runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elisabeth Arnold (RV), 1999-05-04:
Det Radikale Venstre kan heller ikke støtte forslaget her.
Vi havde, ligesom det var beskrevet om Socialistisk Folkepartis gruppe, også et par muntre bemærkninger til forslaget her, fordi vi også synes, at det har temmelig vide perspektiver.
Hvis man tager fat i bemærkningerne, hvor der står, at en gennemførelse af forslaget vil indebære flere fordele, så kunne man jo lige så godt sige, at hvis det var det med at kunne overvåge personer, der var fordelen, så var der mange andre grupper i samfundet, man med fordel kunne anbringe sådan en chip hos: selvfølgelig fanger i fængslerne, men også plejehjemsbeboere, der flakker rundt efter at være gået fra plejehjemmet, små børn, der løber væk, skolebørn, der ikke går lige hjem fra skole, ægtemænd, der har for meget overarbejde og kommer for sent hjem, osv. osv. Der kan være masser af fordele ved sådan en chip, som gør, at vi alle sammen ved, hvor hinanden er.
Men det er nok ikke det, der helt er meningen med hr. Peter Skaarups forslag.
Vi kender det jo fra mærkning af isbjørne og sæler og trækfugle, men jeg synes, at det er helt malplaceret i forbindelse med indsatte.
Når man har udgang fra en fængselsstraf, skal man naturligvis forsøge at leve så normalt som muligt, og det kan man ikke, når man er overvåget, og derfor skal det være prøven på, om man kan leve et normalt liv, der skal være afgørende for, hvornår man kan blive prøveløsladt eller komme på udgang, og det skal ikke besmittes af, at der også prøves nogle tekniske fif, for at man skal vide, at man er overvåget hele tiden.
Løsningen på det problem, som har foranlediget Dansk Folkeparti til at fremsætte forslaget, er naturligvis at styrke Kriminalforsorgen i frihed, den del af Kriminalforsorgen, som har at gøre med opfølgning af de løsladte, de prøveløsladte og de rigtigt løsladte fanger,
sådan at de har et sted, hvor de kan henvende sig, et sted hvor der bliver fulgt op på, om de får job, om de får bolig, om de får et socialt liv, som gør, at de kan holde sig kriminalitetsfri fremover.
Det forslag her er i hvert fald fuldstændig umuligt, og Det Radikale Venstre kan som sagt ikke støtte det.
Jann Sjursen (KRF), 1999-05-04:
Vi kan fra Kristeligt Folkepartis side ikke støtte Dansk Folkepartis forslag.
Jeg synes, det er værd at understrege, at når nogle får tildelt udgang og når nogle bliver prøveløsladt, så sker det på baggrund af en konkret vurdering, og det sker på baggrund af, at man er sikker på, at de indsatte ikke begår nye forbrydelser.
Kun i sådanne tilfælde får man meddelt udgang eller prøveløsladelse.
Og så mener vi, at meningen med en udgangstilladelse eller en prøveløsladelse jo netop især er, at den indsatte bliver indrømmet visse friheder, og at man rent faktisk prøver den indsatte, om jeg så må sige, og så skal man ikke tage fat på mikrochip osv., for så har man jo allerede sagt: Vi tror ikke på dig.
Så er der jo ikke nogen mening med en prøveløsladelse, og så er der ikke nogen mening med en udgang.
Jeg synes, der er utrolig mange løse, flagrende ender i Dansk Folkepartis forslag.
Når man siger, at indsatte, som man efter en konkret vurdering frygter vil begå fornyet kriminalitet, ligeledes må skulle udstyres med en mikrochip, vil det så sige, at Dansk Folkeparti rent faktisk mener, at indsatte, som man frygter vil begå ny kriminalitet, faktisk skal prøveløslades eller faktisk skal have udgangstilladelse; man skal bare lige huske at udstyre dem med en mikrochip?
Er det det, Dansk Folkeparti vil? Jeg synes ikke, der er hverken hoved eller hale i Dansk Folkepartis forslag, og dertil kommer så, at vi ikke fra Kristeligt Folkepartis side bryder os om at bruge et sådant redskab, en elektronisk mikrochip, til at mærke mennesker med, uanset om de i forvejen er dømte eller ej for den sags skyld.
Sonja Albrink (CD), 1999-05-04:
I CD synes vi en gang imellem, at der måske kan være for meget automatik i forbindelse med både udgang og prøveløsladelse, men til gengæld er vi meget uenige i dette forslag, og det gælder både argumentationen og selve udmøntningen af forslaget.
Vi vil da ikke afvise, at man måske på andre områder kunne anvende en mikrochip til at konstatere, hvor en given person befinder sig, men ikke ved tvang.
Det er i hvert fald ikke noget, der skal bruges på den her foreslåede måde, og vi har absolut ikke brug for nogen ringmærkning af indsatte.
Vi har til gengæld brug for nogle retningslinjer, hvorefter der i forbindelse med tilladelse til udgang og i forbindelse med prøveløsladelse foretages en konkret vurdering af den indsattes farlighed og adfærd samt af risikoen for en ny kriminel løbebane på fri fod.
Og der kan altså ikke argumenteres med, som forslagsstillerne gør, at når nu ikke reglerne er gode nok, ja, så må man jo bruge nogle andre løsninger, bl.a. den omtalte mikrochip. Selv om man ikke sympatiserer med forslaget, kunne man måske endda have forstået argumentationen, hvis det kun var de indsatte, som er på udgang, der skulle omfattes.
Det ville da give en smule mening.
Derimod er det jo ikke meningen, at de prøveløsladte skal komme tilbage til afsoningen, og de har som sådan kun lidt at flygte fra.
Der er absolut ingen grund til på sådan et generelt grundlag som en prøveløsladelse pr. automatik at mistænkeliggøre en bestemt gruppe mennesker, og det er jo i bund og grund det, der ligger i forslaget. Vi synes som sagt, forslaget er alt for vidtgående.
Meningen med udgangen er jo trods alt, at den indsatte skal indrømmes en vis frihed til bl.a. familien.
Jeg tror ikke, det gavner nogen tro på eller sympati for systemet, hvis man konstant skal være overvåget.
Som jeg sagde for lidt siden: Skulle der være et konkret holdepunkt for, at en indsat ville begå kriminalitet under udgang, bør vedkommende slet ikke have udgang.
Det er dér, der skal sættes ind, og ikke ved hjælp af et overvågningsapparat. Vi kan som sagt ikke støtte forslaget.
Peter Skaarup (DF), 1999-05-04:
Det er da fuldstændig rigtigt, at der i bemærkningerne til forslaget står, at vi ud over det antal, jeg har nævnt, også godt kunne tænke os at udstyre et tilfældigt antal udvalgte personer, der er på udgang, med de her chip, men det er jo simpelt hen, fordi det er en ny måde at gøre det her på, og derfor mener vi, at der også er behov for nogle tilfældige udsnit for at teste en sådan chip, inden man sætter himmel og jord i bevægelse.
Men grunden til, at jeg siger heroppe fra talerstolen, at der er tvivl i Folketinget, og at der er partier herinde, der ønsker, at udgangene bliver begrænset, er jo, at jeg gerne vil anskueliggøre over for fru Dorte Bennedsen, at der altså blandt de borgerlige partier i hvert fald er et ønske om, at de her udgange bliver begrænset.
Måske er man ikke fuldstændig enig om, at det lige nøjagtig skal være på den måde, men der er i hvert fald et stort ønske om det, men det ønsker regeringen ikke at medvirke til, og derfor kan jeg stadig væk kun efterlyse, hvad regeringen så vil gøre ved det antal personer, der udebliver efter en udgang og derfor er uden for fængselsmurene.
Dorte Bennedsen (S), 1999-05-04:
Jeg vil gerne og med taknemlighed bekræfte, at Socialdemokratiets retspolitik ligger ret langt fra
Dansk Folkepartis, men det var nu ikke det, der var mit tema.
Mit tema var faktisk, at Dansk Folkepartis skriftlige udsagn ligger langt fra Dansk Folkepartis mundtlige udsagn.
For når hr. Peter Skaarup går herop og siger, at det skal være meget, meget få, stemmer det altså dårligt med, at han skriver: »Endvidere må et større, tilfældigt antal indsatte udstyres med en mikrochip.«
Udsagnene hænger ikke sammen.
Men jeg tillod mig også at antyde før, at jeg heller ikke ved, hvor meget interesse hr. Peter Skaarup har for det, for det er nok mere et markeringsflag, der viftes med, men det gør det i hvert fald svært for os andre at forholde os til det.
For hvad er det, hr. Peter Skaarup mener?
Skal vi tro på det trykte ord, eller skal vi ikke tro på det trykte ord?
Peter Skaarup (DF), 1999-05-04:
Det er jo ikke nogen velbevaret hemmelighed, at der er ret stor forskel på den retspolitik, som fru Dorte Bennedsen og Socialdemokratiet ønsker sig, og den retspolitik, som Dansk Folkeparti gerne vil have, og det kom jo også til udtryk ved oplæsningen fra det her forslag, hvor det ligesom skulle fremstilles, som om Dansk Folkeparti er på fuldstændig galt spor.
Men lad mig blot sige én gang for alle, at det ikke er vores tanke, at alle inden for fængslerne skal udstyres med de her chip under udgange, men at vi har peget på, at der er problemer med udgangene, fordi mange udebliver fra fængslet, efter at udgangen er overstået, og at det er dér, vi mener det kan være en god idé, at personer, der er dømt for grov kriminalitet såsom røveri, vold, voldtægt og tilsvarende, altså bliver udstyret med de her chip, men dermed har jeg ikke sagt, at alle inden for fængselssystemet skal udstyres med sådan nogle chip.
Dorte Bennedsen (S), 1999-05-04:
Nu er vi jo i samme situation, som vi var under det forrige forslag: at vi diskuterer et trykt forslag med bemærkninger, men at hr. Peter Skaarup så glider, når han får ordet.
Men det hænger måske sammen med, at forslaget mere er tænkt som en populistisk markering, end man egentlig har interesseret sig for detaljerne. Hr. Peter Skaarup står her og siger, at det er meget, meget få, der skal have en mikrochip, og det bliver gentaget, at det er meget, meget få, men i bemærkningerne står der, at det må »overvejes, om alle afsonere på udgang eller under prøveløsladelse skal udstyres med en mikrochip, om det blot skal være et vist udsnit, eller om der skal foretages en bedømmelse i hvert enkelt tilfælde.«
Endvidere må et større, tilfældigt valgt antal indsatte
udstyres med en mikrochip for at komme de tilfælde til livs, hvor en indsat blot udebliver, og hvor man ikke umiddelbart på forhånd har kunnet forudse dette.
« Der er jo ikke nogen sammenhæng mellem det, der bliver sagt fra talerstolen, og det, der står her.
Det, der er realiteten, er, at dér, hvor man har en mistanke om, at der kan forekomme en udeblivelse, hvor der bliver begået kriminalitet, får den pågældende faktisk ikke sin udgang.
Peter Skaarup (DF), 1999-05-04:
Det var jo ikke en særlig positiv kritik, som Dansk Folkepartis forslag fik fra fru Anne Baastrup fra SF.
Vi havde så måske heller ikke lige regnet med, at SF ville være i stand til at støtte et forslag som det her.
SF kommer med en masse bortforklaringer om, at vi ikke respekterer nogen konvention osv., osv., men efter at have hørt ordførertalen efterlader den det store spørgsmål: Hvad er det så, SF vil gøre for at ændre på de her forhold, som de fleste mennesker vel er enige om er uholdbare, nemlig at 400 fanger stak af fra de åbne fængsler sidste år, og at der var over 1.000 mennesker, der udeblev fra en afsoning, som de ellers var dømt til?
Hvad har SF så tænkt sig at gøre, hvis de ikke vil støtte et forslag som det her, hvor det jo er sådan, at man får en sanktion, altså en ekstra straf, hvis man flygter gang på gang?
Det savner det ordførerindlæg som fru Anne Baastrup holdt heroppefra totalt et svar på.
Svend Auken (S), 1999-05-04:
Jeg vil gerne sige tak for den positive modtagelse.
Jeg håber, at vi får en hurtig afklaring under udvalgsarbejdet.
Jeg har kun en bemærkning, og det er til hr. Vibjerg, der siger, at der er sket en reel ændring af loven derved, at man nu umuliggør skattefinansiering af denne her opgave.
Hvis hr. Vibjerg som jeg havde deltaget i forhandlingerne om vandmiljøplanen, så ville han vide, at det aldrig på noget tidspunkt har været meningen, at det her skulle skattefinansieres.
Alle beregninger, alle opstillinger, opstillinger mellem forskellige grupper erhverv, almindelige husholdninger, egne vandindvindinger i forhold til almene vandværker bygger på den forudsætning, at der er tale om en gebyrfinansiering.
Og det er alene det, vi tager konsekvensen af her i lovgivningen
, så lovteksten er tydelig i forhold til det, der hele tiden har været hensigten med vandmiljøplanen.
Jeg kan bare sige, at regeringen klart og utvetydigt vil modsætte sig, at dette gebyrfinansieringsprincip, som vi var enige om, nu udhules gennem almindelig skattefinansiering, hvor denne her opgave i så fald skal konkurrere med sygehusudgifter og meget andet, som amterne tager sig af.
Der er ingen diskussion om, hvad partierne mente, da vi i sin tid lavede »Vandmiljøplan II«: Det var en gebyrfinansiering.
Hele diskussionen har stået om det spørgsmål, og der er derfor ingen realitetsændring i forhold til vandmiljøplanen.
Der er bare tale om en tydeliggørelse, fordi enkelte kommentarer ikke mindst fra et enkelt amtsråd har skabt tvivl om fortolkningen.
Der er ingen diskussion om, hvad det var, vi i sin tid var enige om.
Jeg ville betragte det direkte som et brud på en indgået aftale, hvis Venstre ikke er med til at fastholde princippet
om gebyrfinansiering, som står klart og tydeligt beskrevet i alle de dokumenter, vi har arbejdet med i forbindelse med »Vandmiljøplan II«.
Så det håber jeg ikke.
Det kan jo være svært at leve med at være forligsbryder, og det håber jeg altså heller ikke at hr. Vibjerg vil udsætte sig selv for.
Bendt Bendtsen (KF), 1999-05-04:
Det hovedsynspunkt er vi enige i fra konservativ side.
Vi lagde vægt på, at der skete skærpede regler for udgang og besøg, krav om varetægtsfængsling ved pågribelse af undvegne, skærpede disciplinærstraffe og strafforlængelse for kriminalitet begået under undvigelse.
Forslagsstillerne ønsker noget af det samme, og såfremt vi ser specifikt på de enkelte elementer i forslaget, kan vi sige følgende: Under punkt 1 ønsker man indsatte, der er undveget fra et åbent fængsel, overført til afsoning i et lukket fængsel.
Sådan er forholdene i dag.
Man ønsker også en begrænsning af muligheden for prøveløsladelse.
Det er vi også enige med forslagsstillerne i.
I dag sker der på det nærmeste en automatisk prøveløsladelse på to tredjedele af afsoningstiden.
Det er vi simpelt hen imod.
I dag er det jo kun ret aktive straffegaster, der afsoner fuld tid.
Men når forslagsstillerne nævner mulighederne for besøg, så mener vi ikke, at disse skal begrænses.
Det lægger en linje, som vi ikke er enige i.
Forslagsstillerne ønsker undvigere overført til en særligt sikret celle/superfængsel i resten af afsoningstiden.
Jeg vil gerne foreslå, at man kunne fokusere på straffelovens § 83, som omhandler strafforhøjelse for kriminalitet begået under afsoning. I dag er denne paragraf ikke tidssvarende.
Bestemmelsen nævner kun brandstiftelse, voldsforbrydelser m.v. Tyveri, narkohandel samt overtrædelse af lov om euforiserende stoffer er ikke omtalt.
Vi har den holdning i Det Konservative Folkeparti, at enhver kriminalitet begået under afsoning bør medføre strafforhøjelse.
Vi mener, at forslagsstillerne kunne nå de samme mål, ved at man brugte en bestemmelse, som allerede er til stede i straffeloven.
Gentagne fangeflugter og kriminalitet begået under afsoning har nok i mange kredse efterladt det indtryk, at det ikke kan betale sig at holde sig kriminalitetsfri og overholde de disciplinære forskrifter under afsoningen.
Også fra konservativ side mener vi, at hovedreglen må være, at enhver form for overtrædelse af disciplinære forskrifter, ikke mindst udeblivelse efter udgang, flugt samt kriminalitet begået under afsoning i fængsel eller under udgang og undvigelse bør medføre en mærkbar sanktion, herunder at man fraskriver sig muligheden for prøveløsladelse og indskrænkning i kommende udgange.
Alt i alt er der en hel del af de elementer, som
forslagsstillerne ønsker, indeholdt i forslaget om effektiv afsoning, som Venstre og Det Konservative Folkeparti har fremsat.
Vi er positive over for en del elementer i forslaget, men vi kan altså ikke tilslutte os overførelse af undvigere til superfængsler og særligt sikrede celler. Hvis vi ser på antallet af årlige undvigere, så kan vi overhovedet ikke finansiere det ønske, som forslagsstillerne har.
Det ville være umuligt og forkert at bruge ressourcerne på dem. Vi ønsker heller ikke at straffe børn og hustruer på besøgsadgangen.
Det finder vi ikke er rimeligt.
Jens Hald Madsen (V), 1999-05-04:
Jeg vil gerne sige til miljøministeren, at spørgsmålet om, hvorvidt min argumentation var intelligent eller ej, tager vel mere udgangspunkt i, om modtageren er i stand til at modtage og forstå det budskab, jeg kom med, og derfor vil jeg prøve at gentage det.
Mit budskab tager udgangspunkt i de problemer, der er blevet beskrevet i rapporten fra rigsrevisorerne i 1997 og er fulgt op af et notat fra statsrevisorerne fra 1998.
De er også beskrevet af Knud Vilby, der er næstformand i det rådgivende udvalg for miljøbistand, så der mangler ikke argumentationer eller belæg for det, jeg har sagt.
Jeg vil gerne spørge miljøministeren: Hvad er det, der helt præcis forhindrer, at det hele ikke kan samles i Udenrigsministeriet?
Ville det ikke være mere enkelt at samle det hele i ét ministerium i stedet for at have den situation, vi er i nu?
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-04:
Nu er der to ting, jeg gerne vil understrege over for hr.
Det ene er, at Danmark ikke kan påtvinge andre lande økologisk produktion, hvis de har en beslutning om, at det vil de ikke.
Det er jo et tilbud, som naturligvis forudsætter, at de, der bor i de lande, der modtager bistand, vil være med.
Så jeg synes ikke, at der er noget galt i, at man siger, at danske skatteyderpenge, hvis de skal bruges, skal bruges til noget godt.
Så må jeg gøre hr. Kalnæs opmærksom på, at hans betragtninger omkring sammenhængen mellem økologien og det konventionelle landbrug er tæt på at være forvrøvlede.
Det er jeg nødt til at sige.
Jeg fremhævede netop, at vi på det område - økologisk landbrug - har en ekspertise her i Danmark, som faktisk gør, at man ikke får det tab, som hr. Kalnæs var bange for, mens det til gengæld har vist sig, at nogle af disse gensplejsede organismer, som man sætter ud i naturen uden at kende konsekvenserne, giver tab i produktionen.
Ebbe Kalnæs (CD), 1999-05-04:
Jeg vil gerne spørge hr. Keld Albrechtsen vedrørende det tema, som jeg har hørt Enhedslisten gang på gang i mange sammenhænge have, nemlig at vi direkte skulle stille krav til lande, der skulle modtage hjælp, om at de skulle lægge om til økologiske drift, om ikke hr. Keld Albrechtsen er enig i, at når man i lande har problemer med mad, har problemer med overlevelse, har problemer med rent vand, har problemer med en række ting, om ikke det er lidt af en luksusholdning, om ikke det er lidt nedladende at opfordre den form for lande til et større tab i at kunne skaffe fødevarer - om ikke hr. Keld Albrechtsen er enig i, at der faktisk er et 25-30 pct.s tab med en økologisk drift.
Dermed opfordrer jeg selvfølgelig ikke til, at nogle røvere i en eller anden sammenhæng skal ned og eksperimentere og prøve med giftstoffer, men vi må prioritere i den her sammenhæng og forstå, at de her mennesker er i en situation, hvor der er visse holdninger og visse mål, vi sætter, som nok vil bære præg af luksus, når man når derud.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-04:
Enhedslisten støtter helhjertet den målsætning, der ligger for en udvikling af bevillingerne til miljøbistanden, både til de østeuropæiske lande, SNG-landene og ulandsdelen.
Vi synes, at der i det forslag til vedtagelse, der ligger, er mange gode elementer, som kan være med til at ændre arbejdet også i retning af nogle af de ønsker, som Enhedslisten har fremført, bl.a. ved den debat, vi havde tidligere på året, og jeg er glad for de tilkendegivelser, der kom vedrørende miljøstøtten til de fattigste lande i Østeuropa.
Når vi ser på ulandssiden og også på Østeuropa, sagde
jeg dengang - og det synes jeg stadig væk er et problem, som vi godt vil arbejde videre med sammen med regeringen - at jeg ofte savner ordet økologi i de her sammenhænge.
Dér er der efter vores opfattelse brug for at få det økologiske princip frem på banen, og dér har Danmark jo faktisk en virkelig førerstilling på visse områder inden for økologisk produktion.
Man taler også så meget om - og med rette - i debatten, at man skal have denne ressourcebase ind.
Dér vil netop det danske kendskab til økologiske principper være en del af den ressourcebase, som vi kunne benytte os af, og i forhold til fattige bønder i ulandene vil det også være en mulighed for NGO'erne til f.eks. at kunne gå ind og bygge noget op, som vil kunne række ud over det enkelte projekts levetid.
Det er noget, vi vil blive ved at opfordre regeringen til: at lægge det økologiske princip mere ind i det.
Også når det gælder f.eks. energi, så jeg meget gerne, at man også direkte nævnede ordet vedvarende energi.
Det er godt nok med ordet bæredygtig energi, men det ville være endnu bedre, hvis man gik over til i stigende grad at bruge ordet vedvarende energi.
Så der er altså stadig væk punkter på vores ønskeseddel, som ikke fuldt ud er opfyldt, som vi vil blive ved med at arbejde for i forhold til regeringens program.
Jeg er meget glad for, at miljøspørgsmålet i Arktis er blevet fremhævet så klart, som det blev i fremlæggelsen, og at Grønland blev nævnt som et område, hvor der skal gøres en indsats.
Det er fra mange NGO-organisationers side blevet fremhævet, at det vil være vigtigt at inddrage dem mere i arbejdet, og at det er vigtigt, at man kan få lavet projekter i ulande, som ikke bare kontrolleres af statsmagten de pågældende steder, men som også vil kunne godkendes uden om den lokale regering, for der er jo regeringer, som ikke er vældig progressive, for nu at sige det meget diplomatisk, og hvor det vil være nyttigt at kunne gå udenom.
Det synes jeg også er en målsætning, som skulle tages med ind i billedet, og også dette, at NGO'er måske i højere grad kan være med til at gøre projekter levedygtige, altså få dem til at kunne holde, også når selve projektet er slut, fordi de kan inddrage deres samarbejdspartnere i de pågældende lande,
så det ikke bare er et dansk entreprenørselskab, som tager ud for at tjene nogle penge, men at der virkelig også er nogle mennesker, der bliver inddraget i det.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-05-04:
Danmark er det land i verden, som pr. indbygger yder mest i bistand, og det gælder både fattigdomsbistand og miljøbistand.
Det er ikke noget, vi skal være kede af.
Det skal vi være stolte af. Men i Fremskridtspartiet mener vi, at vi er ved at have nået en grænse for, hvor meget vi kan give.
Vi skal også tænke på de hjemlige forhold.
Med hensyn til bistand på miljøområdet er Fremskridtspartiet af den opfattelse, at vi i første omgang skal koncentrere os om ekspertisebistand.
Det hjælper jo ikke noget at sende et vist antal millioner eller milliarder ud til nogle lande, som ikke går så meget op i miljøet, som vi gør.
Det er ikke for at bebrejde de lande for det; de har ikke haft kræfter til at tænke, som vi har her i Danmark.
Den hjælp, der så sker på miljøområdet, skal være i form
af ekspertise på alle områder.
Selv om vi mange gange her i Danmark, når vi diskuterer miljø, tror, at det kan begrænses, så kan det ikke.
Miljø er noget, der vedrører os alle.
I Fremskridtspartiet vil vi gerne - selv om vi indimellem får skyld for det modsatte - være med til at hjælpe, både når det gælder fattigdomsområdet og miljøområdet, men som sagt på et niveau som andre landes.
Jeg ved, at det er en gentagelse, men lad os på miljøområdet koncentrere os om den ekspertise, som vi har opbygget her i landet; vi er langt foran alle andre på det område.
Jeg har set det forslag, som er delt rundt, som ligger fra, jeg tror alle partier.
Vi er ikke medforslagsstillere, men det er et forslag, som vi kan støtte. Noget andet er, at når det gælder fattigdomsbistand og miljøbistand
, så kunne vi godt ønske os, at der var noget mere kontrol med, hvad pengene blev brugt til.
Det kan ikke hjælpe noget, vi sender milliarder ud til nogle lande, som bruger pengene til eventuelt at opbygge militær.