Tom Behnke (FRI), 2000-12-06:
Jeg tror ikke, fru Anne Baastrup og jeg på nogen måde er uenige, når vi taler om den sociale side af det her spørgsmål.
Fru Elisabeth Arnold siger, at vi jo ikke kan afskaffe recidiv ved at lade dem sidde tiden ud.
Nej, ikke nødvendigvis, men måske.
I forhold til den, som målrettet har tænkt sig at gå ud og begå fornyet kriminalitet, hvad enten det er under udgang, orlov, prøveløsladelse, eller når straffen er udstået, er det rigtigt, men der hjælper prøveløsladelsesinstrumentet jo heller ikke til at undgå recidiv.
Det, der gør sig gældende for den person, som jeg nævner, er, at da vedkommende for fjerde gang bliver prøveløsladt, har vedkommende en reststraf på 5 år.
Når vedkommende har en sådan baggrund, som altså er omtalt her, ni fængselsstraffe bag sig, heraf de syv for væbnet røveri, er jeg som borger i det her samfund mere tryg, hvis vedkommende sidder de 5 år inde i fængslet,
end hvis
Hvis vedkommende alligevel har tænkt sig at gå ud og begå fornyet bankrøveri, så lad os dog i det mindste udsætte tidspunktet 5 år, så har vi dog tjent den tid.
Hvis vedkommende havde fået fuld straf for disse bankrøverier hver gang, ville vedkommende aldrig nogen sinde være kommet ud igen.
Det er jo kun på grund af mængderabatter og alle mulige andre forhold, der gør sig gældende, at vedkommende får lov til at komme ud igen og igen.
Når man i prøveløsladelsestiden eller under udgang kan få lov til at begå bankrøverier, er det klart, at så kan man nå at begå
mange kriminelle handlinger, selv om det ikke strækker sig over et ret langt tidsperspektiv. Jeg er så i øvrigt enig i, at det er andre ting, der skal til, men de andre ting skal ikke foregå i frihed med risiko for andre borgere.
De andre ting, de instrumenter, der skal til for at gøre vedkommende i stand til at leve en kriminalitetsfri tilværelse, er instrumenter og ting, der skal gøres, mens vedkommende sidder inde i fængslet, og ikke, når vedkommende er kommet ud.
Nu skal jeg gentage, hvad jeg sagde før: Frihed 2000 har overhovedet ingen intentioner om at blande sig i, hvorvidt en arbejdsgiver ansætter en person, der har en plettet straffeattest, eller ej.
Det har vi ingen intentioner om at gøre.
Det er ikke vores opgave.
Det er ikke noget, vi skal blande os i, og det er ikke noget, vi vil blande os i.
Det må være helt op til arbejdsgiverne. Det, jeg til gengæld synes ville være interessant, var, at man nu brugte tiden, mens man afsonede, på at finde sig et job til den dag, hvor man blev løsladt, i stedet for at man sad i nogle fuldstændig meningsløse beskæftigelsesprojekter, hvor man i øvrigt ikke kan få lov til at lave noget, fordi fængslerne ikke er i stand til at skaffe de opgaver, der skal til.
I stedet for, at de indsatte bare sad dag efter dag uden at røre en finger, skulle man sige til dem: En væsentlig opgave, kære ven, er, at du skaffer en bolig til den dag, hvor du bliver løsladt, at du skaffer et job til den dag, hvor du bliver løsladt. Brug tiden fornuftigt.
Så kunne man gerne give vejledning, rådgivning, støtte
og sådan noget.
Helt fint.
Men indsatte skal dog bruge tiden fornuftigt, mens de sidder derinde, så de ikke, når de kommer ud, står og siger: Nu er det hele jo væk.
Nu må samfundet tage over igen.
Vi skal jo have ansvaret tilbage til den indsatte og ikke tage det fra den indsatte.