runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-03-12:
For Det Radikale Venstre er det meget vigtigt at bidrage til at styrke den internationale retsorden, altså bidrage til at vi får så mange internationale fora som overhovedet muligt, der kan være med til at holde hånd i hanke med, at verden udvikler sig i mere bæredygtig og mere fredelig retning.
Havretskonventionen og implementeringen af havretskonventionens arbejde er et vigtigt led i det
, så derfor støtter vi selvfølgelig L 172.
Vi har dog de samme bekymringer, som også den socialdemokratiske ordfører har givet udtryk for, nemlig at vi ikke synes, at der er nogen grund til at lempe straffemulighederne for de skibe, der f.eks. bidrager til en forurening i nærheden af Danmark eller langt væk fra Danmark for den sags skyld.
Det er meget vigtigt, at vi fra det internationale samfunds side signalerer, at det drejer sig om at mindske forureningen mest muligt, og det gør vi bl.a. ved at true med bål og brand.
Derfor støtter vi tanken om at forsøge fra dansk side at få strafferammen øget.
Jeg synes også, at implementeringen af havretskonventionen ligger i smuk forlængelse af den høring, vi har aftalt der skal være i Folketingets Miljøudvalg om
olietransport i danske farvande
Vi har aftalt, at vi skal prøve at lave en konference, hvor vi opstiller forskellige scenarier for, hvad der kan ske i det øjeblik, vi rent faktisk bliver udsat for en forurening.
Også med henblik på at komme med nogle forslag til, hvordan vi kan forebygge miljøkatastrofer a la dem, vi har set rundtomkring i verden, og som vi delvis har været forskånet for i Danmark indtil videre.
Jørn Dohrmann (DF), 2003-03-12:
Dansk Folkeparti er tilhænger af at ratificere FN's havretskonvention, populært kaldet havets grundlov, som den tidligere ordfører også sagde.
Med lovforslag nr. L 172 kan Danmark ratificere havretskonventionen og dertil knyttede protokoller og aftaler.
Havmiljøet ligger også Dansk Folkeparti meget på sinde, og vi mener, det er et område, som kræver en høj grad af internationalt samarbejde.
En af de ting, vi har været bekymret for, og som desværre ikke er kommet med her i havretskonventionen,
er de enkeltskrogede olietankere, der gennemsejler danske farvande og dermed udgør en alvorlig trussel om forurening.
Derimod er det glædeligt, at man nu, efter denne lov er vedtaget, kan komme efter de syndere, der udleder olie, også i små mængder.
Jeg mener, at alene signalet er meget værd, men at det også på sigt giver et bedre miljø, skal vi selvfølgelig også tage med, og det er meget vigtigt.
Det er også vigtigt, at man på den måde er med til at beskytte de naturressourcer, der findes i havet.
Samtidig sker der en ændring af museumsloven, hvad angår fortidsminder, som vil være at betragte som statens ejendom, medmindre andre kan bevise deres ejendomsret.
Torben Hansen (S), 2003-03-12:
Socialdemokratiet er stor tilhænger af international retsorden, og vi ser FN som et instrument i skabelsen af den internationale retsorden.
Det er derfor også vigtigt, at vi i Danmark selvfølgelig ratificerer de internationale aftaler, der er.
FN's havretskonvention eller havets grundlov er en af disse vigtige aftaler.
Man kan også sige, at den i hvert fald ikke er ny, den har dybest set været i kraft siden 1994, og nu er Danmark det sidste land i både EU og Norden, som ratificerer.
Det medfører selvfølgelig noget dansk følgelovgivning, og i den forbindelse vil jeg da gerne sige, at Socialdemokratiet er bekymret over udsigten til, at straffeforanstaltninger for udenlandske fartøjer i forbindelse med forurening og ødelæggelse af havmiljø bliver mindre.
Lempelsen får nok ikke nogen praktisk betydning, da fængselsstraf ikke tidligere har været på tale i de sager, der har været indtil nu, men signalet er vi ikke begejstret for.
Vi vil derfor meget stærkt opfordre regeringen til at arbejde meget målrettet for at skærpe strafferammerne for internationale skibes forurening.
Det kan ske både igennem HELCOM, som jo er hele Østersøsamarbejdet, og igennem de Bonnaftaler, der er omkring olieforurening i Nordsøen.
Det er også værd at bemærke, at i Kommissionens meddelelse til Europa-Parlamentet og Rådet om skærpelse af sikkerheden til søs efter »Prestige's« forlis - meddelelsen kom den 3. december 2003 - blev disse forhold også påpeget, nemlig at indsatsen skal forstærkes.
Så jeg synes, at vi ser en klar europæisk vilje, og den skal vi så få fulgt op, sådan at vi også kan komme længere end de aftaler, der ligger i havretskonventionen.
Socialdemokratiet er meget tilfreds med, at der i lovforslagets bemærkninger står, at 50-liters-bagatelgrænsen for olieforurening bliver ophævet.
Vi vil i den forbindelse også kvittere for farvandsovervågningsindsatsen, som de seneste år ser ud til at have båret frugt, bl.a. igennem overvågning og opkald til skibe på vej ind i danske farvande.
I forhold til ændringerne i museumsloven har vi ingen bemærkninger ud over, at det er vigtigt, at Danmark nu selvfølgelig er med i det internationale samfunds regler for kulturarv og fortidsminder på det, der i lovforslaget hedder den dybe havbund.
Her kan vi jo som politikere komme ud på dybt vand.
Socialdemokratiet vil stemme for ændringerne, da vi vægter den internationale retsorden meget højt, men vi vil også i det kommende udvalgsarbejde undersøge helt ude i hjørnerne, hvilke muligheder der er for hurtigst muligt at få skærpet strafferammerne for forurening af havene. Jeg skal også hilse fra SF's ordfører og sige
, at SF's ordfører er enig i Socialdemokratiets bemærkninger.
Som en sidste lille ting:
I bemærkningerne til B 75, som er meget vigtig med hensyn til ratificeringen af havretskonventionen, står der rent faktisk, at »Havretskonventionen indeholder som nævnt bestemmelser, hvis efterlevelse tilsigter en positiv virkning på havmiljøet«.
Vi kan jo konstatere, at når vi kommer helt ned i detaljen, er det ikke sikkert, at den sætning holder vand hele vejen.
Eyvind Vesselbo (V), 2003-03-12:
Danmark skal ratificere De Forenede Nationers havretskonvention af 10. december 1982.
Det er det, man kalder havets grundlov.
Dette er et lovforslag, som vi støtter.
Forhistorien til dette lovforslag er forslag til folketingsbeslutning nr. B 75 af 24. januar 2003, som blev førstebehandlet af Folketinget den 6. februar 2003.
Det var udenrigsministeren, der tog initiativ til, at havretskonventionen kunne ratificeres. Venstre og Konservative støtter, at man fjerner bagatelgrænsen på olieudtømninger på under 50 l, hvilket betyder, at man kan blive strafforfulgt, hvis man foretager olieudtømninger på under 50 l.
De 2 partier støtter også begrænsningerne i håndhævelsesmulighederne over for udenlandske skibe.
Det betyder nemlig, at der er en balance mellem udvidede miljøretslige beføjelser for kyststaterne og hensynet til de traditionelle sejladsrettigheder for skibsfart.
Konventionens regulering af håndhævelsesmulighederne over for udenlandske skibe afspejler dette forhold.
Danmark efterlever allerede i dag havretskonventionens håndhævelsesbestemmelser.
Dette lovforslag bringer imidlertid formelt havmiljøloven i overensstemmelse med konventionen.
Med disse ord skal jeg anbefale, at lovforslaget går videre til behandling i udvalget.
Hans Christian Schmidt (V), 2003-03-12:
Jo, men tillad mig at sige, at jeg sådan set godt synes, at jeg kunne høre på indlægget, at det havde hr. Keld Albrechtsen ikke regnet med at skulle holde.
Det vil jeg nok sige.
Det, man nu taler om, er jo, at man vil have ministeren til at komme med det svar, som hr. Keld Albrechtsen ønsker, og som hr. Keld Albrechtsen godt ved efter hele den debat, vi har haft, siden klokken var kvart i fire - jeg synes, at det har været dejligt og det har været en god debat - at jeg ikke kan give, for jeg mener det modsatte.
Jeg mener jo netop, at når vi på fælles plan i hele verden har gennemført alle de her ting i forhold til de aftaler, vi lavede i Kyoto i 1997, vil der være mindre forurening. Men hr. Keld Albrechtsen laver, og jeg skal gentage det igen, det lille snedige trick, at hr. Keld Albrechtsen siger: Skal vi ikke prøve at lade, som om vi tager udgangspunkt i 2003?
Men det, hr. Keld Albrechtsen ikke siger, er: Kære Rusland, så skal I vide, at der smuttede jeres rettigheder.
Hvorfor gør de det?
Jamen der skete tilfældigvis det - vil man sige - at I kom ud for en økonomisk nedtur, og fra Enhedslistens side i Danmark vil vi så sende det klare signal, at hvis I er inde i en økonomisk nedtur, vil vi hjælpe jer med at komme endnu længere ned.
Det er hr. Keld Albrechtsens ord til Rusland.
Så hvem de sande venner er, skal jeg ikke afgøre, men det her er i hvert fald ikke moralsk i orden.
Rusland har krav på de aftaler, fordi bl.a. den tidligere miljø- og energiminister fra Danmark underskrev den aftale i Kyoto, som hr. Keld Albrechtsen jo flere gange har været utilfreds med.
Det er ikke lykkedes for hr. Keld Albrechtsen at skjule det.
Det vil jeg sige.
Så det har jeg også hørt.
Så vil jeg alligevel sige til hr. Keld Albrechtsen
: Jeg synes, at vi har haft en god debat, og jeg vil sige om det projekt nede i Rumænien, at det var et projekt, hvor den tidligere regering gav 8 mio. kr., men det, der var problemet for Rumænien, var, at de skulle have 20 mio. kr.
Jeg føler ingen trang til at sige, at det gav den danske regering, men jeg vil have lov at sige, at det gav det danske folk.
Sådan er det.
De 20 mio. kr. udløste andre 80 mio. kr., dels fra EU, dels fra nogle fonde i Rumænien.
Samlet 100 mio. kr. til glæde og gavn for mennesker i Rumænien.
Hvis det ikke er et godt projekt både miljømæssigt og klimamæssigt, så bliver vi uenige.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-03-12:
Når jeg har bedt om et ordførerindlæg her i anden runde, er det, fordi jeg synes, at miljøministeren, som jo ellers ofte er et spændende og inspirerende menneske at diskutere med, i dag faktisk er ret urimelig i sin argumentation.
Så spørger vi andre: Hvad bliver resultatet på bundlinjen?
Bliver det mere forurening, eller bliver det mindre forurening?
Og alle kan se, at det bliver mere forurening.
Så henviser ministeren til et projekt i Rumænien, et projekt, som sandsynligvis alligevel ville være blevet gennemført i de østeuropæiske lande, for det skulle have været gennemført for dansk miljøbistand, som ministeren så stjæler til at finansiere sin energiplan med.
Så det kan han jo ikke tage med ind i det, for det var der jo allerede i forvejen.
Det projekt har overhovedet ingen indflydelse på beregningen.
Og sådan er det hele vejen igennem med ministerens argumentation i dag.
På bundlinjen står tilbage, at man ikke vil reducere i Danmark.
Her skal der produceres mere kulbaseret elektricitet, for det vil man gerne sælge til andre lande, og så vil man købe noget varm luft i Rusland.
Det vil sige, at der bliver heller ikke nogen reduktion i Rusland.
Man ved godt, at der ingen reduktion er på vej i USA.
Det er det helt store problem.
Og med den politik, der nu lægges op til i Danmark, bliver det fuldstændig umuligt at stille nogle krav til USA om, at de ikke må fifle med Kyotoregnskabet.
Ministeren ved jo udmærket, det kan ministeren jo få lejlighed til at bekræfte lige om et øjeblik, at præsident Bush har alle mulige planer om og har sat embedsmænd til at beregne det, at USA i virkeligheden allerede overholder Kyotoaftalen, selv om energiforbruget er enormt og vil blive
endnu mere enormt
Derfor ligner det ingenting, at Danmark nu udsender et signal, som fuldstændig underminerer det, som bl.a. Danmark og Tyskland trods alt forsøgte at få.
Vi andre sagde, at Kyotoaftalen var fuld af huller.
Det sagde den daværende miljøminister at den ikke var.
Han troede på den.
Vi andre sagde, at den var fuld af huller.
Men ikke alene er den fuld af huller, den danske regering er den fremmeste i feltet med hensyn til at finde disse huller og udnytte dem.
Det er da en international skandale.
Det er i virkeligheden på det miljøpolitiske område introduktionen af hr. Peter Brixtoftes Farummodel, som man nu løfter over fra det kommunalpolitiske område til det energipolitiske område.
Er det ikke fuldstændig forudsigeligt, at det er nøjagtig, hvad præsident Bush vil gå ud og sige, at her kan man se, at Danmark, som var i front, nu gør ligesom USA?
Jamen hr. minister, det er en international skandale. Derfor var jeg nødt til at tage ordet for at komme med dette ordførerindlæg.
Det havde jeg egentlig ikke forestillet mig skulle have været nødvendigt.
Men med ministerens besvarelser må vi jo gøre arbejdet.
Hans Christian Schmidt (V), 2003-03-12:
Jeg vil gerne sige til fru Anne Grete Holmsgaard, at det måske for nogen kan synes urimeligt, men når man overtager sådan en byrde, som det er at sørge for at leve op til det, Danmark har forpligtet sig til - også når jeg tænker på, at vi pludselig havde 5 mio. t mere, som vi skulle reducere, fordi de andre landes miljøministre ikke havde den samme opfattelse, som det danske Folketing havde, da vi første gang ratificerede Kyotoprotokollen, nemlig at vi på en eller anden måde skulle have dem godskrevet, men havde den opfattelse, at dem skulle vi også have med, og vi kunne i hvert fald maksimalt i 2006 få lov at diskutere hvordan og hvorledes ved den endelige fordeling - ja, så tillader miljøministeren sig først og fremmest at sige, at nu vil jeg godt prøve at leve op til det, vi allerede har lovet.
Det kan man have en forskellig holdning til, men jeg synes, det er klædeligt, at man først lever op til det, man har lovet, inden man starter på at sige: Nu skal I bare høre, hvad jeg oven i det vil love.
Det er forskellige arbejdsmetoder. Det med, at Joint Implementation-projekt har noget at gøre med, at jeg ikke vil afvise, at den danske stat vil købe f.eks. emissionskvoter, kan jeg simpelt hen ikke forstå, for jeg vil bare sige, at det alt sammen er i et stort marked.
Jeg siger blot, at jeg ikke vil udelukke det.
Og derefter bliver jeg med et lille kneb tillagt det synspunkt, at jeg så har bekræftet, at det vil jeg kæmpe for.
Det er sådan lige den måde, man kan få det sagt på, men det bliver ikke mere rigtigt af den grund.
Jeg udelukker det bare ikke.
Så vil jeg bare endnu en gang sige: Når vi diskuterer fortrængning af CO2-t, så tror jeg, at vi alle sammen skal vænne os til, at vi skal have mere end et stykke værktøj i værktøjskassen.
Regeringen gør det i hvert fald gerne, og vi inviteter gerne til et samarbejde.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-03-12:
Jeg er temmelig ked af, at miljøministeren gik op og bekræftede, at regeringen har tænkt sig at bruge
Det gør det selvfølgelig fuldstændig absurd, at ministeren så bagefter henviser til et konkret investeringsprojekt i Rumænien, som vi alle sammen synes godt om.
Det er jo slet ikke det, det handler om.
Men hvad søren
Så vil jeg godt spørge ministeren, når han nu selv har sagt, at Danmark har kæmpet aktivt i New Delhi for at line op til næste periode af Kyotoprotokollen: Forventer miljøministeren så, at Danmarks reduktionsmål vil være højere end 55 mio. t for anden budgetperiode, altså for perioden efter 2012?
Hans Christian Schmidt (V), 2003-03-12:
Jeg vil gerne sige til fru Anne Grete Holmsgaard: Vi har et globalt problem.
Vi har nogle globale spilleregler.
Vi lægger op til en global indsats.
Man er nødt til at forstå, at det her er globalt.
Jeg ved, det vil stride imod nogles vaner om, at de gerne vil stå og prale af, hvad Danmark har gjort, og det kan man gøre, men det er fuldstændig uinteressant for miljøet.
Tag den selv og sig, at man har gjort nogle ting, eller hvad man vil.
Det er helt krystalklart, at for miljøet er det ligegyldigt, hvor man reducerer CO2 henne.
Så vil jeg bare sige, og jeg har jo gennemgået det et par gange: Man kan ikke skelne.
Man kan sige, hvilket land det kommer fra, men ikke om det er sket på baggrund af energieffektivisering eller f.eks. økonomisk kollaps.
Med hensyn til hvad regeringen vil gøre, så vil regeringen følge det princip, som jeg vil opfordre oppositionen til også at vænne sig til, for jeg synes, det kunne være rart, hvis vi alle kunne sige: Vi vil have mest miljø for pengene. Det er jo ikke så overraskende. Der er jo mange andre i det danske samfund, der hver dag lever på den måde, at de skal prøve på at få mest muligt ud af noget, de gerne vil have for de penge, de har i den anden hånd.
Det er jo forholdsvis simpelt, og jeg synes, man skal vænne sig til, at så simpelt kan man godt se det, for det er til gavn for miljøet.
Jeg er stadig væk af den opfattelse, at det er godt, når man laver projekter som nede i Rumænien, hvor man fortrænger olie.
Så man ikke de billeder af, hvor ringe det er dernede?
Så man ikke, hvordan træflis simpelt hen ligger rundtomkring, og det må slet ikke placeres der?
Nu får vi det løst takket være rumænerne selv, takket være
danske virksomheder og dansk teknologi, og så selvfølgelig også, at vi fører en klimapolitik, som betyder, at vi går med derned. Det er i øvrigt et projekt, der er startet af den tidligere regering, men jeg synes altså, at man bør kvittere for det her, om ikke andet så fordi det betyder meget for rumænerne.
Det synes jeg i grunden også er ret godt.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-03-12:
Vi er også nødt til at sørge for at foretage os det nødvendige, der gør, at vores økonomi er stærk efter 2010, og med den klimapolitik, den klimastrategi, regeringen har lagt frem, er vores CO2-problemer nøjagtig de samme i 2012, som de er nu. Vi har nemlig ikke reduceret vores eget CO2-udslip overhovedet i 2012.
Vi vil stadig være et af de lande, der har det højeste CO2-udslip i verden, og da klimaproblemerne ikke er løst i 2012, vil vi komme til at stå over for et kæmpe krav, så selv om vi har en solid økonomi på papiret, kan vi ende med at stå med en kæmpe gæld, fordi vi simpelt hen ikke har gjort det tilstrækkelige for at sikre os i forhold til CO2-problematikken i 2012.
Det her er akkurat lige så vigtigt som at sørge for i øvrigt at have en solid økonomisk politik, må jeg sige til erhvervs- og økonomiministeren.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-03-12:
Man må jo som minister føle sig ekstremt trængt, når man på et svar til hr. Keld Albrechtsen, der handler om varm luft, går op og bruger eksemplet med Rumænien.
Når ministeren selv blander den ene og den anden type kvoter sammen, er det så udelukkende den type kvoter, regeringen vil bruge midler på, eller vil regeringen bruge midler på at købe rene emissionskvoter uden for EU?
Og hvad skal der ske med dem?
Skal de foræres til kraftværkerne, skal de sælges, eller hvad skal der ske?
Hvad er intentionen med det?
Bendt Bendtsen (KF), 2003-03-12:
Jeg får de spørgsmål: Hvordan håndterer vi den økonomiske situation efter år 2012?
Hvordan håndterer vi CO2-problemet efter 2012?
Jeg vil gerne sige, at denne regering sørger for at føre
en solid økonomisk politik, som selvfølgelig er afhængig af, hvad der pågår i den internationale økonomi, hvilket jeg har været inde på.
Jeg synes, det er vigtigt, når vi taler CO2, at vi nu koncentrerer os om den periode, der ligger foran os.
Hvordan Folketinget regeres om 9-10 år, bliver det nok svært
at spå om. Jeg vil gerne sige, at det, det drejer sig om, er jo, at selv om vi har et godt velfærdssamfund i dag, så er det nok svært at udpege morgendagens vindere.
Går vi bare 12-13 år tilbage og taler om, hvem der havde den stærkeste økonomi, var det Japan.
Hvad er der sket?
Havde man på daværende tidspunkt i 1990 talt om Irland og Finland som store økonomier, så havde man fået at vide, at man var ret ringe begavet.
Derfor er et samfunds evne til at tjene penge, til at udvikle, til at betale sin gæld, til at håndtere de både økologiske og andre problemer, som fru Elsebeth Gerner Nielsen siger, jo hele tiden et spørgsmål om, hvorvidt man udvikler det samfund, så det bliver i stand til at tjene penge, sørge for sine ældre, passe sine syge og lignende.
Men det er jo ikke til at sige, hvordan den internationale økonomi ser ud om 10 år. Det, denne her regering gør, er, at vi fortsætter med at føre en økonomisk politik, hvor målet er at halvere gælden inden 2010, fortsat overskud på betalingsbalancen, fortsat at øge arbejdsudbuddet, sørge for, at det skal kunne betale sig at yde en indsats.
Det er garantien, kan jeg sige til fru Elsebeth Gerner Nielsen, for, at vi også om 10 år har et velfærdssamfund, så vi kan have råd til at håndtere de problemer, vi står over for.
Hvis der ikke er en ordentlig økonomi i et samfund, så har vi ingen muligheder.
Hvis man prøver at jage virksomheder og alle mulige ud af Danmark med en hel masse krav, hvem går det så ud over?
Hvis energiintensive virksomheder ikke kan fungere i Danmark, er det mændene i blå kedeldragter, der ryger ud fra arbejdspladserne.
Hans Christian Schmidt (V), 2003-03-12:
Se, det helt klare signal, hr. Keld Albrechtsen i dag sender ud til de danske hjem gennem fjernsynet, der bliver transmitteret her fra Folketingssalen, er: Når Danmark går ned og laver en aftale i Rumænien, betyder det, at man sørger for, at de varmekraftværker dernede, der bruger olie i dag, nu kommer til at bruge træflis, som Rumænien selv fremstiller, og som i øvrigt ligger rundtomkring ulovligt placeret.
Når man bruger det, får en stabil varme, fortrænger CO2-kvoter, så siger hr. Keld Albrechtsen: Miljøministeren må kunne sende det klare signal til Danmarks befolkning, at sådan et projekt ingen betydning har.
Man skal være hr. Keld Albrechtsen og så være i et land som Danmark for at sige, at sådan et projekt ikke har nogen betydning.
Jeg skal forsikre for, at rumænerne den fredag, hvor det blev offentliggjort, var glade for projektet.
Det signal, jeg skal sende, og det nægter jeg, er altså at stå og sige, at det, regeringen gør ved at lave Joint Implementation, fælles gennemførelse med rumænerne, ikke er at sørge for at fortrænge olie som brændsel og i stedet bruge træ.
Jamen det kan hr. Keld Albrechtsen da ikke engang selv tro på. Jeg vil i hvert fald sige, at jeg kan ikke sælge den i de kredse, jeg kommer i.
Hr. Keld Albrechtsen kan sikkert der, hvor han kommer, men jeg kan i hvert fald ikke.
Det vil man gennemskue med det samme og sige, at det jo er en god idé
for Rumænien.
Det er jeg enig i, og vi vil fortsætte med de projekter.
Til hr. Svend Auken vil jeg sige: Indbydelsen til oppositionspartierne ligger sådan lige for, nemlig at de påtager sig ansvar.
Hvis de vil påtage sig ansvar, gå ind og løfte i flok, som hr. Jørn Dohrmann bl.a. sagde, så skal de komme med, og jeg håber, at vi bliver enige om det.
Men det kræver, at de går ind med ansvar og ikke fortsætter en politik, som desværre førte til, at jeg i dag bl.a. ikke kan sige, hvor mange ton CO2 vi i grunden har fortrængt siden 1993 og op til f.eks. år 2000 og heller ikke, hvad det kostede.
Kun den vedvarende energi har vi fundet, men resten kender vi ikke, for der er aldrig blevet lavet et bogholderi.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-03-12:
Altså ministeren gør det hele meget, meget teknisk og indviklet, og jeg tvivler egentlig på, at der er nogen, der rigtig kan forstå, hvad det er, han siger.
Derfor vil jeg godt spørge ministeren, om han ikke bare kan være så venlig at bekræfte - det er bare det, jeg beder om - at hvis man gennemfører regeringens plan, så bliver der ingen reduktion af forureningen og udledningen fra dansk side.
Der bliver det naturligvis heller ikke fra russisk side, ligesom der heller ikke bliver det fra amerikansk side, for det vil amerikanerne ikke.
Hvem bliver der så tilbage, der overhovedet laver en reduktion?
Der bliver ikke nogen.
Ja, tyskerne i bedste fald, men de kan jo ikke løse hele verdens problem.
Derfor vil jeg bare gerne bede ministeren bekræfte, at på bundlinjen er resultatet, og uanset hvilket basisår ministeren henviser til, om han så bruger 1805, at det, der skulle have være en reduktion i forureningen, viste sig at ende med at blive til en vækst i forureningen.
Det er bare det, jeg beder ministeren om at bekræfte, for alt det andet hokuspokus med alle de tal tvivler jeg meget på, at der er nogen, der kan gennemskue.
Men den enkle kendsgerning, at regeringen vil øge forureningen i stedet for at begrænse forureningen, må vi da kunne få på det rene, så vi ved, hvad vi debatterer ud fra.