runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Charlotte Antonsen (V), 2005-06-07:
De lande, hvor væksten er meget, meget stærk og hurtig i øjeblikket i Europa, er de nye medlemslande i EU, og det er de tidligere kommunistiske lande, som nu har indført markedsøkonomi.
Derfor ser man en meget stor velstandsstigning i de lande.
Hvad angår husstandsomdelingen: Som vi talte om kort i forbindelse med forslaget før, ønsker regeringen og har gennemført en frivillig husstandsomdeling.
Alle, der ønsker traktaten, kan få den.
Dansk Folkeparti har i øvrigt så travlt med at sige: Hvad nu hvis.
Jamen hvad vil Dansk Folkeparti i stedet for at sige ja til Nicetraktaten?
Hvad er alternativet for Dansk Folkeparti til at sige ja til den traktat, vi nu kender?
Martin Henriksen (DF), 2005-06-07:
Jeg synes, at fru Charlotte Antonsen fortsætter, hvor fru Charlotte Antonsen slap, ved overhovedet ikke at give noget klart svar.
Det synes jeg er ærgerligt.
Nu snakker man om et kompromis.
Hvorfor var regeringen ikke villig til at indgå et kompromis i forbindelse med Dansk Folkepartis beslutningsforslag om at husstandsomdele EU-forfatningen, når vi nu får prisen så langt ned?
Der var man slet ikke villig til at indgå et kompromis.
Der afviste man det blankt.
Så kunne jeg godt tænke mig at spørge om en anden ting, som fru Charlotte Antonsen også er blevet spurgt om, men ikke har svaret på endnu: Er det ikke rigtigt, at arbejdsløsheden er langt højere i eurolandene end i de EU-lande, der står uden for euroen?
Er det ikke korrekt?
Er det ikke fuldstændig korrekt?
Charlotte Antonsen (V), 2005-06-07:
Der er meget, der giver stof til eftertanke i denne tid.
Som jeg indledte min tale med at sige, fordi det er det, jeg synes vi skulle tænke mest over, er EU-samarbejdet et meget skrøbeligt samarbejde, fordi det bygger på, at ingen af de 25 lande altid kan få deres vilje.
Derfor er den forfatningstraktat, vi har, og som vi skal ratificere i alle 25 lande, jo et kompromis.
Derfor kan man altid finde et hår i suppen, når der er tale om et kompromis.
Det er nok også der, hvor Dansk Folkeparti i hvert fald på lange stræk adskiller sig fra Venstre, for i Venstre har vi altid været indstillet på politisk at gå på kompromis.
Men det er klart, at det også betyder, at man ikke kan få sin vilje hele vejen igennem, så det er en tid til eftertænksomhed også i befolkningen rundtomkring, for nejet viser altså, hvor skrøbeligt det er.
Martin Henriksen (DF), 2005-06-07:
Jeg ved næsten ikke, hvor jeg skal starte henne.
Nu har man været meget inde på, at i Frankrig vidste de ikke, hvad det var, de stemte om.
Det er så én ting.
Meningsmålinger i Spanien har vist, at ni ud af ti spaniere ikke vidste, hvad forfatningen handlede om, og de stemte ja.
Giver det ikke stof til eftertanke?
Svend Auken (S), 2005-06-07:
Men kunne jo vende spørgsmålet om: Ville fru Pia Kjærsgaard acceptere et ja, selv om Frankrig og Holland har stemt nej?
Nej, hun ville ikke – nej, hun ville ikke!
Hun ville sige, at traktaten er død og borte, for de har jo stemt nej i Frankrig og Holland.
Det er ikke så sort-hvidt, som man vil gøre det til.
Jeg lagde også meget mærke til, at efter det franske nej sagde man, man ville have den danske afstemning aflyst, men der var ingen, der ville aflyse den hollandske, som fandt sted 3 dage efter.
Det mest logiske efter den franske afstemning havde jo været at sige, at man ville have den hollandske aflyst, men det var der ingen der sagde, fordi man var sikker på, at det ville blive et nej.
Når fru Pia Kjærsgaard måske – det synes jeg i øvrigt er et indtagende udtryk – er lidt lun ved tanken om folkeafstemningen, er det, fordi hun er sikker på, at det bliver et nej.
Jeg synes, vi skal have klargjort begreberne.
Pia Kjærsgaard (DF), 2005-06-07:
Jeg skal understrege meget stærkt, at selvfølgelig ville Dansk Folkeparti respektere et ja.
Hr. Svend Auken kan godt kalde det sorthvidt, men jeg kalder det, hvad det er: Jeg kalder det at forholde sig til reglerne eller vedtægterne, og dem er jeg fuldstændig overbevist om at hr. Svend Auken er godt og grundigt inde i: Når et land har stemt nej, må det respekteres.
Nu var der afstemning i Holland et par dage efter den franske, så vi har haft to.
Men jeg synes, der bliver lagt op til, hvor mange lande der egentlig skal stemme nej.
Jeg har også hørt – jeg skal ikke klynge hr. Svend Auken op på det, men nogle fra japartierne, bl.a. fru Marianne Jelved, siger, at nu må vi hele raden igennem, og så må vi efterhånden gøre boet op og se, hvordan landet ligger.
Det er i hvert fald i strid med reglerne.
Det, jeg bare spørger om, er: Får vi den afstemning?
Nu tror jeg ikke, Dansk Folkeparti kan gennemtvinge en afstemning eller noget som helst, det er sådan set japartierne med ministeren i spidsen, som kan det.
Men får vi den, vil det så blive respekteret, hvis resultatet bliver et nej?
Man skal aldrig føle sig sikker, men hvis det bliver et nej i Danmark, er forfatningen så fuldstændig død og begravet og ikke bare lagt i dybfryseren til senere oplivning?
Charlotte Antonsen (V), 2005-06-07:
Jeg er nødt til at understrege, at EU-samarbejdet bygger på 25 suveræne nationalstater.
Disse nationalstater bestemmer selv, hvordan de ratificerer.
Det er så som nævnt blevet et nej i to af landene.
Der har de to regeringer sagt, og det, vi baserer os på, er den melding, der er kommet til Danmark, efter at de to lande har stemt, at de ønsker, at ratifikationsprocessen fortsætter.
Vi har set, at den franske regering er gået af, og at de har fået en ny regering.
Det viser jo, at franskmændene i hvert fald opfatter det sådan, at årsagen til nejet skal findes i Frankrig – i hvert fald en stor del af forklaringen på det.
Men det siger da sig selv, at til sidst skal man have 25 underskrifter på traktaten, så der vil aldrig komme til at eksistere en traktat, uden at der er 25 underskrifter.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-06-07:
Hr. Svend Auken talte meget i sin ordførertale om, at vi skal løse problemerne med vækst og arbejdsløshed rundtomkring i Europa, og at det kun kan ske med den forfatning, som hr. Svend Auken gerne vil have vedtaget.
Nu er hr. Svend Auken jo det medlem af Folketinget, der har siddet længst tid, og derfor må hr. Svend Auken jo kunne huske debatten i 1992 op til Maastrichtafstemningen.
For at friske hr. Svend Aukens hukommelse op har jeg taget det betænkningsbidrag, som hr. Svend Auken dengang støttede, med mig, og her står der: »Et nej vil placere Danmark langt sværere i Europas udvikling, både når det gælder økonomi, velfærd og miljø.«
Det var det, hr. Svend Aukens parti mente, dengang vi skulle stemme om Maastrichttraktaten.
Nu blev det som bekendt et nej, og jeg kunne godt tænke mig at høre, om hr. Svend Auken kan sige noget om, hvordan udviklingen i Danmark har været på økonomi-, velfærds- og miljøområderne, siden vi sagde nej til Maastrichttraktaten.
Svend Auken (S), 2005-06-07:
Jeg tror, vi er mange her i Folketinget, der, hver gang vi diskuterer med hr. Søren Krarup, føler, at vi nu er oppe til eksamen, og at vi er sikre på at dumpe.
Det ville nu være vidunderligt, hvis man bare en enkelt gang kunne bestå den prøve.
Det skaber jo sådan en nederlagsstemning på forhånd, at man ved, at man skal dumpe, når man møder skolemester Krarup, der irettesætter en.
Jeg synes, det er rigtigt at have en forestilling om et samarbejdende Europa, som ganske rigtigt ikke hænger sammen med Europas identitet, for den har jo været præget af ufred og krig, at man efter anden verdenskrig, efter de totale ødelæggelser, der var, har sat sig for at gennemføre et forpligtende samarbejde mellem de europæiske lande, der samtidig bevarer identiteten i de enkelte lande.
Jeg synes, at noget af det smukkeste i den forfatningstraktat, vi diskuterer, er mottoet, eller hvad man nu skal kalde det, »forenet i mangfoldighed«.
Jeg ved godt, at det provokerer hr. Søren Krarup, fordi han gerne vil have, vi alle sammen skal se ens ud i hvert land.
Men for os andre, der kan lide mangfoldighed, er dette forenet mangfoldighed faktisk en meget smuk tanke og én, som jeg ikke synes, man skal begrave.
Søren Krarup (DF), 2005-06-07:
Jeg har en ganske god hukommelse, det er fuldstændig rigtigt.
Den 21. april 1972 diskuterede jeg i fjernsynet, og der var jeg allieret med Hal Koch – eller med Ejler Koch, ikke Hal.
Vi havde aftalt forud, at vi ville være allierede, hvorefter det første, der skete, var, at jeg blev faldet i ryggen af Ejler Koch.
Men det er nu en anden historie.
Jeg vil sige med hensyn til hr. Svend Auken, at der er et synspunkt, jeg igennem 60 år dog ikke har bevaret.
Det er den respekt, jeg i 1973 havde for hr. Svend Auken.
Den har jeg ikke længere, og jeg vil sige hvorfor.
Og sådan er det jo.
Man gør det hele til et spørgsmål om ideer og tanker.
Nej, dette er et spørgsmål om noget, der går langt dybere, nemlig identitet.
Dette er et spørgsmål om Europas identitet som nationernes Europa.
Det er det, der reagerer, det er derfor, det er så glædeligt, hvad der er sket.
Og hr. Svend Auken, der rider på sine små ideer oppe på idealismens bølger, forstår ikke et ord af det og vil ikke forstå.
Det ville han måske for 60 år siden.
Svend Auken (S), 2005-06-07:
Jeg husker den diskussion, der var i fjernsynet før 1972, men nu, hvor hr. Søren Krarup går mig mere på klingen, så tror jeg faktisk, det var min ven, Ejler Koch, der deltog i diskussionen.
Og jeg var sammen med, som jeg husker det, Knud Jespersen.
Men i hvert fald kan jeg huske, at Ejler Koch brugte en meget stor del af sin taletid til at imødegå de argumenter, som hr. Søren Krarup også dengang havde.
De har ikke ændret sig.
Så det er fuldstændig rigtigt.
Vi andre, som er undergivet argumentationens vanskelige vilkår og lytter til andre og taler med andre, vi tilpasser vores synspunkter, hvor vi mener, at de andre har ret.
Og det synes jeg faktisk godt man kan lære noget af.
Det at være trofast over for sin holdning er jo ikke, at man er så forstokket, at man overhovedet betragter det som forræderi, hvis man ikke mener det samme, som man sagde for 40 år siden.
Søren Krarup (DF), 2005-06-07:
Ak ja, også hos dette medlem af det klerikale fætterskab vælder nostalgien op i forbindelse med denne debat, også når jeg kigger op på formandsstolen.
Jeg husker min debat med hr. Niels Helveg Petersen i Horsens i foråret 1972, og så husker jeg tydeligt, da jeg som formand for Ribekomiteen mod EF bød hr. Svend Auken velkommen på Ribe Slotsbanke, og jeg må tilstå, at det referat, han giver af, hvad han der sagde, ikke helt svarer til min erindring.
Men det, som jeg egentlig tager ordet for at sige, er, at når hr. Svend Auken tilspørger os, om der er nogle af os, der vil have Maastricht tilbage, så kunne jeg godt fristes til at sige ja. Men jeg har ingen mulighed for at få det, for sådan har man drevet befolkningerne i Europa foran sig: Hvis de stemmer forkert, så bliver de pisket til at stemme rigtigt, dvs. det, som magten vil have.
Derfor er det jo et fuldstændig retorisk spørgsmål at stille: Vil I have Maastricht tilbage?
Svend Auken (S), 2005-06-07:
Nej, det er de færreste, der vil sige, at mit hjerte er deponeret i Bruxelles.
Jeg har været meget, meget kritisk over for mange dele af det europæiske samarbejde og synes, at vi skal være kritiske.
Men selve tanken om, at vi har et forpligtende samarbejde, hvor vi prøver at løse fælles problemer, har jeg altid været tiltalt af, og derfor kan jeg egentlig meget godt lide den der traktat, fordi den sætter en stopper for alle de der unionsdrømmerier og erstatter dem med en klar tilbagevenden til det, der var Jean Monnets oprindelige idé med det europæiske fællesskab.
Martin Henriksen (DF), 2005-06-07:
Nu bad jeg hr. Svend Auken om at bekræfte, at de eksempler, de symboler, jeg nævnte her, netop er udtryk for en føderal stat, og det er de jo.
Det kan man ikke rigtig komme uden om.
En anden ting, jeg godt kunne tænke mig at spørge om med et smil på læben, er: Det har været på tale, at hr. Svend Auken skulle have en statue her ude i vandrehallen ved siden af Grundtvig.
Burde den ikke stå i Bruxelles ved EU-parlamentsbygningen, for det er jo her, hr. Svend Aukens hjerte ligger?
Svend Auken (S), 2005-06-07:
Man kan jo aldrig begrave tanker og ideer, og der er nogle tanker og ideer i den forfatning, som jeg tror vil leve, uanset hvad der i øvrigt sker.
Det er et juridisk dokument, man siger nej til, og som man i givet fald kan begrave, men man kan ikke begrave alle tanker og ideer i den forbindelse.
I sin tid var et stort flertal i Folketinget med efterfølgende tilslutning fra et flertal i det danske folk af den opfattelse, at man kunne klare situationen, og vi klarede også situationen.
Det samme skete i Irland.
Kan man tænke sig det samme ske i Frankrig og Holland?
Jeg tror, det var den konservative politiker Poul Møller, der engang sagde, at det eneste sted, hvor man kunne slippe godt fra at røbe en hemmelighed, var Folketingets talerstol, så lad mig prøve at sige det her: Jeg tror, det bliver meget svært.
Jeg tror, det bliver uhyggelig svært.
Men jeg synes, det er en virkelig ordentlig procedure, vi har tilrettelagt.
Alle EU-landene mødes, og så spørger vi de to lande, som har ansvaret.
Men folkeafstemninger skal respekteres.
Martin Henriksen (DF), 2005-06-07:
Jeg hørte hr. Svend Auken under sin ordførertale sige, at forfatningen ikke er udtryk for føderalisme, men er det ikke netop udtryk for føderalisme, når EU får en nationalhymne, en nationaldag, en præsident, en udenrigsminister, et flag, en møntfod og en ydre grænse?
Det er jo en føderal stat, og det er jo det, Socialdemokraterne vil have.
Det er i hvert fald det, Socialdemokraterne arbejder for.
Svend Auken (S), 2005-06-07:
Ja, det er jo det, vi har haft erfaring for, at små eller mellemstore lande kan spille en rolle, hvis de vel at mærke har en konkret dagsorden, og det er det, jeg så godt kan lide ved Europa, at vi der kan gøre en forskel.
Der er jo ikke noget ved bare at gabe op og have alle de rigtige lurmærkede meninger, hvis aldrig de gør en skygge forskel noget sted.
Det er godt, at man har sin egen holdning, og at man så også har et forum, hvor man kan gøre den gældende, men man skal også have evnen til at lytte til, hvad andre siger til en.
Og det er jo netop det, jeg så godt kan lide ved det europæiske samarbejde med alle dets svagheder.
Elisabeth Arnold (RV), 2005-06-07:
Tak for svaret.
Jeg sigtede netop præcis til den beskrivelse, som var det sidste, hr. Svend Auken nævnte.
Det er klart, at hele EU-samarbejdet jo fra starten af har været båret af, at der var nogle magter, nogle statsledere i Europa, som ikke ville gentage tidligere tiders katastrofer og som derfor ville samarbejde.
Er det så ikke rigtigt, at hr. Jesper Langballes afsky for topmøder jo præcis røber, at han slet ikke forstår, at topmøderne jo er det forum, hvor både små og store landes statsledere har præcis lige meget at sige, hvor også små lande kan komme til orde uden at blive tromlet af stormagterne?
Elisabeth Arnold (RV), 2005-06-07:
Meget apropos den ordveksling, der lige har fundet sted med hr. Jesper Langballe, vil jeg da gerne bede den socialdemokratiske ordfører om at kommentere det billede, han selv brugte i sin ordførertale, nemlig at det jo var helt utilfredsstillende, at Chirac og Schröder mødtes til nogle interne diskussioner og så bagefter kom ud med nogle løsninger.
Jeg ved godt, at jeg er fuldstændig enig med hr. Svend Auken i mit syn på forfatningstraktaten, men jeg synes, det må være rimeligt her at diskutere risikoen for, at det europæiske samarbejde falder tilbage i et rent stormagtsdomineret samarbejde, hvis der kommer mudder i EU's beslutningsprocesser.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-06-07:
Men det er bare ikke det, der er centralt her.
Det, der er centralt, er, at hr. Svend Auken dengang sagde, at et nej ville medføre et markant tilbageskridt for vores økonomi, velfærd og miljø.
Jeg tænkte nok, at hr. Svend Auken ville svare noget i den retning, og derfor har jeg også taget betænkningsbidraget fra euroafstemningen med.
Her sagde hr. Svend Auken nemlig, at et ja ville betyde yderligere samhandel, øget vækst på tværs af grænserne, en markant forbedret eksport, flere investeringer og mere handel osv. osv.
Men det er jo faktisk ikke gået sådan, at fordi Danmark ikke fik euroen, er det gået helt skidt.
Italien har nulvækst.
Frankrig har en arbejdsløshed på 10 pct., og i hele Euroland er økonomien nærmest i recession.
Kan hr. Svend Auken ikke bare bekræfte, at det faktisk er gået direkte modsat af det, som hr. Svend Auken har sagt ville ske ved et nej, de gange, hvor hr. Svend Auken har anbefalet et ja?
Svend Auken (S), 2005-06-07:
Jeg synes, at hr. Morten Messerschmidt er ramt af Folketingets taletidsregler, når han skal prøve at redegøre for andres synspunkter, så han løber fuldstændig sur i det.
Mit synspunkt om euroen er stadig, at det ville være godt for Danmark at være med ved bordet og have indflydelse, og så er det jo heller ikke rigtigt at sige, at alle eurolandenes økonomier går dårligt.
To af de bedst virkende økonomier i Europa i dag er Spaniens og Irlands, hvor de har nogle af de stærkeste vækstrater.
Med hensyn til ØMU'en tog jeg fejl – det vil jeg blankt indrømme.
Fejlen ved konstruktionen af Den Økonomiske og Monetære Union var, at man ikke fulgte op med en aktiv økonomisk politik og et større budget end det, man har i øjeblikket.
Nu har man overladt det hele til Centralbanken, og det er altså meget svært for en Centralbank, der har til opgave at bekæmpe inflation, at sikre den fornødne beskæftigelse, så derfor er ØMU'en ikke blevet det, som jeg i hvert fald havde håbet den havde udviklet sig til.
Det, der tales om – og det skal jo ses i sammenhæng med, hvad der i øvrigt er den udenrigspolitiske opgave – er de såkaldte Petersbergopgaver, som har med fredsbevarelse og fredsskabelse at gøre.
Man taler også om principperne i FN's pagt osv., og det tror jeg er noget meget vigtigt, så vi ikke er totalt afhængige af amerikanerne i alle situationer, men kan agere selv.
Der er noget ejendommeligt ved, at hr. Frank Aaen, som hele sit liv har bekæmpet USA, er en så arg modstander af dette konkrete skridt, når han nu endelig har chancen for at gøre noget ved det.
Som formand overværer man jo mange debatter, og jeg husker en af de debatter, jeg har overværet, hvor det samme spørgsmål blev rejst af hr. Holger K. Nielsen.
Vi var mange, der i august 1994, da vi hørte om Srebrenicakatastrofen, ikke forstod, at der ikke blev grebet ind, da 7.000-8.000 mennesker blev massakreret ved den lejlighed.
Men vi kunne ikke, fordi afgørelsen i praksis lå i Washington, og der havde man ikke tænkt sig at gøre noget ved problemet.
Vi kunne intet gøre, vi var magtesløse i Europa, og den situation skal ikke gentage sig.
Frank Aaen (EL), 2005-06-07:
Hr. Svend Auken var inde på, at det er en sympatisk forfatning for EU, vi behandler et lovforslag om i dag, men jeg vil gerne høre, om det også er sympatisk, at det er en militaristisk forfatning.
Jeg mener, at paragraffen om, at medlemsstaterne forpligter sig til gradvis at forbedre deres militære kapacitet, vil medføre, at der sker en styrkelse af våbenindustrien, og er det særlig sympatisk at skrive direkte i en forfatning, at det er et formål at blive militært stærkere?
Svend Auken (S), 2005-06-07:
Jamen jeg tror slet ikke, det er det, der er meningen.
Her havde man et territorialforsvar, og det vil sige, at man beskyttede sit eget territorium og sine egne grænser.
Men det forsvar er bygget op på en sådan måde med tanks osv., at det savner de instrumenter, der er nødvendige, hvis man skal gribe hurtigt ind i f.eks. en humanitær krisesituation eller i en folkedrabssituation.
Det, man har brug for, er f.eks. overvågningsfly, altså AWACS-fly, og en tilstrækkelig transportkapacitet, så man hurtigt kan transportere både tropper, hjælpepersonale og hjælpemidler frem.
I dag er det sådan, at det først og fremmest er USA, der har den kapacitet, og er der så noget forkert i, at Europa skaffer sig en tilsvarende kapacitet, så vi kan udgøre et alternativ, og det ikke er overladt til Det Hvide Hus at træffe den slags afgørelser?
Det kan jo ske, at man havner sammen med sære sengekammerater.
Det var det, der skete for mig i forhold til hr. Jesper Langballe i 1972.
Men det var jo med helt andre argumenter.
Hr. Jesper Langballe var supernationalist; ligesom Knud Jespersen talte han om, at her går grænsen osv.
Vi så dengang, os, der var imod, med mit synspunkt, faren for, at EU var de rige mænds klub, og vi ønskede, at det skulle komme til at omfatte hele Europa.
Det er jo faktisk det, der er sket, og derfor vil jeg da gerne blankt erkende, at jeg har ændret holdning, men når forholdene ændrer sig, og man har haft mulighed for at øve indflydelse, så synes jeg også, det er en god ting.
Jeg husker i øvrigt fra den tid, nu, hr. Søren Krarup drillede mig, og det kommer han sikkert tilbage og gør om et øjeblik igen, at vi var sammen i en fjernsynsudsendelse, hvor jeg måtte bruge halvdelen af min taletid til at tage afstand fra hr. Søren Krarup og hans argumenter mod EU.
Så synes jeg i øvrigt, det er i orden, at det er topmødet, der diskuterer det her spørgsmål.
Det er jo regeringscheferne fra de 25 lande.
Jesper Langballe (DF), 2005-06-07:
Ja, det lyder jo kønt.
Der er sådan ligesom en lovmæssighed i EUdebatterne og har været det siden 1972, der siger: Min søn, hvis du vil i verden frem, så begynd med at sige nej, og så tillæg dig et ja, efterhånden som du vinder frem i værdighed og indflydelse.
Men skidt nu med det, det er det der med topmødet.
Jeg synes jo, det er underligt.
Normalt begynder man i en familie med at holde husråd bag hjemmets fire vægge, inden man går ud og meddeler noget i den store offentlighed.
Her er det det intime husråd, man begynder med, det er ikke statsministerens og regeringens landsmænd, men det er de europæiske statsledere, det er regeringen, som har sagt, at Frankrig og Holland ikke skal bestemme, hvad vi skal stemme.
Er det da ikke mærkeligt?
Frank Aaen (EL), 2005-06-07:
Det er jo noget rent sludder at påstå, at bare fordi vi ikke er tilhængere af en militaristisk union, vil vi bare se til, når folk bliver myrdet.
Der er jo andre organer, f.eks. FN, og vi er tilhængere af, at man styrker FN.
Vi er tilhængere af, at Danmark går stærkere ind i arbejdet i FN, og at FN får redskaber til at gøre noget, men det er jo ikke det samme som det andet.
Hr. Svend Auken står og roser – det hedder så fint fredsskabelse, men det er oversat til dansk, at man går i krig, og er det virkelig en god idé?
Nu skal udenrigsministeren ikke forstyrre ordføreren, men er det virkelig en god idé at lave en forfatning, hvor der i den grad står, at det er en forpligtelse for landene at opruste og forberede sig på at kunne gå i krig?
Connie Hedegaard (KF), 2005-06-08:
Jeg har tidligere sidste år, hvor der har været tal for behandlingshyppighed og sådan noget, og hvor vi jo nu afventer de nye tal her til sommer, sagt, at hvis de nye tal til sommer ikke viser en positiv udvikling set i forhold til de ret ambitiøse mål, der skal nås med pesticidplanen, så må vi gå ind og kigge på, om de instrumenter, der så ligger der, er stærke nok.
Det har jeg tidligere givet udtryk for offentligt, og det vil jeg da gerne bekræfte her, men så vil jeg lige sige, at det jo altså ikke er 25.000 m2 , det er 25.000 ha, og der er det også klart, at vi selvfølgelig løbende må vurdere, om det går i den retning.
De næste tal for behandlingshyppighed venter jeg at vi får her i løbet af en måned eller to, og så vil det give anledning til at se, om udviklingen går i den rigtige retning.
Går den i den forkerte retning, må man overveje, om der skal strammere midler til.
Den første del af spørgsmålet er ikke noget, man behøver at bede miljøministeren bekræfte.
Vi ved alle sammen, hvad tallene for 2003 sagde, da de kom, nemlig at der var tale om en lille, meget lille stigning, men kurven knækkede den forkerte vej.
Det er jo også derfor, at jeg til dansk landbrug tidligere har sagt, at hvis det fortsætter i år, når vi i løbet af en måned eller to har opgørelsen for 2004, må vi gå ind og kigge på, om midlerne i pesticidplanen så er skrappe nok.
Må jeg lige sige, at jeg mener, det er en forsimplet fremstilling af det her med MVJ eller ikke med MVJ og kompensation eller ikke kompensation.