Søren Søndergaard (EL), 1998-06-03:
Jeg vil først sige tak til SF, fordi man har fremsat det her forslag.
Jeg synes, at den debat, vi har haft her, og den socialdemokratiske ordførers indlæg og den radikale ordførers indlæg lover godt, for der var vel heller ingen, der havde forventet, at vi skulle vedtage det her i dag.
Det kan vi jo heller ikke, for det er kun en første behandling, og under alle omstændigheder skal det til anden behandling.
Når vi ikke det inden sommerferien, kan det jo eventuelt komme op i en forbedret udgave med nogle af de forslag, der er kommet fra forskellige folk.
Jeg synes, at debatten har tjent et formål.
Så det synes jeg har været positivt.
Så vil jeg selv sige et par ord om den proces, som har været i gang.
Vi fra Enhedslisten ønskede en uvildig undersøgelse straks fra starten.
Vi fik at vide, at hver en sten skulle vendes. Den uvildige undersøgelse blev afvist, og i stedet for blev den proces, der nu er i gang, sat i værk.
Der var forskellige argumenter for, hvorfor det ikke var rigtigt at tage en uvildig undersøgelse, og dem vil jeg godt dvæle et øjeblik ved.
Det ene argument var, at det ville være svært så mange år efter at lave en nøjagtig redegørelse.
Der mener jeg, at modargumentetet, der er i denne sag, er Lund-kommissionens rapport.
Når andre ikke har kunnet få den oppe på Biblioteket, så er det, fordi jeg har beslaglagt den.
Jeg er kommet så langt, og jeg har brugt flere måneder på det, men jeg skal nok blive færdig, så andre også kan komme til.
Jeg kan godt fortælle, at det er en god rapport, som viser - og det er jo det vigtigste - at det faktisk er muligt at komme ganske langt ved at bygge på ikke én persons hukommelse, men mange personers hukommelse, og stykke det sammen med de skriftlige kilder, man har, og andre kilder, man har.
Da kan det faktisk lykkes at komme rigtig langt og give et fantastisk godt billede, og jeg tror da, at en af grundene til, at man har lavet en så radikal lovgivning i Norge, som man har omkring kontrollen fremover, hænger sammen med, at man har lavet det her gode forarbejde.
Så jeg kan kun anbefale den.
Der kan også stilles spørgsmål i Kontroludvalget osv.
Det er også fuldstændig rigtig, men vores problem er jo, at vi allerede har et problem med kvaliteten af det, vi får tilbage.
Bl.a. er der det dér med, at nogle ting ligesom hele tiden bliver sendt til hjørne.
Jeg vil godt nævne et eksempel:
Den 2. april, dagen efter redegørelsen, spørger hr. Keld Albrechtsen justitsministeren: Blev undertegnede som medlem af Folketinget registreret af PET, da han var medlem af Folketinget for VS sidste gang og var en del af det sikkerhedspolitiske flertal, der jo var herinde?
Der går 18 dage, så kommer der et svar fra justitsministeren: Da de spørgsmål, som du rejser, vedrører Politiets Efterretningstjeneste, har jeg i dag videresendt en opfordring til Politiets Efterretningstjeneste, hvorfra du vil modtage svar.
Så går der fra den 20. april til den 4. maj, det er 14 dage mere.
Rigspolitichefen skriver: Da Politiets Efterretningstjeneste har modtaget et større antal lignende henvendelser, har man af ressourcemæssige grunde ikke kunnet færdigbehandle Deres anmodning.
Der går 21 dage, man er fremme ved den 25. maj.
Så kommer der et svar, der lyder: Da der i Retsudvalget er stillet spørgsmål om overvågning af grupper af Venstresocialisterne i 1980'erne, har Politiets Efterretningstjeneste imidlertid fundet det rettest at lade besvarelsen af Deres henvendelse afvente justitsministerens besvarelse af retsudvalgsspørgsmålet.
Og så frygter jeg jo bare, at justitsministeren vil svare Retsudvalget, at han nu har oversendt det til Politiets Efterretningstjeneste til en udtalelse.
Sådan kan man ligesom køre rundt.
Der er gået 2 måneder foreløbig, og der kan formentlig gå 2 måneder til eller 4 måneder til, og dér mener vi altså, det er en ministeropgave på en helt anden håndfast måde at slå i bordet og sige: Det her er ikke at lægge op til, at hver en sten bliver vendt hurtigt og kontant.
hvordan gør vi det her på en mere effektiv måde.
Så er der fejlsvarene.
Det har jeg været inde på, jeg vil ikke dvæle meget ved det.
Det, der står om Sydafrikakomiteen, og som er interessant - jeg kan ikke komme ind på det her, men det er interessant også af udenrigspolitiske årsager og netop også af årsager omkring det sikkerhedspolitiske flertal, som eksisterede på daværende tidspunkt - er faktuelt forkert.
Og det, som undrer én, er netop, når man begrunder med, at man ikke kan lave en undersøgelse, fordi man har slettet stort set alle oplysninger, at PET så er i stand til med fuldstændig nøjagtighed at fortælle, hvad Anders Nørgaard ikke infiltrerede 20 år tilbage. Og det ved vi jo godt ellers er meget vanskeligt. Vi kan alle sammen huske en ting, som er foregået for 20 år siden, men at huske, hvad der ikke er foregået, kræver, at man har et utrolig præcist kendskab til, hvad der er foregået.
Men det er man altså i stand til at huske i PET.
Man kan ikke huske, om man har indsamlet stillerlister; man kan ikke huske, om man har fabrikeret nøgler til ulovlige indbrud; man kan ikke huske alle de dér ting, men at han ikke har gjort noget, kan man huske med pinlig nøjagtighed.
Så er der ikkesvarene, altså dér, hvor man stiller nogle spørgsmål, og så føler man, at der bliver kørt en tur i karrusellen, og når man kommer ud, er man fuldstændig rundtosset.
Jeg kan ikke sige det bedre end den radikale ordfører: en opfordring til justitsministeren om at sørge for, at de svar bliver ordentlige, fordi om det viser sig, at regeringen fik ret i, at denne her måde at gøre det på var den rigtige, afhænger altså af kvaliteten af de svar.
Det ser vi i hvert fald frem til, og så tak til SF for, at vi har haft denne her debat, som har været nyttig.
Nu har Venstres ordfører været meget optaget af, at der ikke var nogen, der blev dømt på forhånd, og det kan jo være et ædelt formål.
Derfor studser jeg også over bemærkningen: »De, der vil omstyrte vores demokrati, må overvåges.«
Det var fru Birthe Rønn Hornbechs bemærkning.
efter en dommerkendelse?
Er det noget, der sker efter et retsmøde?
Er det noget, der overhovedet er nogen som helst retsgarantier i?
Hvis man så har overvåget folk i ti år og konstaterer, at det var der altså ikke grundlag for, fortæller man dem så bagefter, at det har man gjort, ligesom man har mulighed for i hvert fald ved telefonaflytninger?
Gør man det?
Det er jo det, der er spørgsmålet.
Det, man kan konstatere, når fru Birthe Rønn Hornbech snakkede om overtrædelse af regler osv., er, at det eneste eksempel, vi har haft på infiltration, der er fremlagt - jeg tror, der er flere, de er så ikke kommet frem endnu, men de kommer - sker i den situation, at den ansvarlige minister ikke alene siger: Jeg har aldrig givet godkendelse til det, men den ansvarlige minister siger også: Hvis den sag var blevet forelagt for mig, ville jeg aldrig have givet godkendelse til den. Er det ikke et problem for fru Birthe Rønn Hornbech, hvis hun sidder i sine hedeste ministerdrømme som kommende justitsminister og tænker på, at der i hendes ministerium foregår en masse ting, som hun er lodret imod, men som foregår alligevel?
Kan det slet ikke bekymre fru Birthe Rønn Hornbech?