Poul Nødgaard (DF), 1999-03-16:
Man skal jo være høflig herinde, så jeg gør som andre og siger tak til ministeren for redegørelsen.
Men jeg vil nok sige, at den var meget skuffende, fordi den ikke besvarede spor af det, den her debat drejer sig om, netop de forhold, som en artikelserie i Ekstra Bladet har bragt frem.
Det må dog give anledning til, at ministeren går konkret ind og besvarer nogle af alle de ting, der er fremdraget dér.
Vi ved jo selvfølgelig godt alle sammen, at der er forskel på, hvordan tingene fungerer i teorien, og hvordan det sådan faktisk foregår ude i virkeligheden.
Som det er nu - det kan vi trods alt ikke tale os udenom -
har der på det her område været tale om aftalt spil, kammerateri og om sammenspisthed. Jeg kan godt se, at det måske kan være svært at lovgive sig ud af, men man kan da i hvert fald som minimum gøre et forsøg på det. Må jeg bringe et eksempel?
I erhvervslivet har vi på det seneste set en karteldannelse med aftalte priser og andet, der havde til formål at beskytte kartelvirksomheder og sikre
en god indtjening.
I denne sag kunne man så måske tale om et kunstnerkartel, hvor en snæver personkreds bestemmer det hele, mens det offentlige passivt ser til og bare betaler.
Kernen i kritikken er netop, at pengene i dansk kultur og kunst, i det her tilfælde billedkunsten, kører rundt i et såkaldt lukket kredsløb, som fodrer og holder et sprudlende liv i gang hos nogle få mennesker, mens resten og dermed de fleste må se sig holdt udenfor. Formålet med denne debat er ikke at sætte spørgsmålstegn ved selve grundlaget for dansk kunstpolitik og kulturpolitik.
Dette er ikke en debat om rindalisme eller ej - den debat kan vi tage ved en anden lejlighed - men vi vil være kritiske over for de ting, der har været fremme i Ekstra Bladet, og som vi sidder tilbage med et manglende svar på, og som vi i hvert fald ikke har fået noget svar på fra ministeren.
Jeg er da godt klar over, at ikke alle ting kan hænges op hele tiden, men indkøbte værker til kælderen - det mener jeg er meget forkert. Af de to kunstprofessorer, hvis navne jeg skal lade være at nævne her fra Folketingets talerstol, som jeg omtalte i indledningen, har danske museer i alt købt - sid fast i stolene - 488 værker, hvoraf kun de 30 kan beses af publikum.
Resten er gemt væk i magasiner, i kældre og i hemmelige sikringsrum.
På flere af de museer, som har købt værkerne, kan man overhovedet slet ikke se et eneste af dem.
Det mener jeg er meget, meget forkert.
Det må være sådan, at det, museerne køber, også efterfølgende bliver udstillet i en rum tid, så befolkningen kan beskue værkerne.
Det kan da godt være, at de to nævnte kunstprofessorer er rigtig dygtige til at male, det skal jeg ikke gøre mig klog på, men ligefrem at støvsuge markedet for deres værker mener jeg godt man kan sætte et meget, meget stort spørgsmålstegn ved om nu også er rigtigt.
Det må være sådan, at museerne køber deres værker, fordi de udtrykker nutiden her i 1990'erne godt, og at værkerne derfor er egnede til engang i fremtiden at skildre, hvad vor tids kunst har kunnet sige os. En snes værker kunne vel have gjort det.
Jeg og andre kan godt have lidt svært ved at forstå, at de to kunstprofessorer er så meget bedre i deres udøvelse af kunsten, at der skal 488 værker til at skildre den, og det er her, det er interessant at spørge, om ikke indkøbet af kunst bliver alt for snævert.
Kunne man ikke have spredt indkøbene ud over nogle flere kunstnere, så der blev en større forskellighed blandt de kunstnere, man nu engang vil have på væggene i museet?
Af alle museer har Statens Museum for Kunst en forpligtelse til at være alsidig i sin indkøbspolitik.
Statens Museum for Kunst skal dække hele spektret af moderne kunst, men en gennemgang af indkøbslisterne viser, at det er en snæver og enøjet indkøbspolitik, man har fulgt.
Det viser sig, at tæt ved halvdelen af 92 indkøbte værker i perioden 1994-98 er fra kredsen med de såkaldt unge vilde, mens snesevis af andre lovende kunstnere og malere helt mangler blandt indkøbene.
Bevares, Statens Museum for Kunst kan naturligvis ikke købe malerier af alle og enhver, der slår sig ned på malerkunst, men når jeg ser listen, ja, så vækker det forundring.
Det virker kritisabelt, at man helt har forbigået en lang række talenter i den danske malerverden.
Det er mere end antydet, at en lille snæver kreds af personer har sat sig på pengestrømmen - det vil jeg slutte med - både strømmen fra de offentlige kasser og fra de private fonde, og at midlerne tilgodeser en snæver udvalgt kreds.
Det har også været meget antydet, endda kraftigt, at en stor del af pengene er anvendt i bestemte gallerier i det centrale København.
Jyske kunstnere og jyske gallerier er en by i Rusland for toppen i den danske kunstverden.
Det må vække stærk undren.
Disse var de få milde, venlige ord til ministeren og Folketinget.
Jeg skal gøre det ganske kort, fordi Dansk Folkeparti har jo valgt den strategi i den her debat, at vi har kommenteret indlæggene løbende, og jeg synes selv, vi har haft en god debat ud af det, selv om jeg jo selvfølgelig må udtrykke, at jeg er meget skuffet over den holdning, som de fleste partier har haft til forespørgslen her.
Specielt er jeg måske dybt skuffet over det store Socialdemokrati, som jo altså slet ikke er så stort længere, for det har faktisk i realiteten slet ikke ville drøfte den her sag.
Jeg tror, at den socialdemokratiske ordfører, hr. Søren Hansen, var på talerstolen under fem sekunder.
Det er dybt beskæmmende for et parti som Socialdemokratiet at det ikke deltager i de debatter, der rejses her i Folketinget. De andre partier holdt dog deres indlæg og gik ind i debatten med Dansk Folkeparti om det, sagen egentlig drejede sig om, men hovedindlæggene fra de øvrige partier bar desværre præg af, at de ønskede at diskutere noget andet end det, debatten i dag skulle dreje sig om, nemlig de offentlige museers og fondes forbrug af offentlige midler.
Man kørte det over på en stor kulturpolitisk debat i stedet for.
Det var selvfølgelig også meget bekvemt, for så var man fri får at diskutere det, sagen i virkeligheden drejede sig om. Jeg vil godt sige til Kristeligt Folkepartis ordfører, at jeg har også læst den pågældende artikel om en enkelt, der har retfærdiggjort sig, men man kunne jo så spørge sig selv: Hvad med alle de andre, der er kraftigt angrebet i medierne?
Dem har man intet set eller hørt til.
De dækker sig fuldstændig.
Det virker komplet uforståeligt for Dansk Folkeparti, at navngivne personer, museer og lign., som angribes så stærkt, som tilfældet er, på intet tidspunkt tager til genmæle.
Det virker helt fantastisk.
Jeg tror ikke, den her debat slutter med debatten her i dag.
Vi kan f.eks. se, hvad der skete nede i EU for et par måneder siden, hvor Kommissionen renvaskede sig selv og alt skulle være fryd og gammen.
Det var det ikke 2-3 måneder efter.
Så sent som i går var den nu gal, og Kommissionen er gået af.
Så vil jeg lige sige til kulturministeren: Jeg ønsker heller ikke ministerens hoved på et fad, for jeg ved ikke, hvad jeg skulle bruge det til i det daglige.
Jeg vil sige, at ministeren sagde dog en ting om at sprede indkøbene, og det lød jo meget fornuftigt, men så kom der jo desværre den her tilføjelse, at alle, der skal sprede indkøbene, selvfølgelig skal være fuldstændig uafhængige af alt.
Det vil med andre ord sige, sådan som jeg opfatter det danske sprog, at ministeren faktisk siger, at alt skal fortsætte, som om ingenting var sket.
Det, debatten til og med i dag har afsløret, er, at Folketingets store flertal, når det om et øjeblik stemmer Dansk Folkepartis forslag til vedtagelse ned, i realitetens verden sætter sit stempel på, at alt skal have lov at fortsætte, som det kører i øjeblikket.
Det, der er det forfærdelig negative ved debatten i dag, er, at ikke så meget som en lille flig har ministeren løftet for, at hun måske ville stramme op i nogle begreber inden for den her verden.
Alt skal i realiteten fortsætte, som om ingenting var hændt.
Jeg har utrolig svært ved at forstå, at en minister og også hendes Kulturministerium kan holde til at lade tingene køre videre, som det inden for de sidste 2-3 måneder er blevet afsløret at de har kørt.
Men o.k., vi får se.
Jeg er sikker på, at det sidste ord ikke er sagt i den her sag.
Vær sikker på det.
Sammenspistheden blandt Folketingets partier i den her sag er tilsyneladende måske ikke så udtalt, som jeg havde troet, for man har jo tilsyneladende slet ikke tjekket tingene af med hinanden.
Nu må jeg så forklare Folketinget, hvad det drejer sig om.
Hr. Søren Hansen vil formentlig under en efterfølgende debat fremsætte et forslag til vedtagelse, og det er hr. Brian Mikkelsen ikke klar over først foregår under den næste sag. Men jeg har ikke fået noget svar.
Jeg vil heller ikke spørge hr. Brian Mikkelsen om mere, for jeg er klar over, at Det Konservative Folkeparti støtter helt op bag om den økonomi, der er i det, vi taler om her, og det må jeg så sige er dybt skuffende.
Jeg forstår det simpelt hen ikke, og jeg er sikker på, at konservative vælgere fortsat vil flygte fra Det Konservative Folkeparti, hvis de helt bliver klar over den holdning, som partiets repræsentanter her på Christiansborg har over for offentlige midler.
Det er blot en konstatering og ikke noget spørgsmål.
Den bedste dokumentation, jeg kan give kulturministeren, er jo det indlæg, kulturministeren holdt både i første og i sidste omgang her.
Ikke med et ord sagde det noget som helst
om, at ministeren vil stramme op på nogle ting - overhovedet ikke. Når det så ikke er tilfældet, må jeg tage det som udtryk for, at alle de, der sidder og følger denne debat, også alle de, der er omfattet af den, kunstnere og museer osv., kan folde deres hænder, trække en flaske rødvin op og sige: Nu kan vi for resten køre løbet videre fuldstændigt, som vi har gjort hidtil, med alt det kammerateri og sammenspisthed, som ministeren jo ikke har villet afvise har fundet sted, men som ministeren mere eller mindre siger er helt i orden fortsætter i nærdemokratiets navn.
Jeg tror, mange danskere ville være dybt skuffede, hvis de fik lov til at sidde og overvære denne debat og virkelig fik indseende i, at et stort markant flertal i det danske Folketing faktisk mener, at offentlige midler skal anvendes, som det er foregået indtil nu inden for det her område, vi har talt om i dag.
Jeg er dybt skuffet.