Kristian Thulesen Dahl (DF), 2002-03-20:
Jeg tror, at mange af dem, som lykkeligvis overværer en debat som denne, enten på tv eller i radioen eller måske som tilhører herinde, får et bestemt indtryk, når de hører Socialdemokratiet, SF, Enhedslisten og Det Radikale Venstre tale om det finanslovforlig, der er indgået mellem regeringen og Dansk Folkeparti.
De får indtryk af, at hele fundamentet for det danske velfærdssamfund er ved at skride, at der er rokket ved alt, og at der ikke længere er noget som helst, der er så godt, som det var.
Det hovedindtryk tror jeg de fleste får, og inden jeg skulle herop, blev jeg derfor nødt til at hive finanslovforslaget frem med de ændringer, der nu er lavet som følge af aftalen mellem regeringen og Dansk Folkeparti, og kigge lidt på, hvor meget der egentlig er tale om, hvor meget vi har ændret med den finanslov, vi skal stemme om senere i dag. Ud af et budget på ca. 430 mia. kr. flyttes der rundt inden for en ramme på 7 mia. kr.
Det er under 1,7 pct. af de ca. 430 mia., altså under 1,7 pct., og at det skulle rokke ved selve fundamentet og give anledning til de diskussioner, der har været om strukturen, synes jeg er meget voldsomt.
Når man oven i købet ved, at for 1,5 mia. kr.s vedkommende er der tale om penge, der tidligere er gået ud af landet, men nu skal bruges til bedre behandling af ventelistepatienter her i landet, skulle man jo tro, at i hvert fald de 1,5 mia. kr. blev brugt til at styrke fundamentet for vores velfærdssamfund, nemlig at sikre, at syge mennesker kan komme til behandling. Men nej, ikke engang de 1,5 mia. kr. er der nogen kredit for over for aftalepartierne; det er også noget møg, så vidt vi kan forstå.
Men man er alligevel kommet i tanker om, at det måske er for besværligt at stemme imod de 1,5 mia. kr., og så må man alligevel hellere gå ind for det - vel vidende, som det også blev klart ved førstebehandlingen af finanslovforslaget den 1. februar, at havde man fået sin vilje og fået opfyldt sine ønsker, var de 1,5 mia. kr. aldrig
blevet afsat til behandling af ventelistepatienter.
Det er nogle helt grundlæggende ting, som er gået galt i debatten, og det gør selvfølgelig også, at det måske alligevel er lidt svært at få forklaret befolkningen, at det er så surt, som man egentlig gerne vil give indtryk af, for der er jo også nogle, der egentlig glæder sig over de ting, der sker.
Når man alligevel betragter finansloven på den måde, er det jo nok, fordi man har svært ved at indstille sig på, at bøtten er vendt.
Nu har man siddet i en 9-års-periode og har kunnet bestemme det hele hen over hovedet på os andre.
Man har kunnet lave aftaler inde bag de lukkede døre og præsentere os andre for aftalerne, føre dem igennem ved at trykke på de grønne knapper og udtrykke magtarrogance på den måde.
Men det er det samme, man kalder det, som det nye flertal foretager sig, og det er måske i virkeligheden dét, det handler om: de, der har været vant til at forvalte magten, har meget, meget svært ved at indstille sig på, at de ikke gør det længere, og at der nu er en ny situation.
Vi kan ane en frustration.
Man tænkte måske, at man efterhånden havde førstefødselsret til magten og til at sidde og bestemme det hele. Men nu er den smuldret mellem fingrene
på en, og det må jo komme til udtryk på en eller anden måde. Det kan være med lidt mavesurhed, som jeg tror jeg kaldte det over for fru Pia Gjellerup, eller på andre måder, som det er kommet til udtryk både i dag og i går, da vi behandlede ændringsforslagene.
Frustrationen er også kommet til udtryk over forløbet af finanslovforhandlingerne, og det diskuterede vi også kort i går.
Noget er for lukket; der har ikke været reelle forhandlinger, man er kun blevet indbudt til et enkelt møde, og det er jo ganske, ganske forkasteligt, at man kan stå i den situation kun at blive inviteret til et enkelt møde og kun få en enkelt kop kaffe i Finansministeriet, og så er der pludselig lavet finanslovforlig.
Så er det, vi i Dansk Folkepartis folketingsgruppe sidder og tænker: Nå, ja, men hvordan var det, SR-regeringen forvaltedede det med hensyn til at invitere partierne til forhandlinger?
Jo, man sagde, at der var nogle partier, der var stuerene, og nogle, der ikke var stuerene.
Nogle måtte godt komme til forhandlinger, andre måtte ikke komme til forhandlinger, og Dansk Folkeparti var blandt dem, der ikke kom til forhandlinger, da den tidligere regering forvaltede magten.
Nu er det lige pludselig galt, at der ikke er forhandlingsmøder nok, men jeg har dog forstået, at der har været en omgang, hvor alle partier har kunnet diskutere med regeringen, så det er altså lidt svært for os i Dansk Folkeparti at tage frustrationen særlig alvorligt i en diskussion om forløbet, når den foregår på den baggrund.
Det håber jeg man vil bære over med.
Dansk Folkeparti stemmer i dag for første gang i sin historie for et finanslovforslag, og det gør vi med glæde, fordi vi mener, at det finanslovforlig, vi har indgået med regeringen, har nogle meget gode perspektiver for sig.
Vi mener også, at det forlig, vi har indgået, gør forslaget noget bedre på en række punkter end det finanslovforslag, regeringen først præsenterede os for, og som vi førstebehandlede den 1. februar.
Jeg kan bare nævne uddannelsessektoren.
Vi diskuterede den under førstebehandlingen, og her havde vi reservationer over for besparelser på ca. 650 mio. kr., som er pillet af bordet i den aftale, vi har lavet med regeringen.
Men der er andre hovedpunkter, som jeg gerne vil fremhæve, og som jeg synes giver et helt andet billede af finansloven end det, en række af de andre ordførere har tegnet. Jeg kan ikke lade være med igen at koncentrere mig lidt om de 1,5 mia. kr. til bekæmpelse af ventelisterne.
Nu har vi diskuteret beløbet flere gange og også, hvor pengene skulle findes, nemlig ved besparelser på støtten til ulandene.
Det, der har været vigtigt for os, har nok så meget som beløbets størrelse været, at det gik til reel meraktivitet på sygehusene, altså hvis man præsterede meraktivitet på det enkelte sygehus, på den enkelte sygehusafdeling, kom pengene derud i stedet for at gå ned i et dybt hul i amternes kasser, så de kunne bruges til alt muligt andet.
Det er en ny måde at gøre tingene på, og man kan sige, at på sin vis forkaster den også den aftalemodel, der tidligere har været med amterne, og som vi ikke føler har levet op til de berettede forventninger, befolkningen kan have til et tilfredsstillende offentligt sygehusvæsen.
Nu kan det enkelte sygehus levere en ekstra operation om onsdagen, fordi overlægen ikke er nødt til at holde op med at operere klokken 3 for at kunne nå at være ovre på privathospitalet klokken 4. Han kan blive på det offentlige sygehus til kl. 5 f.eks. og foretage operationen, for nu kan man aflønne ham for den ekstra time, ligesom man kan aflønne sygeplejersken, portøren osv. med de ekstra penge, man får for meraktivitet i det offentlige sygehusvæsen, så folk ikke er henvist til det private for egen regning.
Den anden skelsættende ting i modellen for anvendelse af de 1,5 mia. kr. er, at pr. 1. juli får patienten et retskrav: er man ikke behandlet inden for 2 måneder efter henvisningen, får man ret til at tage pengene med til et andet sygehus og lade sig behandle dér, og det vil sige, at der bliver en ligestilling mellem den rige og den fattige.
Den mindrebemidlede får samme muligheder som den, der har pengepungen i orden og hele tiden har kunnet betale. Vi sagde klart i valgkampen, at det var et meget, meget højt prioriteret område for os at få det offentlige sygehusvæsen til at fungere bedre og få mere aktivitet i det offentlige sygehusvæsen.
Vi tilfører midler til det med finansloven, plus at vi laver en model, der sikrer, at ventelistepatienter kan føle sig mere trygge.
Endelig vil jeg nævne, at med hensyn til de 1,5 mia. kr.
er det selvfølgelig også væsentligt for Dansk Folkeparti, at det nok er det mest kraftfulde instrument, man overhovedet kan finde i kampen mod et forsikringsdanmark.
Hvorfor er der en masse danskere, der i disse år tegner private forsikringer for at kunne komme på privathospitaler, hvis de bliver syge?
At vi også har fået med i aftalen, at tilskuddet til høreapparater hæves fra 3.000 til 5.000 kr., og at man sætter øget fokus på alternativ behandling osv., er selvfølgelig nogle ting, vi også er meget tilfredse med.
Så er der de ældres vilkår, som vi jo også har lagt megen vægt på, og som vi også føler får et gevaldigt løft med finansloven.
Da finanslovaftalen var indgået, så jeg, at finansloven blev benævnt de ældres finanslov, og jeg tror også, ÆldreSagen var på banen med et lignende udsagn.
Det syntes jeg var meget opløftende, for det er jo fuldstændig rigtigt, at der afsættes 500 mio. kr. til kommunerne, for at de kan hæve niveauet i ældreplejen.
Det er også det rigtige udgangspunkt, at fordelingen af pengene skal ske efter antallet af ældre, for de udgifter, der er forbundet med at sikre de ældre en bedre pleje, er jo stort set ens rundtomkring i landet.
Det, man kan sige om de 500 mio. kr., og som der jo allerede har været en del snak om, er, at de lægges oven i den aftale, den tidligere SR-regering indgik med kommunerne sidste sommer.
Som det også tidligere har været nævnt heroppefra, sagde Anker Boye, den daværende socialdemokratiske formand, at der var lavet en supergod aftale, som gjorde, at kommunerne nu kunne løfte en lang række opgaver, og det er den, man nu lægger 500 mio. kr.
En anden ting er, at der indføres et retskrav om, at når den ene ægtefælle er visiteret til en plejebolig, har den anden et krav på at kunne følge med.
Det er meget vigtigt for os, at det er sådan, at man ikke skiller ægtepar i de sidste år af deres levetid, som man desværre har set eksempler på.
Endvidere vil jeg nævne de 3 måneders efterlevelsespension til den længstlevende ægtefælle.
Det stod soleklart, at vi aldrig nogen sinde ville være kommet igennem med det under den tidligere regering, men nu får vi genindført de regler for efterlevelsespension, der gjaldt, før man lavede det politiforlig, som blev finansieret ved at ændre reglerne med den såkaldte dødepakke. Det, regeringen havde på bedding før valget, var noget med, at tilbagebetaling skulle undgås, og det var jo også udmærket, at man nåede så langt.
Men dette her er en klar forbedring i forhold til det, den daværende regering arbejdede med, og vi er meget, meget tilfredse med, at det nu fremgår, at det bliver gennemført.
Så er der en pulje på 150 mio. kr., som også går til at forbedre de ældres vilkår.
Der er et knoglemarvsdonationsregister, og der er et tilbud om gratis influenzavaccination til de ældre, som også er noget, vi har stillet forslag om mange gange tidligere, men ikke har kunnet komme igennem med under den tidligere regering. Nu bliver det altså gennemført.
Så er der også ledsageordningen.
Jeg tror, det for mange har været uforståeligt, at når man nåede 65-års-alderen, pensionsalderen, ophørte den ledsageordning, man ellers havde ret til inden da.
Så er der spørgsmålet om varmetillæg, som også har været diskuteret meget, fordi det var vigtigt at gøre noget her.
Vi har fået indskrevet i aftalen, at den skal forbedres fra den 1. januar 2003, og vi er inde i forhandlinger med regeringen om at få aftalen sat i kraft allerede i indeværende år, så den også kommer til at gælde for den del af varmesæsonen, der ligger i 2002.
I finanslovforslaget er der et løft til børnefamilierne, og man kan sige, at det er et af de store udgiftsområder, der her er på banen, for det er faktisk 1,6 mia. kr., vi taler om.
De gives til en 1-årig barselorlov med mulighed for fleksibilitet for familierne til at vælge, hvordan de ønsker at udmønte den.
Vi har lagt vægt på en øget fleksibilitet i forhold til det, regeringen oprindelig lagde op til.
Med hensyn til økonomien må vi sige, at forholdene for de lave indkomstgrupper bliver markant bedre med den nye 1-årige barselorlov i forhold tidligere.
Alternativet er det tidspres, mange børnefamilier er udsat for, når børnene skal i institutioner tidligt om morgenen og bliver rykket ud af en normal rytme, så vi føler faktisk, at vi iværksætter noget, som rigtig mange bliver glade for.
Der har været en løbende diskussion dagen igennem om
skattestoppet
det, der har været kendetegnende i bestræbelserne på at få finansloven for 2002 på plads, har jo været, at de ting, jeg netop har nævnt, ikke skulle finansieres ved at øge skatter og afgifter, dvs. det instrument, som tidligere regeringer har benyttet sig meget af.
Man havde en række regninger, der skulle betales, og så endte man med at finde på nogle nye skatter og nogle nye afgifter, nogle af dem i det mere kuriøse hjørne.
Vi så i den tidligere regerings finanslovforslag
en cementafgift, man havde fundet på ovre i Skatteministeriet, hvor man sad og tænkte over: Hvor er der noget, vi ikke endnu har beskattet, men som kan beskattes
Så fandt man ud af, at man kunne indføre cementafgiften, og så foreslog man det.
Men det er ikke måden at gøre det på denne gang.
Tingene skal finansieres inden for de økonomiske rammer, som er bestemt af et skattestop, altså at man ikke hæver skatter og afgifter, og det betyder igen, at der må en række besparelser til for at finansiere tingene.
Det er oplagt, at sådan må det være, og hvis man ikke vil være med til at finansiere ved at prioritere i den offentlige sektor, må alternativet jo være, at man enten ikke gennemfører forbedringerne eller finder pengene ved at hæve skatter og afgifter.
Vi mener imidlertid, at der har været behov for at stoppe stigningerne i skatter og afgifter, og derfor er vi tilfredse med, at udgangspunktet har været prioriteringer i den offentlige sektor og ikke skattestigninger for at finansiere forbedringerne. Vi synes også, at skattestoppet har været et så markant emne, også i valgkampen, at det må være således, at skattestoppet gælder i hele valgperioden.
Vi har meget svært ved at forestille os, at man kan gå væk fra skattestoppet, før man igen er ude hos vælgerne, og sige, at nu vil der i givet fald gælde andre spilleregler, og derfor er vores udgangspunkt i Dansk Folkeparti, at skattestoppet må gælde i hele valgperioden.
Så er det lidt finurligt at høre, som det er blevet nævnt af nogle ordførere, at skattestoppet skulle være til hinder for, at skatterne bliver sat ned.
Jeg har altså aldrig forstået skattestoppet på den måde, at det var en forhindring for at sætte skatten ned, hvis et flertal i Folketinget kunne finde det økonomiske råderum for det, så når nogle taler om, at det er vigtigt at sænke en skat, og at man derfor må gå fra skattestoppet, kan det kun være, fordi man ønsker at finansiere en skattenedsættelse ét sted med en skattestigning et andet sted, og denne stigning er i givet fald måske højere end den skattelettelse, man vil give med den anden hånd.
Ellers synes jeg ikke, at den debat, der har været om skattestoppet, kan hænge sammen.
Jeg vil gerne sige her, at når og hvis der bliver mulighed for skattelettelser, er det Dansk Folkepartis mål, at skattelettelserne skal gives til de laveste indkomster.
Vi har målrettet sagt, at en rigtig og socialt afbalanceret skattelettelse skal gives i form af et jobfradrag eller beskæftigelsesfradrag, som også de økonomiske vismænd har været inde på, fordi det skaber et større økonomisk incitament for de lavestlønnede til at være i arbejde frem for ikke at være i arbejde.
Efter de undersøgelser, der er kommet på bordet det seneste års tid, er der mindst et par
hundrede tusinde her i Danmark, som vil tjene under 500 kr. ekstra ved at være på arbejdsmarkedet frem for at være uden for det
Det er efter vores opfattelse for lidt, og den måde, det kan løses på, er at undersøge mulighederne for at indføre et beskæftigelsesfradrag eller jobfradrag for de lavestlønnede på arbejdsmarkedet.
Så vil jeg endelig sige her til slut, at nu har vi jo lavet finanslovaftalen med regeringen, og vi er på lange stræk også enige med regeringen om mange ting; det fremgår jo også af den løbende behandling af lovforslag her i Folketingssalen.
Men jeg vil også sige, at derfor har vi ikke giftet os med regeringen for hele valgperioden. Vi vil gerne lægge op til et samarbejde, også med andre partier end regeringspartierne.
Vi har ikke forladt håbet om, at vi sammen med andre partier kan skaffe forbedringer for nogle, der har forbedringer behov, og at vi laver en finanslovaftale for 2002, betyder jo ikke, at vi ikke kan arbejde for det.
Jeg vil egentlig sige det på den måde, at hvis nogle har lidt af en frygtelig grad af berøringsangst over for Dansk Folkeparti, bør de smide den berøringsangst og gøre det samme, som LO har gjort, for nu at sige det som det er.
LO inviterede jo Dansk Folkeparti til forhandlinger og diskussioner om arbejdsmarkedspolitikken, for de fandt pludselig ud af, at det kunne være, at Dansk Folkeparti mente noget med det, vi sagde.
Tænk dog, en statslig a-kasse, deltidsregler og sådan nogle ting
Jo, det kunne egentlig godt tænkes, så måske skulle vi smide berøringsangsten og sige til Dansk Folkeparti: Kommer I ikke lige over i hovedkvarteret?
Hans Jensen, som muligvis er tæt på os i dag, forsvor, at vi nogen sinde ville komme derover, men alligevel kom vi selvfølgelig, da vi blev inviteret.
På tilsvarende vis kan andre også smide berøringsangsten over for Dansk Folkeparti, og så kan vi få nogle ganske interessante diskussioner i den kommende tid til fordel for mange befolkningsgrupper.