runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-12-16:
Jeg vil bare gøre ministeren opmærksom på, at han faktisk fra sin stol lovede, at han ville svare på spørgsmål om EU-retten i forhold til denne her lovgivning.
Er ændringsforslaget inden for EU-retten?
Det er jo sådan, at hvis der er tale om ægtefællesammenføring mellem en dansk statsborger og en EU-borger, så skal de ikke opfylde tilknytningskravet.
Hvordan kan det så være, at hvis man adopterer et barn fra et andet EU-land, så kan man indføre et tilknytningskrav?
Det er det, vi Radikale ikke helt har forstået, må jeg sige til integrationsministeren.
Det er så få.
I øvrigt var det ministeren, der startede med alle hvis'erne, men nu gentager jeg dem.
Hvis det er så enkelt, hvorfor stiller Socialdemokratiet og regeringen så et ændringsforslag til udlændingelovgivningen?
Der er jo ingen grund til at lave noget som helst om, hvis tilknytningskravet ikke er et problem.
Hvorfor laver man så lovgivningen om?
Irene Simonsen (V), 2003-12-16:
Jeg vil starte med at svare hr. Søren Søndergaard, så jeg er helt sikker på, at han også hører svaret den her gang: Der er ingen dokumentation, men der er tænkte eksempler, og det er jo netop derfor, at vi gør, som vi gør.
Jeg har lige før svaret på det og sagt, at man nemt kan tænke sig, at en kreativitet også blomstrer her inden for adoption, fordi det i visse kredse er almindelig kutyme, at aftaler om senere indgåelse af ægteskab laves helt ned til 6-års-alderen.
Der kan blomstre en kreativitet.
Men jeg vil give hr. Søren Søndergaard fuldt ud ret i, at det er teori, lige så vel som det er teori, at de 40, der bliver adopteret i en alder af mere end 4 år, vil få et kæmpe problem.
flere familiesammenføringer, for vi ved, at i de der grupper, hvor der er arrangerede ægteskaber, er det svært at få integrationen til at virke.
Der skal lukkes af.
Lad os så se om 15 år, for teoretisk står de, der bliver adopteret nu, måske om 15 år med et problem.
Så tror jeg også, verden har forandret sig.
Det tror jeg såmænd også hr. Søren Søndergaard tror at den har, og i øvrigt må fru Elsebeth Gerner Nielsen, fru Elisabeth Arnold og fru Anne Baastrup nok erkende, at det kan være, at verden ser anderledes ud om 15 år, specielt hvis man vil stå sammen om at få integrationen til at lykkes.
Så vil det blive noget, der er meget nemmere.
Søren Søndergaard (EL), 2003-12-16:
Nu var fru Irene Simonsen hele vejen rundt.
Det var jeg altså ikke, jeg har sådan set kun spurgt om én ting 15 gange eller noget i den retning - 17 gange bliver jeg rettet af integrationsministeren - 17 gange er jeg gået herop og har spurgt om den samme ting.
Så var det ikke bare lettere at få svaret?
Den ting, jeg har spurgt om, er, om der er nogen eksempler på, om der er nogen dokumentation for, om der er noget som helst, der tyder på, at det ikke lige så fuldt ud kan lade sig gøre at lave den tænkte snyd med familiesammenføring via adoption, når barnet er under 4 år, som når det er over 4 år?
Er der ikke nøjagtig de samme muligheder?
Jeg synes da bare, at det må være muligt at få svaret på det spørgsmål.
Jeg kan ikke forstå, at man sætter en grænse ind på 4 år, hvis man ikke kan svare på det enkle spørgsmål.
Så vil jeg bare lige sige til sidst, at jeg altså tror, at man bliver nødt til at holde fast i, at folk, der overtræder straffeloven, er forbrydere.
Så kan der være forskellige motiver, og dem skal man også se på, især når man udmåler straffen.
Men jeg tror, vi bliver nødt til at fastholde, at folk, der overtræder straffeloven, er forbrydere.
Anne Baastrup (SF), 2003-12-16:
Fru Irene Simonsen argumenterede meget følelsesladet mod de problemer, der er forbundet med tvangsægteskaber.
Jeg vil godt helt stilfærdigt sige, at jeg er fuldstændig enig med fru Irene Simonsen.
I SF anser vi det også for kriminelt.
Vi mener så omvendt, at det skal straffes, og vi mener, at vi skal have lavet straffeloven mere præcis, således at det er klart for enhver, at det er strafbart, hvis man indirekte eller direkte truer sine børn til at indgå ægteskab.
Men nok om det.
Jeg forstår bare ikke fru Irene Simonsens eksempel med, at man som 6-årig bliver tvangsadopteret med henblik på eventuelt at kunne snyde med familiesammenføring om 28 år.
Fru Irene Simonsen kan lige så godt sige det, som det er: Justitsministeriet er ikke blevet hørt, og fru Irene Simonsen har overhovedet ikke interesseret sig for, hvad Justitsministeriet siger til de problemer, der er forbundet med de nye ændringer, der kommer via bemærkningerne.
Der er ikke overhovedet taget hensyn til eventuelle donorlande.
Der er ikke et eneste eksempel på, hvordan man snyder med familiesammenføringer.
Det har jo rent faktisk kunnet lade sig gøre i de sidste 200 år at snyde via adoption med familiesammenføring.
Jeg har ikke fået et eneste eksempel.
Det her er noget makværk, og det synes jeg
simpelt hen bare at fru Irene Simonsen skal indrømme.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-12-16:
Der er ikke nogen, der bliver ramt, og hvis der endelig er nogle, der bliver ramt, så er det rent teoretisk.
Så er det igen, man må spørge: Hvad skal det nytte?
Hvorfor laver man det så?
Hvorfor sidestiller man ikke bare biologiske børn og adoptivbørn, hvis der ingen problemer er i at gøre det?
Så i forbindelse med fru Irene Simonsens ordførertale:
Det lyder altså interessant, når en ordfører fra Venstre stiller sig op og forsvarer forbryderne; og forsvarer de forældre, der har været så uheldige, at de er kommet til at tvinge deres børn til at gifte sig mod deres vilje.
De skal beskyttes i Venstres optik.
Det lyder vel nok godt.
Det lyder vældig konsekvent.
Jeg kunne godt tænke mig at vide, hvad det er i den lovgivning, som regeringen har lagt frem, der beskytter mod tvangsægteskaber.
Hvad er det, der forebygger tvangsægteskaber i den lovgivning, der er lagt frem?
Irene Simonsen (V), 2003-12-16:
Det var rettet mod De Radikale og fru Elsebeth Gerner Nielsen.
Med hensyn til konkrete eksempler vil jeg lige henvise til et interview, jeg lavede her i formiddag med en far, som adopterede to børn sidste år på 5 og 6 år.
Han følte sig
frygtelig hængt ud.
Jeg kan godt forstå hans følelser, det har jeg fuld forståelse for.
Men man må også forklare ham, at det jo er rent teoretisk, at hans børn kommer i klemme.
Det er rent teoretisk.
Lige nu har vi nogle problemer med, at der eksisterer en enorm kreativitet.
Det har vi jo set.
Fru Elisabeth Arnold siger, at hun var stærk modstander af, at danske statsborgere skulle have tilknytningskrav.
Jamen det var jo en stramning, vi ville lave, som vi troede ville hjælpe.
Det viser sig, at det ikke engang er nok.
Så vi ved, at der virkelig skal laves vandtætte skotter nu, og det bliver der.
Det er egentlig det eksempel, jeg kan give, at vi jo kunne forestille os, at der også ville opblomstre en kreativitet her.
Vi ved, at i ganske få grupper af visse etniske minoriteter lover man sit barn væk allerede som 6-årig.
Der er aftalen i stand.
Der begynder de økonomiske transaktioner allerede at foregå.
Det findes der adskillig litteratur om, og jeg kan finde litteraturen frem og vise, hvordan det her foregår.
Så man kan forestille sig, at kreativiteten vil blomstre, hvad angår adoption. Det ville den kunne, vil jeg sige, lige så teoretisk, som det er teoretisk, at der er nogle af de andre, der kommer i klemme.
Det her handler om, at nu laver vi vandtætte skotter, og så vil vi have god integration.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-12-16:
I forbindelse med denne andenbehandling af L 6 har vi i forskellige omgange stillet nogle helt konkrete spørgsmål om sammenstød med anden lovgivning, med adoptionslovgivningen, med EU-lovgivningen.
Vi har ikke taget fat på den debat, vi havde sidste år om danske statsborgere, som skal opfylde tilknytningskrav for at få deres udenlandske ægtefælle til Danmark.
Den diskussion har vi jo tabt, fordi regeringen gennemførte dette vanvittige tilknytningskrav for danske statsborgere, hvor man påfører landets egne statsborgere et tilknytningskrav.
En sådan regel findes intet andet sted i noget civiliseret land, og det har den danske regering, det danske flertal i Folketinget indført.
Det er fuldstændig absurd.
Jeg behøver ikke noget svar fra fru Irene Simonsen.
Jeg mener bare, at alle disse ulykker altså er en konsekvens af, at man har indført tilknytningskrav for danske statsborgere på en sådan måde, at selv ikke danske statsborgere kan være sikker på at være velkommen i deres eget fædreland.
Det er det, der er det absurde.
Anne Baastrup (SF), 2003-12-16:
Under denne her diskussion, vi har haft med integrationsministeren og med Socialdemokratiet, synes jeg i og for sig ikke, at tonen har været specielt skinger.
Der har været nogle stilfærdige spørgsmål om, hvad Justitsministeriets indstilling er til ændringer af grundlæggende principper i adoptionslovgivningen; ikke noget svar.
Det kunne være, fru Irene Simonsen har et svar.
Hvad er holdningen til Adoption og Samfunds henvendelse?
, fordi donorlandene ikke fremover vil være med?
Har Justitsministeriet undersøgt det, har Integrationsministeriet undersøgt det, har fru Irene Simonsen et svar?
Så har vi også diskuteret spørgsmålet om, hvem der snyder hvem.
I de uddybende bemærkninger til tilføjelsen til betænkningen står der tilsyneladende, at det er for at forhindre snyd med familiesammenføring.
Jamen hallo, er der nogle konkrete eksempler?
Kom med et konkret eksempel.
Hvor mange børn på 17 år er blevet adopteret med henblik på, at der skal ske snyd?
Søren Søndergaard (EL), 2003-12-16:
Jeg bad sådan set ministeren om at give et konkret svar på, hvordan det bedre kan lade sig gøre at misbruge systemet, når adoptivbarnet er over 4 år, end når det er under 4 år.
Jeg forstår det simpelt hen ikke.
Jeg kan godt forstå det sådan rent teoretisk.
Hvor muligt det i virkelighedens verden er, er jeg meget i tvivl om ud fra det, jeg kender til adoption.
Det er ikke meget, det skal jeg indrømme, men ud fra det, jeg kender til det, og den måde, det foregår på, har jeg svært ved at se det for mig.
Men o.k., jeg vil ikke udelukke, at det kan ske, at man kan misbruge det til en skjult familiesammenføring, men jeg har meget svært ved at se, hvordan der er forskel på, om barnet er 3 år eller 5 år, og jeg synes faktisk, at integrationsministeren skal forklare, hvad forskellen er, når nu integrationsministeren har valgt at sætte grænsen.
Så synes jeg i øvrigt, det er underligt, at Socialdemokratiet er fuldstændig fraværende i denne her debat.
Det må åbenbart være en hjertesag for Socialdemokratiet at diskriminere blandt adopterede.
Jeg forstår ikke, hvorfor man ikke går op og forklarer.
Hvorfor er det integrationsministeren, der skal hænge på denne her alene?
Tak for svaret om, at der ikke var nogen som helst form for dokumentation for den påstand, men at det var nogle tænkte eksempler.
Hvad er det, der forhindrer, at man tænker et eksempel, der består i, at i stedet for at udnytte et barn, der er 4 år og 2 måneder, til at blive familieadopteret og så blive tvangsgift på et senere tidspunkt, så laver man aftalen, når barnet er under 4 år?
Hvad er det, der forhindrer, at man tænker det eksempel?
Der er selvfølgelig intet, der forhindrer, at man tænker det eksempel, absolut intet.
Hvorfor har man så lagt grænsen dér, når den risiko fuldstændig eksisterer?
Det, man jo kunne gøre, var at kigge på de adoptionsbetingelser, der var.
Man kunne f.eks. gå ind og kigge på, hvem man gav tilladelse til adoption, og der kunne risikoen for et senere tvangsægteskab jo indgå som et kriterium, man undersøgte.
Men igen, så er det altså, at man retter bager for smed.
Man har to bagere, men man har kun en smed, så når smeden har gjort noget forkert
, gør man en af bagerne ansvarlig for det.
Anne Baastrup (SF), 2003-12-16:
Et ikkesvar er også et svar.
Jeg må nu konstatere, at Justitsministeriet ikke er blevet hørt.
Der sker nogle ændringer i adoptionslovgivningen, så vi kan risikere ikke at få ret mange børn fremover, og det på grund af fire hvis'er.
Integrationsministeren har jo overhovedet ikke besvaret mine spørgsmål.
Integrationsministeren er indstillet på, at store dele af den adoptionslovgivning, vi tidligere har arbejdet efter og har arbejdet sammen om i hele Folketinget - vi har været enige om den - smider vi over bord, blot på grund af fire hvis'er, på grund af risikoen for, at der måske er et enkelt barn, der om 10 år kunne komme tilbage.
Mette Frederiksen (S), 2003-12-16:
Egentlig synes jeg, vi stiller et ret ydmygt krav i dag.
Vi beder sådan set bare ministeren om at forholde sig til virkeligheden, og virkeligheden er, at de mange tusinde blade og magasiner, som i dag udgør en væsentlig del af det danske demokrati og den offentlige debat, mister en stor del af deres støtte.
I finanslovaftalen mellem Dansk Folkeparti og regeringen står der - og jeg gentager - at det forventes ikke, at der vil ske en forøgelse af distributionstaksterne for de berørte blade.
Men virkeligheden er jo den modsatte, og derfor må jeg endnu en gang spørge kulturministeren: Står regeringen ved den aftale, den netop har indgået med Dansk Folkeparti?
Den beskriver jo den modsatte situation af den, vi ser udspille sig netop nu.
Regeringen forventer selv, at et sted mellem 2.000 og 3.000 blade kan opnå støtte med den nye distributionspulje.
Men det er meget svært at forestille sig, at ministerens ord i dag om, at de pågældende blade kan få lige så stor støtte, som tilfældet er i dag, hvor der er mange flere penge til rådighed, rent faktisk kan holde stik - det er jeg nødt til at sige.
Brian Mikkelsen (KF), 2003-12-16:
Vi tager det en gang til.
Hvis vi tager eksemplet med de 200 blade fra de foreninger, hr. Ole Sohn hovedsagelig tænker på, er de jo inkluderet i den pulje, som vi vil give portostøtte, så udgangspunktet er, at de ikke mister portostøtten fra staten. Men postvæsenet har præsenteret nogle nye takstforhøjelser og en ny takstpolitik, og hvad den kommer til at betyde, ved jeg selvfølgelig ikke noget om - det må man snakke med postvæsenets administrerende direktør, Helge Israelsen, om.
Det kan være, det kommer til at betyde, at der bliver en takstforhøjelse på 5 kr. pr. blad for den pågældende forening, som sender 200 blade ud.
Jeg ved det slet ikke, for det er jo noget, postvæsenet selv beslutter, men vi kan da godt gå ind i eksperimentet.
Så kommer det til at koste 1.000 kr. ekstra at sende det blad ud, og jeg må da sige, at hvis man gerne vil have en forening og sende et blad ud, kan man nok ofre de 1.000 kr. ekstra for at sende det ud.
Men igen: Det er to forskellige ting.
Her i Folketinget diskuterer vi ikke takstforhøjelser eller ændret takstpolitik
Det kan godt være, der ikke bliver takstforhøjelser, men der er jo tale om en ny takstpolitik i en virksomhed, og jeg vil i hvert fald gerne have mig frabedt, at vi styrer den politik fra Folketingets side.
Det er også svar til hr. Søren Søndergaard: Vi blander os ikke i postvæsenets takstpolitik, det bestemmer postvæsenet selv.
Der er ikke nogen sammenhæng, det er to forskellige ting.
Søren Søndergaard (EL), 2003-12-16:
Nu prøver jeg at få ministeren til at forholde sig til et andet citat fra Dansk Folkeparti, når ministeren ikke ville forholde sig til citatet fra hr. Thulesen Dahl.
En repræsentant for Dansk Folkeparti, hr. Poul Fischer, har udtalt til Jyllands-Posten: »Det er min opfattelse, at forligspartierne er enige om at henstille til Post Danmark ikke at hæve taksterne med mere, end hvad der svarer til bortfaldet af portostøtte. Men vi kan jo ikke pålægge virksomheden at gøre det.
Hvis det efterfølgende viser sig, at de ikke følger henstillingen, så må vi tage det op i forligspartierne igen.« Det er et meget enkelt spørgsmål til kulturministeren: Er kulturministeren enig i det? Spørgsmålet om mangfoldighed blandt kulturtidsskrifter af forskellig slags og andre blade i Danmark er jo ikke primært et spørgsmål for trafikministeren, og det burde i hvert fald ikke være det.
Spørgsmålet om mangfoldighed blandt kulturelle blade osv. burde jo netop være noget, som interesserede kulturministeren, og derfor: Er kulturministeren enig i, at når vi nu har set, at der sker denne dramatiske stigning af taksterne, er det noget, der igen skal tages op i forligskredsen, eller har ministeren ikke nogen mening om det?
Ole Sohn (SF), 2003-12-16:
Jeg er alvorlig bange for, at ministeren er på vej ud i noget snavs.
Ministeren siger, at det bliver godt, når Post Danmark får konkurrence på distributionsområdet, og det kan da være meget positivt for nogle af de store blade, f.eks. Røde Kors' blad og alle de andre, der nu skal dækkes ind.
Men problemet er jo, at portoforhøjelsen bliver størst for de små blade, og jeg tvivler på, at der er ret mange distributører, som vil begynde at konkurrere med Post Danmark om at dele 200 små blade ud over hele landet.
Det er der ikke megen konkurrence i, så derfor er det de små og fattige foreninger, som er fuldstændig afhængige af portostøtten, der virkelig bliver straffet af regeringen og Dansk Folkeparti og får kniven.
Men det er selvfølgelig også udtryk for, at man hellere vil have et reklamesamfund frem for et informationssamfund.
Mette Frederiksen (S), 2003-12-16:
Når vi diskuterer et lovforslag på kulturministerens område, ligger det som regel implicit, at vi alle sammen har en forståelse af, at det handler om kulturpolitik, og det mindste, man må forvente, er selvfølgelig, at når kulturministeren fremsætter et lovforslag, har lovforslaget også et kulturpolitisk sigte.
Og når det gælder medier, må det dreje sig om mangfoldighed og alsidighed og om at sikre, at andre end de store og pengestærke kan få indflydelse og kan få deres stemme hørt.
Men jeg tror, det forvirrer diskussionen, når kulturministeren i dag fortæller os, at forslaget her overhovedet ikke handler om kulturpolitik.
Det handler om finanspolitik, det handler om, at regeringen vil spare.
Så langt, så godt, så fik vi det på plads.
Men jeg står her med finanslovaftalen mellem Dansk Folkeparti og regeringen, og der står - og det går jeg ud fra at kulturministeren også tilslutter sig, i og med at det er regeringens eget udsagn - at det forventes ikke, at der vil ske en markant forøgelse af distributionstaksterne for de berørte blade.
Men det er jo lige præcis det, der sker, og betyder det, at finanslovaftalen mellem Dansk Folkeparti og regeringen ikke længere holder stik?
Brian Mikkelsen (KF), 2003-12-16:
Jeg har ikke så meget mere at sige.
Jeg synes, det principielt er rigtigt og en god vej at gå, at når man som forening vælger at prioritere, at man vil have et foreningsblad, finansierer man selv udgivelsen af bladet, og så bør man være glad for, at der er nogle kategorier, som vi stadig gerne vil give et tilskud. Postvæsenet fastsætter selv sine takster, og at det benytter en lejlighed som denne til at ændre dem, er jo postvæsenets egen prioritering og egen politik.
Men lad os nu se, hvordan det bliver i den sidste ende.
Jeg tror, at når det kommer i konkurrence med andre distributører, kan det oven i købet ske, at priserne bliver lavere for langt de fleste foreningsblade, for nu bliver der reel konkurrence på postens område.
Det kan være, det ender ganske lykkeligt for en stor del af foreningerne, fordi de får billigere distribution, og de får i hvert fald flere muligheder for at få distribueret deres blade.
Søren Søndergaard (EL), 2003-12-16:
Vi bliver nødt til at konstatere over for kulturministeren, at det ikke handler om penge.
Hvis det kun handlede om 188 mio. kr., kunne man bare bede foreningerne om at være med i en ordning, hvor de skulle tilmelde sig i Kulturministeriet og betale et så stort beløb, at de 188 mio. kr. kom i kassen.
Det ville de hellere end at skulle betale 367 mio. kr. til postvæsenet, for hvis man stillede foreningerne over for et valg og spurgte dem, om de helst ville af med 188 mio. kr. eller med 367 mio. kr. plus en hel masse afledte omkostninger, er det jo klart, hvad de helst ville, og det ville der også være mulighed for, så lad os slå det helt fast: Det er positivt forkert, at der kun er tale om en besparelse.
Sådan er det ikke.
For det andet siger ministeren, at man kan jo ikke henvende sig til Post Danmark og diskutere, hvilke regler de har.
Jeg vil godt spørge, om ministeren er enig i følgende citat: »Hvis det er åbenbart, at Post Danmark misbruger situationen til at prøve at score en ekstra gevinst, vil vi gå til ejeren - i dette tilfælde trafikministeren - og bede ham om at tage en diskussion med bestyrelsen af Post Danmark.«
Er ministeren enig i indholdet af det citat, eller mener
ministeren, at det er noget vrøvl?
Ole Sohn (SF), 2003-12-16:
Jeg synes, ministeren kom med nogle meget interessante svar.
For det første går jeg ud fra, at ministeren på et eller andet tidspunkt må kunne fortælle Folketinget, at når man laver en besparelse på 188 mio. kr. og bruger godt og vel 30 mio. kr. til en smagsdommerpulje, er der kun en besparelse på 150 mio. kr., og man må da også kunne modregne de dagpengeudgifter, der kommer.
De skal jo også trækkes fra, og det er derfor, jeg går ud fra, at ministeren kan gå herop og sige, hvad den reelle besparelse bliver, når alle følgeudgifterne er taget væk. Så kunne jeg godt tænke mig at få ministeren til at forklare Folketinget - Dansk Folkeparti har ikke ønsket at gøre det, men som den ansvarlige må ministeren jo så gøre det - hvordan vi skal forstå finanslovsaftalen, hvor det forudsættes, at der ikke sker en markant stigning ud over det beløb, der bliver taget fra foreningerne.
Men nu har de altså alligevel gjort det, og så er spørgsmålet: Er det noget, der giver anledning til, at forligskredsen tager sagen op en gang til?
Brian Mikkelsen (KF), 2003-12-16:
Det kunne jeg også godt tænke mig at vide.
Der ligger den dagsorden bag, som jeg godt ved er mærkelig for Enhedslisten, nemlig at det er muligt at spare penge i dette samfund.
Det er ikke kun muligt at pålægge os alle sammen nye skatter og afgifter, det er også muligt at spare reelle penge, og her er der altså en besparelse på 188 mio. kr., som bl.a. går til bevaring af vores kulturarv, som sikrer vores kulturarv de næste 10 år, og som poster penge i opbevaring af arkivalier.
Det er den måde, man finansierer tingene på.
Man graver altså ikke bare pengene op i en kiste
Det er den ene side af sagen.
Regeringen stiller forslag om, at der bliver lavet en pulje, som støtter visse blade i form af et portotilskud, og besparelserne er noget, som postvæsenet har pålagt sig selv.
Det kan vi ikke beslutte her i Folketinget og i hvert fald slet ikke i Kulturministeriet.
Postvæsenet markedsgør så at sige sig selv ved at gå ud på markedet og konkurrere med andre distributører.
Det er altså ikke noget, jeg overhovedet vil blande mig i, og jeg forestiller mig heller ikke, at Folketinget vil blande sig i det.
Men den pulje, som vi stiller til rådighed, vil være med til at sikre, at der er en pluralisme og en variation inden for de kategorier, som er nævnt på positivlisten, og det er med vilje, vi ikke har taget de politiske blade med.
Hvis man er politisk aktiv, hvis man er politisk organiseret, uanset om det er i et lille parti eller i et stort parti eller i et parti, som slet ikke stiller op til valgene, må det forventes, at man har en sådan idealisme og et sådant engagement, at man selv finansierer udgivelsen af sit blad.