runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørn Jespersen (SF), 2003-11-06:
Jamen jeg mener, at det er de rige lande, der i mange år har haft en intet-position, og derfor var det klart de rige landes opgave at sætte gang i forhandlingerne ved at komme med et udspil om at ville acceptere en voldsom reduktion af deres egen landbrugsstøtte.
Det var det, der skulle til for at sætte forhandlingerne i gang.
Ulandene har jo ingen landbrugsstøtte.
Derfor er det ikke dem, der har ansvaret for udspillet.
Jeg takker hr. Henrik Vestergaard for at have givet mig anledning til - for det kan også løse hr. Keld Albrechtsens problemer - at fremsætte følgende:
Forslag til vedtagelse »Folketinget beklager sammenbruddet i forhandlingerne på WTO's ministerkonference i Cancún og opfordrer med henblik på at skabe fornyet fremdrift regeringen til at arbejde for - at EU hurtigst muligt og senest inden 1. februar 2004 fremlægger et klart forbedret tilbud i forhold til EU's sidste udspil i Cancún med konkrete indrømmelser på landbrugsområdet, herunder eksportsubsidier og toldnedsættelser, - at der sikres en total afskaffelse af landbrugsstøtten, herunder toldbeskyttelse og eksportsubsidier inden 2014, - at EU tilkendegiver, at der kan indgås en aftale på landbrugsområdet og for varehandel med ikkelandbrugsprodukter, før der indgås en eventuel aftale om Singaporeemnerne, - at aftalen om øget adgang til billig medicin for ulandene gennemføres, herunder at TRIPS-aftalen ændres og løftet om teknologioverførsel indfries, - at tidsfristerne i EBA-aftalen fremrykkes mest muligt.«
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-06:
Jeg må give Folketinget en undskyldning.
Det er frygtelig pinligt.
Det er tekstbehandlingsanlægget.
Jamen det er rigtigt! I det udkast, jeg sendte rundt, som også hr. Henrik Vestergaard har fået, stod der noget ganske andet.
Jeg er meget ked af det.
Jeg må dybt beklage.
Jeg kan kun give en undskyldning til alle involverede i sagen.
Der skulle naturligvis ikke have stået langsigtet, og ja, hvad skal jeg sige mere?
Det er meget pinligt.
Men nu er det da i hvert fald, håber jeg, udtrykt krystalklart også på baggrund af denne undskyldning, at det ikke er en langsigtet, men en hurtig afvikling, som Enhedslisten går ind for og kæmper for.
Derfor tager jeg selvfølgelig det forslag til vedtagelse, som her er fremsat, tilbage med henblik på at få det skrevet rigtigt.
Jeg skal så vende tilbage med det senere i debatten. Jeg beklager dybt dette forøgede tidsforbrug.
Men man kan sige, at det eneste gode ved den her episode da i hvert fald er, at det er blevet gjort krystalklart, hvad Enhedslisten mener.
Ganske vist ikke på nogen særlig kunstnerisk elegant måde, det må man nok medgive. Men det er en hurtig afvikling, vi går ind for, og ikke en langsigtet.
Jeg takker meget de to ordførere, som fangede denne tekstbehandlingsfejl så hurtigt og effektivt.
Henrik Vestergaard (V), 2003-11-06:
Jeg vil gerne kvittere for, at Enhedslisten har denne, skal vi så kalde det, løsningsorienterede indstilling til det og trods alt vælger noget, hvor man ikke er imod, og hvor man ikke skal gøre sig væsentlig bedre end det store, brede flertal i Folketinget.
Jeg synes, der er to ting, hvor hr. Keld Albrechtsen ikke gør forslagsstillerne helt ret, og det ene er omkring Singaporeemnerne.
Jeg synes ikke, at hverken det, hr. Claus Larsen-Jensen, udenrigsministeren eller undertegnede har sagt herfra, kan opfattes, som om vi nu igen laver en position, der gør, at først i allersidste sekund trækker vi det af bordet.
Hvis man fastholder at forbedre de tilbud, der er, så er to af Singaporeemnerne sådan set lagt til side, og man har signaleret, at man vil lægge to mere til side, og man siger her, at det ikke må blokere.
Men vi er altså enige om fælles regler, og så må det også være det, vi skal.
Om tjenesteydelser står der jo, at det er vigtigt, at de bliver fremmet gennem multilaterale aftaler.
Så kan man jo vælge at fortolke det, som man vil, men vi støtter selvfølgelig også handel med tjenesteydelser.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-06:
Vi har altså disse ord »sidste instans«, som både hr. Claus Larsen-Jensen og udenrigsministeren brugte i forbindelse med håndteringen af Singapore.
Det er vi ikke enige i, men jeg vil foreslå, at vi nu ikke snakker os væk fra hinanden.
Vi har haft en debat, hvor vi efter min opfattelse har nærmet os hinanden, og så må vi tage udmøntningen af det praktiske arbejde i Folketingets Europaudvalg, og jeg håber, og det tror jeg også, at ministeren vil holde os løbende orienteret om udviklingen af det her.
Så håber jeg da, at vi vil kunne nå frem mod enighed
også på det punkt.
Det håber jeg da.
Det vil jeg da i hvert fald arbejde for.
Claus Larsen-Jensen (S), 2003-11-06:
Det er det, der er udgangspunktet.
Men forhandlingsformen er jo sådan, at intet er aftalt, før alt er aftalt.
Det er jo »i sidste instans«
Så jeg opfylder det, hr. Keld Albrechtsen ønsker om, at de ikke må blokere, men man kan godt have det på dagsordenen alligevel, fordi forhandlingsmetoden er, som den er.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-06:
Jamen problemet er, at der er foreslået to forskellige fremgangsmåder.
Den ene fremgangsmåde er, at Folketinget udstyrer ministeren med et mandat, der gør, at vi skal undgå at blokere, sådan som hr. Claus Larsen-Jensen siger.
Det er et udmærket første skridt, men vores forslag er, at man bygger et skridt yderligere på, nemlig det skridt, at Danmark aktivt foreslår, at EU skal meddele i WTO, at hvis ulandene ønsker det taget af bordet, så er vi klar til det fra EU's side, dvs. lægge et forslag frem på bordet i Ministerrådet.
Det var det, vi ikke kunne få et tilsagn om, og det, som vi så fortsat må drøfte i Folketingets Europaudvalg.
Det er deri, den tilbageværende uenighed består. Jeg håber, jeg nu har beskrevet det korrekt.
Claus Larsen-Jensen (S), 2003-11-06:
Til hr. Keld Albrechtsen: Det er min klare opfattelse, at hvis vi her i Folketinget vedtager det, som ligger i det forslag, en stribe partier er bag, går regeringen selvfølgelig sammen med ministerkollegerne fra de andre EU-lande og afklarer, hvad det er, EU kan.
Det giver jo et politisk signal om, at man ikke ønsker at blokere noget, fordi man ønsker en aftale, men samtidig ønsker at fastholde at kunne forhandle om de emner under alle omstændigheder.
Når man så kommer til målstregen og skal sige, at nu indgår man en aftale - ja, så kan det jo godt være, at nogle af landene har sagt: O.k., vi er overbevist om, at vi gerne vil have det her med.
Men hvis det ikke er tilfældet, blokerer de ikke.
Så er de væk, og så er resultatet i den sidste ende nøjagtig det samme.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-06:
Nu er det jo sådan, at mange gange ligger djævelen i detaljen, og det gør han også her - hvis han ellers er af hankøn.
Djævelen består i, at hvis man venter og bliver ved med at sige, at Singaporeemnerne skal være med i forhandlingerne, indtil man når frem til et sent tidspunkt i forhandlingerne, vil der være en stor risiko for, at ulandene igen meddeler formanden, at der ikke er basis for at indgå en aftale, fordi de rige lande bliver ved med at påstå, at Singaporeemnerne skal være med - altså at man igen kommer forbi det tidspunkt, hvor der ikke længere er nogen vej frem.
Det er den bekymring, jeg har.
Jeg håber da, at jeg i virkeligheden får uret, men det, jeg har lært i Cancún, er bare, at sådan kan det altså gå, og derfor er der ingen grund til at gentage fejlen og ikke bruge
de erfaringer, vi har indhøstet.
Vi må kigge på det i Europaudvalget.
Vi er altså ikke helt enige på det punkt, men jeg siger igen, at det håber jeg da vi bliver undervejs.
Jørn Jespersen (SF), 2003-11-06:
Det er bare lige for at rette en forkert meddelelse fra udenrigsministeren, som sagde, at SF havde anbefalet, at vi skulle meddele omverdenen, at vi ikke kunne drømme om at nævne Singaporeemnerne mere.
Det er lige præcis ikke det, jeg har sagt.
Det, SF gør sig til talsmand for, er, at vi skal sige til de andre lande: Vi vil gerne lave en aftale om afvikling og aftrapning af landbrugsstøtte og om nedsættelse af told på industrivarer uden at koble det sammen med Singaporeemnerne.
Men vi vil fortsat meget gerne diskutere Singaporeemnerne, fordi vi synes, der kunne blive en masse gode aftaler til gavn for alle lande inklusive ulandene.
Det er sammenkædningen, vi har noget imod. Jeg har oven i købet meddelt, at jeg ikke tror, regeringen og EU gør den fejl igen og sammenkæder tingene, så
det blokerer forhandlingerne
Det er overhovedet at få forhandlingerne i gang igen, og så er det altså ikke nyttigt, at man ikke vil komme med noget enigt udspil for at vise en bedre vilje, end vi gjorde i Cancún.
Det kunne få forhandlingerne i gang igen.
Så nævner udenrigsministeren formuleringen om, at man skal tage hensyn til ulandenes landbrugsproduktion.
Der er ingen andre end mig, der har fortolket den, og det er jo ikke mig, der har fremsat den.
Jeg tror, det betyder, at man vil holde de fattigste lande som gidsler for de lidt bedrestillede ulande, der rent faktisk har noget at producere, så man forhindrer Brasilien, Indien og andre lande, der rent faktisk har en stor landbrugsproduktion, som de ville have enorm gavn af at eksportere til os, i at få lov til det under henvisning til de fattigere landes behov, og det synes jeg ikke er klædeligt.
Per Stig Møller (KF), 2003-11-06:
Jeg vil bare bekræfte over for hr. Keld Albrechtsen, at hvis det skulle vise sig, at den strategi, som regeringen lægger, ikke fører til målet, vil vi selvfølgelig revurdere den.
Sådan er det naturligvis altid: Hvis man kører i en retning og tror, man finder det rigtige sted for enden af vejen, og det så viser sig, at det var en forkert vej, skal man jo bakke og finde en anden.
Til hr. Jørn Jespersen: Jeg er glad for, at vi fik talt den misforståelse væk
, og jeg synes ærlig talt ikke rigtig, at vi er uenige.
Vi siger, at vi vil lave landbrugsaftalen og toldaftalerne, og at vi vil forhandle Singaporeemnerne videre, fordi vi mener, det er i alles interesse, men at disse emner ikke under nogen omstændigheder bør forhindre, at vi får resultater hjem på de øvrige områder.
Det er også det, vi vil snakke om med det initiativ, jeg har bebudet, så i virkeligheden er vi ikke uenige.
Så er der kun det sidste om hensyntagen tilbage.
Henrik Vestergaard (V), 2003-11-06:
Jeg sagde i min tale, at det kan godt være, at nogle mennesker tror, det hjælper at rende alene rundt, svingende med deres frihandelsfaner.
Godt nok for dem, men i Venstre ønsker vi at bidrage til løsninger, ikke til ligegyldighed.
Jeg kan forstå, at hr. Jørn Jespersen har valgt devisen: Ene gør stærk.
Hr. Jørn Jespersen siger, at vi får ikke regeringen til at arbejde for, at Singaporeelementerne ikke må blokere, og vi får ikke regeringen til at arbejde for en afvikling af den globale landbrugsstøtte.
Hvis hr. Jørn Jespersen siger, at SF ikke får indflydelse, er det rigtigt.
Men vi andre får det, fordi vi har søgt ind i samarbejdet, hvor man kan lave
Jørn Jespersen (SF), 2003-11-06:
Hvis hr. Henrik Vestergaard ejede en ægte liberal sjæl, ville han blive imponeret over folk, der er i stand til at stå ene, men stærkt i kampen for visse principper, herunder afskaffelse af landbrugsstøtte.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-06:
Denne debat er rejst på baggrund af de store problemer, som den kollektive trafik står i - problemer, der jo indebærer, at der er meget store prisstigninger over hele linjen, de allerfleste steder i landet endda meget betydelige prisstigninger.
Vi er nu kommet helt frem til den situation, at prisstigningerne er så slemme, at de faktisk medfører fald i passagertallet.
Passagertallene falder i S-togs-trafikken, på dele af de regionale strækninger og i dele af den lokale trafik i f.eks. hovedstadsområdet.
Vi er altså nået til den situation, hvor regeringen bevidst styrer trafikpolitikken på en sådan måde, at man ved, passagertallet falder.
Jeg synes, det er en meget alvorlig situation, for så kan man jo ikke samtidig have en målsætning om, at man skal styrke den kollektive trafik for at forhindre færdselsuheld, spare på energien og opretholde Danmarks klimaforpligtelser, osv. osv.
Dette synes jeg må give anledning til ekstra stof til eftertanke på baggrund af, at regeringen sammen med nogle af Folketingets partier i går indgik en aftale, som man ligefrem har kaldt historisk, på jernbaneområdet - en aftale, der indebærer et fuldstændigt svigt af den kollektive trafik.
Aftalen medfører, at opgaverne bliver forsømt, og at der ikke tages hånd om problemet med prisstigningerne i den kollektive trafik.
Man bygger tværtimod videre på den aftale, som blev indgået sidste år mellem regeringen og Dansk Folkeparti om fjernelse af taksttilskuddet - en aftale, som nu også Det Radikale Venstre beklageligvis har koblet sig på.
Det samlede billede for den kollektive trafik ser dystert ud, men jeg håber naturligvis - selv om jeg på baggrund af de begivenheder, der fandt sted i går, godt ved, at der ikke er så meget at have håbet i på denne side af et kommende folketingsvalg - at ministeren har andet og mere at tilbyde i debatten end den aftale, vi fik udleveret ovre i Finansministeriet i går, for den indeholder ingen løsning på problemerne.
Den indeholder en accept af fortsatte meget, meget betydelige takststigninger, som vil være med til at drive passagertallet nedad, være med til at skabe yderligere trafikproblemer i vore store byer og være med til at svække og måske umuliggøre den målsætning, jeg egentlig troede, vi alle sammen havde om at styrke den kollektive trafik.
Besvarelse
Henrik Vestergaard (V), 2003-11-06:
Jeg vil blot gerne kvittere for Kristendemokraternes ordførers tale og glæde mig over, at Kristendemokraterne er med i det her brede flertal - det var de ikke sidste gang, vi havde en vedtagelse omkring WTO - ikke fordi det er et udtryk for, at Kristendemokraterne nu er på en eller anden slingrekurs, men fordi vi netop i forsøget på at nå en vedtagelse her i Folketinget, der er så bred som muligt, har udvist fleksibilitet og det at lytte til hinanden, de ting, som jeg også hører ordføreren sige, at vi skal bruge i WTO.
Så velkommen hjem.
Claus Larsen-Jensen (S), 2003-11-06:
Hvis man skal have en mere demokratisk, parlamentarisk styret proces i WTO, jamen så er det klart, at vi skal slås for den parlamentariske forsamling.
Jeg kan konstatere, at villigheden ikke har været stor.
Nogle af landene, også udviklingslandene, som måske ikke alle sammen er voldsomt tynget af demokratiske spilleregler, er jo ikke ligefrem voldsomt begejstret for en parlamentarisk repræsentation.
Derfor har vi noget til gode på det her område.
Der er taget en række initiativer, jeg synes, det har været for svagt, og jeg synes, det går for langsomt på området, og det skal vi gøre noget ved.
Men det er da ikke i modsætning til at sørge for, at WTO's ledelse og administration i virkeligheden fungerer effektivt.
Jeg går da ud fra, at vi i dette Folketing er enige om, at en af forudsætninger for, at vi kan fungere effektivt som politikere, er, at vores administration i Folketinget og i ministerier rent faktisk er effektiv, og at der er en form for synlig ledelse, som kan anvendes til noget, så vi har noget fornuftigt at tage stilling til.
Sådan er det også i internationale organisationer.
Vi har alt for mange internationale organisationer, der sejler for meget rundt, fordi der er mangel på ledelse.
Så det mener jeg at vi skal gøre.
Så er der investeringsaftaler.
Man ved ikke, hvad man skal rette sig efter.
De tiltrækker ikke en eneste krone i investering
, hvis ikke der er nogle klare investeringsregler, som samtidig kan være en beskyttelse for landene. Jeg plejer at have den faktor, hvis man skal vurdere, hvorfor der ikke kommer investeringer i et udviklingsland, at man skal stille folk følgende spørgsmål: Hvis det nu var dig, der skulle investere, ville du så investere din pensionsopsparing i det på gældende land?
Hvis svaret er nej, så har man også en forklaring på, hvorfor ingen andre gør det.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-06:
Jeg er glad for, at hr. Claus Larsen-Jensen rejser spørgsmålet om at få øget demokratisk kontrol, f.eks. ved at få en parlamentarisk forsamling i WTO.
Så synes jeg bare, man skulle sige det i stedet for at sige ligesom udenrigsministeren, at nu skal magten yderligere koncentreres i administrationen hos generalsekretæren.
Det er faktisk det modsatte af at indføre demokratisk kontrol, så de ting hænger ikke rigtig sammen. Jeg vil opfordre til, at man udskifter det, udenrigsministeren sagde om at styrke administrationen og så i stedet for siger det, hr. Claus Larsen-Jensen sagde, nemlig at styrke den parlamentariske og åbne del af organisationens arbejde.
Så vil jeg bare spørge hr. Claus Larsen-Jensen, om det ikke er korrekt, at alle udkast, der hidtil har været omkring investeringsaftaler, først og fremmest har bygget på alle de mange rettigheder, multinationale selskaber skal udstyres med, så man ikke kan vedtage en lovgivning, der regulerer forholdene i de enkelte lande.
Det glæder mig, at hr. Claus Larsen-Jensen understreger det parlamentariske problem, der er i WTO, det demokratiske
underskud kan man kalde det.
Sådan husker jeg det, men det er, ligesom om det arbejde er gået i stå.
Og det parlamentarikermøde, vi havde i Cancún, hvor jeg i øvrigt havde den ære at holde en lille tale - som fik stor applaus fra ulandenes side, vil jeg gerne viderebringe -
var jo en forsamling, der var organiseret uden for WTO, som altså parlamentarikere havde lavet bl.a. i samarbejde med Europa-Parlamentet, der for en gang skyld gjorde noget nyttigt.
Claus Larsen-Jensen (S), 2003-11-06:
Ja, nu er vi kommet til den operative del, og jeg har noteret mig hele dagen i dag, at det stort set har været meget vanskeligt for Enhedslisten at kunne finde en undskyldning og måtte have en computerrettelse for ikke stort set at tilslutte sig det, vi andre mener.
Det synes jeg sådan set er dejligt.
Det synes jeg da ville være en god idé; det kunne vi nok samle alle partier om. Vi kunne vel også tage fat på en investeringsaftale; vi kunne også bede regeringen - og så kan jeg stille det som et spørgsmål til udenrigsministeren - om ikke også regeringen kunne tage initiativ til at kigge på, hvordan og hvorledes en sådan afbalanceret aftale kunne udvikles.
Så kunne vi jo tage en drøftelse senere om det i Folketinget. Så skal jeg bare sige om det parlamentariske samarbejde:
Lige så vel som vi har sloges for, at vi i EU-regi skal have styrket det parlamentariske arbejde, jeg tænker her særskilt på nationalparlamenters opgaver, så ligger vi jo og bøvler rundt i de globale organisationer.
Nogle gange deltager vi sådan lidt i afdelingen af det, jeg kalder den politiske turisme, ved at deltage i den slags møder, fordi det ikke er en formel forsamling.
Vi har IPU, Den Interparlamentariske Union, der fungerer, som meget gerne ville ind og overtage rollen i det her og ikke rigtig har haft succes med det.
De møder, der har været i Seattle, og som også var i Cancún, har vel ikke rigtig levet op til det her.
Derfor synes jeg da, at lige så succesfuldt, som vi har forsøgt på det europæiske område at se, om vi kan styrke den parlamentariske indsats, kan vi vel gøre en indsats for også at forsøge at gøre det i forhold til WTO.
Men så vil jeg bare sige: Så er vi nødsaget til at tænke det sammen med alle de andre internationale organisationer, vi deltager i.
Jeg hører til dem, der er noget betænkelig ved hele den vækst, vi har i internationalt samarbejde, hvad vi skal deltage i på kryds og tværs, og at vi ikke får skabt et sammenhængende system også med den parlamentariske indflydelse på alle de internationale og europæiske organisationer, vi deltager i.
Jørn Jespersen (SF), 2003-11-06:
Jeg har to spørgsmål til Socialdemokratiet.
Det første går på den formulering, der handler om, at man ikke må lade Singaporeemnerne blokere for en aftale.
Hvordan opfatter Socialdemokratiet den mere præcist?
Den kan jo godt betyde, at man i sidste øjeblik giver lov til at kaste nogle af emnerne, hvis det er nødvendigt, som en slags indrømmelse.
Den kan også betyde, at man allerede nu meddeler, at de er ude, som Enhedslisten gerne vil have.
Endelig kan den betyde, at vi kommer med et udspil, hvor vi siger: Vi forlader single undertaking på det her område.
Vi er parat til at lave en aftale, hvori Singaporeemnerne ikke indgår, men vi forhandler så videre med dem. Vi vil gerne fortsat snakke om dem.
Og jeg forstår, at Socialdemokratiet ligesom SF synes, at der kunne være mange gode muligheder i at få aftaler på nogle af Singaporeemnerne.
Derfor håber jeg selvfølgelig, at man er enig med SF i, at det er den sidste mulighed, der skal vælges, og vil tilkendegive det, sådan at vi får en præciserende fortolkning af, hvad den vedtagelse eventuelt måtte betyde.
Claus Larsen-Jensen (S), 2003-11-06:
Men i den sidste runde, for sådan er forhandlingsforløbet også, så har man været igennem.
Det kunne jo godt være, at nogle af udviklingslandene sagde: Hov, vi har sådan set misforstået noget på det pågældende område, og med den og den præcisering eller ændring vil vi gerne være med på det og det område.
Den mulighed synes jeg at vi skal have, det har jeg også forstået at hr. Jørn Jespersen og SF er tilhænger af.
Men kommer vi frem til, at et, to, tre, fire eller alle emnerne omkring Singapore ikke kan hentes i land, så står der klart og tydeligt, at så må det ikke i den sidste ende blokere for, at vi kan hente ind på de tunge områder omkring landbrugspolitik, altså der hvor der virkelig er substantielle økonomiske interesser gemt for udviklingslandene.
Det synes jeg ikke kan siges tydeligere.
Jeg mener sådan set også, at vi bredt - i det jeg hørte hr. Jørn Jespersen sige - er fuldstændig på samme linje.
Henrik Vestergaard (V), 2003-11-06:
Jeg skal da lige takke for, at Socialdemokratiet er gået konstruktivt ind det forslag til vedtagelse, vi har fremsat sammen.
Men jeg synes, jeg hører på de svar, hr. Claus Larsen-Jensen bliver nødt til at give hr. Keld Albrechtsen og hr. Jørn Jespersen, at det er meget, meget svært at se, hvor der er en reel uenighed.
Jeg vil godt spørge hr. Claus
Larsen-Jensen, om han ikke stadig væk undrer sig over, hvorfor Enhedslisten og SF ikke har været heroppe og erklære, at de selvfølgelig kan stemme for det forslag til vedtagelse, der ligger her, fordi det jo selvfølgelig er en styrke jo mere sammen, vi kan stå.
Nuvel, 90 pct. af Folketinget er der, men det kunne da være rart at få de to socialistiske partier med også.
Kan hr. Claus Larsen-Jensen se den helt store forskel?
Jørn Jespersen (SF), 2003-11-06:
Er hr. Henrik Vestergaard interesseret i uddybende at få at vide, hvad SF står for, så synes jeg, det var mere naturligt at spørge SF end Socialdemokratiet, men det må de jo selv finde ud af de to herrer.
Det, jeg er interesseret i, er at få afklaret, om der kommer en aktiv udmelding fra Danmark, fra EU, hvis denne her strategi, der lægges op til, lykkes.
Kommer der så en udmelding om, at Danmark og EU er parate til at indgå en aftale uden Singaporeemnerne?
Når jeg synes, at det er meget vigtigt, er det jo, fordi vi skal huske, at vi har haft et sammenbrud med meget stor skuffelse og bitterhed til følge.
Ellers frygter jeg, at de står i stampe i meget lang tid.
Jeg tror, at et udspil, hvor vi fra EU's side siger, at vi er parate til at lave en aftale uden Singaporeemnerne, men at vi i øvrigt ønsker at diskutere dem videre, kunne være det signal, der fik mange ulande til at sige: O.k., nu er der så lært af erfaringerne; nu er der kommet en positiv imødekommelse fra EU's side.
Derfor kunne jeg stadig væk godt tænke mig en tydeligere bekræftelse på, at det er det, der vil blive sagt udadtil og
ikke bare en fleksibilitet i forhandlingerne
Claus Larsen-Jensen (S), 2003-11-06:
Jeg kan lytte mig til, at forskellen ligger imellem, at man kaster disse emner fuldstændig væk fra starten, siger, at vi dropper det, men at vi gerne vil diskutere det, og at vi siger, at vi gerne vil diskutere det, men vi er villige til, at det ikke blokerer, når vi når frem til målstregen.
Når jeg brugte udtrykket i den sidste ende, hænger det jo sammen med, at den forhandlingsform, man har, jo gør, at intet er aftalt før til sidst.
Derfor er det afgørende jo, at når man kommer frem til målstregen, så er signalet fra os i Folketinget til den danske regering og fra den danske regering videre i EU-systemet, som jeg opfatter det her, at det er vores forudsætning, at Singaporeemnerne ikke må blokere.
Jeg kan ikke sige det tydeligere.