runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kamal Qureshi (SF), 2006-01-11:
Den konservative ordfører er vel enig med mig i, at hvis man fratager en familie 2.000-3.000 kr. om måneden, rammer det en familie, der tjener 10.000-12.000 kr. om måneden, meget hårdere end en familie, der har 50.000 kr. om måneden.
Det er vel logik for perlehøns, går jeg ud fra.
Det kræver jo ikke en større embedseksamen i matematik for at kunne regne det ud.
Derfor må man vel alt andet lige sige: Hvis en straf skal have nogen effekt – hvis nu man oven i købet skulle sige det til et parti, som hele tiden taler meget om straf som noget, der giver en effekt – så skal straffen vel også stå mål med dem, man straffer, så de kan lære det.
Det giver vel ikke nogen mening at sige til en person, der har rigtig mange penge, at nu tager vi altså 2.000 kr. fra dig, fordi dit barn render rundt og leger på gaden konstant i stedet for at gå i skole.
Det har jo kun betydning for de fattigste mennesker i det her land.
Er det konservativ politik, at man siger, at hvis de nu har penge, så freder vi dem, for det er jo vores kernevælgere, mens vi går efter alle de fattige, for de skal altså lære det?
De skal mærke det, uanset om de har det hårdt i forvejen eller ej, men den rige direktør, som ikke kan passe sin forældrerolle, skal altså ikke kunne mærke det nær så meget, som en med en lav indtægt skal kunne.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2006-01-11:
Jeg er egentlig glad for, at hr. Kamal Qureshi bringer det her frem, netop også for at understrege, at det ikke er, hvilket vi har hørt flere gange i debatten, de absolut svageste, det her rammer.
Det kan lige så godt være en rig familie, det her rammer, hvor man ikke lever op til sit ansvar, netop, som der står i lovforslaget, at man skal være egnet til at bidrage til en løsning af barnets eller den unges problemer.
Så den del er jeg meget glad for, men jeg føler faktisk, at jeg har svaret på det.
Vi har fra konservativ side ingen ønsker om at ændre på bødestørrelsen.
Vi mener, at det er et redskab, som vi er sikre på vil komme til at fungere ganske godt.
Vi evaluerer efter 1 år, og så må vi tage den derfra.
Men i bund og grund vil vi altså ikke være med til at dele det her op efter indtægt og lave nogle ændringer der.
Pia Kristensen (DF), 2006-01-11:
Når man nu har hørt Enhedslistens ordfører, er det klart, at så vil der komme til at stå straf og straf med store fede typer på det her forslag.
Enhedslisten tåler jo ikke, at man går ind og viser konsekvens.
Jeg vil lige gøre ordføreren opmærksom på, at et forældrepålæg jo ikke er det første, man griber til.
Der har været et længere forløb forud, hvor ikke engang de sociale myndigheder har kunnet få løst op for de problemer, familierne havde.
Vi mener, at det er relevant, og det er også derfor, at vi støtter forslaget.
Enhedslistens ordfører spurgte, hvorfor Dansk Folkeparti kunne støtte det, for det kunne han ikke forstå.
Vi støtter det netop, fordi pædagogik ikke hjælper.
Det er mennesker, der er uden for pædagogisk rækkevidde.
Vi har prøvet med det søde i årevis.
Nu er vi nødt til at prøve at indføre noget med konsekvens.
Jeg vil spørge Enhedslistens ordfører: Når man ikke vil straffe, og når man ikke vil tage strengere midler i brug, hvad vil man så fra Enhedslistens side?
Skal det være pædagogik, pædagogik og atter pædagogik, som ikke virker?
Det har vi jo set.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-01-11:
Nu sagde jeg ikke det ringeste om, at jeg ikke kunne forstå, at Dansk Folkeparti støttede det forslag eller ej.
Jeg kan egentlig godt forstå, at Dansk Folkeparti kan støtte det her forslag, for der er tale om en politik, hvor man siger, at der er nogle bestemte grupper i det her land, som man mener er uden for pædagogisk rækkevidde.
Så det eneste, man kan finde på, er at bringe dem længere væk fra pædagogisk rækkevidde.
Det er nu engang sådan, at jo fattigere man bliver, desto mere udstødt bliver man også af samfundet.
Det er jo konsekvensen af det her forslag.
De mennesker, som fru Pia Kristensen mener er uden for pædagogisk rækkevidde, altså nogle, som fru Pia Kristensen er parat til at opgive at få til at fungere ordentligt som en familie ved at hjælpe dem, skal bare have en straf, fordi de ikke gør, som der bliver sagt.
Det mener jeg faktisk er udtryk for, at man totalt har opgivet at få nogle mennesker til at fungere i det her samfund.
Pia Kristensen (DF), 2006-01-11:
Jeg må altså sige, at jeg er noget rystet, for
hvem er det, der er opgivet?
De børn, vi taler om her, er nogle, der er opgivet.
Vi har jo opgivet, at forældrene skal opdrage deres børn.
Vi har opgivet over for børnene; at de ikke møder i skolerne; at de går rundt på gader og stræder og har en kriminel adfærd.
Det er da opgivelse i allerhøjeste grad, og det kan vi som samfund ikke se på.
Vi er da nødt til at gå ind og gøre en indsats, så vi kan få de her børn på rette spor, så de kan få en tryg barndom og ungdom.
Må jeg lige minde Enhedslistens ordfører om, at det jo ikke kun er de dårligst stilledes børn, der har problemer.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-01-11:
For det første vil jeg lige gøre opmærksom på, at det nu engang er sådan, at når man trækker en gruppe mennesker for nogle penge, har det altså langt, langt større betydning for et menneske, som er tvunget til at leve af 10.000 kr. om måneden, end for et menneske, der lever for 30.000 kr. eller 40.000 kr. om måneden.
For det andet vil jeg også godt sige, at det ikke var mig, der snakkede om folk, der var uden for pædagogisk rækkevidde, men det var fru Pia Kristensen.
Fru Pia Kristensen siger, at der er nogle mennesker, vi har opgivet at fortælle og lære, hvordan de bliver gode forældre, og så må vi for at vise konsekvens give dem en økonomisk straf oveni.
Jamen det er jo det, der er konsekvensen: De mennesker kan man altså ikke hjælpe, dem må man straffe.
Og hvem er det i sidste ende, man straffer?
Det er de børn, der er afhængige af deres forældre.
Kamal Qureshi (SF), 2006-01-11:
Jeg synes ikke, det er rimeligt, når socialministeren påstår, at Socialdemokraterne, SF og De Radikale overhovedet ikke kan se, at det er nødvendigt at sætte ind over for forældre, som har brug for hjælp til at kunne blive bedre til at passe deres forældrerolle, og at det er nødvendigt, at også det offentlige træder ind og gør dem opmærksom på det og i øvrigt også videre iværksætter forskellige typer af sanktioner, for at de kan gøre det.
Det synes jeg ikke er rimeligt, og jeg synes, at det er en meget selektiv fremstilling.
Ministeren må også selv være klar over, at det ikke er en rimelig fremstilling.
Ministeren ved jo godt, at vi fra SF’s side har haft en lang række samarbejder med ministeren, som netop har handlet om at styrke forældrene og familierne for at give de socialt dårligt stillede familier bedre vilkår.
Det ved ministeren godt vi har lavet, også i forhold til satspuljebevillingerne.
Så jeg synes ikke, at det er en rimelig anklage fra ministerens side.
Jeg vil meget gerne have, at ministeren kan forstå, at vi altså er nogle stykker, der egentlig synes, at den anklage, som ministeren retter imod os, ikke er rimelig.
Eva Kjer Hansen (V), 2006-01-11:
Jeg mener, at det er fuldt ud rimeligt, og nu var det helt bevidst, at jeg undlod at kommentere SF’s ordførers indlæg, da ordføreren ikke længere er til stede i salen.
Men jeg tror, at hr. Kamal Qureshi, hvis han genlæser ordførerens indlæg, vil se, at det udelukkende gik ud på at fokusere på, at der her var tale om en straf, hvilket jeg simpelt hen ikke synes er en rimelig vinkel at give i en ordførertale.
Hele vægtningen fra SF’s side var en kritik af det yderligere trin, hvor vi understreger, at det her skal tages alvorligt, og at der derfor også skal være indbygget en sanktionsmulighed.
Kamal Qureshi (SF), 2006-01-11:
Det, jeg reagerer mod, er jo ministerens oplæg, som om vi ikke vil gøre noget over for de forældre, der ikke tager deres forældreansvar alvorligt.
Det er ikke rigtigt.
Ministeren ved godt, at vi jo har været med til at lave en lang række ting, der netop handler om de sociale myndigheders muligheder for at gribe ind i de familier, der ikke fungerer.
Når vi fra vores side fokuserer på den del, der handler om at kunne straffe de forældre, hvor børnefamilieydelsen kan betyde ret meget i forhold til de penge, de har, er det da fuldstændig i tråd med, hvad regeringens og Dansk Folkepartis ordførere har sagt.
Der har gentagne gange været fokus på, at det her handler om at kunne straffe; det handler om at kunne fortælle de forældre, at hvis ikke de gør sådan, så tager vi altså pengene fra dem – så kan vi gøre det.
Det er da ikke kun noget, SF eller oppositionspartierne har fokuseret på.
Det er i allerhøjeste grad også noget, som Dansk Folkeparti og regeringens egne ordførere har fokuseret på.
Det er klart, at når Venstre så at sige giver bolden op og siger, at det her altså handler om at kunne straffe de forældre, der ikke er i stand til at passe deres forældrerolle, så bliver vi nødt til at gribe den bold og sige, at den del af forslaget synes vi er dårlig, især når vi ved, at lige præcis den del af forslaget ikke har nogen effekt på det, man gerne vil opnå både fra ministerens side og fra vores side, nemlig at forældrene bliver bedre til at tage sig af deres børn.
Det ved vi også fra en lang række eksperter.
Derfor er det det, vi reagerer mod.
Alt det andet i forhold til at gå ind over for familierne er vi jo enige om.
Eva Kjer Hansen (V), 2006-01-11:
Man kan komme helt i tvivl om, hvorvidt hr. Kamal Qureshi overhovedet har læst lovforslaget, og hr. Kamal Qureshi har i hvert fald ikke hørt Venstres ordførers tale her i dag, hvor man jo netop understregede, at det handlede om at få forældre, der kan, til at tage et forældreansvar på sig.
Jeg har ikke hørt nogen anden end oppositionen, der åbenbart har brug for at kritisere det her udmærkede forslag, tale om, at det her skulle handle om at straffe forældre.
Det gør det på ingen måde.
Der vil det være rigtig godt, hvis vi kan få forældrene mere på banen og tage et ansvar for deres børn.
For at understrege alvoren i det, giver vi også mulighed for at tilbageholde børnefamilieydelsen, men det er jo det, man nemt kan undgå.
Det kan man undgå ved, at man går ind og tager ansvar for sit barn.
Martin Lidegaard (RV), 2006-01-11:
Jeg tror, at der er dele af det her, som det ikke giver meget mening at diskutere videre; nogle uenigheder, som nok er for basale til, at vi kan komme videre.
Ministeren mener, at der er en lille gruppe forældre, som ikke er motiveret for at gøre det bedste for deres børn.
Jeg tror, at de fleste, faktisk alle forældre, som udgangspunkt vil deres børn det godt, men nogle magter det ikke.
Ministeren mener, det er kedeligt, hvis den her straffebestemmelse overhovedet bliver udmøntet, men insisterer alligevel på at gennemføre den, på trods af at alle faglige anbefalinger siger det stik modsatte.
Hvis ikke der er nogen faglig begrundelse for det, er det jo ren politisk symbolpolitik, og det er fair nok.
Hvordan sikrer vi, at den enkelte forælder ikke kommer i klemme?
Hvis man mister grebet om sin 15-årige dreng og ikke kan garantere det, men drengen påstår noget andet over for sagsbehandleren, hvordan vil ministeren så håndtere alt det med retssikkerheden i forhold til den enkelte sagsbehandler, der pludselig får tildelt magt til at skalte og valte med borgernes liv?
Eva Kjer Hansen (V), 2006-01-11:
Hvis hr. Martin Lidegaard har ret i, at alle forældre godt vil det her, og at de vil sætte ind i forhold til de problemer, deres barn er ude i, er der jo ikke noget problem, for så vil den her sanktionsmulighed aldrig blive aktiveret.
Så står den bare som en mulighed, der ikke bliver brug for.
Hr. Martin Lidegaards egen argumentation viser derfor, at det her ikke er problematisk.
Jeg synes, og det vil jeg gentage, at det er hr. Martin Lidegaard, der fører symbolpolitik ved ikke at ville forholde sig til: Hvad så, hvis forældrene blæser højt og flot på et pålæg, de har fået?
Der var en ordveksling med Socialdemokraternes ordfører, men hverken fra hr. Martin Lidegaard eller Socialdemokraternes ordfører kom der et svar på, hvad det så er, man skal gøre, hvis forældrene ikke vil leve op til et pålæg.
Så det blafrer simpelt hen i vinden.
Retssikkerheden er der naturligvis taget hånd om.
Her gælder de almindelige forvaltningsmæssige principper; her gælder klagemuligheder, som de generelt gør i det sociale system.
Den her mulighed er jo ikke anderledes end den almindelige forvaltningsmæssige opgave, der ligger hos en sagsbehandler i forhold til at tage stilling til, hvilken indsats der vil være den bedste i den her familie.
Martin Lidegaard (RV), 2006-01-11:
Nu spørger ministeren, hvad vi vil gøre, hvis forældrene ikke følger pålægget.
Det er nok, fordi vi har en lidt anden indfaldsvinkel.
Vi tror ikke, pålægget nytter noget, hvis ikke forælderen er med på det, for vi tror ikke, det offentlige kan stå helt inde i dagligstuen hos alle folk og følge med i, hvordan deres familieliv foregår.
Vi tror, at alle forældre som udgangspunkt gerne vil gøre deres bedste, og derfor synes vi ikke, det er nødvendigt at have en straffebestemmelse.
Når ministeren ønsker en straffebestemmelse, så er det, fordi hun mener, at en lille gruppe ikke vil deres børn det godt.
Det er jo forskellen, så det kommer vi ikke længere med.
Ministeren tror, der er nogle, der vil deres børn det ondt, det tror vi som udgangspunkt ikke.
Men på det retssikkerhedsmæssige område synes jeg alligevel, at ministeren kom lidt for let om ved det.
Sagen er jo, at der er et ankesystem, det er jeg med på, og vi ved også godt, at de her allersvageste familier er nogle af dem, der har sværest ved at overskue det offentlige system og ofte føler sig fortabt i det.
Vi ved også, at det er utrolig svært som sagsbehandler, og det er jo ikke, fordi sagsbehandlere er onde, ofte at få tilstrækkelig indsigt i, hvad der foregår i en familie.
Så hvor er det lige, grænsen går mellem et pålæg og en frivillig aftale?
Jeg synes, vi får lavet en gråzone her, som er ubehagelig og i øvrigt meget lidt liberal, og som altså også er en af grundene til, at vi ikke kan støtte det forslag, hvis intention og idé om at inddrage forældrene og lave aftaler, kursus osv., vi i øvrigt støtter og anerkender, og det håber jeg ministeren bemærkede.
Men vi synes, det er ærgerligt at ødelægge hele den gode pakke med den her sanktionsmekanisme, som ingen faglige kan anbefale.
Eva Kjer Hansen (V), 2006-01-11:
Der er jo ingen tvivl om, at der med det her redskab, altså muligheden for at give pålæg, er behov for en meget stor faglig dygtighed på området, som der jo i det hele taget er i den slags sager, hvor der er problemer med børn og unge, hvor der er problemer i familierne, for sagsbehandleren skal formå at finde ud af, hvad den bedste indsats mod de problemer, som familien tumler med, er.
Nu udvider vi paletten, nu giver vi en ekstra mulighed.
Jeg må ærlig talt
sige, jeg er blevet helt forvirret over, hvad Det Radikale Venstre bakker op.
Jeg forstår, at man bakker op om, at der godt må være tilbud om forældreprogrammer, hvor vi kan give de værktøjer, give den viden og forståelse, der skal til, men er Det Radikale Venstre imod muligheden for overhovedet at give pålæg?
Altså, man må ikke fra kommunens side kunne sige til forældrene, at de altså skal det her, fordi deres barn har problemer, fordi det går galt, og at vi risikerer, at barnet bliver en social taber.
Vi skal bare sådan sige o.k., vi må på frivillig basis hele tiden gøre vores bedste.
Jeg tror, at langt de fleste forældre gerne vil påtage sig ansvar, og at de vil deres børn det bedste.
Men vi ser jo desværre eksempler på, at der er nogle forældre, der i hvert fald ikke gør det bedste for deres børn, og som heller ikke vil tage forældreansvaret på sig.
Der synes jeg, at vi faktisk skylder børnene, at vi appellerer meget mere til forældrenes ansvar og stiller nogle krav til dem.
Lise von Seelen (S), 2006-01-11:
I virkeligheden er det jo lidt mærkeligt, at socialministeren ikke kan glæde sig meget over, at der her er et lovforslag, hvorom der faktisk stort set hele vejen rundt bliver sagt om intentionen, at de redskaber, der peges på, kan være nyttige redskaber at bruge i hele det sociale arbejde med familierne, men der, hvor det giver vanskeligheder, jo lige præcis er, når det skal sanktioneres igennem.
Ministeren har flere gange selv peget på anbringelsesreformen, og der blev snakket om, at vi skal sørge for, at de forældre bliver mere bevidste, og for at det kan lade sig realisere, skal der jo være en kontakt, der skal være en konstruktiv dialog disse mennesker imellem, altså mellem de faglige folk og de folk, som har noget, de skal blive mere bevidste om.
Så jeg vil godt spørge ministeren: Hvordan opnår vi det, når der står i de her bemærkninger, at regeringen ønsker at markere samfundets afstandtagen til forældre, der ikke påtager sig ansvaret?
Hvordan kan de to ting spille sammen?
Eva Kjer Hansen (V), 2006-01-11:
Fru Lise von Seelen undrer sig over, at jeg ikke glæder mig over den opbakning, der er til intentionen i det her lovforslag.
Når jeg ikke sådan udtrykker den store begejstring for, at ordførerne har bakket op om intentionen, så er det, fordi jeg mener, der er behov for mere end de gode intentioner.
Jeg mener, der er brug for nogle konkrete redskaber, nogle konkrete muligheder i kommunerne for at få forældrene til at leve op til deres forældreansvar.
Jeg tror også, at det fremgår meget klart af lovforslaget og af bemærkningerne.
Jeg ønsker faktisk netop at tage afstand fra forældre, som ikke vil, men som godt kan leve op til deres forældreansvar.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi der appellerer og får dem på banen.
Der kan jeg kun forundres over, at Socialdemokraterne tilsyneladende synes, det er acceptabelt, at man ikke påtager sig et ansvar, for det må jo være konklusionen på fru Lise von Seelens spørgsmål.
Lise von Seelen (S), 2006-01-11:
Vi tror ikke, verden er så enkel.
Vi tror ikke, at de forældre bare lader være med at løfte deres opgave, fordi de ikke gider, eller fordi de ikke har lyst til det.
Vi tror faktisk, der er nogle forhindringer i deres liv, der gør, at de ikke kan være gode forældre.
Det er jo lige præcis det, der er forskellen på ministerens og vi andres syn på de mennesker.
Hvis nu det er så få mennesker, som ville komme på tale til den sanktion, som ministeren siger, og der er tale om en evaluering efter 1 år, kunne ministeren så ikke være så generøs at glæde sig over, at vi kunne have fælles fodslag på forslaget, hvis man tog sanktionen ud og sagde, at vi kan prøve i 1 år at gennemføre forældreprogrammer og forældrepålæg uden sanktioner, og så evaluerer vi?
Så ser vi faktisk, om den påstand er rigtig.
Så ville vi også kunne inkludere alle de gode anbefalinger fra fagfolkene.
Kunne ministeren ikke være så generøs?
Eva Kjer Hansen (V), 2006-01-11:
Jeg tror, der er meget stor forskel på, hvad det er, der gør sig gældende.
Der er nogle forældre, som ikke er bevidste om, hvad forældrerollen indebærer.
Der er nogle, som ikke har lært, hvad det vil sige at påtage sig forældreansvaret.
Så er der altså også nogle, der ikke rigtig vil, og det er jo her, muligheden for at give pålæg kommer ind i billedet, og, for ligesom at understrege alvoren, muligheden for at trække i børnefamilieydelsen.
Det hænger sammen, for man får jo netop den økonomiske ydelse, fordi man tager vare på nogle børn, og så er det også rimeligt, at der også stilles nogle krav, at der er nogle forpligtelser, man skal leve op til, for at man får den.
Fru Lise von Seelen kunne jo i virkeligheden vende den om og sige: Nu stemmer Socialdemokraterne for, idet vi er enige i, at vi skal gøre noget for at appellere til forældreansvaret, vi er enige i, at vi skal gøre noget for at bryde den negative sociale arv, og så ser vi om et års tid, i hvilket omfang sanktionsmuligheden overhovedet er taget i anvendelse.
Hvis fru Lise von Seelen og andre ordførere har ret i, at forældrene gerne vil det her, så kommer den jo aldrig i brug.
Lene Hansen (S), 2006-01-11:
Jeg kunne godt tænke mig, at ministeren over for Folketinget ville dokumentere den viden og den forskning, der findes, som kan indikere, at tvang og sanktioner har en mere positiv effekt på folks adfærd end foranstaltninger, der beror på en frivillig aftale.
Eva Kjer Hansen (V), 2006-01-11:
Fru Lene Hansen bruger udtrykket, at det er socialt udsatte familier, der skal rammes.
Jeg er nødt til at understrege, at målgruppen her er forældre, der godt kan, men ikke vil påtage sig ansvaret, og det går vel lidt på kryds og tværs.
Udgangspunktet er jo, at der er et barn, som er på vej ud ad et forkert spor, som er ude i noget kriminalitet, som pjækker fra skolen, eller hvad det nu er, der gør sig gældende.
Det er den situation, vi vil tage fat på, hvor forældrene altså skal gå ind og tage et ansvar for deres børn.
Jeg skal gentage, at for mig er det vigtigt at understrege, at det her netop ikke bare er symbolpolitik, men at vi mener det alvorligt, fordi det har alvorlige konsekvenser for de børn og unge, der ikke bliver taget hånd om i tide.
Derfor synes jeg, det er vigtigt at indbygge de her trin, at man starter på frivillig basis med at forsøge at få en aftale, men at der er mulighed for at give pålæg, og at der er mulighed for økonomiske sanktioner, hvis pålæggene ikke efterleves.
Altså, hvis vi skal tale om erfaring på området, så har vi vel erfaring fra f.eks. Helsingør, hvor nogle forældre ikke fik deres børn til at passe skolegangen, og hvor man så greb til at trække i kontanthjælpen, var det så, hvilket ikke er lovligt, men hvor man faktisk havde en meget synlig effekt af det.
Jeg synes, det er vigtigt, at der netop er sammenhæng i tingene, og her drejer det sig om, at man som forælder tager hånd om sit barn, og det er det, der gør, at man får børnefamilieydelsen: Børnefamilieydelsen gives netop, for at man skal sørge for at give sit barn en god opvækst.
Det er rigtigt, der er tale om et nyt tiltag.
Det er derfor, vi lovgiver på området.
Det fremgår også ganske klart af lovforslaget, hvad det er for nogle situationer, hvor det her kan tages i anvendelse, og det er altså der, hvor der er eksempler på, at et barn eller et ungt menneske er på vej ud ad et sidespor, og hvor der er behov for at sætte ind for at undgå, at vedkommende bliver social taber.