runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ester Larsen (V), 2001-01-23:
Nu er det sådan, at embedslægeinstitutionen ligger under sundhedsministerens ansvarsområde, og derfor synes jeg
Det får mig så til at spørge: Betyder det så, at det var tom snak, eller at det var en fejlcitering, når det i pressen er fremgået, at ministeren meget handlekraftigt vil gå ind netop i sagen omkring den meget omtalte embedslæges arbejdsfunktioner?
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
For så vidt angår det meget aktuelle med forslaget om, at embedslægen i Århus skulle skifte arbejde, har jeg noteret
mig, at Sundhedsstyrelsen samt ministeriet har stillet den sag i bero.
Det, jeg herudover har sagt jeg vil gå aktivt ind i, har været at færdiggøre diskussionen med socialministeren om, hvordan funktionen fremover skal tilrettelægges på vore plejehjem.
Endvidere er der åbenbart en masse principielle diskussioner kørende i samarbejdet mellem den samlede embedslægeinstitution og Århus Kommune, og der har jeg til hensigt at gå meget håndfast og handlekraftigt til tingene for at finde ud af, hvad der er det ene og det andet i hele den sag.
Derfor har jeg planlagt at foretage en ordentlig analyse af hele situationen også ved at besøge Århus Kommune og hele embedslægeinstitutionen, men ikke at gå ind og være den daglige leder for embedslægerne.
Det har vi lederne til.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Ester Larsen (V), 2001-01-23:
Demens er et meget udbredt og et meget alvorligt problem i Danmark
Vi har mellem 80.000 og 100.000 patienter, der lider af demens, og der kommer 20.000 nye tilfælde til hvert år, så der er et voldsomt behov for udvikling og for forbedring af indsatsen.
Det gælder den omsorgsmæssige side, men det, der interesserer mig her og nu, er den behandlingsmæssige side.
Så er mit spørgsmål, om ministeren her og nu er indstillet på at tage fat på denne her opgave.
Det er jo sådan, at der bliver spredt mange gyldne løfter for tiden, og mit spørgsmål er: Hvad er regeringens svar på den kolossale udfordring, der både menneskeligt og økonomisk er repræsenteret i demens?
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
Jeg er helt enig med fru Ester Larsen i hendes beskrivelse af, at demensproblemer er et stor sundhedsproblem i det danske samfund, og jeg havde nær sagt heldigvis, for det er jo et udtryk for, at folk bliver ældre, at de problemer opstår.
Jeg synes, angrebsvinklen til at se på demens må være at se på et godt konstruktivt samarbejde mellem de praktiserende læger, sygehusvæsenet og kommunerne.
Det er det trekantssamarbejde, hele demensproblematikken må ses i, og ikke bare i et enkelt aspekt: sygehusvæsen, forskning eller dokumentation. Vi må drage nogle erfaringer om, hvordan vi sikrer, at man får opdaget demens i tide og nogle kvalificerede test i primærsektoren for dem, der har behov for yderligere analyse og undersøgelse, og de skal viderevisiteres til vores undersøgelsesafdelinger på sygehusene.
Er der behov for specialisttræning i forbindelse med demens, har vi også neurologiske muligheder, og endelig er der hele den kommunale omsorgsdel.
Dette vil ligge som en naturlig forlængelse af det arbejde, som regeringen, Amtsrådsforeningen og Kommunernes Landsforening har igangsat efter finanslov 2000, nemlig at se på hele ældreproblematikken, og der forventer vi at få en rapport i det tidlige forår.
Det vil være helt relevant og helt nærliggende, at også demens er en væsentlig del af hele ældreproblematikken, og at det også bliver taget op i den sammenhæng, hvordan vi eventuelt griber det an fremover.
Ester Larsen (V), 2001-01-23:
Nu er det så heldigt, at der ligger en MTV-rapport om indsats
for demens, en rapport, der peger på, at af de 100 sygdomme, der kan føre til demens, er det meget vigtigt, at man får diagnosticeret, hvad det er for sygdomme, patienten lider af, og får sat en relevant behandling i gang.
Beregninger i denne rapport viser, at hvis man får medicineret meget tidligt i sygdomsudviklingen, ligger der store økonomiske besparelser ud over de menneskelige besparelser.
Rapporten ligger der her og nu.
Jeg vil gerne høre, om ministeren vil give tilsagn om at gå ind og arbejde med det frem for at udsætte det.
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
Jeg er helt enig i fru Ester Larsens synspunkt.
Hvis vi gør tingene ordentligt første gang, og det gælder mange andre steder i sygehusvæsenet, er det ikke sikkert, tingene fører til ekstra udgifter.
Derfor har jeg også tillid til nogle af de vurderinger, bl.a. også MTV-vurderingen, af, at der kan ligge økonomiske rationaliseringsmuligheder ved at gøre tingene ordentligt og effektivt.
Derfor er det interessant, og derfor tror jeg også, ansvarlige amtspolitikere og H:S allerede har fat i sagen og er ved at gennemføre nogle af de rationaliseringsmuligheder, der ligger deri.
Og er de ikke det, så bliver de optaget i forhandlingerne her til foråret.
Ester Larsen (V), 2001-01-23:
Nu er det sådan, at der faktisk også foregår forskning og behandling uden for Århus Amt, og den seneste MTV-rapport kommer ikke fra Århus Amt.
Det, jeg efterlyser, er, at man ikke bare henviser med almindelig snak, men at man tager et initiativ og prøver på at få efterprøvet den rapports konklusioner ved et stort projekt i virkelighedens verden.
Jeg synes næsten ikke, man anstændigvis kan være bekendt at udsætte det her projekts afprøvning, når vi har det her meget store antal, og vi er i stor vildrede med, hvordan vi tager ordentlig hånd om de her mennesker, som er dybt formørkede.
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
Til fru Ester Larsen kan jeg sige, at når jeg nævnte eksemplet fra Århus Amt, er det, fordi erfaringerne herfra støttede MTV-projektet.
Derfor ville det være naturligt for et amt at tage fat i de erfaringer, der både er gjort i Århus og fremgår af den MTV-rapport, og prøve at føre dem ud i livet.
Jeg vil meget gerne gå i en dialog med Amtsrådsforeningen og H:S med det sigte at finde ud af, om der sker noget med de resultater, hvad erfaringerne er, om der er nogen, der har planer om at føre så oplagte ideer ud i livet om at kunne hjælpe nogle mennesker og oven i købet spare skattekroner, som vi kan bruge til f.eks. dyr medicin.
Jeg vil meget gerne tage en kontakt til Amtsrådsforeningen endda også meget hurtigt for at få at vide, hvad status er på det her område med de perspektiver.
Om lidt kunne vi tage fat på ryggene, hvor der ligger lige så mange spændende perspektiver.
Ester Larsen (V), 2001-01-23:
Det er jeg da meget glad for.
Nu er det sådan, at det ikke er nok at tage fat i Amtsrådsforeningen.
Det initiativ, jeg kunne ønske mig at ministeren ville tage, var så hurtigt som muligt at tage et fælles initiativ med socialministeren, for et projekt, der skal efterprøve denne MTV-rapport, har et sådant omfang, at det ligger ud over, hvad et amt alene kan bære.
Finansieringen er heldigvis mulig at realisere, fordi vi har så mange puljemidler liggende, at man kan lave et nationalt forsøg i et enkelt amt, hvis man vil, i et samspil mellem socialminister, sundhedsminister og Amtsrådsforeningen.
Det er det, jeg efterlyser.
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
Jeg tør næsten ikke nævne for fru Ester Larsen, hvor jeg har mine erfaringer fra, men jeg tror godt, arbejdet med samspillet mellem praktiserende læger, sygehuse og kommuner også kan klares inden for det enkelte amt.
Og med de perspektiver, der ligger i erfaringerne både det ene sted og også i MTV-vurderingerne, vil det være oplagt også for et enkelt amt at tage det op sammen med kommunerne, også gerne som led i det konstruktive sundhedsplanlægningsarbejde, der gennemføres landet over.
Men jeg har givet Tinget tilsagn om, at det er en af de ting, jeg synes, det er vigtigt, vi får kigget på for at hjælpe de ældre, hjælpe de demente og så oven i købet også spare nogle skattekroner.
Gyda Kongsted (V), 2001-01-23:
Det er sådan set lidt trist at høre ministerens kommentarer til de spørgsmål, der kommer om demente, for de fortæller jo lidt om, at ministeren faktisk ikke er rigtig inde i det her emne.
er en menneskeværdig behandling, at man har 5.000 yngre demente liggende på plejehjem i dag.
Hvad vil ministeren gøre ved det?
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
Nej, det er ikke menneskeværdigt og en ordentlig behandling af de 5.000 demente.
Det, der er perspektivet i det, fru Ester Larsen lægger frem, og de erfaringer, jeg har bredt fra Århus Amt både med yngre og med ældre - jeg var faktisk selv initiativtager til det projekt - er selvfølgelig at få samspillet til at køre mellem hele primærsektoren, kommunerne, praktiserende læger og sygehuset i en meget konstruktivt trekant, der også indebærer, at vi skal have uddannelsesprogrammer ude i primærsektoren, så sygeplejerskerne og sundhedsplejerskerne ser signalerne hurtigt, og de praktiserende læger har nogle muligheder for at teste, om der er tale en dement, eller det ikke er en dement.
Der er en backup på sygehusene, der sikrer, at vi kan lave de relevante skanninger og undersøgelser for at finde ud af, om her er et perspektiv for viderebehandlinger.
Jeg synes, der ligger mange positive ting og en etisk udfordring i at tage fat på den opgave, og det gør jeg gerne.
Aase D. Madsen (DF), 2001-01-23:
Det var medicinering af de demente på plejehjem.
Hvem har kontrollen med, at de praktiserende læger ikke af bekvemmelighedshensyn bliver brugt til en overmedicinering på plejehjemmene, der sløver de ældre i sådan en grad?
Det er meget alvorligt. Vil ministeren gå ind i det?
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
Tak til fru Aase D. Madsen.
Det er simpelt hen en sundhedsministers yndlingsspørgsmål, i hvert fald mit yndlingsspørgsmål.
Jeg har i alle de år, jeg har arbejdet i sundhedssektoren, arbejdet på at få den rigtige pille i den rigtige mund.
Når der er ubalance i pilleforbruget på nogle enkelte områder, som vi får et eksempel på her i dag, synes jeg ikke, man nødvendigvis skal fare ud og løfte pengekassen for at sikre, at de piller kommer i de rigtige munde.
Jeg tror, der er tale om, at vi skal have en bred analyse af, hvordan vi sikrer, at den rigtige pille kommer i den rigtige mund og gør nytte, ud fra en grundetik, der siger, at det etisk er lige så uacceptabelt at komme en forkert pille i munden som at undlade at komme den rigtige pille i munden.
Derfor er det et meget vigtigt perspektiv at få kigget på lægemiddelanvendelsen ikke bare på plejehjem, men i det hele taget, og ikke bare i almen praksis, men også på sygehusene.
Det var ikke tanken at give et løfte i dag, men hvis jeg stadig væk er sundhedsminister til efteråret, er en af de store analyseopgaver, jeg har lyst til at tage fat i: Hvordan sikrer vi bredt, at det er den rigtige pille i den rigtige mund?
Tove Fergo (V), 2001-01-23:
Ministeren taler om undersøgelse af demente og siger, at der kan ske en udredning, de kan blive undersøgt, de kan blive skannet, de kan blive screenet og alt det der, og det, ministeren siger, er jo meget godt. Sådan kan det være, sådan er det, og sådan kan det blive. Men nu ved vi jo godt, at mange demente er gamle mennesker, og hvis de har en ægtefælle, er det også et gammelt menneske, og de ved ikke, hvad der er deres ret; de ved ikke, at de har ret til at bede om at få de forskellige undersøgelser.
De er på en eller anden måde i samfundets vold.
Vil ministeren sætte en oplysningskampagne i gang, vil ministeren sikre, at alle de tilbud, som ministeren mener der er i sundhedssektoren i øjeblikket, også kommer til de menneskers kundskab?
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
Nu kan jeg forstå, at adskillige medlemmer af Venstre følger med i, hvad jeg har sagt til avisen, og hvad der står i avisen.
En af de ting, jeg har sagt meget om de sidste måneder, er den varme hånd, den ligeværdige samtale; at vi dér sikrer, at vi får en ordentlig diagnose og en ordentlig information om, hvad der videre skal ske i den enkelte behandling.
Ikke mindst på demensområdet, på ældreområdet,
har jeg været ude og sige de sætninger: Her er et sted, hvor vi kan gøre det bedre, her er et sted, hvor vi kan genoprette tilliden.
Og det tror jeg ikke - sagt til dem, der er bekymret for skatteprocenter - kommer til at koste flere penge.
Som også fru Ester Larsen har sagt det, tror jeg, at det at få en ordentlig information og en hjælpende, varm hånd til at hjælpe patienter igennem sådan nogle forløb, som fru Tove Fergo efterlyser, kan være med til på én gang at hjælpe skatteborgernes situation, samtidig med at vi hjælper nogle patienter.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Tove Fergo (V), 2001-01-23:
Fru Aase D. Madsen var inde på det lige før.
Det drejer sig om en rapport, der er kommet fra Det Danske Center for Menneskerettigheder om dementes forhold.
Dér bliver en undersøgelse af psykiateren Nils Gulmann refereret, og han siger, at de allersvageste i vores samfund, altså de demente mennesker, der bor på plejehjem, får en medicin, som de ikke burde have.
Der sker en overmedicinering, og den overmedicinering betyder, at disse menneskers sidste mentale reserver, deres funktionsevne og hukommelse og måske deres gangfunktion bliver berøvet dem.
Det er altså en kendsgerning ifølge en undersøgelse, der har fundet sted.
Nu lagde jeg jo mærke til, hvad ministeren sagde før, det var igen noget med den varme hånd og alle sådan nogle fraser, undskyld jeg siger det.
Nu har vi hørt det så mange
Vi har brug for at få at vide, hvad ministeren og regeringen konkret vil gøre for at hjælpe disse gamle og demente mennesker, så de ikke bliver holdt i en medicinsk spændetrøje - og det gælder konkrete forslag.
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
Nu er det nr. to spørgsmål vi får i Tinget i dag, hvor der tilsyneladende er vidtstrakte perspektiver i at sikre den rigtige pille i den rigtige mund.
Jeg er ved at gøre tilløb til, hvordan vi generelt kan lave en analysevirksomhed i retning af at sikre, at vi kan bevare tilliden til de danske lægemidler, tilliden til, at vi kan genoprette lægemidlet som et effektivt behandlingstilbud til vore patienter, og det er, vil jeg sige til fru Tove Fergo, at tage fat i analysen fra MTV-vurderingen, det er at tage fat i Nils Gulmanns nye analyse, Nils Gulmann, som var ansat på psykiatrisk hospital i Århus, og som i midten af 1990'erne lavede en tilsvarende rapport, som der blev fulgt delvis op på omkring plejehjemstilsynet.
Så derfor er det en kombination af at se på en analyse af rationel farmakologi, sammen med at vi tilrettelægger en tilsynsfunktion af vore ældre på vore plejehjem, der også inddrager efteruddannelse af vore medarbejdere, så vi kan sikre, at vi ikke kommer til at komme den forkerte pille i nogens mund.
Tove Fergo (V), 2001-01-23:
Nu er det jo ikke et nyt problem.
Nu har vi fået det præsenteret, fordi Det Danske Center for Menneskerettigheder er kommet med en rapport, og fordi der er kommet en MTV-rapport osv.
Men det er et problem, der har eksisteret i flere år.
Regeringen har jo som bekendt haft magten i 8 år.
Det har været 8 økonomisk gode år, hvorfor har regeringen ikke gjort noget for lang tid siden?
Lokkende løfter, men hvad konkret ligger der på ministerens bord, hvad konkret har regeringen gjort for at sikre de allersvageste en anstændig behandling?
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
Det er jo ikke bare regeringen, der styrer plejehjem og sygehusvæsen i Danmark, det har vi kommunalbestyrelser til, det har vi amtsråd til, og det har vi også H:S-bestyrelser til.
Men gennem de senere år og også det sidste år er der kommet adskillige eksempler, hvor det bliver lagt frem, at her er nogle områder, hvor vi kan bruge medicinen bedre, som f.eks. i MTV-vurderingen for demens, som vi hørte om for lidt siden, og det, der nu kommer frem med de undersøgelser, hr. Nils Gulmann har fremlagt.
Og det er klart, at en minister har lyst til at tage hjem og få alle de erfaringer medinddraget, inden man lader skatteborgerne betale en hel masse ny medicin, som der var foreslået her i Tinget i dag, også fra Venstre, til nogle patientgrupper, som sandsynligvis, når Michael Rørth siger det, har glæde af den endnu.
Vi er nødt til at kigge hele det medicinområde ud fra én bred vinkel, og det agter ministeren at gøre.
Tove Fergo (V), 2001-01-23:
Jeg kan ikke forstå, hvorfor ministeren blander pærer og æbler sammen.
Det, at der er dokumenteret medicin, som kan hjælpe døende kræftpatienter til at få et bedre liv, til at få et længere liv, til måske oven i købet at blive raske, har ikke noget at gøre med, at man måske bruger psykofarmaka, altså hjernemedicin, til demente mennesker, til at sætte dem i en farmakologisk spændetrøje, en medicinsk spændetrøje.
Begge dele er lige alvorlige, og jeg efterlyser stadig væk konkrete forslag.
Hvad har ministeren tænkt sig?
Ministeren siger her, »jeg vil gå hjem og se på det« osv.
Men det er jo et kendt og et gammelt problem. Vi har brug for handling nu, og regeringen har haft regeringsmagten i 8 år.
Er tiden ikke inde til, at der nu kommer konkrete forslag på bordet, sådan at disse svage gamle mennesker både kan blive diagnosticeret og kan få en ordentlig og anstændig tilværelse, og at man ikke berøver dem de sidste af de færdigheder, de dog har i behold?
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
Til fru Tove Fergo: Jeg har tilkendegivet i Tinget i dag, at de spændende projekter, der ligger, hvor vi ved at bruge færre penge til en mere effektiv medicin på en rigtig måde kan hjælpe nogle patienter, samtidig med at vi kan forsøge at holde skatten i ro, harmonerer godt for regeringen, og det arbejder vi meget på.
Min sætning om at sætte de to ting sammen var jo lige præcis, at vi skal passe på ikke bare at lukke op for nye skatter på vore bevillinger og til nye medicinområder, samtidig med at vi iagttager, at der er nogle områder, vi bruger medicin på, hvor effektiviteten er nul eller måske ligefrem minus, som nogle af rapporterne siger.
Derfor er vi nødt til at have den brede tilgang til en rationel farmakologi her i landet for ikke unødigt at bede skatteborgerne om at finansiere.
Det var det, der var perspektivet.
Men de oplagte muligheder med at gå ind og kigge på de områder skal vi selvfølgelig have med, også i de tilsynsfunktioner af vore plejehjem, som vi skal diskutere.
Preben Rudiengaard (V), 2001-01-23:
Når jeg nu har hørt på ministeren, kan jeg nærmest høre, at det er sådan en kontinuerlig århushistorie, og det, jeg hører i århushistorien, er: Den rigtige pille i den rigtige mund.
I lighed med, hvad fru Tove Fergo har sagt, synes jeg, der er et spor af, at vi skal bruge kemi som kompensation for omsorg.
Det synes jeg gennemsyrer meget af det, ministeren siger.
Ministeren tager ikke afstand, når han siger, at det altså skal være den rigtige pille i den rigtige mund.
Derfor vil jeg spørge ministeren direkte, hvad ministeren vil gøre bredt set sundhedsfagligt for at bedre levevilkårene på det behandlingsmæssige område for vores demente personer.
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
Til hr. Preben Rudiengaard og andre, der måtte have misforstået min symbolik ved at sige den rigtige pille i den rigtige mund: Det er i overført betydning.
Det betyder, at vi skal sikre den relevante indsats over for det sammenhængende problem.
Eksemplet fra plejehjemmene er jo, som hr. Preben Rudiengaard helt sikkert ved, at vi ved at gå ind og efteruddanne personalet, så de lidt mere får de bløde sider ved et plejehjemsophold fremmet - snakken, dialogen, aktiviteterne - er med til med nogle af de erfaringer, der også er kommet frem for nylig, at vi kan skære medicinforbruget ned.
Så der ligger faktisk i min tilgang, at vi skal gå fra pillen, hvor pillen ikke virker, over til andre støtte- og omsorgsforanstaltninger.
Til fru Birthe Skaarup: Jeg kan godt forstå, at det måske kan være svært at finde ud af, hvad regeringen vil med tilsynet med plejehjemmene.
Men det er jo, fordi vi er ved at afslutte
et stort lovforslagsarbejde, hvor vi efter en lang høringsperiode er på vej til nu at drage en endelig konklusion, som kommer enten i slutningen af januar eller i begyndelsen af februar.
Det er ikke ministerens anliggende at gå ned og sætte de enkelte embedslæger i Århus i arbejde.
Men jeg har konstateret, at det ændringsforslag, som embedslægerne har haft i Århus, har Sundhedsstyrelsen stillet i bero.
Det synes jeg er en rigtig god idé, særlig i det perspektiv at vi er på vej med et nyt forslag om, hvorledes funktionen i det hele taget skal lægges til rette.
Birthe Skaarup (DF), 2001-01-23:
Jeg må indrømme, at jeg undres hele tiden.
Når vi taler om medicinering af de demente, er det frygteligt mange gange at komme ud og se, hvor sløve de er, og jeg kan ikke forstå, at regeringen ikke er gået ind på det her område meget før.
Der er nogle utrolig fine eksempler fra nogle plejehjem på, hvorledes de har håndteret de her problemer.
Hvorfor skal der gå så lang tid?
Vil ministeren ikke sørge for, at embedslægen netop går ind her og foretager de her uvildige tilsyn også på medicineringsområdet for demente?
Vi har set plejehjem netop gå ind og systematisk planlægge, hvor meget en dement skal have, og hvad vedkommende får ud af det.
Jeg synes, det er grotesk, når Dansk Folkeparti har fremsat forslag netop på det her område i sidste folketingssamling, at der ikke kunne findes flertal for embedslægernes uvildige tilsyn, også omkring medicinering.
Jeg må indrømme, at det efterhånden er lidt svært at finde ud af, hvad regeringen står for i denne her sag.
På den ene side bliver der sagt, at Kate Runge kan genindtage sin stilling som vagthund for de ældre, og på den anden side ser det ud, som om regeringen ikke vil tillade et uvildigt tilsyn med plejehjemmene.
Jeg kunne godt tænke mig at høre: Kan regeringen og ministeren ikke godt se, at der er noget, der halter her?
Jeg vil høre: Vil ministeren sige her i dag, hvorvidt ministeren vil sørge for, at Kate Runge kan indtræde med samme kompetence, som hun har haft før, og ligeledes om sagen er bragt fuldstændig på plads, da der jo hver dag kommer nye meldinger?
Arne Rolighed (S), 2001-01-23:
Til hr. Preben Rudiengaard: Jeg fremlagde én model, der er under overvejelse.
En anden model er den, som hr. Preben Rudiengaard fremlægger, nemlig at det er kommunen selv, der har ansvaret for tingene, det, som socialministeren har foreslået.
Vi er ikke færdige med overvejelserne i regeringen, men jeg kan oplyse over for Folketinget, at regeringens konklusion vil komme i meget nær fremtid, enten i slutningen af januar eller også lige i begyndelsen af februar.
Til grund for vores beslutning ligger også de mange positive og konstruktive høringssvar, der er kommet ind fra lovforslagets høring.
Arne Melchior (CD), 2001-01-23:
Hr. Heiselberg siger, at mange mennesker uforvarende kommer til at overtræde loven med 20 pct - det er jo ikke alle lovovertrædelser, der kan måles i procent - men det må man altså gerne, og så skal lovovertrædelsen ikke stemples som det, den er, en lovovertrædelse med pådragelse af de straffe, som hr. Heiselberg, og jeg tror samtlige hans partifæller, selv har været med til at vedtage.
Det er hr. Heiselberg, der har et forklaringsproblem,
ikke jeg
Hr. Heiselberg skal nemlig forklare, hvorfor det er rimeligere eller mindre slemt uforvarende at overtræde færdselslovene, hvor der er liv og lemmer på spil, eller om det er en betragtning, der også gælder for skattelovgivning og berigelseslovgivning og den slags ting, at man uforvarende kommer til at slå nogen, når man er lidt højt oppe.
»Nå, ja, det var uforvarende« - er det så godkendt?
Jeg vil gerne have svaret.
Hvorfor er færdselslovene mindre vigtige at overholde end samtlige andre love? Sig det!
Jørgen Winther (V), 2001-01-23:
Ja, tak.
Man må jo sige, at man hører utrolig mange gode ord fra både statsminister og den nye sundhedsminister angående sundhedspolitik.
Man siger også et godt udtryk: »Mennesket
før pengene«, det er ordene.
Men når man så ser på virkelighedens og realiteternes verden, så er det noget helt andet.