Lene Garsdal (SF), 2003-04-10:
Selv om forslaget her kun er et lille afgrænset område, er det et meget afgørende skridt at tage i relation til vores etiske holdning til det befrugtede æg.
I SF finder vi forslaget for vidtgående på nuværende tidspunkt.
Det handler om eventuelle behandlingsmuligheder om 10-20 år og om holdningen til kvindens befrugtede æg.
Der er andre stamceller, nemlig de voksnes stamceller, som der ikke er etiske problemer med.
De embryonale stamceller har et større potentiale, og forskerne vil anvende de embryonale, hvis de får valget.
I SF har vi en kritisk holdning til forskning i stamcellerne.
Derfor er det vigtigt at træffe en velovervejet beslutning, så vi ikke som mennesker kommer i en situation, hvor vi har bevæget os for langt væk fra de grundlæggende etiske værdier, og hvor stamcellerne er blevet tingsliggjort.
Det er en afvejning af et etisk dilemma: på den ene side hensynet til fosteret og på den anden side muligheden for at opnå ny viden, som måske kan komme syge mennesker til gode i fremtiden.
Det er nemt at forstå, at alene diskussionen om stamcellers muligheder tænder et håb hos flere grupper af syge mennesker, men vi skal være varsomme med at bevæge os ud ad en glidebane, hvor mennesker og befrugtede æg skal tjene andre formål end det, de er, nemlig mennesker og befrugtede æg.
Jeg kan også se en risiko ved, at den forskning, som kunne være udført på voksne stamceller, nu ikke bliver interessant.
Vi har jo allerede gode erfaringer med knoglemarvstransplantationer med voksne stamceller, så hvorfor ikke fortsætte ad det spor?
Forslaget lægger op til en meget vidtgående mulighed for forskning.
Parret skal give skriftligt samtykke til, at der må forskes, men bliver der dannet stamcellelinjer
, så cellerne ikke mere er i stand til at udvikle sig til et individ, skal der ikke længere gives samtykke, og sådanne projekter skal end ikke godkendes i det etiske komitésystem,
så vidt jeg har forstået.
Finder ministeren det virkelig etisk forsvarligt at betragte sådanne cellelinjer som laboratoriekulturer?
I SF kan vi ikke acceptere, at det er tilstrækkeligt med et generelt samtykke, og at resten overlades til forskerne.
På det her tidlige tidspunkt af vor viden om de embryonale stamceller må vi nærmere definere, hvilken type forskning vi vil tillade.
I SF kan vi acceptere, at man kan bruge de embryonale stamceller til forskningsformål, men vi må gøre os klart til hvilke formål, og hvor man skal få æggene fra.
Vi accepterer, at der kan forskes i stamceller fra de overskydende æg fra kunstig befrugtning, men ikke fuldstændig frit.
Forskningen må her i starten have til grundlæggende formål at få viden om stamcellernes funktion og udviklingspotentiale også i relation til de voksne stamceller, så der fortsat er incitamenter til at forske i og udnytte de voksne stamceller.
SF vil appellere til, at ministeren nærmere præciserer, hvilken type forskning, der skal kunne udføres på de embryonale stamceller, og om man f.eks. skal kunne forske i sygdomme, der ikke er alvorlige, som vi har været inde på tidligere i dag.
Vi ønsker ikke at åbne fuldstændigt op for økonomiske og kommercielle interesser.
Det fremgår, at regeringen i næste samling vil tage loven om kunstig befrugtning op til revurdering.
Er det, fordi der er mange kommercielle interesser, der presser ministeren til hurtig handling?
Bemærkningerne til loven er omfangsrige, og de beskriver mange problemområder, og som fru Tove Videbæk lige var inde på, vil jeg også gerne høre, hvorfor kernetransplantation omtales.
Det har ikke umiddelbart noget med forslaget at gøre, men kan sende et signal om hvilken vej, ministeren forestiller sig, at udviklingen skal gå.
Eller har jeg helt misforstået det?
Jeg vil gerne slutte med at citere lektor Lene Koch fra stamcellehøringen: »Det er i dag næsten umuligt at påtage sig det standpunkt at ville argumentere imod lægevidenskabens muligheder for at helbrede alvorlige sygdomme.
Så er man næsten morder og står med revolveren i hånden og vil skyde den stakkels, syge patient.
Men det er væsentligt at påpege, hvor rituelt argumentet om forbedrede behandlingsmuligheder efterhånden er blevet.
Der er behov for at sætte tingene i perspektiv, og det må være acceptabelt at argumentere for tilbageholdenhed på visse forskningsområder, uden man beskyldes for ufølsom hensynsløshed eller for at modarbejde de alvorligt syges interesser.«
SF kan ikke støtte forslaget, som det ligger her, men den endelige stillingtagen må afvente det videre forløb i udvalgsbehandlingen.