runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørgen Winther (V), 1999-05-20:
Det er egentlig fru Tove Fergo, der er ordfører for dette forslag fra Enhedslisten, og da hun er forhindret i at være til stede, vil jeg gerne fremføre hendes indlæg: Enhedslisten ønsker med dette forslag at pålægge regeringen, at der skal fremlægges en plan for, hvorledes detentionsanbringelser i videst muligt omfang afskaffes og erstattes af afrusning i hospitalsregi eller på institution, hvor man har forstand på afrusning og kan skønne, om den berusede er motiveret for behandlingen. Gennem flere år har spørgsmålet om detentionsanbringelser kontra hospitalsindlæggelser af berusede, ikkekriminelle personer været drøftet.
Bl.a. har Alkoholpolitisk Kontaktudvalg på mange møder drøftet spørgsmålet om, hvorvidt det er muligt at tilbyde berusede personer en bedre behandling end detentionsanbringelsen.
Det må vække til eftertanke, når overlæge Finn Hardt i H:S, efter at have foretaget en undersøgelse af henholdsvis 61 detentionsanbragte og 57 hospitalsafrusede, kommer til følgende konklusion: »Hospitalsafrusning er mere egnet end detentionsanbringelse til at motivere patienter med alkoholproblemer til at gå i gang med behandling for deres alkoholproblemer.
Afrusning må derfor for ikkekriminelles vedkommende foregå i hospitalsregi.«
Endvidere har undersøgelsen også kunnet godtgøre, at der ikke er væsentlige forskelle på de personer, der bliver afruset i hospitalsregi og i detention.
Endvidere opstod der ikke under afrusning episoder, som ikke kunne håndteres fagligt forsvarligt af det ansatte personale.
Der var heller ikke nogen klager fra andre patienter og deres pårørende over uro.
Det er af stor betydning for Venstre, at en afrusning af ikkekriminelle i andet regi end på politistationen giver bedre muligheder for at få patienten udredt og motiveret til at gå i behandling.
Derfor vil Venstre også gå positivt ind i en drøftelse, og Venstre vil se frem til at drøfte en plan fremlagt af regeringen.
Det var fru Tove Fergos indlæg.
Holger Graversen (S), 1999-05-20:
Socialdemokratiet er enig i, at Enhedslisten her har fremsat et både sympatisk og fornuftigt forslag om at lade stærkt berusede personer indlægge på hospital eller alkoholinstitution i stedet for at blive anbragt i politiets detention.
Men som ministeren også allerede har omtalt, er det ikke så ligetil at løse problemet.
Man må jo gøre sig klart, at disse personer ikke er en ensartet gruppe.
Nogle indsættes som sagt i detention på grund af husspektakler, andre på grund af voldelig adfærd, og mange er ikke egentlige alkoholikere.
Det er naturligvis svært for politiet i disse tilfælde at skelne imellem de forskellige kategorier.
Men vi er helt enige i, at alkoholikere ikke hører hjemme i detention.
Det ville være langt bedre og mere forebyggende at få dem anbragt hos fagfolk, så de kan komme under kyndig behandling.
Som omtalt af ministeren har problemet været drøftet i Alkoholpolitisk Kontaktudvalg, og vi hilser med tilfredshed, at sundhedsministeren vil tage kontakt til justitsministeren og socialministeren med det formål at finde en god løsning på problemet.
Socialdemokratiet afviser derfor beslutningsforslaget med henvisning til ministerens initiativ, og jeg kan sige, at De Radikale er enige heri.
Jørgen Winther (V), 1999-05-20:
Jamen det er rigtigt, fru Dorte Bennedsen, det er et meget væsentligt spørgsmål, og kvantitativt er det nok også mere væsentligt end det spørgsmål, vi aktuelt her nu debatterer.
Sagen er jo i al sin enkelhed, at der kun er omkring 3 pct. af os i Danmark, der har tilmeldt sig Det Centrale Donorregister trods intense, massive oplysningskampagner.
Og hvis man ser på, hvor mange der gerne vil modtage et organ,
hvis de får behov for det, så er det jo utrolig mange, og ser man på, hvor mange, der gerne vil afgive et organ, er det nogle færre.
Det er vel en typisk dansk holdning, at man hellere vil modtage et organ end være med til at afgive et organ.
Det er vel ret typisk.
Så jeg vil spørge: Hvordan kan vi få en større villighed?
Jeg tror, det her forslag kan være medvirkende til at få lidt større villighed, fordi jeg har da mødt nogle patienter, der siger: Hvorfor skrive et organdonortestamente og underskrive det, når det ikke har nogen gyldighed?
Det har det jo faktisk ikke, når situationen er sådan, at hvis en 50-årig kvinde med fire voksne døtre bliver hjernedød og bare én af de fire døtre siger nej til, at moderen skal afgive organer, som hun måske har ønsket, så respekterer lægerne jo denne enes ønske.
Der kan jeg sige: Hvorfor ikke tage hensyn til de tre andres ønske, hvis de har det modsatte synspunkt?
Men det er en meget, meget væsentlig problematik, som fru Dorte Bennedsen rejser, og den synes jeg at vi under udvalgsarbejdet til efteråret skal prøve at drøfte noget mere.
Vi har været inde på, om man på sygesikringskortet kunne skrive ja eller nej osv., men da vi så fik nogle beregninger fra ministeriet - jeg tror, det ville koste omkring 20-25 mio. kr., næsten lige så mange penge, som det vil koste med organtransplantationer - så var vi mange, der sagde: Det er nok en lidt for kostbar investering.
Men alt i alt: Tak for alle de bemærkninger der har været.
Dorte Bennedsen (S), 1999-05-20:
Hr. Jørgen Winther sagde her i sit indlæg, at der, hvor han sådan fornemmede måske i hvert fald kanten af en afvisning, det var fra Socialdemokratiet, og sagde så i øvrigt nogle pæne, nuancerede ord om mit indlæg.
Og der er jeg nødt til at sige til hr. Jørgen Winther, at jeg tror, hr. Jørgen Winther har forstået på mig, at jeg langt hen ad vejen er enig med ham i, at man skal respektere folks ønsker.
Men det, som er mit grundlæggende problem i denne sag, er, at, ja, vi kan selvfølgelig godt have en teoretisk diskussion om, hvorvidt man skal have lov til at testamentere sine penge til Kattens Værn og sofaen til sønnen, eller hvad pokker det handler om, undskyld, det må man ikke sige på talerstolen.
Jeg synes faktisk, det er væsentlig mere interessant, og det undrer mig lidt - det kan jeg ikke undlade at sige - at hr. Jørgen Winther som læge ikke er optaget af, hvordan vi sikrer og prøver at påvirke en holdning i befolkningen, der gør, at villigheden til at melde sig som donor bliver større.
Vi kan se på udviklingen i lægeverdenen; de kan mere, sikkerheden bliver bedre osv. osv.
Og selvfølgelig kan det være en interessant diskussion, og den vil jeg ikke afvise, og det har jeg heller ikke gjort i dag, om, hvorvidt mit ønske som donor skal respekteres, når jeg er død.
Men det bekymrer mig, at vi bruger krudt på den diskussion, også fordi al erfaring jo siger, at hver gang vi rejser det her problem, så synker villigheden, uanset hvor gode intentioner vi har med det, til at melde sig som organdonor. Og derfor er min pointe ikke, at det her er uinteressant, men det er i hvert fald ikke nær så interessant, som hvordan vi sikrer, at vi kan være med til at få en holdning i befolkningen, der over for folk med behov for organer siger: Ja, det er fornuftigt og rigtigt at melde sig som organdonor.
Og jeg må indrømme, at jeg synes, prioriteringen i det, hr. Jørgen Winther har gjort her i dag, overrasker mig.
Ikke fordi jeg ikke synes, det er vigtigt, at mit ønske - jeg har meldt mig til organdonorregistret - bliver overholdt.
Men jeg synes faktisk, der er ting, der er væsentlig, væsentlig vigtigere i de her sammenhænge.
Det handler om, at nogle folk, der ellers ikke har en chance for at overleve, kunne overleve, hvis vi som politikere var dygtige nok til at koncentrere os om at prøve at skaffe en holdning i befolkningen, der gjorde, at det blev rigtigt og legitimt og ordentligt at melde sig som donor.
Jeg synes faktisk, det er en meget, meget vigtigere diskussion, end om mine børn eventuelt ville omgøre mit ønske.
Jeg ville bande i min grav, hvis de gjorde det, men det er lidt uinteressant i forhold til, hvordan vi sikrer, at vi får organer nok til donation.
Anne Baastrup (SF), 1999-05-20:
De indlæg, der er kommet indtil nu, viser jo, at vi skal simpelt hen lægge tingene over til sundhedspolitikerne, når vi har nogle gode ambitioner. SF støtter naturligvis dette beslutningsforslag, og jeg skulle hilse og sige, at inde på mit kontor er der en stor stak af afvisninger fra justitsministeren hele vejen igennem med hensyn til, om vi overhovedet skal lave om på den måde, vi anbringer personer til afrusning på.
Jeg var på et tidspunkt på Station 1, hvor jeg var rundt
og kigge på forholdene
Det var i anledning af, at der var sket et dødsfald, og politiet syntes, jeg skulle tie stille og lære noget om, hvordan det er at sidde i vagtafdelingen og holde øje med berusere i detentionen. Man har skærme, der viser den enkelte detention, den enkelte celle, og de skærme er sort-hvide.
Det er jo utrolig belastende for politibetjenten, der ikke havde været opmærksom på det, og det er fuldstændig urimeligt, at vi placerer mennesker i en situation, hvor de rent faktisk kan dø.
Det er jeg meget glad for.
Det er godt, at Enhedslisten har smidt denne sag herind i Folketingssalen, og det er meget heldigt, at den er landet i Sundhedsudvalget, så vi kan få nogle andre politikere til at snakke om sagen end medlemmerne af Retsudvalget.
Søren Kolstrup (EL), 1999-05-20:
Den radikale ordfører var jo meget optaget af at levere også, hvad kan man sige, en kritik af den formelle opbygning af det her beslutningsforslag.
Jeg synes derfor, det kunne være interessant at høre, hvad den radikale ordfører mener om et par konkrete emner.
Kan den radikale ordfører bekræfte eller give tilsagn om, at det er en god idé, at elever og studerende får en bestemmelsesret, hvad angår arbejdsmiljø f.eks. i sikkerhedsudvalg?
Og hvis man mener fra radikal side, at man ikke skal starte i folkeskolen med det, skal man så have det f.eks. i gymnasium og på universiteter?
Det er det ene.
Det andet: Mener Det Radikale Venstres ordfører, at man primært skal satse på at fastholde de nuværende bestyrelser, eller kunne det være en idé også i relation til indlæringen, som fru Elisabeth Arnold var optaget af, at give folk noget mere bestemmelsesret, hvad angår indflydelse på undervisningens tilrettelæggelse m.m., f.eks. gennem elevråd?
Margrete Auken (SF), 1999-05-20:
Jeg vil godt sige, at jeg udtrykkeligt sagde, at det forslag, der lå, ikke havde noget med det her at gøre.
Jeg sagde, at det eneste, der ville batte noget - der ville batte noget - hvis man vil have flere organer, er det forslag, jeg kender derfra.
Jeg har ikke sagt, at Dansk Folkeparti har fremsat det for at få flere organer.
Deres kynisme eller afstumpethed, eller hvad man nu vil kalde det,
ligger et andet sted.
Jeg har ikke sagt, det var derfor - bare for at vi kan få stoppet den del af debatten.
Jeg har sagt, at det eneste, der ville hjælpe noget i den diskussion, det var det.
Det er en helt anden sag.
Jørgen Winther (V), 1999-05-20:
Jeg har været så mange år i Folketinget, at jeg kan huske fru Margrete Aukens tidligere debatindlæg, og jeg kan huske, at de somme tider har været meget følelsesladede, men jeg vil gerne appellere til, at vi diskuterer det, sagen drejer sig om.
At fru Margrete Auken nu siger og næsten påstår, at der er et parti i Folketinget, der kom med et forslag om at fjerne fartgrænser med henblik på måske at få flere organdonorer, den debat vil jeg gerne appellere til at vi holder helt ude af denne sammenhæng.
Det her er et forslag, der går på, at når nogle mennesker har tilkendegivet, at de gerne vil afgive et organ, når de er hjernedøde, skal det være sådan, at det bliver respekteret.
Det har ikke noget med fartgrænser eller noget som helst at gøre, og jeg synes altså, det er at få debatten ned på et niveau, som jeg synes er meget, meget ærgerligt.
Jeg vil gerne appellere til, at vi har en sober debat om det forslag her.
Holger Graversen (S), 1999-05-20:
Jeg er fuldstændig enig med den tidligere taler, og i hvert fald kan det ikke være min skyld, at reglerne ikke overholdes her i salen.
Måske skulle hr. Kim Behnke tale med sin lillebror om sagen plus med alle de andre, der står og ryger dernede.
Jeg mener i øvrigt, at uanset hvad vi nu vedtager til efteråret om opstramninger, er vi også nødt til herfra at vise et godt eksempel.
Det vil jeg i hvert fald gerne være med til at arbejde for.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-05-20:
På det her meget sene tidspunkt er det sådan set et deja-vu.
Vi har jo oplevet det før.
Vi har oplevet før, at man har sagt akkurat det samme.
Man har koncentreret sig om noget så utrolig snævert som Grebningen, hvad der jo kan være stort nok i visse menneskers forståelse.
Jeg ved, at man i hovedsamarbejdsudvalget i Folketinget har behandlet det spørgsmål, og det er faktisk ikke tilladt at ryge dér, hvor hr. Kim Behnke sidder.
Så det er bare et spørgsmål om at tage det op i hovedsamarbejdsudvalget igen, få smækket nogle skilte op derude og få folk gjort opmærksom på, at man går ind ved siden af og ryger.
Men jeg vil bede om, at vi prøver at løfte debatten lidt højere op, sådan at vi tager os af det, der hedder folkesundhed i stedet for, og så klarer det med hovedsamarbejdsudvalget, som skal klares af herinde.
Kim Behnke (FP), 1999-05-20:
Jeg må sige til hr. Graversen, at jeg var i Folketinget, da den lov blev vedtaget i 1995.
Jeg så, at der her langs med Folketingssalen blev opsat klistermærker, og at askebægrene blev fjernet.
Men der gik ikke længere end til det første møde, hvor politikere fra forskellige partier mødte op med høj cigarføring og erklærede, at det agtede de sandelig ikke at overholde.
Mit spørgsmål er: Hvor er min frihed, når end ikke Folketinget respekterer det, der blev vedtaget i 1995?
Jeg kan ikke se, at man kan erklære, at den lovgivning var en succes,
når end ikke folketingsmedlemmerne er parat til at overholde den.
Holger Graversen (S), 1999-05-20:
Jeg må tilstå over for hr. Kim Behnke, at det jo nok var en fejl, da vi vedtog loven i 1995, ikke at helt gøre det klart, om Folketinget var omfattet eller ikke var omfattet.
Der var lidt diskussion om det.
Det kommer an på, hvordan man omfatter det.
Hvis man opfatter Folketinget som en statsejendom, som en statslig arbejdsplads, hvad man med nogen ret kan gøre, så bør man overholde de samme regler her.
Jeg mener også, vi har nogle regler på området i Folketinget, altså f.eks. i udvalgene.
Kim Behnke (FP), 1999-05-20:
Hr. Graversen var meget hurtig til at erklære, at den lov, der blev vedtaget i 1995 vedrørende forbud mod at ryge i statens lokaler, har virket.
Må jeg spørge hr. Graversen: Hvordan kan det så være, at der fortsat ryges i Folketingssalen?
Tove Videbæk (KRF), 1999-05-20:
Dette forslag indeholder gode intentioner og vigtige forslag.
Ideen med at sikre elever og studerende rettigheder kan jeg helt tilslutte mig, men spørgsmålet er for mig, om der er behov for at sikre denne gruppe rettigheder gennem lovgivning.
Kan det ikke gøres på anden måde end gennem lovgivning?
Vedrørende bemærkningerne om indflydelsen: Kristeligt Folkeparti mener, at de studerende har indflydelse på skolen og i hverdagen, men man kan selvfølgelig altid diskutere graden af indflydelse.
For nylig har vi behandlet en ny universitetslov, hvorigennem der sikres studerende på videregående uddannelser mere indflydelse.
Det efterlader derfor kun spørgsmålet om øget indflydelse til studerende på ungdomsuddannelserne, og her er jeg enig i, at de unge måske har for lidt indflydelse.
Vedrørende stormøder: Tanken om at holde stormøder må jeg afvise.
De er efter min opfattelse ikke demokratiske.
Jeg holder af det repræsentative demokrati, også på skolerne, og stormøder minder mig alt for meget om noget, som vi allerhelst vil glemme.
Vedrørende klassens time:
Ideen om at genindføre klassens time er for så vidt god.
Det er dog vigtigt, at der er mulighed for, at en lærer kan være til stede, men klassen skal selvfølgelig også have mulighed for at snakke sammen, uden at der er en lærer til stede.
Men klassens time mener jeg helt ærligt ikke skal sikres ved, at der indføres grundlæggende rettigheder for elever og studerende ved lov.
Det kan sikkert gøres mindre bombastisk.
Så er der de 6 m3 pr. person: Her er et godt eksempel på et område, som allerede er reguleret via andre tiltag end lovgivning, og der kan naturligvis ikke herske tvivl om, at skolerne skal overholde dette bygningsreglement.
Og så er der de ordentlige fysiske rammer:
Selvfølgelig skal de studerende have ordentlige fysiske rammer, og dér er det et problem, at mange folkeskoler i dag er i så elendig en stand, at de er sundhedsfarlige, men dette område tager andre lovforslag om de studerendes arbejdsmiljø fat på.
Derudover er der i øget omfang behov for gruppelokaler
og edb-udstyr på alle skoler.
Undervisningsformen lægger i dag op til mere gruppearbejde, men de fysiske rammer er ikke indrettet til en sådan undervisningsform, og det er naturligvis et problem, som jeg dog mener der er taget hul på løsningen af.
Vedrørende tidssvarende undervisningsmateriale
: Der findes meget slidt og forældet undervisningsmateriale i folkeskolen og i ungdomsuddannelserne, og det går ud over kvaliteten i undervisningen.
Det er jeg til dels enig i.
Vedrørende gratis uddannelse
: Økonomi må aldrig være en hindring for at tage en uddannelse eller for at få det fulde udbytte af den.
Jeg er derfor enig i, at undervisningsmaterialet skal være gratis i folkeskolen og i ungdomsuddannelserne, men når man starter på de videregående uddannelser, er man som regel fyldt 18 år og er derfor SU-berettiget.
Derfor mener vi, det er helt i orden, at man selv betaler undervisningsmaterialerne, når man når dertil.
Søren Kolstrup (EL), 1999-05-20:
Hr. Tom Behnke mente, at verden var blevet meget bedre med hensyn til arbejdsmiljøet.
Men når man kan konstatere, at der rent faktisk er blevet
flere allergiproblemer, at der også nogle steder er blevet flere udluftningsproblemer bl.a. på grund af nye materialer, er det så ikke nogle forhold, som hr. Tom Behnke mener det kan være værdifuldt at rette op på, ja, måske give folk direkte indflydelse på?
Og er det ikke en forudsætning for, at man kan foretage en god indlæring - for nu at tale også i hr. Tom Behnkes sprog - en rigtig god indlæring?
Søren Kolstrup (EL), 1999-05-20:
Det tilkommer jo ikke mig at belære en radikal ordfører, men jeg må dog konstatere, at de pædagogiske råd f.eks. på skolerne, det, man i gamle dage kaldte lærerråd, faktisk fik mindre formel indflydelse, da vi fik de her ændringer i slutningen af 1980'erne.
Det beklager vi, for vi hører til den gruppe i samfundet, der mener, at vi skal styrke arbejdspladsdemokratiet.
Det kan vi ikke diskutere.
Det er et faktum.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-05-20:
Enhedslisten synes at mene, at hvis flere får indflydelse på et område, er der et demokratitab.
Jeg er ikke enig i den betragtning.
Demokrati er ikke et nulsumsspil.
Her er der tale om et plusspil.
Der er flere, der får indflydelse på det samme.
Det synes jeg er udmærket.
Anni Svanholt (SF), 1999-05-20:
I SF synes vi, at det er godt, at der nu igen bliver sat fokus på sikringen af røgfri miljøer, ikke mindst her i huset, hvor der, siden Folketinget vedtog loven om røgfri miljøer, ganske langsomt har indsneget sig mere og mere røg i de mødelokaler, som Folketinget vedtog skulle være røgfri.
Det synes vi er helt uacceptabelt.
Det kan ikke være sådan, at man faktisk skal forhandle sig til et røgfrit miljø eller man skal kæmpe for at få et røgfrit miljø, når reglerne er sådan. Vi mener i øvrigt, at det må være en ret som ikkeryger at kunne arbejde og opholde sig i røgfri miljøer, også sammen med andre, uden ufrivilligt at blive påført en alvorlig sundhedsrisiko i form af passiv rygning.
Det handler om livskvalitet i dagligdagen, og derfor synes vi også, at Folketinget både skal tage sundhedsrisikoen og egen lovgivning alvorligt og sikre, at loven efterleves.
Resultatet blev dengang, at amter og kommuner blev pålagt at vedtage en politik for røgfri miljøer, og der var store forventninger til, at det ville amter og kommuner til punkt og prikke leve op til.
Situationen er desværre her 4 år efter en ganske anden.
Der er ikke konsekvent indført en politik for røgfri miljøer, og de regler, der er, efterleves ikke.
Derfor er der brug for nye initiativer, og det hilser vi velkommen.
I 1995, da loven blev vedtaget, var der allerede mange gode grunde til at sikre røgfri miljøer, og dokumentationen af de sundhedsskadelige virkninger af passiv rygning var meget omfattende.
I dag er der kommet endnu mere dokumentation, der påviser den sundhedsmæssige risiko ved både aktiv og passiv rygning.
Børn er en særlig sårbar og udsat gruppe, der har krav på at blive beskyttet mod forurenende stoffer, for røg indeholder en række særdeles stærkt forurenende stoffer.
Røg er årsag til både tab af menneskeliv og livskvalitet, og samfundet påføres også meget store udgifter.
Der er altså i høj grad en sundhedsmæssig og forebyggende gevinst ved at undgå rygning, også passiv rygning.
Det har meget stor betydning for den enkeltes velbefindende og sundhedstilstand, og endelig kunne samfundet spare en masse penge, hvis disse sygdomme som følge af passiv rygning kunne forebygges.
Her er altså tale om, at man kan få utrolig meget sundhed for meget små penge.
Så vi støtter derfor de intentioner, der er i det her forslag, så der også indføres de samme regler for kommuner og amter, som gælder for staten og i det hele taget offentligt støttede institutioner og transportmidler, uanset
udlicitering
Der skal være en klar adskillelse.
I transportmidler, hvor der ikke kan foretages en sådan opdeling af ikkerygere og rygere, f.eks. busser, skal der være røgfrit, det er klart.
Men jeg vil også sige, at vi ikke er tilhængere af, som forslaget også indebærer, et fuldstændig røgfrit hospital og røgfri institutioner år 2001.
Vi mener, at der skal være mulighed for, at f.eks. den person, som har meget kort tid tilbage og altid har været ryger, skal have den mulighed, men vi vil gå meget langt for at sikre røgfri miljøer i god overensstemmelse med de intentioner, der er i forslaget.