runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Skaarup (DF), 2000-05-03:
Ja, jeg må indrømme, at det var en tynd kop te, det, som hr. Søren Hansen kom med af svar på, hvad der egentlig indeholdes i det her med, at det skal være en så liberal adgang som muligt.
For liberal er jo mange ting, men det kan være, at partiet Venstre kan hjælpe med at tolke den liberale del af det her.
Men hvis liberal betyder den situation, vi har i dag - og jeg kan ikke tolke det anderledes, sådan som hr. Søren Hansen sagde det - jamen så er situationen i dag, at de personer, der gerne vil have adgang, har meget svært ved at få det, f.eks. i Søren Kam-sagen, hvor den myrdede redaktør Clemmensens pårørende gerne ville have indsigt i efterforskningen.
Det kunne de ikke få; de blev nægtet adgang, selv om det her er over 50 år siden.
Det er gamle sager.
Hvad er der dog i vejen for, at vi alle sammen kan få indsigt i, hvad der foregik dengang?
Hvem kan det skade?
Hvem kan det skade, at man får den adgang?
Og jeg vil altså godt spørge hr. Søren Hansen, om det nye forslag her sikrer, at Clemmensens efterladte fremover kan få adgang til de arkivalier, der ligger, få adgang til efterforskning osv., så der er fri adgang til at se, hvad der foregik dengang.
Hvis ikke det giver det, jamen så er der ikke meget indhold i det, som hr. Søren Hansen fremsætter.
Søren Hansen (S), 2000-05-03:
Om den sidste konkrete sag, som hr. Skaarup refererer til, kan jeg sige, at der her er tale om en retssag, som endnu ikke er afsluttet, og der er tale om enkeltpersoner.
Og det er lige præcis på de her to områder: når det drejer sig om enkeltpersoner, og når det drejer sig om sager, som endnu ikke er afsluttet ved retten, at restriktionerne er der.
Og dér går jeg ud fra - det er jeg i hvert fald helt enig i - at det er her, begrænsningen er, og det er her, den bør være.
Til hr. Peter Duetoft: Jeg er meget enig i synspunktet om, at der skal bruges og skal kunne anvendes midler til at bekæmpe også den del af aktiviteterne, som foregår på Internettet, men også når de foregår andre steder.
Derfor er det bare nævnt som et eksempel på et af de steder, hvor man kan opleve synspunkterne fremført.
til åbenheden
Søren Søndergaard (EL), 2000-05-03:
Når hr. Søren Hansen henviser til spørgsmålet om beskyttelse af enkeltpersoner som grundlaget for, at man ikke kan få aktindsigt, så er det meget interessant, for alt handler jo et eller andet sted om enkeltpersoner.
Og jeg er sikker på, at Udenrigsministeriet kan forklare, at grundlaget for, at det ikke giver aktindsigt i, hvordan man forholdt sig til Abessinien i 1935, formentlig også har noget at gøre med enkeltpersoner, ligesom man forsøgte det fra Udlændingestyrelsens side i forbindelse med udlevering af jøderne.
Det var også et spørgsmål om hensynet til enkeltpersoner.
Det er jo derfor, det er så interessant at få fastslået:
Hvad menes der med »i videst muligt omfang«?
Betyder det i virkeligheden noget?
Dér er det altså ikke særlig klart fra hr. Søren Hansens side, og jeg vil godt bede hr. Søren Hansen om at klargøre det, og jeg vil godt bede ministeren om at klargøre det:
Hvis det her forslag bliver vedtaget, sker der så en konkret ændring i forhold til, hvordan tingene foregår i dag?
Sker der en helt konkret ændring?
Bliver der videre adgang, end der er i dag?
Det svar må vi da have.
Ellers er det jo bare en pose tom luft, vi vedtager, hvorimod det forslag, som vi ville gå i retning af, selvfølgelig var, at der var mulighed, åben adgang, men at der kunne være nogle begrænsninger med hensyn til, hvad man kunne få lov at offentliggøre, med henblik på at beskytte enkeltpersoner.
Ole Sohn (SF), 2000-05-03:
Det er lige for at komme ind til benet af, hvad det egentlig er, der står i arkivloven.
Man kan faktisk godt få dispensation til ikketilgængelige sager, også om personspørgsmål.
er personfølsomme oplysninger.
Det vil sige, at hvis en person, som man får adgang til en sag omkring, har haft en eller anden sygdom eller lignende, som er fuldstændig uden relevans for en historisk forskning, ja, så er det klart, at så må man ikke offentliggøre det.
Det kan også være navne, man ikke må offentliggøre, men man må godt se selve sagerne.
Og det er klart, at i en række af de eksempler, hvor der har været givet afslag tidligere, vil der med den her vedtagelse jo skulle kunne laves en ny ansøgning med den nye liberale fortolkning, hvor der står, at alle dokumenter skal frem. Jeg vil gerne spørge den socialdemokratiske ordfører, om det ikke er sådan, at den liberale fortolkning af arkivloven skal forstås sådan, at det er alle dokumenter om holocaust og besættelsestiden, der skal frem.
Det er klart, at der kan være helt andre spørgsmål, som ikke vedrører holocaust og besættelsestiden, men det er jo ikke det, dagens debat vedrører.
Frank Aaen (EL), 2000-05-03:
Hr. Søren Hansen bekræfter Ole Sohns udlægning, men refererer så straks til gældende regler.
Og gældende regler har jo i et utal af tilfælde ført til afslag.
Derfor er det altså ikke tilstrækkeligt at få et tilsagn fra den socialdemokratiske ordfører.
Jeg er nødt til at få en udlægning fra ministeren.
Er det, hr. Ole Sohn sagde heroppefra før, dækkende for ministerens opfattelse af, hvad der ligger i den her vedtagelse, og kan vi få garanti fra ministeren om, at praksis ændres efter den her vedtagelse?
Kan vi få sikkerhed for, at praksis ændres, hvis det, der ligger her på bordet, vedtages?
Kim Andersen (V), 2000-05-03:
Det århundrede, vi forlod for få måneder siden, var det blodigste og mest forbryderiske i menneskehedens historie.
Vi har alle som lande og som mennesker den allerstørste forpligtelse til, at den historie aldrig kommer til at gentage sig.
Det var i høj grad de yderliggående politiske ismers århundrede.
Nazismens og kommunismens diktaturer og undertrykkelse af hele befolkninger har ført til død og lidelser, som i virkeligheden er en skændsel for hele menneskeheden.
Krig og undertrykkelse er pr. definition ondt og destruktivt, men nazismens konsekvente forfølgelse og udryddelse af det jødiske folk var om muligt værre.
Det var udtryk for et så rædselsfuldt menneskesyn, at det aldrig må blive glemt.
At mennesker kan tænke og handle så grusomt, må aldrig blive glemt og bør for kommende slægter fastholdes som en skamstøtte i menneskehedens historie.
Derfor skal historien om holocaust, det jødiske folks ragnarok, fortælles igen og igen.
I Venstre bifalder vi derfor også afholdelsen af Holocaustkonferencen i Stockholm i januar måned.
Det var en værdig og væsentlig konference, ikke for det, regeringscheferne uformelt også talte om, men for det, konferencen handlede om: holocaust.
Vi støtter sluterklæringen fra Stockholmkonferencen, og vi er stærke tilhængere af, at landenes arkiver fra besættelsestiden åbnes og gøres til genstand for forskning og offentlighed også i Danmark.
Netop forskning og offentlighed er jo forudsætningen for, at nazismens ugerninger og historien om holocaust kan fortælles korrekt og fyldestgørende.
Derfor er vi i Venstre tilhængere af, at statens arkiver, som har relevans i denne sammenhæng, bliver åbnet på en sådan måde, at de også kan bruges sammenhængende af forskerne og dermed ad den vej komme til offentlighedens kendskab.
Det skal der ikke være tvivl om.
Vi har en arkivlov, som i vid udstrækning også giver mulighed herfor, men der kan nok findes eksempler på, at lovens administreres så restriktivt, at målsætningerne ikke kan praktiseres i virkeligheden.
Fra Venstres side vil vi gerne slå fast, at vi på det område ønsker åbenheden praktiseret, så den kan bruges i holocaustforskningen, og vi er tilhængere af, at forskningen om nazismens forbrydelser bliver formidlet og indgår i undervisningsmaterialet for børn og unge i dag og i fremtiden.
Inden for arkivlovens område har vi andre samfundsanliggender, hvor det er relevant at beskytte personoplysninger og beskytte statslige interesser.
Det vil vi ikke anfægte.
Historien om holocaust og nazismen er jo også på den anden side historien om demokrati og pluralisme.
Hvor der er pluralisme, ytringsfrihed, mindretalsbeskyttelse og pressefrihed, ja demokrati, og hvor det enkelte menneske har mulighed for at have og tage et personligt ansvar og er bevidst herom og gør det, ja, dér kan totalitære og undertrykkende regimer som det nazistiske ikke vinde fodfæste, bør i hvert fald ikke kunne det. Det kan vi i fællesskab også glæde os over, samtidig med at vi er bevidste om, at det også giver en fælles forpligtelse.
Det har vi altid være bevidste om i Venstre, og det vil vi fortsat være.
Peter Skaarup (DF), 2000-05-03:
Jeg har lige et spørgsmål til Venstres ordfører, hr. Kim Andersen.
Jeg har i mellemtiden, siden hr. Søren Hansen var oppe talerstolen, lige set på, hvor mange afslag der egentlig bliver givet med hensyn til arkivadgang.
I 1998 var der tale om 124 afslag, og det er jo betragtelig mere end det, som hr. Søren Hansen nævnte.
Og dér kunne jeg godt tænke mig at spørge hr. Kim
Andersen
, om den nye formulering, som nu er fremkommet her, om at sikre en så liberal adgang som muligt til arkiverne, indeholder en liberalisering, altså at det bliver sådan, at der bliver åbne arkiver reelt.
Eller hvad ligger der egentlig efter Venstres opfattelse i den her formulering?
Jeg vil også godt spørge hr. Kim Andersen, hvad årsagen så er til, at Venstre ikke kan støtte det forslag til vedtagelse, som også har cirkuleret, nemlig det, som har været debatteret blandt ordførerne, og som pålægger regeringen at sikre fuld tilgængelighed til alt offentligt arkivmateriale fra før 1950.
Hvad var grunden til, at Venstre ikke kunne støtte det?
Kim Andersen (V), 2000-05-03:
Til hr. Peter Skaarup vil jeg gerne sige, at formuleringen i vedtagelsesforslaget for mig at se bogstaveligt talt skal opfattes som udtryk for en liberalisering, en mere liberal administration af gældende regler.
Der skal lukkes op, og gardinerne skal trækkes fra, så forårslyset kan komme ind på de gulnede arkivæsker.
I de tilfælde, hvor der gives afslag, bør ministeren, den respektive fagminister, give en overordentlig plausibel begrundelse, og den vil være underlagt politisk ansvar.
Lad mig sige, at vi vil ikke kunne støtte det forslag, som var et udspil fra Enhedslisten, fordi det var en total åbning af statens arkiver frem til 1950.
Det vil altså også omfatte arkiver, som ikke vedrører krigstiden og holocaustsagen, og der vil være sager, som har med statens sikkerhed at gøre, som vi ikke ønsker at ændre reglerne for.
Søren Søndergaard (EL), 2000-05-03:
Jeg vil bare spørge, om Venstres ordfører ikke er nervøs for, at lige præcis spørgsmålet om personfølsomme oplysninger bliver brugt som argument for at sige, at vi desværre ikke kan fortolke det så liberalt, som vi gerne ville; vi bliver nødt til at holde det her lukket.
Altså vi har jo set konkrete eksempler
på, at spørgsmål om personfølsomme oplysninger er blevet fortolket fantastisk omfattende, og derfor vil jeg godt høre, om ikke hr. Kim Andersen deler den bekymring med os, at det ligesom er derigennem, man kan holde en række ting lukkede som Abessinienkrisen og Det Udenrigspolitiske Nævns holdning til det osv., hvor der i virkeligheden ikke er nogen som helst begrundelse for det.
Peter Skaarup (DF), 2000-05-03:
Jeg synes faktisk ikke rigtig, hr. Kim Andersen og Venstre har noget bud på, hvad det er for nogle nye arkivsager, der nu kommer frem i lyset.
Som jeg hører den holdning, der har været både for hr. Søren Hansens vedkommende og for Venstres vedkommende her, så har vi at gøre med, at det er en fortsættelse af den gummiparagraf, vi har i dag, hvor ministrene i høj grad har fri adgang til at give afslag fra sag til sag.
Og hverken rigsarkivaren eller Tilgængelighedsudvalget har mulighed for at gå ned i de enkelte sager og vurdere dem efterfølgende.
Sådan vil det fortsat være.
Der er ikke taget hensyn til øgede beføjelser til Tilgængelighedsudvalget.
Der er heller ikke taget hensyn til øgede beføjelser til rigsarkivar Noack, og det gør jo altså så, at vi har en stilling nøjagtig svarende til den, vi har haft hidtil.
Derfor er det ikke ret meget værd, det, som er fremlagt her. Så vil jeg lige afslutningsvis spørge hr. Kim Andersen: Er det ikke korrekt, at man f.eks. i forbindelse med Thulerapporten lagde oplysninger frem, der vedrører langt senere forhold omkring NATO og Grønland, og som man på et tidspunkt sikkert har betragtet som følsomme oplysninger?
Og på den baggrund vil jeg også spørge Venstre med hensyn til besættelsestiden, om det vil være fuldstændig irrelevant at acceptere tilladelse til, at man kommer frem med de oplysninger, fordi de oplysninger ...
Frank Aaen (EL), 2000-05-03:
Jeg tager udgangspunkt i det svar, jeg fik fra arbejdsministeren på spørgsmål nr. S 2225, hvoraf det fremgår, at hvis man glemmer at komme til en samtale hos arbejdsformidlingen, så kan man uden videre varsel komme ud for at have mistet først dagpengeretten, og for det andet får man at vide, at hvis man får kontanthjælp, er det kun mod tilbagebetaling, at man ikke har ret til dagpenge under barselorlov, og at man i øvrigt heller ikke har ret til børnepasningsorlov.
Mit spørgsmål til ministeren er, om ministeren mener, at den udformning af reglerne, som kan føre til et sådant resultat, har er en rimelig sammenhæng mellem forseelsen - at man har glemt en samtale hos arbejdsformidlingen - og så de økonomiske og sociale følger, som forseelsen i dag medfører.
Søren Hansen (S), 2000-05-03:
Til hr. Søren Søndergaards spørgsmål, om loven ikke skal administreres så liberalt som muligt, er der kun at sige: Jo, den skal administreres så liberalt som overhovedet muligt. Der er restriktioner, naturligvis, men inden for de rammer skal den største grad af åbenhed finde sted, og det sker jo altså rent faktisk også.
Når man ser oversigten over, hvor mange dispensationer der gives til forskere og andre, ja, så er der så få, der ikke opnår den ønskede adgang, at det synes jeg også kan tages som udtryk for, at der administreres liberalt og fornuftigt.
Når hr. Skaarup spørger, hvordan man praktisk skal sørge for at modvirke nynazistiske, racistiske og tilsvarende holdninger, bl.a. på Internettet osv., så vil jeg sige, at man skal bruge ethvert tænkeligt fornuftigt redskab til at bekæmpe så rædselsfulde intentioner som dem, der her er tale om.
Det må blive en kombination af masser af metoder: taler, artikler, måske forbud, og hvad der ellers kan gøres for at forhindre, at den slags tendenser når længere ud end allerhøjst nødvendigt.
Til spørgsmålet om åbenhed: Jeg tror, at mit svar til hr. Søren Søndergaard allerede er en besvarelse også af hr. Skaarups spørgsmål.
Frank Aaen (EL), 2000-05-03:
Jamen selvfølgelig skal man stå til rådighed for arbejdsmarkedet, hvis man vil have dagpenge, men den situation, der kan beskrives med de gældende regler, er, at
hvis man ved en regulær forglemmelse ikke kommer til samtalen og man først bliver opmærksom på forglemmelsen ved, at man f.eks. 8-10 dage efter får et brev om, at man har glemt at komme, så er konsekvensen, at man mister dagpengeretten, og så er konsekvensen, at man kun kan få kontanthjælp mod tilbagebetaling, og er man i en situation, hvor man er ved at føde sit barn, så mister man retten til dagpenge under barselorlov, og man mister muligheden for børnepasningsorlov. Mit spørgsmål går ikke ud på, at det skal være uden konsekvens.
Det koster også, hvis man kommer for sent på arbejde.
Mit spørgsmål til ministeren er, hvorvidt det er rimeligt, når man måske er kommet 8, 9, 10 dage for sent til en samtale på arbejdsformidlingen, at dette så straffes med, at man mister dagpengeretten, samt at det har de øvrige sociale konsekvenser, som jeg har opridset før.
Er det en rimelig indretning af vores system?
For mit vedkommende vil jeg sige, at jeg ikke kender noget sted i straffelovgivningen eller andre steder, hvor man honorerer en så beskeden fejl med så dramatiske konsekvenser.
Karen Jespersen (S), 2000-05-03:
Når den bestemmelse er blevet lavet i loven, som jo er ret vidtgående, jævnfør nogle reaktioner i andre europæiske lande, så var det jo lige præcis for at sende nogle meget stærke signaler om, at det er fuldstændig uacceptabelt at begå kriminalitet, og at det, hvis man ikke er dansk statsborger, kan medføre udvisning.
Og loven blev jo netop udformet på sådan en måde, at lovgiverne sagde, at den skal gå til grænsen af den europæiske menneskerettighedskonvention, og det er så den grænse, domstolene jo i nogle relativt få tilfælde er gået ind og vurdere.
Det, der er baggrunden, er selvfølgelig, at den pågældende er født i Danmark og har hele sin familie i Danmark, så han har en stor tilknytning til Danmark.
Han har ikke særlig meget tilknytning til Tyrkiet, og han taler ikke særlig godt tyrkisk, hvorimod han taler godt dansk.
Altså det er den afvejning, Højesteret har foretaget, hvor man siger, at hvis man på det grundlag alligevel udviser ham, så er det et brud med de europæiske menneskerettigheder.
Og dér synes jeg, vi må sige, at det er den grænse, vi godt ved at domstolene går ind og sætter.
Og jeg tror stadig væk, at det her har en enorm præventiv effekt over for ikkedanske statsborgere, der begår kriminalitet.
Det er jeg meget overbevist om, og min oplevelse er, at vi begynder at kunne se effekten.
Så jeg mener ikke, at de domme - og det er jo stadig væk under ti, vi taler om, hvor Højesteret har omstødt en udvisning - er noget, der rokker ved den vigtige præventive effekt, der er i den bestemmelse i loven, som jeg godt stadig væk vil være med til at understrege selvfølgelig er af utrolig stor betydning.
Og selvfølgelig bliver det fulgt, hvad praksis er, men jeg mener ikke, at den praksis, der indtil videre har været, strider imod hensigten, da loven blev vedtaget.
Jette Gottlieb (EL), 2000-05-03:
Vi har for nylig været igennem en længere øvelse med at ændre på sanktionssystemet omkring svig i forbindelse med L 161
, og dér har der netop været alle de diskussioner om, hvad der er en rimelig sanktion i forhold til forseelsen.
Derfor synes jeg, det er rimeligt at sammenligne med det, når man vurderer, om en forglemmelse skal bedømmes på samme måde som svig eller i nogle tilfælde værre.
Vi kan også tage andre sammenligninger: Hvis man f.eks. kommer for sent på arbejde, så koster det som regel et løntræk. Hvis man skylder penge, så får man som regel en rykker, og så bliver man muligvis mødt med et krav om morarenter, men der er jo ret bestemte regler for, hvor store de morarenter må være i forhold til gælden.
Ove Hygum (S), 2000-05-03:
Jeg vil til hr. Frank Aaen sige, at problemstillingen jo ikke er så ganske enkel, som den bliver fremstillet i spørgsmålet.
Jeg nævnte i mit første svar, at der jo foregår en konkret bedømmelse i hvert enkelt tilfælde, og det spiller
naturligvis ind, om det er første gang, et medlem udebliver, eller om det også er sket tidligere.
Til fru Jette Gottlieb vil jeg sige, at hvis fru Jette Gottlieb ønsker en nærmere vurdering af forholdet mellem hændelse og forseelse sammenlignet med straffelovens bestemmelser og andre bestemmelser, så vil jeg opfordre til, at man stiller et skriftligt spørgsmål herom.
Frank Aaen (EL), 2000-05-03:
Det fremgår tydeligt og klokkeklart af ministerens eget svar, også på spørgsmål nr. S 2226, som jeg har fået svar på, at det skal være en akut opstået og helt ekstraordinær begivenhed, og det er en forglemmelse altså ikke.
Altså det er en ekstremt stram bestemmelse, hvis man skal kunne berettige den sanktion, jeg har beskrevet før.
Det, jeg beder ministeren om, er lidt mere åbenhed over for, at det altså kan ske for mennesker, at de af en eller anden grund glemmer en aftale - enhver politiker ved, at man kan komme til at glemme en aftale - og efter 9-10 dage og uden videre varsel så reagerer systemet prompte på den måde, som jeg har beskrevet før.
Jeg mener, at vi må have et svar fra ministeren: Er det virkeligheden?
Er det, hvad man synes er fair behandling af mennesker i et samfund, man kalder et velfærdssamfund?
Ove Hygum (S), 2000-05-03:
Jeg kan kun gentage, at tingene ikke er så firkantede, som de forsøges fremstillet af hr. Frank Aaen.
Jeg omtalte, at der kan være situationer, hvor et medlem både har evne og vilje til at møde frem, men bliver udsat for en eller anden hændelse, og så skal udeblivelsen ikke sidestilles med et afslag.
Jeg nævnte også, at det kan være tilfældet, hvis udeblivelsen skyldes, at man har noteret en fejlagtig mødedato i sin kalender.
Det vil altså indgå i en konkret vurdering, hvor hurtigt medlemmet opdager denne fejl og retter henvendelse til kassen selvstændigt, og det vil også have stor betydning for sagens vurdering, om det er første, anden eller tredje gang, et medlem udebliver.
Frank Aaen (EL), 2000-05-03:
Jamen vi skal selvfølgelig nok bagefter følge skriftligt op på, hvordan ministeren mener at det er muligt, at man bliver friholdt for de strenge sanktioner, der er indbygget i reglerne i dag, men jeg vil godt spørge, også i forlængelse af det, fru Jette Gottlieb var inde på: Altså her taler vi om forglemmelser, og det kan også være en, der har glemt det to gange; det er dog alligevel forglemmelser.
Hvis vi tager den lov, vi vedtog i går, om at ændre på sanktionerne, når vi taler om uagtsomhed og svig, så kan man ikke engang ved den groveste form for svig, som er opregnet i den lov, vi vedtog i går,
opleve så store sanktionelle konsekvenser som dem, en forglemmelse eller to kan medføre.
Det er jo også med til, at folk ikke kan forstå det her.
Mennesker, der har begået svig, behandles mildere, hvad angår sanktioner, end et menneske, der glemmer at gå til en samtale hos arbejdsformidlingen.
Mener ministeren, at det hænger sammen?
Ove Hygum (S), 2000-05-03:
Som reglerne er indrettet, er der mulighed for, at den enkelte a-kasse kan udøve et ganske betydeligt skøn i en konkret sag.
Jeg har givet flere eksempler skriftligt og mundtligt på, hvad det er for situationer, der kan være tale om; jeg har ikke yderligere at tilføje.
Jeg vil blot understrege, at det selvfølgelig er af stor vigtighed, at medlemmet forstår både de rettigheder og de pligter, der følger af det arbejdsløshedsforsikringssystem, vi har, og at det er vigtigt, at medlemmet aktivt medvirker i de samtaler, der skal finde sted i forbindelse med, at aktivering skal planlægges, og at der skal disponeres efterfølgende, således at vi kan sikre, at den pågældende hurtigst muligt vender tilbage til arbejdsmarkedet og kommer i beskæftigelse.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Aaen (EL), 2000-05-03:
»Vil ministeren i forlængelse af spørgsmål nr. S 2348 tage initiativ til at revidere bekendtgørelsen om selvforskyldt ledighed?«
Roden til de problemer, vi har her, også når vi har nogle fortolkningsproblemer, som ministeren i hvert fald mener der er, er jo, at man har en bekendtgørelse om selvforskyldt ledighed, som har en meget stram fortolkning, der hedder, at kun ved akut opståede, helt ekstraordinære begivenheder, der ikke skyldes medlemsforhold, f.eks. trafikuheld, kan man se bort fra at kalde det en udeblivelse og selvforskyldt ledighed.
Når nu vi i Folketinget i nogen grad har lempet på sanktionerne, når vi taler om svig, vil ministeren så være indstillet på at overveje, om bekendtgørelsen om selvforskyldt ledighed og rådighedsbekendtgørelsen bliver justeret, så vi også dér får en mere rimelig sammenhæng mellem en forseelse og en sanktion?
Ove Hygum (S), 2000-05-03:
Der er således tale om et forligsbundet område.
Men jeg kan i øvrigt oplyse, at bekendtgørelsen om selvforskyldt ledighed bliver revideret med jævne mellemrum.
Der er i denne stund dog ikke aktuelle planer om at revidere bekendtgørelsen om selvforskyldt ledighed, for så vidt angår de regler og sanktioner, der er beskrevet i mit svar på spørgsmål nr. S 2348.
Frank Aaen (EL), 2000-05-03:
Jeg kunne forstå, at der ikke er aktuelle planer om at ændre det, vi har talt om i dag, men mit spørgsmål gik faktisk ud på, om vi kunne formå ministeren til at overveje eventuelt at tage kontakt til forligspartierne, hvis det er nødvendigt for at få ændret de sanktionsbestemmelser, der i dag er indbygget i rådighedsbekendtgørelsen og bekendtgørelsen om selvforskyldt ledighed.
Så endnu en gang: Kan vi få stillet i udsigt, at der vil blive taget initiativ til at få gennemgået de her regler og på den måde også få overvejet en revision af de her bestemmelser?