Poul Nødgaard (DF), 1998-01-14:
Dansk Folkeparti siger også tak for redegørelsen.
Man kan sige, at den indeholder en form for oplistning af en - kan vi vist godt sige - revolutionær udvikling, der har fundet sted inden for demokratiet i uddannelsessystemet.
Den socialdemokratiske ordfører talte om demokrati på sin skole i Frejlev ved Ålborg, og det var jo, da demokratiet var i sin spæde begyndelse.
Som man kan se på mig, så er jeg jo nogle år ældre end den socialdemokratiske ordfører. Jeg gik i hvert fald i skole ikke langt fra Frejlev i Øster Vrå oppe i nærheden af Hjørring.
Det var dengang, vi ikke kendte spor til, hvad demokrati er.
Vi fik udleveret skemaet, og så kørte vi ellers frem efter det.
Jeg synes sådan set, at vi, selv om jeg ikke har været omfattet af demokratiet, som mange er i dag, alligevel klarede det ganske godt i skolen.
Men det skal altså ikke forstås sådan, at jeg er imod demokratiet.
Vi var i hvert fald glade for at gå i skole, og vi lærte dengang, synes jeg også selv, utrolig meget.
Og netop lærdom vil jeg godt slå lidt ind på her, fordi det er jo det, som hele situationen drejer sig om: Hvordan vi får lært noget.
Startende i folkeskolen er det og vil det til evig tid være det afgørende element i det enkelte menneskes liv og tilværelse.
Demokratiet i uddannelsessystemet, kan man jo sige, hvis man har fulgt udviklingen, f.eks. som det blev beskrevet fra Frejlev, hvor man fik lov til at være med til at bestemme nogle småting, har i dag faktisk udviklet sig ganske kolossalt.
Når diskussionen også i dag har kørt lidt på, om man skal være så og så mange til at være med til at bestemme, synes jeg personligt, at det overhovedet ikke er det afgørende.
Det afgørende er, at man taler med en god røst, hvad enten der så sidder én, to eller tre i de bestemmende organer.
Men så kan man så spørge sig selv, om brugerne af uddannelsessystemet, altså eleverne, er blevet mere glade og tilfredse med, at vi har fået alt det demokrati.
Det må jeg nok svare ja til, at det er de faktisk, når jeg selv skal besvare mit eget spørgsmål.
Men demokrati - og så kommer det, og det var det, som også CD's ordfører var lidt inde på, og jeg vil også godt lige ridse det lidt op - må jo ikke være en proces, der medfører, at man går ud i endeløse diskussioner.
Jeg har hørt eksempler
på, at hvis der ikke har været en stærk lærer og en stærk ledelse, har man kunnet diskutere i uger, inden man har fundet ud af, hvordan man nu skulle gribe den her undervisningssituation an.
Jeg synes i hvert fald ikke, det ville være noget gode, hvis der ikke på et tidspunkt er nogle folk med i det besluttende led, som kan sige, at nu kører toget.
Men nu skal debatten i dag jo ikke alene dreje sig om eleverne og de uddannelsessøgende.
Det drejer sig også om, jeg vil ikke engang sige deres modpol, men måske snarere deres medpol, nemlig lærerne og lederne, og i de fleste tilfælde er der også bestyrelser.
De har selvfølgelig også deres store medansvar for, at hele dette samarbejde kommer til at fungere.
Selv om vi i dag synes - og det tror jeg også, at ministeren vil bekræfte, når nu han kommer op om lidt -
at vi på uddannelsesområdet er nået utrolig langt med hensyn til demokratiet, og det giver redegørelsen også meget godt udtryk for, er der ingen tvivl om, at der til evig tid også vil være behov for justeringer, når vi taler om demokrati i uddannelsessystemet.
Nej, på et tidspunkt skal toget køre hen imod en god uddannelse, og det gør det også gennemgående, startende i folkeskolen og så videre derudad.
Jeg vil også lige sige, at hvad den konservative ordfører sagde, skal jeg gentage her: at det her med demokrati helt ned til børnehaveklasser og førsteklasser er at kaste for stor en ansvarsbyrde over på for små elever.
Det kan der ikke herske nogen tvivl om, og det kan jeg se, at selv den udmærkede socialdemokratiske ordfører nikker til.
Enhedslistens ordfører ser mere tvivlende ud.