runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-14:
Ministeren nævner i sit svar Norge og et betydeligt tilbageskridt for ligestillingen
, men er det ikke et fremskridt for børnene?
Og ministeren sagde jo netop i sit sidste svar, at i spørgsmål om ligestilling og hensyn til børnene er hensynet til børnene det vigtige.
Så er det måske det rigtige, man har gjort i Norge?
Jann Sjursen (KRF), 2001-03-14:
Ministeren sagde før, at det kunne være hip som hap, om det var far eller mor, der passede børnene, når man var kommet ud over ammetiden i hvert fald, og det er jeg sådan set meget enig i.
Jeg vil sige, at det jo er noget, den enkelte familie selv må afgøre, og derfor er mit spørgsmål også til ministeren, om ministeren ikke tror, at selv de overordentlig mange kvinder og så de få mænd, der vælger at tage børnepasningsorlov, har truffet et overordentlig bevidst valg, både i forhold til deres børn, og altså også fordi det i langt de fleste tilfælde på grund af de dårlige orlovsordninger, vi har herhjemme i Danmark økonomisk set, faktisk koster rigtig mange penge for forældre at bruge børnepasningsorlovsordningen.
Så mit spørgsmål er: Tror ministeren ikke, at danske fædre, at danske mødre selv kan træffe et valg om, hvad der er bedst både for deres børn, for dem selv og også for deres karriere?
Lotte Bundsgaard (S), 2001-03-14:
Jeg vil ikke bestemme, hvad man skal gøre i den enkelte familie, men jeg vil godt påpege, når der er nogle problemer, noget, der får stor konsekvens for kvinder.
Og det gør det altså, når det er kvinder, der i så stor udstrækning vælger børnepasningsorloven, så får det altså en konsekvens for pensionen, for tilknytningen til arbejdsmarkedet, for hvordan ens kvalifikationer forringes, hvis man tager orlov alt for længe.
Det mener jeg faktisk jeg skal gøre opmærksom på.
Jeg skal ikke bestemme, som hr. Jann Sjursen siger, om man skal gøre det ene eller det andet. Så vil jeg godt sige lidt om den her undskyldning med, om det er, fordi lønkompensationen er dårlig, at mændene ikke tager orloven.
Når vi ser på, hvordan mænds brug af orlovsordningerne har udviklet sig, har den ligget stabilt.
Mellem 7 og 9 pct. af dem, der har benyttet sig af børnepasningsorloven har været mænd, uanset om orlovsydelsen var på 80 pct., 70 pct. eller 60 pct.
Det, som jeg gerne vil understrege i den her diskussion, er, at jeg faktisk mener, at vi skal have nogle flere mænd på banen - og også nogle flere mænd til at tage børnepasningsorlov.
Det tror jeg vi får ved en diskussion.
Det tror jeg vi får med en holdningsændring også på arbejdspladserne.
Jeg tror nemlig, at det nogle gange godt kan være sværere for manden at sige, at han vil have børnepasningsorlov, end det kan være for kvinden. Jeg tror, det her handler om nogle forventninger til henholdsvis kvinden og til manden.
Og de forventninger og de forskellige muligheder vil jeg gerne være med til at nedbryde.
Det mener jeg, at man gør bl.a. ved at starte en debat om, hvad det betyder for kvindens muligheder på arbejdsmarkedet.
Vi har jo her i den forløbne uge haft en meget stor debat om børnepasningsorloven, en debat, som jeg måske tror kan være med til at rykke bare en lille smule, når mor og far sidder i hjemmet og skal beslutte sig til, hvem det er, der skal tage orloven.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-14:
»Vil ministeren erkende, at en seriøs lønanalyse fra Dansk Arbejdsgiverforening tilbageviser påstanden om, at der skulle være en reel lønforskel på 12 pct. mellem mænd og kvinder?«
Skriftlig begrundelse
En ny analyse af lønforskellene mellem mænd og kvinder, som er beskrevet i Dansk Arbejdsgiverforenings blad »Arbejdsmarkedspolitisk Agenda« den 1. marts 2001, gennemhuller påstanden om, at der er nogen reel forskel mellem kvinders og mænds løn i Danmark, når der tages højde for alle relevante faktorer.
Nu bliver en ting jo ikke mere rigtig af at blive gentaget i det uendelige.
Ministeren bliver ved med at gentage, at der er en reel lønforskel på 12 pct. mellem mænd og kvinder i Danmark.
Det siger Socialforskningsinstituttets undersøgelse intet om.
Den kvindelige forsker bag undersøgelsen har direkte sagt offentligt, at man ikke kan konkludere sådan, som regeringen og ministeren har gjort. Det er rigtigt, som ministeren siger i sit svar til mig nu, at der er en uforklaret forskel på 12 pct., når man kører noget af vejen.
Men det betyder jo ikke, at der er en reel forskel.
Resten kan jo godt forklares, bl.a. hvis man kører videre og bruger Dansk Arbejdsgiverforenings meget
detaljerede
lønundersøgelse, som bl.a. viser
- og vil ministeren medgive mig det, for jeg er sikker på, at hun kender tallene? - at dér, hvor man bare regner med en gennemsnitsløn i Socialforskningsinstituttets undersøgelse, som regeringen bruger, viser den detaljerede undersøgelse fra Danmarks Statistik, at det f.eks. dækker over, at piloter, hvoraf kun 2 pct. er kvinder, har en timeløn på 365 kr., mens laboranter, hvoraf 80 pct. er kvinder og 20 pct. mænd, har en timeløn på 157 kr.
Det er en temmelig stor lønforskel, og det giver selvfølgelig en forskel mellem mænd og kvinder, alene fordi der er mange kvinder og kun få mænd, der er laboranter, og der er mange mænd, men få kvinder, der er piloter.
Men det er jo ikke udtryk for en reel forskel eller løndiskrimination. Ministeren må da medgive mig, at man bygger hele sin argumentation på noget statistikfusk, der er overfladisk og ikke fuldstændig, og som bliver gennemhullet af Dansk Arbejdsgiverforenings statistik, som der er gjort meget grundigt rede for i bladet, der hedder »Arbejdsmarkedspolitisk Agenda«, nr. 4.
Karen Jespersen (S), 2001-03-14:
Det er sidste gang, at jeg gentager det: Den mulighed for skøn, der ligger i loven, er meget begrænset, og den havde jeg ikke mulighed for at bruge i den her konkrete sag.
Jeg har heller ikke sagt, at jeg på nogen måde blander mig i, hvorvidt den pågældende vælger at rejse hjem og bo på Sri Lanka.
Jeg har bare anført, at den mulighed eksisterede.
Man har jo også netop den mulighed i loven i dag, at man skal se på den samlede tilknytning.
Man vil kunne bruge den mulighed, hvis det er sådan, at der er en mulighed for at rejse tilbage.
Så det er i relation
Søren Søndergaard (EL), 2001-03-14:
Helt ekstraordinært vil jeg erklære mig enig med ministeren.
Jeg tror, det er rigtigt, at loven fungerer efter hensigten.
Det tror jeg er fuldstændig korrekt.
Det er jo sådan set også ministerens parti sammen med Venstre og De Konservative, der har gennemført den, og derfor er det selvfølgelig helt naturligt, at den utrolig stramme og fremmedfjendtlige holdning, der ligger bag den lov, selvfølgelig giver sig udslag i administrationen. Derfor vil jeg bare bede ministeren om at bekræfte, at hvis vi skal undgå nye sager fra ministerens hånd fremover, hvor f.eks. en kvinde med et etårigt barn bliver udsendt 1 uge eller 3 dage eller 8 timer inden, hun kan søge om familiesammenføring med et i Danmark boende familiemedlem eller en ægtefælle, så er der sådan set kun to muligheder:
enten at ændre loven eller skifte ministeren ud.
Jann Sjursen (KRF), 2001-03-14:
»Har ministeren overvejet, om der findes bedre midler til at få mænd til at tage orlov end ved at antyde, at kvinder ikke er »rigtig kloge«, hvis ikke de prøver at dele deres orlov med mændene?«
Skriftlig begrundelse
Ministeren udtaler i Aktuelt den 6. marts 2001, at »alle kloge unge kvinder, der får børn, prøver at få mændene med på at dele børnepasningsorloven«.
Dermed sender ministeren et signal til kvinder, der vælger at tage hele eller størstedelen af børnepasningsorloven, om, at de er mindre »kloge« end deres medsøstre.
Dette signal får vel ikke i sig selv flere mænd til at tage orlov, og spørgsmålet er, om der ikke findes andre midler til at få flere mænd til at vælge orloven, f.eks. ved at gøre orlovsordningerne mere økonomisk attraktive for både mænd og kvinder.
Karen Jespersen (S), 2001-03-14:
Jeg beklager over for hr. Peter Skaarup, at jeg ikke fik svaret på det med de 22.000, fordi jeg faktisk synes, det er noget værre vrøvl.
Og jeg har tit længtes efter en anledning
til lige at sige, at det var noget værre vrøvl, fordi man jo dér blander antallet af asylansøgere sammen med dem, der faktisk får opholdstilladelse, og der synes jeg man kan tale om æbler og pærer.
Og der var så omkring 11.000, der fik ophold på grund af reglerne om familiesammenføring.
Man kan jo så diskutere, om det er mange eller få.
Jeg tør i hvert fald ikke svare ja til hr. Søren Søndergaards tilbud om at lempe på loven, sådan at der kommer flere mennesker til Danmark, for jeg synes, at vi skylder dem, der har fået opholdstilladelse, også at sørge for, at de kan blive ordentligt integreret i det danske samfund, og det ved jeg ikke om jeg kunne forsvare, hvis vi åbnede mere op.
Men jeg synes faktisk, at det er misvisende, det tal.
Til hr. Søren Søndergaard vil jeg lige sige, at der er altså to ting, der bliver blandet sammen.
Når jeg snakker om fortolkningen af den eksisterende lov og henviser til, at jeg selvfølgelig rådfører mig med nogle jurister, inden jeg siger, at den eksisterende lov altså ikke kan fortolkes anderledes, så er det sådan, at det gør vi selvfølgelig hver gang.
Vi får jo hundredvis af den slags henvendelser.
mange hundrede af den slags sager
Der er ikke ret mange, der får tilladelsen, men der er mange hundrede, der søger.
Men der laver man da en alvorlig vurdering hver gang om, hvorvidt det er muligt inden for den snævre ramme, og det sker da i samråd med jurister.
Og der har jeg da hele tiden stået ved, at jeg siger: Nej, det er ikke sådan, at jeg er parat til at lave den lov om, for vi er nødt til at prioritere, vi er nødt til også at se på helheden.
Peter Skaarup (DF), 2001-03-14:
Jeg takker for ministerens holdning til det spørgsmål med de
22.601, men kan ministeren ikke bekræfte, at 22.601 person...
Det var nu min vurdering som spørger at det havde.
Peter Duetoft (CD), 2001-03-14:
»Vil ministeren bekræfte, at det under særlige omstændigheder er muligt inden for lovens rammer at give tilladelse til familiesammenføring med en herboende udlænding, selv om den herboende udlænding ikke har haft en permanent opholdstilladelse i 3 år, og endvidere nærmere konkretisere disse særlige omstændigheder?«
Når jeg har stillet spørgsmålet, er det, fordi der har været lidt forvirring om, hvorvidt ministeren havde en mulighed i lovgivningen for at gå ind og se bort fra 3-års-reglen eller ej.
Statsministeren har i et brev til mig anført, at det kan man ikke, og jeg synes også, at indenrigsministeren nogle gange har leget på grænsen af, at det ikke kunne lade sig gøre.
Karen Jespersen (S), 2001-03-14:
Derudover er der nogle ganske særlige bestemmelser, nogle særlige vilkår, der gør, at man kan få ophold, men ikke som familiesammenført, det skal være andre ting, der spiller en rolle.
Den ene bestemmelse, § 9, stk. 2, nr. 1, er jo den, der handler om, at hvis man f.eks. har et handicappet familiemedlem i hjemlandet, som er afhængig af at blive passet af de familiemedlemmer, der nu har fået opholdstilladelse i f.eks. Danmark, kan man få lov til at få det handicappede familiemedlem til Danmark. Men det er altså nogle forhold, der rækker ud over selve slægtskabsforholdet, der skal tages i betragtning, og på den måde er den bestemmelse ekstrem snæver.
Den anden bestemmelse, som jeg tror også hr. Knud Erik Hansen var inde på, er den, der handler om, at der f.eks. er udsendelseshindringer, og at man har en i hjemlandet boende ægtefælle.
Der er også sådanne andre tilfælde, hvor den bliver benyttet, men det er i nogle meget snævre tilfælde, og det er meget præcist afgrænset.
Det, der er det helt afgørende, ikke mindst i forhold til den aktuelle sag, er, at bestemmelserne ikke kan bruges til almindelige familiesammenføringer.
Kunne de det, kunne vi jo lige så godt smide den paragraf, der handlede om de almindelige familiesammenføringer, væk.
Der skal være nogle ganske særlige forhold, der gør sig gældende, for at man kan benytte de bestemmelser.
Peter Duetoft (CD), 2001-03-14:
Hvis jeg skal være helt ærlig, så forstår jeg overhovedet ikke, hvad det er, ministeren siger.
Ministeren hjuler derudad med nogle begrundelser for ikke at bruge det her, som er helt horrible.
Så der er ikke noget med at kravle om bag nogle jurister, der har anlagt en praksis.
For det andet: Tager vi f.eks. den, der hedder § 9, stk. 2, nr. 2, om humanitære betingelser, så henviste man i sin tid, da loven blev lavet, klart i bemærkningerne til § 26 i udlændingeloven og siger, at de krav, der er i § 26, også skal gælde her i § 9. Jeg skal nok lade være med at læse dem alle sammen op, for det har jeg ikke taletid til, men tager jeg bare nr. 4 i § 26, så hedder den udlændinges tilknytning til herboende personer.
Nr. 5 hedder konsekvenser for udlændinges herboende nære familiemedlemmer.
Og fru minister, jeg siger bare: Når ministeren kan udbrede sig om, at en herboende udlænding jo bare kan rejse hjem, hvis han vil leve sammen med sin kone og sit barn,
Jeg synes, at ministeren er for passiv i den forstand, at ministeren holder sig tilbage i stedet for at anlægge den praksis, der er rimelig.
Måske kom ministeren før til at fortale sig, da ministeren sagde, at vi jo heller ikke kunne have så mange her, at vi måske havde fyldt op.
Og så mindes jeg lidt den radikale ordfører, der sagde her for nogle dage siden, at det jo ikke er enhver, der bliver gravid i Danmark, der kan få opholdstilladelse. Hvis det er holdningen i regeringen,
så er det da en speciel politik.
Knud Erik Hansen (SF), 2001-03-14:
Vi kan altid diskutere meget jura frem og tilbage, men vi er jo ikke jurister.
Jeg vil dog alligevel bruge juristerne og sige, at i § 9, stk. 2, nr. 1, hvor ministeren siger, at det kun er slægtninge og lignende, står der, at den også i særlige tilfælde kan anvendes ved opholdstilladelse til en ægtefælle til en herboende.
Det vil sige, at der også er jurister, der vurderer, at den faktisk kan anvendes.
Og så sidder man tilbage med en forståelse af, hvad det er, der sker, når ministeren ikke vil give opholdstilladelse.
Så jeg vil godt høre ministeren, om det er regeringens generelle politik, at lovgivningen skal tolkes så stramt som muligt, fordi vi ikke kan have flere i landet, og at den skal tolkes sådan, uanset det er urimeligt, at mand, kvinde og barn ikke kan få lov til at leve sammen.
Karen Jespersen (S), 2001-03-14:
Jeg koblede helt klart i mit svar spørgsmålet om, hvor mange mennesker fra andre lande, vi kan give opholdstilladelse, til en lovændring, til en udvidelse af loven, hvor jeg siger, at det er min vurdering, at vi ikke har mulighed for at ændre loven, så vi udvider den, som hr. Søren Søndergaard også efterlyste.
Jeg bliver altså en lille smule rystet, når jeg hører folketingsmedlemmer snakke, som om man kan bøje loven efter forgodtbefindende, hvor det lidt er som om, at hvis man vil det gode, så kan man da bare tolke og skønne, som det passer én, og hvis man vil noget, som nogle vil betragte som mindre godt, jamen uha, så må man endelig ikke gøre det. Jeg synes ikke, at man må gøre det i nogle af tilfældene.
Jeg synes faktisk, det er utrolig vigtigt, at man som minister tager sit ministeransvar særdeles alvorligt og administrerer lovene efter de bemærkninger, der står i det lovforberedende arbejde.
Jeg må altså endnu en gang henvise til den meget grundige gennemgang på 19 sider, som Ombudsmanden har lavet af hele den her afgørelse og af de afgørelser, der er truffet efter samtlige de bestemmelser, der bliver omtalt her af spørgerne, og Ombudsmanden har sagt, at der ikke er noget at kritisere ved de afgørelser, der er truffet; der er ikke noget grundlag for at kritisere dem.
Ombudsmanden bekræfter lige præcis det, der også står i det lovforberedende arbejde, der i øvrigt også er en højesteretsdom for, at man kun kan bruge den bestemmelse i § 9, stk. 2, nr. 1, når det går ud over selve slægtskabsforholdet.
Så er der i øvrigt en beskrivelse af, hvad der nærmere er tale om, og det er et meget, meget snævert anvendelsesgrundlag, og noget af det, der bliver nævnt, er lige præcis det med et familiemedlem, der er så handicappet, at vedkommende ikke kan klare sig selv.
Peter Duetoft (CD), 2001-03-14:
For gammelt venskabs skyld for mange år siden i et studienævn i København vil jeg lade være med at sige til ministeren, hvad jeg mener om ministerens sidste svar - i hvert fald med de ord, jeg havde lyst til at bruge - men jeg synes, at det er, og nu siger jeg det mildt, aldeles uforskammet at stille sig op og påstå, at der er folketingsmedlemmer, der vil bøje loven.
Jeg har lige før spurgt ministeren, men det har ministeren jo ikke gidet svare på, om ministeren ikke kunne have brugt § 9, stk. 2, nr. 2, om den humanitære opholdstilladelse, hvor der i lovens forarbejder er henvist til listen i § 26, og hvor § 26-listen nøjagtig omhandler udlændinges tilknytning til herboende personer og/samt konsekvensen for udlændinges herboende nære familiemedlemmer, for hvordan i alverden skulle den ellers bruges?
Vi taler om et menneske, der har permanent opholdstilladelse i Danmark, der altså ikke kan få sin kone til dette land, fordi ministeren ikke vil skønne efter denne paragraf.
Og så begynder ministeren at kaste sig ud i, hvad Ombudsmanden har sagt om en helt anden paragraf.
Det er ikke det, der er interessant.
Det kan vi vende tilbage til i næste spørgsmål.
Der kan vi jo så se, om regeringens familiepolitik hænger sammen.
Men jeg vil godt spørge: Hvorfor kunne man ikke fortolke den ind uden at bøje loven?
Det står jo sort på hvidt, og hvis ikke ministeren har den ved hånden, må hun godt låne en kopi.
Knud Erik Hansen (SF), 2001-03-14:
Hvis man vil forsvare sig, kan man jo nogle gange forsvare sig ved at fordreje det, andre har sagt.
Jeg har ikke sagt, at man skal skønne tilfældigt fra sag til sag.
Det, der ligger i lovgivningen, og det ligger der i enhver lovgivning, er, at der i nogle tilfælde kan være overladt en bemyndigelse til ministeren, fordi der er situationer, man ikke har taget højde for i lovgivningen.
Dér er det så ministerens opgave at kunne lave en anden praksis, hvis der er forhold i virkeligheden, hvor man opdager, at her burde man inden for lovgivningens rammer faktisk lave en anden praksis.
Jeg oplever ikke alene, at lovgivningen er stram, men jeg oplever også, at ministeren faktisk udøver nogle skøn, som gør, at man ikke vil lave en praksis dér, hvor det kunne være nødvendigt at lave en anden praksis.
Jeg vil godt spørge ministeren, om ministeren ikke finder, at der kan være grundlag for generelt at lave en anden praksis, når det gælder børns muligheder for at leve sammen med begge deres forældre i Danmark.
Jeg oplever gentagne gange, at vi afviser den ene forælder, så børn ikke kan få lov til at leve sammen med begge deres forældre i Danmark.
Karen Jespersen (S), 2001-03-14:
Jamen jeg er da glad for, at både hr. Peter Duetoft og hr. Knud Erik Hansen siger, at de også tager afstand fra, at man skal bøje loven.
Jeg beklager, hvis det blev forstået sådan, at det var rettet mod nogle bestemte.
Det var det ikke, men jeg husker bare flere udtalelser i den her sag, der er gået i den retning.
Men det er helt fint, og jeg havde selvfølgelig også regnet med, at sådan var det, når det gælder hr. Peter Duetoft og hr. Knud Erik Hansen.
Jeg bliver lidt i tvivl om, hvad det er, hr. Peter Duetoft siger, og det er ikke sagt spor polemisk.
Jeg har ligesom henholdt mig til de bestemmelser, som den pågældende har søgt opholdstilladelse efter, og de bestemmelser har alle sammen været behandlet af Ombudsmanden. Det er meget svært for mig at gå ind og vurdere, om den pågældende kunne have fået opholdstilladelse efter en bestemmelse, hun ikke har søgt efter, så på den måde må hr. Peter Duetoft undskylde, hvis han synes, at han ikke får præcise svar, men det er klart, at det er de andre bestemmelser, som der er blevet søgt i forhold til, jeg forholder mig til.
Han har fået ophold på grund af tidligere udsendelseshindringer til Sri Lanka.
Dengang han fik afslag på asyl, ville Sri Lanka i en årrække ikke tage borgerne tilbage, men de udsendelseshindringer er der altså ikke længere, og derfor har han mulighed for også at rejse til Sri Lanka.
Det er bare det, der i hvert fald er vigtigt at have med som et element i sagen.
Peter Duetoft (CD), 2001-03-14:
Nu synes jeg, at forvirringen bliver total.
Nu siger ministeren, at man ikke har taget stilling til, om der var andre muligheder.
Jamen ministeren har jo stået og sagt, at loven ikke giver nogen som helst muligheder, men nu viser det sig alligevel
, at hvis man måske alligevel havde, så kunne det være, at ministeren alligevel havde fundet en mulighed, der står i loven.
Det, jeg spørger om, er bare: Er det ikke korrekt, at man efter § 9, stk. 2, nr. 2, skal tage hensyn til udlændinges tilknytning til herboende personer samt konsekvenserne for udlændingens herboende personer?
Og er det ikke en konsekvens at bede et menneske, der har fået permanent opholdstilladelse i Danmark på humanitær basis og nu har haft den siden 1998, om at rejse til sit hjemland med de risici, det så indebærer, hvis han vil leve sammen med sin kone og sit barn i en familie?
Det må da siges at være en voldsom konsekvens.
Er ministeren ikke enig i det?
Søren Søndergaard (EL), 2001-03-14:
Hørte jeg virkelig ministeren sige, at der var en i det mindste teoretisk mulighed for, at den pågældende kvinde kunne have fået lov at blive i Danmark, hvis hun havde søgt efter en anden paragraf?
Var det, hvad jeg hørte, ministeren sige?
Jeg kan se, at der er flere folketingsmedlemmer her, der har hørt præcis det samme.
Det er jo skandaløst ud over alle grænser.
Jeg håber virkelig, at ministeren vil beklage sine udtalelser, for det kan i hvert fald ikke accepteres, hvis de fastholdes.
Karen Jespersen (S), 2001-03-14:
Nej, men jeg kan også hurtigt beklage, hvis den måde, jeg udtrykte mig på, kunne forstås sådan.
Sådan som hr. Peter Duetoft sagde det nu, er det så den bestemmelse, § 9, stk. 2, nr. 2, som Ombudsmanden også har taget stilling til. Ombudsmanden har også taget stilling til, hvorvidt det var rimeligt, at man ikke gav opholdstilladelse, om det var kritisabelt efter den bestemmelse, og derfor synes jeg da, det er fuldstændig naturligt at henvise til, at Indenrigsministeriets Udlændingestyrelses afgørelse har været prøvet ved Ombudsmanden, og han skriver klart og tydeligt, at der intet er at kritisere, og det gælder også den bestemmelse.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Peter Duetoft (CD), 2001-03-14:
»Vil ministeren oplyse, hvad der udtømmende forstås ved nær familiemæssig eller lignende tilknytning i udlændingelovens forstand, herunder om ægteskab, fælles bolig og fælles barn er omfattet, og endvidere oplyse, om det vil være tilstrækkeligt, at ægtefællen og parrets fælles barn har permanent opholdstilladelse i Danmark?«
og jeg synes, det kunne være lidt interessant at høre, hvordan ministeren og regeringen opfatter en familie.
Hvis man har boet sammen på samme adresse efter et giftermål i et par år og har et fællesbarn, er det så ikke en familie?
Eller er det så løst et familieforhold, at det kan man da ikke rigtig tage højde for på nogen måde?
Jeg synes, at det af mange grunde kunne være interessant at høre ministerens svar på det.
Jeg vil tro, at hvis man gik ud på Christiansborgs Slotsplads og spurgte mennesker, om det kunne opfattes som en stærk familie, kernefamilien, så var der mange, der ville sige ja.
Men det gør man åbenbart hverken i Udlændingestyrelsen eller hos ministeren.
Karen Jespersen (S), 2001-03-14:
Jamen i den her sag og i forhold til dette spørgsmål snakker vi om en familie i udlændingelovens forstand.
De kan ikke bruges, når det drejer sig om almindelige slægtskabsforhold, som det bliver udtrykt, sådan som jeg også tidligere har sagt.
Det står direkte i lovens forarbejde, Højesteret har taget stilling til det, Ombudsmanden har taget stilling til det, og de gælder ikke almindelige familiemæssige forhold.
De er reguleret igennem de almindelige bestemmelser i § 9.
De kan ikke bruges, der skal nogle meget ekstraordinære forhold til, før man kan bruge de bestemmelser.