Torsten Schack Pedersen (V), 2006-03-29:
I januar havde vi en forespørgselsdebat om privatfinansieret forskning, og det var også Enhedslisten, som stod bag dengang.
Dengang startede jeg med at konstatere, at Enhedslisten ikke bryder sig om det private erhvervsliv, og den konstatering vil jeg starte med igen i dag.
For hvis det private erhvervsliv har nogen som helst kontakt til universiteterne, så fører det straks til uvederhæftighed, undertrykkelse af forskningsfriheden og en ondsindet kommercialisering.
Sådan er Enhedslistens virkelighedsopfattelse åbenbart.
Sådan var den i januar, og det ser vi så igen i dag.
Det er altså de principper, som ligger bag Enhedslistens forslag.
Men hvad så med det konkrete indhold, de konkrete tiltag i beslutningsforslaget?
Ja, det bliver det ikke meget bedre af.
At Enhedslisten ikke bryder sig om markedsøkonomi, er sådan set fair nok, men jeg troede faktisk, at Enhedslisten forstod markedsøkonomiens grundprincipper.
Det her forslag vidner om en fuldstændig uvidenhed om helt basale økonomiske principper.
Der står endvidere: »Først når de prioriterede områder efter nævnets skøn er blevet opfyldt, kan det eventuelt overvejes at udbyde midler til et givet emne i overensstemmelse med sponsors ønske, ...«
Så forstår jeg ikke, hvorfor Enhedslisten ikke bare siger ligeud, at man vil forbyde, at erhvervslivet har noget som helst at gøre med de danske forskningsinstitutioner.
Hvis ikke engang en virksomhed i et samarbejde med universiteterne kan beslutte, hvilke forskningsområder virksomheden kan samarbejde med universitetet om og mod betaling, ja, så sker der jo nok ikke rigtig noget.
Lad mig blot bruge et ikkekapitalistisk eksempel, for at også Enhedslisten skal kunne forstå det.
Jeg har utrolig svært ved at forestille mig, at Kræftens Bekæmpelse vil donere store summer til forskning i Danmark, hvis et nævn kunne bestemme, at pengene fra Kræftens Bekæmpelse i stedet skulle gå til forskning i psoriasis, gigt eller astma.
Så kunne det nok være, at Kræftens Bekæmpelse ville forsøge at samarbejde med udenlandske forskningsinstitutioner.
Men så skulle danske forskere da selvfølgelig ikke fedtes ind i grimme interesser, synes at være Enhedslistens tilgang.
Jeg vil henvise til, hvad jeg sagde under forespørgselsdebatten i januar, og understrege, at det er Venstres ønske at styrke samarbejdet mellem erhvervsliv og forskningsinstitutioner i Danmark, for i Venstre ser vi dette samarbejde som afgørende for, at viden udvikles, at viden formidles, og at viden finder anvendelse til gavn for vækst og velstand i Danmark.
I Venstre kan vi naturligvis tilslutte os de bemærkninger, som ministeren kom med i sin begrundelse for at afvise Enhedslistens beslutningsforslag, og Venstre kan absolut ikke støtte forslaget.
Jeg mener, det er en klar indrømmelse fra Enhedslistens side af, at man har en manglende forståelse for, hvordan virkeligheden hænger sammen, når man fremsætter det her forslag.
Det er jo klart for enhver, at når der er et samarbejde mellem det private erhvervsliv og universitets- og forskningsinstitutioner, så skal det foregå inden for områder, hvor den offentlige forskningsinstitution, universitetet, har en egeninteresse.
Det er klart det, der er vedtaget, det er den politik, der er gældende.
Så må jeg bare konstatere, at Enhedslistens forslag vil splitte enhver form for samarbejde, og det er det, jeg anfægter som værende særdeles problematisk.
Jeg rejste i min ordførertale spørgsmålet om Kræftens Bekæmpelse, som ifølge Enhedslistens forslag skulle donere deres midler til det, som den socialdemokratiske ordfører kaldte en folkekomité, og derefter skulle det vurderes, hvor pengene skulle kunne gå hen.
Vil hr. Per Clausen ikke indrømme, at det er et overordentlig sandsynligt udfald af Enhedslistens forslag?
Jeg er glad for, at hr. Per Clausen bekræfter, at der ikke er nogen sikkerhed for, at midler fra eksempelvis Kræftens Bekæmpelse vil gå til kræftforskning.
Det synes jeg ligesom i allerhøjeste grad illustrerer problemet med Enhedslistens forslag.
Hr. Per Clausen er så ganske rigtigt inde på, at inden for sundhedsområdet foregår den største del af forskningen i Danmark privat.
Og så undrer det mig meget, at hr. Per Clausen finder det helt besynderligt – det er jo en påstand, vi gentagne gange hører fra hr. Per Clausen – at der er flere private forskningsresultater, der er positive, end offentlige forskningsresultater inden for dele af lægemiddelindustrien.
Kunne det ikke være, vil jeg spørge hr. Per Clausen, at det skyldes, at private virksomheder har en enormt stor erfaring, i og med at de forsker for seks til syv gange så meget, som det offentlige gør?
Kunne det ikke være, at det gør, at man måske har en erfaring med og en indsigt i, hvor den største succesrate er, hvorimod noget af den forskning, som foregår for det offentliges vedkommende, nogle steder i høj grad foretages af yngre forskere med en begrænset erfaring og måske er lidt mere eksperimentel?
Dermed er det klart, at succesraterne falder anderledes ud.
Er det ikke bare en simpel konstatering af virkelighedens fakta, som det er en glæde at konstatere, fordi der er en lang række private, der ønsker at forske i det her, så vi alle sammen kan få det bedre?
Er det ikke det, der er virkeligheden, i stedet for en mistænkeliggørelse af de private, som forsker meget inden for det her felt?