runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Aaen (EL), 2001-10-26:
Jeg har sådan set brugt en stor del af mit liv på at studere lige præcis det forhold.
Jeg sagde ikke, at alt skal topstyres.
Jeg sagde netop, at det var socialt faglige, sundhedsfaglige, det var menneskesyn, holdninger, personalets holdninger, kommunens holdninger, der skal styre tingene, og det er derfor, jeg advarer meget imod, at man i for høj grad fokuserer på at bruge økonomiske incitamenter og lege med, om det skal flyttes lidt den vej eller den lidt den anden vej.
For hver gang man taler om, at vi skal ændre på de økonomiske incitamenter for at nå et mål, så har vi i virkeligheden svigtet debatten om, at det er holdninger, svigtet det, at det er vores menneskesyn, der skal styre, hvad vi gør. Det er det, jeg også er så bange for, og derfor vil jeg vende tilbage til kritikken af SF's forslag lidt senere.
Jeg er meget bange for, at vi tager denne her indgangvinkel til debatten, for jeg er bange for, at den fører os på afveje.
Og i virkeligheden synes jeg, at Det Konservative Folkeparti var på afveje i sin ordførertale.
Villy Søvndal (SF), 2001-10-26:
Jeg synes, at dér, hvor diskussionen går lidt skævt både i forhold til fru Tove Fergos indlæg og såmænd også i forhold til den socialdemokratiske ordførers - jeg er jo meget enig i de initiativer, der er taget, skam stå i andet, vi har selv været drivkraften i mange af dem, både i forhold til hjemløse og misbrugere og sindslidende - det, jeg synes man ikke fanger, hverken i Venstres analyse eller Socialdemokraternes analyse, er den modgående tendens, altså den forstærkede tendens til udstødning, vi er oppe imod; det er den boligsituation, hvor vi formentlig har den alvorligste bolignød, vi har haft siden Anden Verdenskrig.
til resocialiserende forløb
Det er helt afgørende at kunne tilbyde en bolig efter en endt behandling, efter løsladelse
fra fængsel, osv.
Dér mangler jeg den analyse, som siger, at der har været nogle modgående tendenser, der gør, at vel er det blevet bedre med de initiativer, vi har taget, ellers havde det været endnu værre, men det samlede billede er ikke nødvendigvis forbedret.
Så mangler jeg måske også et svar på, hvad vi stiller op med de kommuner, der slet ikke vil lege med, dem, der tegner helle rundt om sig selv og siger, at her ønsker de, at der kun bor velhavende borgere.
Skal de ikke også deltage?
Aase D. Madsen (DF), 2001-10-26:
Nu blev der sagt af den konservative ordfører, at vi skulle tage hensyn til virkeligheden, og det vil jeg da godt gøre - måske fra en lidt anden vinkel. I Jyllands-Posten i dag siger Kommunernes Landsforenings formand for det sociale udvalg, Vagn Ry Nielsen - i øvrigt socialdemokrat - at Kommunernes Landsforening vil undersøge det nærmere.
Det kan være, at det har en positiv effekt på amternes økonomiske incitament til at få patienterne hurtigere igennem systemet, og derfor er vi ikke afvisende over for forslaget.
Læg mærke til det: Vi kan nikke genkendende til problemstillingen, siger han.
I øvrigt vil jeg sige på Dansk Folkepartis vegne, at vi har set, at frekvensen af de meget langvarige sygeperioder er stigende.
Det kan have to årsager: Dels kan befolkningen have haft en højere sygdomsfrekvens, dvs. at sygdommene er blevet mere alvorlige og mere langvarige og behandlingskrævende, dels kan det være, at der er en barriere i systemet, der gør, at sygedagpengemodtagere ikke hurtigt nok får en relevant sagsbehandling, og at amterne ikke stiller behandlingstilbud nok til rådighed.
Hvis det sidste er tilfældet, vil Dansk Folkeparti gerne være med til at se på, hvordan man kan tilskynde amterne til at tage deres del af opgaven på sig i langt højere grad, end det måske er tilfældet i dag.
Vi har vel alle hørt om de stopklodser, der er i behandlingssystemet.
Der er tilsyneladende opstået en flaskehals, hvor sygedagpengemodtageren kommer i klemme.
Man har jo uden egen skyld udsigt til at overgå til kontanthjælp eller - som det bliver kaldt - at falde i det sorte hul.
Vi er i Dansk Folkeparti meget vrede, når vi ser, hvordan det er kassetænkning mellem amter, og for den sags skyld også mellem stat og kommuner, der i en lang række tilfælde betyder, at de svage grupper bliver kastebolde mellem de to systemer og bliver kørt ud på et sidespor og placeret hjælpeløse mellem to stole.
Dansk Folkeparti er ikke særlig lun på at tilføre amterne mere kompetence.
Vi har jo i disse dage set rapporterne fra de tre handicapbosteder i Københavns Amt, som er et skrækkeligt eksempel på, hvor galt det kan gå.
Amternes administration af sygehusvæsenet er der heller ikke ligefrem noget at råbe hurra for.
Men som sagt, hvis det viser efter et grundigt udvalgsarbejde, at der er hold i det, der nu står i forslaget, at samarbejdet mellem amter og kommuner har karakter af en pligtøvelse, og at det afgørende bliver, at borgerne kan opleve bedre og hurtigere løsninger end nu, så vil Dansk Folkeparti ikke være uvillig til at se positivt på dette forslag.
Tove Videbæk (KRF), 2001-10-26:
For ikke så længe siden, et par år vel, blev det vedtaget, at kommunernes egne udgifter til førtidspension skulle sættes op til 65 pct.
Samtidig blev der sat turbo på fleksjob og revalidering, og man påbegyndte en forhandling om en førtidspensionsreform.
Denne reform er nu blevet vedtaget og skal træde i kraft i 2003.
I forbindelse med forhandlingerne om førtidspensionsreformen var vi fra Kristeligt Folkeparti meget optaget af, at folk, som gerne vil arbejde, skal have et arbejde, også selv om de ikke kan arbejde fuldt ud og hundrede procent.
Det er vigtigt for menneskers selvværd og deres følelse af at bidrage med noget til samfundsfællesskabet, men de mennesker, som ikke har udsigt til at klare sig på en arbejdsplads, for hvem det bare vil være nederlag, og som kun har en ganske lille arbejdsrestevne, skal selvfølgelig have førtidspension tildelt.
Vi har alle sammen hørt om mange problemer på det her område, og der er stadig problemer.
Men de fleste af de problemer, som vi nu ser vedrørende tildeling af førtidspension, er der taget højde for i den nye førtidspensionsreform, for mange af de problemer skyldes jo de mangler, der er i det nuværende system, og som vi ser det, er der taget højde for langt de fleste af dem i den reform, der træder i kraft i 2003.
Det fremgår af bemærkningerne til B 27, at det til dels er af hensyn til de fattige kommuner i udkantsområderne, at man vil sætte refusionsprocenten op til 50 i stedet for som nu 35.
Det nævnes, at det her er vanskeligt at skaffe fleksjob på grund af deres erhvervsstruktur.
Ja, det gælder måske for nogle udkantsområder, men bestemt ikke for alle, nogle steder er man rigtig god til at hjælpe hinanden med det her, og de problemer, som nogle fattige kommuner kan have eller har i udkantsområderne, skyldes nok i langt højere grad den meget skæve fordeling af bloktilskuddene.
Dette har Kristeligt Folkeparti også fremført i forskelligt regi, og vi noterer med tilfredshed, at der er et udvalgsarbejde i indenrigsministerens regi i gang med at kulegrave hele dette område, for kommunerne har i de senere år fået tilført alt for mange opgaver, og pengene er måske ikke altid fulgt med, i hvert fald ikke i samme grad som opgaverne, i hvert fald er de fulgt med på en skæv måde, sådan at vi nu oplever det, som mange kalder det skæve Danmark.
Henrik Dam Kristensen (S), 2001-10-26:
Det var jo en engageret tale, vi lige hørte her, og for dem, der måtte høre på den, kunne det måske komme til at fremstå, som om regeringen ikke har følelser i forhold til mennesker, der har ondt i kroppen, ondt i sjælen.
Til hr. Villy Søvndal: Vi har jo sammen med andre partier vedtaget en ny førtidspensionsreform, hvor netop det enkelte menneskes retskrav og mulighed for ikke kun at være tilskuer til en vigtig proces i eget liv, men være medspiller til en proces i eget liv, står helt klart.
Retssikkerhedsmomentet i førtidsreformen tror jeg vi begge to, men også andre, var stærkt optaget af.
Men jeg accepterer ikke, at det skal være en glædelig historie, at op imod 30.000 mennesker om året bliver dømt bort fra det danske samfund.
Jeg kan ikke se, at det skal være en god socialpolitisk historie, at 30.000 mennesker om året får at vide: I skal leve på en overførselsindkomst, og så vil vi i øvrigt ikke se jer på arbejdsmarkedet.
Jeg kan ikke se - som jeg også gjorde opmærksom på indledningsvis - at det er en god socialpolitisk historie, at tilkendelserne af højeste og mellemste førtidspension nu er på niveau med det antal af tilkendelser, der var i 1996, altså før socialreformen fra 1998.
Det siger mig, må jeg sige til hr. Villy Søvndal, at de, der har behov for det, også får en pension, hvilken de jo også skal.
Vi har jo aldrig lavet en pensionsreform, for at der er nogen, der ikke skal have pension.
Men der er et andet tal, som siger mig, at intentionerne er lykkedes.
Jeg synes, det er et vigtigt tal, at 11.000 mennesker nu har fået et fleksjob, og jeg gør bare stilfærdigt opmærksom på, at det var først her fra den 1. juli i år, at fleksjobberne stort set kom til at have de samme rettigheder på arbejdsmarkedet.
Vi fik i et fornuftig samarbejde sikret dem en tilbagetrækningsordning, ordnede forhold omkring barsel, uddannelse osv., osv.
Vi har set en voldsom tilgang til fleksjob.
Jeg vil vove den påstand, at alt andet lige er der en lykkelig historie bag de fleste af de 11.000.
Det er nemlig 11.000 mennesker, som i stedet for på en eller anden måde at føle sig kasseret af samfundet får mulighed for at bidrage med de ressourcer, de har.
Mennesker, som har ondt i sjælen eller i legemet, skal have en førtidspension.
De skal hjælpes.
Men det er helt afgørende, at vi fører den aktive linje, at vi sikrer, at de mennesker, som har ressourcer, får lov til at bruge dem til gavn for dem selv og til gavn for samfundet.
Og sådan tegner billedet sig heldigvis nu.
Aase D. Madsen (DF), 2001-10-26:
Ja, nu bliver der jo talt meget om skismaet mellem den nuværende førtidspensionsordning og førtidspensionsreformen.
Jeg vil gerne høre hr. Villy Søvndal, for der er mange, der har spurgt mig, og jeg har stillet spørgsmål, om det er muligt for dem, der er på den nuværende førtidspension, at blive overført til den kommende førtidspensionsreform den 1. januar 2003.
Man kan få genoptaget sin pension.
Der er vist noget, der hedder midlertidig førtidstilkendelse og midlertidig førtidspension osv.
Er der nogen mulighed for, at man kan gå fra den ene til den anden?
Det vil jeg meget gerne høre.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2001-10-26:
Jeg skal blot sige til hr. Villy Søvndal, at spørgsmålet om, hvad der er godt selskab, og hvad der er dårligt selskab, jo beror på en subjektiv vurdering.
Jeg skal overhovedet ikke frakende hr. Villy Søvndal retten til at have sin egen subjektive vurdering af - sådan forstod jeg det - at partierne til højre i salen, herunder Det Konservative Folkeparti, var at opfatte som dårligt selskab.
Det er jeg selvfølgelig ikke enig i.
Det undrer mig bare temmelig meget, for en af de begivenheder, der skete der i efteråret 1998, var jo også, at vi f.eks. fik en ny arbejdsmarkedsreform, hvor regeringen jo var med i det samme selskab, uden at SF deltog.
Og nu kan jeg så slet ikke forstå, hvordan tingene hænger sammen, for jeg har forstået, at SF har anmeldt en meget stor interesse for at komme med i det, hr. Villy Søvndal kalder det dårlige selskab på arbejdsmarkedsområdet.
Så jeg forstår ikke, hvordan tingene hænger sammen.
Ønsker hr. Villy Søvndal at være i dårligt selskab, eller ønsker han det ikke?
Villy Søvndal (SF), 2001-10-26:
Jeg har det personligt sådan, at jeg helst ikke vil være i dårligt selskab, men det kan jo være nødvendigt.
Og det vil sige, at min førsteprioritet er lave tingene sammen med dem, vi i SF opfatter os som mest knyttede til.
Men det er klart, at kommer vi i et selskab med nogle, vi ikke åndeligt føler os så knyttede til, er den afgørende lakmusprøve, om det, vi laver, bliver godt nok.
Det er det selvfølgelig i den anden situation.
Det er helt afgørende, at det, vi laver, bliver godt nok, men vi har jo den holdning i SF, at hvis vi kan gå ind
og lave markante forbedringer, går vi ind og laver dem, uanset forhistorien.
Min bemærkning gik heller ikke på, at De Konservative sådan generelt er dårligt selskab, for sådan kan vi ikke karakterisere hinanden.
Det er Venstre også.
Det er hele den borgerlige side.
Og det synes jeg er vigtigt at få diskuteret i en periode, hvor vi er relativt tæt på et folketingsvalg.
Jeg tror ikke, at det, der skete, var tilfældigt.
Jeg tror ikke, det skyldes ondskab.
Jeg tror, det skyldes, at De Konservative er optaget af andre ting end mennesker, der har det skidt.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2001-10-26:
Når man ser tilbage på dansk socialpolitisk historie og forsker i tingene, vil man opdage, at Det Konservative Folkeparti er et dybt engageret socialt parti.
Og jeg tør godt stå ved det, vi har været med til at lave i årenes løb. Når hr. Villy Søvndal ønsker at give en dårlig karakteristik af vores indsats i socialpolitisk henseende, må jeg igen engang kraftigt understrege, at det er en subjektiv vurdering fra hr. Villy Søvndals side, som jeg bestemt ikke er enig i.
Villy Søvndal (SF), 2001-10-26:
Fair nok, og det er også fair nok, at vi er uenige.
Det er derfor, vi er i forskellige politiske partier.
Men jeg mener nu, at det er bredere end en subjektiv vurdering fra min side. Hvis man prøver at huske tilbage til det der famøse efterår 1998, dengang Det Konservative Folkeparti for alvor fik indflydelse i dansk politik sammen med Venstre, hvad var det så, man lavede?
Det var efterlønsforringelserne, dagpengeforringelserne, boligstøtteforringelserne, medicinforringelserne, en førtidspensionsreform, der nedskar antallet af tilkendte pensioner til en tredjedel.
Der var ud over min subjektive vurdering af, om det var godt eller skidt, den objektive vurdering, at folk gav udtryk for, hvad de mente om de politiske partier, der havde lavet det her.
De, der var kommet i dårligt selskab, specielt regeringspartierne - det synes jeg jo er ærgerligt - fik så mange smæk for at angribe grundhjørnestene i velfærdsmodellen sammen med de borgerlige partier.
De ville jo gå endnu videre i retning af at beskære de her velfærdsordninger, men det er så en anden sag.
Det overrasker mig sådan set lidt.
I påsken i år var Venstres formand, hr. Anders Fogh Rasmussen, på forsiden af Politiken med et forslag om at lave et socialt råd.
Er fru Tove Fergo uenig med Venstres formand i forslaget?
Jeg forstår ikke helt, at man omkostningsfrit kan gå rundt og mene sådan noget i avisartikler, men når det så kommer til konkrete forslag, trækker man følehornene tilbage.
Hvad er årsagen til Venstres skizofreni i det her spørgsmål?
Henrik Dam Kristensen (S), 2001-10-26:
SF opfordrer regeringen til at nedsætte et uafhængigt socialt råd.
Det sociale råd skal sikre bedre forhold for de udstødte
og marginaliserede grupper i Danmark samt bekæmpe udstødelse.
Det uafhængige råd skal bestå af praktikere, brugere og pårørende på området.
Rådet skal også komme med langsigtede løsninger på, at udsatte og marginaliserede sikres øgede landsdækkende aktiviteter på - forstår jeg - især fire områder:
Punkt 1: Permanent tilbud om bolig til de allersvagest stillede medborgere.
Punkt 2: Permanent tilbud om elementær sygeplejeomsorg og udvidede åbningstider i varmestuer samt etablering af nye varmestuer.
Punkt 3: Bedre behandlingstilbud til misbrugere og til sindslidende.
Punkt 4: Etablering af en uafhængig forsknings- og dokumentationsenhed.
Alt det skal sættes i værk, ved at det sociale råd på finansloven sikres en øremærket bevilling på 50 mio. kr. i 2002 og en bevilling på 100 mio. kr. i 2003.
Fire meget store mundfulde for 100 mio. kr. Meget af det var vi igennem i forbindelse med behandlingen af B 3
, så lad mig endnu en gang sige, at formålet, intentionerne støtter vi, men vi har også nogle problemer med det.
Det siges meget klart i forslaget, at det sociale råd selvstændigt f.eks. kan arbejde med tilbud eller personalemæssigt opnormere eksisterende tilbud helt uden om folkevalgte bestyrelser, hvad enten det er kommunalbestyrelser, amtsråd eller Folketing for den sags skyld.
Der tages ikke hensyn til lokale politiske prioriteringer og de planer, der måtte være.
Jeg tror godt, man kan sige, at det kunne forekomme som værende et demokratisk underskud og vel også et ganske alvorligt angreb på det kommunale selvstyre.
Det selvstændige råd med en økonomisk kompetence kan med andre ord helt vilkårligt gå ind og ændre kommuners økonomi og budgetmæssige forudsætninger ganske væsentligt og måske trække de folkevalgtes prioriteringer fuldstændig skævt.
Vi har sympati for de overordnede intentioner, som ligger i SF's beslutningsforslag.
Det kom klart til udtryk
også i forbindelse med behandlingen her i dag af B 3
Derfor må regeringen afvise forslaget.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2001-10-26:
Det er da en sympatisk tanke, at et uafhængigt råd skal kunne have indflydelse på, hvordan vi styrker indsatsen for de svageste grupper i samfundet, men det her forslag indebærer jo, at det her uafhængige sociale råd også skal kunne træffe økonomiske beslutninger om f.eks. oprettelse af tilbud eller opnormeringer i eksisterende tilbud på personalesiden.
Rådet skal også komme med langsigtede løsninger for udstødte grupper og især koncentrere sig om en række kommunale opgaver som boligtilbud og etablering af varmestuer og behandlingstilbud til misbrugere og sindslidende osv. Alt sammen flotte, fine ting, som vi alle sammen gerne vil være med til, og Socialdemokratiet er selvfølgelig også enig i, at vi som samfund skal hjælpe netop de her udstødte og marginaliserede grupper.
Det er jo grundstenen i hele vores velfærdspolitik.
Til gengæld mener vi også, at den demokratiske struktur, vi har bygget op med kommuner og amter, fungerer godt, og desuden har vi faktisk tillid til, at de politikere, der er valgt ude i lokalsamfundet, også kan løse de her opgaver.
Sådanne beslutninger kan risikere at underminere og skævvride budgetterne, som jo netop på demokratisk vis er vedtaget af kommunalbestyrelser og amtsråd.
Og jeg skal på De Radikales vegne sige, at det kan de heller ikke.
Tove Fergo (V), 2001-10-26:
Det er stødende, synes jeg, at høre begrebet marginaliserede grupper.
For færdes man lidt rundt omkring i det her samfund, møder man mennesker, som har en sindslidelse, man møder mennesker, som er i stoffernes vold, som har et ukontrolleret misbrugsproblem.
Men det at blive ved med at tale om marginaliserede grupper oplever jeg som en stigmatisering, som er uværdig.
Jeg tror ikke, der er nogen, der selv vil betegne sig som tilhørende en marginaliseret gruppe.
Der skal ikke herske nogen tvivl om, at vi fra Venstres side er meget optaget af, at vores indsats og vores behandlingstilbud for de sindslidende og for misbrugerne fungerer, og at der er de behandlingstilbud, der skal til, for at hjælpe mennesker, så de kan få en tilværelse, som de selv ønsker det.
Der er problemer - det talte vi om tidligere på dagen i formiddags - og der er store problemer.
Vi kan heller ikke forstå, at der skal blive ved med at være problemer.
Vi får udarbejdet den ene rapport
Og der bliver nedsat råd, og der bliver nedsat nævn, og lige lidt synes jeg det hjælper.
Men at løse problemet ved at oprette endnu et råd og bruge kræfterne i dette lille land med godt fem millioner indbyggere på at lade folk sidde til møder i råd og udvalg og nævn, sådan at der, når den sindslidende har brug for hjælp, eller når misbrugeren har brug for hjælp, ikke er nogen til at hjælpe dem, for de er desværre til møde lige i øjeblikket, hjælper ikke.
Det er det, man hører igen og igen.
Så vi synes ikke, det her er løsningen.
Og i det mindste, hvis vi skal have et socialt råd, må det betyde, at vi må nedlægge nogle af de andre alt for mange råd, vi har i dette land. Med disse ord må jeg sige, at Venstre ikke kan støtte forslaget, men intentionerne i forslaget er vi selvfølgelig fuldstændig enige med SF i.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2001-10-26:
Jeg ved godt, at hr. Frank Aaen har studeret økonomi deroppe i Ålborg i mange, mange år.
Det er slet ikke det, jeg hverken bebrejder hr. Frank Aaen eller kritiserer hr. Frank Aaen for.
Det, jeg blot siger, er: Skal vi ikke også ud over det teoretiske tage en lille smule hensyn til virkeligheden?
Det er vi nødt til at tage højde for.
Frank Aaen (EL), 2001-10-26:
Det principielle i det her forslag svarer meget til de principper, vi diskuterede under det foregående forslag, nemlig hvor skrækkeligt det er, når det er ud fra kassetænkningsprincipper, man behandler mennesker, og om vi overhovedet skal have det sådan, at f.eks. en ydelse som førtidspension betales dels af kommunen, dels af staten, eller om den måske bare skulle betales af staten, så alle, der får førtidspension, selvfølgelig får den betalt, og så er det en statslig udgift.
Det er de samme problemstillinger, som vi var inde på før.
Da man i sin tid lavede det om og hævede den kommunale udgiftsandel til førtidspension fra 50 pct. til 65 pct., stod det jo tydeligt og klart i bemærkningerne, at ved at lave denne økonomiske ændring ville der komme færre på førtidspension.
Altså uden at ændre på, hvordan man tilkender pension, uden i virkeligheden at ændre på andet dikterede man en ændring af nogle økonomiske mekanismer, og det gjorde lige pludselig, at kommunerne begyndte at behandle syge mennesker anderledes, end de gjorde før.
Det er jo ikke en måde at styre et velfærdssamfund på.
Men det virkede jo, for antallet af nytilkendelser af førtidspension faldt stærkt til stor skade for mange mennesker, som virkelig har brug for at komme på pension.
Det er selvfølgelig også derfor, at dette forslag kommer nu, men det viser lidt, hvor galt det går, når man begynder at bruge økonomi i stedet for at bruge sociale og sundhedsfaglige kriterier og i stedet for at bruge almindeligt menneskesyn, når man behandler mennesker, der er syge og har brug for hjælp.
Vi støtter det her forslag, for det er et skridt i den rigtige retning, og derfor vil vi stemme for, men vi mener i virkeligheden, at man bør overveje at gå endnu videre.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2001-10-26:
SF ønsker med dette forslaget at føre refusionssatserne tilbage til niveauet fra før 1999, da vi ændrede dem for at få kommunerne til at engagere sig yderligere for at få førtidspensionisterne i arbejde.
Senere tog vi et ordentligt afsæt til det rummelige arbejdsmarked og hele forløbet med den nye pensionsreform, som jo træder i kraft den 1. januar
Her kan man sige, at et af problemerne har været, at borgmestre fra fattige kommuner har stået i kø foran indenrigsminister Karen Jespersen, ganske enkelt fordi de ikke har kunnet løfte opgaven.
Det skyldes, at det viste sig, at mange havde en gennemsnitlig indtægt på under 50.000 kr. om året, og det er klart, at det er der ikke nogen der kan leve af.
Men samtidig mener jeg alligevel, det er lidt præmaturt at ændre satserne.
Man har taget problemerne alvorligt i Indenrigsministeriet og har kigget på det i Finansieringsudvalget.
Det, man kunne gøre, er at ændre forholdstallene, når man uddeler bloktilskuddene, så man i højere grad tilgodeser de områder, hvor vi ved, at problemerne er massive og ganske indlysende, ved at give dem et større tilskud.
Når folk flytter, flytter de jo mange gange derhen, hvor boligerne er billige, men hvor der til gengæld ikke er noget arbejde og slet ingen muligheder for at blive sat i gang, fordi der ikke er nogen, der har penge til det.
Jeg tror, min løsning på det her ville være: Lad det ligge, som det er nu, og lad os se, om det, vi har sat i gang, har virket.
Ministeren var jo så venlig at fortælle, at vi har fået 11.000 fleksjob.
Det synes jeg er flot.
Men det er jo ikke sikkert, at det er dernede på Lolland eller på Møn, og det kan jo være noget af problemet.
Jeg synes ikke, borgmesteren skal over og stå hvert år.
Jeg vil gerne løse problemet, ja, men jeg er lidt i tvivl om, hvor akut det er lige nu, hvor vi står i en omstillingsfase.
Samtidig vil jeg gerne se noget visuelt med hensyn til, hvad det er indenrigsministeren har tænkt sig at tilgodese de nødlidende områder med.
For jeg er enig i, at er det sådan, at det ikke har magt til at løfte den opgave, så må vi se på det.
Det er jeg helt sikker på at ministeren også synes.