Sophie Hæstorp Andersen (S), 2004-12-14:
Hr. Preben Rudiengaard er jo egentlig meget interessant, fordi i et tidligere indlæg har han først sået tvivl om, hvordan man overhovedet opgør procenterne på det her område, og nu vil han så godt høre, hvorfor vi bruger nogle tal og ikke nogle andre tal.
De tal, vi har brugt, er taget fra virksomheden ved sygehusene for 2003.
Det kan godt være, at det ikke er de allerallernyeste tal, men de er i hvert fald gældende for sidste år.
Jeg har ikke set nogen nyere tal på området, må jeg indrømme, men jeg vil ikke afvise, at de måtte eksistere.
Hvis de er for nedadgående er det da positivt.
ret bagefter, hvordan man opgør det
Det var jo det, jeg hørte hr. Preben Rudiengaard selv sige tidligere.
Allerførst vil jeg selvfølgelig gerne sige tak for den gode debat, vi har haft på baggrund af det forslag, som Socialdemokraterne har fremsat.
Alt for mange, typisk ældre, patienter oplever stadig et kaotisk og uværdigt behandlingsforløb, når de indlægges på sygehusenes medicinske afdelinger.
Der er ikke nok personale, for få sengepladser, og liggetiden bliver ofte unødig lang, udskrivninger ender ofte med genindlæggelser, som formentlig under andre omstændigheder kunne være undgået.
45 pct. af alle sygehuspatienter behandles på en medicinsk afdeling, og langt de fleste patienter er over 65 år.
Der er også mange indlæggelser af socialt svage mennesker på sygehusenes medicinske afdelinger.
Som ældre medicinsk patient bliver man typisk indlagt akut, lider ofte af flere sygdomme på en gang og har tit svært ved at overskue sin sygdom.
Man er måske rådvild, forvirret, og har foruden korrekt medicinsk behandling brug for omsorg og hensyntagen til sin situation.
Nogle har svært ved at forklare sig og egentlig forstå, hvad lægen siger.
Hvordan mødes patienten?
De medicinske afdelinger lider af underbemanding og mangelfulde fysiske rammer, læger rapporterer om ekstreme ventetider ved modtagelsen af patienterne, ofte er patienternes medicin kompliceret at udrede, de har flere diagnoser, tager meget og forskellig medicin og kan have svært ved at forklare sig over for lægen og forstå lægen, og med mange ventende patienter tvinges lægen til at bruge mindst muligt tid på patienten.
Underbemandingen afføder ventetid og dårlig kvalitet i behandlingen og i hele behandlingsforløbet.
Der er således tit ventetid på de relevante undersøgelser, på tolkning af resultater, på lægens mulighed for konferering med en ældre læge, på samtaletid mellem læge og patient.
I de tilfælde bliver patientens ophold længere end nødvendigt, og der er tillige risiko for, at visse ting overses i behandlingen.
De medicinske afdelinger er jo jævnligt plaget af overbelægninger.
Ofte skal der ikke mere end en influenzaepidemi til, før syge, ældre mennesker henvises til senge på sygehusenes gangarealer, man kan alene se det af belægningsprocenterne på bl.a. hovedstadens sygehuse.
Samtidig er flersengsstuer mere reglen end undtagelsen på de medicinske afdelinger, meget intime og personlige følger af sygdom er man således henvist til at dele med fremmede mennesker og til tider også deres pårørende.
Mangelen på sengepladser medfører et naturligt ønske om at udskrive næsten raske patienter, så alvorligere syge kan komme til.
Derfor er genindlæggelser hyppigt forekommende, patienterne udskrives for tidligt, eller der mangler et passende tilbud til dem om støtte og opfølgning i kommunalsektoren.
Socialdemokraterne mener ikke, at sådanne forhold hører hjemme i det danske hospitalsvæsen anno 2004, og vi kan i dag konstatere med tilfredshed, at det er der heller ikke andre der mener.
Samtidig kan vi konstatere, at en lang række faglige organisationer og interesseorganisationer allerede i oktober 2003 henvendte sig til indenrigs- og sundhedsministeren med en appel om en national strategi for de medicinske patienter.
Man ønskede at pålægge regeringen at tage de nødvendige initiativer til at sikre, at der blev iværksat en handlingsplan for de ældre medicinske patienter med henblik på at skabe bedre overskud og bedre kvalitet i deres behandling på sygehusene og ved rehabilitering i eget hjem.
At den indsats, der er kommet efterfølgende, fra regeringens side mere drejer sig om positiv omtale end reel problemløsning, ses desværre, når blikket vendes mod landets hårdt trængte medicinske afdelinger.
Her har regeringens dyre og lidet effektive fokus på ventelister kostet i form af ringere vilkår for de – typisk ældre – medicinske patienter.
Kigger man på tallene for overbelægning på de medicinske afdelinger, kan man bl.a. aflæse af belægningstal for Hovedstadens Sygehusfællesskab og for sygehusene i Århus Amt, at det dokumenteres, at der finder overbelægning sted.
Overbelægning finder sted, når belægningsprocenten er over 90 i forhold til den officielle fastsatte norm, og nogle steder opgør Sundhedsstyrelsen faktisk den gennemsnitlige belægningsprocent i dag på landets medicinske afdelinger til 96 pct.
Skævvridningsargumentet i det danske sundhedsvæsen dokumenteres via en lang række faglige udtalelser.
F.eks. udtalte Torben Ø. Pedersen, der er direktør på Amtssygehuset i Glostrup, der pr. 1. januar 2004 måtte lukke 15 ud af sygehusets 220 medicinske pladser, fordi økonomien strammede til: Vi er nødt til at omprioritere ressourcerne fra de medicinske afdelinger og over i de afdelinger, hvor der er konkurrence om patienterne.
Det vil først og fremmest sige de kirurgiske og akutte afdelinger.
Hvis vi undlader at gøre det, kommer vi til at betale alt for meget for at få disse patienter opereret på andre sygehuse.
Torben Ø. Pedersen kaldte situationen uholdbar og påpegede, at konsekvensen bliver overbelægning på de medicinske afdelinger, og at især mange ældre derved ikke får den nødvendige pleje.
Connie Kruckow, formand for Dansk Sygeplejeråd, fulgte trop med at sige, at det var nødvendigt at holde de politisk ansvarlige op på den beslutning, som de går ud med, nemlig at det er det kirurgiske område, der i den grad bliver opprioriteret.
Det er der jo ikke noget i vejen med, men det har bare den bagside, at man nedprioriterer noget andet, og her drejer det sig om de ældre medicinske patienter, der bliver nedprioriteret.
Det er ikke rimeligt.
Jeg kunne nævne flere, men det vil jeg hellere gå videre med.
Jeg synes, det er tydeligt, at tiltagende offentlige protester langt om længe har gjort, at regeringen har følt sig bevæget til at tilføre området flere ressourcer, men beløbene er næsten symbolske: 50 mio. kr. i 2004 og 105 mio. kr. i 2005 og i 2006.
Socialdemokraterne ved, at behovet er langt større.
Der skal afsættes 200 mio. kr. årligt over 4 år til en samlet plan for øget kapacitet og bedre behandling af især ældre medicinske patienter.
Der er brug for flere sengepladser, udbygning af enestuer eller tosengsstuer med mulighed for afskærmning, mere sundhedspersonale på afdelingerne, opgradering af faggrupper, bedre sammenhæng i alle faser af behandlingen, også efter endt behandling på sygehuset, og etablering af en kompetent geriatrisk hjemmepleje i hele landet.
Derfor fremsatte vi det her forslag i dag, og jeg vil som sagt meget gerne takke for behandlingen i dag.
Der er undervejs kommet nogle ting op i debatten, som jeg også mener jeg her har adresseret.
Det korte af det lange er, at Socialdemokraterne ønsker det lange, seje træk.
Vi ønsker, at fokus skal være på det hele menneske, når vi snakker om den ældre medicinske patient, og ikke kun på en enkelt diagnose.