runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Aaen (EL), 2000-02-22:
Da det her lovforslag oprindeligt var til behandling, gik vi imod det, fordi vi sagde, at vi ikke synes, man sådan skal gå og skyde skattemidler ind i pengeinstitutter, oven i købet uden at få indflydelse for pengene.
På sin vis er det jo meget interessant, at EU nu kommer og giver os ret i, at det er statsstøtte, og at det er ulovligt.
Det er vi jo sådan set meget tilfredse med.
Det er en af de få gange, hvor vi direkte kan se, at vi får opbakning til vores synspunkter fra EU-systemet. Men da der alligevel ikke ændres grundlæggende ved ordningen, selv om den måske nu kan godkendes af EU, så vil vi fastholde, at vi siger nej.
Vi synes ikke, det er en god måde at gøre det på.
Vi synes, at hver eneste gang det offentlige skal gå ind og hjælpe på den ene måde eller på den anden måde, så bør det også føre direkte indflydelse med sig.
Derfor er jeg meget ked af, som vi kunne læse ud af høringssvarene, at det eneste, der i virkeligheden ville være perspektiv i på det her område - også for at løse de problemer, som jeg godt forstår at man rejser fra branchen og fra anden side - var, om man kunne lave en udbudsforretning over en weekend.
Nej, selvfølgelig kan man ikke det.
Man kan snakke med 2-3 stykker.
Der har jo ikke været nogen af de store bankredninger, uden at man har været henne og snakke først med Bikuben og så med Den Danske Bank og så med et par stykker af de andre gode venner.
Man har jo altså haft en eller anden form for udbudsrunde allerede i de gamle bankredninger.
Men jeg tror ikke, man kan gøre det, som det foreslås her.
Det, der var i det oprindelige udkast til den her lov, var muligheden for, at man kunne gå ind og reelt overtage et pengeinstitut, og det synes jeg ministeren skulle have stået fast på, for det er jo i virkeligheden den eneste måde, hvorpå man på én og samme tid kan redde et pengeinstitut og sikre, at der ikke sker alt muligt fikumdik, og at der ikke bare puttes statskroner i et projekt uden videre efterfølgende indflydelse.
Jeg skal også gøre opmærksom på, at det var præcis den model, man brugte i Norge, da man i sin tid havde de store bankkriser deroppe, og også i Sverige og i andre lande.
Og f.eks. i Norge viste det sig jo oven i købet at være en mægtig god forretning.
Man fik et enormt overskud, et milliardoverskud, ved at gå ind og overtage de her pengeinstitutter, som i dag er mere værd end det, man overtog dem for i sin tid.
Så kan vi tage en politisk diskussion bagefter.
Men lad os tage den diskussion bagefter.
Det kan godt være, der så vil være et flertal i Folketinget for efterfølgende at afhænde instituttet.
Men det, at man i en periode overtager det, gør jo, at man kan få en sikker - både retssikkerhedsmæssigt og skattepolitisk, på alle mulige områder sikker - behandling af krisen.
Og så tager vi slagsmålet bagefter, om det så også er det, der skal være slutresultatet, nemlig at vi har en statsovertagelse af et pengeinstitut.
Den tid, den glæde.
Klaus Kjær (DF), 2000-02-22:
Da Dansk Folkepartis ordfører på området, hr. Egil Møller, ikke kan være til stede, skal jeg på vegne af Dansk Folkeparti gøre følgende bemærkninger til lovforslaget: Lovforslaget har til hensigt at løse de udestående problemstillinger i forhold til lov om en garantifond for indskydere og investorer fra 1998.
Lovforslaget lægger op til, at fonden får friere handlemuligheder end i dag. Ved en rekonstruktion af et institut vil det fremover være muligt for fonden at stille forskellige krav til instituttet, f.eks. om en udskiftning af instituttets direktion. I lovforslaget er der taget hensyn til at hindre konkurrenceforvridning i forbindelse med afvikling af institutter.
Der tages med lovforslaget ligeledes stilling til at fastsætte bestemmelser om tavshedspligt og om straffeforanstaltninger ved en overtrædelse af denne.
I forbindelse med afvikling af nødlidende institutter forsøger man at sikre sig en markedsmæssig pris på instituttet.
Endelig lægger lovforslaget op til ændrede stemmeregler for fondens bestyrelse i forbindelse med afvikling af nødlidende institutter.
Her kan så opstå situationer, hvor fonden i det konkrete tilfælde ikke kan medvirke til en afvikling af instituttet ved at yde bidrag.
Fonden skal i disse tilfælde dække indskydernes og investorernes tab direkte ved instituttets betalingsstandsning eller konkurs.
Dansk Folkeparti kan støtte lovforslaget.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-02-22:
Da SF's ordfører i denne sag, hr. Ole Sohn, ikke kan være til stede, skal jeg kort fremføre SF's synspunkter på sagen:
Vi ser i SF lovændringerne som nogle lovændringer, der skal løse nogle udestående problemer i forhold til EU-rettens regler for statsstøtte, og at det er disse problemer, man søger udredt med lovforslaget.
Vi ser også, at formålet derudover er at muliggøre en bedre, hurtigere og mere enkel sagsbehandling i forbindelse med rekonstruktioner af lokale institutter.
Det ser vi som positive ændringer, men vi ser også, at høringssvarene har rejst nogle problemer, som vi meget gerne vil have afklaret under udvalgsarbejdet.
Morten Helveg Petersen (RV), 2000-02-22:
Garantifonden for indskydere, og investorers muligheder for at medvirke ved rekonstruktion, støder i dag på problemer i forbindelse med de europæiske regler for statsstøtte, og med lovforslaget synes problemerne løst, nemlig ved at give fonden friere handlemuligheder end i dag, og det skal bl.a. være muligt at stille garanti i forbindelse med rekonstruktion.
Dét kan være med til at sikre en rekonstruktion af et pengeinstitut i stedet for, at dette går konkurs eller i betalingsstandsning.
Så vi kan støtte forslaget fra radikal side.
Pernille Sams (KF), 2000-02-22:
Det er en bunden opgave, vi her har, al den stund Europa-Kommissionen har oplyst, at den betragter Garantifondens midler som statslige midler og derfor også betragter det som statsstøtte, når fonden med sine midler helt eller delvis dækker en regnskabsmæssig underbalance i forbindelse med overdragelsen af et nødlidende pengeinstituts aktiver og passiver til et overtagende pengeinstitut.
Det giver mildest talt nogle problemer i forhold til den ellers efter vores opfattelse udmærkede ordning, vi har i dag med den nuværende lovgivning.
Derfor er det selvfølgelig også korrekt, at ministeren nu fremsætter et lovforslag, og vi er også enige i intentionen i det foreliggende lovforslag, men der er en række forhold i forbindelse med forslaget, vi ikke umiddelbart tror ministeren har fundet den rigtige løsning på.
Ved afviklingen af nødlidende institutter vil der skulle gennemføres en udbudsrunde, som skal bestå i, at et vist antal inden- og udenlandske institutter skal tilbydes at afgive et overtagelsestilbud på instituttet.
Det er ikke umiddelbart let at forestille sig, hvordan en sådan udbudsrunde skal kunne foretages i praksis, vel vidende, at nødlidende pengeinstitutter ofte reddes over en weekend fra lørdag til søndag, således at der er ro, når instituttet skal åbne mandag morgen. På den måde er det i hvert fald svært sådan umiddelbart at forestille sig, hvordan det skal kunne lade sig gøre at gennemføre en udbudsrunde som foreslået i lovforslaget, og det forhold og en række andre forhold vil vi altså gerne have lov til at grave nærmere i i forbindelse med udvalgsarbejdet og stille en række spørgsmål til ministeren om.
Derfor er det, vi vil sige i dag, at vi er enige i målet og vi ønsker også at være behjælpelige med at løse opgaven, men vi er ikke helt sikre på, at den rette vej er betrådt med dette lovforslag.
Det vil vi så håbe at ministeren kan få forvisset os om under udvalgsarbejdet, eller at vi kan forvisse ministeren om, at der er visse problemer, som måske skal løses på en anden måde.
Erik Larsen (V), 2000-02-22:
Da Venstres ordfører, fru Pia Larsen, desværre ikke kan være til stede her i salen, skal jeg på Venstres vegne fremsige følgende: Venstre er enig i intentionerne med lovforslaget.
ordningen om rekonstruktion i praksis - i modsætning til den nuværende lov, hvor nogle udestående problemstillinger i relation til EU-rettens regler om statsstøtte gør, at ordningen p.t. ikke fungerer.
Venstre kan tilslutte sig forslaget om, at fonden skal vælge den løsning, som skønnes at påføre fonden færrest omkostninger, og lovens begrænsning om, at fondens bidrag
ikke må overstige det skønnede tab i tilfælde af instituttets konkurs eller ophævelse
Det fremgår af lovforslaget, at der ved afvikling af nødlidende institutter skal gennemføres en udbudsrunde, så det kriseramte institut i givet fald kan afhændes til markedspris.
Venstre er betænkelig ved, at der ikke er fastsat nærmere regler for udbudsproceduren, mem at disse først efterfølgende skal fastsættes i bekendtgørelsen.
Kravet om en udbudsrunde medfører en risiko for, at fonden pålægges uoverskuelige økonomiske forpligtelser, som indebærer, at kriseramte institutter ikke kan overtages.
Som det ligeledes fremgår af høringssvarene, må vi have fuld klarhed over lovforslagets konsekvenser, inden det vedtages, hvorfor Venstre ønsker at se nærmere herpå under udvalgsarbejdet.
Vi har bemærket, at lovforslaget øger bestyrelsesmedlemmers indflydelse på beslutninger om iværksættelse af støtteforanstaltninger.
Venstre kan som udgangspunkt støtte dette forslag, men mener, at vi også bør se nærmere på dette under udvalgsarbejdet, så vi sikrer os, at misbrug ikke kan forekomme.
Vi er tilfredse med, at fondens tavshedspligt indskrives i lovforslaget frem for kun at være reguleret i fondens vedtægter.
Frode Sørensen (S), 2000-02-22:
Da fonden får sine midler fra samtlige institutter, er det Europa-Kommissionens opfattelse, at når fonden med sine midler bidrager til rekonstruktion af et institut, er der tale om statsstøtte, og når der er tale om statsstøtte, indebærer det, at Kommissionen skal godkende tilførsel af midler fra fonden.
Kommissionen kan også underkende en sådan tilførsel, og det har så i realiteten betydet, at i virkelighedens verden har det ikke fungeret efter hensigten, hvorfor der har været drøftelser med Kommissionen med henblik på at smidiggøre processen samt at undgå underkendelse fra Kommissionen. Lovforslaget skulle gerne klare dette, og en vigtig detalje, som er drøftet med Europa-Kommissionen er, at fonden ikke pålægges begrænsninger, når der skal vælges handlemuligheder, og her vejer jo især hensynet til indskyderne tungt.
I Socialdemokratiet ser vi derfor positivt på forslaget om at give Garantifonden lejlighed til at stille garantier eller tilføre kapital i forbindelse med rekonstruktioner, men også på, at fonden skal kunne stille betingelser og krav om eksempelvis udskiftning af et instituts direktion. Der fastsættes også regler om, at fonden ikke kan eje et institut, ligesom fonden tillige vil være afskåret fra at tilføre midler til sikring af selskabskapitalen og til sikring af eventuelt efterstillet kapitalindskud.
Lovforslaget betyder også, at et bestyrelsesmedlem fra den pågældende sektor kan nedlægge veto mod fondens eventuelle medvirken til afvikling.
Til slut: Da det jo er følsomme oplysninger, det handler om, vil fondens bestyrelsesmedlemmer få pålagt tavshedspligt med mulighed for at blive straffet, hvis de overtræder denne.
Socialdemokratiet kan støtte lovforslaget, og vi ser frem til en relativt hurtig udvalgsbehandling.
Anne Baastrup (SF), 2000-02-23:
Vi har selvfølgelig diskuteret ganske grundigt i SF, om det var en smart måde at stille krav om en bred dagsorden for regeringskonferencen.
Det, vi har ønsket, er at sætte vores punkter på dagsordenen.
Vi ved jo, at der er en lang række andre lande, der har nogle andre punkter til dagsordenen.
Vi ved, at Prodi har projekter.
Derfor er det vigtigt, at vi fra dansk side spørger: Hvad er den danske dagsorden?
Vi ved, at dagsordenen bliver lang.
Samtidig skal vi jo også huske på, at der ikke er nogen naturlov, der forhindrer, at man starter med udvidelsen
, lige så snart de enkelte lande kan komme i gang.
Lige så snart de enkelte lande lever op til de krav, som EU stiller, kan man starte på udvidelsen, og der skal ikke, siger jeg til fru Elisabeth Arnold, herske tvivl om, at SF ser udvidelsen som det helt store sikkerhedspolitiske projekt, som under ingen omstændigheder - under ingen omstændigheder - må tabes på gulvet.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-02-23:
Enhedslisten og SF har jo det fælles synspunkt, som jeg har forstået det, at vi gerne vil have indført en rigtig miljøgaranti - det kommer vi til at diskutere senere på dagen - og derfor kunne det jo selvfølgelig også være en smuk tanke, hvis man på denne regeringskonference kunne få en rigtig miljøgaranti.
Vi kunne jo spørge regeringen, og det vil jeg da også gerne gøre ved den her lejlighed: Hvordan får vi løst det problem?
Vi står jo med den vanskelighed, så vidt jeg kan se, og det vil jeg spørge om fru Anne Baastrup ikke er enig i, at det i øjeblikket tårner sig op med alene dårlige sager på den dagsorden, og derfor må vores hovedbestræbelse da gå ud på, og det går jeg ud fra at SF og Enhedslisten kan være enige om, at få alle disse dårlige sager ud igen.
Vi kan så diskutere de finere nuancer, men det må da være vores fælles bestræbelse.
Jann Sjursen (KRF), 2000-02-23:
Jeg synes, det er en lidt mærkelig logik, som SF's ordfører, fru Anne Baastrup, her i dag lægger for dagen.
På den ene side næsten beklager hun, at det bliver en lang dagsorden, fordi en masse lande har mange forskellige ønsker, som skal diskuteres på regeringskonferencen.
Den logik kan vi fra Kristeligt Folkepartis side ikke følge.
Når fru Anne Baastrup så siger, at man jo bare kan udvide Fællesskabet, så må det jo få mig til at spørge: Er fru Anne Baastrup og SF ikke enige i, at vi altså ikke kan udvide Fællesskabet med nogle kandidatlande, så længe Traktaten ikke er ændret?
Der er nogle traktatmæssige spørgsmål, der skal løses, før vi kan udvide Fællesskabet.
Sådan er det bare i forhold til institutionerne.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-02-23:
Jeg vil bare spørge fru Anne Baastrup, om hun ikke er enig i, at hvis man skal have hele den lange ønskeliste med, så kniber det med at overholde den tidsplan, som egentlig er fastsat, så vi kan foretage udvidelsen.
Jeg er stadig væk forvirret.
SF sagde nej til Amsterdamtraktaten, fordi den ikke sikrer udvidelsen med ansøgerlandene og dens forbedringer ikke var bedre end Maastrichttraktaten.
Nu siger SF nej til regeringens forhandlingsudspil til regeringskonferencen, selv om det er det, der er den sidste brik i kølvandet på det, der er aftalt i Amsterdamtraktaten, for at foretage den egentlige udvidelse.
Det er for mig at se ikkesammenhængende og ulogisk.
Jeg vil gerne bede om en forklaring, som er forståelig for mig og andre.
Anne Baastrup (SF), 2000-02-23:
Det er også lige præcis det, der er vores strategi.
Vi kan jo ikke bare sidde der og sige nej, nej, nej, nej, nej.
Vi bliver nødt til at have nogle andre visioner. Hvis vi hele tiden bare skal sige nej dernede, så gider de til sidst ikke at snakke med os.
Derfor har vi nogle visioner.
Hr. Claus Larsen-Jensen kan ikke forstå, hvordan det kan være, at SF ikke begejstret støtter regeringens grundlag for regeringskonferencen.
Det er simpelt hen for upræcist, og i øvrigt er der nogle detaljer, som vi ikke synes er rigtige,
eksempelvis vil vi ikke have dobbelt flertal igennem.
Vi synes, det er en forkert strategi at lægge op til dobbelt flertal, og det ligger jo som grundlag for regeringens papir.
Så tror jeg, at hr. Claus Larsen-Jensen har styr på, hvorfor SF ikke vil, og det var vist bare et drillespørgsmål.
I øvrigt skulle jeg hilse og sige fra statsministeren, han er nemlig enig med mig, at der er mulighed for, at der er fem lande, der kan komme ind under den nuværende regeringskonference.
Sagen er jo den, at på en regeringskonference med det, SF har lagt op til, vil det da ikke tage så lang tid - nej, det vil det ikke - og vi vil kunne se, at i løbet af relativt kort tid står ansøgerlandene parat, 5 stk. Så er vi færdige med den regeringskonference, så har vi styr på det, og så får vi nogle visioner i EU, som vi går ind for.
Jeg er jo enig med hr. Keld Albrechtsen i, at de dagsordener, vi kan se nu, ikke er gode nok, og så må vi da være nogle, der sætter nogle andre dagsordener.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-02-23:
Jeg vil gerne spørge fru Anne Baastrup, om SF's synspunkt ikke skal forstås sådan, at hvis der kun er udsigt til dårlige sager på dagsordenen for regeringskonferencen, og realiteterne er jo i øjeblikket, at der kun er dårlige dagsordenspunkter, og at der ikke er udsigt til andet end en yderligere lang række dårlige dagsordenspunkter, fleksibilitet, militær osv., så er det jo ikke særlig smart, for nu at sige det mildt, at foreslå en bred dagsorden.
Det vil jo kun blive opfattet som en accept fra dansk side af, at alle disse ting skal på dagsordenen.
Så jeg vil gerne have præciseret, at det selvfølgelig må forstås på den måde, at det kun er i den situation, hvor det mod forventning skulle vise sig at være muligt, og det vil virkeligheden nok afskære fra, men jeg synes, det er vigtigt med den præcisering.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-02-23:
Samtidig sagde fru Anne Baastrup, at de ønskede optagelsesprocessen startet, uanset hvor langt man var kommet med regeringskonferencen.
Jeg synes, det er bekymrende, at SF tager så let på den optagelse sammenkoblet med regeringskonferencen.
Hvis nu regeringskonferencen bliver meget bred, det bliver meget svært at nå til nogen enighed, og man tager nye emner op og skal i gang med en meget lang proces for at nå frem til et resultat, kan man jo meget nemt risikere, at optagelsesgrundlaget for de nye medlemslande forskubber sig totalt og man dermed skubber udvidelsen langt, langt ud i fremtiden. Man kunne få den mistanke, den lumske mistanke, at SF i virkeligheden ikke er særlig interesseret i den udvidelse af EU, som de ellers påstår ved festlige lejligheder.
Hvis man gerne vil udvidelsen, skal man have en smal regeringskonference.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-02-23:
Jeg kan godt være enig med SF i, at der er mange ting i EU, som ikke fungerer godt nok.
Der er mange grunde til at lave om på mange ting inden for EU, og det synes alle de andre 14 medlemslande også der er.
Hvis vi nu begynder på at tage fat på alle emnerne og lægge dem alle sammen på bordet, så får vi en regeringskonference, som vil vare i årevis, og som vil blive spækket med mærkelige kompromiser, som vi så skal til at rede ud bagefter.
Men fru Anne Baastrup sagde også - og det sagde hun med meget stort eftertryk - at udvidelsen under ingen omstændigheder må tabes på gulvet.
Min påstand er så, at hvis man begynder på det helt store bunkebryllup med at tage nye emner op i EU-traktaterne, så bliver udvidelsen tabt på gulvet, og det er det vigtigste projekt.
Hvis ikke vi har det for øje, kan vi godt begynde på den store revision af det hele, som fru Anne Baastrup lægger op til, men jeg mener virkelig, det vil være at skyde sig selv i foden.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-02-23:
Der er jo egentlig grund til at blive lidt forvirret både i forsamlingen her og i befolkningen over, at SF nu kræver en udvidelse af EU's samarbejdsgrundlag i bredde og dybde.
Der skal mere med osv.
Samtidig er SF tilhænger af en udvidelse, vel vidende at hvis vi skal lave en udvidelse af EU-samarbejdet på det område, som SF gerne vil have med, så er der andre lande, der kommer med noget, som SF ikke bryder sig om, og det hele vil blive skudt langt ud i fremtiden.
Jeg forstår egentlig ikke, hvorfor SF ikke kan sige: Vi er sådan set også tilhængere af det, regeringen lægger op til, og vi vil gerne noget mere. Jeg vil gerne spørge fru Anne Baastrup, hvorfor SF egentlig ikke kan gå ind for den vedtagelse, som er fremsat
også af en række andre partier, og støtte op om regeringsgrundlaget på det område og så i øvrigt sige: Det baner så vejen for udvidelsen. Så kan man i øvrigt have en ønskeliste nok så lang på en række af ens politiske prioritetsområder, som man så må diskutere ved en anden lejlighed.
For upræcist, siger fru Anne Baastrup.
Jamen hovedmålet er udvidelsen, derfor smal dagsorden.
Så er fru Anne Baastrup imod dobbelt flertal.
Ja, udvidelsen med de mange lande medfører i virkeligheden, at der bliver et stort flertal af små lande, som får en meget stor indflydelse i forhold til befolkningstal og andet
, og hvis der ikke skal være total ubalance, bliver man nødsaget til at tage et vist hensyn til, at der er nogle lande af en vis størrelse, uden at det skal komme til at dominere hele denne udvikling. Kan fru Anne Baastrup ikke se det?
Og kan fru Anne Baastrup ikke se, at hele den diskussion om militær og krisestyring jo ikke er det, regeringskonferencen drejer sig om?
Vi har jo i forvejen et forbehold på det her område, så det er sådan set temmelig uinteressant i den sammenhæng.
Der er en masse af de øst- og centraleuropæiske lande, der er dødhamrende irriterede over, at vi nu åbner for seks nye lande, fordi det betyder, at de måske ikke lige så hurtigt eller måske lidt langsommere end ellers optages i EU.
Er udvidelsen ikke det centrale for fru Anne Baastrup?
Anne Baastrup (SF), 2000-02-23:
Det er lidt i forlængelse af fru Elisabeth Arnolds spørgsmål: Jeg har opfattelsen af, at Dansk Folkeparti under ingen omstændigheder ønsker udvidelsen.
Dansk Folkeparti vil fastholde EU på det nuværende antal medlemslande.
Når Traktaten næste gang skal til afstemning, så vil vi se plakater fra Dansk Folkeparti, hvor der står: Stem nej, ellers kommer der X antal millioner mennesker ind i EU og i din egen baghave!
Er det ikke korrekt, at det er Dansk Folkepartis strategi?
Vi kan lige så godt få den frem nu, således at vi slipper for at have de der fuldstændig tåbelige diskussioner, hvor det handler om, at hr. Kristian Thulesen Dahl forsøger at køre os alle sammen rundt i manegen.
Det var dog en imponerende svada, jeg fik af fru Mimi
Jakobsen
Sagen er jo konkret den, at SF ønsker at sætte nogle dagsordener, som er anderledes og mere visionære end det her stykke papir, som regeringen har lagt op til.
Vi lægger op til, at vi vil have en bred regeringskonference, og så får vi skældud over, at vi ikke synes, at regeringens oplæg simpelt hen er så fint.
Sagen er jo også den, og det er til hr. Claus Larsen-Jensen, at Socialdemokratiet har et grundlæggende problem.
Socialdemokratiet kan ikke forstå, hvorfor SF ikke altid klapper i sine små hænder, hver gang Socialdemokratiet kommer med et forslag, men sådan er det bare ikke altid.
Det her stykke papir er vi ikke enige i, fordi man lægger op til den der smalle regeringskonference. Jeg vil godt sige endnu en gang til fru Elisabeth Arnold: Jeg mener simpelt hen, det er muligt, at vi kan køre begge dagsordener, nemlig hurtig udvidelse, og så ordner vi de forskellige elementer i en større, bredt anlagt regeringskonference, for vi mener ikke, at udvidelsen skal blokeres af en regeringskonference.
Jeg ved godt, at fru Elisabeth Arnold er uenig, men det er ikke desto mindre vores holdning.
Mimi Jakobsen (CD), 2000-02-23:
Jeg kan sige meget om regeringens udspil, som CD støtter som det, det er, nemlig nogle rammer, men jeg vil aldrig betegne det som store visioner.
Det er meget fornuftigt, det er meget praktisk at få de her ting ordnet, og de skal ordnes, men store visioner er der da ikke tale om.
Gå ud og tal til den danske befolkning om store visioner i spørgsmål om stemmevægte i Rådet; det skal nok klinge i mange millioners øren.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-02-23:
Til fru Anne Baastrup, som nævnte mig direkte og henvendte sig direkte til mig, vil jeg blot sige: Jeg synes, regeringens forhandlingsgrundlag er karakteriseret ved den yderste nøjsomhed.
Der er taget det med af hensyn til udvidelsen, som er nødvendigt, og der er taget det med, der er tilstrækkeligt.
Alt andet er overflødigt, og det er ikke med.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-02-23:
Det er ikke, fordi jeg sådan set er i tvivl om det, men fordi jeg synes, det er meget vigtigt, at det bliver markeret, hvilke partier der vil give befolkningen et løfte om folkeafstemning, og hvilke der ikke vil, at jeg gerne vil sige til fru Anne Baastrup, at jeg naturligvis som en given ting går ud fra, at SF har den opfattelse, at det ikke er tilstrækkeligt, at en traktat godkendes i Folketinget, den skal naturligvis også forelægges befolkningen ved en folkeafstemning. Jo flere partier, der markerer det klart her ved debatten i dag, desto bedre naturligvis for demokratiet.