runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elisabeth Arnold (RV), 2004-04-15:
Det Radikale Venstre er fuldstændig klar over, at Europaudvalget er et af de mest lukkede udvalg, vi har i Folketinget.
Det beklager vi, ligesom Enhedslisten også beklager det.
Når vi ikke kan støtte det foreliggende forslag, er det, fordi Enhedslisten foreslår, at processen med mandatgivning til ministrene gøres fuldstændig åben.
Det kan under ingen omstændigheder lade sig gøre på grund af proces, det skal lægge op til, nemlig lovgivningsprocessen i Ministerrådet.
Det er den egentlige lovgivningsproces, og de mandater, vi giver i Europaudvalget, kan naturligvis ikke offentliggøres.
Det vil være en total undergravning af den danske regerings forhandlingsposition.
Det kan vi under ingen omstændigheder være med til, og det blev sagt ganske tydeligt ved førstebehandlingen af forslaget.
Men vi synes, det ville være glimrende, hvis man udvidede den beskedne åbenhed, der er kommet i de mange år, hvor vi har arbejdet med Europaudvalgets lukkethed, nemlig at man f.eks. offentliggør, hvilke partier der har støttet et mandat eller modsat sig et mandat til den danske minister, når ministerrådsmødet er slut.
Det ville også være glimrende, hvis man gjorde referaterne tilgængelige fra et bestemt tidspunkt, sådan at man efterfølgende kan læse, hvad der er blevet sagt til Europaudvalget, når sagen har fundet sin afslutning.
På referatsiden mener jeg faktisk, at vi burde have kunnet kommet et stykke vej i denne proces her.
Det ville Det Radikale Venstre meget gerne have medvirket til.
Det beklager vi ikke er lykkedes.
Ole Sohn (SF), 2004-04-15:
Jeg forstår, at Socialdemokratiet har meget sympati for vores ændringsforslag, og det havde jeg sådan set også forventet, for det er jo en meget grundlæggende socialdemokratisk tradition, at lønmodtagerne udpeger deres egne repræsentanter.
Nu kan jeg forstå, at man har bundet sig meget til et forlig, hvor man sådan set ikke rigtig har fået noget ud af det, men at man efter valget, når flertallet skifter, så vil støtte et forslag fra SF og Enhedslisten om at vende tilbage til traditionen med, at det er foreningerne, der udpeger.
Der kunne jeg godt tænke mig at få Socialdemokratiet til at svare på, om man har den opfattelse.
Det kunne sådan set også være et spørgsmål, der kunne stilles til både Det Radikale Venstre og til Venstre, som har den samme tradition.
Det er sådan set kun De Konservative, der har den her tendens med den meget centralistiske styring af kulturpolitikken, hvor de fleste andre folketingspartier har Foreningsdanmark som det grundlæggende.
Peder Sass (S), 2004-04-15:
Det er ikke sådan, at vi her fra Folketingets talerstol skal signalere, hvad det er, vi vil gøre ved noget, vi ikke kender.
Og derfor må jeg sige til SF, at vi jo ikke kender et sådant ændringsforslag.
Vi kender heller ikke til, hvorledes organisationsformen ville være for trænere og aktive i repræsentationerne.
Det har vi haft lejlighed til at diskutere med folk, som har tilknytning til trænere og aktive, men vi har ikke set konkrete forslag, og vi har brug for efterfølgende i en dialog med de to grupper at finde frem til: Hvordan er den mest repræsentative form for, at alle specialforbund, som har eliteidrætsudøvere, har mulighed for at deltage i et sådant dialogforum?
Det ved vi ikke på nuværende tidspunkt, og så længe vi ikke ved det, kan vi selvfølgelig heller ikke sige ja til et ændringsforslag.
Vi vil kende præmisserne først.
Ole Sohn (SF), 2004-04-15:
Det, vi mener, er selvfølgelig, at det er de aktives egen forening, der skal være deres repræsentant. Ellers ville det svare til, at man kunne forestille sig, at Dansk Arbejdsgiverforening skulle finde ud af,
hvilken lønmodtager der skulle sidde i en eller anden bestyrelse, frem for at LO skulle finde ud af det.
Det er da helt åbenlyst, at selvfølgelig skal det være de aktives egen organisation. Jeg kan forstå, at man ikke kan tage stilling til det omkring trænerne, fordi de ikke har organiseret sig endnu. Spørgsmålet er sådan set bare, om Socialdemokratiet efter valget, når flertallet har skiftet, vil kunne støtte det forslag, som SF og Enhedslisten har stillet, sådan at vi genetablerer Foreningsdanmark.
Elisabeth Arnold (RV), 2004-04-15:
Jeg bemærkede, at Venstres ordfører ganske rigtigt sagde, at der var kommet mange flere varetægtsarrestanter, og at denne her regering brugte utrolig mange penge på fængsler, men alligevel var ventelisten steget, og venteperioden var meget lang.
Tallet var nu oppe på 50.000, og det vil altså sige 4.000 højere end året før. Mener fru Birthe Rønn Hornbech, at dette øgede antal straffelovsovertrædelser fra 2002 til 2003 er et udtryk for øget politieffektivitet?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2004-04-15:
Jamen jeg aflæser verden på en anden måde end fru Lissa Mathiasen.
Det er meget tydeligt gjort op - jeg skal gerne læse hele ministerens tale op, hvis jeg får lov af formanden - hvor mange pladser der vil blive etableret og er blevet etableret.
Men det er jo meget let bare at sige, at der skal flere og flere og flere og så komme næste år, når de står tomme, når vi har tomme fængselspladser, og sige: Hvad er meningen?
Vi er ikke synske, og vi kan ikke styre udviklingen, og det skal vi heller ikke gøre. Man kan selvfølgelig sagtens gøre som fru Lissa Mathiasens parti og sige, at så sætter vi straffen ned og giver samfundstjeneste, og så er der ikke behov for fængselspladser.
Sådan fører vi altså ikke kriminalpolitik.
Lissa Mathiasen (S), 2004-04-15:
Det er jo altid noget, at fru Birthe Rønn Hornbech ikke er tilfreds med, at vi har små 6.000 mennesker, der går rundt på gader og stræder, som er dømt.
Men jeg synes ikke rigtig, det er et svar at få, at man også har taget en bunke initiativer.
På baggrund af de initiativer, der nu er taget i den nye flerårsaftale sammen med Dansk Folkeparti, er svaret, at man først i 2007 begynder at få normaliserede tilstande.
Så er det, jeg spørger: Er det tilfredsstillende for Venstre, eller føler Venstre ikke, at det her godt kunne gøres ikke bare lidt bedre, men meget bedre?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2004-04-15:
Vi er overhovedet ikke tilfredse, før alle er sat ind, men vi mener, vi har taget nogle meget væsentlige tiltag i forbindelse med det nye fængselsforlig, som Socialdemokraterne ikke ville være med til at finansiere.
Derudover har vi så yderligere også sammen med Dansk Folkeparti for ganske nylig tilført flere midler til nye pladser.
Det skal så være sagt her, hvis det kunne blive flyttet hen det rigtige sted i Folketingstidende.
Lissa Mathiasen (S), 2004-04-15:
Jeg undrer mig, og derfor vil jeg godt spørge, om jeg virkelig har forstået fru Birthe Rønn Hornbech korrekt, at Venstre og Venstres ordfører, som normalt plejer at være meget optaget af ikke at få krænket menige borgeres retsfølelse, mener, det er godt nok, og at det er acceptabelt, at vi har små 6.000 mennesker, som er dømt, som går frit rundt på gader og stræder, og hvor vi ved, at der er en ventetid nu på over 9 måneder, før de kan komme ind at afsone.
Er man tilfreds med det, når svaret fra justitsministeren er, at der nok går frem til 2007, før vi får normaliseret det her?
Er man virkelig godt nok tilfreds med det i Venstre?
Lissa Mathiasen (S), 2004-04-15:
Jeg giver hr. Per Dalgaard helt ret.
Under den socialdemokratisk ledede regering op igennem 1990'erne kom der to meget store pakker, som rent faktisk tog meget alvorligt fat om kriminaliteten.
Der var dels forebyggelsesdelen, dels en meget alvorlig, hvor man netop forhøjede strafferammerne på nogle områder.
Det var lige nøjagtig det, vi i starten af 2002 også kunne begynde at se effekten af, og samtidig må vi også konstatere en effektiv indsats fra politiets side.
Men det begrunder jo ikke, at man fra den nuværende regering og fra den nuværende justitsminister lader stå til og siger, at man ikke kan forstå, at der kommer mange ind, man kan ikke forstå, at der er overfyldt, men man vil ikke gøre noget ved det.
400 nye pladser var svaret fra Kriminalforsorgen i efteråret 2004
, hvis man fuldstændig skulle reagere på det behov, man vurderede, der var.
Hvad var justitsministerens svar?
Jeg tror nok, at 100 nye pladser kan løse det.
Vi har jo set, at de her hovsaløsninger er dyre, de er dårlige, og de giver ikke de resultater, vi gerne vil have.
Forskellen er, at under den socialdemokratisk ledede regering og under det flerårsforlig, som vi havde ansvaret for, gik man ind og tog højde for, hvad behov der var, og derfor reducerede vi pladserne i sommeren 2001, for der var ikke behov.
Det, vi angriber her, er netop, at regeringen og justitsministeren ikke har villet udvise rettidig omhu, da vi så, at tallet steg.
I sommeren 2002 kom der en hilsen fra Kriminalforsorgen, der viste, at der var behov for 400 nye pladser, hvis man skulle leve op til den mængde dømte, som man nu kunne se, der rent faktisk ville komme ind.
Det er den form for rettidig omhu vi kritiserer regeringen for ikke at have villet udvise, og som Dansk Folkeparti nu også er blevet en del af.
Per Dalgaard (DF), 2004-04-15:
Sådan som jeg i hvert fald opfatter fru Lissa Mathiasens tale, så opstod alle problemerne ved systemskiftet i 2001.
Før den tid var alt godt og rart og dejligt, der var ingen problemer inden for kriminalforsorgen.
Jeg vil gerne spørge fru Lissa Mathiasen, hvad det egentlig er, der har gjort, at på grund af et regeringsskifte er der lige pludselig et hav af problemer?
Er det noget, der bare opstår, fordi der kommer en borgerlig regering, eller er der andre årsager til det, f.eks. at man tager kriminaliteten lidt mere alvorligt, end man gjorde under den socialdemokratiske regering?
Lissa Mathiasen (S), 2004-04-15:
Socialdemokraterne har valgt at stille den her forespørgsel, fordi vi oplever, at kriminalforsorgen igennem de sidste par år har haft en meget bekymrende udvikling, og endnu mere bekymrende er det, når denne udvikling får lov at fortsætte, efter at der her pr. 1. januar i år er indgået et nyt 4-årigt forlig, hvor det nærmest ser ud, som om regeringen har mistet kontrollen med udviklingen i kriminalforsorgen.
Mindre end 3 måneder efter, at den aftale blev indgået, må de første justeringer foretages.
Ministeren var nødt til at gribe ind, fordi fængslerne er overfyldte, personalet udsættes for et meget alvorligt pres, og ventetiden på at komme ind og afsone en dom er eksploderet.
Vi er tæt på et års ventetid på at komme ind og afsone, ligesom antallet af dømte personer nærmer sig 6.000, som går og venter, altså mere end 50 pct. flere, end der i dag er inde at afsone en straf.
På den baggrund finder vi det nødvendigt at tage den her debat, for hvordan kan en borgerlig regering med en konservativ justitsminister leve med udviklingen i kriminalforsorgen, som under hele regeringsperioden er gået i den gale retning, og som klart krænker befolkningens retsfølelse?
Søren Søndergaard (EL), 2004-04-15:
Hvis argumentet fra Socialdemokratiet er, at man med det her forslag har fået bevaret Team Danmark som en selvstændig institution, må man jo sige, at man har slået en åben dør ind, for det var jo noget, der lå i det forslag, der var fra regeringen; det var alle enige om, da forslaget blev fremsat, så det er jo slet ikke der, uenigheden har været.
Derfor bliver man jo nødt til at spørge Socialdemokratiet: Hvad er det præcis, der er sket?
Hvor er de præcise ændringer fra, at Socialdemokratiet var meget kritisk ved første behandling, og så frem til nu, hvor man altså går ind for forslaget?
Jeg synes, at den socialdemokratiske ordfører ikke rigtig fik præciseret, hvor de store ændringer er sket fra første til anden behandling.
Derfor kunne jeg jo godt få lyst
til at spørge hr. Leif Mikkelsen, som går og griner i skægget - og det kan jeg godt forstå - om virkeligheden ikke er, at Socialdemokratiet er blevet snydt, altså at Socialdemokratiet ikke har fået noget som helst? Eller kan hr. Leif Mikkelsen måske heroppefra redegøre for, hvilke indrømmelser han mener at hans parti, Venstre, egentlig har givet Socialdemokratiet her mellem første og anden behandling?
Det synes jeg kunne være interessant at høre, det bliver spændende.
Set fra Enhedslistens synspunkt er det jo fuldstændig oplagt, at de, som en ting vedrører, de, som er aktive på et område, de, som har en forening, er dem, der skal udpege deres repræsentanter.
Og det har man også fulgt, når det gælder DIF, Dansk Idræts-Forbund, men det har man altså ikke fulgt, når det gælder de aktive idrætsudøvere og aktive trænere.
Vi har ikke helt forstået, hvorfor man ikke vil det.
Det bliver gjort til sådan noget underligt organisatorisk noget.
I forbindelse med førstebehandlingen hørte vi, at kulturministeren heroppefra sagde, at vi, der foreslog, at de aktive idrætsudøvere skulle have direkte indflydelse, overhovedet ikke havde forstand på området; vi vidste intet om det, det var helt umuligt at finde en aktiv idrætsudøver, der kunne påtage sig det arbejde.
Efterfølgende har vi så hørt, hvordan debatten har rullet, og ministerens påstand er jo blevet gjort til skamme.
Det viste sig, at der faktisk var noget hold i det, vi sagde.
Så vi synes alt i alt, det er ærgerligt, når man nu har lavet en lov, som på mange måder er god, at man så ikke sikrer, at de aktive udøvere og trænerne får repræsentation på den måde, som de bør have det, ved selv at få medindflydelse.
Derfor har vi det selvfølgelig præcis, som SF har det på det her punkt: Vi støtter forslaget med de stillede ændringsforslag.
Men det betyder selvfølgelig også, at de stillede ændringsforslag er en betingelse for, at vi kan støtte forslaget.
Peder Sass (S), 2004-04-15:
Selvfølgelig har vi da læst ændringsforslaget, men jeg synes, at hr. Ole Sohn skal gøre sig fuldstændig klart, at der er tale om, at denne organisation som sådan er en organisation, der for øjeblikket ikke er færdigetableret.
Man har lige på det seneste taget initiativer til at ændre den organisationsform, således at Danmarks Idræts-Forbund, som jo dækker fodbold, håndbold, ishockey, volleyball, nu også vil åbne op for, at andre aktive kan være udøvere.
Den organisationsform er altså ikke afklaret, og så længe denne organisationsform ikke er afklaret og vi ikke har en sikkerhed for alle de organisationer og specialforbund, som sender aktive af sted inden for eliten til at repræsentere Danmark rundtomkring i verden, kan vi selvfølgelig ikke tage stilling til et forslag.
Men vi vil gerne fortsat drøfte mulighederne for, at vi sikrer en repræsentationsform, som der er tradition for inden for idrætsverdenen, således at man kan få de aktive i et demokratisk forum til at kunne blive valgt ind i Team Danmarks bestyrelse.
Per Dalgaard (DF), 2004-04-15:
Jeg kan udmærket forstå, hvorfor behovet for fængselspladser under den socialdemokratiske regering faldt eller i hvert fald ikke steg, for der forhøjede man blot strafferammen for de kriminelle, således at der ikke var så mange, der skulle i fængsel.
Så det er jo en meget snedig måde at bearbejde kapaciteten på, nemlig at reducere antallet af egentligt potentielle fængselsindsatte.
Elisabeth Arnold (RV), 2004-04-15:
Det var da en fornøjelse at høre ministerens svartale her, for der var der endelig noget adrenalin.
Det var der ikke meget af i den første besvarelse under forespørgselsdebatten.
Da var det nemlig en meget ubekymret og en meget optimistisk tale, og det var faktisk den, vi reagerede på.
Nu er ministeren så kommet op af starthullerne.
Det skal ministeren have ros for.
Ministeren sagde her i sin svartale, at Det Radikale Venstre havde sagt, regeringen burde frygte valgkampen, fordi der ikke sker noget. Jeg sagde i min ordførertale ikke, at der ikke var sket noget.
Jeg sagde derimod, at alt det, der var sket, trak i den gale retning, og at alle tallene for venterkøen, for antallet af afsonere og for selve straffelovsovertrædelserne steg og steg.
Det vil sige, at tallene går i den forkerte retning.
Det er ikke rigtigt, at der ikke er sket noget.
Jo, der er sket noget, men desværre er det, der er sket, ikke det rigtige.
Det er jo det, der er problemet.
Lene Espersen (KF), 2004-04-15:
Det var en tilkendegivelse.
Jann Sjursen (KD), 2004-04-15:
Jeg synes, det er utrolig vigtigt, at ministeren i hvert fald her ved førstebehandlingen viser den imødekommenhed at ville se på spørgsmålet om, hvorvidt der også kommer de tilbud, der skal være til de voldsmænd, som man kan sige er en del af forslaget, lige så vel som det skal vurderes, om der er ressourcer nok til de kvinder og især børn, som nu får
hjælp og beskyttelse
med lovforslaget
Jeg vil bare afslutningsvis sige tak for det klare tilsagn, som kom fra ministeren.
Jann Sjursen (KD), 2004-04-15:
Det vil jeg godt sige helt klart.
Men lige præcis i det her tilfælde må jeg sige, at jeg ikke er enig med hr. Helge Adam Møller i, at det ikke nødvendigvis behøver koste noget i forhold til de omprioriteringer, der skal gøres på det sociale område. Jeg tror nok, hvad politiet angår, at den meruddannelse, der skal gives, kan klares inden for de eksisterende rammer.
Det tror jeg ikke på at der er dækning til i dag, hvis det her for alvor skal prioriteres.
Helge Adam Møller (KF), 2004-04-15:
Der var kun en enkelt ting, der ligesom undrede mig lidt med det alligevel borgerlige sindelag, som hr. Jann Sjursen indeholder i hvert fald store elementer af.
Hr. Jann Sjursen var meget betænkelig ved, at man kunne gennemføre noget godt og positivt, som faktisk ikke behøver at koste flere penge. Det synes jeg snarere er glædeligt.
Jeg erkender da blankt, at det her selvfølgelig på nogle områder er en opgave til politiet og de sociale myndigheder, men vi har jo dog trods alt et politi, der snart kommer op på over 11.000 mand, og som lige har fået tilført 400-500 ekstra stillinger, og vi har et socialt væsen, som har et budget på lidt over 100 mia. kr. og snesevis af tusinde ansatte.
Kan hr. Jann Sjursen slet ikke forestille sig, at man inden for et stort offentlige system, som løser tusindvis af forskellige opgaver, ved at prioritere, fordi nogle opgaver bliver mindre vigtige og andre vokser, og det her er et af dem, siger, at man omdirigerer ressourcerne eller prioriterer
lidt anderledes, så de snesevis af tusinde, vi nu har ansat i socialvæsenet, eller de 11.000 politibetjente kan løse det, uden at vi automatisk behøver at sige, at det koster 17 mio. kr. ekstra?
Elisabeth Arnold (RV), 2004-04-15:
Også Det Radikale Venstre støtter det her lovforslag.
Der er jo tale om et bebudet og ventet lovforslag, som er kulminationen på en diskussion, vi har haft gennem flere år, startet af Kristendemokraterne for nogle år tilbage, hvor man prøvede at få inspiration fra den såkaldte Østrigsmodel, hvor en voldelig part i en familie kan bortvises fra sit hjem.
Det er jo en oplagt idé at få, at det er den voldelige part, der skal væk fra hjemmet, og ikke at det er sådan, at resten af familien, offeret eller ofrene i største hast må søge til krisecenteret.
Indvendingerne imod ordningen har især gået på det grundlovsmæssige, og det er selvfølgelig heller ikke uvæsentligt.
Bestemmelserne om både ejendomsretten og boligens ukrænkelighed kan være trådt for nær.
De gode spørgsmål har været: Kan man bortvise en person fra dennes egen bolig, som vedkommende måske endda ejer?
Svaret er ifølge det her lovforslag ja, hvis det er midlertidigt, og hvis hensynet til husstanden tilsiger det. Det kan godt være, at vi må ende med at få et par retssager, som går længere op i systemet, men jeg synes i hvert fald, det er forsøget værd at tage hensyn til husstanden og hensyn til ofrene ved på denne måde at sige, at det er voldsmanden, der skal ud, og ikke ofrene, der er nødt til at flygte over hals og hoved.
Vi har blot ét problem, og det er problemet, som jeg har nævnt tidligere til Dansk Folkepartis ordfører i forbindelse med en bortvisning fra hjemmet af en voldelig part.
Hvis samlivet kommer til ophør, fordi den voldelige person bliver bortvist, betyder det så, at den tilbageværende hustru, som måske er udlænding og har en opholdstilladelse, som er betinget af et samliv, kan få problemer med sin opholdstilladelse?
Det kan godt være, at der slet ikke er noget problem.
Det kan være, de eksisterende regler allerede tager højde for det.
Men det er det eneste problem, vi rigtig har med lovforslaget, nemlig at der ikke er gjort rede for, hvordan en opholdstilladelse kan blive påvirket af en bortvisning af en voldelig part fra hjemmet.
Anne Baastrup (SF), 2004-04-15:
Det her lovforslag har vi jo diskuteret i Folketingssalen igennem adskillige år.
Jeg husker det, som om det var Kristeligt Folkeparti, senere Kristendemokraterne, der oprindelig kom med forslaget på baggrund af en østrigsk model, og derfor var det også godt, at vi her for et års tid siden fik nedsat et udvalg til at overveje, hvad det egentlig er, der ligger i den østrigske model.
Har vi problemer med bopæl osv.?
Vi har fået belyst de forskellige temaer.
Det, der så selvfølgelig står tilbage, er at analysere de forskellige høringssvar, og der er det jo interessant, hvad Advokatrådet siger, idet de jo gør opmærksom på § 1, nr. 1, sidste punktum, hvor man kan sige, at man måske går lidt for langt.
Jeg har bemærket Justitsministeriets argumentation
for, at man alligevel fastholder, at det blot er, hvis man har opført sig på en måde, der i øvrigt indebærer en trussel om vold mod et medlem af husstanden, men man har jo ikke gjort noget ulovligt.
Der er et problem dér, som jeg synes vi skal diskutere i Retsudvalget.
Det, vi så også skal forholde os til i Retsudvalget, er: Hvad gør vi ved de mænd, vi smider ud?
Der skal vi jo have sikkerhed for, at vi får udviklet en kapacitet, således at der kommer behandlingstilbud til mændene, så de kan lære at lade være med at slå. Vi skal også overveje, hvordan vi kan få brugt de 130 overfaldsalarmer, som ministeren fik gaflet penge til her for et års tid siden.
Jeg er godt klar over, at de tal, der var for et halvt år siden, ikke helt svarede til de tal, der rent faktisk var det korrekte.
Der blev brugt flere overfaldsalarmer end det, overskrifterne i aviserne gik på, men ikke desto mindre er det jo ikke samtlige overfaldsalarmer, der bruges.
Man kunne også godt forestille sig, at man ikke skal slås for meget som kvinde, før man kan få tilbudt en overfaldsalarm, for forudsætningen for, at politiet rent faktisk kan komme ud og hjælpe en, er jo, at politiet kan fås fat på.
Jeg tror nok, vi skal have en teknisk gennemgang og en diskussion med embedsmænd og eventuelt udvalgsmedlemmerne også i Retsudvalgets behandling, for der er nok ingen tvivl om, at vi i og for sig alle sammen synes, det ville være en rigtig god idé, hvis loven kunne træde i kraft den 1. juli 2004, men vi har ikke så forfærdelig mange arbejdsdage tilbage, og hvis vi først skal til at skrive spørgsmålene og besvare dem skriftligt osv., kan tiden altså gå, og man kan blive en helt nervøs formand.
Derfor skal vi prøve at få det her lovforslag så hurtigt som muligt igennem på den grundige måde.
Det er en ny lovgivning; det er nytænkning i dansk ret.
Men SF støtter.