Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-04-25:
Der er ikke tvivl om, at der er ganske høj aktivitet på området i EU-samarbejdet, som også spørgeren og initiativtageren til forespørgslen var inde på.
I disse år kan vi alle se, at udviklingen på asyl- og på indvandringsområdet stiller os over for nogle nye udfordringer og nogle nye opgaver.
Det er jo ikke en udvikling, som alene berører Danmark.
Vores naboer og europæiske samarbejdspartnere oplever det samme.
Asyl og indvandring er i sagens natur grænseoverskridende.
Det gælder naturligvis også mange af de problemer, vi møder.
De kalder på løsninger og på samarbejde på tværs af landegrænser.
EU fremstår i dag som den naturlige ramme om et sådant europæisk samarbejde.
Det bliver i EU-regi, at de europæiske lande i fællesskab vil søge fælles løsninger på de fælles udfordringer på asyl- og indvandringsområdet.
En grundlæggende målsætning for hele EU-samarbejdet er jo at sikre, at det er et område i Europa, som har frihed, sikkerhed og retfærdighed.
Den fælles politik på det her område er et vigtigt bidrag hertil.
Der er heller ikke tvivl om, at samarbejdet har stor politisk betydning.
Vi har jo allerede haft nogle første drøftelser af det i Det Europæiske Råd.
Ambitionsniveauet blev sat op for en række foranstaltninger i Amsterdamtraktaten.
Det drejer sig bl.a. om vedtagelse af Eurodac, altså regler om et fælles europæisk fingeraftryksregister for asylansøgere og tiltag til bekæmpelse af ulovlig indvandring.
Næste skridt tror jeg mange husker fandt sted på topmødet i Tampere i Finland i oktober 1999, hvor det bl.a. blev besluttet, at der på det her område skulle iværksættes og intensiveres et samarbejde, som har med asyl og indvandring at gøre.
Nicetraktaten betyder en yderligere udvikling af rammerne for samarbejdet.
Der blev opnået enighed om at udvide adgangen til at træffe beslutninger på området.
De eksisterende bestemmelser kræver som udgangspunkt enstemmighed.
Samarbejde på dette område er under opbygning.
Det er en proces.
Mange initiativer er i gang.
Det er vigtigt at fastslå, at med Amsterdamtraktaten blev samarbejdet om asyl- og indvandringspolitikken overflyttet fra det mellemstatslige samarbejde i søjle 3 til det fællesskabsretlige samarbejde i søjle 1.
Vi deltager aktivt, og vi følger nøje, hvordan arbejdet udvikler sig, men vi er ikke bundet på forhånd af de retsregler, de øvrige lande vedtager.
Danmark vil tage stilling fra sag til sag.
Om vi vurderer, at det vil være vigtigt for Danmark at deltage i det konkrete samarbejde eller ej, vil være grundlaget.
Hvis det er tilfældet, at det er vigtigt for os at deltage, ja, så vil vi i givet fald iværksætte de nødvendige nationale procedurer, inden regeringen anmoder om tilslutning til samarbejdet på mellemstatsligt grundlag.
I den forbindelse er det også vigtigt at holde sig for øje, at forbeholdet medfører, at Danmark kun har en ensidig ret til at tilslutte sig retsakter, som er en videreudvikling af Schengenreglerne.
I alle andre tilfælde kræves det, at de øvrige EU-lande samtykker heri.
Det er ikke nogen selvfølge.
Må jeg slutte med at sammenfatte, at tre ting efter regeringens opfattelse udgør rammerne for dansk deltagelse i dette samarbejde: For det første finder vi, der er klart behov derfor.
For det andet erkender og støtter vi, at der er et fornuftigt samarbejde i gang, som vi bør deltage aktivt i.