Holger K. Nielsen (SF), 2004-10-07:
I SF insisterer vi på den ideologiske politik.
Derfor markerer vi klart, at vi stadig er røde, og vi er også grønne.
Vi vil have mere lighed og social retfærdighed, og vi vil slås for naturen.
Vi står midt i en værdikamp, hvor linjerne er trukket krystalklart op.
Det er solidaritetens Danmark over for egoismens Danmark.
Det er Fællesskabsdanmark over for Privatiseringsdanmark.
Det er et Danmark, der vil udvikle, over for et Danmark, der vil afvikle.
Vi står i øjeblikket over for kolossale udfordringer.
Globalisering presser beskæftigelsen, virksomheder lukkes, job flyttes til andre lande.
Og mange bliver utrygge.
Vi oplever et arbejdsmarked, der bliver stadig mere skævt.
De smarte og de dygtige klarer sig bedre.
De knap så smarte smides ud.
Det hævner sig nu.
Vi oplever næsten dag for dag, at oliepriserne stiger, og det skyldes ikke nogen tilfældighed.
Det skyldes, at vi netop har overtrukket kassekreditten, at olieressourcerne er knappe, og med en kolossal økonomisk vækst i lande som Kina og Indien vil den opadgående prisspiral på olie fortsætte.
De svimlende globale uligheder og knapheden på naturlige ressourcer skaber konflikter, som også påvirker os.
Det blev meget klart udtrykt af direktøren for Verdensbanken, James Wolfensohn, som i et interview den 9. februar til Jyllands-Posten sagde følgende: »Hvis man har 1,8 mia. unge mennesker under 15 år i en verden med seks mia. mennesker, og hvis de ikke kan se frem til et job, mad på bordet, personlig frihed, personlig anerkendelse eller har håb om at blive til noget, hvad vil de så gøre?
Så min personlige holdning er, at det vil skabe ustabilitet, konflikt og muligvis terror.«
Det var ikke et medlem af SF’s hovedbestyrelse, der sagde det, det var direktøren for Verdensbanken.
Højrefløjens svar på det, på terrortruslen, er militært.
Det er en krig i Irak, som blev sat i gang på falske forudsætninger, som strider imod folkeretten, og som har hensat Irak i et kaos, som de har svært at se enden på.
Selv den amerikanske regering indrømmer nu, at Hans Blix havde ret, og at de havde uret, i hele spørgsmålet omkring Saddam Husseins masseødelæggelsesvåben.
Terrorismen er ikke formindsket af Irakkrigen.
Tværtimod er Irak blevet en magnet for internationale terrorister, og hele situationen i Mellemøsten er blevet langt mere problematisk og farlig.
Modsat situationen i andre lande har det været umuligt at diskutere Irakkrigen i det her land.
Jeg står ved det gode i, at Saddam Hussein er væk, men jeg tog fejl i grundlaget for krigen.
Hvor kunne man ønske sig, at vi havde en dansk statsminister, der havde et tilsvarende format.
En statsminister, der kunne gå herop på talerstolen senere i dag og sige til befolkningen: Undskyld, jeg tog fejl i spørgsmålet om masseødelæggelsesvåben.
Det, vi gik i krig på grundlag af, var ukorrekt.
Jeg står ved, at vi skulle have fjernet Saddam Hussein, men jeg tog fejl i grundlaget for krigen.
Hvor kunne man ønske sig, at man havde et tilsvarende format i det her land.
Jeg ved ikke, om vi vil se det senere i dag.
Jeg er lidt tvivlende, men chancen er der i replikken senere i dag.
Det er 3 år, hvor Danmark er blevet skævere, hvor flere er blevet utrygge, og hvor i tusindvis af mennesker har mistet deres job.
Det er 3 år med et skattestop, som giver fordele til de rige, som forhindrer et fornuftigt skattesystem, og som bremser udviklingen af velfærdssamfundet.
Folkeskolerne forfalder, pædagogerne har mindre tid til børnene, ventelisterne i børnepsykiatrien er katastrofale, og de ansatte i ældresektoren må løbe hurtigere i et utåleligt stopurstyranni.
Det er 3 år med privatiseringer og markedsgørelse af den offentlige sektor.
Det er en udvikling, der vil fortsætte med den kommunalreform, som regeringen med et snævert flertal vil gennemtrumfe hen over hovedet på befolkningen uden en reel demokratisk debat.
Det er 3 år, hvor miljøpolitikken er bombet tilbage.
For mange i udlandet er Danmark blevet et skræmmebillede på, hvordan det kan gå, når ellers etablerede partier giver efter for fremmedfjendskheden.
Det er med andre ord 3 år for mange.
Svaret fra det solidariske Danmark på globaliseringsudfordringen er et fundamentalt andet end svaret fra højrefløjen.
Det er bedre velfærd, det er mere uddannelse, det er grøn omstilling, det er større lighed og global retfærdighed, det er en fundamentalt anden sikkerhedspolitik end den amerikanske.
I SF sætter vi børn og unge først.
Det gør vi ikke mindst af hensyn til fremtiden.
Det her land skal leve af de menneskelige ressourcer.
Det er vores børn, der skal sikre fremtiden, og det er derfor altafgørende, at vi sikrer en tryg fremtid for alle børn.
Det er udmærket med den pasningsgaranti, som regeringen nu vil gennemføre, men det er altså ikke nok.
Der er også noget, der hedder kvalitet i børnenes hverdag.
Børnene presses sammen som burbørn.
Der er mindre tid mellem de voksne og børnene, og det kan vi gøre langt, langt bedre, og det skal ændres.
Vi skal sikre en bedre folkeskole.
Alle børn skal lære at læse, inden de starter i 3. klasse.
Alle skal have lært så meget i folkeskolen, at de bagefter kan tage en uddannelse.
Børnene skal lære for hele livet, ikke bare for at klare test.
Folkeskolen skal ikke bare forbedre elevernes paratviden, den skal også gøre børnene bedre til at lære at lære, gøre dem mere kritiske og selvstændige.
Modsat regeringen tror vi ikke på centralisering, centralt fastsatte test, mere disciplin, snæver faglighed i den helt gamle, traditionelle forstand.
Vi vil også have faglighed, det er der ingen tvivl om, det vil jeg godt slå fast, men faglighed er andet og mere end terperi, udenadslære og skoler, som skal konkurrere om at have de bedste testresultater.
Det forudsætter ordentlige fysiske rammer, det forudsætter, at lærerne får en ordentlig efteruddannelse, det forudsætter, at børnene spiser ordentligt, og at vi derfor skal have en obligatorisk skolemadsordning.
Kampen om skolen er en værdikamp, om noget er det.
Skal vi have centralisering eller decentralisering?
Skal vi tilbage til den gamle terpeskole, eller skal vi tage udgangspunkt i, at fremtiden kræver en anden pædagogik end den, som blev brugt, da statsministeren gik i skole?
Vi vil have en folkeskole, der blomstrer, og ikke en, der visner.
Det glæder os naturligvis, at statsministeren har lyttet til kritikken fra bl.a. eleverne og nu bevilger flere penge til folkeskolen, men der forekommer at være meget varm luft i løfterne til folkeskolen, og de skal ses i sammenhæng med, at der i mange kommuner i øjeblikket skæres voldsomt ned på folkeskoleområdet, og det gælder ikke mindst i forhold til de svageste elever; det er ikke mindst specialundervisningen, man rammer udeomkring i kommunerne.
Hvad med gymnasierne?
Hvad med de andre uddannelser?
Hvis vi virkelig vil satse på, at Danmark skal være et vidensamfund, vil satse på, at det er uddannelse, der skal få os igennem de problemer, vi står over for, så skal vi satse langt, langt mere ambitiøst end den måde, denne regering gør det på.
Det var skuffende, at miljøet var så nedprioriteret i åbningstalen.
Det viser jo, at udnævnelsen af den nye minister var et spil for galleriet.
Vi tager miljøet alvorligt, og vi vil slås for naturen.
Skal svinebaronerne fortsat have lov til at brede sig?
Skal erhvervsinteresser fortsat styre miljøpolitikken?
Skal vi fortsat leve med titusindvis af kemiske stoffer, som vi ikke kender konsekvenserne af?
Og skal vi leve med den farlige partikelforurening fra de selv samme biler?
Skal vi fortsat opleve takststigninger i den kollektive trafik?
Skal køb af varm luft i Rusland fortsat være vort bidrag til nedbringelse af CO2udslippet?
Nej, nej, nej.
Der findes en anden vej.
Der findes en vej, hvor en regering tager ansvar for det globale klima.
Der findes en vej, hvor vi slås for, at der bliver færre svin og mere natur.
Der findes en vej, hvor vi slås for en planlovgivning, der tager hensyn til almenvellet og ikke styres af snævre erhvervsinteresser.
Der findes en vej, hvor vi har kontrol med de kemiske stoffer, som ikke mindst er til fare for børnene.
Der findes en vej, hvor vi har billigere kollektiv trafik.
Der findes en vej, hvor Danmark går i spidsen med energibesparelser og vedvarende energi.
Lad os dog være ambitiøse her og virkelig sætte nogle ambitiøse mål, f.eks. således at 75 pct. af energiforsyningen i 2025 dækkes af vedvarende energi.
Her er der både nye job og en grønnere fremtid.
Et godt miljø skaber job.
Vi bliver ofte spurgt om, hvad vi skal leve af i fremtiden.
Det ligger jo på den flade hånd at skabe en grøn erhvervsudvikling som et svar på de udfordringer, vi står over for.
Her står vi i forvejen stærkt, selv om den borgerlige regering forsøger på at svække det.
Der sker i øjeblikket en voldsom nedslidning af ikke mindst de kvinder, som arbejder med syge og ældre.
De arbejder under et stopurstyranni, de skal løbe hurtigere, de har ikke tid til den nødvendige omsorg, og de får en dårlig løn.
Der er i det her samfund og ikke mindst under den borgerlige regering sket en konsekvent nedprioritering af det at arbejde med mennesker.
Vi vil skabe en ny udvikling.
Hjemmehjælperen skal være stolt af og glad for sit arbejde.
Sygeplejersker, pædagoger og pædagogmedhjælpere skal have nogle ordentlige arbejdsvilkår, og de skal have en højere løn.
Statsministeren pralede i sin åbningstale af regeringens skattelettelser, men der er grund til at understrege, at de her skattelettelser har en meget skæv profil.
Den højtlønnede akademiker får 5.000 kr. i skattelettelse.
Pædagogen og hjemmehjælperen får et par tusinde – altså langt under det halve.
Vi vil gå den modsatte vej.
Vi skal have større lighed og social retfærdighed.
Det gælder også i skattepolitikken.
De dårligst stillede og folk med lave indkomster skal have væsentlige lettelser i deres indkomstskat.
Det her drejer sig ikke bare om penge, men det er naivt, hvis man tror, at de nødvendige forbedringer af velfærdssamfundet kan gennemføres, uden at det koster.
Renovering af skolerne og bedre undervisning koster.
Hvis børnene i daginstitutionerne skal have kvalitet, kræver det bedre normeringer.
Det koster at sikre menneskelig omsorg af vore ældre og syge.
Hvad hjælper det at få skattelettelser, hvis man ikke kan få passet sit barn, og hvis man skal betale en mindre formue for at komme med bus eller tog?
Vi vil ikke have et samfund, hvor skattelettelser til de velstillede finansieres med nedskæringer i de fælles goder.
Vi vil en udvikling, hvor fællesskabet og solidariteten sejrer over egoismen.
Vi vil derfor også ophæve regeringens nedskæringer på det sociale område.
Det gælder de nedskæringer på kontanthjælpen og starthjælpen, som har ramt i titusindvis af mennesker.
Det er de allerfattigste i det her land, der rammes af de nedskæringer, og den linje vil højrefløjen fortsætte.
Forringelserne er blevet kraftigt kritiseret af Rådet for Socialt Udsatte.
Vi deler den kritik.
Der er mange mennesker i det her land, der overhovedet ikke kan genkende statsministerens rosenrøde beskrivelse.
Mange førtidspensionister lever altså fortsat en kummerlig tilværelse.
Det skal jeg sige.
Det får man at vide, hvis man går uden for de her tykke mure.
Handicappede oplever uacceptable nedskæringer i kommunerne.
Forældre til handicappede børn må kæmpe en kamp for deres børns rettigheder.
Der er fortsat helt uacceptable ventelister i børnepsykiatrien.
Jeg vil gerne sige til statsministeren, at det ikke er et rosenrødt billede, som er relevant, og som er aktuelt.
Det går langt dårligere, end statsministeren beskrev det.
Der er fortsat mange mennesker, der slet ikke kan genkende den beskrivelse, vi fik fra statsministeren i hans åbningstale.
Vi vil et tolerancens Danmark.
Vi deler fuldstændig kritikken af 24-års-reglen, og det er fantastisk, at denne regering på den mest arrogante måde tilbageviser kritikken fra Centeret for Menneskerettigheder.
Vi vil have integration i stedet for diskrimination.
Det kræver en målbevidst indsats på arbejdsmarkedet, i uddannelserne og i boligområderne.
Det er tit, økonomerne besværer sig over, at der er mangel på arbejdskraft, og man vil derfor afskaffe efterlønnen.
Men lad mig lige gøre opmærksom på én ting: I øjeblikket er der omkring 800.000 mennesker i den arbejdsdygtige alder, der er uden for arbejdsmarkedet, 800.000 mennesker, cirka.
Jeg ved godt, at de ikke alle uden videre kan komme ind på arbejdsmarkedet, men vi har det menneskesyn hos os, at der er muligheder i ethvert menneske uafhængigt af race, kulturbaggrund, religion, køn osv.
Der er muligheder i ethvert menneske og også muligheder i de indvandrere, der i øjeblikket er sat uden for arbejdsmarkedet, men det forudsætter, at vi får disse muligheder frem i lyset, at der bliver skabt rammer for, at de pågældende mennesker kan bidrage til det her samfunds udvikling på det punkt.
Der har vi valgt side for solidaritetens Danmark, for tolerancens Danmark, et Danmark, der vil integrere, som vil tage mennesker ind i stedet for at støde mennesker ud.