runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørn Jespersen (SF), 2002-01-29:
Ja, det kunne være, at statsministeren i denne sag skulle have fået lidt hjælp fra en presserådgiver, inden der kom alt for forkerte tal i omløb.
Jeg taler om husstande, fordi det er det eneste statistisk veldefinerede begreb, der findes på området.
Man opererer ikke i dansk statistik med antal familier, og derfor går jeg også ud fra, at det ikke er det tal, statsministeren har brugt.
Det er ikke matematik, det her.
Det er så store forskelle, der ligger i opgørelsen, at der enten er tale om en meget grov fejlvurdering fra statsministerens side, som jeg så går ud fra at jeg kan få en undskyldning for, når vi spørger skriftligt, eller et bevidst forsøg på at vildlede.
Fra et reelt beløb i størrelsesordenen, alt efter hvordan man gør det op, på ca. 6.000 kr. pr. husstand siger statsministeren, at det er det tredobbelte, nemlig 18.000 kr.
Det er ikke bare et spørgsmål om matematik.
Der er enten en bevidst misforståelse eller et groft forsøg på at vildlede.
Men jeg skal så bare bede statsministeren om at bekræfte, at hvis der er tale om forkerte tal, at vi så får også den tilhørende undskyldning i det skriftlige svar.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-01-29:
Jeg kan sige til hr. Jørn Jespersen, at jeg føler aldeles ingen trang til at komme med nogen undskyldning.
Jeg må beklage over for hr. Jørn Jespersen, at jeg ikke har medbragt mit regnestykke i dag, men jeg skal gerne give hr. Jørn Jespersen en skriftlig forklaring på, hvordan det regnestykke går op.
Margrete Auken (SF), 2002-01-29:
Når statsministeren ikke vil komme eller unddrager sig den forberedte spørgetid, hvor vi kan få det her igennem,
ville det da have været langt at foretrække, at det var stillet ved den forberedte spørgetid.
Det giver jeg statsministeren ganske ret i.
Men når statsministeren unddrager sig den og vi konfronterer statsministeren med åbenlyse fejl - om det så er vildledning eller tump, det kan jeg jo ikke svare på - så synes jeg, vi her på det her tidspunkt bør få at vide: der er foregået en fejltagelse, beklager!
Så tier vi også helt stille.
Ellers bedes statsministeren fremover være sikker på, at vi altid er her i den forberedte spørgetid, hvor vi har lejlighed til at svare igen og ikke kun skal have det skriftlige materiale.
Men jeg vil gerne bede om at få bekræftet, at det, der blev sagt ved den forberedte spørgetid, da vi sad her tre på stribe og spurgte, var forkert.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-01-29:
Fru Margrete Auken lægger to forkerte ting til grund for sit spørgsmål.
For det første, at jeg skulle have begået en åbenlys fejl, det kan jeg klart afvise.
For det andet, at jeg skulle unddrage mig onsdagsspørgetiden, det må jeg klart afvise.
Jeg har allerede tidligere redegjort for, hvorfor der er nogle onsdage, jeg ikke har kunnet være til stede.
Det er min hensigt at være i Folketinget, så snart det overhovedet kan lade sig gøre.
Derfor er jeg her i øvrigt også alle de tirsdage, hvor jeg kan.
Jeg vil også være her alle de onsdage, hvor jeg kan.
Men fru Margrete Auken må altså respektere, at vi bl.a. som led i forberedelserne af det danske formandskab for EU er nødt til også at aflægge besøg nogle steder uden for landets grænser en gang imellem. Hermed sluttede spørgsmålet.
Jens Peter Vernersen (S), 2002-01-29:
Den 8. januar sagde statsministeren i spørgetimen, at det jo ikke koster noget at have et skattestop, det kan enhver jo sige sig selv.
Det er et citat.
Nu ved jeg ikke, om det er et synspunkt, statsministeren vil fastholde som det, vi tidligere har hørt her, men jeg vil da godt spørge, om ikke statsministeren er enig i, at det hænger meget dårligt sammen med det, som er oplyst af finansministeren
i et skriftligt svar på S 482, hvor finansministeren skriver, at skattestoppet koster 1 mia. kr. i 2003 plus værdien af ejendomsværdibeskatningen, ca. 1,4 mia. kr. Finder statsministeren ikke, at disse to oplysninger hænger utrolig dårligt sammen?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-01-29:
Det er jo sådan, at det aldrig kan koste penge at holde en skat uændret.
Det kan kun koste penge at holde en skat uændret under én ganske klar forudsætning, nemlig at man havde haft en plan om at lade skatten stige.
Derfor er det selvfølgelig klart, at for en socialdemokrat må det være sådan, at et skattestop koster penge, fordi for en socialdemokrat er det sådan, at man altid har en plan om at lade skatten stige, og når man så forhindrer den i at stige, så koster det selvfølgelig penge.
Det er derfor, sådan et spørgsmål kan blive stillet, for det er naturligt for en socialdemokrat at opfatte det sådan, at et skattestop koster penge.
Margrete Auken (SF), 2002-01-29:
Jeg vil da godt spørge statsministeren: Hvis det viser sig, at den kontakt til ministrene faktisk er blevet forringet - jeg har hørt en del journalister sige, at det er blevet langt vanskeligere at få kontakt med ministrene - og hvis det billede breder sig, at det er blevet vanskeligere med den kommunikation, at der faktisk er lagt en slags, jeg havde nær sagt censur eller i hvert fald en voldsom spærre ind, er statsministeren så parat til at revurdere det, netop hvis hovedformålet er at sikre den gode kommunikation?
Jens Peter Vernersen (S), 2002-01-29:
Jeg vil nu godt gå lidt tilbage.
Ministeren sagde på et tidspunkt, at der skulle være plads til andre på det danske arbejdsmarked end de 40 pct. bedst begavede.
Jeg vil da egentlig godt høre, hvor ministeren har det tal fra, og om det sådan er et almindeligt udtryk for, hvordan man håndterer arbejdsmarkedet i ministeriet, idet ministeren jo må vide, at vi har en erhvervsfrekvens på 75 både for kvinder og mænd i vores land.
Er det virkelig bare sådan en del af den almindelige demagogi, at man går ud og siger, at der kun er plads til de 40 pct. bedst begavede?
Så vil jeg også godt lige stille et lille tillægsspørgsmål: Mener ministeren overhovedet ikke med hensyn til den udbygning, vi har set på Vestas, Bonus og NEG Micon, at det har været til gavn for det danske samfund, at vi er blevet verdensførende?
Er det da fuldstændig ligegyldigt for ministeren? Vil ministeren sikre, at vi også fremover kan være verdensførende på det her område?
Det må da have en betydning
trods alt.
Aage Frandsen (SF), 2002-01-29:
Det var bl.a. SF, der formidlede, at vi fik denne betænkning
i 1998, og jeg er slet ikke i tvivl om, at det, regeringen nu gør, lever op til den.
Det er jeg slet ikke i tvivl om.
Det, som så alligevel er det nye, men ikke forkerte, er
Der er nemlig flere ministerier, der har det, end vi har kendt tidligere, og det er nogle, som har den funktion at være formidlere, og det er nogle, der udpeges, ud fra at de politisk er i overensstemmelse med regeringen, hvor vi tidligere har kendt til, at formidlerne var nogle, der i forvejen var ansat i ministeriet og så havde den rolle.
Det er jo en større politisering af arbejdet, de nu påtager sig.
Det er ikke i strid med de gængse regler, men det er alligevel set i forhold til virkeligheden tidligere en større politisering af jobbet.
Søren Søndergaard (EL), 2002-01-29:
Nu handler diskussionen måske ikke så meget om, hvorvidt der skal prioriteres, men mere om, hvad der skal prioriteres og til fordel for hvem.
Den diskussion skal vi jo selvfølgelig have løbende, også når vi f.eks. diskuterer regeringens forslag til forringet barselorlov og forringet forældreorlov.
Men lad os nu holde os til det, vi diskuterer her i dag:
Altså hvordan forstår hr. Jens Rohde en formulering fra kulturministeren, der lyder: »Det er således ikke hensigten med nedlæggelsen at forringe vilkårene for udviklingen af dansk kulturliv.«
Jens Rohde (V), 2002-01-29:
Vi har aldrig nogen sinde sagt, at vi ikke ville spare.
Vi har sagt, at vi ville lave en omprioritering af, hvordan midlerne bruges, fordi vi ønsker at styrke nogle områder.
Så kan vi altid tage en diskussion om, hvordan barselorlov hænger sammen og om de andre forslag.
Det har vi været helt ærlige omkring. Så går vi ind og foretager en prioritering ud fra, hvor vi mener der er nogle områder, som vi ikke ønsker frem for de områder, som vi nu ønsker at satse på, nemlig velfærdssamfundets kerneydelser, og det er altså den slags som aftenskolekurser, hvor man har nogle - undskyld mig - sådan i betragtning af, at det er på statens regning, temmelig inferiøre tiltag.
Det ønsker vi ganske enkelt ikke at være med til, for det mener vi ikke er rimeligt.
Vi mener i hvert fald ikke, at det er en statsopgave.
Det kan være meget sjovt med festkurser, tango for mænd osv., men det må de mennesker, som deltager i det, altså selv klare finansieringen af, og det finder vi helt rimeligt.
Søren Søndergaard (EL), 2002-01-29:
Jeg synes, det er sådan en underlig defensiv og nærmest tilbagetrukket holdning, hr. Jens Rohde har.
Altså der er da ikke noget galt i at ville spare nogle penge, og der er da heller ikke noget galt i at sige, at nogle ting ikke skal have støtte.
Det, vi bare prøver at efterlyse, er, hvad baggrunden er for det her forslag.
Er baggrunden for det her forslag, at man vil spare nogle penge og så nedlægger noget, som man egentlig på nogle områder synes kunne være o.k., eller er baggrunden for det her, at man ønsker at nedlægge nogle ting, som man ikke synes er o.k.?
Hvad er baggrunden?
Vi efterlyser sådan set bare, hvad der er forklaringen på det forslag, man har fremsat.
Hr. Jens Rohde behøver ikke være så defensiv.
Jeg kan også sagtens give hr. Jens Rohde mange gode ideer til, hvor der kan spares penge, og det kan vi jo snakke videre om.
Men han behøver ikke være så defensiv her.
Han skal bare sige, hvorfor man fremsætter lovforslaget.
Jens Rohde (V), 2002-01-29:
Jamen jeg må sige til hr. Søren Søndergaard, at det er begge dele.
Det er svaret.
Jeg ser frem til den dag, hvor vi fra hr. Søren Søndergaard og Enhedslisten får nogle besparelsesforslag, som er reelt brugbare.
Det vil vi glæde os meget til.
Jytte Andersen (S), 2002-01-29:
Det her lovforslag lover ikke godt.
Jeg vil sige, det varsler lidt mørke tider for kulturen, og når jeg siger det på den måde, er det jo, fordi det er det første forslag fra den nye kulturminister, hvor vi måske kunne have haft nogle andre forventninger.
Det er jo sådan, at dansk kultur har brug for, at der er lidt højt til loftet, har brug for, at der også er politisk mod til det farlige, til eksperimentet.
Vi erkender i Socialdemokratiet, at der kan være behov for justering af råd, nævn og puljer.
Vi ved, at der løbende kan være behov for at se på kvaliteten også inden for kulturens verden.
Selvfølgelig skal den med mellemrum kigges efter i sømmene, eller hvad man nu kalder det.
Men det her forslag er ikke et udtryk for, at ministeren her i første runde har haft en heldig hånd ved at ophæve Udviklingsfonden.
Nuvel, som hr. Jens Rohde ikke overraskende sagde, har der været forslag, som vi måske godt kunne have været foruden, men jeg vil alligevel godt sige om nogle af de forslag: Det er faktisk lidt ubehageligt at se regeringspartier latterliggøre, lægge for had og derefter lukke uden at gå ind og vurdere den evaluering af Udviklingsfonden, der faktisk er blevet foretaget. Vi synes i Socialdemokratiet, at det er for fattigt, at det er for kulturløst bare at lukke.
Fondens formål kunne man have sat op for sig som et mål, nemlig at sikre en aktiv udvikling inden for kunst og kultur, støtte og iværksætte nyskabende tværgående initiativer både lokalt og centralt, med andre ord støtte vækstlaget, støtte det ukendte, det farlige, det provokerende, støtte det, som kan være svært umiddelbart at se skønheden i, nytteværdien i eller formålet med.
Men er det ikke lige præcis det, et rigt, demokratisk samfund, der er åbensindet, der er tolerant, skal være med til også at turde have råd til?
Det er oplagt, som jeg sagde før, at ikke alle forslag er lige gode.
Nogle er uforståelige, og nogle er måske også på kanten af det seriøse; men det er jo lige netop det - præcis det - en forsøgspuljes formål er: at få sorteret, at få prøvet af.
Jeg vil gerne sige på Socialdemokratiets vegne, at vi gerne var indgået i en dialog med ministeren om et krav om kvalitet, krav om at man vitterlig måske lidt mere præcist levede op til formålet på alle områder.
Det er jo lige præcis det og dér, man finder kvaliteten, som skal sikre virkelyst, som skal turde det nye, det vovede, det farlige.
Og vi skal også efter vores opfattelse turde en udviklingsfond.
Den bør ikke lukke og slukke.
Men sådan skulle det ikke være.
Så med de her ord vil jeg godt sige, at Socialdemokratiet ikke kan støtte, at man ophæver grundlaget for Udviklingsfonden.
Louise Frevert (DF), 2002-01-29:
På Dansk Folkepartis vegne vil jeg starte med at rose dette initiativ, som regeringen er kommet med.
Det er alle tiders, at der nu bliver ryddet op i den socialdemokratiske, støttede kulturmodel. Man siger jo, at tredje gang er lykkens gang, og det må vi så håbe, at det er her.
Man startede med at etablere Kulturfonden i 1993.
Den fik nogle stækkede vinger ved, at man næsten samtidig etablerede en produktionspulje, som fungerede på forsøgsbasis i 1994 og 1995 og rent faktisk tilgodeså det behov, der var for grænseoverskridende kunstneriske produktioner på det tidspunkt.
Man fandt da også ud af i Kulturfonden, at man ikke havde kørt en stringent linje, og at der rent faktisk manglede en kulturpolitisk rød tråd igennem de kulturpolitiske initiativer, man satte i værk, og det var jo en flot erkendelse at have.
Derfor vurderede man pludselig, at man så ville etablere Kulturministeriets Udviklingsfond, og det skete så i 1998.
Heller ikke den så ud til at svinge sig op til de store højder.
Til forskel fra Kulturfonden kunne Udviklingsfonden selv iværksætte initiativer, og man mente, at dette ville være bedre.
Allerede dengang var Dansk Folkeparti skeptiske over for at vedtage en lov om Kulturministeriets Udviklingsfond, og derfor er dette nu det tredje initiativ, der har noget med den fond at gøre, og det er altså dødsstødet til samme. Vi kan ikke i Dansk Folkeparti se, hvorfor man skal give kunstigt åndedræt til projekter, som oven i købet af fondens egen bestyrelse er blevet erklæret for vanskelige at finde og så samtidig leve op til bestyrelsens kvalitetskrav.
Kun fordi der har været en pose penge, har man syntes, at man kunstigt skulle holde liv i projekter, for at det skulle være spændende.
Hvis de projekter havde haft en overlevelsesværdi, var de nok blevet etableret alligevel.
Der skal gøres op med den socialdemokratiske pseudokultur.
Skal man på nogen måde give kulturstøtte, skal det være for at højne den danske kultur og den danske kulturarv, for at give plads til private initiativer og for at give borgerne en professionel oplevelse
og ikke for, at små grupper kan optræde for hinanden i skattefinansierede projekter.
Der skal ikke være nogen tvivl om, at Dansk Folkeparti kan tilslutte sig forslaget.
Carina Christensen (KF), 2002-01-29:
I Det Konservative Folkeparti er vi ganske enige i regeringens betragtning, at en væsentlig del af resultaterne af Udviklingsfondens virksomhed sagtens kunne have været nået inden for rammerne af de øvrige statslige kulturtilskudsordninger.
Det er ikke nye toner fra vores side.
I Det Konservative Folkeparti stemte vi i sin tid imod oprettelsen af Kulturministeriets Udviklingsfond, ligesom vi også havde stemt imod oprettelsen af Kulturfonden.
Vi er kun glade for, at vi nu får gjort op med det system og i stedet arbejder hen mod, at nye former for kunst og kultur i fremtiden vil blive støttet i de eksisterende systemer.
Det er vigtigt at understrege, at der ikke er tale om, at vi forringer vilkårene for udvikling af dansk kulturliv.
Den overordnede type af projekter, som hidtil har modtaget støtte af Kulturministeriets Udviklingsfond, vil fremover indgå i den nye struktur, som er på vej på kunststøtteområdet. Nedlæggelsen af Udviklingsfonden er et skridt i den rigtige retning mod en styrket indsats til kunstnerne frem for til de administrative lag.
Det Konservative Folkeparti kan tilslutte sig forslaget.
Naser Khader (RV), 2002-01-29:
Kulturministeren har benyttet flere argumenter for at nedlægge Udviklingsfonden.
Den primære årsag er ifølge ministeren »... at en væsentlig del af resultaterne af fondens virksomhed kunne have været nået inden for rammerne af de øvrige statslige kulturtilskudsordninger.«
Det konkluderer ministeren på baggrund af den evaluering, som Udviklingsfonden selv tog initiativ til at lave sidste forår.
Men det er jo ikke rapportens hovedkonklusion.
Det er en bevidst negativ tolkning af rapporten.
Rapporten vurderer tværtimod, at Udviklingsfonden, og jeg citerer: »... har fungeret som et højst nødvendigt omdrejningspunkt for hele den eksperimenterende og tværgående kunstscene, som falder mellem de gængse kunststøtteordninger.
Det har den gjort ved at støtte en lang række relevante projekter, der ikke var blevet til uden støtte fra Kulturministeriets Udviklingsfond.
Kulturudviklingsfonden har således fungeret som kunstens eksperimentarium, der er medvirkende til såvel den kunstneriske som den kulturelle udvikling.«
Helt eksplicit pointerer rapporten, at den nye kunst er svær at definere entydigt, at den falder igennem de almindelige støtteordninger, og at der derfor er et behov for at støtte dette område særskilt.
Jeg har på den baggrund meget svært ved at forstå, hvordan ministeren kan bruge selv samme rapport til at foreslå Udviklingsfonden nedlagt.
Ministerens konklusion er faktisk i direkte modstrid med evalueringsrapporten.
Den anden begrundelse, ministeren fremhæver, relaterer sig til fondens to fokusområder: det tværkulturelle og de digitale multimedier. Ministeren hævder, at multimediekunsten fremover vil kunne inddrages under Det Danske Filminstituts ansvarsområde.
Det har ministeren jo for så vidt ret i, da der i forvejen allerede eksisterer et glimrende samarbejde mellem Filminstituttet og Udviklingsfonden, f.eks. i forhold til et projekt som den interaktive fortælling.
Men det er jo kun en lille del af multimedieområdet.
Hvordan skal billedkunstnerne og teatret, det interaktive teater, gå ind under Det Danske Filminstituts ansvarsområde
fremover?
Det virker ikke særlig gennemtænkt og da slet ikke i betragtning af, at 40 pct. af alle de projekter, fonden har støttet, har været inden for billedkunsten.
Så er der det andet fokusområde: den flerkulturelle kunst.
Ministeren hævder, at den skal støttes på de vilkår, der gælder for den øvrige kunst- og kulturformidling, men til pressen har ministeren også udtalt, at »... det multikulturelle samfund, som min forgænger var så optaget af, dyrker jeg overhovedet ikke.« Jeg kunne godt tænke mig, at ministeren ville konkretisere, om og hvordan Udviklingsfondens tværkulturelle opgaver skal varetages.
Alt i alt: Udviklingsfonden har været med til at opdyrke og støtte to områder på den unge danske kunstscene, som peger ind i fremtiden.
Jeg kan på baggrund af ministerens ønske om at nedlægge Udviklingsfonden blot konstatere, at regeringen åbenbart ikke vil den unge danske kunstscene, og at regeringen ikke vil den fremtid. På den baggrund kan Det Radikale Venstre ikke støtte ministerens forslag.
Ole Sohn (SF), 2002-01-29:
Naturligvis skal der prioriteres i et velfærdssamfund.
Det spørgsmål, jeg nu vil stille til hr. Jens Rohde, er: Når hr. Jens Rohde nu siger sandheden, at det bare er for at skære ned - det er ærligt - men efterfølgende siger, at der er sådan set et ønske om, at man kan prioritere de initiativer, som tidligere har været under Udviklingsfonden, i andre regi, hvordan hænger det så sammen med, at alle de eksempler, man henviser til i bemærkningerne, hvor man kan fortsætte udviklingsaktiviteterne, skærer regeringen også ned?
Hvordan hænger det sammen?
Bodil Kornbek (KRF), 2002-01-29:
Kristeligt Folkeparti kan tilslutte sig lovforslag nr. L 53, altså nedlæggelse af Kulturministeriets Udviklingsfond.
Udviklingsfonden har haft to særlige satsningsområder: den flerkulturelle kunst samt multimediekunsten.
Og jeg er sikker på, at begge områder uden tvivl har haft gavn af den fokus, der har været på netop den del af kulturen.
Det har sikkert også være tiltrængt med opmærksomhed på eksempelvis et område som multimediekunsten, som endnu kan være mindre usædvanlig eller for at bruge fru Jytte Andersens ord: farlig, uforståelig eller vovet.
Så langt så godt.
Det er også helt fint med en kulturstøtte, der kan være igangsættende på disse områder, som dermed sikrer en ny, en anderledes udvikling af dansk kunst- og kulturliv på en nyskabende og tværgående måde.
Set ud fra Kristeligt Folkepartis synspunkt er det også fint med den nogenlunde brede geografiske spredning, støtten har haft.
Det er jo vigtigt, at al kunst og kulturliv får udviklingsmuligheder så mange steder i landet som muligt til glæde og udfordring for borgerne.
Når det er sagt, er det jo muligt, at en væsentlig del af resultaterne af fondens virksomhed kan støttes inden for rammerne af de øvrige statslige kulturtilskudsordninger
, så der altså ingen grund er til længere at støtte disse specielle områder inden for kulturen med en særlig fond.
Områderne kan altså udvikles, udfordres og eksperimentere inden for de allerede eksisterende rammer.
De projekter, der har været, er jo ikke spildte, men har været med til at sætte en udvikling i gang, som nu skal og også bør fortsætte og udvikles under andre forhold, så Kristeligt Folkeparti har ingen problemer med at tilslutte sig forslaget.
Ole Sohn (SF), 2002-01-29:
Lige for at undgå en misforståelse: Jeg er helt enig med ministeren i, at det er vigtigt at prioritere, og det er fuldstændig fair, at regeringen prioriterer at nedlægge Udviklingsfonden.
Det er vi bare uenige i, men det synes jeg
er helt fair.
Der er et par spørgsmål: Hvis man mener, der er manglende kvalitet i nogle af de projekter, og at der skal strammes op på arbejdet, hvorfor sørger ministeren så ikke for at sikre sig, at den bestyrelse, der arbejder, får nogle klare retningslinjer at arbejde ud fra?
Det er det ene.
Det andet spørgsmål, jeg vil stille til ministeren, er: Ministeren siger, at man gerne vil have en tættere kontakt
mellem myndigheden og den udøvende kunstner, og for at undgå misforståelser siges det: Jamen selvfølgelig skal der være et armslængdeprincip. Her kunne jeg egentlig godt tænke mig at få at vide, hvor forskellen er i forhold til det system, vi har i dag, hvor man nedsætter nogle råd eller nævn, som af politikerne får at vide, at de skal tage vare på den opgave, altså lave armslængdeprincippet.
Hvori består forskellen?
Man kunne godt frygte ud fra den måde, kulturministeren og i øvrigt også andre ministre taler på, at man vil have en stærkere ministerstyring, en stærkere departementsstyring, altså embedsmandsstyring, og det er spørgsmålet, om det er klogt.
Det sidste er, at jeg ikke tror, der findes et folketingsmedlem, som ikke vil sige: Vi er enige i, at vi skal styrke ældreplejen, vi er enige i, at vi skal have flere ressourcer til sygehusene, og vi er enige i, at der skal være nogle bedre forhold for børnefamilierne.
Jeg har ikke hørt et eneste folketingsmedlem hverken før, under eller efter
valgkampen sige noget andet. Det er noget andet, der uenighed om, og det er også fair.
Vi synes fra SF's side, at en satsning på kulturen har den fordel, at den er med til at generere kulturerhverv, arbejdspladser, indtægter til samfundet, som kan bruges til en bedre sundhedssektor, en bedre ældreforsorg og en bedre familiepolitik.
Det er simpelt hen bare et spørgsmål om, om man skal satse på en ekspansiv udvikling, også på kulturerhvervenes område, eller om man skal gøre det gode gammeldags borgerlige, at man skærer ned på det, der er kulturen.
Det er det, den nuværende regering gør.
Derfor synes jeg, det er snæversynet og gammeldags.
Det er fair nok, at man gør det, men der er uenighed.