Frank Jensen (S), 2004-10-07:
Det er tydeligt, at landets statsminister er ved at genindleve sig i rollen som politisk ordfører, og det varer nok heller ikke så længe, inden statsministeren får udkonkurreret den nuværende politiske ordfører, hr. Jens Rohde.
Jeg kan sige, at mine erfaringer med dagens replik fra statsministeren er, at statsministeren er i topform til at overtage den polemiske facon, som jo er kendt i den rolle i det parti.
Nu ved vi selvfølgelig ikke, hvilke erfaringer statsministeren har i den branche, men jeg kan sige, at det er ikke noget særlig værdigt udtryk om en debat i landets parlament.
Men det er jo statsministerens eget valg.
Jeg tror altså, at statsministeren er nødt til at erindre sig, hvordan forløbet i virkeligheden var.
Det, som statsministeren ikke oplevede på så tæt hold som vi andre, var, at efter meget, meget korte indledende forhandlinger smed indenrigsministeren Socialdemokratiet, Det Radikale Venstre og SF ud af forhandlingerne på tre ultimative krav.
Det ene var, at vi forlods skulle acceptere fem regioner, det andet var, at de kun skulle have med sygehusene at gøre, og det tredje var, at de ikke skulle have ret til egne indtægter.
Her fik statsministeren måske en lille snert af, at der måske var behov for, at statsministeren engagerede sig i den sag.
Statsministerens ønske var at få en bred politisk aftale, men jeg må sige, at vores opfattelse hos både indenrigsministeren og ud fra statsministerens manglende engagement i sagen var, at kortene var pakket på forhånd med Dansk Folkeparti.
Vi kunne få lov at være med, hvis vi på forhånd kunne garantere, at vi alene ville være med på betingelse af, at Dansk Folkeparti på forhånd havde sagt ja.
Sådan var situationen.
Havde statsministeren ønsket andet, kunne statsministeren have engageret sig i sagen.
Det er jo heller ikke ubekendt for statsministeren fra hans fortid som ressortminister i Schlüterregeringerne, hvor Poul Schlüter jo gang på gang engagerede sig i at få brede aftaler med Folketingets partier, selv gik ind i sagerne og selv tog affære, men det engagement manglede vi fra statsministerens side.
Når statsministeren benægter det fra Folketingets talerstol, er det ansvarspådragende, for statsministeren havde jo mulighed for at lytte til de oplysninger, der blev givet i debatten.
Jeg må sige, at statsministeren her er meget, meget langt ud over, hvad der er praksis for en statsminister med hensyn til at give oplysninger, hvor statsministeren ikke er på sikker grund.
Statsministeren har jo haft mulighed for undervejs i dagens forhandlinger at rådføre sig med sine embedsmænd, og han har kunnet få bragt svar over, så at statsministeren valgte at gå ind i debatten og valgte at give svar uden at have konsulteret sine medarbejdere, taler endnu mere om statsministerens mangel på respekt for ministeransvarlighedsbestemmelserne i dansk lovgivning.
Så har statsministeren valgt en meget polemisk stil, også over for oppositionens politik.
Statsministeren har valgt at gøre sig til dommer, også over Socialdemokratiets forslag om en maksimumstakst for pasning af børn på 1.000 kr. om måneden, men statsministeren ved fra både debatten i dag og afslutningsdebatten for nogle måneder siden, at Socialdemokratiets forslag lægger op til en fuld kompensation på børnetilskuddet for pensionister, studerende og andre grupper på lavtlønsområdet.
Når de får fuld friplads, kan man jo ikke give dem en nedsættelse af deres børnepasningsomkostninger, men man kan kompensere dem over børnetilskuddet, og det er det, der sker med Socialdemokratiets forslag.
Jeg skal afslutningsvis beklage, at der på vores hjemmeside har været en fejl.
Der har været en fejl i den måde, hvorpå edb-programmet er skruet sammen.
Det er jo også kendt i andre systemer, at der kan være fejl og ske fejl.
Det er også sket i vores.
Der har nemlig været inkorporeret det, at en SFO-plads i dag er gratis, og at der, når så Socialdemokratiets forslag om en maksimumstakst på 1.000 kr. kommer, vil ske en stigning på fulde 1.000 kr. for en SFO-plads.
Det er naturligvis ikke tilfældet.
Alle ved, at det i dag koster 1.525 kr. at få passet sit barn i en SFO-plads.
Derfor vil det eksempel fra Silkeborg, vi hørte fra hr. Jens Rohde, give den familie med tre børn en lettelse på 9.550 kr. i deres årlige betaling, det vil give den familie, vi hørte om fra hr. Troels Lund Poulsen, en lettelse på 3.453 kr., og det vil i forhold til det, fru Rikke Hvilshøj sagde, give en sikkerhed for, at ingen af de typer af lønmodtagere og familier, som fru Rikke Hvilshøj spurgte til, vil få et fald i deres samlede rådighedsbeløb, tværtimod.
Ser man på den fordelingsmæssige effekt af det, så viser den, at en ufaglært LO-familie med en indkomst på 350.000 kr. vil have en lettelse på 13.000 kr., og en LO-familie med en indkomst på 450.000 kr. vil have en lettelse på 24.600 kr., og direktørparret med en indkomst på 1,5 mio. kr. vil i øvrigt have det samme.
Så den fordelingspolitiske profil her fejler ikke noget, for formålet med det at indføre en grænse på 1.000 kr. om måneden for at få passet sit barn er at sikre, at de familier, hvor begge forældre går på arbejde og bidrager til velfærden i det her samfund, også har et bedre udkomme med hjem.
Det sørger Socialdemokratiets forslag for.
Derfor har Venstre et alvorligt problem i forhold til at gå ind i den her debat, for Venstre har ikke noget at byde børnefamilierne på.