Jan Trøjborg (S), 2000-10-26:
Lad mig indledningsvis takke initiativtagerne til forespørgslen for muligheden for, at vi her i Folketingssalen får en debat om det omfattende arbejde, der har været i gang et års tid, nemlig forberedelsen af revisionen af dansk udviklingspolitik, »Partnerskab 2000«.
Lad mig starte med at slå fast, at dansk udviklingspolitik er en væsentlig og uadskillelig del af dansk udenrigspolitik.
Handelspolitikken og den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, vi er med til at føre i EU, og vores flygtningepolitik, miljø- og energipolitikken, jamen gennem alle disse politikområder og flere til kan Danmark påvirke udviklingslandenes mulighed for at bryde fattigdommens onde cirkel og indtage deres retmæssige plads i den globale udvikling. Med udviklingssamarbejdet gør vi imidlertid en helt særlig indsats.
Udviklingssamarbejdet er udtryk for, at vi fra dansk side anerkender, at der skal en ekstra indsats til for at give udviklingslandene reelle muligheder for at få sat skub i den økonomiske vækst og samfundsudvikling, der kan skabe grundlæggende forbedringer for millioner af fattige mennesker.
Det høje niveau for dansk bistand, som vil blive fastholdt i de kommende år, viser, at vi fra dansk side påtager os vores globale medansvar.
Vi kan ikke i den rige verden lukke øjnene for problemerne i den fattige del af verden.
Den slår endnu en gang fast, at en femtedel af jordens befolkning lever for mindre, end hvad det koster at købe en cola eller en liter mælk om dagen, altså for mindre end en dollar om dagen.
Og det er kun lidt over halvdelen af jordens befolkning, der har mere end to dollar om dagen at leve for. Rapporten viser imidlertid også, at der kan skabes fremskridt, der kan skabes økonomisk vækst og bæredygtig udvikling, som kommer fattige mennesker til gode.
Mange lande har formået at opnå høje vækstrater og forbedre uddannelsesniveauet og sikre bedre sundhedstilstand.
Udfordringen for dansk udviklingspolitik er at bidrage til, at mange flere lande får sat gang i en sådan positiv udviklingsproces.
Udgangspunktet er på mange måder bedre, end vi har set det før.
De erfaringer, som vi i det internationale samfund har fået i de seneste tiår, har ledt til en høj grad af international enighed om de elementer, der må indgå i en fornuftig udviklingsstrategi.
Sagt meget kort: En markedsorienteret økonomisk politik skal kombineres med opbygningen af en effektiv stat og et levende civilsamfund.
Der skal skabes en fattigdomsorienteret vækst, som giver fattige mennesker mulighed for beskæftigelse og indkomst.
på deres eget liv og på samfundets udvikling, og de skal have sikkerhed for, at deres tilværelse ikke undergraves fra den ene dag til den anden af sygdom, naturkatastrofer eller overgreb fra magtfulde grupper i deres eget samfund.
Den debat, vi har haft det sidste års tid om dansk udviklingspolitik, har i høj grad handlet om netop disse principper.
Jeg er meget glad for, at Tingets medlemmer har taget aktivt del i debatten både ved forespørgslen i maj og på de møder, som har været afholdt med Udenrigsudvalget.
Diskussionerne har vist, at der i høj grad er enighed om nye hovedlinjer i dansk udviklingspolitik.
I den nye strategi for dansk udviklingspolitik, »Partnerskab 2000«, har vi fra dansk side et godt bud på de målsætninger, vi må sætte os gennem udviklingssamarbejdet, og de strategiske valg, vi må træffe for mest effektivt at bidrage til den globale indsats
for fattigdomsbekæmpelse og bæredygtig udvikling.
I juni i år var jeg i Tanzania.
Det har jeg været et par gange, men denne gang var det et specielt arrangement, nemlig en konference arrangeret med deltagere fra vores programsamarbejdslande i Afrika.
Der var både regeringsrepræsentanter og folk fra det private erhvervsliv og fra civilsamfundet.
Alle debatterede med stor entusiasme vores ideer til den nye danske udviklingspolitik.
Der var livlige diskussioner og indimellem meget store meningsforskelle, men hovedbudskaberne fra konferencen var ikke til at tage fejl af.
Begge parter skal være forpligtede til at søge at nå de mål, som er opstillet i fællesskab.
Der ønskes hverken godgørenhed eller bedrevidende attituder.
Der må fra begge sider gerne stilles krav til den anden part om ansvarlighed, åbenhed og gennemsigtige procedurer.
Jeg hæftede mig ikke mindst ved det stærke og entydige budskab fra de mange repræsentanter fra civilsamfundet i modtagerlandene om, at de har brug for, at Danmark som troværdig partner uden skjulte dagsordener stiller krav til deres egne myndigheder om transparent og god forvaltning.
Samtidig var det lige så klart budskabet, at et reelt partnerskab stiller nye og større krav til os selv.
Vi vil med den nye strategi tage disse budskaber alvorligt.
Vi skal etablere et partnerskab med udviklingslande, der tager udgangspunkt i landenes egne strategier for udvikling og bekæmpelse af fattigdom.
Partnerskabet skal bygge på de grupper af udviklingslande, som reelt ønsker at bekæmpe fattigdom.
Der skal laves aftaler, som klart opstiller de fælles mål for samarbejdet og de forpligtelser, som hver partner påtager sig.
Men vi skal naturligvis også være realistiske.
Landene i den tredje verden har meget forskellige udgangspunkter og ressourcer.
Faktisk har de ofte meget begrænsede ressourcer, og man skal huske på, at der er en årsag til, at vi er repræsenteret med udviklingsbistandsarbejde.
Og måske sagt til Venstres ordfører i denne sag: Det er ikke, fordi der er et fullfledged fungerende pluralistisk demokrati, det er ikke, fordi der er en hundrede procents respekt af menneskerettigheder som herhjemme, det er ikke, fordi der er en makroøkonomisk orden, som vi kender det herhjemme, og det er ikke, fordi der i udviklingslandene er vækst og sociale ordninger, som vi kender det herhjemme.
Det er faktisk for at prøve at nå bedre menneskerettigheder og bedre økonomiske og sociale forhold.
Det er det, der er årsagen til, at vi er i udviklingslandene.
Det er derfor, vi giver udviklingsbistand.
Samarbejdet vil derfor - det må vi forudse - møde tilbageslag og møde modgang.
Vi skal også tage vores langsigtede forpligtelser alvorligt.
Vi vil til enhver tid i dialog med vores partnere tage det op, når vi finder, at der træffes forkerte valg, men vi skal være robuste, og vi skal være fleksible.
Vi skal have mod til at fastholde engagementer, så længe vi finder, at udviklingen går i den rigtige retning mod mere demokrati, mod respekt for menneskerettighederne og mod reelle velfærdsforbedringer for den fattige befolkning.
Partnerskabet stiller krav til udviklingslandene om at følge en fattigdomsorienteret vækstfremmende politik, men partnerskabet stiller også krav til os om i højere grad at tilpasse os de prioriteringer, som vores partnere fastlægger.
Vi skal ikke give køb på vores grundlæggende principper eller krav om ansvarlig administration, men vi må kunne tilrettelægge vores procedurer, så vi i højere grad kan arbejde inden for de rammer, som udviklingslandene fastlægger.
Det er min forventning, at Tinget vil have forståelse for, at vi, hvis vi mener det alvorligt, når vi siger, at udviklingslandene skal have ejerskab og ansvar for udviklingsaktiviteterne, så også er parate til at give dem det øgede ansvar.
»Partnerskab 2000« fastholder hovedmålsætningen for dansk udviklingspolitik: at bekæmpe fattigdom, at bidrage til bedre livsvilkår for fattige kvinder og mænd.
Vi fastholder også, at vi kun kan bekæmpe fattigdom, hvis vi i alle vores aktiviteter er bevidste om at fremme ligestilling mellem kvinder og mænd, at tage hensyn til miljøet, at fremme demokrati og respekt for menneskerettigheder.
Vi fastholder altså de tre tværgående hensyn: køn, miljø, demokratisering.
Den nye strategi påpeger stærkere, end vi har gjort tidligere, at udviklingen af den private sektor og et dynamisk erhvervsliv er afgørende for at få sat skub i en beskæftigelsesfremmende vækst.
Derfor peger strategien også på, at selv om det fortsat er afgørende at bekæmpe fattigdom - at der skabes vækst i landområderne - så kræves der også et blik for samspillet mellem land og by og den dynamik, der ligger i erhvervsaktiviteterne, der omfatter både by og land.
Jeg ser frem til et tæt samarbejde med dansk erhvervsliv og arbejdsmarkedets organisationer, når vi skal udmønte den nye fokus på udviklingen af den private sektor i konkrete aktiviteter.
»Partnerskab 2000« tager også højde for den øgede globalisering og de stadig tættere forbindelser mellem verdens lande.
Strategien påpeger, at det afgørende for udviklingslandene er at få adgang til de internationale markeder for deres produkter.
Nye forhandlinger i WTO må sikre adgang for udviklingslandene. I den forbindelse har vi en pædagogisk set meget vigtig opgave med at forklare vores partnere i udviklingslandene, at den nye WTO-runde kun kan blive en succes, hvis vi anerkender, at emner som miljø, arbejdsmiljø og arbejdstagerrettigheder er kommet på dagsordenen for at blive, men at der er tale om projekter og politiske initiativer, der ikke må fortolkes som ny protektionisme og ikke skal fortolkes som ny protektionisme. Disse spørgsmål er et fælles ansvar, som bør optage alle ansvarlige regeringer i nord som i syd.
Øget samhandel og en stigende andel af private investeringer er vigtige drivkræfter i en vækstproces.
Der har i debatten været peget på gældsproblematikken som central for udviklingslandenes situation, og jeg er helt enig.
I strategien understreges det derfor, at vi fra dansk side vil arbejde for rimelige vilkår for gældsbehandling af fattige, forgældede udviklingslande.
Vi arbejder ikke mindst for en hurtig gennemførelse af HIPC-initiativet, som jo rent faktisk er udtryk for en enig holdning i verdenssamfundet.
Gældsbyrden må ikke stille sig i vejen for, at de fattigste lande får gang i en bæredygtig udviklingsproces.
»Partnerskab 2000« slår endnu en gang fast, at Danmark vil gøre en ekstra indsats for at medvirke til at forebygge og bilægge voldelige konflikter.
Vi har erfaringer, og vi har kapacitet.
Vi kan ikke redde hele verden, men vi kan gøre en vigtig forskel, både når det gælder langsigtede udviklingsinitiativer, humanitære indsatser og diplomatiske eller fredsbevarende indsatser.
Voldelige konflikter sætter i mange lande udviklingsprocessen 10 år tilbage.
Truslen fra hiv/aids er mere snigende, men ikke mindre skræmmende. Statistikken taler for sig selv.
Der er lande i det sydlige Afrika, hvor 20-25 pct. af den voksne befolkning er smittet.
Næsten 7 millioner børn i Afrika er blevet forældreløse som følge af hiv og aids.
Konsekvenserne for den samfundsmæssige udvikling kan hurtigt blive helt uoverskuelige.
Forebyggelse og bekæmpelse af hiv og aids har derfor fået en fremtrædende placering i den nye strategi, ikke alene i sundhedsprogrammer, men over et bredt felt af sektorer og aktiviteter.
Vi skal især gøre en indsats for at forebygge og afhjælpe hiv og aids-epidemiens effekter på børn og unge, men vi ønsker også generelt at prioritere børn og unge højt i dansk bistand.
Vækst og udvikling på længere sigt bygger på de ressourcer, som børn og unge er i besiddelse af.
Det er derfor afgørende, at børns og unges ret til at blive hørt respekteres, og at de får mulighed for at opnå et sundheds- og uddannelsesniveau, som kan give dem en menneskelig tilværelse og sætte dem i stand til at spille en aktiv rolle i deres lands udvikling.
Uddannelse er afgørende, og vi vil se på mulighederne for at styrke indsatsen her.
Men uddannelse er andet end grundskole.
Erhvervsuddannelser er også centrale og samtidig et område, hvor Danmark står stærkt.
Vi fastholder og udbygger sektorprogramstøtten som det bærende element i det bilaterale udviklingssamarbejde.
Vi supplerer sektorstøtten med tværgående støtte til reform af den offentlige administration, til decentralisering og til opbygning af et positivt erhvervsklima og til budgetstøtte.
Dansk bistand kan på den måde give et samlet og effektivt bidrag til landenes udviklingsstrategier.
Det multilaterale udviklingssamarbejde baseres på den aktive multilateralisme, hvor vi lægger vægt på at styrke de internationale organisationers effektivitet på landeniveau.
Vi tager et nyt redskab i anvendelse, nemlig tematiske bidrag, som vi vil bruge til at styrke organisationernes effektivitet og til at sætte ekstra skub i højt prioriterede indsatser.
I første omgang vil vi fokusere på konfliktforebyggelse og hiv/aids.
På disse områder er der oplagte behov for en styrket indsats fra de internationale organisationer, og samtidig kan vi se et perspektiv i en tættere kobling til de aktiviteter, vi støtter bilateralt.
Sideløbende med, at vi har udarbejdet den generelle strategi, »Partnerskab 2000«, er der blevet udarbejdet en strategi for støtte til civilsamfundene i udviklingslandene.
Den nye strategi fokuserer på, hvordan vi fra dansk side kan bidrage til at styrke folkelige bevægelser og græsrodsorganisationer i udviklingslandene.
Et stærkt civilsamfund spiller en vigtig rolle for at sikre folkelig deltagelse og inddragelse i udviklingsprocessen.
Fra dansk side kan vi både igennem det statslige udviklingssamarbejde og gennem ngo'er være med til at styrke civilsamfundet og dets evne til at virke som fortalere for fattige mænd og kvinder.
Der har i debatten også her i Folketinget været sat fokus på nødvendigheden af, at de danske ngo'er styrker deres folkelige forankring.
Kravene til den folkelige forankring vil derfor også blive skærpet i de kommende år.
Strategiprocessen har været en naturlig anledning til at se på samarbejdet med vores programsamarbejdsland.
Jeg er meget tilfreds med, at en bred kreds af Folketingets partier er enig i de beslutninger, der er truffet.
Vi skal nu til at gennemføre den nye strategi, der skal udarbejdes delstrategier, handlingsplaner og administrative procedurer skal tages op til revision.
Der bliver udfordringer nok at tage op.
Lad mig blot nævne et enkelt område, hvor vi allerede i dag er i gang med en spændende proces.
Det gælder udviklingsforskningen, hvor der er nedsat et udvalg med international deltagelse, der skal komme med et bud på, hvordan støtten til forskningsaktiviteter skal se ud fremover.
I lyset af den rolle, som videnproduktion spiller i en verden under hastig forandring, står vi over for vigtige beslutninger om, hvordan vores ressourcer på dette område skal prioriteres.
Jeg vil gerne takke for det engagement, som Folketingets medlemmer har vist i processen.
Jeg glæder mig til det fortsatte samarbejde med Tinget i det kommende års arbejde med at gennemføre strategien, og jeg er ikke i tvivl om, at vi kan føre strategiens intentioner ud i livet og dermed fastholde dansk udviklingspolitik i forreste linje.
Forhandling