runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anne Baastrup (SF), 2003-12-05:
Fru Charlotte Dyremose er ikke ordfører på det her, men fru Charlotte Dyremose er socialordfører, og jeg vil så spørge: Er det ikke korrekt, at hvis man får anvist et arbejde fra kommunen, så skal man tage det, ellers mister man sin kontanthjælp?
Derfor er det fuldstændig irrelevant med loft, og hvor meget man skal tjene, for det er jo sådan, at man skal tage det arbejde, man får anvist.
Problemet er blot, at der ikke bliver anvist arbejde.
Hr. Flemming Oppfeldt ved godt, at når en kommune anviser et job, skal man tage det - ingen arme, ingen småkager - man har pligten til det.
Derfor er det altså en illusion at påstå, at der, hvor flygtningene er anbragt, er der job, for man skal huske på, at vi jo har tvangsfordelt flygtningene, det vil sige, at de er anbragt rundtomkring i landet, og det kan godt være, at de job, der er, rent faktisk ikke er tilgængelige der, hvor de bor.
Skal vi ikke prøve at tale om virkeligheden?
Der er ingen, der kan sige nej til et job.
Karen J. Klint (S), 2003-12-05:
Nej, vi er også interesseret i at få folk i arbejde, både danskere og flygtninge/indvandrere.
Vi har faktisk også fremsat forslag om det i andre sammenhænge.
Vi interesserer os for ydelsen til de personer, der ikke kan få et arbejde enten til helt at erstatte starthjælpen eller til at supplere med.
Men når hr. Flemming Oppfeldt nu så tydeligt går ind og kigger på, hvor jobbene er henne i Danmark, er det så, fordi Venstre er ved at arbejde på at ændre den fordelingspolitik, vi har i dag over for de mennesker, der kommer til os udefra?
Vil Venstre til at fordele dem efter, hvor jobbene er, i stedet for en ligelig fordeling over hele landet?
Bodil Kornbek (KD), 2003-12-05:
Nu kan jeg forstå på hr. Flemming Oppfeldt, at der faktisk er flere hundrede job.
Så må der jo være nogle problemer.
Hvis jobbene er der, så regner jeg så sandelig også med, at de får dem tilbudt.
Eller hvordan ligger det nu med det?
Flemming Oppfeldt (V), 2003-12-05:
Til Kristendemokraternes ordfører vil jeg sige: Jeg vil bestemt ikke afvise, at det er systemfejl, der er årsagen til, at de ledige ikke er i beskæftigelse.
Det vil jeg bestemt ikke afvise.
Jeg mener faktisk, at systemfejlene er mindst lige så store som ydelsesfejlen, som tilskyndelsesfejlen.
Nu diskuterer vi så motivationsdelen i dag, og jeg siger bare: Det er da i hvert fald et stykke af vejen.
Der blev sagt, at man ikke lige havde jobbene, men så kan jeg sige, at jeg står her med en oversigt fra AF's hjemmeside, der viser, at i alle amter i landet er der ledige job inden for de kategorier, jeg her taler om.
I alle områder af landet er der ledige job.
Derfor er det da særdeles vigtigt, at vi både fastholder motivationsfaktoren og også laver om på systemet, således at folk kan komme i arbejde.
Bodil Kornbek (KD), 2003-12-05:
Så nu har vi systemfejl.
At systemet åbenbart ikke rigtig kan finde ud af det, skal en bestemt gruppe borgere altså bøde for med en lavere ydelse.
Er det korrekt opfattet, at det så er i orden, at der er nogle helt uskyldige borgere, der skal bøde for det?
Det er den ene ting.
Den anden ting er: Hvis nu jobbene er der og Arbejdsformidlingen åbenbart laver fejl, hvad med den der motivationsfaktor?
Der er åbenbart mange job, men så er det da underligt, at der ikke sker noget, at der ikke kommer nogle ting i bevægelse.
Der må være noget, som slet ikke hænger sammen på en eller anden måde, men det kan jeg måske få forklaret.
Flemming Oppfeldt (V), 2003-12-05:
For at man kan besætte et job, kræver det jo altså noget af flere parter.
Det kræver selvfølgelig, at systemet er i orden, men det kræver også at de, der kommer ud til samtale om sådan et job, der skal besættes,
selv er motiverede og også selv er opsøgende.
Vi har nu fra vores side gjort vores arbejde med hensyn til starthjælpen, fordi den giver en ekstra tilskyndelse til at søge et arbejde, også inden for et område, som ikke er til 23.000 kr. om måneden.
Der er ikke nogen grund til at se ned på folk, der arbejder for 15.000, 16.000, 17.000, 18.000 kr.
Det er det, som starthjælpen her vil hjælpe til.
Vi kan i hvert fald påvise, at der er en række job, der skal besættes.
Flemming Oppfeldt (V), 2003-12-05:
Jeg har et punkt, jeg godt vil have belyst.
Det vil sige, at staten givetvis efter den socialdemokratiske opfattelse må spare en masse penge på starthjælpen.
Har Socialdemokratiet nogen ide om, hvor mange penge vi her taler om?
Og hvor meget har Socialdemokratiet sat af i sit finanslovforslag til at kompensere for at få udryddet den her fattigdom, for vi må vel tale om et betragteligt beløb?
Karen J. Klint (S), 2003-12-05:
Så er det da et held, at jeg har det oprindelige lovforslag med, for der står dér, at på sigt, når hele starthjælpen er indført over det antal år, den skal, så vil staten spare 1.090 mio. kr.
Det er da et pænt beløb, så sparemålet er da tydeligt; det står i vores materiale.
Vi har netop spurgt beskæftigelsesministeren, hvad det vil koste at afskaffe starthjælpen.
Det har beskæftigelsesministeren ikke set sig i stand til at svare på - det var det spørgsmål, jeg tidligere har nævnt her, S 621 - men vi fik så det svar, at det i hvert fald indtil nu har betydet, at staten har måttet kompensere kommunerne med foreløbig 20 mio. kr. for det ekstra bøvl, det har givet dem. Og resten kan jo så læses i aviser og i undersøgelser.
Flemming Oppfeldt (V), 2003-12-05:
Der forstår jeg, at det mindre bøvl svarer til ca. 20 mio. kr. Så jeg er meget forvirret; jeg kan ikke finde ud af, om vi taler om 1 mia. kr., som staten vil komme til at spare - og hvordan vil Socialdemokratiet finansiere det?
- eller om vi taler om 20 mio. kr.?
Taler vi om en lille detalje, som ikke har noget med fattigdom at gøre, eller taler vi om 1 mia. kr.?
Det Radikale Venstre har et helt andet forslag til kompensation for starthjælpen.
Jeg glæder mig til at høre Socialdemokratiets udlægning.
Karen J. Klint (S), 2003-12-05:
Jamen, vi bruger sådan set bare regeringens oplysninger om, hvad det koster lige nu.
Så selve afskaffelsen koster de 20 mio. kr., vi har fået svar på her, men selvfølgelig vil det koste noget, hvis folk skal op og have nogle andre ydelser.
Men det er jo heldigvis også sådan, at Danmark er så heldigt stillet, at der ikke kommer så mange flygtninge til landet, som der gjorde tidligere, fordi krigssituationen er anderledes i verden, og der er også andre forhold, der spiller ind.
Jeg har ikke lige det konkrete kronebeløb med.
Jeg ved heller ikke, hvor interessant det er, for der er jo ikke flertal for at afskaffe starthjælpen med den holdning, som regeringen har, så det er jo hypoteser, vi taler om her.
Det, vi kan tale om, er: Hvad betyder regeringens politik?
Hvad er det, flertallet gør ved en lille gruppe borgere i Danmark, en gruppe, der heldigvis bliver mindre på grund af verdenssituationen?
Og derfor havde vi måske også bedre råd til at behandle den anstændigt.
Flemming Oppfeldt (V), 2003-12-05:
Socialdemokratiet møder op her i dag og kritiserer regeringen for dens starthjælp, store ord, man taler om fattigdom, men i Socialdemokratiets eget finanslovsforslag, er der på side 25 sat 0 kr. af til det punkt, der hedder punkt 1: Kontanthjælp i stedet for den lave introduktionsydelse.
Så er der en fodnote, og i fodnoten står der: »Forslaget skønnes at være udgiftsneutralt.«
Det er altså luftsteg og vindfrikadeller, hvad vi hørte her i eftermiddag.
Flemming Oppfeldt (V), 2003-12-05:
Det er måske sagens kerne.
Hvis man går ind på Arbejdsformidlingens hjemmeside og kigger efter de job, der er inden for rengøring, ejendomsservice, hotel, restaurant landbrug, gartneri, den slags job, som for de flestes vedkommende kan besættes umiddelbart af folk, der ikke er faglærte, kan man se, at der i hele landet i dag er 441 job til rådighed.
Så vi diskuterer jo i virkeligheden, hvordan vi kan få de her mennesker i beskæftigelse, hvor oppositionen mere interesserer sig for, hvor høje ydelserne kan være.
Hans Andersen (V), 2003-12-05:
Vi har siddet her for ikke så mange dage siden og er blevet enige i satspuljekredsen om, at beslutningsgrundlaget var vigtigt at få på plads, inden vi gik videre med at øge indsatsen over for mennesker med et alkoholmisbrug.
Jeg tror sådan set, at vi alle sammen er meget enige om, at det er den vej, vi skal gå, og at vi skal være seriøse om dette emne.
Det er jo ikke noget, der kun er opstået her i de senere år, det har jo været et stigende problem, og man kan stille spørgsmålet, om ikke, når nu Socialdemokratiet ønsker, at det skal ske her og nu sammen med SF, man kunne have taget hånd om det, da Socialdemokratiet var en del af den tidligere regering.
vi nu skal prøve at gøre en seriøs indsats og få tilvejebragt et ordentligt beslutningsgrundlag, inden vi går videre.
Med dette forslag ønsker SF at gennemføre en permanent ordning med behandlingsgaranti med offentlig finansiering af både offentlige og private alkoholafvænningsmodeller, således at den enkelt misbrugers egne motivation for afvænning styrkes.
Venstre ønsker i lighed med SF at styrke hjælpen til mennesker med et alkoholmisbrug, da der i dag er alt for mange mennesker, som drikker så meget, at de har behov for behandling.
Derfor kan Venstre også støtte, at vi øger indsatsen på dette område.
Det er jo netop, hvad satspuljepartierne har gjort med vores aftale for 2004 og årene fremover.
Der er nu afsat 140 mio. kr. over 4 år til en øget indsats.
Samtidig har vi aftalt, at en række forhold skal belyses, før vi kan tage det næste skridt med indførelse af en behandlingsgaranti. Hvilken behandlingskapacitet og ikke mindst uddannelsesmæssig kapacitet skal der til for at imødekomme behovene?
Hvilke behandlingstilbud virker bedst for hvem?
Skal det altid være døgntilbud, eller kan ambulante tilbud og dagtilbud også bruges i samme omfang?
Hvad vil en behandlingsgaranti koste? Beslutningsgrundlaget bør således være til stede, inden vi går videre, men det glæder mig, at der allerede næste år er afsat 20 mio. kr. og i de kommende år 40 mio. kr. årligt til at øge behandlingskapaciteten og til den styrkede sociale indsats i forbindelse med behandling af alkoholmisbrugere og misbrugernes familie.
Venstre kan således ikke støtte SF's beslutningsforslag.
Line Barfod (EL), 2003-12-05:
Enhedslisten er meget enig i intentionen bag forslaget og den debat, som Socialdemokraterne rejser om, hvorvidt man kan varetage flere fuldtidshverv på en gang.
Vi har også selv i Enhedslisten regler om, at man ikke kan have flere fuldtidshverv på en gang, ligesom vi jo også har en regel om, at når man har siddet et vist stykke tid, skal man ud og prøve at lave noget andet i et par år i hvert fald.
Vi har diskuteret meget grundigt, hvordan vi skulle forholde os til dette lovforslag, og vi er nået frem til, at vi ikke mener, at vi skal lovgive om det fra Folketingets side.
Men vi vil meget gerne komme med en kraftig opfordring til både de øvrige partier, som ikke har sådanne regler, og til vælgerne om, at man skal føre debatten om, hvorvidt det er muligt at have flere fuldtidshverv på en gang, og så kan man eventuelt i øvrige partier tage skridt til at få sådanne interne regler, som vi f.eks. har i Enhedslisten, og som flere andre partier også har. Så vil jeg gerne lige kommentere den debat, hr. Poul Nødgaard rejste om, hvorvidt man kunne have føling med virkeligheden, og hvad der foregår ude i kommunerne, hvis man ikke har nogen i folketingsgruppen, som er medlem af en kommunalbestyrelse samtidig.
Jeg mener, det er utrolig vigtigt at have føling med, hvad der foregår ikke kun i kommunalbestyrelser, men på mange forskellige områder af virkeligheden.
Men det mener jeg også godt man kan have, uden at man er nødt til at have en bred folketingsgruppe, som alle sammen har andre erhverv ved siden af.
Jeg mener altså godt, at man kan komme ud og se virkeligheden, kan komme ud og snakke med alle de mange, og at man kan sørge for løbende at have en opbygning i partiet, der gør, at man både er i kontakt med kommunalbestyrelsesmedlemmer, amtsrådsmedlemmer, folk, der arbejder i det offentlige, folk, der arbejder i det private, og dem, der møder alle de mange problemer ude i virkeligheden.
Man kan snakke med alle de mange mennesker, der henvender sig til os her i Folketinget, og dermed få en føling af, hvor problemerne og de gode historier ligger i virkeligheden.
Ud fra det kan man tage stilling.
Jeg mener ikke, det er nødvendigt at have en folketingsgruppe, som repræsenterer en aktuel viden om, hvad der foregår lige her og nu i kommunalbestyrelserne, for at man kan levere et ordentligt stykke arbejde.
Poul Nødgaard (DF), 2003-12-05:
Man kan naturligvis som folketingspolitiker søge megen viden også i partiforeninger, og hvor man ellers møder vælgere, f.eks. på gader og stræder.
Men kan vi ikke være enige om i hvert fald en ting, nemlig at med hensyn til den helt eksakte viden i et kompliceret samfund, som den kommunale verden også er blevet, er det altså dem, der sidder i byrådene, der i højere grad kan give en nogle kvalificerede råd om, hvordan tingene hænger sammen?
Tænk alene på dem, der sidder i kommunernes socialudvalg, kulturudvalg, og sådan kunne jeg fortsætte hele spektret rundt.
De kender problemstillingerne helt ind til benet i de pågældende udvalg.
De har altså en noget større mulighed for at give en folketingsgruppe en præcis indføring i, hvordan de her ting fungerer ude i den praktiske verden.
Det er sådan set ikke et spørgsmål.
Det er mere en konstatering af, hvad jeg mener om det.
Gudrun Laub (V), 2003-12-05:
Jeg vil da gerne spørge fru Line Barfod, om hun ikke mener, at det, som vi inden for Venstre tilstræber ved opstilling af kandidater, er ganske anerkendelsesværdigt, nemlig at have en bred sammensætning af erhvervserfaring, offentligt og privat ansatte, alder og køn, netop for at kunne få brede nuancer i debatter internt og være godt rustet til debatter med andre partier.
Line Barfod (EL), 2003-12-05:
Jo, jeg er fuldstændig enig i, at det er anerkendelsesværdigt at sikre en bred repræsentation af erfaring.
Men det at have erfaring på en lang række områder er ikke det samme som, at man i den øjeblikkelige situation står midt i at skulle varetage flere fuldtidshverv på en gang, for jeg mener ikke, at det er muligt at varetage flere fuldtidshverv på en gang.
Det gælder sådan set, uanset om det er borgmesterhvervet eller det er som direktør i en stor virksomhed, eller hvad det ellers er man har af fuldtidshverv ved siden af at sidde i Folketinget.
Det mener jeg simpelt hen ikke er muligt. Så til hr. Poul Nødgaard: Jo, jeg mener bestemt, at det er nødvendigt for folketingspolitikere at lytte til dem, der sidder inde med den kvalificerede viden, hvad enten det er byrådsmedlemmerne, det er skraldemændene, det er plejehjemsassistenterne, det er fængselsfunktionærerne eller andre, der kan fortælle om, hvad det helt konkret er for problemer, der er ude i virkeligheden, hvad der er behov for, vi gør noget for at ændre.
Og der er også dem, der kan komme og fortælle de gode historier for netop at vise, hvad der er muligt.
Det er bestemt helt afgørende for vores arbejde, men det er ikke det samme, som at en folketingsgruppe er nødt til at have alle disse medlemmer i Folketinget.
Det er bare vigtigt, at man har den åbenhed med hensyn til jævnligt at komme ud og møde virkeligheden.
Det, som vi så siger i Enhedslisten, er: Vi mener ikke, man kan have to fuldtidshverv på en gang, og derfor mener vi, at man i partierne skal diskutere, at man skal have nogle interne regler, der sikrer, at man ikke kan sidde som f.eks. borgmester og folketingsmedlem på en gang.
Men som sagt støtter vi altså ikke, at man skal lovgive om det, men opfordrer kraftigt til, at man i partierne og blandt vælgerne diskuterer det.
Tove Videbæk (KD), 2003-12-05:
Da Kristendemokraternes ordfører på området ikke kan være til stede, skal jeg på Kristendemokraternes vegne fremføre følgende: For at undgå koncentration og misbrug af magt skal der i samfundet ikke bare være en deling af magten, således at der er en adskillelse af den lovgivende, udøvende og dømmende magt, men principielt mener vi også, at magten bør deles imellem de forskellige politiske niveauer i samfundet. Kristendemokraterne mener således ikke, at det kan være optimalt, at man varetager flere mandater på en og samme tid.
Men selv om Kristendemokraterne dermed er enige i princippet i forslaget, er vi ikke enige i, at princippet skal gennemføres via dette forslag. Vi er af den overbevisning, at det er borgerne ved deres stemmeafgivning og de forskellige politiske partier ved deres opstilling, der må afgøre, hvordan de vil agere. Alle borgere og de fleste politiske partier formodes i vores optik sagtens at kunne vurdere, hvilke og hvor mange hverv de enkelte opstillede personer kan varetage.
Så vi kan ikke umiddelbart støtte forslaget.
Gudrun Laub (V), 2003-12-05:
Angående arbejdsmængden og hvad man kan overkomme, vil jeg gerne spørge fru Tove Videbæk, om ikke der er meget stor forskel på arbejdsbyrden som folketingsmedlem, hvis man er et lille parti på kun 4 medlemmer, eller man som Venstre har over 50 medlemmer, der skal møde i udvalg, og om det måske netop også giver en forskel med hensyn til, hvad man kan påtage sig ved siden af et folketingsarbejde.
Tove Videbæk (KD), 2003-12-05:
Selv om jeg ikke er ordfører på det her område, kan jeg i hvert fald svare på fru Gudrun Laubs spørgsmål vedrørende arbejdsbyrden i små og i store partier.
Det er klart, at i et parti, hvor man er 50 medlemmer, er arbejdsbyrden ikke den samme som i et parti, hvor man er 4 mandater.
Så det er helt klart, at det vil være forskelligt ligesom de regler, man har. Derfor er det også, at vi tror, at de fleste politiske partier vil kunne vurdere, hvad der er ladsiggørligt for den enkelte.
Det er klart, at hvis man er borgmester og folketingsmedlem i et parti med 50 medlemmer, kan man måske sagtens klare det, men i vores parti, Kristendemokraterne, hvor vi er fire, vil det være totalt umuligt.
Gudrun Laub (V), 2003-12-05:
Det er selvfølgelig pænt af hr. Arne Toft at synes, at man skal være meget omhyggelig med at sikre, at vælgerne har tillid til Venstre, men tak, det går egentlig rigtig godt, og det har ikke spor med det her problem at gøre, for det er et problem, som i mine øjne er et klart socialdemokratisk problem, som først og fremmest er et misundelsesproblem, fordi man ikke kan få lov til at stille op flere steder.
Hvis man alligevel stiller op og bliver valgt flere steder, er man som socialdemokrat nødt til efter de interne regler at trække sig fra en af posterne.
Og jeg synes måske snarere, at det er at snyde vælgerne lidt, hvis man stiller op og så alligevel ikke påtager sig hvervet, når man får det ved vælgernes tillid.
Jeg har tidligere været inde på det med inhabilitet.
Der mener jeg altså, at hr. Arne Toft er helt galt på den.
Alle borgmestre har pligt til at følge lovgivningen, og de kan ikke lave om på lovgivningen.
Det kan man i kraft af at være folketingsmedlem, men jo kun hvis man har et flertal.
Der er ikke enkeltpersoner, der kan lave lovgivning.
Arne Toft (S), 2003-12-05:
Jeg vil godt endnu en gang sige, at vort forslag altså kun kører på, at det er borgmesteren.
Der er ikke noget med byrådsmedlemmer og amtsrådsmedlemmer.
Når man skal se ind i fremtiden, ved vi alle sammen, at det at have regeringsmagten betyder meget.
Man kunne forestille sig, at mange af de meget populære borgmestre stillede op til Folketinget, samtidig med at de stillede op til borgmesterposten.
Så kunne vi reelt få en situation, hvor vi har rigtig mange borgmestre, som kunne sidde og varetage deres egen kommunes interesser.
Og der er nok ingen tvivl om, at mange af dem, der er borgmestre i dag, ville være i stand
til at komme i Folketinget.
Gudrun Laub (V), 2003-12-05:
Nu har formanden opfordret til ikke at nævne navne, og det gør det jo lidt svært.
Når man så i stedet for fra Socialdemokraternes side nævner byer, ved vi jo alle sammen, hvem det drejer sig om, så jeg synes sådan set ikke, at det er helt fair, at Socialdemokraterne nævner f.eks. Viborg. Jeg kan jo også høre på det hele, at Socialdemokraterne kredser voldsomt om Farum og det ærede medlem fra Farum, som ikke længere er borgmester og derfor overhovedet ikke er aktuel i denne sammenhæng.
Derimod kommer det så til at ramme to af Venstres medlemmer, som er borgmestre, så jeg synes egentlig, at det bliver lidt forkert skruet sammen.
Hvis det, Socialdemokraterne reelt går efter, er, at borgmestre ikke må lave andet overhovedet end at være borgmestre, altså hverken have bestyrelsesposter eller job eller timer eller holde foredrag eller noget som helst, så lad os dog se et forslag om det.
Så får vi en helt anden debat i stedet for denne pseudodebat, som kredser om en problemstilling, som Socialdemokraterne hellere vil have lavet om til noget helt andet, nemlig spørgsmålet om, hvad der foregår i Farum.
Arne Toft (S), 2003-12-05:
Det har intet med det at gøre.
Jeg har sagt mange gange, at det her kun drejer sig om borgmestre i Folketinget og EU.
Så vil jeg sige til fru Gudrun Laub, at jeg engang havde en god kollega i Arden Byråd, en Venstrekvinde, hun sagde til mig: Arne, når du siger noget, skal du ikke sige, at du har hørt det, at du tror det, men du skal vide det, før du siger det.
Det har jeg egentlig taget til mig.
Jeg vil godt fortælle, hvad jeg mente med de ord, jeg sagde om borgmestre.
Jeg hentydede hverken til Viborg eller til Farum.
Vi har også i Socialdemokratiet mange meget populære borgmestre og også i København - Venstre har også mange, De Konservative har mange - og det var dem, jeg hentydede til.
Hvis man af partipolitiske og taktiske hensyn lader dem stille op, kan vi risikere, at en stor del af medlemmerne i Folketinget samtidig er borgmestre og herindefra kan sidde og varetage interesserne i kommunen.
Det bryder jeg mig ikke om, og det bryder Socialdemokratiet sig ikke om.
Gudrun Laub (V), 2003-12-05:
Heldigvis har både Venstre og Socialdemokraterne populære borgmestre rundtomkring, og jeg er da heller ikke i tvivl om, at populære socialdemokratiske borgmestre, som f.eks. borgmesteren i Odense, sikkert ville ryge lige ind i Folketinget, hvis han stillede op, og der er sikkert også mange her i København og i Københavns omegn.
Det synes hr. Arne Toft er forkert.
Jeg kan ikke se noget forkert i det.
Venstre kan ikke se noget forkert i det.
Hvad skulle der ske ved det?
Vi tager udfordringer af den karakter op gennem fri konkurrence, og så må vi se, hvem vælgerne ønsker at placere i Folketinget.
Så er der jo altså 179 medlemmer i Folketinget, så lovgivningen bliver vedtaget med et flertal efter en debat, hvor intet er skjult.
Det synes hr. Arne Toft er forkert.
Jeg kan ikke se noget forkert i det.
Venstre kan ikke se noget forkert i det.
Hvad skulle der ske ved det?
Vi tager udfordringer af den karakter op gennem fri konkurrence, og så må vi se, hvem vælgerne ønsker at placere i Folketinget.
Så er der jo altså 179 medlemmer i Folketinget, så lovgivningen bliver vedtaget med et flertal efter en debat, hvor intet er skjult.
Line Barfod (EL), 2003-12-05:
Ministeren startede med at undre sig over, hvorfor vi genfremsatte forslaget så kort tid efter, at det havde været drøftet sidst, men kom derefter selv med forklaringen, nemlig at regeringen har besluttet at ophæve den over 30 år gamle regel om, at man ikke bliver straffet for besiddelse til eget brug.
Da det er en administrativ regel, vil den debat overhovedet ikke komme i Folketingssalen, hvis ikke den bliver rejst af nogle af os andre.
Det er ikke noget, Folketinget kommer til at debattere; det synes vi faktisk er utrolig væsentligt.
Nu vil man så forsøge et nyt eksperiment, hvor man siger, at det også skal være forbudt at have hash til eget brug, og det er da en anden form for eksperiment.
Vi synes hellere, man skulle sige, at det eksperiment, man har kørt med i 30 år, at forbyde det her rusmiddel, ikke virkede, tværtimod er det blevet mere og mere udbredt.
Derfor skulle man hellere forsøge en anden strategi, nemlig at gøre det legalt og så til gengæld sætte massivt ind med oplysningskampagner og behandlingstilbud til dem, der kommer ud i misbrug.