runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Aage Frandsen (SF), 2003-10-08:
Jeg behøver sådan set næsten ikke at begrunde spørgsmålet.
Der ligger nogle ting i mit spørgsmål, og vi har været igennem tre andre spørgsmål, som jeg synes lægger glimrende op til det.
I modsætning til en anden spørger under de tidligere spørgsmål mener jeg, at der påhviler en minister et helt andet ansvar, når ministeren udtaler sig, i forhold til når en folketingspolitiker udtaler sig.
En folketingspolitiker kan desværre gå rundt og sige både det ene og det andet sludder, og det er der mange der har glæde af.
Men man er ikke underkastet en eller anden ministeransvarlighed.
Det er ministeren derimod, og det er derfor, jeg spørger: Er det værdigt for en minister at komme med urigtige eller udokumenterede påstande?
Er det værdigt?
Jeg tænker på, at Det Konservative Folkeparti tidligere har haft kulturministre, som jeg synes i højere grad levede op til datidens værdighed.
Det kan være, det er, fordi jeg er gammeldags, men jeg synes, den form for værdighed var at foretrække.
Som det fremgik af det åbne samråd den 30. september 2003 og af forskellig omtale i pressen, herunder i Profilen i DR den 1. oktober 2003, har ministeren fremsat flere urigtige udokumenterede påstande, jf. påstande om, at »en af de nuværende direktører i Danmarks Radio engang« skulle have truet den nuværende udenrigsminister med, at han nok skulle »komme til at dingle fra lygtepælen«, eller påstanden om, at en bestemt person ikke kunne komme til orde i Danmarks Radio, eller påstanden om »en fuldkommen skæv informationsformidling fra bl.a. Danmarks Radio« i 1970'erne og 1980'erne »hvor grundholdningen var antiamerikansk, antivestlig og anti- kapitalistisk«.
Det sidste er naturligvis en meget alvorlig beskyldning mod de daværende chefer for henholdsvis Radioavisen og TV-avisen, som i perioden 1976-82 var henholdsvis Jørgen Schleimann og Hans Morten Rubin.
Problemet i den forbindelse er, at det kan blive vanskeligt for Folketinget og for befolkningen at nære tillid til de oplysninger, som ministeren generelt giver, fordi der i en række tilfælde har været grund til at nære berettiget tvivl om ministerens udsagn.
Brian Mikkelsen (KF), 2003-10-08:
Leif Davidsen udtrykte den 26. januar i år til Berlingske Tidende, at Bent Jensen var underkastet et berufsverbot i DR i 1980'erne, og Leif Davidsen skriver i Politiken i lørdags, at udsendelserne i Danmarks Radio var manipulerende i bedste sovjetisk stil.
Bent Jensen skriver i Jyllands-Posten i dag: Det er i hvert fald rigtigt, at jeg aldrig blev indkaldt af Danmarks Radios tv som sagkyndig til at kommentere udviklingen i Sovjetunionen eller Sovjetunionens politik over for Danmark i disse år - en tid, der dækkede fodnoteperioden i dansk sikkerhedspolitik - eller Sovjetunionens opgivelse af konfrontationspolitikken under indtryk af systemets begyndende sammenbrud.
Det er jo kendsgerningerne.
De, jeg refererede for, at Bent Jensen var berufsverbotet i 1980'erne kan jo sige det, og Bent Jensen må jo være den første til at vide det.
Bent Jensen siger, at han overhovedet ikke var indkaldt som kommentator i Danmarks Radios studier i 1980'erne, men at det er rigtigt, at han er blevet interviewet én gang i 1984 i forbindelse med sin bog.
Det er jo så det, jeg må forholde mig til, for det er, hvad Bent Jensen siger.
Så kan vi konstatere, at det er forkert, og så har hr.
Søren Søndergaard ret i, at når jeg citerer Leif Davidsen og Bent Jensen og Jyllands-Posten og Berlingske Tidende for, at han ikke var i tv i 1980'erne, er det jo forkert, for han var i studiet i 1984 for at kommentere sin bog.
Til hr. Aage Frandsen: Jamen det kan da godt være, der har været andre eksperter, der ikke har været i studiet.
Det er jeg for øvrigt helt sikker på.
Det var en turbulent, en meget spændingsfyldt periode, hvor følelserne ofte var oppe at koge, fordi Danmarks sikkerhed var i fare.
Danmark risikerede jo, at den politik, som nogle gerne ville have blev ført - jeg kan blot henvise til Mikkel Plums bog »Bombardér hovedkvarteret«, hvor Mikkel Plum citerer den ene mere toneangivende venstrefløjsintellektuelle efter den anden for forskellige udtalelser om, hvad man vil gøre når og hvis og hvordan - ville bringe Danmarks sikkerhed i fare i 1970'erne og 1980'erne, hvis man havde overgivet sig til Sovjetunionen.
Så er det rigtigt, at der var selvfølgelig eksperter, der havde en anden holdning, men det er jo ikke min opgave at påpege det.
Det er min opgave at påpege, at jeg synes, det er urimeligt og en skæv vinkling, at man ikke brugte Bent Jensen som kommentator, fordi han efter min mening besidder og besad en utrolig stor viden om Rusland og det daværende Sovjetunionen.
Aage Frandsen (SF), 2003-10-08:
Jeg synes, det var godt, at ministeren under samrådet i sidste uge beklagede, at ministeren var kommet til at sige noget forkert om medarbejderne i Danmarks Radio, for det er da smukt.
Eller i hvilket omfang mente man, man havde dem selv?
Blev der inddraget andre eksperter udefra?
Eller var det en journalistisk metode, som ikke var så anvendt dengang?
Har ministeren undersøgt det?
Søren Søndergaard (EL), 2003-10-08:
Jamen kan ministeren ikke oplyse, hvad der skal til, for at ministeren vil beklage, at ministeren har viderebragt noget, som ikke er korrekt?
Eller sagt på en anden måde: Hvis det nu f.eks. er muligt at tage et helt teoretisk eksempel, hvis det f.eks. er muligt at finde f.eks. to indslag mere med Bent Jensen fra perioden, gør det så heller ikke nogen forskel for ministeren?
Eller ti indslag, eller hvad?
Spiller fakta ikke nogen som helst rolle?
Hvis jeg citerede nogle og det viste sig, at det, jeg havde citeret dem for, var fuldstændig ukorrekt, ville jeg da beklage, at jeg havde brugt dem som kilde, og det er sådan set bare det, jeg spørger om: Vil ministeren ikke beklage, at han har brugt nogen som kilde, der har sagt noget, som er forkert?
Brian Mikkelsen (KF), 2003-10-08:
Til hr. Søren Søndergaard: Nu må man selvfølgelig passe på med, hvad man spørger om, for jeg har ikke udtalt andet, end at Leif Davidsen har sagt, at Bent Jensen var berufsverbotet.
Leif Davidsen er kilden til det, og derfor står jeg selvfølgelig ved de ting, jeg har sagt om, at Leif Davidsen var kilden til det.
Så kan vi konstatere, at det jo er rigtigt, at Bent Jensen blev brugt i et enkelt indslag i 1984 til at kommentere sin meget, meget omtalte bog, og det var jo helt fantastisk, må man sige.
Men det er et meget godt eksempel på, at der efter min mening var en slagside i dækningen i 1980'erne, når han ikke blev brugt, og andet er der vel sådan set ikke at sige til det.
Leif Davidsen og Bent Jensen har jo meget udtrykkeligt beskrevet, hvordan forholdene var, og hvordan de opfattede det, og det har jeg tilladt mig at referere.
Angående forholdene, når man udtaler sig om Danmarks Radio, vil jeg sige til hr. Jesper Langballe: Jeg mener, at jeg som minister har et ansvar for at udtale mig om Danmarks Radio, og jeg kan love, at det vil jeg blive ved med at gøre - blive ved og blive ved og blive ved ud fra de holdninger, jeg har, og ud fra den viden, jeg har.
Jesper Langballe (DF), 2003-10-08:
Jeg vil gerne spørge kulturministeren, hvordan det føles at deltage i denne såkaldte kulturdebat som minister.
Føles det ikke mærkeligt, hvis man i et tv-program er blevet sjoflet og manipuleret med og gør opmærksom på, at det var en unfair behandling, og så pludselig får at vide, at det er en trussel, og fordi man er kulturminister, skal man passe på med overhovedet at kritisere Danmarks Radio?
Føles det ikke underligt, at så snart man udtaler sig som minister - vi andre kan jo sige hvad som helst som menige folketingsmedlemmer - bliver det pludselig noget truende, noget illegitimt?
Det vil jeg egentlig gerne spørge om.
Så vil jeg også sige, at denne evige jagt på kilder er jo mærkelig.
Hvem har fortalt kulturministeren det - er det Leif Davidsen, eller er det Bent Jensen?
Kan det ikke være fuldstændig ligegyldigt, så længe alt, hvad der er blevet sagt, er fuldstændig sandt, og både Leif Davidsen og Bent Jensen har bekræftet det?
Søren Søndergaard (EL), 2003-10-08:
Leif Davidsen huskede forkert, og det har han lov til.
Det, der stod i aviserne, var forkert.
Det var ikke korrekt, og hvorfor kan ministeren ikke bare erkende det?
Problemet er jo, at der er en rød tråd i ministerens udtalelser.
Ministeren udtaler meget kategorisk, at Bent Jensen er blevet boykottet.
O.k., så er der et indslag.
Der har ikke været nogen indslag om Gulag.
Der er en hel stribe.
Der har ikke været nogen indslag om Stasi.
Der er en hel stribe.
Der har ikke været nogen indslag om Pol Pot.
Der er en hel stribe.
Hvorfor dog blive ved med de kategoriske meldinger, som viser sig ikke at være korrekte?
Jeg forstår simpelt hen ikke, hvad der er kulturministerens formål med den måde at føre debat på.
Hvad er det, ministeren tror, ministeren kan vinde ved at tage de ting frem, som nogle ganske vist har sagt er rigtige, men som efterfølgende viser sig ikke at være det?
Aage Frandsen (SF), 2003-10-08:
Det er slet ikke nødvendigt, at ministeren yder den service
over for mig; jeg har læst begge artikler.
Det ændrer jo ikke ved, at det ikke er korrekt, at Bent Jensen først blev anmeldt i Danmarks Radio i 1991.
Det ændrer ikke ved det.
Med hensyn til, om Bent Jensen var berufsverbotet: Bare fordi en person ikke har været i fjernsynet, synes han, at han er berufsverbotet.
Jeg tror, der er mange mennesker i Danmark, der går rundt og føler sig berufsverbotet
, fordi de ikke har været i fjernsynet.
Og jeg er sådan set glad ved, at der er nogle, der er berufsverbotet, så de ikke kommer i fjernsynet alle sammen.
Sådan har jeg det.
Jeg synes altså, at bevismaterialet er meget tyndt.
Og så vil jeg i øvrigt sige til kulturministeren, at jeg synes, kulturministeren skal læse min kronik fra i går.
Den har et helt andet indhold på det pågældende punkt end det, en tidligere spørger gav udtryk for, for det var ikke et citat, men en gengivelse, som naturligvis var subjektiv, for det var ikke sådan, det var beskrevet.
Brian Mikkelsen (KF), 2003-10-08:
Jamen jeg kan kun gentage, at Leif Davidsen nævner konkret, at han havde en opfattelse af, at Bent Jensen var berufsverbotet i Danmarks Radio, og at Bent Jensen selv i dag i Jyllands-Posten nævner helt konkret, at han ikke blev brugt i indslag om Rusland.
Jeg står selvfølgelig ved mine udtalelser, hvor jeg har brugt de kilder, jeg nu engang har til rådighed.
Det har været udtalelser i både Berlingske Tidende og Jyllands-Posten, hvor man skriver, at Bent Jensen ikke havde været i tv-studiet.
Nej, jeg vil ikke beklage det, fordi jeg netop i forbindelse med besvarelsen af spørgsmål nr. S 18 har beskrevet, på hvilket grundlag jeg har fremsat mine bemærkninger om professor Bent Jensen, og også vil berøre dette emne igen under besvarelsen af spørgsmål nr. S 10.
At professor Bent Jensen blev interviewet af Danmarks Radio en enkelt gang i 1984 i anledning af udgivelsen af sin dengang kontroversielle bog »Stalinismens fascination«, således som det kom frem i Profilen den 1. oktober, er et glædeligt faktum.
Det var jeg overbevist om var rigtigt.« Derfor ser jeg ingen grund til at revidere mit grundlæggende billede af den skæve informationsformidling i Danmarks Radio i 1970'erne og 1980'erne.
For så vidt angår spørgerens efterspørgsel efter sandhedsværdien i de øvrige eksempler, som spørgeren henviser til,
skal jeg blot henvise til mine svar på de øvrige spørgsmål.
Søren Søndergaard (EL), 2003-10-08:
Nu har ministeren jo flere gange gentaget, at han vil stå ved hvert et ord, han sagde i Profilen, »... ved hvert et ord, jeg sagde i Profilen«.
Så vil jeg godt citere, hvad ministeren sagde i Profilen.
Ministeren svarer: Det var snarere det, jeg ikke hørte, det, at man ikke hørte om Gulag i Sovjetunionen, det, at man ikke hørte om Stasiøsttyskland, det, at man ikke hørte om Pol Pots myrderier.
Så er det, jeg bare vil høre: Vil ministeren altså stå ved, at man ikke hørte om Gulag i tv i 1970'erne og 1980'erne, eller vil ministeren indrømme, at det er totalt usandt?
Tove Videbæk (KRF), 2003-10-08:
Jamen det lyder jo lovende.
Da vi senest havde en debat i Folketinget om sagen, sagde ministeren, at han ville holde amterne i kort snor, og i april 2002 sagde ministeren også, at nu skulle der turbo på udviklingen.
Hvordan synes ministeren selv, det er gået med at få turbo på udviklingen og med at holde amterne i kort snor? På de forskellige hospicer må man stadig væk hver eneste dag give afslag til masser af døende.
Kun ca. 600 personer på årsplan kan komme på hospice i Danmark.
Langt, langt flere, måske fem gange så mange, får afslag.
Synes ministeren, at det er tilfredsstillende, efter at det her efterhånden har været på dagsordenen i så mange år?
Brian Mikkelsen (KF), 2003-10-08:
Jeg kan kun gentage for fru Mette Frederiksen, at jeg står ved hvert et ord, jeg sagde i Profilen, nemlig at Leif Davidsen jo efterfølgende i flere omgange både i brev til undertegnede og i Politiken har bekræftet, at det var hans opfattelse af tingene. Bent Jensen har helt eksplicit skrevet i Jyllands-Posten i dag, at han ikke blev indkaldt som kommentator i TV-avisen af russiske forhold. Det er jo så deres vurdering, det citerer jeg dem for, og det tager jeg selvfølgelig for gode varer. Til hr. Aage Frandsen
: Jamen det er jo rigtigt, at pluralisme, specielt meningspluralisme, betyder, at alle holdninger er dækket.
Årsagen til, at jeg har nævnt Bent Jensen som en eksplicit figur, er, at det skævvred meningsdannelsen, at eksempelvis han ifølge ham selv og ifølge Leif Davidsen ikke blev hørt i 1980'erne.
Så er det jo vigtigt, at alle holdninger bliver hørt.
Jeg synes, det er vigtigt i et pluralistisk demokrati, at man giver plads til alle holdninger, og så kan man jo selv danne sig sin mening og give udtryk for den.
Men det er jo slående, og det er tankevækkende, at lige netop professor Bent Jensen ifølge ham selv og ifølge Leif Davidsen ikke blev brugt som kommentator i 1980'erne og havde en slags berufsverbot.
Det synes jeg da er interessant, og det er da også interessant at få en debat om det.
Til hr. Ole Sohn: Man kan jo ikke bedømme historiens gang på, om en professor var i tv eller ej, men historiens gang kan bedømmes på de ting, som ikke blev sagt, ikke blev nævnt, og på de personer, som ikke blev taget ind i studiet som kommentatorer. Det er en lille flig af det, som man selvfølgelig skal tage med, at professor Bent Jensen ifølge Leif Davidsen og ifølge Bent Jensen selv ikke blev inviteret ind som kommentator af de her forhold.
Det må man jo så lære af, og det må vi så gøre bedre, efter at vi har været igennem verdenshistoriens mest totalitære århundrede med to totalitære ideologier: kommunismen og nazismen.
Det har vi lært så meget af, at det ikke må gentage sig fra 2003 af.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-10-08:
Jeg anerkender fuldt ud, og det tror jeg også at jeg var inde på i min allerførste del af besvarelsen, at der er en situation på det palliative område, som godt kan blive bedre.
Det handler ikke kun om hospicepladser; det handler i det hele taget om at indtænke den palliative dimension også i det almindelige sygehusvæsen.
Vi har sammen med Dansk Folkeparti i en finanslovaftale sat om ikke turbokraft på, men så i hvert fald givet benzin, så der er benzin til motoren, når man rundtomkring i amterne begiver sig ud på den rejse mod de mål, vi i fællesskab har formuleret.
Det er min oplevelse efter at have studeret den status, som jeg har indhentet til brug for besvarelsen her i dag, og som jeg som sagt vil drage omsorg for bliver oversendt, at der her er et område, der er fokus på i amtskommunerne.
Jeg er helt enig med spørgeren i, at vi skal have flere hospicepladser.
Det er også derfor, at vi har afsat den pulje.
Og det vil være en stor glæde for mig, hvis det i forbindelse med den anden ansøgningsrunde her senere i efteråret vil være sådan, at der kommer ansøgninger i et sådant omfang, at det bidrager til, at vi får flere hospicepladser.
En aftale er en aftale, som er en aftale.
Og man kan jo spørge sådan retorisk, hvor mange gange man skal aftale det samme, for at det gælder.
Det er aftalt med amterne, at man med et flerårigt sigte skal styrke det palliative område.
Det er amterne i gang med.
Der er også afsat økonomi, for det er sådan, som fru Tove Videbæk selvfølgelig også ved, at med den økonomiaftale, der blev indgået for 2004, er der sket et generelt løft i amternes økonomi med henblik på at kunne varetage amternes samlede opgavemængde på sygehusområdet, hvorunder dette jo hører.
Der er altså et generelt økonomiløft til amterne, der er en aftale med et flerårigt sigte om, at det palliative område skal styrkes, og der er lagt den sukkerknald ud, der hedder hospicepuljen.
Jeg kan se på den statusrapport, som jeg har indhentet, og som jeg vil drage omsorg for bliver oversendt til både spørgeren og Folketingets Sundhedsudvalg direkte i forlængelse af spørgetiden her i dag, at der er grøde i tingene derude, og jeg har en forventning om, at når vi skal udmønte den anden del af hospicepuljen her i efteråret, vil der være relevante ansøgninger.
Tove Videbæk (KRF), 2003-10-08:
Det lyder jo lovende, og jeg er selvfølgelig bekendt med de aftaler, der er blevet indgået med amterne de tidligere år.
Derfor undrer det mig også lidt, når jeg læser aftalen mellem amter og kommuner og regeringen for 2004, for der kan jeg ikke rigtig se, at der er nogen aftale.
Kan ministeren orientere om, hvilke konkrete aftaler der er vedrørende palliativ pleje og hospice for finansåret 2004?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-10-08:
Lad mig straks slå fast, at den palliative indsats over for døende klart er et prioriteringsområde for regeringen.
Det er vigtigt, at indsatsen styrkes. Derfor er det også vigtigt, at der bliver etableret flere hospicepladser, så mange flere får muligheden for at vælge at dø på et hospice. Det er ikke blot smukke ord og visioner fra regeringens side.
Ved økonomiaftalen for 2002 aftalte man, at der skulle ske en gradvis forbedring af tilbuddene til døende, som det var anbefalet i rapporten om palliativ behandling, eksempelvis i form af flere senge- eller hospicepladser.
Ved økonomiaftalen for 2003 aftaltes det, at alle amter skulle udbygges, bl.a. med palliative team og hospicer.
Herudover er der på finansloven for 2003 afsat en pulje på 20 mio. kr. til hjælp til etablering af selvejende hospicer og til udvidelse af kapaciteten på de allerede eksisterende. Hvad har disse initiativer så ført til?
Jo, en statusrapport fra foråret 2002 viste, at alle amter havde initiativer i gang til at styrke det amtslige palliative tilbud i forlængelse af økonomiaftalens flerårige sigte.
Hvis vi ser snævert på hospiceområdet, var der da i alt fem hospicer.
Herudover var der etableret en højt specialiseret palliativ enhed på Bispebjerg Hospital.
Efterfølgende har Hospice Søholm ved Århus udvidet kapaciteten, og nu udvider KamillianerGaardens Hospice også sin kapacitet, og på Fyn er man gået i gang med byggeriet af et hospice.
Det er også sket med tilskud fra hospicepuljen.
Hospice Fyn forventes at stå klar inden udgangen af 2004.
Der foreligger nu en ny statusundersøgelse fra Amtsrådsforeningen, som jeg netop har indhentet, bl.a. til brug for min besvarelse her i dag, og som jeg gerne oversender til Folketingets Sundhedsudvalg.
Herudover er jeg informeret om, at Roskilde og Ribe Amter har besluttet at støtte driften af nye, lokale selvejende hospicer.
Herudover har Sønderjyllands Amt tilkendegivet, at man ønsker et hospice.
Alt i alt konstaterer jeg, at der kommer flere hospicepladser til Danmark i løbet af de næste par år, men der kunne godt komme endnu flere.
Jeg vil derfor fortsat forfølge den her problemstilling; den er relevant at holde varm, også når vi til næste år mødes med amterne igen for at diskutere den fremtidige amtskommunale økonomi.
Tove Videbæk (KRF), 2003-10-08:
Jeg vil gerne spørge indenrigs- og sundhedsministeren om den aktuelle situation vedrørende mangel på hospicepladser i Danmark.
I dagbladet Politiken den 11. august 2003 udtalte ministeren sig om antallet af nye hospicepladser og om aftalen med amterne i 2004: »Vi har afsat pengene.
Vi har allerede lavet aftaletekster med amterne, som prioriterer forhold for døende højt.
Så har jeg ikke fantasi til at forestille mig, at pengene ikke bliver brugt.« Jeg vil så gerne her i dag via det spørgsmål, som jeg har stillet,
have at vide, hvad ministeren konkret mener med det, og hvad der konkret er aftalt med amterne om hospice for 2004.
»Vil ministeren sikre, at aftaleteksterne med amterne vedrørende forhold for døende udmønter sig i flere hospicepladser, og oplyse, hvad der konkret er aftalt med amterne for 2004, som giver ministeren anledning til en formodning om etablering af flere hospicepladser, samt give en redegørelse for statusopgørelsen fra amterne i forhold til behandlingen af døende i landets amter?«
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-10-08:
Hr. Klaus Hækkerup kan fæste fuld lid til, at når jeg udtaler mig inden for min egen ressort, dækker jeg regeringens position.
Det er et meget klart og også et meget udtømmende svar, jeg herved har givet.
Så glæder jeg mig generelt over, at mange tager del i denne debat.
Jeg har også det synspunkt, som jeg også tror at jeg gjorde rede for i en tidligere svarrunde, at det ikke er nogen selvstændig målsætning for regeringen, at ting ikke skal foregå frivilligt.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Det er muligt, at hr. Klaus Hækkerup allerede vælger sit transportmiddel, før han har bestemt sig for rejsemålet, når billedet her bruges, at man godt kan beslutte, om man vil gå eller køre på cykel.
Jeg vil sige, at min erfaring nu siger mig, at det sådan set er klogt først at gøre sig en tanke om, hvor man skal hen.
Hvis man nu skal meget langt, kan det vise sig at være uhensigtsmæssigt at gå.
Hvis det kun er en kort sviptur til bageren efter brød, så kan det godt betale sig at gå i stedet for at tage cyklen.
Det er jo sådan set det samme her.
Vi er nødt til at tage tingene i den rigtige rækkefølge, nemlig: Hvad er det for en ambition, vi har med en kommende struktur- og opgavereform, hvad er det for forandringer, vi ønsker, er de store eller mindre?
Derefter tager vi stilling til, hvad det er for et transportmiddel, vi skal tage i brug for at nå det mål.
Det er regeringens position.
Så glæder jeg mig i øvrigt over, at der er mange, der deltager i denne debat.
Jeg tror også, at hr. Klaus Hækkerup ville kunne finde interessante citatstumper fra min egen store mødeaktivitet i den her diskussion.
Der er mange, der tager del i denne her debat.
Det synes jeg kun er en berigelse af debatten.
Men når der bliver spurgt ind til regeringens position, så er regeringens position denne, at vi tager tingene i den rigtige rækkefølge.
Når vi har besluttet os for, hvilke forandringer vi ønsker, så træffer vi dernæst beslutning om, hvordan de implementeres.
Klaus Hækkerup (S), 2003-10-08:
Det er rigtig nok, at man må kende sit mål, før man vælger sin rejserute.
Men det, finansministeren har gjort, er, at han har tilkendegivet, om han vil cykle eller gå til fods. Det kan man jo godt gøre, selv om man måske ikke helt har fastlagt ruten.
Jeg forstår så, at det gør regeringen ikke - i hvert fald ikke på nuværende tidspunkt.
Det har den ikke lagt sig fast på.
Jeg vil godt spørge, om det så vil sige, at finansministeren her har udtalt sig ikke på regeringens vegne, men som privatperson, og om det er noget nyt, man har fået indført i Danmark, at regeringens ministre nu somme tider går ud og udtaler sig som privatpersoner og somme tider på regeringens vegne.
Eller hvad er det, der er sket her med finansministeren?