Jacob Buksti (S), 2001-03-16:
Forslagsstillerne har foreslået, at der skabes mulighed for privat øvelseskørsel.
Uddannelse af bilister og ikke mindst uddannelsen af de unge er et vigtigt emne i hele spørgsmålet om færdselssikkerhed, og jeg er enig med forslagsstillerne i, at manglende rutine kan være årsag til, at så mange unge indgår i ulykkesstatistikken.
Det er også baggrunden for, at der er sket og fortsat vil ske en forstærket indsats på køreuddannelsesområdet.
Færdselsstyrelsen har allerede i juli 1999 og igen i januar 2001 skærpet kravene til køreuddannelsen, som tager sit udgangspunkt i en videreudvikling af de gældende danske undervisningsplaner for køreuddannelsen.
Reglerne opstiller mindstekrav til undervisningens varighed.
Formålet hermed er dels at øge elevernes antal af praktiske køretimer på vejene, dels at kørelærerne ikke på samme måde som tidligere skal kunne konkurrere udelukkende på prisen for den køreundervisning, de udbyder.
I den danske køreuddannelse er valgt den strategi at lade den professionelle kørelærer forestå uddannelsen af nye bilister ud fra den betragtning, at et professionelt indlæringsmiljø på basis af et detaljeret uddannelsesmål i undervisningsplanerne for køreuddannelserne vil skabe de bedste resultater, og netop de elementer, som er nævnt i forslaget, indgår i køreundervisningen her i landet.
Undervisningen omfatter såvel forskellige køretøjers manøvreegenskaber, grundlæggende psykologiske forhold vedrørende bilkørsel og kendskab til risikoforhold ved vejen.
Denne undervisning har netop til formål at gøre eleven så færdselssikker som overhovedet muligt, både for sig selv og for alle os andre.
Det er min umiddelbare opfattelse, at en ordning, hvor en køreelev modtager undervisning af andre end en godkendt kørelærer, f.eks. en pårørende, ikke vil bidrage til højnelse af trafiksikkerheden.
Den pårørende har ikke samme uddannelse og baggrund som en kørelærer og vil derfor ikke have det samme erfaringsgrundlag for at kunne forudse og modvirke faresituationer i undervisningssituationen.
Jeg er bekendt med den svenske ordning med privat øvelseskørsel fra det 16. år.
Der er imidlertid generelt store forskelle i kravene til køreuddannelse samt kravene til kørelærerne i Sverige og i Danmark, og det er derfor vanskeligt uden videre at overføre metoder og erfaringer på dette område fra ét land til et andet.
Det svenske vej- og transportforskningsinstitut, VTI, har i en slutrapport fra sidste år oplyst, at indførelsen af privat øvelseskørsel for de 16-årige i 1993 har haft en positiv indvirkning på ulykkestallene med ca. 15 pct. for de 18-19-årige i undersøgelsens første 2 år.
Men det er også en kendsgerning, at der i forbindelse med den svenske ordning er sket ganske alvorlige trafikulykker under privat øvelseskørsel.
Sveriges Trafikskolors Riksförbund har oplyst, at der i perioden 1992-1998 er dræbt 21 personer, og at 119 er kommet svært til skade ved privat øvelseskørsel.
De nyeste tal fra Statistiska Centralbyrån viser, at ulykkestallene for 18-19-årige i Sverige faldt til 96 i 1994, men at tallet er stigende i 1997, 1998 og 1999.
Der er altså sket ganske alvorlige trafikulykker i Sverige under privat øvelseskørsel, men jeg er derimod ikke bekendt med tilsvarende trafikuheld med dødelig udgang i den danske køreuddannelse. Jeg finder det helt uacceptabelt, at der i en undervisningsperiode skal ske alvorlige trafikuheld.
Derfor må regeringen afvise forslaget, og da regeringen afviser forslaget, skal jeg ikke indlede en længere debat om den foreslåede ordnings udformning med nye tilladelsessystemer, som forekommer ganske bureaukratiske.