Når nu Socialdemokraterne, som det også har været fremme før, har været med til den her anbringelsesreform, hvor man sikrer, at børn bl.a. bliver hørt, kan vi så ikke få et klart svar?
Lissa Mathiasen (S), 2005-05-13:
Nej, det er der ikke, og det er lige nøjagtig det, der er problemet.
Hvis man læser den undersøgelse, der er lavet af Styrelsen for Social Service, har man jo netop måttet konkludere, at der ikke er den der stringenthed, som hr. Martin Henriksen mener.
Derfor synes jeg, at det er rigtig, rigtig godt, i stedet for at tage debatten her, at vi netop bruger tiden i udvalget til at få kigget på: Hvor er det manglerne er?
Hvad er det, et barn ikke har muligheden for i dag, og hvor finder vi, at det vil være rigtigt at give et barn de muligheder?
Så det er både den hånd, som jeg har set, der er blevet strakt frem fra partierne her i dag i debatten, men som jeg også meget gerne til gengæld vil give fra vores side, altså netop at sige: Lad os bruge tiden på det.
Men netop Styrelsen for Social Service kom jo med de her konstateringer i 2004.
Martin Henriksen (DF), 2005-05-13:
Bare for at få al tvivl væk for dem, der måtte sidde derude og se på, vil jeg gerne have fru Lissa Mathiasen til at bekræfte eller afkræfte følgende: Der er i serviceloven i dag en pligt for kommuner til at høre alle børn og unge uanset alder, således at deres synspunkter inddrages og tillægges passende vægt i overensstemmelse med alder og modenhed.
Lissa Mathiasen (S), 2005-05-13:
Jeg har i hvert fald oplevet, og vi har oplevet gentagne gange, også i kraft af organisationerne, vi taler med, at børn har været i en situation, hvor de ikke føler, at de er blevet taget med på råd.
De er ikke blevet hørt, de har ikke haft mulighed for at komme til orde.
Og det mener jeg.
Det er ikke barnet, der har ansvaret; det er ikke barnet, der skal træffe beslutningen.
Men det må dog være rimeligt, hvis man som barn føler, at det, der sker mod mig, er forkert, at man så som barn skal have muligheden for at kunne fortælle det.
Det er jo dybest set det, det går på.
Det er faktisk det, der ligger i det her, nemlig at give et barn en mulighed for at kunne komme til orde; at der er nogen, der vil lytte til det.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2005-05-13:
Jeg kan ikke bare adoptere ordene: hvad ellers?
Jeg står og forestiller mig et barn på 7 år, som er anbragt uden for hjemmet på en institution, hvor kommunen efter de regler, vi lige har vedtaget, og som Socialdemokraterne i øvrigt stemte for, er forpligtet til at have samtaler med kommunerne, og hvor barnet så kan give udtryk for, hvad der måtte være.
Men så ud over det vil barnet også skulle have en klageadgang; det skal forsvare sig mod eventuelle forældre, der mener, at et barn på 7 år skal klage over, at barnet er blevet anbragt; barnet skal over for en institution bære det, at det har adgang til at klage over institutionen; hele tiden skal det sættes mellem to stole, forældre og anbringelsessted eller forældre og kommune, og så har barnet sin egen adgang til at klage.
Jeg føler, at det er et overgreb mod børn, at man sætter dem i den her situation og pålægger dem det ansvar, frem for at vi som voksne myndige tager os af det, når børnene er under 12 år.
Jeg er meget uforstående over, at Socialdemokraterne føler, at det her er en fordel for børnene.
Lissa Mathiasen (S), 2005-05-13:
Det står meget klart i bemærkningerne til forslaget, og jeg skal gerne læse det op: Alle børn uanset alder bør gives ret til at klage over kommunens afgørelser vedrørende anbringelse uden for hjemmet, såfremt de ikke er blevet hørt forinden.
Det er lige nøjagtig det, der står.
Hvis det er sådan, at man hos de sociale myndigheder ikke er opmærksom på det, er det da en fordel for barnet at kunne klage.
Det vil altid være en fordel for barnet at have muligheden for at kunne klage: Jeg mener, at der sker noget over for mig som barn, som ikke er korrekt.
Det må være til barnets fordel, hvad ellers?
Elisabeth Arnold (RV), 2005-05-13:
Jeg kan bekræfte, at vi ligesom de fleste andre partier her har afvist at have en særlig børneombudsmand.
Vi vil meget nødig have udvandet begrebet Ombudsmand, fordi vi mener, det står meget stærkt som Ombudsmanden.
Men vi vil meget gerne være med til at diskutere Ombudsmandens prioritering af de særlige områder.
Det kan jeg i hvert fald godt give tilsagn om ved denne lejlighed.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2005-05-13:
Nu bliver min forvirring total.
For hvis vi lige tager reglerne, som de er i dag og med den nye anbringelsesreform, så er det jo sådan, at børn helt ned til 12 år får klageadgang både i det øjeblik, de skal anbringes, og i det øjeblik, hvor man ændrer anbringelsessted.
Det være sig også i forhold til, hvis de kommer hjem.
Jeg kan sammenligne det med det, der står i Socialdemokraternes forslag, nemlig at alle børn uanset alder skal have den her adgang.
Så siger man i en bibemærkning, at vi jo har indført, at de skal høres, for der skal være en samtale.
Så det, man lægger oveni nu, er en formel klageadgang.
Børn under 12 år kan påvirkes af mange ting, både af forældre og af en institution.
Jeg vil bare gerne spørge, om man virkelig mener, at det er i børnenes tarv.
Line Barfod (EL), 2005-05-13:
De konkrete formuleringer på de forskellige områder skal vi jo ind og kigge på.
Det er jo indlysende, at en 2-årig ikke klager.
Hvorfra skulle en 2-årig overhovedet kunne vide, at man kan klage, eller hvad en klage er?
Men vi kan jo godt formulere nogle bestemmelser – det har vi jo gjort på samværsområdet – i forhold til at børn får nogle muligheder for at blive hørt.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2005-05-13:
Skal jeg så forstå det sådan, at når det i det beslutningsforslag, vi behandler nu, bliver foreslået, at børn uanset alder bør kunne klage med opsættende virkning, f.eks. om valg af anbringelsessted, så tager Enhedslisten forbehold i forhold til det?
Jeg vil gerne medgive, at det på nogle områder kunne være fint, at børn har klageadgang, men at man uanset alder bør kunne klage over dette og hint, er for mig at se ikke i børnenes interesse, hvis vi kommer ned, hvor børnene er så små, at de faktisk ikke forstår, hvad der foregår omkring dem.
Det kan jeg høre at vi er forholdsvis enige om.
Men kan jeg tage det som udtryk for, at Enhedslisten så ikke er enig i den konkrete del af det her forslag?
Line Barfod (EL), 2005-05-13:
Jamen selvfølgelig skal man diskutere, hvad det er, børn kan klage over, på hvilke alderstrin, og hvad de er modne til, nøjagtig ligesom vi i andre sammenhænge også har været inde og sige omkring samvær, at det, man må se på, er: Hvor modent er barnet i forhold til, hvad det er, det skal inddrages i?
Men generelt at sige, at fordi der kan være nogle enkelte situationer, hvor man kan forestille sig, at nogen påvirker barnet i en forkert retning, så skal børn generelt ikke have rettigheder, det synes jeg ikke er noget godt udgangspunkt.
Det ville for så vidt kunne gælde i forhold til mange grupper i samfundet, at man sagde, at de måske kan blive utilbørligt påvirket af nogen, og derfor skal de ikke have så mange rettigheder.
Det argument synes jeg man skal være meget tilbageholdende med at bruge.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2005-05-13:
Det lyder så flot, at man bare vil give klageadgang til børn på alle områder.
Jeg vil bare gerne bede Enhedslistens ordfører om at uddybe, om det ubetinget altid vil være i barnets tarv, at et barn, uanset om det f.eks. er et barn, der er belastet af at være anbragt uden for hjemmet, eller et barn, som har oplevet noget, det f.eks. føler er urimeligt i skolesammenhæng, men at helt små børn, f.eks. børn under 12 år, har en klageret og på den måde også kan påvirkes af andre til at udnytte denne klageret og fremføre synspunkter, som måske ikke helt er deres egne, ikke i forhold til det forslag, vi skal drøfte om lidt, men til det forslag, der ligger?
Jeg vil gerne bede Enhedslisten uddybe sine holdninger til det.