runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Mit svar gik på, at de nu ikke har spillet en rolle, hvad angår L 94.
De kom desværre til at spille en rolle bl.a. i forbindelse med et spørgsmål stillet hernede, og jeg har været den første til at betale for den fejl.
Jeg er indrettet på den måde, at vi kan have mange politiske uenigheder, men fakta skal være på plads, og det irriterer mig grusomt, når de ikke er det, så det var jeg den første til at erkende, og så snart jeg fandt ud af, at jeg havde fået nogle forkerte tal, gik jeg straks ud med den oplysning.
Jeg har orienteret udvalget, og jeg har orienteret pressen om, at der var sket den her beklagelige fejl, for det kan vi selvfølgelig ikke have.
Vi skal have et ordentligt faktuelt grundlag at diskutere politik ud fra, uanset hvor uenige vi så er.
Bjørn Medom Nielsen (S), 2006-04-26:
Ikke desto mindre brugte ministeren i spørgetimen forrige onsdag præcis det argument, at antallet af børn, som igennem længere tid opholdt sig på asylcentrene, og som var børn af afviste asylansøgere, kun var 5.
Det var altså ikke det tal, som var blevet omtalt umiddelbart i pressen, hvor der var nævnt flere hundrede, men ministeren kunne altså komme og sige, at det kun var 5.
Så ministeren har altså selv brugt argumentationen, at det er færre, end vi havde regnet med, og der er ingen tvivl om, at når vi står over for at skulle løse en opgave, så er volumen da selvfølgelig en ting, der indgår i, i hvilken grad vi skal gøre et eller andet.
Derfor vil jeg spørge ministeren: Jamen har boligforholdene ikke betydning og er vigtige, når så mange børn skal leve sammen med voksne?
Boligforholdene er ikke med i L 94, ikke på anden måde end at de skal være bedre.
Der sker noget, Dansk Røde Kors gør nogle ting, men der er ikke nogen mål på.
Der er ikke noget om antallet af kvadratmeter, der er ikke noget om antallet af rum, der er ikke noget med særskilt toilet, der er ikke noget med familieliv, der er ikke noget med egen madlavning.
Det forhold må jo have haft betydning.
Der er altså forskel på 500 og 200, og ministeren har jo selv brugt forskellen på 500 og 200 tidligere i den her forhandling.
Jeg vil gerne prøve at sætte to fakta, som ministeren selv har oplyst, sammen.
Det ene faktum er, at der er en lovgivning, L 94, hvori ministeren påstår, at her er taget højde for den situation, vi har på asylcentrene med de afviste asylansøgere.
Det andet faktum er, at der er flere hundrede børn, der igennem flere år er til stede på de her asylcentre – jeg kan ikke huske grænsen for det, men det var ret lang tid.
Det var de 5 børn, der blev til 200 børn, som ministeren korrigerede, og det er o.k. Sådan er det.
De to ting sat sammen må jo betyde, at beslutningsgrundlaget for L 94 ikke var 200 børn, der igennem meget lang tid havde opholdt sig på asylcentrene, men 5 børn.
Med andre ord har beslutningsgrundlaget for L 94 har været et helt andet end det, det reelt var, og det vil sige, at L 94 altså ikke rækker ind i den fremtid, som vi står over for nu.
Er det så ikke rimeligt, vil det ikke være rigtigt at lave en ny lovgivning eller lave L 94 om til at være i overensstemmelse med de faktiske forhold?
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Jeg kunne da også bruge udtrykket, at de skal være ordentlige.
Regeringen har og vil fortsat have stor fokus på, at der er ordentlige vilkår for asylansøgere i asylcentrene.
I 2003 gennemførte regeringen bl.a. i tæt samarbejde med Dansk Røde Kors’ asylafdeling en reform af voksenundervisningen og aktiveringen på asylcentrene, i daglig tale kaldet VUA-reformen.
Målet var at sikre en aktiv fase, hvor asylansøgeren var forpligtet til at deltage i aktiviteter, enten på asylcenteret eller i lokale virksomheder uden for centeret.
I foråret 2005 har vi evalueret VUA-reformen.
I 2006 er VUA-reformen udvidet til også at gælde afviste asylansøgere.
Lovændringen, som jeg nu har henvist til nogle gange, har givet mulighed for at tilbyde undervisning og aktivering til afviste asylansøgere, såfremt de medvirker til udrejsen.
Jeg mener, at de forhold, vi tilbyder asylansøgere i dag, er rimelige.
Problemet er efter min opfattelse ikke forholdene på asylcentrene, men at nogle afviste asylansøgere nægter at rette sig efter det endelige afslag på asyl, de har fået, så opholdet på centeret bliver unødigt langt for dem og deres børn.
Her er det værd at huske på, at i dag er sagsbehandlingstiden i asylsager kommet rigtig langt ned, og at de fleste beboere på asylcentrene har fået endeligt afslag på opholdstilladelse og skal udrejse af landet.
Der foretages løbende bygningsforbedringer på centrene.
Der er således for tiden et ombygningsprojekt i gang på Kongelundscenteret, med henblik på at særlig svage familier kan tilbydes mere plads.
Det er fortsat regeringens mål at skabe de bedst mulige rammer for asylansøgerne, men det skal understreges, at et asylcenter aldrig vil kunne erstatte almindelige boliger, ligesom det fortsat er regeringens mål at få hjemsendt alle de personer, der har fået afslag på deres ansøgning.
Mette Gjerskov (S), 2006-04-26:
»Da ministeren her i salen den 28. marts 2006 har givet udtryk for, at ressourcerne til asylcentrene er tilstrækkelige, og at målet blot er at gøre forholdene »tålelige«, er ministeren efter de sidste ugers debat om forholdene på centrene så fortsat af den opfattelse, at forholdene er og blot skal være »tålelige«, og at ressourcerne er tilstrækkelige?«
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Altså, jeg er nødt til at understrege: Vi accepterer ikke illegal arbejdskraft.
Det er også derfor, der er taget hånd om sagen om SAS.
Jeg kunne jo vende den om og sige, at hr. Bjarne Laustsens ærinde dengang var gennem, jeg tror tre onsdage eller mere i spørgetiden at insistere på, at jeg ikke skulle politianmelde i forhold, hvor vi ret let kunne konstatere at tingene ikke var i orden.
Det er Integrationsministeriets praksis, at sager, hvor man finder der er begået strafbare overtrædelser af udlændingeloven, skal anmeldes til politiet.
Og som jeg også redegjorde for ved min besvarelse af forrige spørgsmål, så vil det i nogle sager være ukompliceret at vurdere, at der kan være tale om et strafbart forhold, og i disse sager vil forholdet blive anmeldt til politiet umiddelbart.
Som jeg har nævnt, vil man i modsat fald give politiet et dårligt grundlag at arbejde videre på, og man kunne risikere at iværksætte unødige processer hos politiet.
Thomas Adelskov (S), 2006-04-26:
For nu siger ministeren, at man er gået i dialog, og at man har stillet spørgsmål, og derfor kan man ikke lave en anmeldelse af SAS i den konkrete sag.
Min udmærkede kollega hr. Bjarne Laustsen stillede den 16. november nogle spørgsmål her i Folketingssalen til ministeren vedrørende en sag om Danish Crown, som havde en medarbejder ansat, der ikke havde arbejdstilladelse.
Og ved den lejlighed sagde ministeren: »Altså, det, der er sagen, er, at hr. Bjarne Laustsen afleverer nogle underskrifter og samtidig afleverer et brev, som gør opmærksom på og skaber en begrundet mistanke om, at der er tale om en person, der siden juli måned har arbejdet ulovligt hos Danish Crown.
Der lever ministeriet og dermed jeg som minister op til vores ansvar ved at sørge for at anmelde det til politiet, når der er en begrundet mistanke om, at der er sket noget ulovligt.«
Altså, i en sag, hvor et medlem af Folketinget stiller et spørgsmål til ministeren, foretager man en politianmeldelse prompte; i en sag, hvor SAS har ulovlig arbejdskraft ansat, accepterer man, at der er illegal arbejdskraft, og man går i dialog med SAS om sagen.
»Hvorfor vælger ministeren i nogle tilfælde at anmelde danske virksomheder for overtrædelser af udlændingeloven og i andre tilfælde at lade de ulovlige forhold fortsætte?«
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Hr. Thomas Adelskov kan jo ikke sige, at ministeriet og jeg som minister ikke gør noget, når vi netop har sat gang i en proces.
Men en del af den proces er en forvaltningsretlig sikring af, at parten, i det her tilfælde SAS, kan få lov til at komme med sine bemærkninger, inden vi konkluderer endeligt.
Så der er taget fat om sagen.
Men vi skal selvfølgelig sørge for, at det forvaltningsretligt går retmæssigt for sig.
Jeg har i hvert fald fået at vide, at hvis jeg ikke gør det, kan jeg få andre på nakken, og det er jeg ikke interesseret i, så det her skal gå retmæssigt for sig.
Men der er skam taget fat på sagen, og der bliver også konkluderet på den, bare ikke i dag.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Thomas Adelskov (S), 2006-04-26:
Ministeren siger, der er sket meget inden for luftfart de sidste mange år.
Det er også rigtigt.
Man flyver hurtigere og til flere byer, og maskinerne er blevet større og sådan noget.
Men altså, ministeren siger jo også, at det er virksomhedens opgave at sikre sig, at medarbejderne har de fornødne tilladelser.
Og her er der sådan set tale om, at SAS, uanset hvor meget hurtigere man flyver og hvor meget større maskinerne er og hvor mange flere byer man flyver til, i dag har illegal arbejdskraft ansat som kabinepersonale.
Det har ikke opsættende virkning, at man nu er gået i dialog med SAS om det her forhold.
Det er det, der undrer mig, nemlig at ministeriet ikke skrider ind, men accepterer, at der efter ministeriets opfattelse er ansat illegal arbejdskraft i SAS i øjeblikket.
Hvorfor gør ministeren ikke noget ved det, som man i ministeriet opfatter som en ulovlighed?
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Det er i dag sådan, at det er virksomhedens ansvar at sikre sig, at de medarbejdere, man har, har en lovlig arbejdstilladelse.
Jeg har så sat et arbejde i gang, der i fremtiden kan sikre, at de her virksomheder lettere kan finde ud af det og få det at vide.
Jeg har bare sagt, at jeg har taget en række initiativer, for der vil sådan set inden for den digitalisering, der jo hele tiden sker – hvis ikke nu, så i fremtiden – være bedre muligheder for, at man digitalt kan sørge for, at informationer tilgår de rette personer, også inden for det her område.
Det er jeg sådan set meget opmærksom på, og der vil også ske nogle ændringer, så virksomheder ikke skal bruge det som grund, for jeg medgiver, at det kan være lidt svært at finde ud af, hvornår man som virksomhed lige skal tjekke op på det.
Det er virksomhedernes ansvar i sidste ende at sikre, at deres medarbejdere har en lovlig arbejds- og opholdstilladelse.
Bjarne Laustsen (S), 2006-04-26:
I nogle lande har man et kort, hvis man arbejder og kommer fra et andet land.
Herhjemme har vi jo diskuteret, om man skulle have en decideret ansættelsesaftale.
Det har regeringen afvist, f.eks. i forbindelse med fairplaykampagner osv., hvor man syntes, det var for besværligt.
Der er jo ikke noget, der er lettere end fra dag et, samtidig med at virksomhederne får alle de her oplysninger, som jo skal udveksles om lønmodtagere i en virksomhed, at lave en ansættelsesaftale og sende den ind, og så kan virksomheden hurtigt finde ud af, om medarbejderen opfylder alle betingelserne, for der er et nummer.
Jeg vil godt høre, om det er en skærpende eller formildende omstændighed, at en offentlig myndighed over for en bestemt arbejdsgiver udstyrer medarbejderen med skattekort og det hele, og at den pågældende virksomhed selvfølgelig handler i god tro, fordi de tror, den pågældende medarbejder har fuld arbejds- og opholdstilladelse, når vedkommende er i stand til at få et skattekort af en dansk myndighed.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Jamen de spiller ikke godt nok sammen i dag.
Det har jeg sagt mange gange, og jeg har netop også taget fat om den problemstilling, for det, som hr. Bjarne Laustsen efterlyser, kan vi sådan set være enige i at der er behov for.
Jeg har også fået iværksat og sikret en mulighed for, at virksomheder kan få besked fra Udlændingestyrelsen, når de har en medarbejder, der ikke længere har en lovlig arbejds- og opholdstilladelse, i det omfang Udlændingestyrelsen ved, hvor vedkommende er ansat, for det er jo ikke nødvendigvis sikkert, at de ved det.
Sådan har jeg sat en række initiativer i gang, for myndighederne på tværs af kommuner og SKAT og Udlændingestyrelsen og hvem, der ellers kan være involveret, kan og bør kommunikere bedre sammen, end de gør i dag.
Derfor har jeg taget en række initiativer vedrørende det.
Bjarne Laustsen (S), 2006-04-26:
Sagen interesserer også undertegnede.
Jeg vil godt vide, hvordan myndighederne spiller sammen om det her problem.
Altså, man kan jo have det forhold, at man synes, man skal afsløre flest mulige, eller at virksomheden skal have nogle rimelige forhold og lige skal have lejlighed til at forsvare sig, hvis de bliver spurgt om en redegørelse, og hvad ved jeg.
Men hvordan spiller offentlige myndigheder sammen i det her tilfælde?
Vi har hørt mange eksempler på, at arbejdsgivere har handlet i god tro, de vil gerne ansætte den pågældende medarbejder og har bedt dem om lige at runde kommunekontoret og få et skattekort osv.
De mener bestemt, at de har handlet i god tro.
Hvordan spiller offentlige myndigheder sammen for at sikre, at vi ikke får det her problem med, at arbejdsgiverne kommer til at stå med en medarbejder, som de egentlig tror er helt o.k., fordi de har fået f.eks. et skattekort fra en offentlig myndighed, men hvor der er en anden myndighed, der så synes, at de ikke skal være her?
Hvordan spiller myndighederne sammen?
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Altså, den samlede sag er sådan set mere kompliceret end som så.
Det er derfor, vi er gået ind i den her proces og har givet SAS anledning til at få en periode til at komme med deres svar.
Indtil vi har det svar, konkluderer vi ikke endeligt på sagen.
Men det er altså ikke sådan, at svaret, hvis vi på baggrund af det konkluderer, at der er sket noget ulovligt, sådan set freder SAS.
Men vi er altså nødt til at gå frem ad den rette vej.
Luftfartstrafikken og den måde, den fungerer på i dag, har udviklet sig meget gennem årene, og vi har ikke haft anledning til at vurdere det konkret.
Derfor afventer vi altså den periode, hvor SAS nu har mulighed for som part at afgive et høringssvar, og så forholder vi os endeligt til det.
Thomas Adelskov (S), 2006-04-26:
I Politiken i torsdags er ministerens kontorchef Oluf Engberg citeret for på et spørgsmål om, hvorvidt man mener, der er tale om et ulovligt forhold, at svare kort og præcist ja.
Det er derfor, det undrer mig, at ministeren, når hun bliver opmærksom på noget, som hun mener er ulovligt, så på et eller andet senere tidspunkt i et sagsforløb kan ændre mening og ikke længere mene, det er ulovligt.
Er det ikke ministerens ansvar, hvis hun mener, at der er tale om et ulovligt forhold – i det her tilfælde mener ministeren eller i hvert fald kontorchefen, at der er et ulovligt forhold i SAS – at politianmelde det?
Det er da i hvert fald underligt, at man accepterer, at et efter ministerens og ministeriets opfattelse ulovligt ansættelsesforhold i SAS fortsætter, også selv om der er en høringsfase.
Sådan som jeg forstår forvaltningsretten, har den her høringsfase jo ikke opsættende virkning på ministeriets tolkning.
Så i princippet har ministeriet accepteret, at der foregår et ulovligt forhold i SAS, et forhold, hvor man én gang er kommet med en afgørelse om, at det mener man er ulovligt.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Jeg tror, fristen er lige om lidt, den 28. april, og det er en ret, som SAS har efter de forvaltningsretlige regler.
Det synes jeg vi skal respektere.
Hvis jeg ikke gav dem den mulighed, tror jeg faktisk, at jeg ville få Folketingets Ombudsmand på halsen.
Derfor afventer vi altså resultatet af den høringsret, som SAS, som i det her tilfælde er part i sagen, har, inden vi drager den endelige konklusion.
Thomas Adelskov (S), 2006-04-26:
Jeg bliver nødt til at spørge meget kontant: Er der efter ministerens og ministeriets opfattelse tale om, at der i SAS i dag er illegal arbejdskraft, som skulle have haft arbejdstilladelse for at kunne arbejde der?
Det er sådan set et meget enkelt spørgsmål.
Er der efter ministeriets og ministerens opfattelse tale om, at der i dag i SAS er medarbejdere, som arbejder der illegalt, fordi de ikke har en arbejdstilladelse, og tale om, at det skulle de have haft efter ministerens og ministeriets opfattelse?
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Til spørgsmålet kan jeg svare, at hvis Integrationsministeriet bliver bekendt med oplysninger om mulige overtrædelser af udlændingeloven, så er det i første omgang op til ministeriet at vurdere, om der kan være tale om et strafbart forhold, og om der dermed er det fornødne grundlag for at anmelde sagen til politiet.
I nogle sager vil det være ukompliceret for Integrationsministeriet at vurdere, at der efter ministeriets opfattelse kan være tale om et strafbart forhold, og i disse sager vil forholdet blive anmeldt til politiet umiddelbart.
Er der tale om mere komplicerede eller tvivlsomme udlændingeretlige spørgsmål, vil Integrationsministeriet skulle søge at udrede disse, før der tages stilling til, om ministeriet skal politianmelde.
Det har for det første den praktiske begrundelse, at et ordentligt forarbejde fra ministeriets side vil give politiet et godt grundlag at arbejde videre på.
Endvidere vil man undgå, at politiet bruger ressourcer på at iværksætte efterforskning i sager, hvor der ikke er begået et strafbart forhold.
For det andet følger det af almindelige forvaltningsretlige principper, at en offentlig myndighed alene bør indgive politianmeldelse, når der er et sikkert, sagligt grundlag herfor.
En myndighed må naturligvis ikke foranledige, at borgere eller virksomheder udsættes for en politianmeldelse på et løst og ikkegennemtænkt grundlag.
Jeg tror, at spørgeren er enig med mig i, at alle myndigheder skal følge almindelige forvaltningsretlige principper.
Det følger endvidere heraf, at en part til enhver tid kan bede om at få lov til at afgive en udtalelse, og at myndighederne så skal give parten lejlighed til at komme med sådan en udtalelse.
Det almindelige princip er, at myndigheden kun kan nægte parten ret til at komme med en udtalelse, hvis væsentlige hensyn taler imod det.
Myndighederne kan fastsætte en frist, inden for hvilken parten skal komme med sin udtalelse, og en sådan frist vil myndighederne normalt også sætte.
Når et forhold er anmeldt til politiet, er det op til politiet at vurdere, om der skal rejses tiltale.
Beslutter politiet at rejse tiltale, vil det herefter være domstolene, der endeligt afgør, om der er tale om en strafbar overtrædelse af udlændingeloven.
Thomas Adelskov (S), 2006-04-26:
I den forbindelse stillede jeg så den 13. januar et spørgsmål til integrationsministeren om, hvorvidt man, når man var ansat i SAS som kabinepersonale, så ikke skulle have arbejdstilladelse i stil med f.eks., hvad vi kræver af østeuropæisk arbejdskraft, håndværkere osv., der skal hertil, eller andre, der kommer og arbejder i Danmark.
Det brugte integrationsministeren så 2½ måned til at gå og tænke over på trods af reglerne i Folketinget om, at man skal svare efter senest 6 dage, og jeg måtte også inddrage Folketingets formand i det.
Der var sådan en langsommelighed i det, men jeg fik så et svar sidst i marts måned fra ministeren, hvori ministeren mener, at SAS skal have arbejdstilladelse til det personale.
Oven på det undrer det mig så, at ministeren ikke gør noget i den sammenhæng.
Altså, ministeren kommer med en afgørelse om, at ministeriet mener, at man skal have en arbejdstilladelse.
Mit grundlæggende spørgsmål er: Er det ministeren og ministeriet, der har til opgave at vurdere, om lovgivningen er overholdt, eller er det domstolenes opgave?
»Er det ministerens opgave at vurdere, om en virksomhed eller enkeltpersoner overtræder udlændingeloven, eller er det domstolenes opgave?«
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Jeg synes, hr. Bjarne Laustsen er utrolig grov i sine beskyldninger og lægger mig ord i munden.
Og det vil jeg egentlig gerne have mig frabedt.
Jeg synes, det er nogle meget grove anklager, for sådan forholder det sig ikke.
Jeg gemmer mig ikke bag lovgivning vedtaget af den tidligere regering, men jeg synes bare, at det er fornuftig lovgivning.
Jeg synes, det er fornuftig lovgivning, at der er en særlig, ekstra beskyttelse af kvinder, der bliver udsat for vold.
Men det er også rimeligt at have nogle kriterier for, hvad der så skal til for at få et selvstændigt opholdsgrundlag.
Og der er vi så nok uenige.
Jeg mener ikke altid, at løsningen er, at det i hvert tilfælde så er en opholdstilladelse, der skal gives.
Der skal være nogle andre kriterier, der skal være skabt en tilknytning til Danmark.
Det synes jeg er rimeligt, og det synes hr. Bjarne Laustsen ikke er rimeligt.
Jeg vil ikke gå ind i den konkrete sag, for jeg synes ikke, det hører sig til at behandle den her i salen.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Bjarne Laustsen (S), 2006-04-26:
Ministeren siger, at hvis de ikke har fået bank nok, så er der ikke noget at gøre.
De skal have nogle flere tæsk, de skal ikke komme rendende, før de har fået rigtig mange tæsk, og før gerningsmanden er blevet dømt.
Så er chancerne bedre.
Jeg spørger jo direkte ministeren om de følelser, som man også kan have som menneske for, om det er rigtigt eller forkert at gemme sig bag, hvad tidligere regeringer har gjort.
Jeg spørger om, hvordan man har det med at sende et menneske ud, som er blevet ramt af vold.
Ministeren siger, at de oplysninger, jeg har givet ministeren, tyder på, at vedkommende har gode ressourcer og stor integritet, så vedkommende nok skal klare sig i sit hjemland, men ministeren forholder sig slet ikke til, at det menneske bliver udstødt, fordi hun har været i Danmark og været i et tvangsægteskab, været udsat for vold, noget af det mest grusomme, man kan blive udsat for.
Hun skal bare sendes hjem.
Så siger ministeren, at det godt kan være, at vedkommende kan få asyl, men det er op til asylmyndighederne, det har hun ikke noget med at gøre.
Det kunne jo være, ministeren skulle bruge sine ressourcer på at sige: Hvordan kan vi sikre det menneske her?
Så vil jeg gerne have at vide, hvad ministeren har svaret både fru Tina Nedergaard og hr. Jakob Axel Nielsen, der har sagt, at vi ikke skal sende folk hjem til områder, hvor der er usikkerhed og bombetrusler.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
De kvinder skal selvfølgelig hjælpes ligesom andre kvinder i Danmark, hvis de bliver udsat for vold, men jeg mener ikke nødvendigvis altid, at løsningen er en opholdstilladelse i Danmark.
Der er vi uenige.
For at tage et tænkt eksempel: Hvis en kvinde har været i Danmark i et halvt år og bryder med sin ægtemand her, skal det halve års ophold så i sig selv gøre, at det er bedre, at hun får en opholdstilladelse i Danmark, end at sige: Det ægteskab holdt ikke her, hun rejser hjem igen, for der må tilknytningen alt andet lige stadig væk være meget større?
Derfor har vi en grænse, og det er en samlet vurdering.
Men det er både politirapporter, det er udtalelser fra læger, det er udtalelser fra krisecentre, som spiller ind, når man afgør sagen.
Nu ved jeg ikke, om fru Kirsten Brosbøl hørte mit indledende svar til hr. Bjarne Laustsen, men der svarede jeg netop, at dokumentation fra et krisecenter er en dokumentation, som er gyldig i den her sammenhæng.
Kirsten Brosbøl (S), 2006-04-26:
Jeg er nu også helt sikker på, at integrationsministeren godt ved, at vi jo fra Socialdemokraternes og Det Radikale Venstres side siden hen har udviklet vores politik på det her område.
Vi har i hvert fald fremsat et forslag her i Folketinget i 2005, som netop omhandler det her med, om man ikke kan gøre det lidt bedre for de kvinder, som i dag fastholdes i voldsramte ægteskaber, fordi de frygter udvisning, hvis de bryder med en voldelig mand.
Det ved integrationsministeren godt, og derfor vil jeg også godt bore lidt i det her med, hvad der egentlig er dokumenteret vold, for jeg har også i går sendt et brev til integrationsministeren om en anden sag, nemlig en sag om en kvinde i Århus, som står til udvisning, selv om hun har en søn, der er dansk statsborger.
Hun er også voldsramt.
Der har man en udtalelse fra et krisecenter.
Og jeg skal lade være med at spørge til den konkrete sag, for det kan jeg forstå at ministeren ikke vil svare på, men jeg vil godt have en uddybelse af: Hvad er egentlig dokumentation set fra ministerens bord for, at der er vold i et ægteskab?