Martin Lidegaard (RV), 2005-03-17:
I Det Radikale Venstre har vi den grundholdning, at hvis man skal lave store samfundsmæssige forandringer i det bestående, skal det være, fordi man mener, at det bliver væsentlig bedre, og så skal man som minimum have et overblik over, hvilke økonomiske konsekvenser de forandringer har.
Efter vores mening er det største trafikale problem i organiseringen af trafik i Danmark, at vi alt for længe har haft en skyttegravskrig mellem dem, der vil kollektiv trafik, og dem, der vil have veje, og at vi i den grad mangler en samlet plan for, hvordan de forskellige trafikformer kan spille bedre sammen.
Efter vores mening løser regeringens strukturforslag på trafikområdet hverken det problem eller giver os bare en tilnærmelsesvis fornemmelse af, hvilke økonomiske og servicemæssige konsekvenser forslaget vil have for brugerne af trafik i Danmark; det gælder så vel for brugerne af den kollektive trafik som for brugerne af vejene.
Når det er sagt, er det også klart, at den radikale politiske sjæl fungerer sådan, at hvis vi kan komme ind og rette lidt op på katastroferne, gør vi gerne det.
Det betyder også, at vi selvfølgelig vil kigge efter, om der kan indgås nogle aftaler, der gør, at det samlede forslag bevæger sig mere i retning af det, som vi kunne forestille os, så vi derfor kan ende med at stemme for det.
Jeg vil bruge min ordførertale på at koncentrere mig om de fire ting, som vi har øje på, og som vil være af væsentlig betydning for, om vi i sidste ende vil kunne støtte forslaget eller ej.
Det første har allerede været diskuteret, og det er spørgsmålet om, hvorvidt der skal være et eller to trafikselskaber på Sjælland.
Vi synes, at der er flere grunde til seriøst at overveje at tage høringssvarene alvorligt og lave to trafikselskaber.
Den første grund er allerede blevet nævnt, nemlig at de i udgangspunktet har meget forskellige økonomiske vilkår.
På Sjælland har man faktisk, selv om man har udkantområder, sparet 45 mio. kr. op til rejsekort og udvist et stort økonomisk ansvar, og det synes vi at de skal belønnes for, ikke straffes for.
Den anden grund er, at vi oplever, at den trafikale udfordring er meget forskellig i Storstrøms og Vestsjællands Amter på den ene side og i København på den anden side.
For at sige det ligeud er vi meget i tvivl om regeringens økonomiske model på det her område, især for så vidt angår hovedstadsregionen.
Vi ved jo, at det fungerer i f.eks. Storstrøms Amt.
Der har den jo fungeret i en periode, altså det med, at kommunerne betaler ind til trafikselskabet.
Men hvordan vil den virke i Københavnsområdet, hvor der desværre stadig er mange mellemstore kommuner, hvor nogle kommuner har en geografi, der gør, at busruterne kører sådan på tværs af kommunen, f.eks. Vallensbæk Kommune, men hvor kommunens egne borgere ikke nødvendigvis får så stor glæde af de busruter?
Det er svaret på sådan nogle spørgsmål, som vi synes blæser lidt i vinden, og derfor vil vi ikke udelukke, at vi kan blive nødt til enten med det samme eller ved en senere lejlighed at lave en anden form for finansiering for hovedstaden.
Hvis vi fra starten deler det op i to selskaber, bliver det lettere for os på et senere tidspunkt at gå ind og lave den justering, hvis det bliver nødvendigt.
Det er de to vigtigste grunde.
Den anden ting, som vi har meget kig på, er det med at få en bedre samlet trafikal planlægning i Danmark.
Vi synes, at når man har gang i en så stor omrokering som her, ville det være naturligt, også som konsekvens af, at vi altså ikke nødvendigvis får et trafikalt selskab, og vi får i hvert fald ikke et, der også tager togene, vejene og metroen med, at spørge, om vi ikke skulle give hinanden håndslag på, at vi f.eks. inden for de næste 5 år laver trafikplaner for alle hovedområderne i Danmark, dvs. en trafikplan for hele Sjælland, en trafikplan for Fyn f.eks., en trafikplan for henholdsvis Syd- og Nordjylland og en trafikplan, der medtager alle investeringer både på veje og jernbanesiden.
Vi kunne så inddrage borgerne i de diskussioner, vi kunne inddrage de nye trafikselskaber, de nye myndigheder og vejbestyrelserne, og så kunne vi efterfølgende lave en investeringsplan, som ikke var et resultat af politiske studehandler og lokale særinteresser, men et resultat af en bevidst politisk trafikpolitik.
Så vores forslag vil være altså, at vi i tillæg til den her lov – det kan så skrives ind i loven, eller det kan laves ved en aftale ved siden af, det vil vi ikke hænge os i – giver hinanden håndslag på, at vi forsøger at forbedre den trafikale planlægning i Danmark.
Det vil sige, at det bliver ministeren, der kan bestemme:
Hvor mange penge skal metroselskabet have?
Hvor mange penge skal busserne have?
Hvor mange penge skal DSB S-tog have af de takstindtægter, der kommer ind?
Og det er som bekendt en meget varm kartoffel, da de berørte selskaber er meget uenige om den fordeling.
Det fremgår også af nogle af høringssvarene og kommentarerne fra ministeriet, at der vil blive lavet en bekendtgørelse og derved blive forhandlet, så vidt jeg har forstået, med Folketingets partier.
Men for os, der ikke er med i den gamle metroaftale, er det ikke nogen stor betryggelse, og vi synes, det vil være mere fair en gang for alle at afklare det, som altså skal afklares, nemlig hvordan vi sætter metroens takster i forhold til andre, for det er jo det, vi kommer til at diskutere.
Jeg skal ikke lægge skjul på, at min bekymring er, at hvis ikke vi gør det og tager den diskussion åbent her, så er det, der vil ske, at de ca. 100 mio. kr., som metroselskabet mangler hvert år, på grund af at man ikke kan leve op til passagerprognoserne, bliver tørret af på DSB S-tog og busserne i hovedstadsområdet.
Og det tror jeg ikke var meningen med den kollektive trafik i hovedstaden.
Det kan heller ikke være meningen, at busserne og S-togene i hovedstaden skal blive endnu dårligere, fordi metroselskabet ikke kan levere de passagertal, som vi havde håbet.
Det kan så løses på flere måder.
Vi kan bare tage det ud af loven, og så kan de partier, der vil tage ansvar for at gøre den kollektive trafik i hovedstaden mere dårlig, gøre det, det kan vi jo ikke forhindre.
Men vi vil bare nødig lægge stemmer til, at man gør den kollektive trafik i hovedstaden dårligere.
Det sidste område, vi er lidt optagede af, men hvor vi også har en lidt fleksibel indgang til det, er det med takstloftet.
Vi har jo om nogen kæmpet for at få ikke bare et takstloft, men også lavere takster.
Og det får vi næppe igennem med regeringspartierne og Dansk Folkeparti.
Det, vi vil være meget optagede af – lad mig bare sige det på den måde – er, at vi heller ikke med sådan et takstloft binder trafikselskaberne på hænder og fødder.
Der kan jo være brug for at omrokere, sådan at man kan foretage en offensiv investering på én type kollektiv trafik og slække lidt på en anden.
Vi har i Det Radikale Venstre diskuteret, om en model kunne være, at vi gør det, som vi gør på daginstitutionsområdet, altså lægger et loft for, hvor stor brugerandelen, brugerbetalingen, må være af de samlede udgifter.
Det er også muligt, at man kan opnå den samme fleksibilitet inden for regeringens forslag, det kigger vi åbent på.
Det er bare for at sige, at vi ikke skal binde dem på hænder og fødder, selv om vi er enige i den overordnede målsætning: at sikre, at det ikke går fuldstændig amok, som det er sket de sidste 3-4 år.
Det sidste, jeg så vil nævne, er en generel bekymring i forhold til hele strukturreformen, som vi næppe kan forhandle her i dag.
Men det er klart, at i Det Radikale Venstre er vi enormt kede af, at vi ikke har et større overblik over økonomien.
Det gælder ikke kun på det her område, det gælder på mange andre.
Derfor kunne jeg godt tænke mig at spørge ministeren her til sidst, om han har en forestilling om, hvornår vi bare tilnærmelsesvis kan have nogle ideer om, hvad det her får af økonomiske konsekvenser, og hvad regionerne skal have osv.
Det er klart, at jo mere klarhed, vi kan få over den del, jo lettere er det også at vide, hvad det er, man går ind til.
Det er lidt svært at sætte sig ind bag rattet på en bil – også selv om der er flere partier med – tage bind for øjnene og køre derudad.
Det er ikke en praksis, vi normalt ynder i Det Radikale Venstre.