Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-12-17:
Lad mig starte med at tage udgangspunkt i den debat, der netop har været om de sindslidendes vilkår.
til finansloven for 1998, hvor vi ønsker afsat flere penge til dette område, er det selvfølgelig ikke, fordi vi ønsker, som hr. Peter Duetoft var lidt inde på, at vi vil smide gode penge efter dårlige, og at rammerne ikke skal være på plads, men så er det jo netop, fordi vi tror, at der skal flere midler til dette område for at skabe de rammer, der er gode og nødvendige for de sindslidende og for de psykisk syge.
Det er jo klart, at det vil være midler, der så vil stå klar til eventuelle aftaler også med amterne om en forbedret indsats, og derfor håber vi selvfølgelig stadig væk, selv om det er et andet beløb end det, Enhedslisten har afsat, at det vil kunne blive vedtaget.
Men vi frygter selvfølgelig for, at det ikke sker.
Ellers vil jeg sige, at finansloven jo nu snart er ved at være ved målstregen, og efter fremsættelsen i august er det nu nok sidste gang, vi har haft en procedure præcis som den, vi har haft her i efteråret.
Den nye procedure, som skal være på plads næste år, vil jo give en førstebehandling langt hurtigere efter fremsættelsen af regeringens forslag til finanslov i august måned, og det er nok godt nok, at vi får sådan en første principiel debat, en førstebehandling, ret hurtigt efter fremsættelsen, frem for at det kun er i pressen, der kommer bemærkninger til finansministerens forslag til finanslov; så det ser vi frem til.
Finansloven er altså ved at være på plads, og vi står nu her ved tredjebehandlingen og skal diskutere ændringsforslag i dag og så diskutere selve finansloven i hovedtræk i morgen, selv om man nok, når man har hørt debatten her i dag, skulle tro, at en del af ordførerne har forvekslet torsdag med onsdag.
Finansloven er overordnet set for Dansk Folkeparti at se
ikke en god finanslov.
Der er nogle ting, som burde være anderledes, og vi har forsøgt i vores ændringsforslag at skitsere en mulig vej at gå og skitsere nogle af de ændringer og nogle af de prioriteringer, som vi har i Dansk Folkeparti.
Det er klart, at de ændringsforslag, vi har fremsat, er et pluk igennem finansloven for at markere, hvor vi ønsker at prioritere, og for at markere, hvor vi ønsker at finde besparelser.
Det er klart, at det ville have været muligt for os at komme med flere ændringsforslag, men det er jo også lige så klart, at vi har været bekendt med, da vi udarbejdede ændringsforslagene, at der ville ligge aftaler på bordet i dag, der gør, at det er sikkert som amen i kirken, stort set sikkert som amen i kirken, hvad der bliver vedtaget, og hvad der ikke bliver vedtaget.
Men når vi overordnet set ikke synes, det er en god finanslov, er det af to grunde, dels fordi vi ikke mener, at finansloven er udtryk for den tilbageholdenhed i statens udgiftspolitik, som er nødvendig for at få de danske statsfinanser på rette kurs, og dels fordi vi ikke mener, at finansloven er udtryk for den nødvendige prioritering af statens udgifter, som vi kunne ønske os. Vi tror på, efter de meldinger der er kommet, at det vil være muligt at få Folketingets flertal overbevist om, at der skal prioriteres anderledes.
Men vi tror dog omvendt ikke, det vil være muligt at få overbevist Folketingets flertal før på den anden side af et folketingsvalg. Så vi ønsker altså at foretage nogle gevaldige prioriteringer.
Vi kan se inden for de seneste år, at indtægterne til staten er steget markant, men vi kan desværre også se, at udgifterne er steget stort set lige så markant.
Det er jo det, der gør, at man på trods af det konjunkturopsving, der har været, ikke har fået bugt med de grundlæggende problemer, der er med dansk økonomi.
Samfundsøkonomien går godt, statsøkonomien går mindre godt.
Det er jo i opgangstider, man skal tage fat om de konjunkturproblemer, der er, og det mener vi ikke regeringen har taget initiativ til.
Vi mener, som jeg også vil komme tilbage til under morgendagens debat, at der i gevaldig grad er behov for både arbejdsmarkedsreformer og reformer af voksen- og efteruddannelsesområdet og dagpengeområdet, og vi mener som sagt, at chancen for at tage fat i nogle af de store klumper, som der bør tages fat på, netop har været der i de seneste år.
Men vi frygter, at chancen forpasses, hvis vi får konjunkturnedgang og man ikke har taget fat på det.
Vi ønsker altså, at der skal ske nogle gevaldige besparelser på de offentlige budgetter, og vi ønsker en anden målretning af de offentlige midler.
De målsætninger afspejler sig som sagt i vores ændringsforslag til finansloven for 1998.
Besparelserne er efter vores opfattelse realistiske.
Det er jo selvfølgelig en politisk vurdering, man kan være uenig i, men vi mener, vi har fundet realistiske muligheder for at spare på statens budget.
Udlændingeområdet er selvsagt et af de områder, hvor vi ønsker, at sparekniven skal svinges.
Samlet har vi angivet besparelsesmuligheder i ændringsforslaget til finansloven på godt 3 mia. kr., og vi mener, at hvis vi ser det i forhold til den samlede offentlige udgift, altså også amter og kommuners udgifter medregnet til det, vi har beregnet det til, 29,8 mia. kr. brutto, så mener vi faktisk, at det er et forholdsvis lille beløb, vi angiver som besparelsesmulighed.
Ulandsbistanden er et af de andre områder, hvor vi mener, der kan foretages besparelser.
Der er nogle, der har peget på, om det ikke er forkert både at foretage besparelser i udgifter til flygtninge og integration af udlændinge i det hele taget i Danmark, samtidig med at man ønsker at spare på ulandsbistanden.
Det mener vi ikke.
Danmarks bistand udregnes jo i forholdet til bruttonationalindkomsten og er derfor støt og roligt steget, uanset at man ikke procentvis har øget den danske bistand inden for de sidste år.
Men vi mener, at det tal, man er nået frem til, er mere eller mindre tilfældigt.
Vi har så markeret et beløb, der når frem til 2,88 mia.
Vi foreslår altså ikke i ændringsforslagene, at den statslige ulandsbistand skal afskaffes; vi ønsker den nedsat.
Det mener vi er helt forsvarligt.
Når vi ser på vores nabolande og ser på, hvordan andre lande i verden yder ulandsbistand, er det helt forsvarligt at foreslå de besparelser, som vi har gjort. Kulturområdet er et andet område, hvor Dansk Folkepari ganske rigtigt, som det også har været nævnt, ønsker at foretage besparelser.
Der har vi ønsket besparelser primært i den direkte driftsstøtte, som ydes på kulturområdet, og det er, fordi vi ønsker en større sammenhæng mellem de faktiske udgifter inden for kulturområdet og så brugernes betaling.
Jeg må egentlig sige, at det er ret fantastisk også at høre hr. Peter Duetoft i dag sige, at dansk kultur ikke kan klare sig uden statslig understøttelse.
Der er jo ikke grænser for, hvor meget man ser, at dansk kultur kan klare sig, når det drejer sig om at lukke fremmede ind i vort land.
Så er der jo ikke grænser for, hvor stærk den danske kultur er.
Der er intet som helst, får vi at vide, der kan slå den danske kultur omkuld.
Men fjerner man en vis del af den danske statsunderstøttelse fra den danske kultur, får vi lige pludselig at vide, at den danske kultur fuldstændig står for fald.
Det hænger ganske enkelt ikke sammen efter vores opfattelse.
Selvfølgelig kan vi nedsætte den statslige omkostning til kulturdriftsstøtte og så sige, at der skal være en større sammenhæng mellem, hvad man skal betale, og de faktiske omkostninger. Jeg troede også, det var noget af det, der lå i det oplæg, der i hvert fald kom frem i pressen fra kulturministerens side for nylig, hvor der lå det forslag, at der skulle være en vis brugerbetaling på bibliotekerne.
Det synes jeg kunne være en ganske glimrende idé, men jeg ved i øvrigt ikke, hvad der er blevet af det forslag.
Et andet besparelsesområde, vi har, er på områderne Grønland og Færøerne.
Vi har markeret i vores tekst, at vi har fundet det helt naturligt, at den danske stat har ydet kapital til Grønland og Færøerne, for det har været berettiget, men vi mener også, at i takt med den stadig større selvstændiggørelse, der sker af Grønland og Færøerne, må det være rimeligt at sige, at de i højere grad skal klare sig selv økonomisk, hvorfor vi foreslår besparelser på de områder.
Vi ønsker også besparelser på udgifterne til børnechecken, og det har vi markeret ved, at vi har angivet to muligheder for at foretage besparelser på børnechecken, som jo i finanslovforslaget for 1998 er markeret som et udgiftsområde på 10 mia. kr.
Vi har foreslået besparelser på 2 mia. kr. på børnecheck enten ved, at man gør børnechecken indtægtsbestemt, således at de personer, som tjener mest, ikke fremover skal modtage en skattefri check fra det offentlige, eller ved, at der kun gives børnecheck til en families to første børn.
Vi vil medvirke til at gennemføre den af modellerne, som kan vinde tilslutning.
Herudover har vi med vores ændringsforslag markeret, at vi finder, at der kan spares penge inden for den statslige administration.
Jeg ved godt, at det i manges øjne næsten er et fyord at sige, at man kan spare på administrationen, men vi mener altså, at det er politisk muligt, også når vi ser på de øgede administrationsudgifter, der har været i den nuværende regerings embedsperiode.
Herudover stiller vi ændringsforslag inden for DSB-området, hvor vi mener, at statsvirksomhederne her i højere grad må klare sig gennem god service og tog til tiden.
Jeg ved ikke, om det vil være muligt, men vi tror, det vil være muligt, hvis der kommer lidt andre - lad os sige det populært - boller på suppen i DSB, så de i højere grad formår at tiltrække kunder på god service og tog til tiden frem for støtte fra den danske statskasse.
Alt i alt angiver vi i vores ændringsforslag besparelser for ca. 19 mia. kr., og en del af de penge ønsker vi så at udnytte igen.
Vi har angivet, at vi ønsker at tilbageføre midler til Den Sociale Pensionsfond på 6,4 mia. kr., fordi vi i lighed med visse andre partier mener, at den overførsel, der sker, er i strid med den lovgivning, der er for Den Sociale Pensionsfond, og at vi derfor som et ansvarligt parti bliver nødt til at tilbageføre de midler, som staten tager fra Den Sociale Pensionsfond ud over, hvad selve loven for Den Sociale Pensionsfond muliggør.
Vi har også foreslået øgede midler anvendt til en forhøjelse af folkepensionen, til bedre forhold for de handicappede, til bedre forhold for svage og ensomme ældre samt bedre forhold, som vi også lige har været inde i en kort diskussion om, for de psykisk syge.
Alt i alt har vi markeret yderligere indtægter eller færre udgifter til statskassen på ca. 10,5 mia. kr.
, hvorefter vores samlede ændringsforslag, såfremt de bliver vedtaget, vil medføre en forbedring af statens saldo på lige knap 9 mia. kr. Med hensyn til nogle af de ændringsforslag, der er stillet af andre partier, skal jeg bare kort gøre rede for, at en del af de delaftaler, der er indgået eksempelvis om øgede ressourcer til domstole, kriminalforsorg og politi, kan vi naturligvis støtte.
Vi vil også kunne støtte eksempelvis aftalen med V, K og CD om ændringer inden for afskrivningsperioden for goodwill.
Derimod er der andre dele af de delaftaler, regeringen
har lavet specielt med SF, som vi ikke er glade for, bl.a. de nye afgifter, som bliver indført på forskellige områder; dem tager vi afstand fra. Jeg vil gerne bekræfte det, fru Pia Gjellerup sagde ret tidligt i debatten, nemlig at Dansk Folkeparti sikkert ville støtte mange af de ændringsforslag, der er stillet af V og K.
Det er fuldstændig korrekt, for vi mener, at mange af de ændringsforslag, der er stillet af Venstre og De Konservative, markerer viljen til at foretage nogle af de reformer, som vi mener er nødvendige.
Samtidig vil vi selvfølgelig også gerne være med til ad den vej at markere, at der er et alternativ til den nuværende regering.
Derfor og også af de politiske årsager, som jeg har sagt her, kan vi altså støtte en meget stor del af de ændringsforslag, der er stillet af Venstre og De Konservative.
Fra Enhedslisten foreligger der jo også en række ændringsforslag, og mange af dem kan vi naturligvis ikke støtte, men jeg vil markere, at der er enkelte af dem, vi vil støtte under afstemningen her senere i dag.
Det drejer sig bl.a. om forslaget om at forhøje hædersgaver, som vi jo tidligere også har markeret i Folketinget at vi støtter.
Det gør vi selvfølgelig også i dag.
Det drejer sig eksempelvis om en merbevilling i anledning af Boneloc-skandalen, som vi også tidligere har markeret i Folketingssalen at vi mener har været for ringe.
Så vil jeg give en stemmeforklaring til det forslag, som er stillet om stipendier, som Enhedslisten mener skal udbetales uafhængig af forældrenes indkomst, når man er over 18 år og udeboende.
Den første del af forslaget har vi egentlig meget sympati for, men det er indeholdt i forslaget, at der skal udbetales et ekstrabeløb ud over de normale børnepenge på 1.000 kr. til studerende, der har børn, og på den baggrund kan vi ikke støtte forslaget.
Den første del af forslaget støtter vi, idet vi støtter, at unge over 18 år skal behandles ens uanset forældrenes indkomst, men den sidste del gør altså, at vi ikke kan støtte det samlede forslag.
Endelig vil jeg sige til de ændringsforslag, der foreligger om afskaffelse af partistøtten, at vi mener i Dansk Folkeparti, at det er på tide, at Folketingets partier tager hele partistøtteloven op til revision.
Der kører en debat i medierne for øjeblikket om partistøttens anvendelsesmuligheder, og vi synes, at den debat til fulde viser, at med det niveau, partistøtten har nået, er staten simpelt hen blevet alt for gavmild over for de politiske partier, og derfor mener vi, at hele det område bør tages op til revision.