Ole Sohn (SF), 1999-03-23:
Hvis man skal udvide Kulturministeriets budget for at imødekomme forestillingerne i betænkningen om fremme af dansk billedkunst, så tvivler jeg på, at det vil kunne lade sig gøre, selv om man forhåbentlig kommer i en situation, hvor SF og Enhedslisten bliver forligspartnere i den kommende finanslov.
Så må vi sige til Kulturministeriet: Det kan ikke lade sig gøre.
Vi kan ikke skaffe pengene.
Det er det ene, jeg vil sige.
Det andet er, at både skat og afgifter er adfærdsregulering, og det er fradrag naturligvis også.
I og med at vi ønsker at lave en fradragsmulighed for erhvervsvirksomheder, så gør vi det, fordi vi gerne vil lave en adfærd, som sikrer, at man fremmer billedkunsten.
Det er det primære formål.
Det er klart, at der er brodne kar i erhvervslivet.
Dem er der mange af.
Dem kender vi fælles eksempler på.
Men jeg synes, det er lige voldsomt nok, at man skærer erhvervslivet over én kam.
Det er i øvrigt ikke en pligt for erhvervslivet.
Hvis der er nogen, der ikke har det kulturelle sindelag, så kan de lade være med at lade deres virksomhed udsmykke; men på samme måde, som man har miljømæssige normer, etiske regler for virksomhederne, vil det også være smukt, hvis de har nogle kulturelle normer til udvikling af deres virksomheder.
Vi har den opfattelse, at enhver krone, der bliver brugt i Kulturministeriets budget, ikke er en forbrugsudgift, men en investering.
Derfor har vi den opfattelse, at når der skal findes penge til udvidelse af billedkunsten, skal det ske ved en udvidelse af Kulturministeriets budget.
Det gjorde vi også i forbindelse med de ændringsforslag, vi stillede ved sidste finanslovforhandling.
Da var det ved en udvidelse af Kulturministeriets budget, og sådan vil det også være til efteråret, når vi går ind i forhandlingerne.
Vi skal jo lige være opmærksomme på, at når vi nu snakker kultur, fylder den jo nok mere og mere i den politiske debat, men set i forhold til det offentlige budget udgør udgifterne mindre end 1 pct. af de offentlige budgetter, så det er ikke her, det tynger.
Så det skal naturligvis være en udvidelse.
Til hr. Frank Aaen vil jeg sige: Vi ønsker ikke nogen glidebane.
Vi ønsker ikke, at der skal lægges an til nogen skattefiduser, men vi vil meget gerne være med til at fremme billedkunsten.
I og med at man lægger an til at gøre det i forhold til det cirkulære, der gælder for statslige byggerier, er der faktisk også en rimelig kontrol med det.
Heri står der, at den kunstneriske udsmykning kan være en integreret del i forbindelse med nybygning, bygningens form, farvesætning og lignende.
Den kan bestå af udvendig og indvendig udsmykning af kunstværket, bestilt eller indkøbt til anbringelse i, på eller uden for bygningen.
Det vil sige, at det er alle spektrene af billedkunsten, der er omfattet.
I og med at man gør det i forbindelse med nybygning, tilbygning og ombygning, bliver der også en skattemæssig mulighed for at kontrollere, at pengene er gået til formålet.
Det er klart, at der bliver et provenutab i forhold til virksomhedsbeskatning, men det kommer igen, om ikke fuldt ud, ved at der kommer et bredere spekter af billedkunstnere i gang og dermed også et bedre skattegrundlag.
For det er nu engang sådan, at hvis man ingen indtægter har, betaler man ingenting i skat.
Billedkunstnerne i dag har et meget dårligt indtægtsgrundlag, men kan de få et bedre indtægtsgrundlag, bliver de selvfølgelig også skatteydere som alle andre her i samfundet.