Thorkild Simonsen (S), 1999-04-16:
Jeg vil gerne sige en stor tak til de ordførere, der havde forståelse for, at det her lovforslag ville være nyttigt at få vedtaget.
Og så vil jeg straks, inden jeg kommer til de enkelte bemærkninger, sige, at det her tal, 1.500, i og for sig er fremkommet ad to veje.
Dels havde Røde Kors sagt, at hvis der skulle ske sådan noget, så var de parat til her og nu at skaffe plads til 1.200-1.400.
Det var den ene indgangsvinkel.
Den anden indgangsvinkel var den tyske indenrigsministers opringning til mig påskelørdag, hvor han spurgte, om jeg ville være med til at arbejde for en fordeling i hele Europa.
Det ville jeg selvfølgelig meget gerne, hvis det var det, der var muligheden.
Der sagde han: Vi kan i Tyskland tage 10.000, og så tog jeg så vores procentdel, det ville være 700, og så satte jeg det lidt højere.
Sådan er det opstået.
Jeg vidste, vi kunne tage en 1.000-1.200.
Men der er jo ingen lande endnu, der har taget noget i den størrelse.
Det synes jeg også generelt skal siges.
Det var for det første de forkerte og efter tilfældighedens princip, og man skilte forældre fra hinanden.
Det har Norge så fået en meddelelse om fra UNHCR, at de ikke må blive ved med, og det har de så lovet at standse.
Derfor er der vist op til 1.000, der kommer til Norge efter det første princip.
Ellers vil jeg sige, at fru Dorte Bennedsen og også andre ordførere fuldt ud har bekræftet, hvad det er for grupper, vi i Danmark bør tage os af: ældre, syge, børnefamilier og i det hele taget noget i den retning.
Det er også derfor, vi hele vejen igennem er lidt forsigtige med at sige, hvad er det, vi skal gøre for de flygtninge. Jeg ved, man har talt om både at holde elastik og snor og alt muligt i mig.
Det behøver man såmænd ikke bekymre sig
så meget om, for jeg er indstillet på at give dem så frie forhold, som det overhovedet er muligt i den personlige situation, de er i; det er vel den kortest mulige måde, man kan sige det på.
Jeg er også enig i, at hvis der skulle komme en situation, der nødvendiggør at drøfte, om vi skal tage flere, drøfter vi det selvfølgelig med de partier, der stemmer for.
Det har jeg også tidligere sagt offentligt.
Så vil jeg gerne slå fast, at det med de seks plus seks fire gange såmænd ikke er noget, teknokraterne og i øvrigt heller ikke jeg selv har fundet på.
Det er noget, der står i bosnierloven som et princip, har jeg fået oplyst, så det må vi drøfte.
Men der er jo ingen tvivl om, at UNHCR ikke håber, at det varer 2 år, sådan har jeg forstået det.
Så synes jeg slet ikke, fru Pernille Frahm viser sig ret meget positiv over for dette lovforslag i modsætning til SF's normale holdning, også over for bosnierne for nogle år siden, og det kan jeg faktisk ikke forstå.
Der kan da godt være ting, SF og regeringen kan være uenige om, men det skulle være forholdsvis nemt at finde ud af, at man vil stemme for lovforslaget, selv om man selvfølgelig også skal stemme for de ting, som efter SF's mening måske skulle være gjort anderledes.
Fru Pia Kjærsgaard og
også andre talere fra både Dansk Folkeparti og Fremskridtspartiet
Nu er nogle af de tal, jeg har nævnt, altså ikke huse og bygninger, og der er for øvrigt forskel på lejre og telte; det kommer an på, hvad man vil have.
Der er meget af det, der er betydelig billigere, men jeg fik at vide forleden dag, at de telte, jeg havde omtalt, altså ikke kan tåle vinterperioden.
Det kan lejrene derimod.
Jeg vil gerne sige, og det er især til hr. Søren Søndergaard, at jeg i hvert fald ikke har nogen planer om at gøre brug af min bemyndigelse til at sende nogle fra Danmark tilbage til lejre eller telte i det område - overhovedet ikke.
Der kommer en bedømmelse af, hvordan de kan få den bedst mulige start til at komme tilbage til deres rigtige land.
Det er dét, det drejer sig om, men lige nu kan vi jo ikke helt svare på, hvordan det vil udvikle sig.
Hr. Arne Melchior var for en gangs skyld meget mere kritisk end normalt - ikke lige over for mig, men over for hele ministeriet.
Jeg kunne slet ikke kende hr. Melchior i dag, men når vi nu kommer til at tale mere om det med CD, finder vi nok også ud af at klare det her.
Det tror jeg vi gør.
Jeg vil gerne være med til at skrive et betænkningsbidrag, der bedre afslører, hvad min tankegang er.
Men vi er nødt til at afpasse det i forhold til dem, der kommer, og det er derfor, vi vil have de frie rammer, så vi ikke låser os fast og ikke kan gøre noget, hvis der kommer helt andre typer, end vi troede.
Jeg har i dag nævnt noget med landbrug til Kristeligt Dagblad, og det er jo netop, fordi det måske er landbrugere, der kommer herop.
Det er altså bare et eksempel, men det kan vi tale videre om.
Så er det blevet nævnt - det var vist som et spørgsmål til hr. Henrik Svane - at jeg har sagt, at militæret ikke vil stille Beredskabsstyrelsens sygehus til rådighed.
Nej, på det tidspunkt arbejdede vi ikke på det, men hvis det er en af de ting, der kan hjælpe i nærområdet, kan det være lige så godt som at bygge telte og huse, og hvad det ellers kan være.
Jeg hørte, at hr. Tom Behnke i den forrige debat talte om nogle oplagte skibe, som Scandlines ejer.
Det er da en idé, som måske kan indgå i overvejelserne.
Jeg skal ikke kunne sige, om det bliver tilfældet, men hvis teltene ikke kan holde til vinteren dernede, bliver der nok brug for mere opfindsomhed.
Men til dem, der taler så meget om at hjælpe i nærområdet: Det er altså ikke et enten-eller, det er efter min mening et både-og.
Og så er det ikke rigtigt, som hr. Søren Søndergaard sagde, at der er gået lang tid; det er virkelig gået hurtigt.
Jeg tror, vi var det første land overhovedet, der meldte ud, hvad vi ville i nærområdet.
Vi gav den højeste procentdel, der er givet indtil nu fra noget EU-land i forhold til
befolkningens størrelse
, og vi var de første, der meddelte Tyskland, at vi gerne ville tage nogle herop.
Det er faktisk gået så hurtigt, som det kan, og at vi nu er blevet standset, fordi man ikke synes, det skal gå så hurtigt, er en anden historie.
Det er ikke Danmark, der er stoppet op, det er Genève-kontoret.
Så blev det antydet af hr. Søren Søndergaard
, at tallet 1.500 nok bare var for at berolige nogle, der ikke var så gode venner med flygtninge og sådan noget.
Det er helt utroligt, at sådanne tankegange kan fremføres af hr. Søren Søndergaard, for så ved han i hvert fald ikke, hvordan vi har arbejdet i Indenrigsministeriet, kan jeg da høre.
Med hensyn til det midlertidige kan jeg ikke svare på, hvad »midlertidig« er, og det er der heller ingen andre der kan.
Men jeg bemærkede noget interessant i fru Pia Kjærsgaards bemærkninger: hvis det var midlertidigt efter fru Pia Kjærsgaards opfattelse, ville fru Pia Kjærsgaard nok være med til at betale de mange penge, det koster at have dem her i landet.
Nu er det altså ikke 158 mio. kr. på et halvt år, det er 128 mio. kr. og resten til repatriering.
Det vil sige, at hvis vi kommer ind i det næste halve år, skal vi ikke lægge de 30 mio. kr. til de 128 mio. kr.
Det er 128 mio. kr., og de 30 mio. kr. er afsat til repatriering.
Jeg synes, vi måske er en lille smule på vej til, at Dansk Folkeparti vil yde lidt mere, hvis man ellers kan få andre ønsker opfyldt, men jeg får jo se, om Dansk Folkeparti ender med at stemme for.
Det er jo ikke det, jeg har hørt indtil nu.
Hr. Jann Sjursen var også inde på, at vi måske skulle nøjes med bare at sige 6 måneder.
Nu ved jeg slet ikke, hvordan tankegangen er i Flygtningehøjkommissariatet lige nu, men deres tanker er vel, at ingen skal væk derfra, og at de - hvis de skal væk derfra - kun skal være væk i kortere tid, og at vi skal behandle dem sådan, at de er egnede til at komme tilbage.
Jeg synes i og for sig ikke, at 6 eller 12 måneder eller 2 år eller hele den diskussion om asyl er aktuel lige for øjeblikket.
Men jeg vil i al fald ikke have, at nogen skal beskylde mig for at sige, at »midlertidig« betyder, at de aldrig kan søge asyl.
Jeg siger det, fordi der var mange, som bebrejdede min forgænger for det, og det vil jeg ikke have siddende på mig.
Men det er ikke det samme, som at jeg arbejder for, at de skal have asyl her i landet.
Jeg tror, jeg vil standse her.
Jeg ved ikke, om jeg har nået det hele - jo, med hensyn til undervisning må man for min skyld gerne ændre »kan« til »skal«, for det skal de have.