Aage Frandsen (SF), 1998-10-22:
Når vi har ønsket denne forespørgsel, er det, fordi vi gerne vil have en samlet diskussion omkring kvaliteten i uddannelsespolitikken.
Det er jo sådan, at alle går ind for kvalitet i uddannelser, men når vi skal diskutere, hvad kvalitet er, og hvordan vi måler kvalitet, så er enigheden nok ikke helt til stede.
Der er heller ikke noget nyt i, at vi diskuterer kvalitet i uddannelser og i uddannelsessystemet - det har vi gjort før - men efter offentliggørelsen af den tværministerielle rapport »Kvalitet i Uddannelsessystemet« har diskussionen om kvaliteten i uddannelsessystemet efter vores opfattelse fået ny aktualitet.
I embedsmandsrapporten omtales høj kvalitet i uddannelsessystemet som for det første, at uddannelsesfrekvensen er høj, for det andet, at alle uanset baggrund i princippet skal have samme reelle mulighed, og for det tredje, at uddannelserne skal udvikle gode almene faglige og personlige kvalifikationer.
Vi er også enige i det, som ligger i rapporten, hvor man præciserer, hvad kvalifikationer er, nemlig for det første almene kvalifikationer, herunder nogle grundlæggende færdigheder, for det andet faglige kvalifikationer og endelig for det tredje personlige kvalifikationer, og her nævner man evnen til at analysere, kommunikere og samarbejde, selvstændighed, kreativitet, kritisk sans samt vilje og evnen til at omstille sig til nye udfordringer.
Men efter at rapporten således på udmærket vis har defineret kvalitet og kvalifikationer, så går man over til at definere effektivitet, og i det efterfølgende omtales kvalitet, som om det er det samme som effektivitet og omvendt. Embedsmandsrapporten er en glimrende rapport til at belyse effektivitet, men efter vores opfattelse ikke til at belyse kvalitet.
Den belyser kun en enkelt side
af kvaliteten, og rapporten bygger efter vores opfattelse i al for høj grad på det, som vi vil kalde et økonomistisk syn. Så er der nogle, der vil indvende, at det her jo bare er en embedsmandsrapport.
Det behøver man jo ikke tage så tungt.
Det er jo bare embedsmændenes rapport.
Dertil vil jeg sige, at for det første er vi ikke så naive i SF, at vi tror, at fordi der er tale om en embedsmandsrapport, er den uden særlig politisk betydning. Vores erfaring siger os, at afstanden mellem offentliggørelse af embedsmandsrapporter og politiske oplæg og vedtagelser ikke er særlig stor.
For det andet er det også sådan, at medlemmer af regeringen, først og fremmest undervisningsministeren, har fremsat synspunkter, der ligger i forlængelse af eller på nogle punkter også kan opfattes som i overensstemmelse med embedsmandsrapportens synspunkter.
Også statsministeren har - og nu bruger jeg hans egne ord - været ude at kaste en lille sten, selv om han bor i et glashus. Af gode grunde er regeringens synspunkter jo fremkommet i medierne som brudstykker og ikke i en samlet helhed.
Det er også derfor, vi mener, at vi i Folketinget for det første har en interesse i, at regeringen samlet fremlægger sine synspunkter omkring kvalitet i uddannelse, og at vi for det andet også i Folketinget får diskussionen.
Vi regner jo med, at regeringen i den række af de lovforslag, som kommer, vil fremføre forslagene under en slags overskrift »mere kvalitet«, så derfor ønsker vi den samlet.
Jeg har allerede anført, at afstanden mellem offentliggørelse af embedsmandsrapporter og politiske oplæg og politiske vedtagelser ofte ikke er særlig stor, men det ændrer ikke ved, at det er Folketinget, der vedtager lovene.
Folketinget har ansvaret for indholdet heri.
Det betyder også, at det er os i Folketinget, der har ansvaret for kvaliteten i uddannelsessystemet.
Det skal embedsmændene have mulighed for at gøre.
Vi vil aldrig bebrejde embedsmændene at lave sådan noget.
Derimod vil vi bebrejde politikerne, hvis ikke politikerne selvstændigt tager stilling til, hvad det er politikerne synes er kvalitet.
Besvarelse