Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-12-15:
Så når vi løfter sløret for, at vi synes, at der er nogle ting, der skal tages hensyn til i forhold til en kommende skattepolitik, så er det jo, fordi vi har en tro på, at vi vil kunne etablere en sådan god aftale med regeringen.
Det er jo klart, at hvis det pludselig viser sig at være anderledes, er der jo ikke nogen aftale, men vi satser selvfølgelig på, at der bliver en aftale.
Jeg må også sige om Socialdemokraternes og De Radikales forskellige skatteforslag, at det jo er meget, meget svært at blive klog på, hvad i alverden de egentlig vil betyde.
Det at have et skatteloft, og endda et skatteloft med forslag, der i den grad ikke er finansierede, giver jo en utryghed for den enkelte dansker om, hvad det egentlig er for en skattepolitik, man vil føre.
Nu har vi så en times tid hørt Venstres ordfører, dagens ordfører, som fortalte, hvor godt det går.
Så har vi fået en times tid med en socialdemokratisk ordfører, der fortæller, at det hele er noget værre møg, noget værre, værre skidt.
Så kommer Dansk Folkepartis ordfører på ganske sædvanlig vis og skal prøve at fortælle lidt om virkeligheden, og det vil jeg så også prøve at gøre her i mit ordførerindlæg.
Hvis man er så trist over det, der foregår, ville jeg tro, at man ville stemme imod den finanslov, der skal stemmes om her senere i dag.
Men jeg har sådan på fornemmelsen, at man, samtidig med at man har fortalt alle dem, der sidder og overhører den her debat, at det er det mest elendige, man nogen sinde har været udsat for – det er jo det billede, der tegner sig, når man hører Socialdemokratiet her i dag – så nok alligevel stemmer for finansloven, når vi skal stemme senere her i dag.
Sådan er det jo så forunderligt.
Når vi stemmer for, er det såmænd ikke, fordi vi synes, at det hele er noget skidt, eller det hele er så fantastisk godt.
Der er en masse ting, der stadig væk udestår, og en masse ting, vi stadig væk har at gøre.
Det er også derfor, vi i de kommende år håber at få lejlighed til at fortsætte arbejdet.
Men vi kunne lave et forlig, fordi vi synes, der er en række områder, der altså bliver forbedret i et omfang, der berettiger til en finanslovaftale og dermed også til, at vi kan stemme for på baggrund af finanslovaftalen med regeringen.
Jeg vil trække nogle af de væsentligste punkter frem.
For os har det været helt, helt afgørende, at der i finansloven for 2005 stadig væk tages initiativer til at nedbringe ventelisterne på vores sygehuse.
Vi synes simpelt hen ikke, det er et velfærdssamfund værdigt, at vi har opereret med de ventelister, vi har opereret med.
Derfor har vi også været glade for, at vi de senere år har taget initiativer til at få nedbragt ventelisterne på sygehusene.
Men der er behov for at fortsætte kampen imod ventelisterne, ikke alene i form af at vi generelt siger til sygehusene, at de, hvis de har meraktivitet, hvis de altså får flere patienter kørt igennem, så får penge for det – det bliver belønnet – men også i form af at vi sætter målrettet ind på de områder, hvor vi synes der er et særligt behov for at gøre noget.
Der har været to områder, som vi i finanslovforhandlingerne har sat ekstra fokus på.
Det ene er de kræftramte, og det andet er vore ældre medicinske patienter.
Det burde være ethvert folketingsmedlem bekendt, at vi har forhold for de kræftramte, vi ikke kan være bekendt.
Vi har simpelt hen for lange ventelister.
Der er en alt for svær en situation fra det tidspunkt, hvor man får at vide, at man er kræftramt, til der for alvor sættes ind over for en.
Derfor har vi lavet en finanslovaftale, som belønner kræftafdelingerne på sygehusene for at lave noget mere, altså at få behandlet patienterne hurtigere.
Vi har også sørget for, at de får penge til øget apparatur, dvs. strålekanon og scannere, så der er mulighed for at få flere patienter igennem.
Vi kender alle sammen nogle, der er det, og som i tilstrækkeligt omfang har haft bøvl med at komme igennem hurtigt nok.
Det skal vi have gjort noget ekstra ved.
Vi har også haft lejlighed til at lave en pulje på 70 mio. kr., der er til rest i finansloven for i år, hvor vi har reserveret 25 mio. kr. af de her penge til øgede initiativer på kræftområdet.
Det andet område inden for sundhedsområdet, jeg nævnte, var de ældre medicinske patienter.
Der er i finanslovaftalen en lang række initiativer på det her område, og det er meget, meget vigtigt, at vi tager vare på den her udsatte gruppe, så godt vi overhovedet kan.
Derfor er det også et element i finanslovaftalen.
Vi har ikke hørt så meget til det indtil nu, men nu kommer virkeligheden så frem.
Et tredje element på sundhedsområdet, jeg vil nævne, er sundhedscentre.
Det nævnte jeg også i sidste uge, og jeg nævner det, fordi jeg synes, det er utrolig vigtigt.
Vi har haft en situation rundtomkring i landet, hvor der blev nedlagt små sygehuse.
Det har været imod Dansk Folkepartis ønske, men vi må også sige, at det, når det så sker, efterlader et behov for noget andet, der giver tryghed for den enkelte borger, nemlig at vi har sundhedstilbud, der er tæt på den enkelte borger, i stedet for at vi alene har de her større og større sygehusafdelinger, som ligger meget langt væk fra dér, hvor folk lever deres liv.
Derfor tror vi på, at vi skal udvikle sundhedscentre, som bliver et tilbud i hver eneste kommune, og som gør, at man kan få et lokalt tilbud, når man har behov.
Det giver større livskvalitet, også på de kritiske tidspunkter, hvor man bliver nødt til at opholde sig på et sygehus eller et sygehuslignende sted.
Der er sundhedscentre en god løsning.
Derfor har vi også ment, at det var rigtigt at sætte penge i finansloven af til nu at etablere sundhedscentre, som kan være banebrydende på det her felt; sundhedscentre, der kan vise i praksis, at det er en god idé, så vi kan få det her udbredt til hele landet.
Endelig vil jeg på sundhedsområdet nævne hospicer.
Vi synes, at det er forkert, og derfor har vi sat pres på for at få udbygget hospicesektoren i de senere år, men det er gået for langsomt.
Nu har vi så i finanslovaftalen for næste år sammen med andre gode kræfter fået igennem, at det nu bliver et krav til amterne, at der skal etableres mindst 12 hospicepladser i hvert eneste amt.
Det er meget vigtigt, synes vi, for de grupper i vort samfund, som har krav på en bedre behandling i den absolut sidste tid.
Vi har sagt det før, og jeg vil gerne sige det igen: Det giver simpelt ikke nogen som helst mening at have ventelister til en hospiceplads.
I forhold til et andet hovedtema for os i finanslovforhandlingerne er det jo velkendt, at ældre har stået højt på vores ønskeseddel.
I praksis har det udmøntet sig i en aftale, der forbedrer ældreydelsen, ældrechecken ganske betragteligt.
Jeg kan ikke lade være med at bruge denne her tredje behandling til også lige at tænke tilbage på sommeren 2002, da vi etablerede tanken om en ældrecheck, og tænke på, hvordan reaktionerne var, hvordan det var en fuldstændig umulig tanke at tro, at der kunne komme en ældreydelse, en ældrecheck til de af vores pensionister, der har økonomisk mindst.
Det blev hånet, dengang vi kom med tanken.
Vi har så haft en udvikling, hvor vi på finansloven for 2003 fik sat 330 mio. kr. af til i alt 105.000 pensionister, en beskeden ydelse til hver enkelt, men dog noget, vi fik begyndt en udvikling af.
I 2004, altså i finansloven for i år, blev beløbet 430 mio. kr., gruppen blev lidt forøget til nu 117.000 pensionister.
Med forårspakken her i foråret i år fik vi mulighed for at tage ekstra initiativer til ældreydelsen, så beløbet nu kom op på 840 mio. kr., og vi fik 173.000 pensionister ind i ordningen.
Det er i hvert fald bevist, at vi har jagtet det her år for år og nu har fået udbygget ældreydelsen til et beløb, som stadig væk er beskedent, men som for den enkelte pensionist, der ikke har ret meget at gøre godt med, betyder noget.
Det er ikke ligegyldigt, om der her til januar kommer en ældrecheck ind ad døren, eller der ikke gør det, så de i Folketinget, der stadig væk synes, at det er fuldstændig ligegyldigt, og at det bare er sådan noget Dansk Folkeparti-politik, man ikke tager alvorligt, skulle måske tænke lidt mere på de pensionister, der rent faktisk får en beskeden hjælpende hånd med den ydelse, der er etableret her.
Vi synes i hvert fald, den er på sin plads, og vi vil også gerne bruge de kommende år til at udbygge ældreydelsen.
Et andet hovedområde, vi har sat fokus på i finanslovaftalen, er udlændingeområdet.
Måske man en gang imellem lige skulle tænke på, at hvis man gennemfører den slappe udlændingepolitik, som en del her i Folketinget er talsmænd for, og vender tilbage til det, vi havde i 2001 og før det, så etablerer man på finansloven en udgiftspost til udlændinge på flere milliarder kroner ekstra i forhold til det, der er på finanslovforslaget for 2005.
Vi har jo rent faktisk formået at spare milliardbeløb på statsfinanserne ved hjælp af en stram udlændingepolitik.
Det, der var lidt pudsigt, var jo, at det radikale forslag fik opbakning fra Socialdemokratiet, som påstår at ville videreføre en stram udlændingepolitik, men det var nok i virkeligheden en erkendelse af, at når man gennemfører en politik med Det Radikale Venstre, som Socialdemokratiet vil, så medfører det selvfølgelig en slappere udlændingepolitik, og så medfører det selvfølgelig også stigende udgifter for statskassen til den slappere udlændingepolitik, i takt med at der kommer flere til landet.
Sådan er der logik i tingene, og derfor vil jeg egentlig også benytte lejligheden her til at takke Socialdemokratiet for den ærlighed, man udviste ved afstemningen i sidste uge, da man klart markerede, at selvfølgelig får det konsekvenser for udgifterne for statskassen.
Vi har villet gå den anden vej, vi har villet spare penge på udlændingeområdet, vi har ønsket, at der kom færre til landet, og at vi ad den vej gennemførte besparelser, men også ved initiativer her i landet i forhold til den ydelse, man får, når man som asylansøger er kommet til Danmark.
Det er gennemført.
Vi har så i finanslovaftalen yderligere sat fokus på det med hjemsendelser, fordi vi synes, det er fuldstændig uacceptabelt, at afviste asylansøgere opholder sig her i Danmark.
De skal ikke opholde sig i Danmark, de skal opholde sig i hjemlandet.
Det har vi sat fokus på, vi har lavet en aftale med regeringen, der i langt højere grad nu sikrer, at vi kan fortsætte det pres på regeringen, som vi også kunne etablere op til indgåelsen af finanslovaftalen.
Det er vi meget tilfredse med, og det vil vi komme tilbage til ved mange, mange forskellige lejligheder.
Det vil jeg gerne love både regeringen og også det øvrige Folketing.
Endelig vil jeg lige nævne det sidste store hovedområde, jeg kan nå her.
Der er rigtig mange gode ting i finanslovaftalen, jeg gerne ville have taget fat på, fordi der jo er mange gode ting, som kan skabe lidt balance til de udfordringer, vi jo også står over for, men det er selvfølgelig fængselsområdet, fordi der tidligere har været en kritik her i Folketingssalen af, at vi ikke fik afviklet køen til at komme ind og afsone, når folk var dømt, og det var en kritik, der for så vidt har været fuldt berettiget, for selvfølgelig skal man som kriminel ikke rende rundt på fri fod, men være inde til afsoning.
Derfor har vi jo også i finanslovaftalen afsat midler til at fjerne ventelisterne til fængselspladser i de kommende år, fordi det har været helt afgørende for Dansk Folkeparti, at vi har de kriminelle inde bag tremmerne til afsoning og ikke rendende rundt på fri fod.
Det er der taget initiativer til i finanslovaftalen.
Vi har også i sommer, efter at vi havde lavet flerårsaftalen sidste efterår, taget nogle initiativer til det her, men vi har så sat fokus på det igen i finanslovaftalen, fordi vi igen finder, at en finanslovaftale jo ikke er et sted, hvor tingene ender, det er et sted, hvor man laver nogle forbedringer med sigte på at lave nye forbedringer efterfølgende, hele tiden i et fortløbende forløb for at se at skabe de overhovedet bedst mulige betingelser for den danske befolkning.
Det er baggrunden for, at vi altså har lavet denne her finanslovaftale.
Vi vil også gerne takke regeringen for det forløb, der har været om finanslovaftalen, og imødekommenheden over for Dansk Folkepartis synspunkter, og vi kan på den baggrund også støtte den endelige finanslov, når den kommer til afstemning her senere i dag.
Det er jo soleklart, at hvis man tilhører lavindkomstgruppen, hvis man f.eks. sidder som enlig mor med to børn, har man altså det vandforbrug, man nu engang har.
Det kan man ikke lige sætte ned, og derfor er det afgørende, om vandafgiften ligger fast eller er stigende.
Hvis man vil tænde sin lampe for at læse lidt i en bog, når børnene er lagt i seng, er det sådan set også afgørende, om elafgiften ligger fast eller stigende, så det er soleklart, at det ville være utrolig belastende, hvis vi vendte tilbage til de tider, hvor den slags afgifter bare fik et nøk opad, når der var behov for at finde penge til forskellige initiativer.
To ting: For det første i forhold til indledningen: Det er lidt utroligt, at når vi gennemfører det, som Socialdemokratiet har haft som sin egen politik, er det lige pludselig forkert.
Så det er bare lidt forunderligt at opleve den fuldstændige modstand mod at gennemføre det, som Socialdemokratiet selv har haft som politik.
Men sådan er der så meget, og en valgkamp nærmer sig, det er måske det, der spøger.
I forhold til den anden ting er det igen et spørgsmål om mål og midler.
Vi mener, at førtidspensionisterne er blevet glemt; vi mener, at førtidspensionisterne har behov for en ekstra håndsrækning; vi mener, at der bør tages initiativer i de kommende år, som sikrer førtidspensionisterne, specielt de mest udsatte grupper af førtidspensionisterne, økonomisk set ekstra midler.