Ove Hygum (S), 2001-05-08:
Det forslag, som Enhedslisten her fremsætter, er en gammel kending.
Vi så det sidst i 1997 i forbindelse med finanslovforhandlingerne.
Der er jo løbet en del vand i åen siden da, så det vil være letsindigt af mig blot at afvise forslaget med, at vi har set det før.
Det består af to led.
For det første skal alle, der ønsker at drive en virksomhed,
godkendes som arbejdsmiljøansvarlig, og den godkendelse er betingelse for, at man kan opnå ret til at drive eller lede en virksomhed eller en selvstændig produktionsenhed.
Hvis en virksomhed skifter ejer eller der ansættes en ny direktør i et selskab, omfattes virksomheden på ny af kravet.
Efter forslaget skal enhver, der driver eller leder en virksomhed eller en selvstændig produktionsenhed, opnå godkendelse som arbejdsmiljøansvarlig.
Forslaget berører derfor samtlige danske virksomheder.
Der er ifølge Erhvervs- og Selskabsstyrelsen ca. 300.000 arbejdssteder i Danmark.
Umiddelbart vil der derfor efter styrelsens skøn være ca. 300.000 personer, der skal opnå en godkendelse.
Hvis den gennemsnitlige omkostning for en leder af et arbejdssted ansættes til 250 kr. i timen, vil omkostningen for det samlede erhvervsliv således være ca. 550 mio. kr. for hver dag, uddannelsen varer. Hvor lang tid det vil tage at uddanne 300.000 personer, og hvad det vil koste at stille en uddannelsesstruktur på benene, må stå hen i det uvisse i dag.
Jeg vil egentlig gerne høre, om forslagsstillerne har gjort sig nogle tanker om det.
Yderligere vil der være en række administrative byrder
som følge af ordningen.
Virksomheden skal udarbejde en ansøgning om godkendelse som arbejdsmiljøansvarlig.
Derudover vil der være løbende byrder i forbindelse med nye ansættelser og start af nye virksomheder, nye arbejdssteder.
Forslaget vil videre betyde, at Arbejdstilsynet skal anvende ressourcer til at behandle ansøgninger, meddele godkendelser, kontrollere uddannelser og føre tilsyn med kravenes overholdelse, ressourcer, der skal tages fra arbejdstilsynets almindelige drift.
Det andet led i forslaget indebærer, at domstolene skal kunne fradømme virksomhedsejeren eller lederen retten til at drive virksomhed som følge af en nærmere opregnet liste af overtrædelser af arbejdsmiljølovgivningen. Dermed bliver forslagets væsentligste effekt, at domstolene får mulighed for at fradømme godkendelsen og dermed retten til at drive virksomhed eller lede en selvstændig produktionsenhed.
Domstolene har allerede i dag efter bestemmelserne herom i straffeloven mulighed for at frakende retten til at drive virksomhed.
Straffeloven stiller dog større krav til frakendelsen, end beslutningsforslaget lægger op til.
Efter straffeloven skal der, foruden at der har foreligget et strafbart forhold, endvidere være særlige omstændigheder, der taler for at fradømme retten til at drive virksomhed. Det synes jeg ikke er urimeligt, når man husker på, at man med fratagelse af retten til at drive virksomhed i visse tilfælde fratager ikke alene arbejdsgiver, men også arbejdstager deres levebrød, hvis virksomheden må lukke.
Men hvis betingelserne på den anden side ikke er opfyldt, så må man naturligvis slå til. Beslutningsforslaget adskiller sig fra reglerne i miljøbeskyttelsesloven, som der ellers henvises til i forslaget, ved at omfatte alle virksomheder. De særlige regler i miljøbeskyttelsesloven vedrører alene særlig forurenende virksomheder, anlæg og indretninger, og det fremgår desuden klart af bemærkningerne til de pågældende bestemmelser, at det ikke er hensigten, at tyngdepunktet ved behandlingen af godkendelser af disse virksomheder skulle forskydes fra en vurdering af virksomheden som sådan til en vurdering af virksomhedsledelsens miljøansvarlighed. Udgangspunktet i miljøbeskyttelsesloven er, at der foreligger miljøansvarlighed, og at det kun er graverende forhold, der får konsekvenser.
Der er således ikke tale om en forudgående miljøgodkendelse, som alle, der ønsker at drive virksomhed, skal igennem.
Forslaget her omfatter derimod alle virksomheder, også virksomheder og brancher, der ikke har særlige arbejdsmiljøproblemer.
Forslaget vil betyde, at Arbejdstilsynets ressourcer bliver rettet bredt mod alle virksomheder.
Alle skal med andre ord ind under hatten - problemer eller ej.
Med den indsats, der er i dag, koncentrerer Arbejdstilsynet indsatsen særligt om de virksomheder og brancher, der erfaringsmæssigt giver problemer.
Den tilsynskreds, hvor en virksomhed er hjemmehørende, underrettes om alle arbejdsulykker, påbud og straffesager mod virksomheden.
Denne procedure sikrer, at Arbejdstilsynet får kendskab til eventuelle virksomheder, der gang på gang overtræder arbejdsmiljølovgivningen.
Det giver Arbejdstilsynet mulighed for at udøve en direkte, målrettet og cost-effektiv indsats ved hjælp af intensiveret tilsyn, indstillinger, højere bøder m.v. Arbejdstilsynet kan med andre ord allerede i dag skride effektivt ind over for virksomheder, der gentagne gange overtræder loven.
Det er nu ikke Arbejdstilsynets erfaring, at problemet er stort.
Arbejdstilsynet har således kun kendskab til ganske få systematiske arbejdsmiljøsyndere.
I de få tilfælde, hvor en kreds oplever en sådan virksomhed,
Hvis der er behov for det, sender den gamle kreds kopi af virksomhedsmappen til den nye kreds.
I forslaget anføres det, at det kan betale sig at overtræde arbejdsmiljølovgivningen.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at slå fast, at det ikke kan betale sig at overtræde arbejdsmiljøloven, og at det under denne regering er blevet en stedse dårligere og dårligere forretning at overtræde arbejdsmiljøloven.
Strafferammen er blevet forhøjet flere gange gennem 1990'erne, senest i 1997, hvor strafferammen blev forhøjet til 2 år generelt i de sager, hvor overtrædelsen begås forsætligt eller groft uagtsomt, og det anses for en skærpende omstændighed ved strafudmålingen, hvis der er opnået en økonomisk gevinst. Desuden er det generelle bødeniveau hævet fra 10.000 kr.
i standardsager i 1997.
I samarbejde med Rigsadvokaturen er det lykkedes Arbejdstilsynet at få fordoblet bøden i standardsager til 20.000 kr. med 5.000 kr. for hver skærpende omstændighed.
Det nye bødeniveau blev endeligt fastslået ved to højesteretsdomme i 1999.
Dermed har bødeniveauet nået et niveau, der er blandt de højeste på særlovsområderne.
Der er altså ikke tale om, at arbejdsmiljøområdet er nødlidende - tværtimod, hvilket jeg som arbejdsminister er ganske godt tilfreds med.
Incitamentspakken, som Folketinget er ved at lægge sidste hånd på med L 213 om arbejdsmiljøcertifikat, betyder, at det er blevet en endnu dårligere forretning ikke at have et godt arbejdsmiljø.
Ja, min påstand er faktisk - og jeg mener egentlig ikke, det er en decideret påstand, jeg mener nærmest, det er en kendsgerning - at det er en god forretning at have orden i arbejdsmiljøet.
Samlet er det regeringens opfattelse, at der med de gældende regler og de igangværende initiativer på effektiv vis er taget hånd i hanke med de problemstillinger, som forslagsstillerne anfører i bemærkningerne til beslutningsforslaget.
Jeg skal afslutningsvis sige, at jeg synes, vi bl.a. med forslagsstillerne har et ganske udmærket samarbejde omkring arbejdsmiljøpolitikken, og at vi på en række strækninger har opnået i fællesskab ved hjælp af et flertal at gennemføre ganske fornuftige lovændringer på arbejdsmiljøområdet.