runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henrik Vestergaard (V), 2004-02-20:
Arbejdet med EU-forfatningstraktaten har vist sig vanskeligt, men dog inden for rækkevidde
, da kun en lille emnekreds skiller parterne.
Denne emnekreds har intet med Euratom-traktaten at gøre, for konventet, som har forberedt udkastet til en ny europæiske forfatningstraktat, har taget stilling til, at her kan man via en protokol blot videreføre den gældende traktat.
Østrig spøger så åbenbart med en mulig ensidig erklæring om, at Euratom-traktaten selvstændigt bør revideres, og den vil SF så gerne have den danske regering til at være bannerfører for.
I Venstre synes vi, det er spild af krudt, og vi erkender, at i tætte forhandlinger, som jo også skal indebære en videreførelse af Danmarks forbehold over for EU, er der ikke brug for markeringer uden substans.
Det vil være misbrug af Danmarks, jeg tror, ministeren kaldte det forhandlingskapital, hvis vi pludselig skulle sætte os i spidsen for at få ændret en traktat, som vi ikke har udformet, som jo ikke berører vores nej til atomkraft i Danmark, og som næppe vil blive ændret, da andre europæiske lande må tænkes at være imod.
Det vil Venstre ikke pålægge regeringen, så den del af SF's beslutningsforslag er vi noget lunkne over for.
Så sagde jeg, at vi bekymrer os om EU's fremtidige budget.
Her skal naturligvis prioriteres benhårdt, gerne fremadrettet med større vægt på forskning, som statsministeren foreslog det i Haag den 20. januar; mindre på andre områder, det kunne jo være landbrugsstøtten, og bestemt jo ikke med en voldsom vækst i udgiftsniveauet.
Derfor skal jeg sådan set takke for, at SF jo egentlig bakker op om regeringens hidtidige linje, der jo heller ikke opererer med en udvidelse af denne her lånegarantiramme inden for Euratom-traktaten.
Så det er jo ikke et voldsomt problem i økonomisk forstand.
Det er indholdet, der er interessant:
Hvad bliver de garantier, hvad bliver de lån anvendt til?
Ligesom det jo heller ikke har vrimlet med nye vesteuropæiske ansøgninger efter Tjernobyl.
Altså sympati for forslagets første del; der er en unødvendig markering i forslagets anden del, så samlet set en afvisning af B 101 her og nu, da forslaget ikke tjener noget formål for Danmark eller EU i øjeblikket.
Per Stig Møller (KF), 2004-02-20:
Hr. Søren Søndergaard forstår jo så mange ting, der ikke er blevet sagt.
Jeg vil sige, at jeg faktisk ikke føler, at det er nogen stor og glorværdig kunst at foretage forhandlinger, som ikke har nogen udsigt til at komme hjem.
Det kan have en signalværdi, som SF interesserer sig for, og det forstår jeg godt, for man kan med signalet måske tiltrække nogle.
Det er ideen med signalet - det var også Østrigs idé med signalet - at hvis man sender signalet op, kan man måske tiltrække nogle, og så kan man se, hvor mange man er.
Derfor siger jeg også: Lad os nu se, hvordan den politiske proces kommer til at gå.
Søren Søndergaard (EL), 2004-02-20:
Det synes jeg bare lige skal siges; den mulighed eksisterer jo også.
Men derudover vil jeg godt spørge, om jeg forstod ministeren korrekt, at når man ikke vil rejse det her spørgsmål om Euratom-traktaten på nuværende tidspunkt mere offensivt, så er det, fordi det kan gå ud over gennemførelse
af forfatningstraktaten
Er det korrekt forstået?
Per Stig Møller (KF), 2004-02-20:
Jeg synes, fru Margrete Auken ser rigtig veloplagt ud i dag, og det glæder mig meget. Jeg har sagt, at hvad det økonomiske angår, er vi enige i, at der ikke skal udbygges med atomkraft i Europa.
Vi er jo faktisk i den situation, at i forbindelse med SF's forslag har vi sympati for den ene halvdel, men ser den anden halvdel som et slag i luften.
Derfor siger jeg: Lad os nu se på den politiske proces; det kan jo være, at vi kan ende med at blive enige i sidste ende i processen.
Vi skal ikke være færdige i dag, vi har åbningsdebatten i dag om det.
Med hensyn til den økonomiske side, der drejer sig om sikkerhed, vil jeg altså gerne være med til at bruge penge, hvis det drejer sig om at skabe sikkerhed omkring atomkraftværker, hvor der kan være usikkerhed.
Udbygning og udvidelse af atomkraft i Europa er vi jo som bekendt imod.
Den anden side af det er så: Skal vi så tage fat i selve diskussionen om Euratom-traktaten?
Jeg mener, at det for øjeblikket er et slag i luften, og kan derfor ikke anbefale anden del af forslaget, men lad os se på det hen ad vejen.
Vi er jo ikke færdige i dag.
Margrete Auken (SF), 2004-02-20:
Nu giver nøjsomhed kun mening i pengenes verden, alle andre steder er det temmelig tåbeligt at være nøjsom.
Selv om ingen af os forventer, at vi under de her traktatforhandlinger skal sætte Euratom-traktaten på - det er vi jo alle enige om vil være letsindigt, og det er ikke det, vi mener - er det jo ikke det samme som, at så går vi rundt og leger stilleleg over for ganske stærke kræfter, der er meget interesserede i f.eks. med udvidelsen af lånerammen at få gang i det, for udvidelsen af lånerammen er tæt knyttet til udbygningen af atomkraft, sådan som Euratom-traktaten er skruet sammen.
Derfor kan man ikke bare sige, at vi vil have sikkerhed, uden at det er koblet på det.
Der må være klare og tydelige tilkendegivelser fra Danmark om, at den danske politik ikke bare er et privat dansk anliggende, men bestemt noget, vi anser for at være hele Europas anliggende, og nu skal ministeren ikke se så udmattet ud - for jeg kan stå hernedefra og anmelde hans udseende - men ligne en, der hører pænt efter og tænker sig om, det klæder også ham bedre.
Så vil jeg godt sige, at det ville være gavnligt for ministeren, hvis han nu siger: Selvfølgelig er Danmark til at høre, vi overlader det ikke kun til Østrig og Irland at opløfte røsten om så vigtigt et anliggende.
Per Stig Møller (KF), 2004-02-20:
Jeg har jo sagt, at i første del af det, det økonomiske, kan der være brug for penge til sikkerhed, men ikke til skabelse af nye atomkraftværker.
Jeg går ud fra, at SF også er enig i, at sikkerhed af de atomkraftværker, som måtte være usikre, er vigtig.
Til det andet punkt, om at genforhandle Euratom-traktaten, siger jeg, lad os nu se, hvordan processen forløber, men lad os ikke forvirre begreberne omkring forfatningstraktaten.
Der er ikke nogen gang på jorden for SF's forslag.
Det er en markering, det kan være en interessant markering, det kan være en sjov markering, og Danmark kan være stolt af sin markering, men det har ingen gang på jorden på indeværende tidspunkt, hvad Østrig jo også observerede og derfor ikke fremsatte forslaget.
Så jeg ved ikke rigtig, hvorfor Danmark skulle komme med en markering, som ikke har nogen gang på jorden på indeværende tidspunkt, og det er ikke for at føre stille diplomati, for vi har jo faktisk ret kraftige meninger også om en række andre ting, der skal ske i forfatningstraktaten.
Som fru Margrete Auken ved, fik Danmark jo faktisk opnået en hel del i forhandlingerne omkring forfatningstraktaten, som vi er godt tilfredse med.
Så der har ikke været tale om, at vi har været så stille, at vi ikke kunne høres.
Vi er faktisk blevet hørt, og i det Napoliforlig, som lå som det sidste, det, som det irske formandskab arbejder videre på grundlag af, har vi fået opnået de ting, vi ville, og det ønsker vi faktisk at fastholde.
Euratom-traktaten kommer ikke til forhandling i det her halvår, og så har jeg sagt: Lad os dog stille og roligt se på i udvalget, hvordan den politiske proces udvikler sig.
Margrete Auken (SF), 2004-02-20:
Skal vi forstå udenrigsministeren sådan, at nu er der virkelig gået stilleleg i gang.
Danmarks eneste opgave her i forbindelse med traktatforhandlingerne er at sørge for, at denne her uendelig fortvivlende flygtningepolitik kan være uberørt, og derudover er der helt stille fra dansk side.
Er det sådan, at man slet ikke må rejse de andre emner, der er vigtige? Vi har brug for her under traktatforhandlingerne også at markere, at den direkte videreførelse af den, som fru Anne Grete Holmsgaard beskrev, forældede og udemokratiske Euratom-traktat sandelig da ikke er noget, som Danmark bare slet og ret vil acceptere, selv om vi anerkender, at den er overført uforandret. Det vil være utrolig gavnligt i den valgkamp, der kommer nu, at der bliver sagt, at denne her sag er vi opmærksomme på.
Jeg ser da gerne, at SF har den bane for sig selv, men jeg vil spørge, om det egentlig ikke ville være lidt for gavmildt af regeringen at overlade det helt til SF at køre atomkraftkampagnen.
Per Stig Møller (KF), 2004-02-20:
Det kan da godt være en interessant markering, men en markering på indeværende tidspunkt af den art vil jo være direkte destruktiv, for så vil man jo sige fra de lande, som bestemt ikke vil have ændret Euratom-traktaten, og der er jo faktisk en hel del lande, som ikke vil have den ændret, at nu mærker de hensigten, og så vil de blive temmelig forstemte.
Lad os nu koncentrere os om forfatningstraktaten og ikke forvirre begreberne i denne her periode.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-02-20:
Det kunne f.eks. være, at så snart vi
har forhandlingerne om forfatningstraktaten på plads, vil Danmark sammen med Østrig og Irland og de øvrige ikke-a-kraft-nationer i EU naturligvis arbejde intensivt for, at vi får indkaldt en regeringskonference på det her område for at få lavet den totalt forældede og meget udemokratiske Euratom-traktat om.
Jeg vil spørge: Er udenrigsministeren ikke enig i, at stille diplomati, som er det ministeren dækker op med, kan være så stille, at det bliver usynligt?
Når jeg spørger, er det, fordi vi klart har adskilt regeringskonferencen om en ny forfatningstraktat og spørgsmålet om Euratom-traktaten.
Men i alt, hvad ministeren selv har sagt, er han jo sådan set enig i, at det er vigtigt med signaler om, at Europa skal ud af atomalderen.
Så er ministeren ikke enig i, at det ville være et godt signal, som ikke ville virke forstyrrende på traktatforhandlingerne, hvis Danmark stille og roligt tilkendegav over for Østrig og over for Irland, som bakkede Østrig op, at Danmark selvfølgelig også ønsker, at vi får en separat regeringskonference om en ændring af Euratom-traktaten?
Peter Skaarup (DF), 2004-02-20:
Jeg troede, Venstre havde et partislogan, der hedder »Venstre ved man, hvor man har«, men realiteten er, at man ved ikke, hvor Venstre står her.
Sidste år afviste Venstre forslaget om at give Taiwan observatørstatus i WHO med nogle begrundelser, og nu afviser man det med den begrundelse, at tidspunktet ikke er det rette.
Hvad vil begrundelserne være fremover?
Vi må da kunne få ren besked fra et parti, der netop giver udseende af at ville give ren besked på alle spørgsmål.
Hr. Troels Lund Poulsen må kunne svare på: Hvornår er tidspunktet det rette?
Sagen her handler overhovedet ikke om valget på Taiwan.
Det er en sag, som USA har rejst mange gange, og mange andre er enige om, at det er forholdsvis uproblematisk at give Taiwan den meget beskedne indrømmelse at være observatør ved Verdenssundhedskongressen.
Det skulle nok være muligt, og hvornår er tidspunktet det rette efter Venstres mening?
Jacob Buksti (S), 2004-02-20:
Vi ville snildt kunne gå ind i en forhandling, også en klargøring, udvidelse for den sags skyld, i forbindelse med forslagets punkt 1.
Det har jeg sådan set også forstået at andre her i salen vil kunne.
Det, som gør, at vi ikke kan støtte forslaget, sådan som det ligger, er sådan set forslagets punkt 2, hvor det er sådan, at man er inde i en proces, og sådan som jeg hører udenrigsministeren - og vi har jo givet tilslutning til den strategi, man følger fra regeringens side - så hører jeg det sådan, at man følger det dér, og at der ikke er afskåret noget som helst, og det gør, at vi stadig væk kan operere i den situation, der foreligger. Så det er sådan set det.
Søren Søndergaard (EL), 2004-02-20:
Jeg kunne godt tænke mig at spørge hr. Troels Lund Poulsen, hvad der er grunden til, at Venstre på dette område vil give EU en de facto-vetoret over den danske holdning.
Jeg forstod på hr. Troels Lund Poulsen, at her kan Danmark ikke gøre noget selvstændigt, her skal vi vente på EU, og hvad er baggrunden for denne de facto-vetoret fra EU's side på dette område?
Peder Sass (S), 2004-02-20:
Det kom jo tydeligt frem i ordførerens indlæg, at ordføreren helst havde set, at Team Danmark var blevet underlagt Danmarks Idræts-Forbund.
Det var jo, fordi de daværende specialforbund ikke var i stand til at løse opgaverne omkring arbejdet med eliteidrætten.
Der var et klart ønske om, at det skulle drives af en professionel organisation, og det var der enighed om. Finder ordføreren virkelig, at tiden i dag stadig væk er til at vende tilbage til det gamle, som man i realiteten tog afstand fra, dengang man etablerede Team Danmark?
Det virker underligt.
Leif Mikkelsen (V), 2004-02-20:
Nu sætter hr. Ole Sohn jo præcis det scenarie op, der er værd at diskutere: Hvis nu de ikke er enige.
Så vil vi præcis komme i den situation på et eller andet tidspunkt, at en kulturminister eventuelt underkender den indstilling, der kommer fra et demokratisk foreningsarbejde, og det ønsker Venstre bestemt ikke at medvirke til.
Jeg kan måske forestille mig, at hr. Ole Sohn godt kan få tanken tænkt til ende - det kan vi ikke i Venstre - at man, uanset hvilken farve en kulturminister har, så skulle forestille sig, at vedkommende skulle være overdommer over et demokratisk foreningsarbejdes bud på, hvem de gerne vil have til at repræsentere sig i en statslig institution.
Der slutter min fantasi, og jeg ved ikke, hvordan vi overhovedet skulle forklare nogen, at vi ikke har tillid nok til det demokratiske foreningsarbejde, og at vi sætter os op over deres demokratiske systemer.
Jeg forstår simpelt hen ikke, hvis der er et politisk parti her i Folketinget, der har den politik overhovedet.
Vi har den ikke i Venstre.
Så vi er slet ikke i tvivl om, at hvis den situation, som hr. Ole Sohn selv fremmaner, overhovedet kunne ske, så er det godt, at vi har lavet præcis de her formuleringer, som forhindrer, at det sker.
Ole Sohn (SF), 2004-02-20:
Man kan jo godt komme i den situation, at Danmarks Idræts-Forbund og en kulturminister ikke er enige, og når Danmarks Idræts-Forbund har suveræn ret til at udpege sine, så indskrænker man ministerens muligheder.
Det kan løses på to måder: Det kan løses ved at have en større bestyrelse.
Jeg ved ikke, hvorfor det lige nøjagtig skal være otte, hvorfor det tal er blevet helligt; det er det tilsyneladende blevet.
Når man har lavet et helligt tal på otte, så bliver det jo endnu mere farligt, hvis de fire kan udpeges uafhængigt af helheden.
Selv om der står, at man skal tale sammen, så har man faktisk netop meget bevidst ændret indstilling til udpegningen, og man afskriver sig reelt udpegningsretten af halvdelen.
Leif Mikkelsen (V), 2004-02-20:
Det foregår jo ikke i to lukkede rum; det er jo et fælles ansvar, en fælles opgave, og jeg har helt tillid til, at det finder sted, at man rent faktisk kigger hinanden lidt i kortene: Hvem dækker hvad af?
Også al den stund at det jo ligger i kulturministerens forpligtelser, at vedkommende skal vælge formanden blandt sine.
Så det vil være helt naturligt.
Ole Sohn (SF), 2004-02-20:
Det var lige en bemærkning til hr. Leif Mikkelsen, som gjorde meget ud af at forklare, hvorfor det nu var bedre, at Danmarks Idræts-Forbund udpegede og ikke indstillede, sådan som det lå i lovudkastet.
Hr. Leif Mikkelsen mener, at DIF er i stand til at vælge de rigtige.
Det tror jeg sådan set også de er.
Men er det ikke lidt et problem, når man samtidig indskrænker bestyrelsen til otte?
Hvis man nu forestiller sig, at de ikke valgte på en sådan måde, at det gav ministeren mulighed for ved sine valg at sikre den rigtige bredde, så kommer der jo en konflikt.
Leif Mikkelsen (V), 2004-02-20:
Man kunne jo godt forestille sig, at der kunne udnævnes nogle, der var på for stor afstand, uanset om det er det ene eller andet forum.
Så det er der ingen garanti for i det billede, som hr. Søren Søndergaard forsøger at pege på her.
Men det er klart, at vi peger på demokratiet som det afgørende, og vi har tillid til, at det lokale demokrati i kommunerne kan beslutte det.
Aktive og udøvere har jo også en paraplyorganisation, et eget demokrati, hvor de selv har valgt deres ledelser, her i Danmarks Idræts-Forbund.
Det er helt naturligt, at de bruger deres egne organisationer og ikke sådan et sammenrend eller en tilfældig konstruktion, men at de derimod siger: Vi har en paraplyorganisation, det er Danmarks Idræts-Forbund, vi bruger indflydelsen dér.
Og er man ikke tilfreds med bestyrelsens beslutninger i Danmarks Idræts-Forbund, så har man mulighed for at smide dem ud.
Så enkelt er det, og det er et godt demokrati.
Søren Søndergaard (EL), 2004-02-20:
Nu forstår jeg, at når det gælder kommunernes mulighed for at flytte penge over fra breddeidrætten til eliteidrætten, så går man meget ind for det nærdemokratiske element, men ligger der ikke også et nærdemokratisk element i, at det måske var eliteidrætsudøverne selv og trænerne selv, som valgte nogle folk til at sidde i denne her bestyrelse, at man altså sikrede, at der var nogle folk, som de andre inden for feltet følte havde fingeren på pulsen og ikke bare nogle, som måske har haft et navn engang, og som derfor bliver udpeget af den ene eller anden grund?
at man rent faktisk lod aktive trænere og aktive idrætsudøvere få en mere direkte indflydelse på bestyrelsens sammensætning?
Leif Mikkelsen (V), 2004-02-20:
Nu kan man jo tiltænke alle alle mulige mærkelige motiver, og hvornår man kommer for langt væk fra hvad, tror jeg ikke der er noget sådan færdigsyet facit til.
Det, jeg konstaterer her, er, at muligheden for både nuværende og tidligere er til stede i bemærkningerne, og det er helt op til foreningen og til kulturministeren at tage de hensyn eller være opmærksom på de bekymringer, som hr. Søren Søndergaard giver udtryk for her.
Det er meget præcist beskrevet, at muligheden er der over hele spektret, og dermed er det jo naturligt nok her fra lovgivers side at fastslå, at muligheden er der, og dermed at både DIF og klubidrætten sikkert lever op til det.
Søren Søndergaard (EL), 2004-02-20:
Jeg vil bare høre, om Venstres ordfører er enig med Enhedslisten i, at der er meget stor forskel på, om vi snakker tidligere eliteidrætsudøvere eller nuværende eliteidrætsudøvere, og om vi snakker tidligere trænere eller nuværende trænere, at der er meget stor forskel på de to ting, og at jo mere tidligere det bliver, jo mere fortid der bliver over det, jo længere tid siden det er, folk har været aktive enten som trænere eller eliteidrætsudøvere, jo mindre vil de kunne bidrage reelt med i den bestyrelse, og jo mere vil man risikere, at det bliver vennetjenester, hvor man belønner nogen for eventuelt at have haft de rigtige politiske synspunkter.
Leif Mikkelsen (V), 2004-02-20:
Vi har her med en lovgivning at gøre, som har eksisteret i 20 år.
Den lov, vi har nu, blev vedtaget i 1984, og vi må sige, at det jo altså har været en holdbar lovgivning; den har virket efter hensigten og har skabt gode resultater.
Men der er sket en væsentlig udvikling i perioden, og derfor er det naturligt, at der er blevet set på det.
Der har været et grundigt udvalgsarbejde, som så nu munder ud i et lovforslag, og vi kan konstatere, at der under det udvalgsarbejde fra flere sider har været et utroligt engagement omkring området.
Nu er der jo god tradition for, at vi her i Tinget finder løsninger, der på idrætsområdet er bredt politisk funderede, og derfor har vi naturligvis også accepteret, at det nu trækker op til en løsning, hvor Team Danmark bevares, men at vi når den anden del af målsætningen, nemlig at sikre et tæt samarbejde med Danmarks Idræts-Forbund.
Det vil sige, at man nu giver et fælles ansvar for området, også til det demokratiske foreningsarbejde, der er fundamentet for det hele.
Jeg skal her blot nævne hovedpunkterne: Vi ser et forslag, der sigter mod en mere enkel styring af et nyt Team Danmark, en smallere bestyrelse uden et repræsentantskab, altså en stærkere beslutningskraft.
Med hensyn til udpegningen af denne bestyrelse - der har vi jo konstateret, at der allerede har været lidt debat - hilser vi i Venstre med tilfredshed, at der er et fælles ansvar imellem kulturministeren og Danmarks Idræts-Forbund om at sikre sammensætningen af den bestyrelse på otte personer, der her peges på.
Jeg vil tillade mig at citere fra bemærkningerne:
»Af bestyrelsens 8 medlemmer skal mindst 2 være nuværende eller tidligere eliteidrætsudøvere og/eller nuværende eller tidligere eliteidrætstrænere.« Det vil sige, at der her meget klart signaleres en forpligtelse.
Og så står der videre: »Ministeren og Danmarks Idræts-Forbund skal ved udpegning af bestyrelsesmedlemmerne sikre, at bestyrelsen tilsammen repræsenterer den bredde og de kompetencer, der er beskrevet i disse bemærkninger.«
Det bliver op til det lokale selvstyre at afgøre en prioritering imellem breddeforeningsarbejde og eliteidræt, og vi har fuld tillid til, at man i kommunerne kan håndtere denne øgede kompetence og dermed i højere grad gøre idrætten, både eliteidrætten og det brede foreningsarbejde, til politiske temaer i den kommunale verden.
Så vi signalerer altså i dag, at det her er et godt lovforslag, som Venstre kan støtte, fordi der udvises tillid
til de her områder: det lokale selvstyre og det demokratiske foreningsarbejde.
Jeg skal blot slutte af med at sige, som det nok er sluppet ud, at Venstre støtter lovforslaget.
Jann Sjursen (KD), 2004-02-20:
Kristendemokraterne kan i lighed med behandlingen af tilsvarende forslag fra Dansk Folkeparti støtte det foreliggende beslutningsforslag om, at den danske regering skal arbejde for, at Taiwan bliver observatør i Verdenssundhedsorganisationen. Vi synes, det er et helt oplagt og naturligt skridt at tage også for i højere grad at integrere Taiwan i verdenssamfundet, end det er tilfældet i dag, og også efter at Verdenshandelsorganisationen, WTO, har optaget Taiwan som medlem.
Det er ganske vist af andre grunde, som udenrigsministeren var inde på tidligere, nemlig på grund af, at det er et toldområde.
Vi mener faktisk, at vi skal tage alle de skridt, der er mulige.
Og vi mener, at Danmark uden at komme i strid med etkinapolitikken ganske udmærket kan arbejde for, at Taiwan bliver optaget som observatør i Verdenssundhedsorganisationen.
Andre ordførere har argumenteret for, hvorfor det måtte være sådan, så det skal jeg undlade at gøre her.
Vi synes ret beset, at det taiwanesiske ønske i virkeligheden er meget beskedent og jo også forholder sig til det faktum, at det ville kunne volde store problemer, hvis man gik videre og sagde, at Taiwan f.eks. skulle være egentligt medlem af Verdenssundhedsorganisationen, for så talte man jo netop om at optage Taiwan som stat og ikke, som statutterne for WHO åbner op for, at de af andre grunde får observatørmedlemskab.
Jeg oplever det måske nok mere som en til lejligheden opfundet begivenhed, som man så kan bruge som en grund til at afvise forslaget - eller rettere, begivenheden er jo ikke opfundet, men er et argument for at afvise en positiv tilslutning til beslutningsforslaget.
Derfor vil jeg da som formand for Udenrigsudvalget helt klart arbejde for, at vi får afprøvet argumenterne en gang til, når vi når hen på den anden side af præsidentvalget den 20. marts.
Så er jeg helt enig med tidligere ordførere, der har sagt: Hvad så med at bruge den mellemliggende tid til at få afklaret det argument, som også er blevet brugt af udenrigsministeren og andre ordførere, at det ikke vil betyde noget for Taiwan, om de opnår den her observatørstatus i forhold til at få oplysninger om epidemier osv.?
Det er jo et af de andre argumenter, som man så af formelle grunde har brugt til at afvise forslaget.
Lad os få undersøgt det undervejs i udvalgsarbejdet, det har vi tid til.
Lad os vende tilbage til sagen efter den 20. marts og se, om det ændrer holdningen hos nogle af de ordførere, der har afvist forslaget i dag med henvisning til præsidentvalget.
Lad mig afslutningsvis sige, at efter Kristendemokraternes opfattelse har Taiwan over en årrække udviklet sig overordentlig positivt, og det gælder både demokratisk og selvfølgelig også økonomisk.
Vi mener derfor, at det er vigtigt, at det danske Folketing og den danske regering gør, hvad man kan for at give Taiwan en plads i verdenssamfundet, som det rettelig bør have.
Også af den grund synes vi, det er vigtigt, at vi tager det meget beskedne skridt og arbejder for, at Taiwan bliver optaget som observatør i Verdenssundhedsorganisationen.