Karen Jespersen (S), 2001-01-18:
Forslaget vil betyde, at der kun i de tilfælde, hvor et afslag ville være i strid med en konvention, som Danmark har tilsluttet sig, vil blive meddelt opholdstilladelse efter reglerne om familiesammenføringer.
Efter forslaget vil ændringerne ramme alle, der søger om familiesammenføringer, herunder også mindre børn af og ægtefæller til danske statsborgere.
Regeringen noterer sig med tilfredshed, at forslagsstillerne pointerer, at man skal holde sig inden for de internationale forpligtelser, og at konventionerne altså skal overholdes.
Det er regeringen helt enig i, men regeringen kan ikke støtte forslaget, der vil have nogle meget vidtgående konsekvenser også i forhold til mindreårige børn af og ægtefæller til danske statsborgere.
Man skal i den forbindelse tænke på, at de internationale forpligtelser f.eks. forhindrer os i at henvise flygtninge til familiesammenføring i hjemlandet, hvor de jo risikerer forfølgelse, mens danske statsborgere derimod i flere tilfælde vil kunne henvises til et andet land.
Konsekvenserne ville altså være, at danske statsborgere i flere tilfælde ville blive tvunget i, hvad man kunne kalde en slags landflygtighed.
Forslaget drejer sig også om en række andre ændringer, f.eks. om forsørgelseskravet.
Reglerne på det område blev ændret i forbindelse med den såkaldte udlændingepakke så sent som i 1998, og jeg synes ikke, at de ændringer, der her er lagt op til, er overbevisende, og mener ikke, at der er grund til at ændre reglerne nu igen, og derfor kan regeringen som sagt ikke anbefale, at beslutningsforslaget bliver vedtaget.
Regeringen er enig i, at nogle familiesammenføringer kan være en barriere i forhold til at blive integreret i det danske samfund, og regeringen fremsatte da også et lovforslag sidste forår, der netop ændrede reglerne for familiesammenføringer med det formål at forbedre integrationen, og det var et lovforslag, der blev vedtaget af et bredt flertal i Folketinget.
Det er en meget afgørende retningspil for regeringen, at de udlændinge, der kommer til landet, bliver en godt integreret del af det danske samfund.
Vi ønsker ikke at have mennesker i landet, der er isolerede, uden store muligheder for at forsørge sig selv og dårligt tilpasset.
Derfor giver det anledning til overvejelser, når undersøgelser viser, at udlændinge, der bor her i landet, fortsat overvejende gifter sig med ægtefæller fra hjemlandet.
I hvert fald er det et problem, hvis den ægtefælle, der bor her i landet, ikke selv er godt integreret og kan hjælpe den nytilkomne til rette i Danmark og vise ham eller hende, hvordan tingene foregår her, og hvad der forventes af en borger i Danmark.
Den lovændring, der blev vedtaget i sommer, betød jo tre ændringer: en ny bestemmelse om tilknytningskrav ved familiesammenføring med ægtefælle og samlever, en ny bestemmelse om boligkrav, og som led i indsatsen mod tvangsægteskaber blev retskrav på familiesammenføringer for mennesker under 25 år ophævet.
Ændringerne blev jo indført for at undgå tvangsægteskaber.
Dem vil vi ikke acceptere, og derfor kan unge mellem 18 og 25 år i dag kun få ægtefællesammenføring, hvis ægteskabet eller samlivsforholdet utvivlsomt er indgået efter den herboendes eget ønske, eller særlige personlige forhold i øvrigt taler for det.
Vi har altså kun haft et halvt år til, at loven kan virke, og jeg synes, det er vigtigt, at vi fortsat følger de lovændringer, der blev vedtaget.
Det er sådan, at siden loven er trådt i kraft, har ca. 230 mennesker fået afslag på familiesammenføringer efter de nye regler.
Loven bliver altså brugt, og det kan fortsat vise sig, at den også bliver brugt i større omfang.
Der er, så vidt jeg er blevet oplyst, netop to nye ønsker om familiesammenføringer, der har fået afslag som følge af bestemmelsen om tvangsægteskaber.
Men man kan sige, at loven jo først og fremmest er vigtig som et forebyggende element, for den skal være et signal til forældrene om, at de skal lade være med at presse deres unge sønner og døtre til at indgå et ægteskab, de ikke ønsker.
Men lovgivningen kan ikke alene løse det problem.
Man kan ikke lovgive sig ud af, at der bliver indgået ægteskaber imod de unges ønsker.
En lov er ikke nok alene.
Lovgivningen må følges op af andre initiativer.
Derfor har jeg også satset meget på at støtte de initiativer, der er ude i samfundet,
f.eks. foreningen Broen og IND-sam, der gør en god indsats for at rådgive og vejlede unge, som er på vej ind i et ægteskab, de ikke ønsker at være en del af.
De kan mægle mellem forældre og børn, sådan at de unge undgår at blive tvunget ind i et ægteskab, de ikke ønsker, men uden at det får meget omfattende konsekvenser i form af, at kontakten til forældrene bliver brudt.
At bekæmpe tvangsægteskaber og den vold, der ofte følger med, er altså ikke noget, vi kan klare med lovgivning alene.
Det kræver en ændret holdning, der sikrer unge mennesker med en anden etnisk baggrund deres personlige frihed.
Det ligger mig meget på sinde, og det vil jeg arbejde på på mange forskellige fronter og altså ikke kun gennem lovgivning.