Claus Hjort Frederiksen (V), 2003-04-08:
Først vil jeg gerne takke forslagsstillerne for at have forberedt en diskussion, som også ligger regeringen meget på sinde.
Som bekendt var EU's udvidelse den helt centrale målsætning for det danske EU-formandskab.
Vi stod over for en historisk udfordring, at føre de drøftelser, der 12 år efter Murens fald kunne bane vejen for et helt Europa.
Der var tale om en krævende og vigtig opgave, som heldigvis havde meget stor opbakning i Folketinget og i den danske befolkning.
Det lykkedes at få den svære kabale til at gå op, så vi nu kan byde de nye EU-lande velkommen pr. 1. maj 2004.
Jeg synes, at der er grund til at kvittere for det gode samarbejde om Danmarks europapolitik, der i de senere år har været en realitet i en bred kreds af Folketingets partier.
Dette samarbejde har været ganske betydningsfuldt for vores succes under EU-formandskabet.
Jeg håber og tror, at det brede samarbejde også kan fortsætte, når det drejer sig om at finde konkrete løsninger på de udfordringer, der knytter sig til EU-udvidelsen. Når EU's udvidelse er så vigtig, er det først og fremmest af hensyn til stabiliteten og samarbejdet i Europa.
Østblokkens og Murens fald fjernede et jerntæppe i Europa.
Nu er tiden inde til at fjerne det sølvtæppe, der i dag forhindrer landene i Østeuropa i at fungere på lige vilkår med de øvrige europæiske lande.
Det vil give de nye EU-lande en tiltrængt mulighed for at udnytte deres meget store økonomiske vækstpotentialer, og det er den vej, vi skal.
Regelsættet vedrørende arbejdskraftens frie bevægelighed var en af de hårde nødder, der skulle knækkes i forbindelse med udvidelsesforhandlingerne.
Visse af de nuværende EU-lande, eksempelvis Tyskland og Østrig, ønskede generelle overgangsordninger.
Heroverfor stod ansøgerlandenes ønske om straks fra medlemskabet at blive medlemmer af EU med samme rettigheder som de nuværende EU-lande.
Resultatet blev et kompromis med fleksible overgangsordninger.
Fastlæggelse af regelsæt for vandrende arbejdstagere fra
de nye EU-lande skal ske inden for rammerne af tiltrædelsestraktaten, der, hvis alt går, som det skal, vil blive underskrevet den 16. april 2003.
Tiltrædelsestraktaten med ansøgerlandene giver os principielt to forskellige valgmuligheder.
Vi kan enten gøre brug af EU's generelle regelsæt vedrørende vandrende arbejdstagere, eller vi kan indføre en national foranstaltning.
Hvis vi vælger at lægge ud med EU's generelle regelsæt, vil borgere fra de nye lande fra første dag af deres medlemskab kunne komme til Danmark på samme vilkår, som gælder for borgere fra andre EU-lande.
Som alternativ hertil kan vi i op til 7 år indføre en national foranstaltning, f.eks. i form af krav
om opholds- og arbejdstilladelse
På linje med den tidligere regering og arbejdsmarkedets parter vurderer vi, at risikoen for en generelt negativ udvikling på det danske arbejdsmarked som følge af EU-udvidelsen er meget begrænset.
Erfaringerne fra tidligere EU-udvidelser tyder ikke på, at europæerne i særlig grad er indstillet på at flytte fra deres hjemland for at søge lykken og velstanden i andre dele af Europa.
Sproglige og kulturelle barrierer er en del af forklaringen, men også det forhold, at medlemskabet af EU giver grobund for, at øget vækst spiller ind.
Europa-Kommissionen har gennemført nogle meget grundige studier af forventninger til fremtidige arbejdskraftvandringer.
Man har set på forskelle i lønniveauer, beskæftigelse, vækstrater, arbejdsløshed og andre forhold, der har indflydelse på, om man ønsker at rejse fra det ene land til et andet.
Man har så overført hidtidige erfaringer til den økonomiske virkelighed, der findes i de nye EU-lande, og resultatet er ikke skræmmende.
Indvandrede borgere fra de nye EU-lande udgør i dag ca. 0,4 pct. af befolkningerne i de nuværende EU-lande.
Prognoserne vurderer, at dette tal om 30 år har stabiliseret sig på ca. 1 pct. I en dansk sammenhæng svarer dette til, at antallet af borgere fra de nye EU-lande i 2030 forventes at udgøre mellem 40.000-50.000 personer, hvoraf godt halvdelen vil være personer, der er aktive på arbejdsmarkedet.
Men jeg skal med det samme understrege, at der er tale om prognoser, der i sagens natur er forbundet med betydelig usikkerhed.
Det er imidlertid ikke rigtigt, når forslagsstillerne hævder, at Tyskland og Østrig hermetisk vil lukke deres grænser for borgere fra de nye EU-lande, og at Danmark som følge heraf vil blive oversvømmet af personer, der egentlig hellere ville være taget til Østrig eller Tyskland.
Tyskland og Østrig har meddelt, at de vil indføre nationale overgangsordninger.
Vi ved endnu ikke, hvordan disse overgangsordninger kommer til at se ud, men noget fuldstændigt stop bliver der ikke tale om. Det danske arbejdsmarked er i øjeblikket i en situation med svagt stigende ledighed og faldende beskæftigelse.
Der er dog stadig mangel på arbejdskraft inden for visse faggrupper.
Ud fra en samlet betragtning er det derfor positivt, at EU's åbne marked fremover vil omfatte en markant større kreds af europæiske lande med et klart økonomisk vækstpotentiale, og at borgere fra de nye EU-lande som følge heraf også kan varetage ledige job på det danske arbejdsmarked.
For det første har regeringen tilsluttet sig principperne fra den tidligere regerings erklæring fra juni 2001 om at ville åbne det danske arbejdsmarked for borgere fra de nye lande i forbindelse med EU's kommende udvidelse.
For det andet er regeringen opmærksom på, at EU's generelle regelsæt vedrørende vandrende arbejdstagere hurtigt kan give adgang til en lang række konkrete ydelser, der indgår i det danske velfærdssystem.
Andre EU-medlemslande, herunder f.eks. Sverige, er i samme situation.
Hovedprincipperne for mig er derfor, at der er fri adgang til det danske arbejdsmarked, men at der ikke er fri adgang til sociale ydelser og den danske statskasse.
Vi arbejder derfor med at udarbejde en national foranstaltning, og en sådan kan spænde vidt. Som nævnt har Tyskland og Østrig meddelt, at de vil regulere tilgangen til deres arbejdsmarkeder.
Dette kan eksempelvis ske gennem kvoteordninger.
Udstedelse af arbejdstilladelser kan også gøres betinget af, at der ikke allerede findes ledig arbejdskraft i landet til de pågældende job.
I begge tilfælde vil der være tale om en national foranstaltning.
En uafhængig udredning har anbefalet den svenske regering, at der stilles krav om tidsbegrænsede opholds- og arbejdstilladelser i Sverige, men at disse udstedes så at sige automatisk, når blot der er tale om et reelt job hos en godkendt arbejdsgiver.
Dette er også en national foranstaltning.
Regeringen arbejder på at udforme forslag til en dansk national foranstaltning, der på den ene side giver borgere fra de nye EU-lande mulighed for at opnå reel beskæftigelse på det danske arbejdsmarked fra tidspunktet for optagelsen,
og som på den anden side kan forebygge opblomstringen af et gråt arbejdsmarked og minimere en utilsigtet brug af de sociale ydelser.
Den nationale foranstaltning, vi overvejer, vil tilgodese begge målsætninger.
Vi vil åbne for reelle job på det danske arbejdsmarked og samtidig undgå den frie adgang
til det danske velfærdssystem.
Det er vores opfattelse, at et dansk regelsæt for håndtering af de vandrende arbejdstagere fra de nye EU-lande langt hen ad vejen vil kunne forebygge en utilsigtet brug af sociale ydelser.
Regeringen vil dog samtidig parallelt hermed gennemføre en selvstændig vurdering af, om der i relation til udvalgte sociale ydelser er behov for særlige initiativer i lyset af EU-udvidelsen.
Man kunne f.eks. spørge, om det er ret og rimeligt, at personer fra de nye EU-lande efter et kort ophold på det danske arbejdsmarked kan tage sociale ydelser med til hjemlandet for en længere periode.
Der er efter regeringens opfattelse behov for nærmere at se på de ydelsestyper, hvor det i dag er muligt at tage dem med ud af landet, den såkaldte eksportabilitet af sociale ydelser.
Men der er grænser for, hvor langt regeringen ønsker
at gå.
EU-retten siger jo klart, at arbejdstagere fra EU-lande som udgangspunkt har ret til sociale ydelser på lige fod med danske statsborgere.
Hvis vi derfor går dramatisk til værks i forhold til sociale ydelser, vil det også ramme herboende danske statsborgere.
Vores initiativer på dette felt vil naturligvis ske under hensyntagen til regeringens generelle socialpolitik, herunder vores holdning om ikke at sænke de generelle ydelsesniveauer.
Overvågningen vil i særlig grad sigte på at følge udviklingen i ledighed, beskæftigelse, løn og faktisk indvandring fra de nye EU-lande.
Det er regeringens vurdering, at der i begrundelsen for beslutningsforslaget fra forslagsstillerne er fremsat en række overvejelser, som er relevante at inddrage i den kommende diskussion.
Vi er alle optaget af, at EU-udvidelsen finder sted på en ordentlig måde, der ikke rykker ved balancerne i det danske velfærdssystem eller det danske arbejdsmarked.
Et dansk regelsæt på området skal netop imødekomme disse hensyn.
Det er imidlertid ikke muligt eller ønskeligt i en 7-årig overgangsperiode at indføre et totalt forbud mod at arbejde i Danmark for borgere fra de nye EU-lande.
Allerede i dag kan borgere fra de kommende EU-lande i lighed med borgere fra andre lande uden for EU varetage ledige job på det danske arbejdsmarked, og det vil der også være behov for i fremtiden.
I forlængelse af de drøftelser, jeg allerede har haft med Folketingets partier og arbejdsmarkedets parter, vil jeg i den kommende tid tage initiativ til en ny møderække med partierne.
Her vil vi få mulighed for at drøfte de konkrete udfordringer grundigt igennem, inden de nye lande indtræder som medlemmer i EU.
Vi ser fortsat frem til et konstruktivt samarbejde
herom.