Tove Fergo (V), 2000-02-02:
Når man taler om at løse de hjemløses boligproblem, så er det jo vigtigt at gøre sig klart, hvad det er for nogle mennesker, vi taler om, og hvad det er for problemer, de har.
Og det er mennesker, som har en sindslidelse, som er misbrugere, som er akut boligløse af en eller anden grund.
Hovedparten har en lidelse, som gør, at de ikke kan fastholdes i en solistbolig helt for sig selv.
Det bliver bekræftet igen og igen, og det er også blevet bekræftet igen ved at læse det notat fra Socialministeriet, som er udarbejdet som en slags undersøgelse af, hvad det er for grupper, vi taler om.
Jeg kan i virkeligheden ikke forstå forslagsstillerne.
Jeg kan ikke forstå, hvad forslaget går ud på
, fordi det, der står, er, at der skal skaffes en indkvarteringsgaranti for hjemløse.
Og det er faktisk sådan, at der er det, der hedder
et selvmøderprincip på mange herberger.
Sådan er det i Københavns Kommune, og Københavns Kommune har jo hovedparten
af landets herbergspladser.
Der kan så være mere eller mindre overbelægning, men der bliver altid fundet en plads til dem, der møder.
Så det er ikke korrekt, når der står sådan i forslaget.
Der skal på den anden side heller ikke herske tvivl om, at vi fra Venstres side er meget optaget af at løse en gruppe svært belastede menneskers boligsituation og behandlingssituation, men de to ting skal løses i sammenhæng. Vi har her fra Folketingets side i samarbejde med satspuljepartierne sat beløb af til boliger, til behandling, til boligstøtte til denne gruppe mennesker, både til de sindslidende, til misbrugerne og til hjemløshedsgruppen som sådan.
Og vi ser frem til, at vi får struktur og handling ud af ordene, for jeg er nødsaget til at sige her i dag, at det ikke kan nytte noget, vi bare bliver ved med at snakke og snakke og snakke og udarbejde planer, og så bliver det ikke til mere.
I forbindelse med finansloven og satspuljeforhandlingerne blev det besluttet at nedsætte tre følgegrupper: en til de psykisk syge, en til misbrugerne og en til de hjemløse.
Og hvad er det blevet til?
Endnu er der ikke nedsat nogen grupper, og pengene er begyndt at blive udmøntet, så der må ske noget.
Jeg er helt enig i, at problemerne og opgaverne skal løses sammen med amterne og kommunerne. Vi skal ikke begynde på yderligere statscentralisme, men det, vi har besluttet, skal sættes i værk, og det efterlyser jeg her.
Så er der en anden ting, jeg også bliver nødsaget til at nævne med meget store bogstaver, og det er følgerne af et samråd, vi havde i Folketingets Socialudvalg vedrørende de syge hjemløse i Københavns Kommune.
Jeg tror, det var den 16. december.
Ministeren lovede højtideligt, at der ville være behandlingspladser til de syge hjemløse i Københavns Kommune, 22 pladser.
Så sygeafdelingen på Sundholm kunne ikke blive nedlagt, før de pladser var etableret. Ikke desto mindre går de syge hjemløse rundt i København med væskende sår og, syge og elendige som de er, uden pladser.
Der er ikke pladser.
De er ikke blevet etableret, sådan som Københavns Kommune ellers havde lovet.
Det vidste vi de ikke kunne nå, og derfor lovede ministeren at gøre noget ved det.
Det er ikke sket.
Sygeafdelingen er lukket, de syge går rundt på gaderne.
Det kan ikke være rigtigt.
Det er simpelt hen at fortælle og love noget uden at holde det.
Københavns Kommune har jo fået et ekstra tilskud - det skal jeg sige her fra talerstolen - på 20 mio. kr. om året i en periode, mens de afvikler og omstrukturerer deres hjemløshedsområde.
De har fået lov til at beholde pengene til de syge hjemløse, og de har ikke gjort noget for at sikre, at der er kontinuerlige pladser til syge hjemløse.
Så jeg vil meget gerne have, at ministeren kommer herop og fortæller Folketinget og også befolkningen og måske især københavnerne og de hjemløse og de syge, hvordan det kan ske.
Men jeg er enig i, at vi ikke kan støtte det her forslag, som det ligger.
Der er ingen grund til statscentralisme.
Vi har sat en masse initiativer i værk, i hvert fald på papiret,
men nu skal de også udmøntes i konkret handling.