Margrethe Vestager (RV), 1999-04-29:
Regeringen satte sig for fem år siden målet om uddannelse til alle unge, og det mål har den siddende regering præciseret sådan, at vi stiler imod, at 95 pct. af en ungdomsårgang skal gennemføre en ungdomsuddannelse.
Regeringen har satset massivt på det område.
Og i dag kan vi opgøre, at 83 pct. af de unge gennemfører en ungdomsuddannelse.
Det er en markant stigning fra de 74 pct., da initiativerne blev iværksat.
Siden 1994 har vi sat følgende i værk: Erhvervsgrunduddannelsen, den fri ungdomsuddannelse, de uddannelses- og jobkvalificerende forløb på erhvervsskolerne og loven om brobygning.
Tæller vi pladserne på produktionsskolerne med, har vi i løbet af de seneste fem år skabt en fordobling i antal af pladser for de unge, som vi taler om i dag.
Ser vi den fordobling i lyset af, at flere unge gennemfører en ungdomsuddannelse, er det mit indtryk, at antallet af tilbud er stort nok, mangfoldigheden er tilstrækkelig.
I de kommende år handler det om at tilpasse systemet
, så der bliver rum og plads til flere inden for disse uddannelsesmuligheder.
Og vi skal ikke i vores iver for at opnå målet oprette flere særtilbud, der kan medvirke til at udskille nye grupper af unge, som er særlige og kræver særlige initiativer.
I denne her folketingssamling har vi taget
yderligere initiativer, der sikrer, at flere unge gennemfører en ungdomsuddannelse.
For kort tid siden vedtog et enigt Folketing en reform af de tekniske erhvervsuddannelser, som bl.a. skal give plads til nogle af de mindre bogligt indstillede unge.
Der åbnes for, at også unge, som ikke umiddelbart har de bedste boglige forudsætninger, kan gennemføre en erhvervsrettet ungdomsuddannelse.
Reformen indebærer, at hver enkelt elev skal have udarbejdet en personlig uddannelsesplan, der tager udgangspunkt i egne forudsætninger, egne mål for uddannelse; en plan, der giver elev, lærer og vejleder mulighed for at evaluere de fremskridt, eleven gør, og for at justere planen i lyset af det.
Ikke mindst giver det mulighed for skolerne
til at yde hjælp og støtte til de elever, der har brug for særlig opmærksomhed i deres uddannelse. De elever, der har brug for det, kan fremover bruge forskellig tid i grundforløbet.
Man vil også kunne afslutte uddannelsen inden udløbet af den almindelige uddannelsestid, men med en anerkendt kompetence.
Man vil kunne tilrettelægge helt individuelle forløb, som ved godkendelse af det faglige udvalg kan tilpasses den enkeltes muligheder og behov, men som samtidig får den faglige anerkendelse, der er nødvendige for at få et godt tag i arbejdslivet.
Endelig vil undervisningen i den obligatoriske del lægge mere vægt på den værkstedsbaserede praktiske undervisning. Reformen træder jo først i kraft om to år, men allerede fra i sommer vil forsøgs- og udviklingsarbejdet gå i gang, så processen er begyndt.
Vi har jo også set på 10. klasse.
For bl.a. at gøre overgangen mellem grundskole og ungdomsuddannelse mere sikker har regeringen fremsat et lovforslag om en ny 10. klasse.
Den skal primært være et tilbud til de unge, som efter 9. klasse har behov for at styrke deres faglige, deres personlige kvalifikationer, så de på den måde opnår en større sikkerhed i valget og dermed forhåbentlig også i gennemførelsen af deres ungdomsuddannelse.
Der vil derfor også her blive lagt større vægt på vejledningen og en styrket undervisning i de almene fag.
For at fremme målet om i højere grad at sikre praktikpladser til de unge, der går på erhvervsuddannelserne, har jeg taget initiativ til trepartsforhandlinger.
De foregår for tiden, og jeg forventer, der kommer forslag, som kan give os en større sikkerhed for, at de unge får en praktikplads.
Lad mig så endelig også nævne, at vi jo har afsat 120 mio. kr. over de næste fem år til forsøg med særlige tilrettelagte uddannelsesforløb for unge tosprogede.
Jeg finder, at vi har mange gode tilbud til de uddannelsesuvante unge.
Og det, som er opgaven i de kommende år, er at udvikle rummeligheden og sikre en bedre sammenhæng mellem tilbudene.
Når vi sætter en fornyelse i gang i det ordinære system med det formål at få flere til at gå i gang inden for dette, så må vi jo også samtidig se på de eksisterende tilbud.
De er oprettet til den gruppe af unge, som måske er uvante med uddannelse, og derfor må vi undersøge, om de er gode nok.
Vi har i ministeriet iværksat et analysearbejde, der skal se nærmere på de tilbud, deres omfang, målgruppe og på finansieringen af dem: Er der tale om overlap tilbudene imellem?
Er det uddannelse eller aktivering?
Lever resultaterne op til det, vi forventer af dem?
Bliver de forskellige tilbud benyttet af dem, de er beregnet for, eller er der i visse situationer tale om en gøgeungeeffekt, og kan vi samtænke nogle af tilbudene?
Jo nærmere vi kommer målet om de 95 pct., desto sværere bliver opgaven.
Jo mere forpligtede er vi til at holde øje med, om tilbudene er gode nok til den særlige målgruppe af unge, også fordi de tilbud er nogle af de dyreste at finansiere.
Eller med andre ord: Vi vil meget gerne betale, men ikke for hvad som helst og ikke til hvem som helst.
Det er klart, at dette analysearbejde munder ud i overvejelser om de her tilbuds og selvfølgelig også produktionsskolernes plads i det samlede uddannelsesbillede.
Overvejelserne vil naturligvis ske i dialog med skoleforeningerne.
Der er også spurgt om tilbudene til de kortuddannede voksne.
Ud over VEU og de øvrige tilbud, som arbejdsministeren nævner i sit indlæg, har vi i Undervisningsministeriets regi daghøjskolerne, og de skal pr. definition tilrettelægge deres tilbud for kortuddannede.
Det formål er blevet uddybet ved den seneste lovændring, så der vil ved beregningerne af årseleverne på daghøjskolerne kun indgå kurser, hvor mindst halvdelen er kortuddannede. Også personer, der ønsker at forbedre deres muligheder i forbindelse med fleksjob, skånejob eller lignende, er tilgodeset.
Senest i forbindelse med det aktstykke, som Folketingets Finansudvalg tiltrådte den 24. marts i år, er der tilvejebragt hjemmel til at tilgodese de daghøjskoler, der udbyder undervisningstilbud, der er tilrettelagt netop for de mennesker. Som led i finanslovaftalen for 1999 blev det jo, som alle ved, besluttet at indføre et loft over bevillinger til daghøjskoler og produktionsskoler, sådan at vi kunne opnå en mere effektiv udgiftsstyring, og beslutningen blev truffet på baggrund af den kontinuerlige aktivitets- og udgiftsstigning, der har kendetegnet begge områder siden indførelsen af det frie optag i 1996. På daghøjskoleområdet blev indgrebet første gang varslet i forbindelse med finanslovaftalen med SF og Enhedslisten for 1998, som jo indeholdt en forpligtelse til at gennemføre yderligere aktivitetsdæmpende initiativer, hvis ikke de kvalitetsfremmende stramninger formåede at dæmpe aktiviteten til de 9.800 årselever i 1998.
Som bekendt blev det faktiske niveau for 1998 langt højere end det aftalte niveau.
Finanslovaftalen for 1999 indebærer, at den samlede taxameterfinansierede aktivitet på daghøjskoler ikke må overstige 9.800 årselever, medens aktivitetsloftet på produktionsskolerne er aftalt til 5.300 årselever.
Og overgangen til rammestyring bevirker, at hver enkelt skole har fået udmeldt en årskvote for 1999, hvortil der ydes statstilskud.
Jeg erkender blankt, at kvoter er et uhensigtsmæssigt styringsredskab, men det var det, vi kunne blive enige om.
Og da vi ønskede at fastfryse og få styr på udviklingen og økonomien, så var der ikke noget reelt alternativ til kvoteordningen. Selv om vi med iværksættelsen af en ny 10. klasse og reformen af de tekniske erhvervsuddannelser regner med, at der vil blive færre unge, som har behov for at blive samlet op, så tror jeg fortsat, at der vil være brug for både produktionsskoler og for daghøjskoler.
Og der vil fortsat være voksne, som har brug for den særlige tilgang på daghøjskolerne, som giver kortuddannede voksne et afgørende fagligt og personligt løft.
Der er også spurgt til, hvordan vi sikrer, at ressourcerne bruges til det, de skal bruges til.
For at sikre, at de økonomiske ressourcer inden for daghøjskoleområdet anvendes til deres formål, er kravene til indholdet blevet præciseret i forbindelse med den seneste lovændring.
Og ved samme lovændring er der gennemført mulighed for at præcisere produktionsskolernes tilbud, og jeg forventer, at vi snart går i gang med det arbejde.
For begge skoleformers vedkommende udfører Undervisningsministeriet et løbende både økonomisk og pædagogisk tilsyn.
Herudover er der fremsat et lovforslag, forslag til lov om ændring af forskellige love om selvejende uddannelsesinstitutioner, som det også vil være alle her bekendt.
Det er L 145.
Forslaget indeholder bestemmelser om ændring af flere forskellige love, herunder den gældende lov om daghøjskoler og produktionsskoler.
Formålet med lovforslaget er det enkle at sikre, at statstilskud anvendes til formålet.
Samlet set mener jeg, at når vi ser på det arbejde, som ligger foran os, så handler det om at sikre rummeligheden i de eksisterende systemer, sikre sammenhængen og sikre, at der er et tilbud, så alle unge gennemfører en ungdomsuddannelse.