Anne-Marie Meldgaard (S), 2001-04-19:
Loven om ligelønnen er netop blevet 25 år, og jeg er ikke et sekund i tvivl om, at den har fungeret på en række områder, men ikke godt nok.
I Socialdemokratiet vil vi ikke finde os i, at der ikke er reel ligeløn mellem mænd og kvinder.
Det er beskæmmende, at det, i de 25 år ligelønsloven har eksisteret, har været nødvendigt at rejse en række ligelønssager, som arbejdstagerne heldigvis har vundet langt hen ad vejen.
Hvem husker ikke den skelsættende dom i Danfoss-sagen for 10 år siden?
Kravet om gennemskuelig lønfastsættelse blev allerede indarbejdet i loven i 1992, men lige meget har det hjulpet.
Der dukker til stadighed sager op, hvor der er problemer omkring løndannelsen mellem mænd og kvinder.
En af årsagerne er, at der i dag ikke findes et effektivt redskab til at holde øje med, om loven overholdes.
Og et egentligt lønpoliti er der vel ingen, der kunne forestille sig, at vi skulle indføre.
Jeg synes, det er utroligt, at arbejdsgiverne ikke af sig selv kan finde ud af, at ligelønsloven skal overholdes, og det er endnu mere grotesk, at det er nødvendigt at lovgive yderligere på området for at sikre, at der også er reel ligeløn på arbejdsmarkedet.
I Socialdemokratiet opfatter vi dette lovforslag som en stor landvinding for lønmodtagerne, ja, faktisk to, da lovforslaget falder i to dele.
For det første bliver der udstedt et lodret forbud mod, at arbejdsgiverne i såkaldte fortrolighedsklausuler forbyder deres ansatte at tale med andre om deres løn.
At det er nødvendigt at ulovliggøre disse fortrolighedsklausuler endda med tilbagevirkende kraft er ret pinligt, men åbenbart nødvendigt.
Så jeg er meget tilfreds med, at arbejdstagerne fremover kan oplyse om egne lønforhold til hvem som helst.
Anden del af forslaget skal ses i direkte forlængelse
af, at det ofte har været meget svært at rejse og føre bevis i ligelønssager på grund af manglende åbenhed om lønoplysninger i virksomhederne.
Det problem håber jeg vi får løst med lovforslaget, men viser det sig, at det ikke er tilstrækkeligt, og at det ikke medfører den gennemskuelighed, som vi forventer, er Socialdemokratiet parat til at se på sagen en gang til, for vi vil, som jeg allerede har sagt én gang, ikke finde os i, at der ikke er reel ligeløn på arbejdsmarkedet.
Det pålægges arbejdsgiverne at udlevere lønoplysninger til belysning af ligelønsforhold, hvis han bliver bedt om det, og arbejdsgiveren skal stille en kønsopdelt lønstatistik for hele virksomheden til rådighed, og der skal samtidig redegøres for de relevante kriterier for lønfastsættelsen.
Det er værd at bemærke, at virksomheden skal ud med lønoplysningerne, hvad enten det er en ansat, en tillidsrepræsentant, en faglig organisation med mindst ét medlem ansat i virksomheden eller Ligestillingsnævnet, der forlanger at få dem.
Der er i nogle af de høringssvar, vi har modtaget, rejst spørgsmål om specielt Klagenævnets kompetence med links til ligestillingsloven, og det er måske forståeligt nok.
Og jeg er overbevist om, at er der problemer her, så løser de sig under udvalgsbehandlingen.
Socialdemokratiet er i hvert fald indstillet på at presse på, hvis der opstår problemer i den retning. Så langt så godt, men træerne gror jo som regel ikke ind i himlen, heller ikke i dette lovforslag, hvor der er indarbejdet begrænsninger, som fritager små virksomheder med under 10 ansatte for at være omfattet af loven.
Det burde ikke være nødvendigt. Spørgsmålet om, at lønstatistikken ikke må vise oplysninger for grupper med mindre end fem medarbejdere, kan være endnu mere problematisk, og det skal der måske nok ses lidt nærmere på, i takt med at det bliver mere og mere almindeligt at indføre Ny Løn også i den offentlige sektor.
Men lad os nu diskutere det efterfølgende.
Afslutningsvis vil jeg sige, at jeg forventer, at lovstramningen viser sig at være det redskab, der skal til, for at vi langt om længe kan tale om reel ligestilling på lønområdet mellem mænd og kvinder, der udfører arbejde af samme værdi.
Socialdemokratiet kan støtte forslaget.