Arne Rolighed (S), 2001-10-11:
Forslaget om, at kommunerne skal have lov til at bruge private hjemmesygeplejersker, er allerede fremsat flere gange for Folketinget. Hjemmesygeplejersker henvender sig til en gruppe borgere, som har krav på den tryghed, der ligger i, at der er en lige linje fra den sygeplejerske, der leverer pleje og omsorg, til de politikere og embedsmænd, der er ansvarlige for, at plejen og omsorgen er i orden og derfor hurtigt kan omstille, når der er behov for det.
Som sygehusenes forlængede arm i patienternes hjem er hjemmesygeplejen et kerneområde inden for sundhedsvæsenet, og det ligger efter regeringens opfattelse klart bedst i offentligt regi.
Det er vores holdning, og det er vores politik, og der er da heller ikke noget, der tyder på, at kommunerne gør et dårligt stykke arbejde på dette område, tværtimod.
Ej heller er der tale om et massivt borgerkrav, og der er da heller ikke behov for eksperimenter på dette område.
Vi vil udvikle kvalitet og service inden for den velfungerende hjemmesygepleje, som vi allerede har og kender til.
Det er vel gået op for de fleste, at vi har mangel på sygeplejersker, ja, selv om der er 7.000 flere aktive sygeplejersker i dag end for 10 år siden, mangler vi faktisk sygeplejersker.
Forslaget her vil øge konkurrencen mellem den offentlige og den private sektor om de sygeplejersker, der er til rådighed, og det forudsigelige resultat vil være, at prisen stiger på ydelserne.
I sidste ende bliver det altså dyrere, uden at vi får mere for pengene, og det er dårligt købmandskab dér, hvor jeg kommer fra.
Der sker meget i sundhedsvæsenet i disse år.
Regeringen arbejder tæt sammen med amter og kommuner om at løse de problemer, der stadig findes, og et af de steder, vi sætter ind, er med hensyn til at skabe bedre sammenhæng i borgernes opfattelse af de ydelser, sundhedsvæsenet leverer.
Sammenhængen skal ikke mindst være til stede ved udskrivningen fra sygehuset.
Det må være sådan, at når en sygehusafdeling afleverer en patient til primærsektoren, skal det være, som når der løbes stafetløb: man sikrer sig, at den, der modtager patienten, har lige så godt tag om patienten, som løberen på atletikbanen har om stafetten, inden han løber videre.
Dette samarbejde bliver ikke nemmere ved, at kommunerne har forskellige firmaer med forskellige aftaler, som sygehusene og de praktiserende læger skal samarbejde med.
Ja, jeg vil sige, det er svært nok endda at få det sammenhængende patientforløb til at virke tilfredsstillende for patienterne.
Man kan prøve at forestille sig et sygehus, der skal samarbejde med 10-20 kommuner i et amt, hvor der måske er forskellige firmaer i hver kommune.
Det kan blive ganske svært at få et patientforløb til at hænge effektivt sammen.
Når der skal gøres noget ekstra, noget, som ikke står skrevet nogen steder, betyder det noget, at kommunen står direkte til ansvar over for borgerne og ikke kun for det, man husker at få skrevet i kontrakten.
Det er ikke flere entreprenører, vi har brug for, det er flere sygeplejersker. Vi vil arbejde for et bedre sammenhængende offentligt sundhedsvæsen til glæde og tryghed for den enkelte patient, og derfor kan regeringen ikke støtte forslaget.
Det lover jo godt for det kommende års samarbejde med så bred en tilslutning også her.
Det er igen et lovforslag, der har det sigte at skabe større patientsikkerhed derved, at radiograferne får en eksplicit pligt til at udvise omhu og samvittighedsfuldhed i deres virke som radiografer, og Sundhedsstyrelsen også her får mulighed for at gribe ind over for radiografernes faglige virke i tilfælde af, at de pågældende f.eks. kan være misbrugere eller psykisk syge eller på anden måde ikke lever op til de forventninger, vi måtte have til de folk, der har denne faglige uddannelse.
Jeg skal sige til fru Tove Fergo, der stillede spørgsmålet, om sygeplejerskerne - vi kunne kalde dem røntgensygeplejerskerne - fortsat kan virke i disse fuktionsområder: Det kan de.
Jeg kan også bekræfte de synspunkter, fru Tove Videbæk kom med, for vi må sørge for hele tiden at have en så fleksibel arbejdstilrettelæggelsesmulighed som muligt i vores sygehusvæsen.
Jeg kan også svare positivt bekræftende på det andet spørgsmål: Om folk, der er autoriserede - her radiografer, tidligere var det bioanalytikere - ikke har en forpligtelse til at følge med i fagets udvikling gennem videreuddannelse og efteruddannelse, og hvad det nu hedder.
Her er svaret klart ja, ligesom arbejdsgiverne selvfølgelig har en tilsvarende forpligtelse til at skabe rammer og vilkår for, at den efteruddannelse kan finde sted. Til hr. Tom Behnke vil jeg gerne komme med et foreløbigt svar, idet der kan være mulighed for yderligere at uddybe det under udvalgsarbejdet.
Når der er forskel på bestemmelsen med de 3-5 år for bioanalytikerne, som vi lige arbejdede med, og over til radiograferne, hænger det sammen med, at vi på det gamle laborantområde havde et lidt bredere virkefelt, idet vi både havde hospitalslaboranter og virksomhedslaboranter, hvorfor der var tale om en mere heterogen gruppe, og der var et hensyn f.eks. til virksomhedslaboranterne om at tage nogle overgangsbestemmelser ind.
Det har vi ikke tilsvarende på
radiografområderne
, idet radiograferne altid har været radiografer og virket som radiografer og er en mere homogen gruppe, så derfor er dette hensyn ikke så relevant her.
Jeg vil gerne understrege, at det er et foreløbigt svar, idet vi kan uddybe det under udvalgsarbejdet. Jeg vil sige til fru Birthe Skaarup vedrørende problemstillingerne om den etiske ligestilling, at også her vil jeg henvise til udvalgsarbejdet, idet jeg dog vil understrege allerede i dag, at Sundhedsstyrelsen aldrig vil kunne fratage en person en autorisation på grund af politisk chikane.
Det er alene faglige hensyn, der må lægges til grund for beslutninger af så alvorlig karakter.
Men jeg vil gerne i øvrigt henvise til udvalgsarbejdet helt generelt.
Jeg ser frem til også her at kunne bidrage til det arbejde, som nu konstruktivt vil fortsætte i udvalget.