Jens Vibjerg (V), 2001-04-20:
Indledningsvis vil jeg sige, at jeg synes, det er godt, at SF har taget initiativ til denne forespørgsel om aktivering.
Jeg vil godt lægge ud med, at som et af partierne bag arbejdsmarkedsreformen tager vi selvfølgelig et medansvar for indholdet, og vi er derfor også villige til at løse de problemer, vi nu står over for.
Men det er jo ikke en tilfældighed, at vi står her i dag.
Det er nok ikke engang bare, fordi der er et folketingsvalg i farvandet.
Nej, vi er her i dag, fordi der er alvorlige problemer med den aktiveringspolitik, vi på vegne af befolkningen bruger milliarder af kroner på.
Jeg har i dag med glæde noteret mig, at ministeren ikke bare har lyttet til vore konstruktive forslag, men også er ved at tage nogle af dem til sig.
Vi står over for to alvorlige problemer.
For det første edb-systemet Amanda, et problem, der udspringer af manglende og dårlig ledelse, og dernæst et mere strukturelt problem, nemlig den måde, vi driver aktiveringspolitik på i det hele taget.
Problemerne kommer dels til udtryk i, at de lediges ret til aktivering i 75 pct. af aktivperioden ikke opfyldes, dels i at aktivering kun resulterer i, at ca. en sjettedel af de aktiverede kommer i varig beskæftigelse.
Amanda
har vi diskuteret længe, og jeg skal ikke her gennemgå sagen fra start til slut, men bare gøre
opmærksom på, at problemerne startede helt tilbage i 1997 med forsinkelser og yderligere budgetbevillinger.
Årsagen til de skuffende resultater med hensyn til selve aktiveringen er først og fremmest, at man beder kursusproducenterne om at lave det forkerte.
De bliver nemlig aflønnet efter, hvor mange ledige der er på kursus i systemet, og ikke efter, om de ledige bliver sat i beskæftigelse.
Det svarer næsten til, at man betaler en snedker for den mængde høvlspåner, han efterlader, og det skal der efter Venstres mening laves om på.
Vi skal bede dem, der skal formidle arbejde, om netop at formidle arbejde, og derfor skal opgaverne udbydes på resultatkontrakter, hvor aflønningen afhænger af, hvor mange ledige der kommer i ordinær beskæftigelse. Jeg vil for at illustrere problemet citere René Bømler, som i Jyllands-Posten den 2. marts 2001 siger følgende om sit møde med aktiveringssystemet: »Der er mange venlige og velmenende mennesker imellem dem, men humlen er, at når jeg er færdig med min aktivering, står jeg stadig uden job, men alle de ansatte i aktiveringsindustrien har stadig deres.
Jeg var sådan set bare en kunde.«
René Bømler sætter her fingeren på problemets kerne, nemlig at der ikke er en naturlig sammenhæng mellem det, vi gerne vil have systemet til at gøre, altså at sætte folk i arbejde, og det, systemet rent faktisk bliver belønnet for, nemlig at afholde kurser.
For dem, der afholder kurser, er det ikke noget problem, at folk som René Bømler ikke kommer i arbejde.
Venstre er som sagt med i forliget om arbejdsmarkedsreformen og vil derfor gerne bidrage til i samarbejde med arbejdsministeren at finde en løsning hurtigst muligt.
Arbejdsministeren har lagt an til en dialog og idéudvikling om aktiveringsindsatsen, og den deltager vi gerne i, selv om vi da synes, det allerede står rimelig klart, hvad problemet er, og i hvilken retning man skal gå for at finde en løsning.
Mine øjne faldt specielt på punktet øget regional handlefrihed med vægt på resultater, som kan findes på partiets hjemmeside.
Hvis man ser nærmere på dette punkt, kan man nemlig læse følgende: »Målet er en aftalestyring, hvor AF/a-kasserne belønnes/straffes ud fra tilfredsheden hos de reelle brugere, de arbejdsløse og virksomhederne, og ud fra evnen til at hjælpe alle arbejdsløse i arbejde.« Hvis man vælger at tolke tilfredshed hos arbejdsløse og virksomheder som udtryk for, om AF eller andre aktører har skaffet arbejde til den ledige eller ej, er der ræson i forslaget.
Derfra er der for så vidt ikke så langt til vores forslag om at sikre målsætningen om ordinær og varig beskæftigelse ved hjælp af udbud af kursusvirksomhed og resultatkontrakt, og det bliver en interessant debat.
Arbejdsministeren har været noget længe om at se behovene for ændringer, men nu har ministeren jo erkendt behovet for nytænkning, og denne udstrakte hånd tager vi gerne imod i Venstre med henblik på at finde den optimale fremtidige model til løsning af de problemer, vi har i arbejdsmarkedspolitikken.
Jeg skal slutte med at sige, at vi ikke kan støtte SF's forslag til vedtagelse.
Vi skal have en fordomsfri debat, vi skal ikke starte med at lave en facitliste.