runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Poul Nødgaard (DF), 1997-11-27:
Ja, man må håbe, den kan blive kort.
Den kunne jo også blive lang, men der er en vis taletid.
Jeg vil godt sige til hr. Jørn Pedersen, at når han gearer sig selv så meget op, er det, og det kan jeg tydeligt mærke, for sådan er livet indrettet, fordi hr. Pedersen har følt sig frygtelig ramt af, at det i så mange år under en socialdemokratisk ledet regering har kunnet lade sig gøre at lave det her cirkus med de danske skatteydere.
Om det er det ene eller det andet eller det tredje tal er i virkeligheden helt ligegyldigt, om det er 1.000 eller 2.000 eller 400 er ligegyldigt.
Det, vi diskuterer, er ene og alene, at det i et veloplyst land som det danske kan lade sig gøre at få så høje ydelser, når man ser på, hvad danske folkepensionister hæver, nemlig beløb, som efter vores opfattelse er alt for lave.
Socialdemokratiet og SF skulle hellere arbejde for en regulering af satserne til vore ældre mennesker.
Det er da chokerede, uanset om det er det ene tal eller det andet tal eller det tredje tal, der har kunnet opnå sådanne ydelser.
Og så vil jeg sige til hr. Søvndal, at jeg er da et ydmygt menneske.
Det har jeg altid været, og det vil jeg også vedblive at være.
Jørn Pedersen (S), 1997-11-27:
Tilståelsessagen fortsætter jo.
Det er dog interessant.
Når man tænker på, hvor lang tid Dansk Folkeparti har brugt af Tingets spørgetid ved at cykle rundt i disse eksempler og disse tal, som oven i købet var forkerte, er det interessant at høre heroppefra, at tal egentlig er ret ligegyldige.
Så forstår jeg ikke, at tal spiller så stor en rolle i den debat, som Dansk Folkeparti har lanceret, og i den måde, man har ageret på i denne sag.
Så er det ret interessant at erfare, at da det var borgerlige regeringer, der sad - vistnok indimellem også på det daværende Fremskridtspartis stemmer - havde vi faktisk de samme forhold, og jeg har ikke hørt så meget om, at Dansk
Folkeparti og på daværende tidspunkt Fremskridtspartiet var interesseret i at ændre ret mange ting.
Men det er interessant at få at vide her fra Folketingets talerstol, at Dansk Folkeparti ikke kan læse, og at Dansk Folkeparti ikke kan regne.
Det er to vigtige argumenter, synes jeg.
Villy Søvndal (SF), 1997-11-27:
Jeg bemærkede også, at vi nu har nået en argumentationshøjde i det danske Folketing, hvor tal er ligegyldige.
Jamen det er jo dejligt.
Så er ethvert udsagn lige godt og lige skidt, men det er det vel også i Dansk Folkepartis univers.
Er det virkelig ligegyldigt?
Hvis nu tallet er nul, vil jeg spørge hr. Nødgaard, er det så også ligegyldigt?
Det er nemlig det, vi får opklaret under udvalgsarbejdet. Jeg vil godt gentage, at jeg synes, det vil klæde umådelig meget, hvis man, når man som politiker går så fuldstændig galt i byen på grund af en oppisket folkelig stemning og har det fantastiske mod, der hedder at blæse med den folkelige stemning, så også havde det politiske mod bagefter til at sige: Desværre, vindretningen var forkert, og vi tog gruelig fejl.
Så spurgte hr. Nødgaard, om SF vil være med til at regulere satser, og det kan besvares meget kort.
Da vi havde den forespørgselsdebat, som hr. Nødgaard også deltog i, og hvor fru Pia Kjærsgaard var klemt, så hun var nødt til at tilkalde hjælp fra bl.a. hr. Nødgaard, lavede vi et forslag til vedtagelse, hvor vi foreslog, at satserne blev hævet for de pensionister, der kun har den nøgne folkepension, men det ville Dansk Folkeparti ikke stemme for.
Poul Nødgaard (DF), 1997-11-27:
Nu må jeg lige gøre hr. Jørn Pedersen opmærksom på, at i de syv år, jeg har været i Folketinget, har hverken mit tidligere parti eller mit nuværende parti, Dansk Folkeparti, deltaget i regeringen, og hvis vi havde gjort det og havde siddet på regeringsapparatet, sådan som f.eks. socialministeren gør nu, er det klart, at vi ville have rettet sådan nogle skævheder.
Nu angriber man mig hårdt på, at jeg har sagt, at om det er det ene tal, der har fået nogle utrolig høje beløb, eller det er det andet, er sådan set ligegyldigt, for hvis bare en eneste opnår nogle sociale ydelser, som er skæve i forhold til det øvrige samfund, er det jo det, sagen drejer sig om.
Nu kører man så hårdt frem på det med tallene, men jeg synes stadig væk, det er helt fuldstændig ligegyldigt.
Det sande i sagen er, at der er en lang række mennesker, der har modtaget nogle penge.
Socialministeren, som sidder dér på sin stol, har erkendt, at det er forkert, at man kan få så høje ydelser efter kontanthjælpssystemet.
Nu fører man de pågældende over på det, der svarer til folkepensionens grundbeløb og eventuelt med pensionstillæg oveni, og det er såre fornuftigt.
Jeg vil måske ikke så meget bebrejde den nuværende socialminister, men hvordan sådan et cirkus har kunnet få lov at køre i alle disse år, er det, som Dansk Folkeparti spørger om gang på gang: Hvordan kan sådan noget foregå?
Det er så foregået indtil nu, hvor en eller anden avis har fået fat i historien, og så er der kommet lidt forskellige tal frem.
Det er, som om det eneste, Socialdemokratiet og SF kan tilføre debatten nu, er, om tallet er det ene eller det andet.
Det, som fru Jensen ude i Sønder Felding er interesseret i, er ganske enkelt, at sådan noget som det, der er foregået, bliver stoppet, og det burde de to ordførere også tilslutte sig.
Villy Søvndal (SF), 1997-11-27:
Det skal også blive min sidste, for jeg opfatter det i virkeligheden som nytteløst at diskutere med et parti, der nægter at anerkende, at man tog fejl om et tal, der i stedet for 24.000 hedder 400 eller måske endda mindre.
Og når man så siger, at det alt sammen er lige meget, har vi vel nået et punkt, hvor den demokratiske debat ikke nytter.
Jeg synes stadig væk, det ville være klædeligt at høre Dansk Folkeparti sige: Vi beklager.
Vi tog fejl.
Vi beklager, at vi var med til at bære ved til et bål, der ikke var noget grundlag for.
Men det kræver jo, at man både er et stort menneske og et stort parti, så det er måske ikke muligt i denne sag.
Jørn Pedersen (S), 1997-11-27:
Jeg vil godt indgå et væddemål med hr. Nødgaard om, at fru Jensen i Sønder Felding ikke var blevet så ophidset, hvis
Dansk Folkeparti ikke havde bidraget så kraftigt til den ophidselse med fuldstændig usaglige argumenter, som tilfældet var.
Men når man hverken kan læse eller regne, må man jo holde fast i det talte ord.
Hr. Nødgaard udtalte heroppefra: Det store cirkus, der i årevis er foregået.
Må jeg bede om et eksempel på det store cirkus, der i årevis er foregået?
Er det udtryk for det sædvanlige fra Dansk Folkeparti, nemlig at det er fuldstændig udokumenterede påstande, som man kommer med, eller hvad er det for et cirkus, som Dansk Folkeparti vil bekæmpe på det sociale område?
Hvad drejer det sig om?
Er det faktiske forhold, vi skal diskutere, eller er det en ny række påstande, som Dansk Folkeparti hvirvler rundt i luften godt støttet af pressen i nogle situationer?
Lad være med at fritage Dansk Folkeparti for et ansvar for, at der nogle steder i landet er en fuldstændig forvrænget opfattelse af virkeligheden.
Dansk Folkeparti har deres store ansvar.
Flemming Oppfeldt (V), 1997-11-27:
Det er ikke rimeligt, at et pensionistægtepar, som har boet, arbejdet og betalt skat i Danmark i et helt liv, skal have mindre udbetalt i folkepension end den højere kontanthjælp, som et ægtepar, der senere i deres liv kommer til Danmark, får beregnet som pensionister.
Eksemplet kortslutter debatten om en fornuftig integrationspolitik, for mange borgere føler, at det politiske system har dannet en slags skjult dagsorden, hvor de oplever, at ydelser for kerneborgere i vort samfund smuldrer, samtidig med at borgere udefra bliver tilgodeset, og det er det, vi oplever i debatten.
Jeg siger ikke, at det er retfærdigt, men det er det, vi oplever i debatten, og vi har også fået et eksempel på det her i dag.
Vi er ikke bange for de fremmede, og det er proportionsforvrængning at sige, at det er dem, der truer vort samfund, for det er den forkerte politik, der truer.
Og selv om antallet af borgere, der som ældre har mulighed for at få mere på kontanthjælp end på folkepension, er ganske få, er princippet helt forkert.
Vi skal behandle borgerne her i landet fair og ligeligt.
Vi skal stille krav til hinanden, og vi skal have rettigheder.
Derfor støtter vi lovforslaget om, at fra den 1. januar 1998 vil alle maksimalt få udbetalt folkepensionen eller et beløb svarende til folkepensionen.
Nogle af de egentlige folkepensionister vil oven i købet få lidt mere i form af boligydelser m.v. Vi kan altså støtte forslaget.
Karen Jespersen (V), 1997-11-27:
Hr. Bruno Jerup fra Enhedslisten sagde, at han ikke kunne forstå, at man i et tilfælde som det her ikke bare lavede en egentlig ligestilling, altså en ligestilling mellem de mennesker over 67, der - som hr. Flemming Oppfeldt siger det - har boet og arbejdet hele deres liv i Danmark, og så dem, der kommer til landet senere.
Men når vi ikke kan det, er det jo, fordi vi har nogle regler - og dem er der en god grund til - der går ud på, at man skal have optjent retten til en folkepension.
Det er jo derfor, vi har to systemer, og det synes jeg også er vigtigt at sige til hr. Poul Nødgaard på baggrund af den fremstilling, det nemt får: at det bare drejer sig om, at nogle politikere ikke kan se nogle helt åbenlyse fejl og mangler i de regler, der er. Og grunden til, at de, der ikke har optjent retten til pension, får kontanthjælp, er jo, at man så bruger de eksisterende systemer, og det har ikke været mange mennesker, og der har ikke været de store forskelle i de beløb, det har handlet om.
det er, at vi opretter et tredje system med en ny regel.
Men det gør jo, at vi kan risikere, at hr. Poul Nødgaard en anden dag kommer og bebrejder regeringen og andre, at vi har for meget bureaukrati og for mange regler og for mange systemer, og spørger, hvorfor vi dog har så mange systemer i stedet for bare at have ét eller to systemer.
Og dér synes jeg, vi skylder befolkningen at sige, at det er jo det valg, man står over for.
Politik er jo desværre sjældent valget mellem en god løsning og en dårlig løsning.
Der er jo næsten altid problemer ved de løsninger, vi vælger, og problemet ved denne løsning er altså, at vi får en ny regel ind i vores sociale system.
Men jeg er villig til at betale den pris for at få denne løsning, for jeg synes, det er meget vigtigt, at befolkningen ikke får den oplevelse, at vi sjusker med deres skattekroner, men derimod, at vi tager dem meget alvorligt.
Og så vil jeg egentlig blot sige, at jeg er glad for den brede støtte, der har været til forslaget, og selvfølgelig kan give tilsagn om at medvirke til en afklaring af de spørgsmål, der har været stillet fra talerstolen, i udvalget.
Poul Nødgaard (DF), 1997-11-27:
Jeg havde nær spurgt mig selv: Drømmer du, eller er du vågen?
For det, som sagen her drejer sig om, er jo ikke, at der skal oprettes et nyt system i den forstand.
Der er tale om, at en kategori af personer nu skal behandles sådan, at de får folkepensionens grundbeløb i stedet for, at man i øjeblikket måler ud til højre og venstre, hvor meget de skal have af det ene og det andet, og så man afskaffer én kategori og opretter en ny, der bliver betydelig lettere at administrere, fordi de pågældende personer nu blot skal have folkepensionens grundbeløb.
Så jeg kan ikke forstå, at socialministeren for ligesom at pynte lidt på sagen kan stå og fremstille det for
Folketinget, som om det er Dansk Folkepartis skyld, at man nu opretter et nyt stort bureaukratisk system, for vi opretter jo ikke noget nyt system; vi afskaffer ét system og laver et nyt, der er meget enklere og smidigere.
Karen Jespersen (V), 1997-11-27:
For klarhedens skyld vil jeg bare lige tilføje, at det system, vi bruger i dag, er det eksisterende kontanthjælpssystem, hvor der jo i dag er nogle enkle, faste ydelser og bliver udbetalt en bestemt, fast sats.
Og nu laver vi så et nyt system, der kræver en ny paragraf, hvor vi siger, at hvis man ikke har boet i landet det meste af sit liv og der har været de og de omstændigheder, så skal man have en tredje ydelse.
Og hr. Poul Nødgaard har da ret i, at der ikke bliver
det store bureaukrati, men det betyder altså, at vi får en ny paragraf eller et nyt stykke i vores lov, og dér har man så hængt sig i, at vore love er så enormt omfattende og indeholder så mange paragraffer, men som jeg sagde før, synes jeg, vi skylder befolkningen at forklare, hvorfor det her ikke har været lavet om før.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-11-27:
Det har vi sådan set ment hele tiden.
Vi har bare tydeligt gjort opmærksom på, at der er en usikkerhed.
Vi vedstår åbent, at vi ikke kan sige, om det er menneskeskabt eller ej, eller hvor stort problemet er, eller hvor stor en rolle CO2 spiller.
Der er mange forskellige holdninger til det, og vi så jo også forleden dag i Akademiet for de tekniske Videnskaber, hvordan folk var ved at rive hovedet af hinanden.
Vi løber ikke nogen risiko, for vi vil hverken tage vores børns penge eller den energi, de skal varme sig ved, når de bliver gamle.
Så let er det, og derfor kan vi forsvare det, også selv om det skulle vise sig, at konklusionerne fra videnskabsfolkene skulle blive lidt anderledes om 5, 10 eller 15 år.
Dorit Myltoft (RV), 1997-11-27:
Det Radikale Venstre kan støtte, at de regler, der her er tale om, og som vi vedtog med lov om aktiv socialpolitik, træder i kraft allerede den 1. januar 1998 i stedet for den 1. juli 1998.
Villy Søvndal (SF), 1997-11-27:
Forslagets formål er at lægge et loft over udbetaling til personer, der ikke har optjent retten til folkepension i Danmark, og der er to persongrupper, der er omfattet af det: udlændinge, der kommer her til landet, og danskere, der i en årrække har arbejdet i udlandet og derfor ikke har optjent ret til dansk folkepension.
Det er en lidt interessant debat - forstået på den måde, at den er et eksempel på, hvordan Folketinget nogle gange bliver pisket rundt af en underlig debat i medierne.
Den første medieudmelding var, at det drejede sig om 24.000 personer, men vi ved nu, at det reelle tal er 400 personer.
Det er nogle gange ærgerligt, at dementier ikke er af samme størrelsesorden, som når usandheden smældes ud, men det er måske for meget at forlange.
Når vi derefter kigger på de 400 personer, har jeg nogle spørgsmål, jeg ønsker besvaret undervejs.
Det er klart, at hvis man får pension, er man også omfattet af de relativt gunstige regler for boligydelse, der gør, at ens boligudgift bliver lille, men det er man ikke, hvis man modtager kontanthjælp.
Jeg vil godt have oplyst under udvalgsarbejdet, hvor mange der i virkeligheden havde fået udbetalt mere, hvis man havde inddraget boligudgiften.
Så tror jeg, vi ville stå med det, der er det reelle i sagen, nemlig en voldsom storm i et meget, meget lille glas vand.
Jeg synes, det vil være interessant af hensyn til den offentlige debat, at vi får sandheden frem, og det antager jeg at alle ordførerne også har interesse i.
Det er det ene.
Den anden del af lovforslaget drejer sig om de personer over 60 år, der har børn under 18 år.
Her lægger man reglerne om, så der indføres det, der hedder en særlig støtte til børnene, og som er afledt af reglerne for børnetilskud til pensionister.
Vi vil godt have lidt flere tal frem i diskussionen, for vi vil godt være sikre på, at vi ikke kommer til at udsætte nogen for negativ særbehandling.
Men hvis det ikke er tilfældet, vil vi også støtte den del af lovforslaget.
Karen Højte Jensen (KF), 1997-11-27:
Det Konservative Folkeparti kan også støtte dette forslag.
Vi synes, det er sund fornuft at fremrykke ikrafttrædelsestidspunktet for dette punkt i forhold til den øvrige sociallovgivning, således at bestemmelsen træder i kraft den 1. januar 1998, og vi vil gerne bidrage til en hurtig udvalgsbehandling.
Gitte Seeberg (KF), 1997-11-27:
Nu bliver det reguleret, hvilke oplysninger der rent faktisk skal være undergivet aktindsigt, når det drejer sig om offentligt ansattes personalemapper.
Det Konservative Folkeparti udarbejdede i sidste samling
et forslag, som handlede om det samme.
Det nåede dog ikke til første behandling.
Det forslag, som vi i sin tid udarbejdede, ligger meget tæt op ad det, som ministeren nu er kommet med, og som også er foreslået af den arbejdsgruppe, der har været nedsat. Oplysningen om navn, stilling, uddannelse, løn m.v. skal fortsat været omfattet af aktindsigt.
Det kan vi støtte.
At adresser, telefonnumre m.v. udelades, er en særdeles god idé.
Det fremgår, at tjenesterejser også skal være omfattet af offentlighedsloven.
Det forekommer mig en anelse overflødigt, for en offentligt ansat rejser vel næppe kun for sjov, men altid i embeds medfør.
Fru Birthe Rønn Hornbech var inde på spørgsmålet om bemyndigelsesbestemmelsen, altså den ene af paragrafferne i forslaget, og dér vil jeg støtte fru Birthe Rønn Hornbech i hendes betragtninger om det.
Det foreslås endvidere, at disciplinære reaktioner, når det drejer sig om overordnede embedsmænd, fortsat skal være undergivet aktindsigt, men at de skal slettes efter 2 år.
Det er også efter min opfattelse overflødigt.
Jeg mener, det må være et anliggende alene mellem arbejdsgiver og arbejdstager, hvis der er forskellige former for tjenesteforseelse eller andre ting, der kan føre til f.eks. afskedigelse, advarsel eller andet. Jeg mener faktisk, at der er tale om en grov uligestilling af offentligt ansatte og privat ansatte.
Man kan jo godt forestille sig, at en arbejdsgiver vil søge de oplysninger, det er muligt at søge, om en person, der kommer fra en overordnet stilling i det offentlige.
Derved vil en offentligt ansat blive dårligere stillet end en, der er privat ansat i dag. Men alt i alt er vi positive over for forslaget.
Vi synes, det er godt, at forslaget kommer nu.
Der har været stort behov for det her forslag, for der er mange offentligt ansatte, som har følt sig groft chikaneret af den mulighed, der har været for at få aktindsigt i deres personalemapper.
Det bliver stoppet med det her forslag, så det er vi glade for.
Addi Andersen (CD), 1997-11-27:
Da CD's ordfører ikke kan være til stede, skal jeg fremføre følgende: Det offentlige skal administrere offentlige sager og behandle borgerne på fornuftig og forsvarlig vis. Sagsbehandlingen skal selvfølgelig ske inden for forvaltningslovens rammer, og den enkelte sagsbehandler eller funktionær skal stå til ansvar over for sin chef og kunne stå inde for det arbejde, han har gjort.
Men et pres fra en borger, som måske bliver mere eller mindre berørt af den administrative afgørelse, skal ikke påvirke sagsbehandlingen.
Derfor er det ikke alene rimeligt, men også nødvendigt, at der bliver gjort noget ved reglerne, så der ikke bliver almindelig aktindsigt i personalesager.
CD støtter helt justitsministerens vurdering af, at der er brug for et generelt forbud mod aktindsigt i personalesager frem for at give de enkelte forvaltninger mulighed for at afslå en konkret ansøgning om aktindsigt.
Det giver alt for mange problemer og ikke mindst klager over de enkelte afgørelser.
Reglerne om aktindsigt giver selvfølgelig problemer i de kommunale skatteforvaltninger, men mest alvorligt har det i virkeligheden nok været i fængslerne, hvor de indsatte mange gange har brugt muligheden for at få aktindsigt til at true fængselspersonalet med.
Og der er jo ingen grund til at spille dem våben i hænde til at true personalet med.
Så alt i alt kan CD støtte ministerens lovforslag og håber på en hurtig udvalgsbehandling, så loven kan træde i kraft snarest muligt.
Ole Donner (DF), 1997-11-27:
Som udgangspunkt kan jeg sige, at Dansk Folkeparti synes, at lov om offentlighed i forvaltningen er en god lov, og vi kan også godt se, at der er behov for at lave visse ændringer i lovforslaget, og vi glæder os til de høringssvar, der kommer ind, så vi kan se, hvad de forskellige har at udtale til det foreliggende lovforslag.
Men der er ingen tvivl om, at der er folk, der er offentligt ansat, der kan blive generet af det her, ved at de bliver »truet«, og det er selvfølgelig ikke rimeligt.
Der må være mulighed for, at man kan pille nogle af tingene fra.
Fru Birthe Rønn Hornbech var inde på den bemyndigelsesparagraf, der er indsat.
Det er klart, at hvis Venstre kommer med et ændringsforslag på det område, så vil det blive støttet af Dansk Folkeparti.
Vi mener klart, at der er for mange beføjelser til ministrene rundt omkring i de forskellige love, og det påpeger vi i masser af lovforslag, som bliver behandlet her i Folketinget.
Hr. Tom Behnke fra Fremskridtspartiet var inde på forskellige småting, som han ønskede ændret, og jeg hæftede mig ved en enkelt af de ting, han kom med, som vi i hvert fald også kunne støtte.
Det er, at man fra offentligheden bør have et minimum af interesse for at kunne gå ind og bruge denne her lov.
Som et eksempel kan jeg nævne, at vi i Dansk Folkeparti efter kommunevalget har været udsat for, at personer har skrevet til en lang række kommuner for at få oplyst navn, adresse og fødselsdato på alle dem, der har været stillere for vores parti.
Og der kan jo godt være nogen, der har interesse i det i en enkelt kommune, men der er altså her tale om en massefremstilling af breve, endda så meget, at det er forskellige personer, der har skrevet under, selv om det fremgår, at det er en bestemt person, der har fremsendt brevene.
Sådan noget synes vi selvfølgelig ikke er rimeligt hverken over for den offentlige forvaltning, som skal spilde tid med at sende alle disse papirer til de personer, eller over for de folk, der har skrevet under på en stillerliste.
De oplysinger bruges så i en eller anden sammenhæng, hvor de måske kommer i strid med registerloven.
Hr. Tom Behnke nævnte ordet magtesløshed, og man kunne jo tænke sig, at det stod bag, og at det var en af årsagerne til, at der var kommet alle disse brevskriverier.
Men vi kan støtte forslaget, og vi håber, at den bemyndigelse, der er lagt op til, bliver pillet ud.
Søren Søndergaard (EL), 1997-11-27:
Jeg synes, der var en enkelt ting, som flere ordførere rejste, som ministeren ikke forholdt sig til i sin besvarelse, nemlig spørgsmålet om, hvorfor disciplinærstraffe kun skal offentliggøres, hvis det er folk, der er på chefniveau - dvs. ikke f.eks. på fuldmægtigniveau eller på noget andet niveau, men altså på chefniveau - og hvorfor de kun skal bevares i to år.
Jeg synes, det vil være relevant for den videre politiske gang, hvis vi fik nogle politiske argumenter for det synspunkt.
Frank Jensen (S), 1997-11-27:
Det hænger sammen med, at jeg mener, at man som borger i behandling af konkrete sager, som kunne give anledning til at begære aktindsigt, må gå til selve klagen i indholdet af den afgørelse, der er truffet hos myndighederne.
Her har vi jo i alle sager, hvor der er tale om egentlige myndighedsafgørelser, som har virkning over for borgerne - i hvert fald i langt de fleste tilfælde - et klagesystem, en ankeadgang over for den konkrete afgørelse.
Her er det den vej, man går for at få ændret afgørelsen.
Det gør man ikke ved at ville gå efter manden; man skal gå efter bolden, og man skal gå efter den konkrete afgørelse.
Og dér er der altså ankeadgang i de fleste tilfælde.
Grunden til, at jeg siger dette, er, hvis hr. Søren Søndergaard skulle være i besiddelse af en viden om, at der skulle være nogle enkeltområder, hvor man ikke har ankeadgang i konkrete afgørelser, så har jeg taget forbehold for dette.
Her er der jo et ansvar, hvor det påhviler ledelsen at reagere.
Det er ikke borgerne, der skal forfølge den enkelte medarbejder, men ledelsen i den offentlige sektor.
På de konkrete afgørelser skal borgerne forfølge sagen igennem ankeinstanserne eller direkte gennem ledelsen af den offentlige forvaltning, enten den administrative eller den politiske, for at få ændret konkrete afgørelser.