Anne Baastrup (SF), 2004-10-28:
Vi har i det her lovforslag endnu en gang forsøgt at præcisere, at det her ikke handler om omvendt bevisbyrde.
Jeg tror selv personligt, at hvis vi vender sætningen om, at det er forældrenes ret til samvær med barnet, om, så det er barnets ret til forældrene, kommer vi ikke til at stå i den der konflikt, hvor man både skændes om hus og bil, fordi man har ret til halvdelen, og så har man også ret til det der barn, og så kommer der en konflikt, fordi man har en ret.
Hvis vi derimod får sætningen vendt om, således at det er barnet, der har ret til begge forældre, står forældrene i en noget anden situation i den konflikt, som der stort set altid er, når man ophæver sit samliv.
Jeg tror, at det vil være en signallovgivning med den konsekvens, at det er forældrene, der mister deres ret, og det er barnet, der får retten, og så kommer barnet også meget mere i fokus.
Undersøgelser af, om barnet bliver hørt, viser jo, at når børnene er fyldt 8 år, er det sådan i grove træk halvdelen af statsamterne, der hører dem.
Det er selvfølgelig en udmærket udvikling, der er kommet i gang her.
Jeg er da også tilfreds med, at familie- og forbrugerministeren nu tager initiativet til at få det til at – går jeg ud fra – ligne det, vi lavede for adskillige år siden i forbindelse med servicelovgivningen.
Børn, der tvangsfjernes fra eget hjem, har ret til at blive hørt, medmindre det kan dokumenteres, at de tager skade.
Det er simpelt hen en kalkering af den regel, jeg igennem flere år har forsøgt at få sat på dagsordenen, og det er selvfølgelig rart, at vi nu har fået en minister, der kender servicelovgivningen, således at hun ved, hvad jeg snakker om.
Det er fint.
Grunden til, at jeg virkelig tror, det er vigtigt, at vi også giver børn en mulighed for at tage kontakt med myndighedspersoner i en situation, hvor samværet er blevet fastlagt, da barnet var de der 1, 2, 3 år, er, at børnenes behov ændrer sig.
Forældrene har nu afgjort deres slagsmål og har nu fået en dagligdag, hvor det hele kommer til at fungere.
De kan godt se, at lille Peter er lidt ked af det, men det er der ikke noget at gøre ved, for nu har de lavet den aftale – færdig.
Her tror jeg, at en mulighed for, at Peter kan tage kontakt med statsamtet, hvor statsamtet er forpligtet til at tale med Peter, vil give forældrene en opfattelse af, en oplevelse af, at de nok lige skal tjekke, om Peter nu også er glad for den her ordning.
Vi ved jo, at børn udvikler sig over tid, og at de i perioder har mere behov for at være sammen med samværsforælderen end oprindeligt aftalt.
Vi hører jo, at når drengebørn kommer i en vis alder, har de mere behov for at være sammen med deres far, end når de er helt små.
Vi hører, at piger i en vis alder har meget behov for at komme væk fra mor.
Jeg tror, at det vil være en meget god idé, at de her har mulighed for i hvert fald at snakke med en myndighedsperson, der så kunne tage en samtale med forældrene: Er det her det smarte?
Jeg har selv oplevet det med venner og bekendte i den periode, hvor børnene er i præpuberteten og i puberteten.
Her vil det være meget godt for det fælles liv, som børnene jo har med den forhenværende ægtefælle, at de får mulighed for at skifte.
Hvis vi åbner op for, at børnene selv kan tage et initiativ, så tror jeg altså ikke, at det er så ringe.
Så meget om vores forslag.
Der, hvor jeg virkelig synes at vi skal sætte fokus, er på fogedretten.
Vi lavede i SF for nogle år siden et forslag om ændring af fogedrettens måde at være på.
Det var den samme tænkning.
I forbindelse med min udarbejdelse af daværende forslag fik jeg henvendelser fra folk, der havde været udsat for fogeder, fra politi og fra mennesker, der havde været udsat for, at barnet blev fjernet på den måde, og fra børn, der havde været udsat for at blive fjernet.
Det var altså ikke opløftende.
Fogeder er unge dommerfuldmægtige, som meget ofte slet ikke har børn, som ikke har evne til at tale med børn, og som ikke er uddannet til at tale med børn.
Under jurastudiet er der ikke på noget tidspunkt mulighed for det, og når man starter ved en domstol, er et særligt kursus i, hvordan man snakker med børn, altså ikke lige det, man har allermest tid til.
Derfor tror jeg, det er meget vigtigt, at den nye minister forstår, hvad det er for en situation, vi lander i.
Det drejer sig om langvarig chikane eller langvarig alvorlig frygt for den, der har for ældremyndigheden, for at barnet tager skade.
Det drejer sig om, at man som forældremyndighedsindehaver vælger at gå i fængsel for at slippe for at udlevere sit barn til samværsforælderen, fordi man ved, at barnet tager skade.
I den situation har vi så det her tvangsmiddel, der hedder en foged; en foged, som ikke har uddannelse til at tale med barnet.
Man kan godt rekvirere en børnesagkyndig, men jeg vil godt lige stille et spørgsmål: Hvor mange timer har en børnesagkyndig til at få den grundige samtale med barnet for at finde ud af, hvad der er op og ned i denne her historie?
Ja, jeg spørger bare.
Når man så dertil lægger konflikten, hvis der kommer politi med, er det altså virkelig ikke godt for barnet.
Så ved jeg godt, at de, der taler for, at vi skal have en eller anden form for retsmiddel, spørger: Hvad gør vi så i de her chikanesager, når vi kan se og vi har dokumentation for fra samværsforælderens opholdskommune, at der ingen problemer er med denne samværsforælder?
Her er det, at vi rent faktisk har den bestemmelse, som Dansk Folkeparti gerne vil have ind, nemlig chikanebestemmelsen.
Men det ville jo være hamrende smart, hvis man i stedet for at anvende fogeden tog samtaler med en konfliktmægler, der beskriver: Hvad er det, du, som har forældremyndigheden, udsætter dig for, hvis du holder op med at overholde samværsreglerne? Altså bruge nogle andre midler end det, at der kommer nogle store, stærke folk og snupper barnet.
Barnet står jo i den situation, at det bliver panikslagent, fordi forældremyndighedsindehaveren er panikslagen.
Det kan være, at man hidser sig selv op, at man bilder sig selv en hel masse ting ind.
Det problem må kunne løses, i stedet for at vi står med et barn, som i virkeligheden får begge forældres problemer ned over sig.
Derfor så jeg meget gerne, at vi som minimum arbejdede i retning af Kristendemokraternes forslag, og at vi i hvert fald tog det her noget mere seriøst.
I den forbindelse og i parentes bemærket så synes jeg, at den nye minister skal vide, at i retsplejeloven er der én bestemmelse, der handler om børn, og så er der i øvrigt syvhundrede bestemmelser i retsplejeloven – fru Line Barfod ved præcis, hvor mange der er, men jeg tror, det er 788 bestemmelser – der handler om alt muligt andet, om økonomi, hvordan domstolene fungerer osv. osv.
Det er i virkeligheden meget lidt, man har givet retsmyndighederne som ramme for at arbejde med de her alvorlige sager.
Så er der de øvrige punkter.
Det vil da være fint med et støttenetværk.
Spørgsmålet er, om det skal være det offentlige, der går ind og laver det.
Altså man dater jo også på det der net, så mon ikke man også kan finde ud af at lave nogle hjemmesider, hvor Børns Vilkår eller andre står som ejere, så det kunne udvikles derigennem.
Så er jeg selv blevet bedstemor, og jeg synes jo, at det kunne være enormt interessant, at man har ret til at se sit barnebarn.
Men jeg tror altså, at det vil være meget svært at gennemføre det som en egentlig ret, for så tager vi konflikten fra forældrene og smækker den over til bedsteforældrene.
Det eneste, man kan gøre som bedsteforælder, er at få et godt, solidt venskab og kammeratskab med den af forældrene, der ikke er ens barn, og så i øvrigt have god kontakt med barnebarnet.
Det tror jeg på.
Så er der tvungen mægling.
Ja, men vi skal i hvert fald passe på, at vi ikke lander i den situation, hvor vi var sidst, hvor det var en pestilens for statsamtet hele tiden at skulle indkalde de her forældre.
Den ene udeblev altid.
Det var bureaukratisk og besværligt, og til sidst var det jo så, at vi traf beslutningen – jeg tror, det var i 1980'erne – om at fjerne den tvungne mægling.
Men et eller andet tilbud, hvor man som forældre i en skilsmissesituation konkret får at vide, hvad man er oppe imod: Du er oppe imod, at du fjerner dit barns familie.
Hvilke konflikter kan I komme ind i?
Og så skal det være en forståelig beskrivelse af, at i de første par måneder går det rigtig, rigtig godt, om 2 år er du blevet gift med en ny, eller også er den anden, og hvilke konflikter plejer man så sædvanligvis at komme ind i.
En lille pjece.
Det tror jeg i hvert fald vil kunne hjælpe i den der konflikt, som man jo i en uendelighed løber ind i som forældre, der ikke har kunnet finde ud af at bo sammen med børnene.
Så håber jeg så denne gang, at det rent faktisk nu også med de sidste rapporter fra SFI kan få Retsudvalget til at blive enige om, at vi fastsætter en hel dag, hvor vi så gennemgår det hele – og så håber vi også, at ministeren har tid til at deltage – så vi kan få flyttet alles bevidsthed om, hvor problemerne konkret er, og få eksperternes bud på, hvordan de kan løses.
Jeg af alle skal beklage, at vi ikke fik det gjort, for det var rent faktisk mit eget forslag.
Men vi fik retssikkerhedslovgivningen og meget andet, og der var ikke flere kræfter tilbage hos de medlemmer, der skulle deltage en sådan dag.
Jeg synes, det var træls, men det, vi i hvert fald har fået ud af det, er, at vi har fået Kristendemokraterne til at revidere deres forslag, og i vores forslag præciserer vi, at det ikke handler om den omvendte bevisbyrde, således at der i hvert fald ikke er diskussion om, hvad vi mener. Jeg ser så frem til, at vi får et bud fra de andre partier om, hvad de konkret ser som problemområder og løsningsmodeller.
Det tror jeg ville være fint, før vi får en dag med en høring.
Tak for debatten.