Svend Auken (S), 1998-01-22:
At lytte til hr. Langkilde og hr. Schmidt eller hr. Schmidt og hr. Langkilde minder om det gamle danske ord: Det er en sen død at blive trampet ihjel af gæs.
Må jeg sige: Det var den tidligere regering, der fastlagde, at vi skulle reducere CO2-udslippet i Danmark med 20 pct. i år 2005.
Ikke noget med joint implementation, men i Danmark.
På daværende tidspunkt var det en målsætning på 20 pct. Altså ikke noget, der skulle ske uden for landets grænser, men noget, der skulle ske inden for landets grænser.
Den daværende regerings helt rigtige begrundelse var at sige, at Danmark var blandt de lande i verden, der havde det højeste udslip, og derfor skulle vi gå foran og reducere sammen med andre lande med et tilsvarende højt udslip.
Det har den nuværende regering gjort meget for at virkeliggøre.
Hver eneste gang - ikke næsten hver gang, men hver eneste gang - det så har drejet sig om at finde midler til at opfylde Schlüterregeringens målsætning om de 20 pct., har Venstre og De Konservative stemt imod.
De har stemt imod CO2-afgifterne, de har stemt imod Elsparefonden, de har stemt imod stort set alle initiativer om vedvarende energi.
De har stemt for afskaffelse af CO2-tiøren og dermed i realiteten for afskaffelse af udbygningen med industriel kraftvarme, ødelæggelse af økonomien i de decentrale kraftvarmeværker og selvfølgelig også ødelæggelse af økonomien i vedvarende energi.
Ved hver eneste korsvej har man sagt nej.
Så kommer man nu og siger, at som kompensation for, at vi intet har gjort - eller rettere sagt, der er jo gjort noget, for de to partier har heldigvis ikke flertal her i Tinget - men som kompensation for, at vi to partier ikke kunne drømme om at gøre noget som helst for at leve op til vores egen målsætning, vil vi nu kaste os over joint implementation, som går ud på, at man betaler sig fra at gøre noget i sit eget land og gøre noget i andre lande i stedet, og så bebrejder man regeringen.
Regeringen har også i joint implementation-diskussionen været helt fremme i den internationale debat.
Vi er med i alle de undersøgelser, der findes på dette område, vi deltager aktivt og positivt for at finde regler for at gøre det, men vi vil ikke bruge det som sovepude til ikke at foretage os noget i vores eget land. Jeg skal ikke tale om moral, og slet ikke om dobbeltmoral, når jeg ser på hr. Schmidt og hr. Langkilde, men jeg tror, at de herrer gjorde klogt i at tænke over, hvad begrebet dobbeltmoral indebærer.
Hvad betyder det, at man flot proklamerer nogle store målsætninger og lader sig hædre på, jeg ved ikke hvor mange internationale konferencer, når man, når det kommer til dagens gerning i sit eget land, kaster håndklædet i ringen?
Så giver man op, så vil man ingenting.
Første gang hr. Schmidt og hr. Langkilde
eller hr. Langkilde og hr. Schmidt kommer med et konkret forslag, der rent faktisk betyder, at Danmark lever op til sine internationale forpligtelser, har de vundet adgangskortet til at deltage i en debat om, hvad vi kan gøre i internationalt samarbejde.
Hvis det kan ske på en ordentlig måde, hvis det ikke fører til forvridninger, og hvis det ikke fører til svindel og humbug, er vi for joint imlementation, og vi vil lave joint implementation.
Jeg synes, at hr. Martin Glerups tanker er spændende, men det må aldrig blive en undskyldning for, at rige lande, der har alle mulige forudsætninger for at gøre noget i deres eget land, giver op i den vanskelige samtale med befolkningen, når det eksempelvis drejer sig om priser på benzin eller andre upopulære foranstaltninger, der er nødvendige, hvis vi skal nå det mål, som Schlüterregeringen i sin tid forudsatte.