Morten Messerschmidt (DF), 2006-04-21:
Der tales meget om EF-Domstolens virke i disse dage, måneder og år.
Der går næsten ikke en uge, uden at vi står over for en debat om, hvordan EF-Domstolen virker, om, hvad det er for nogle beslutninger, den træffer, og om, hvorvidt det overhovedet er en domstol, som bør fungere på den måde, den gør, i et demokratisk samfund.
Ja, forleden dag diskuterede vi miljødommen, hvor EF-Domstolen på en fuldstændig illegitim måde har ændret på traktaternes sammensætning.
Vi har stået over for EF-Domstolens meget aktivistiske linje, når det kommer til landenes muligheder for at agere internationalt.
Og nu står vi altså over for en ny sag, hvor EF-Domstolen har overtrumfet de demokratiske regeringers ønsker og viljer.
Sagen er jo, at der i det her direktiv, i produktansvarsdirektivet, er en fuldstændig klokkeklar erklæring fra det ministerrådsmøde, hvor man endelig vedtog produktansvarsdirektivet tilbage i slutningen af 1980’erne; en fuldstændig klokkeklar erklæring, hvor samtlige medlemslande giver Danmark ret til at opretholde et mellemhandleransvar byggende på det, der hedder objektivt grundlag.
Alle regeringer er enige.
Alligevel går EFDomstolen så ind nu og sidder den erklæring overhørig og fortolker direktivet i den retning, som EF-Domstolen synes, fuldstændig uafhængigt af at EF-Domstolen intet folkeligt mandat har, ingen demokratisk legimitet har.
Med andre ord ser vi her endnu et eksempel på, at EF-Domstolen sætter det politiske element, den demokratiske del af EU ud af spil og gennemtrumfer sin egen dagsorden.
Det er dybt beklageligt, både for demokratiet og sandelig også for forbrugerne.
For det er jo i sidste ende forbrugerne, som vil få en forringet retssikkerhed, det er forbrugerne, der nu skal bruge penge og ressourcer på at bevise, at de rent faktisk har ret, hvor det før i tiden var langt lettere at få ret, hvis man var blevet syg, hvis man havde lidt skade – tingskade, personskade – på grund af et defekt produkt, man havde købt.
Det er den retstilstand, som nu bliver forringet af EU, af EF-Domstolen.
Og det er den retstilstand, som vi nu skal reagere på, hvad angår dansk ret.
Man tager jo meget fejl, hvis man tror, at der ikke i dansk ret eksisterede produktansvarsregler inden 1989.
Der har eksisteret produktansvarsregler og ansvarsregler inden for det privatretlige område i masser af år.
De har bare ikke været kodificeret af Folketinget, de har bygget på retspraksis.
De har bygget på regler, der ud fra erstatningsretlige principper har været udviklet af domstolene igennem årtier.
Og på den måde har vi faktisk i Danmark haft en lang juridisk tradition for at sikre danske forbrugeres rettigheder.
I det beslutningsforslag, som Dansk Folkeparti har fremsat, B 85, nævner jeg en række af de sager, ligesom jeg citerer fra professor Lookofskys »Lærebog i obligationsret I«, anden udgave, 2005, hvoraf det meget klart fremgår, at ikke nok med, at vi altid har haft produktan svarsregler, men de gamle regler er faktisk stadig væk gældende, er ikke nogle, der er trådt ud af kraft, bare fordi vi har direktivet; de to regelsæt er parallelle.
Det ser vi bl.a. i princippet om, at man selv skal betale en vis andel af erstatningen, at man selv skal betale en lille del.
Dansk Folkeparti foreslår så som en konsekvens af, at EF-Domstolen har forringet både demokratiet og forbrugersikkerhedsreglerne for europæerne, at vi simpelt hen griber tilbage og holder fast i de gamle regler.
Vi vil ikke acceptere at skulle indføre noget, som det danske Folketing eller det danske retssystem ikke har haft til hensigt.
Det er hensigten med Dansk Folkepartis beslutningsforslag.
Jeg har med stor fornøjelse læst og også hørt justitsministerens fremlæggelse af sit eget lovforslag, og for mig at se er der ingen tvivl om, at hensigten er meget langt hen ad vejen den samme.