Hans Christian Schmidt (V), 2003-10-08:
Nu er det sådan, at hvis man vil kigge projekterne igennem, vil man jo kunne se, at 350 projekter har været i spil fordelt ud over hele landet.
Det er jo lidt specielt, at det, jeg lægger øre til her og nu, ligesom skal tolkes sådan, at det har kredset lige om nogle ganske små områder i landet, hvor ordførerne kommer fra; det er der, de har fået pengene.
Sådan er det ikke, og det ved man jo godt, for man kan gå ind og se på projekterne.
350 projekter har der været i spil.
Jeg tror, at det er godt 110 projekter, måske lidt flere, måske lidt færre, der nu kan blive realiseret.
Det synes jeg da man skal være glad for.
Der er kun det at sige til det, at nu får vi et notat, en redegørelse fra Skov- og Naturstyrelsen og fra mig, som så ender op med, at man jo der kan se, hvordan forvaltningen er sket.
Der synes jeg bare, at det at gå ind i det specifikt og diskutere hver enkelt detalje må vente, til vi har set den redegørelse.
Men jeg vil bare sige, at det overordnede, som her er helt åbenlyst, nemlig at så mange områder i landet har fået del i de velfærdsmidler, der er afsat på Skov- og Naturstyrelsens driftsmidler, synes jeg kun er glædeligt.
Jeg skal ikke sige noget om, hvorvidt det er noget med retningslinjer, og hvordan de skal være.
Jeg siger kun, at de retningslinjer, som over for mig er oplyst, er dem, som vi har fulgt her.
Om der skal være nogen generel debat om dem, går jeg slet ikke ind i en debat om.
Jeg konstaterer bare, hvordan det forholder sig.
Det er ikke nogen detalje.
Skov- og Naturstyrelsen gjorde mig opmærksom på Danmarks Naturfredningsforenings henvendelse af 12. december 2002 om, at der var opnået enighed med Pumpelaget Kolindsund om at finde en alternativ løsning til retablering.
Og på det tidspunkt siger jeg til Skov- og Naturstyrelsen: Prøv at kigge på sagen igen og find en mindelig løsning.
Det gjorde styrelsen og besluttede på den baggrund at udsætte fristen for retablering af vandløbet.
Det skal man så have tid til at prøve at se om man kan finde en løsning på.
Jeg må sige, at det da var væsentligt for mig, at der muligvis kunne opnås en lokal enighed om, hvordan problemet skulle løses, og derfor bad jeg Skov- og Naturstyrelsen om at udskyde fristen til 1. april i håb om, at sagen kunne finde en mindelig løsning.
Nøjagtig det, der sker, som jeg jo også er ansvarlig for.
Og så er der kun det, som hr. Jørn Jespersen og jeg - håber jeg - er enige om, at når man så ikke ved samtale kan finde en løsning, må der ske det, at man så må lovliggøre det, man har gjort.
Der er i hvert fald ingen, der kan komme og klandre os, at man ikke her har haft muligheden for at diskutere.
Jeg har også set, at formanden for Danmarks Naturfredningsforening har udtalt lokalt deroppe, at man har forsøgt at diskutere.
Jeg må bare konstatere, at hvis man ikke kunne nå en løsning, jamen så synes jeg, at det var, som det skulle være.
Og derefter blev fristen fastsat til den 1. oktober 2003.
Man udskød den altså det halve år, nøjagtig som man havde gjort året før og med nøjagtig den samme begrundelse.
Jeg vil gerne starte med at sige, at jeg har tilkendegivet over for alle de her projekter, at jeg synes, det er en rigtig god idé, for børn og unge og naturpolitik står højt på regeringens dagsorden.
Jeg synes, det er fantastisk flot at se, når jeg kan se alle de projekter, som enhver jo kan gennemgå.
Hvis man har lyst til at læse det, man har fået udleveret, så vil man kunne se det, og det synes jeg da kun er fint.
Jeg ville da også gerne have haft, at man havde fokuseret på de der fantastisk gode projekter, hvor folk frivilligt yder en kæmpe indsats, og hvor børn og unge får fordele ud af det.
Jeg kan jo høre, at det er ned i detaljen, vi skal nu, og på spørgsmålet fra fru Pernille Blach Hansen, om jeg i mit embede som minister har haft mulighed for at påvirke udvælgelsen af projekterne, så er svaret: Ja, det har man som minister.
Men hvis man spørger, om jeg så har gjort det, så er svaret nej.
Så enkelt er det.
Når man i dag står og diskuterer: Gad vide om det nu er en pulje eller noget andet?, så er det jo, fordi man har lyst
til at gøre noget specielt ud af en pulje.
Det, der er interessant, er, om det er en tilskudsordning.
Det er da helt specielt og sjældent set, at man nu diskuterer, om en pulje har noget specielt ved sig.
Nej, det er en sum penge til et eller andet formål.
Det kan man finde ud af ved at kigge i finansloven; dér står det helt tydeligt, at de er afsat til velfærdsfremmende formål.
Det må man da spørge hr. Jens Vibjerg om - hvad han skriver eller ikke skriver.
Jeg konstaterer blot, at når man vender tilbage her, så er det klart, så meddeler man, om det bliver givet til projekterne eller ej.
Så siger fru Pernille Blach Hansen, at det er underligt, at jeg har orienteret de andre ordførere om, hvilke projekter der får penge.
Det synes jeg da er helt naturligt.
Når man har haft den interesse i det, og man også har indgået et forlig omkring det - hele naturforliget - så er det da kun naturligt, at man også ved, hvad de bliver givet til. Sandheden i den her sag er: Der er intet i den, der er ikke fugls føde.
Fru Pernille Blach Hansen forsøger lige til sidst at sige: Jo, men der er noget med, at ministeren har orlov fra en skole.
Det håber jeg fru Pernille Blach Hansen har tjekket, for til det kan jeg sige: Jeg har ingen orlov fra Sommersted Skole, hvor der står en stilling og venter på viceskoleinspektøren.