Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2005-09-06:
Det kan jeg så ikke lade være med at svare på.
Det er jo altid heldigt, når man kan få den tredje replik ved at skulle have sit ordførerindlæg.
Jo, jeg synes også, at det er dem, der har færrest penge blandt de førtidspensionister.
Jeg begriber ikke, hvorfor vi skal vælge mellem den ene og den anden gruppe.
Det tyder på, at SF ikke mener, at der er penge nok i det her samfund.
Og lige præcis deri adskiller vi os fra hinanden.
Jeg synes, at det er overraskende, at SF ikke mener, at der skulle være råd til begge dele i det her samfund, og at man kun kan finde sølle 700 mio. kr., eller hvad det var for et småbeløb, hr. Ole Sohn hev op af hatten heroppefra, mens vi andre har en finansiering oppe på 100 mia. kr.
Det synes jeg er interessant.
Nå, hr. Ole Sohn må lige vende tilbage, når vi når på den anden side af det, jeg egentlig havde planlagt at sige.
Overskriften på den her regerings finanslovforslag kunne nemlig snildt have været noget i retning af »Imens vi venter på Velfærdskommissionen«, fordi alle vi andre tager debatterne, mens regeringen laver et så fuldkomment og inderligt fedtspilleri, at ikke engang den sædvanlige vildledende talleg, hvor 10 mio. bliver til 300, kan skjule, hvor fuldstændig uambitiøs det her års finanslov er.
Altså, hver evig eneste gang, den ikke har været uambitiøs, så forværrer den den situation, vi er i i Danmark.
Så jeg vil gerne hylde, at så længe vi har en borgerlig regering siddende ved magten, skal den helst spille død, og hvis vi skal fortsætte Anders And-retorikken, synes jeg sådan set, at Fætter Guf-stilen klæder den her regering rigtig, rigtig godt.
Når det så er sagt, vil jeg sige lidt om to tendenser i det her års finanslov.
Den ene er altså, at regeringen holder på pengene, venter på Velfærdskommissionen og klapper selvtilfreds i som en østers, når snakken går på organisering af fremtidens velfærdssamfund.
Og strategien er jo fuldstændig klar.
Den handler om at lade alle de andre dumme sig med politiske udspil først, og så kan regeringen selv give den som eksperter bagefter og snakke om nødvendige reformer.
Man skal jo være relativt dum for ikke at kunne se igennem den dagsorden.
Men så synes jeg, at vi vil se på den anden tendens, at vi skal vende os lidt mod de småbidder, som regeringen faktisk forandrer på med den her uambitiøse finanslov.
De prioriteringer er nemlig fuldstændig lige så klokkeklare, som når regeringen er ambitiøs, de er nemlig klokkeklare angreb på velfærden.
Der er jo ikke så meget tvivl om, at vi har at gøre med en nyliberalistisk regering.
Hver gang den tager et lillebitte skridt, bliver det alligevel nyliberalistisk.
Man fristes faktisk til at sige, at ved de små skridt kender vi jer bedst, og derfor kunne man overveje, om I ikke bare skulle lade det der Tony Blair-kostume ligge hjemme i skabet en gang for alle.
Regeringen tager fra folkepensionisterne og fra førtidspensionisterne for at finansiere billigere takster i daginstitutionerne, så hvor man i første omgang kunne sidde og klappe i sine små hænder, fordi det vel nok var et fint tiltag, at man skar lidt i brugerbetalingen, opdager man i det øjeblik, man får finanslovudspillet, hvor pengene kommer fra, og så er det lige så asocialt, som det plejer at være.
Jamen vi har da også et dybt urimeligt boligmarked, men altså, jeg ville ikke mene, at dem, man først skulle gå ud og tage penge fra, var lejerne.
Jeg tror godt, at jeg kunne komme på et par andre boligejere, der stod først i køen.
M055S49805080KAJE.FM.FM Page 5069 Thursday, November 10, 2005 10:44 AM
Så tager regeringen også penge fra dem med arbejdsskader, og regeringen tager penge fra de syge.
Jamen, alt er jo som det plejer, beløbene er bare mindre.
Den ideologiske linje skal vi ikke tage fejl af.
Nu har vi hele dagen i dag hørt, at den egentlig ikke gør så meget, at det eneste, den gør, er at leve op til valgløfterne.
Hvad blev der så af den milliard?
Der er sat ynkelige 50 mio. kr. af på finansloven, og når man går det tal lidt efter i krogene, viser det sig, at det er endnu mere ynkelige 17 mio. kr., der er tilbage.
Det svarer jo til, at man giver sit barnebarn en halvtredsøre og siger: Nu kan du gå ned og købe en stor is for pengene.
Ikke nok med, at I siger til danskerne, at de kan få en stor is for halvtreds øre, hvad angår miljøet, I tager faktisk chancen og stikker dem en femogtyveøre og håber på, at de hopper på den.
Det er da en undervurdering af befolkningen, der er til at tage at føle på.
Så kigger man lidt efter: Der må da være et eller andet, der får noget på den her finanslov; nogen må da få noget.
Jo, det er der da også, det gør aktieejerne.
Altså, man kunne ikke lige foretage de der små skridt, uden at man lige skulle give aktieejerne lidt ekstra.
Jamen de har jo næsten heller ikke tjent nogen penge, de sidder og vender hver femogtyveøre ved månedens udgang og ved slet ikke, hvad de skal stille op for at få andet end pasta med ketchup.
Så jeg kan da godt forstå, at aktieejerne skal have nogle flere penge, det giver da rigtig meget mening.
De har tilmed arbejdet knaldhårdt for at få de penge.
De har i hvert fald siddet ved tastaturet og leget kasino et par timer hver dag.
Det er rigtig flot, så dem giver vi lige en lille check.
Summa summarum: Det er, som jeg også sagde i mine indledende bemærkninger, en fedterøvsfinanslov.
Det er en finanslov, der er superfedtet over for de fattige, det er en finanslov, hvor man endnu en gang fedter for de rige, og det er også en finanslov, hvor man fedtspiller, når det gælder om at komme med nogle meldinger om fremtidens velfærdssamfund.
Man kan nok høre af min argumentationskæde, at jeg ikke mener, at debatten om fremtidens velfærdssamfund skal gemmes væk, til eksperterne har talt.
Det giver jo en eller anden illusion om, at der er et rigtigt og et forkert svar, altså at regnedrengene bare kan putte en masse tal ind i computeren, så spytter computeren nogle tal ud, og så har vi svaret på, hvordan fremtidens velfærdssamfund skal se ud.
Jamen altså: Gid det var så let, for så kunne vi jo lige så godt nedlægge arbejdet og gå hjem, og det tror jeg i øvrigt også der er mange der ville synes var på sin plads.
Men så let er det altså ikke, og det synes jeg sådan set at debatten i dag viser med al ønskelig tydelighed.
Venstres ordfører har det fuldstændig fint med, at uligheden i samfundet stiger.
Det synes Venstres ordfører
er helt på sin plads, men vi er altså andre, der mener, at uligheden faktisk fjerner sammenhængskraften i samfundet.
Det siger sig selv.
Der er altså ret alvorlige uenigheder i denne Folketingssal, når vi taler om, hvordan velfærdssamfundet skal indrettes i dag, og det må så også gøre sig gældende for, hvad der skal ske om 30 år.
Derfor nytter det altså ikke noget, at man sætter sig ned foran regnemaskinen og beder regnemaskinen om at foretage nogle prioriteringer for os.
Der er ikke nogen nødvendighed, og der er ikke nogen øverste sandhed for, hvordan samfundsøkonomien og samfundsindretningen skal se ud.
Vi har i forlængelse heraf fremsat et finanslovforslag, som sætter en tyk streg under, at tingene kan gøres anderledes.
Der er jo ikke nogen, der kan finde på at sige: Vi laver lige en velfærdsreform, der giver bedre vilkår for folk.
Nej, de nødvendige velfærdsreformer handler alle sammen om at skære ned.
Vi går en fuldstændig anden vej, og det siger vi sådan set ret åbent.
Vi vil udvide og forbedre velfærden.
Vi vil skabe arbejde til de 800.000 mennesker, der i dag er skubbet uden for arbejdsmarkedet i dette land, og vi vil bruge dagM055S49805080KAJE.FM.FM Page 5070
Thursday, November 10, 2005 10:44 AM
pengene aktivt til at skabe rigtige job til overenskomstmæssig løn for folk, der i dag er holdt udenfor, fordi vi mener, at vores samfund har et meget, meget stort behov for den arbejdskraft, og at det derfor er helt tåbeligt at lade folk være presset ud.
Vi behøver bare at tænke på hjemmeplejen, som altid bliver diskuteret.
Den er fortsat mangelfuld, og den er fortsat alt for forhastet.
Vi behøver bare at tænke på de ansatte, der slides alt for hurtigt ned i den offentlige sektor og ender med at være en del af de 800.000.
Det giver ikke nogen mening, og derfor skal vi have fordelt arbejdet.
Og det er jo ikke kun velfærdsjob, der er masser af.
Vi har gjort det før i Danmark og har derfor ganske gode forudsætninger for det, og vindmølleeventyret burde jo have understreget for alle og enhver, at det er vejen frem.
Det er denne finanslovfedtspillende maskerade, der skaber rammerne for den politiske debat i dag, men spørgsmålet er faktisk fuldstændig som altid: Har vi den politiske vilje, har vi mod til at stå ved, at vedfærdsdebatten handler om værdier og ikke handler om nødvendighed?
Det er jo tendensen nu.
Vi har en situation, hvor det er »three strikes and you are out«-mentaliteten, der har taget over, og det vil betyde krig, usikkerhed og utryghed i fremtidens samfund.
Vi kan se lige nu, at denne ideologiske linje fungerer andre steder i verden.
Det er den ideologiske linje, man har fulgt i USA.
Her har man jo valgt at lade alt være op til den enkelte, her har man valgt at lade alt være op til det private initiativ, og ser man på New Orleans lige nu, er det jo forfærdeligt at se, hvad et så egoistisk menneskesyn kan medføre.
Det er selvfølgelig en tilspidset situation, men det er ofte her, man ser, hvordan tingene virkelig hænger sammen.
Derovre betyder en evakuering ikke det, som den i hvert fald betyder i mit hoved, nemlig at man triller x antal busser ind og kører folk ud, og at det selvfølgelig er noget, samfundet leverer i en katastrofesituation.
Nej, derovre betyder det, at man over radioen henstiller, at alle folk selv flytter sig.
Det er jo fint med private initiativer, men nu kan vi se konsekvenserne for de fattige i New Orleans, der ikke havde mulighed for at flytte sig.
Nødhjælp betyder ikke mad og vand – nej, det betyder, at man sætter militæret ind for at forsvare forretningerne.
Men sjovt nok er de samme forretninger det eneste sted, hvor folk har mulighed for at få adgang til mad og vand i den nuværende situation.
Og føler folk sig forpligtet til at sætte sig ind i deres bil, køre de 20 km ned ad kysten og redde familier ud?
Nej, det gør de ikke.
For det første er de bange for de fattige, fordi fattigdommen også her har skabt kriminalitet og marginalisering, og for det andet føler de sig ikke forpligtet til det, for hvad har de med de mennesker at gøre?
De er jo ikke en del af deres hverdag.
Det er det, der sker, når sammenhængskraften ikke eksisterer i et samfund.
Det er det, der sker, når alt er op til den enkelte til hverdag, og hvor man nærmest behandler egoisme og individualisme, som var det Gud selv, og jeg mener derfor, at vi skal tage ved lære af det, der foregår i USA lige nu, og blive enige med hinanden om, at vi skal væk fra det ideologiske vanvid, der danner grundlaget for, at tingene foregår, som de gør derovre.
Vi skal gå den stik modsatte vej af alle de bittesmå skridt, regeringen tager lige nu i retning af et samfund med øget ulighed, hvor det er egoismen, der hersker frem for fællesskabet.
Vi bestemmer selv, om vi vil gå den ene vej, eller om vi vil gå den anden vej, og her mener jeg, vi skal prøve at huske, at nu har vi hørt i jeg ved ikke hvor mange år, at alt andet end det, som regnedrengene har fundet på, er urealistisk.
Lad os lige minde os selv og hinanden om, at havde man for 30 år siden fortalt økonomerne i Finansministeriet, at der ville være en halv million flere arbejdsløse, at pensionsalderen ville være sat ned til 65 år, og at arbejdsugen ville være sat ned til 37 timer i år 2000, ville alle alarmklokker have ringet.
De ville have anbefalet os at glemme alt om at indføre efterløn, glemme SU til alle og glemme folkepensionen, de ville have anbefalet os at sætte arbejdstiden i vejret, og de ville have sagt, at det var nødvendige velfærdsreformer.
Det er fuldstændig det samme, der sker i dag.
De forenede partier siger, at der vil opstå en ældrebyrde, og at velfærden derfor kommer under M055S49805080KAJE.FM.FM Page 5071
Thursday, November 10, 2005 10:44 AM
Vi får at vide, der ikke er råd, og vi får at vide, der skal reformer til – altså vel at mærke reformer, der skærer i velfærden.
Efterlønnen skal reguleres, pensionsalderen skal sættes op, de unge skal jages gennem uddannelsessystemet, og overførslerne skal udhules.
Man forklarer os ikke, hvordan det alligevel har kunnet lade sig gøre at forbedre velfærden i den situation, men hvorfor skulle det give os problemer at udvide velfærden de næste 30 år, når det ikke har gjort det de sidste 30?
Vi lever i et af verdens rigeste samfund, og derfor mener jeg sådan set, at det handler om at få taget vare på de problemer, der reelt er, nemlig: Hvordan skal kloden kunne hænge sammen med de stigende miljøudfordringer, der kommer af væksten?
Og hvordan skal vi få vores samfund til at hænge sammen, når vi presser 800.000 udenfor?
Det er kernen i de reelle problemer, der er at løse de næste 30 år.
Kernen er ikke, om vi har råd eller ej.
Kig bare ud ad vinduet, der er masser af penge i dette samfund, de er bare fordelt hamrende skævt.
Debatten i dag om satspulje og udhuling af overførselsindkomsterne, som samtlige partier i dette Folketing undtagen os står bag, siger alt om, at der er lang vej igen, hvis man skal overbevise nogen om, at ulighed er kimen til et samfund, som vi slet ikke ved hvor uhyggeligt kan udvikle sig.
Der er ved gud brug for reformer, og der er brug for kæmpeforandringer.
Jeg mener, at vi skal skabe et fundament i vores samfund, som vi kan være fælles om, og som vi kan være fælles om at være stolte af.
Men det fællesskab kan kun opstå, hvis folk er i øjenhøjde med hinanden, og det er de godt nok ikke med den ulighed, der er i samfundet i dag, og det bliver altså kun værre, så længe denne regering er ved roret.
Jeg mener, at det er problemet med de 800.000, der står udenfor, miljøproblemerne og problemet med, hvordan vi skal tackle væksten, som skal løses, for at vores samfund kan hænge sammen om 30 år.
I Enhedslisten har vi valgt at løse de problemer gennem investeringer i arbejdspladser, gennem en fordeling af arbejdet og gennem massive investeringer i velfærden.
Vi vil udvide velfærden, og vi vil omfordele goderne, så vi om 30 år i fællesskab kan bryste os af, at Danmark er et af de lande i verden med størst lighed.