Per Stig Møller (KF), 1999-03-03:
Danmarks bidrag til en fredelig udvikling af verden ligger absolut i front.
Med både ulandsmidlerne og midlerne inden for miljø- og katastroferammen lægger vi i 1999 over 15 mia. kr. i denne kurv, og beløbet vil altså stige til over 21 mia. kr. i år 2005.
Det er betydelig mere, end regeringen er villig til at give til det forsvar af Danmark, som netop er blevet diskuteret, og som bekendt finder vi, at regeringens forsvarsindstilling på det nærmeste er uansvarlig.
Vi kan ikke være sikre på fred i hele vor tid, selv om den kolde krig er forbi.
Tror vi, at konflikternes tid er forbi, tror vi på paradiset her på jorden, er det en forestilling, man selvfølgelig har lov til at have, men det er ikke nogen særlig historisk velbegrundet forestilling.
Det ser vi for tiden i forbindelse med Irak, Libyen, Algeriet.
Derfor er der god mening i ved siden af en sikker dansk forsvarsindsats at have en konstruktiv politik i forhold til problemer, som skader den fredelige udvikling på længere sigt.
Ulandshjælpen skal formindske nøden og fattigdommen og fremme en social og politisk udvikling.
Øststøtten skal styrke den demokratiske, sociale og økonomiske udvikling i de tidligere kommunistiske lande og fremskynde den integration i vores fællesskab, som både de og vi ønsker.
Derfor indgår ændringerne af miljø- og katastroferammen i finansloven for 1999, som vi indgik forlig om i fjor.
Samtidig aftaltes det, at der skulle fremlægges en ny strategi, så de voksende midler bruges bedst muligt.
Det er nødvendigt, at beløbene administreres effektivt, og at pengene kommer derhen, hvor de gør mest gavn både lokalt, regionalt og globalt. Af hensyn til det regionale perspektiv foreslog vi i 1997, at vi skulle overføre et større beløb fra MIKA-rammen direkte til de baltiske lande for at fremskynde deres muligheder for at komme med i EU.
Dette vil styrke deres og vores sikkerhed, og vi kan nu konstatere, at regeringen er indstillet på en styrkelse af indsatserne til generel fremme af økonomisk og social stabilitet i Østeuropa med hovedvægten på Østersøregionen.
Til gengæld må jeg i forbindelse med miljøet i ulandene beklage, at midlerne i Danced og Danida åbenbart ikke anvendes effektivt, bl.a. fordi indsatserne slet ikke koordineres, ligesom det jo er uacceptabelt, at der er så meget rod i regnskaberne, at Rigsrevisionen ikke kan finde 140 mio. kr., som skulle være tilgået Dansk Røde Kors.
Det er ikke acceptabelt, men forhåbentlig får vi en god forklaring i dag.
Den nyformulerede freds- og stabilitetsstrategi præciserer rimeligt nok den forebyggende indsats.
Det er naturligvis bedre for befolkningerne og billigere for både dem og omverdenen, at vi får en fredelig udvikling i stedet for en konflikt og en katastrofe, som vi siden skal sætte hærene ind for at løse op for.
Denne indsats som her beskrevet af regeringen er vel modellen for, hvad vi kan forestille os at tilbyde andre steder, hvor konfliktforebyggelse skal ske i tide.
Dette projekt er vi enige i, men så må jeg sige, at jeg savner forståelse for mindretalsproblemerne.
Det kan være, de ikke er beskrevet, som regeringen har tænkt det, men det bør inddrages i selve strategien.
Skal konflikterne i fremtiden forebygges, må det ske gennem forståelse for mindretallene, som centralmagterne, ofte Europa-magter, ikke længere kan holde nede.
Det er dem, der udløser de konflikter og krige, vi ser omkring os nu, og som vi vil se omkring os i fremtiden.
Det er dem, der skabte krigen i Tjetjenien og lige nu begrunder krigshandlingerne i Kosovo og Kurdistan og i morgen vil gøre det andre steder.
Danmark har jo erfaringer med en fredelig løsning af mindretalsproblemer, og vi har forståelse for mindretalskulturernes rettigheder.
Derfor må regeringens strategi udvides med konkrete og velformulerede indsatser til fremme af forståelsen for mindretallenes kulturelle, sociale og politiske rettigheder og med udarbejdelse af konfliktløsningsmodeller, som vi i tide kan tilbyde og engagere os i at få fremmet.
Der har vi jo et grundlag i Folketingets beretning for 1995 og DUPI's arbejde omkring mindretalspolitikken og de forslag, som vi ønsker at fremsætte i FN.
En konfliktløsende faktor er i dag
uanset den diskussion, der var lige før, den danske hær, der er blevet både fredsskaber og fredsvogter i langt højere grad, end det var forudset i 1992-93.
Derfor er den jo også inddraget i det, der på side 12 kaldes en ny samlet dansk strategi. Uanset de arkivstudier, som er foregået lige før, står der altså på side 12, at det er en ny samlet dansk strategi, som vil omfatte militære indsatser i form af forsvarets fredsbevarende og -skabende indsatser samt civile indsatser osv., og neden under instrumenterne står det jo direkte beskrevet: militære instrumenter, deltagelse i fredsbevarende og fredsskabende aktioner, minerydning, opbygning af fredsbevarende kapacitet i andre lande, hvor det danske militær jo også medvirker.
Det er altså en ny strategi, et nyt instrument i forhold til 1992-93.
Derfor er det jo også rimeligt, når vi ser på den beløbsstigning, der vil ske i fremtiden, at militæret modtager økonomisk kompensation for sin indsats i denne nye strategi inden for freds- og stabilitetsrammen, hvis formål det jo helt oplagt opfylder og inddrages i på side 12. Så vil jeg vende mig til miljøstrategien.
Miljøstrategien både i forhold til Østeuropa og ulandene
Der er god mening i at opprioritere bæredygtig energi i ulandene.
Det hænger sammen med vores arbejde i forbindelse med CO2 og i forbindelse med ozon, så det er der god mening i.
Men jeg vil godt understrege, at den konkrete, nære indsats må vi ikke glemme for den store.
Vi må ikke nu forbigå indsatsen mod vandforureningen og vandmangelen, som i vidt omfang er ulandenes værste svøbe og kan udløse konflikter i fremtiden.
Her har Danmark særlig gode muligheder for at sætte ind og hjælpe.
Til gengæld er jeg ikke glad ved, at man i forbindelse med de fornemme ord om katastrofehjælp bruger det meste af beløbet til at finansiere udgifter afholdt i Danmark på en mængde konti, end ikke Rigsrevisionen kan finde rundt i, og som vel i realiteten fritager de forskellige ministerier for at spare hos sig selv, ikke mindst Indenrigsministeriet.
Når vi ser de små tal, der ender uden for Danmarks grænser, er det jo flot at kalde det katastrofehjælp.
Det må holde op.
I Østersølandene drejer det sig om at fremme den bæredygtige vækst, men det er vigtigt ikke at droppe miljøindsatsen mod den grænseoverskridende forurening, som kommer fra dem i form af luft- og vandforurening.
EU's miljøkrav gør det meget svært og dyrt for disse lande at leve op til optagelseskravene, det har jo ikke mindst miljøkommissæren foreholdt dem, og derfor er det vigtigt, at vi netop hjælper dem med ny miljøteknologi, sådan som det også foreslås i forbindelse med miljøkreditordningen, hvor hovedvægten fremover vil ligge på leverancer af udstyr inden for miljøområdet.
Her går jeg ud fra, at miljøministeren og jeg er enige om, at her ser vi værdien af, at vi hele tiden har ønsket at ligge miljømæssigt i front, og at både Østlandene og vi skal i fremtiden høste fordelene deraf.
Med disse bemærkninger ønsker vi altså at bidrage til nogle korrektioner, der som nævnt går på at skærpe indsatsen, anvende midlerne bedre og både være mere præcis og gå mere efter hensigten i den strategi, som vi i øvrigt hilser velkommen.