Henrik Sass Larsen (S), 2005-12-14:
Nej, jeg tror ikke, at man kan være så heldig.
Vi har et skatteloft sammen med Det Radikale Venstre, og det defineres præcis, som jeg har stået og sagt tidligere.
Jeg er ked af, at det forvirrer ordføreren, at der er hele to ting, ordføreren skal holde rede på her, både et skattestop for ejendomsværdiskatten og så også for grundskylden.
Jeg tror, at boligejerne i sidste instans sådan set er ligeglade med, om de skal betale ejendomsværdiskat, eller om de skal betale grundskyld – nå, ja, det kommer jo ud på et, hvilken type ejendomsskat de opkræver, for det handler om, hvor meget man har tilbage.
Der er det bare, at jeg konstaterer, at skatteloftet er så fleksibelt indrettet, at vi både har mulighed for at sætte loft over grundskylden og loft over ejendomsværdiskatten.
I modsætning til den måde, som regeringen har defineret det på, hvor der er et totalt stop for ejendomsværdiskatten, og så lader man grundskylden suse derudad – mange steder med 7 pct. om året.
Det er jo sandheden.
Danmark har en stærk økonomi.
Danmark er et rigt land.
Langt de fleste mennesker har et godt, arbejdsomt og trygt liv.
Der burde egentlig ikke være grund til at minde om, at den virkelighed er et resultat af en tilstræbt udvikling, et resultat af generationers kamp og arbejdsindsats for at skabe et socialt retfærdigt og effektivt samfund med værdige valgmuligheder til alle, en ligelig fordeling af værdierne og et solidarisk fællesskab, hvor ingen skal forblive fortabte uanset social situation.
Netop vores debat i dag er måske alligevel en god anledning til i disse historieløse tider at minde om, at den vision og det ønske om et bedre samfund ikke var noget, der stod i hverken partiet Venstres eller Det Konservative Folkepartis partiprogrammer.
Det blev kun en realitet i en alliance mellem Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre.
De synes for det meste og i princippet at have anerkendt styrken ved vores særlige samfundsmodel, som i talrige sammenhænge viser sin konkurrencedygtighed og tiltrækker enorm international opmærksomhed.
Det er ikke noget, vi surmuler over fra socialdemokratisk side, tværtimod.
Som udgangspunkt burde den indstilling jo betyde, at vi kunne træde et stort skridt videre i danmarkshistorien og samarbejde om en politik, der befæster og udbygger den samfundsmodel, der virker så glimrende og samler så bred folkelig tilslutning.
Som langt de fleste både her i Folketinget og i befolkningen har bemærket, er det imidlertid ikke den tendens, der gør sig gældende for øjeblikket i dansk politik.
Det er finansloven og de forhandlinger, der ligger til grund for dens tilblivelse, et godt eksempel på.
Regeringen har for femte år i træk besluttet, at man helt alene vil tilrettelægge og tage ansvaret for den økonomiske politik og udviklingen af den velfærd, der ellers tilsyneladende er så bred enighed om.
Netop velfærden bliver uden tvivl det helt centrale emne for de kommende måneders politiske debat.
Velfærdskommissionen har for nylig afleveret sin rapport med dertil hørende anbefalinger, og tak for den.
Vi synes, det er en spændende rapport og et solidt analysearbejde, som er blevet leveret.
Udgangspunktet for rapporten er at sikre velfærdssamfundet fremover.
Det er et udgangspunkt, vi kan tilslutte os.
Udgangspunktet er ligeledes, at der er behov for reformer af velfærden.
Også her er vi enige.
Fra Socialdemokratiets side vil vi derudover lægge til, at velfærdsreformer skal bruges til velfærd.
Med det udgangspunkt er vi klar til at tage medansvar for de nødvendige tilpasninger af de bestående velfærdsordninger.
I det hele taget tror jeg, at det er afgørende, også for befolkningens forståelse og accept af sådanne tilpasninger, at alle parter åbent præsenterer de grundlæggende hensyn, der for dem overhovedet berettiger mere eller mindre til omfattende reformer.
Ikke mindst på grund
af regeringens, skal vi kalde det langmodighed har debatten om velfærdsreformer alt for ofte handlet om, hvornår eller hvordan reformerne ville ramme, men alt for sjældent om, hvorfor de overhovedet kunne være at foretrække frem for status quo.
Her synes jeg i al beskedenhed, at vi fra socialdemokratisk side er en smule foran konkurrenterne til højre for midten.
Den linje vil jeg gerne fortsætte og udbygge her i dag forhåbentlig til inspiration.
For os bygger ønsket om reformer på to afgørende hensyn; for det første på nødvendigheden af en forsvarlig finansiering af de fælles velfærdstilbud og for det andet på nødvendigheden af yderligere investeringer i mennesker.
Med velfærdsreformer fjerner vi ethvert sagligt grundlag for at køre videre i den retning.
Fællesskabet, velfærdssamfundets finansiering, er solidarisk, og princippet om fri og lige adgang efter behov og ikke efter pengepungens størrelse er ikke til forhandling hos os.
Uanset hvor vi ser os rundt i den øvrige verden, hvor der findes velfærdssamfund, er prisen for mindre fællesskab – d.v.s. mere privat forsikring og mindre offentlig – større ulighed på bekostning af de svageste i samfundet.
Det er der ingen grund til at stræbe efter.
Og det er ikke engang billigere.
Regner man udgifter til private forsikringer sammen med skattetrykket, bliver regnestykket ikke, at velfærden kan leveres billigere, kun, at den bliver mindre retfærdigt fordelt.
Det er bl.a. her, regeringen svigter sit ansvar.
Når man udstikker en meget beskeden vækstramme for den offentlige velfærdsservice og ikke har hverken vilje eller mod til at prioritere i velfærden, men overlader den del af opgaven til kommunerne, så er vi på gal kurs.
Regeringens jerngreb over for kommunerne og målet om en meget beskeden vækst i den offentlige service vil betyde, at den del af samfundets værdi, vi bruger til vores fælles velfærd, på folkeskolen, på pasning og pleje af ældre, på børnepasning og sygehuse, vil falde over tid.
Det er en stille, men farlig udvikling.
Målt fra dag til dag er det ingen revolution at bryde med den, men set over en længere periode er det afgørende for velfærdssamfundets videre udvikling.
Vi vil bruge det samme fremover, som vi bruger i dag.
I et samfund som det danske med stærk vækst i økonomien betyder det også, at der er råd til langt bedre velfærd.
Vi behøver ikke at finde os i nedslidte skoler, uanstændig ældrepleje og utilfredsstillende forhold på landets sygehuse, vi har råd til bedre velfærd – præcis ligesom de fleste oplever, at der år for år bliver lidt mere luft i privatøkonomien til de ting, vi længe har haft brug for eller lyst til.
Vi tror på, at investeringer kan løfte mere, vi ikke alene tror på det, vi ved, at det er vejen frem.
Kigger man på fortidens prognoser om velfærdssamfundets holdbarhed, er der mange, endda rigtig mange, som har taget afgørende fejl, når de gik i rette med os om den opfattelse.
Det er lidt ligesom med humlebien, den burde ifølge eksperterne ikke kunne flyve, men gør det altså alligevel.
Sådan er det også med velfærdssamfundet, på trods af prognoser og dommedagsprofetier igennem hele den nyere historie fra mangen en god økonom, flyver velfærdssamfundet altså.
Og til trøst for dem, der stadig ikke kan forstå, at velfærdssamfundet flyver, kan jeg berette, at det for nylig er blevet teoretisk bevist, at humlebien også kan det.
At velfærdssamfundet flyver, skyldes i særlig grad, at det er lykkedes at bringe folk i beskæftigelse i Danmark, og det er i høj grad resultatet af en aktiv arbejdsmarkedspolitik og en klog uddannelsespolitik.
Det skaber så et grundlag, der gør, at vi kan blive stadig bedre til at organisere produktion og service.
Vi kan ikke tilslutte os præmissen med, at man i 2005 fremskriver den nuværende tilstand med 30 år og antager, at vi ikke kan få flere i beskæftigelse og væk fra overførselsindkomster.
Vi tror og insisterer på, at det kan lade sig gøre.
Da SR-regeringen trådte til i 1993, sagde de fleste, at den høje arbejdsløshed var kommet for at blive, ja, den var ligefrem naturlig, som det jævnligt lød fra borgerligt hold op gennem 1980’erne.
Den profeti blev gjort til skamme.
Præcis samme øvelse skal vi igennem igen for alle dem, som ikke kom med på første bølge af opsvinget her og nu.
Og på sigt skal der investeres i en uddannelsespolitik, der sikrer, at færre bliver sat uden for arbejdsmarkedet, og i en arbejdsmarkedspolitik, der rummer mulighed for, at alle de, som har svært ved at bide sig fast i ordinær beskæftigelse, også får en plads på arbejdsmarkedet.
Sammenfattende: Velfærdssamfundet er kommet for at blive, og det kan både fremtidssikres og forbedres, hvis vi fastholder en retfærdig finansiering og er parate til at investere i mennesker.
Velfærdskommissionen har fuldstændig ret i, at der ligger en stor udfordring i det forhold, at der bliver flere ældre og færre i arbejdsstyrken i årene fremover, men hvis den udfordring løses med reformer, er det et rent politisk valg, om vi ønsker at satse mere på velfærd og investeringer i fremtiden.
Derfor lagde vi allerede i august i år et forslag om reform af bl.a. efterløn og pensionsalder frem.
Vi ønsker modsat Velfærdskommissionen at bevare efterlønnen, men vi har også som mål at gøre den mere retfærdig.
Vi synes, at efterlønnen fortsat skal være en rettighed for den enkelte, og at betingelsen for at opnå efterløn skal være bestemt af, hvor længe man har været på arbejdsmarkedet.
Vi synes også, det er rimeligt, at vi som led i den glædelige kendsgerning, at den gennemsnitlige levealder stiger, justerer lidt på, hvor længe vi skal være på arbejdsmarkedet.
Vi foreslår en gradvis hævelse af pensionsalderen, sådan at vi kommer op på at skulle tage 2 år mere, før vi kan gå på efterløn og pension.
Og så foreslår vi, at det råderum, der opstår ved reformer, skal bruges til investeringer i mennesker.
Velfærdsreformer skal bruges til velfærd, det er der brug for.
Lad mig blot nævne nogle helt åbenlyse udfordringer.
Næsten 25 pct. af en ungdomsårgang får ikke en uddannelse ud over folkeskolen.
Det må og skal der gøres noget ved.
Der skal investeres i unge mennesker.
Dem skal der investeres i.
Alt for mange bliver syge af at gå på arbejde som følge af bl.a. dårligt arbejdsmiljø.
Det skal der investeres i at forbedre.
Alt for mange indvandrere står uden uddannelse og arbejde.
Det skal der investeres i at rette op på.
Danmark skal fremover leve af bl.a. en del af den globale vidensøkonomi.
Det kræver flere investeringer i forskning og videregående uddannelser.
Hertil kommer måske den allerstørste opgave af dem alle, at få alle dem, som ikke kom med i 1990’ernes opsving, med, at give dem ret til også at være en del af arbejdsfællesskabet i Danmark.
Socialdemokratiet har på alle disse områder fremlagt konkrete ideer.
De vil alle være vores del af bidraget til debatten om og løsningen i form af velfærdsreformer.
Derudover har vi fremsat en række forslag, senest i forbindelse med denne finanslov, til, hvordan vi på helt forsvarligt økonomisk grundlag kan forbedre servicen på en række udvalgte områder, i tilfælde af at vi får gennemført velfærdsreformer.
Velfærdsreformer baner vejen til råderum for bedre velfærdsservice, en service, der også er en investering i fremtiden.
Nu har vi rapporten, og hvad er så svaret?
Ja, det er en lang oplistning af ting, regeringen end ikke vil diskutere.
Enten kan regeringen ikke lide forslagene, eller også ligger de i et eller andet udvalg under regeringen og skal ikke diskuteres lige nu.
Tilbage står, forstår vi, en diskussion om pensionsalder og integration.
Jeg håber, at regeringen inden længe ser sig i stand til at melde klart og samlet ud.
På samme måde håber jeg, at regeringen undervejs i forhandlingerne er i stand til at enes om at tilbyde os andre den saglighed og gensidige tillid, der altid er forudsætningen for enighed om større reformer af denne karakter.
Vi møder til forhandlinger om velfærdsreformer med en åben og realistisk indstilling, men vi har også klart sagt, at for os handler velfærdsreformer om velfærd.
Vi bidrager ikke til omfattende besparelser, hvis provenu efterfølgende skal soldes op ved en fest, der skal genetablere fordrageligheden i regeringssamarbejdet.
Vi møder op til forhandlinger om velfærdsreformer, hvor det sure skal tages med det søde, og hvor langsigtede samfundsinteresser for en gangs skyld er vigtigere end kortsigtet taktik.
Forhåbentlig står vi ikke alene med den indstilling.