runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Sohn (SF), 2003-03-19:
Det er en meget interessant debat, som udenrigsministeren har med hr. Keld Albrechtsen, men måske var det mere interessant, hvis udenrigsministeren kunne forklare Folketinget, hvorfor USA og Storbritannien har lagt så mange kræfter i, at der skulle laves en ny resolution, som kunne danne grundlag for, at krigen kunne starte, og forklare Folketinget, hvorfor udenrigsministeren så aktivt støttede, at der skulle laves en ny resolution, for at man kunne komme i gang med krigen.
Hvorfor er det ikke vigtigt længere?
Det var vigtigt i de mange uger, det stod på.
Da var det altafgørende.
Nu er det pludselig ikke vigtigt længere.
Det andet spørgsmål er: Når man nu har givet Saddam Hussein 12 år for at efterleve en resolution, og nu skal der så bombes, hvor lang tid skal der så gå, før man siger noget til Israel?
Nu er der gået 30 år.
Hvornår skal der gribes ind dér?
Ikke med forhandling om, hvorvidt resolutionerne skal ændres, eller der skal laves nye; der ligger faktisk resolutioner.
Hvornår skal de efterleves?
Kan udenrigsministeren ikke se, at det netop er den forskelsbehandling, der giver baggrund for den frustration og den terror, der udvikler sig med udgangspunkt i Mellemøsten?
Per Stig Møller (KF), 2003-03-19:
Jeg tror, hr. Keld Albrechtsen må have misforstået mig.
Jeg har ikke sagt, at de seks ikke tæller med.
De tæller bestemt med, alle 15 tæller med.
Det, jeg sagde, var jo i virkeligheden, at de ikke ønskede at tælles med.
Det vil sige, at hverken Frankrig eller USA kan gå rundt og fortælle, hvad de ville have stemt, for det ved man ikke.
Nogle mener, de ville have stemt på den ene side, nogle mener, de ville have stemt på den anden side.
Men jeg kan igen se, at hr. Keld Albrechtsen vil fortælle mig, hvad de ville have stemt.
Hvad har de fortalt hr. Keld Albrechtsen, som de ikke har fortalt de Villepin, og som de ikke har fortalt Bush?
Det er da interessant.
Men de oplysninger, jeg har, er, at ingen af dem har ønsket at melde ud, da de vidste, at de ville møde et veto - USA havde altså meddelt, at de ville gå, uanset hvad FN mente.
Så siger de: Hvad skal vi så mene?
Så vi ved ikke, hvad de seks ville mene.
Jeg siger bare, at de altså ikke har ønsket at skulle tælles med, og derfor kom der ikke nogen afstemning, fordi de seks altså heller ikke ønskede at stemme. Med hensyn til Grønland og Færøerne har jeg svaret, at selvfølgelig inddrages de ikke på anden måde, end at der er den overflyvningstilladelse, som er givet i oktober 2001, og som regeringen ikke har fundet nogen grund til at tilbagekalde, men at Grønland og Færøerne ikke inddrages i krigen.
Til hr. Holger K. Nielsens spørgsmål om, hvorvidt vi tror på, at USA vil sætte tommelskruerne på Sharon: Det, der er sket, er, at kvartetten, som består af de fire parter, jeg har nævnt, nu får sin roadmap afleveret til Israel og Palæstina.
Hvis der skal opstå fred i Mellemøsten, som vi kæmper for, og som vi selvfølgelig er enige om alle sammen, kræver det, at både USA og EU er aktive.
Israel tror ikke meget på EU.
Palæstinenserne tror ikke så forfærdeligt meget på USA.
Sammen kan vi gøre meget, hver for sig kan vi ikke gøre ret meget.
Så der behøver vi altså ikke komme med den der USA-kritik hele tiden.
Vi har brug for dem for at få den fred.
Og vi vil naturligvis arbejde ihærdigt for den.
Og på mødet med statsministrene og udenrigsministrene er også det emne på her på torsdag og fredag.
Det er ikke en forudsætning for støtten, for vi har arbejdet for mellemøstfredsplanen hele tiden.
Vi satte den jo i gang i juli måned.
Den arbejder vi stadig for, men vi har bare hele tiden anbefalet: Se nu at komme i gang med den fredsplan.
Folk dør, som ikke behøvede at dø, hvis man kunne komme i gang med fredsplanen, som kræver indsats fra begge sider.
Og til hr. Frank Jensen vil jeg sige, at regeringen fastholder sin trestrengede strategi, som vi også gjorde det i Afghanistan, den militære del, den humanitære del, stabilisering.
Frank Jensen (S), 2003-03-19:
Sådan som meldingerne kommer fra Europa og fra verden i løbet af dagen i dag, fremstår Danmark jo mere og mere isoleret, som timerne går, i forhold til hvilke lande der vil stille op med et militært bidrag til den amerikansk ledede aktion mod Irak.
Nu ved vi med hensyn til Spanien, som jo ellers har spillet en væsentlig rolle i forhold til støtte til Bush, at Aznar har meddelt det spanske parlament, at der ikke kan blive tale om et egentligt militært bidrag.
Vi ved, at der ikke er nogen af de nordiske lande, som har meldt ind på et militært bidrag, tværtimod.
Vi ved, at franskmændene ikke gør det, vi ved, at tyskerne ikke gør det.
Føler udenrigsministeren ikke efterhånden, at det er ved at være et problem, at Danmark står ganske isoleret med det her militære bidrag?
Føler regeringen ikke, at man kunne have bragt sig i en helt anderledes situation, hvis man havde involveret Folketingets partier i en meget åben drøftelse om, hvordan man kunne sammensætte et dansk bidrag, der kunne have samlet bred tilslutning i Folketinget?
Vi har jo meddelt på et meget tidligt tidspunkt, at vi mener, regeringen skulle samle støtten omkring en humanitær indsats.
Vi har lagt vægt på mellemøstenkonflikten og det bidrag, Danmark kunne yde her med den roadmap, som vi er glade for, at den danske udenrigsminister har lagt så afgørende vægt på, men også i forhold til hele genopbygningen og stabiliseringen efter den militære aktion.
Hvorfor griber den danske regering ikke chancen for, at Danmark ikke isolerer sig i forhold til vores nærmeste naboer, i forhold til vores nærmeste allierede i Europa?
Holger K. Nielsen (SF), 2003-03-19:
Regeringen ønsker ikke splittelse, men det er jo regeringen selv, der splitter.
Den støtter den amerikanske splittelse af FN.
Den er med til at splitte EU.
Det er sandheden om den.
Men han glemmer at sige, at skal den proces virkelig i gang, forudsætter det jo, at Sharon er med.
Er sandheden ikke den, at det, vi vil se med
Irakkrigen, er splittelse også i forholdet mellem Israel og palæstinensere, hvor Sharon vil bruge anledningen til yderligere at undertrykke palæstinenserne, som igen vil reagere med selvmordsbomber?
Jeg vil godt høre, om den her mellemøstenpolitik eller palæstinapolitik, som regeringen og ministeren jo lægger meget vægt på, er en vigtig del af forudsætningen for den danske støtte til det her projekt.
Jeg vil godt høre, om det kan give anledning til overvejelse i den danske regering, hvis det løber helt af sporet i Mellemøsten; hvis det viser sig, at Sharon - hvad jeg bestemt ikke vil udelukke - bruger anledningen til yderligere at køre bulldozere og kampvogne frem imod den palæstinensiske civilbefolkning.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-03-19:
Jeg vil sige til ministeren, at det ikke virker stærkt overbevisende, at man står her og siger, at man ønsker fred, hvorefter man erklærer krig.
Så siger ministeren - det bruger han meget tid på -
at der ikke var brug for en ny resolution.
Hvorfor forsøgte USA så og satte så meget ind på at få vedtaget en ny resolution?
Hvorfor gjorde USA det?
Det var da en besynderlig opførsel fra USA's side, hvis ikke der var behov for det.
I virkeligheden siger ministeren jo, at de stemmer, som de mindre lande havde i Sikkerhedsrådet, og som jo selvfølgelig var afgørende for, at der ikke kunne samles et flertal i Sikkerhedsrådet, ikke tæller med - det var jo det, ministeren sagde - fordi der var mulighed for et fransk veto.
Vil ministeren godt bekræfte, at naturligvis tæller alle stemmer?
Så vil jeg godt stille et spørgsmål med hensyn til Grønland og Færøerne.
Ministeren affærdigede de grønlandske bekymringer, men vil ministeren være med til, at vi under alle omstændigheder indføjer i det her beslutningsforslag, uanset hvad vi så ellers mener om det, at Grønland og Færøerne naturligvis ikke skal inddrages i en krig, medmindre de ønsker det?
Det er jo rigsfællesskabet, der her træffer en beslutning hen over hovedet på Grønland og Færøerne.
Det er utilstedeligt. Hvis det er sådan, at Grønland og Færøerne ikke ønsker at tage medansvar for den her krig, skal de naturligvis heller ikke rodes ind i den.
Så jeg håber - og det betragter jeg også som en indlysende ting - at regeringen naturligvis vil være med til at sikre, at Grønland og Færøerne ikke skal have politisk medansvar for en krig, medmindre de selv ønsker det.
Kristen Touborg (SF), 2003-03-19:
Fra min plads i Nordisk Råd har jeg set, hvordan Danmarks nærmeste nordiske naboer og samarbejdspartnere stiller sig til USA's krig mod Irak.
Det er tydeligt, at Danmark også isolerer sig i forhold til sine nærmeste naboer.
Statsminister Göran Persson tog i går ganske tydeligt afstand fra USA's krigsplaner og erklærede, at et militært angreb uden FN-støtte strider mod folkeretten.
, så det er måske ikke så overraskende. Men den finske regering består af en regnbueregering, der er helt enig i denne sag fra Venstreforbundet over Socialdemokratiet plus et lille borgerligt parti til det større konservative parti.
De er samlet om at tage afstand fra krigen med den begrundelse, at den er imod international ret, at den svækker FN, og at den ikke bygger på en vedtagelse fra FN's Sikkerhedsråd.
Den finske udenrigsministers pressemeddelelse fra Bruxelles i går den 18. marts er endnu kun på finsk, men jeg har fået den oversat, og hr. Per Stig Møllers finske kollegas budskab er: Et angreb på Irak uden FN-godkendelse er ikke legitimt.
At udskifte et regime er ikke en lovlig begrundelse for at starte en krig.
Så længe krigen ikke er startet, kan den undgås.
FN må sikres en central rolle med hensyn i Iraks fremtid.
Det finske valgs vinder, Centerpartiet, som måske leverer Finlands næste borgerlige statsminister, kender statsminister Anders Fogh Rasmussen og Danmarks liberale parti ganske godt, for de sidder i samme borgerlige gruppe i det nordiske samarbejde. Centerpartiet har samme standpunkt som regeringspartierne og kritiserede endda tidligere i forløbet i valgkampen Lipponen for at placere sig for tæt på USA.
Hverken i Finland eller Sverige har det på noget tidspunkt været på tale at sende militær til denne krig.
De står jo også begge uden for NATO, kan man sige.
Men går vi så til vores nærmeste NATO-nabo i Norden, altså Norge, så får man dette at vide: Norge vil ikke støtte USA's krigsføring mod Irak.
Det siger udenrigsminister Jan Petersen, som kommer fra hr. Per Stig Møllers konservative søsterparti Høyre.
Udenrigsministeren uddyber, citat: »Norge har hele tiden krævet, at en væbnet aktion mod Irak måtte have en ny vedtagelse i Sikkerhedsrådet.
Det er svært ulykkeligt, at Rådets medlemmer ikke har klaret at samle sig om dette.«
Citat slut.
Det betyder efter alt at dømme, at regeringen derfor siger nej til to forespørgsler, som tidligere er kommet fra USA, om Norge vil bidrage med mandskab og materiel.
Han understreger, at man nu vil koncentrere indsatsen om humanitær bistand og hjælpe til genopbygningen af Irak.
Konklusionen er, at den danske regering er den eneste i Norden, som vil levere soldater og krigsmateriel til denne krig.
Konklusionen er også, at V og K står ret så isoleret blandt borgerlige partier i Norden med V og K's støtte til USA's krig.
Jeres politik er dybt forfejlet og altså heller ikke fremmende for det nordiske samarbejde.
Helge Adam Møller (KF), 2003-03-19:
Det er ikke nogen let beslutning i dag, men når verdenssamfundet står over for en kynisk fredsbryder, der nægter at overholde våbenhvilen, og hvor der foreligger bevidste og grove krænkelser, så må vi reagere.
Vi danskere kan ikke stå passivt og se på, at et militært diktatur holder verdenssamfundet og FN for nar ved systematisk at bryde resolutioner, som er vedtaget i FN's Sikkerhedsråd.
I denne situation er det reelle problem, hvad vi foretager vi os over for et regime, der lader hånt om alle internationale konventioner, bryder alle internationale normer og opbygger lagre af våben, der kan udrydde millioner og atter millioner af menneskeliv.
Vi må konstatere, at Saddam Hussein ikke efterlever resolutionerne.
Der er to centrale resolutioner - 678 og 687.
Den første giver mandat til anvendelse af magt, den anden, 687, er et omfattende dokument, og budskabet er fuldstændigt klart: Overholdes betingelserne ikke, kan der skrides ind over for Irak, om nødvendigt med magt.
Jeg vil gerne gentage mig selv: Det internationale samfund kan ganske enkelt ikke leve med, at en stat vilkårligt nægter at opfylde de krav, som er opstillet af Sikkerhedsrådet.
Sammenfattende vil jeg derfor slå fast, at det ud fra en helhedsvurdering er velbegrundet, at det internationale samfund svarer igen med militære magtmidler.
Store mængder af masseødelæggelsesvåben er en direkte og en alvorlig trussel mod befolkningen i hele regionen, og i de forkerte hænder er disse våben en trussel hvor som helst. Angrebet i undergrundsbanen i Tokyo for nogle år siden var et skræmmende eksempel på, hvad sådanne våben kan udrette, og derfor må Saddam have klar besked.
Det bliver rapporteret, at Irak fremstiller masseødelæggelsesvåben.
Det er kemiske og biologiske våben, hvor bare et syltetøjsglas fyldt med disse dræbermidler fordelt i et vandreservoir er nok til under forfærdelige lidelser at slå millionbyers befolkninger ihjel.
Det problem, Saddam Hussein repræsenterer, nemlig de biologiske og kemiske våben, er jo vores alle sammens problem, og derfor er det ikke rigtigt at beskrive dette som noget, der kun er USA's problem.
Det er også vores problem.
Jo, magtanvendelse er nogle gange det eneste, der forhindrer vold, og det er nu engang ikke nok, hvis man vil fred, at man selv er fredelig.
Se, dette var så min mening.
Og nu kunne jeg så gå tilbage til min plads, men jeg må jo tilstå en enkelt ting.
Jeg har ikke skrevet denne tale selv.
Hvert ord, hver sætning, hver holdning
er direkte ordrette citater fra, hvad den radikale udenrigsminister Niels Helveg Petersen sagde den 17. februar 1998, og hvad de to ordførere fra Socialdemokratiet og De Radikale sagde den samme dag.
Det var den dag, hr. Mogens Lykketoft og hr. Niels Helveg Petersen og resten af den socialdemokraitisk-radikale regering bad Folketinget om at medvirke til et amerikansk ledet angreb mod Irak.
Se, jeg var enig med Socialdemokratiet og De Radikale dengang.
Jeg er også enig 5 år senere, i dag.
Men Socialdemokratiet og De Radikale er som så ofte før løbet fra deres holdninger.
Jeg har kun ét ord, der karakteriserer det: Det er ynkeligt.
Lene Garsdal (SF), 2003-03-19:
Hvorfor denne krig og hvorfor nu?
Debatten har kørt hele dagen, og der er sagt mange ord.
Krig er en meget alvorlig sag.
Det er næsten ubærligt at tænke på krigen, på dens gru og de lidelser, det påfører civilbefolkningen.
USA's forsvarsminister, Rumsfeld, har for flere måneder siden varslet, at Irakkrigen vil blive brugt til at afprøve ny militær teknologi, de såkaldte high power microwave-bomber, som også hr. Villy Søvndal var inde på.
Med en i forvejen meget forarmet irakisk befolkning er der grund til at frygte, at brugen af de nye våben vil have alvorlige konsekvenser for civilbefolkningen og også for nødhjælpsarbejdet i krigsområderne.
Krigens konsekvenser for befolkningen er fuldstændig uoverskuelige.
Og hvad skal der så ske efter krigen, ligegyldigt om den bliver kort eller lang?
Ja, præsident Bush lovede i sin tale i går, at USA vil sikre mad og medicin og hjælpe med at bygge et mønsterdemokrati op i Irak.
Men har vi sikkerhed for, at USA vil bidrage med et væsentligt beløb til en humanitær indsats?
Og hvordan kan man forestille sig, at USA som en besættelsesmagt kan gennemføre demokratiske forandringer over for en befolkning, som ganske vist hader Saddam Hussein, men som på den anden side har været udsat for årelange strenge sanktioner?
Dertil kommer så splittelsen mellem de forskellige befolkningsgrupper i landet.
I aftes så vi i Deadline tidligere brigadegeneral Finn Særmark-Thomsen beskrive situationen.
Hr. Særmark-Thomsen
Han kaldte det en komplet illusion at skabe et mønsterdemokrati, efter at Saddam Hussein er faldet, og han fandt, at en borgerkrig er langt mere sandsynlig.
Han henviste til det indædte had, der er mellem de forskellige befolkningsgrupper, og de manglende planer for bl.a. det kurdiske område.
En plan for den såkaldte »nation building«, altså hvad der skal til for at bygge en nation op efter en ødelæggelse.
Har den danske regering kendskab til, hvordan Irak skal bygges op, når krigen er slut?
Findes der overhovedet planer?
Jeg har set, at der i bemærkningerne bliver lagt vægt på etableringen af en midlertidig administration, eventuelt under FN's ledelse, med henblik på at sikre forholdene, indtil irakerne selv kan overtage styret i landet.
Eventuelt under FN's ledelse, jamen kan man da overhovedet forestille sig andre end FN?
Vi ved, at en krig udløser humanitære katastrofer for civilbefolkningen, og der vil blive skabt flygtningestrømme.
Der er foreløbig afsat 50 mio. kr. til den humanitære indsats, men batter det overhovedet noget i en situation, hvor krigen skaber voldsomme ødelæggelser og flygtningestrømme?
Og kan vi så få sikkerhed for, at Danmark vil tage imod de flygtninge, når de kommer hertil? Jeg ser med afsky frem til den krig, der forhåbentlig endnu kan undgås.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-03-19:
Er den krig, der nu er ved at gå i gang med dansk støtte, en krig, hvor man må sige, at den var absolut uundgåelig, at den var sidste mulighed for en afvæbning af Saddam Hussein?
Til det er svaret nej.
Våbeninspektørerne har klart ønsket at gå videre med deres arbejde.
De har et klart flertal i det internationale samfund bag sig i denne opfattelse.
Er det en krig, der vil mindske terrortruslen i Mellemøsten, i Europa, i USA?
Nej, faktisk er der frygtindgydende fare for, at den vil forøge terrortruslen.
I de omkringliggende lande i Mellemøsten er regimerne klemt mellem USA og USA's aggression på den ene side og de folkelige oplevelser af afmagt og frustration på den anden side.
Det er om noget en situation, der vil kunne nære terrorisme.
Ikke bare så den mærkes i Mellemøsten, men også så den mærkes i den vestlige verden.
Er det en krig igangsat på et klart internationalt mandat
Er det en krig, igangsat på et internationalt mandat overhovedet?
Er det en krig, hvis formål er at skåne civilbefolkningen i Irak?
Nej, det er det heller ikke.
Nej, det er det heller ikke.
De fleste ofre i Irak har faktisk været de mennesker, der blev myrdet, mens USA endnu støttede Irak, mens USA og Irak endnu var allierede, under Golfkrigen og efterfølgende, på grund af den embargo, som har udpint den irakiske befolkning.
Jamen er det så en krig, der som minimum fastholder muligheden, eller måske ligefrem styrker den, for en stærk international retsorden? Nej, det er tværtimod en krig, som svækker muligheden, fordi den med dansk opbakning har givet USA en mulighed for endnu en gang at gå enegang. Hvad er det så?
Jeg bryder mig ikke om at sige, at den er udtænkt af USA, for der er et andet USA.
Det er jo faktisk en præsident, der sidder på et mandat, der er et mindretalsmandat og ikke et flertalsmandat, som fører denne her politik.
Det er en krig, der skal sikre to ting: For det første sikre USA's kontrol over Mellemøstens enorme olieressourcer.
To tredjedele af verdens olieressourcer ligger i Mellemøsten, det er de olieressourcer, det er billigst at komme til i forhold til de olieressourcer, der f.eks. ligger i selve USA eller i det gamle Sovjetunionen.
For det andet er det en krig, der skal give USA mulighed for at fastholde sin geopolitiske dominans og forhindre, at andre regioner, herunder Europa, formulerer et alternativ.
Det er en dødsensfarlig situation, og det er et dødsensfarligt spil, hvor tre partier, Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti, der i øvrigt har vidt forskellige syn på Europa og Europas mulige rolle på globalt plan, har indgået en mildt sagt uhellig alliance, hvor de nu og i løbet af hele dagen med ringe held, må jeg sige, har forsøgt at bilde både sig selv og andre ind, at dette handler
Det er en situation, der på enhver måde er frygtelig farlig, det er en situation, som Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti arm i arm bringer os ind i med ganske uoverskuelige konsekvenser både på kort sigt og i det lange perspektiv.
Lars-Emil Johansen (SIU), 2003-03-19:
Det, jeg ønsker at vide, er med andre ord: Hvilken viden har regeringen på nuværende tidspunkt med hensyn til, om Grønland bliver udsat for overflyvning, anvendelse af Thulebasen, anvendelse af lufthavnen i Kangerlussuaq, eller bliver Grønland på nogen som helst anden måde berørt af Danmarks deltagelse i den forestående krig?
Jeg håber, regeringen vil se sig i stand til at kunne give svar på det.
Villy Søvndal (SF), 2003-03-19:
Jeg skal sige, at hr. Jens Rohde også på det her punkt tager fuldstændig fejl.
Det her er ikke en afskrift af noget som helst.
Det er en original nedskrevet tale, der passer præcis til den nuværende situation.
Det ville hr. Jens Rohde vide, hvis han var velorienteret udenrigspolitisk.
Carter fik tildelt nobelprisen for ganske kort tid siden.
De nye amerikanske militærstrategier om pre-emptive strikes
var ikke til stede i 1998.
Det er den nuværende aggressive amerikanske administrations opfindelse.
High power microwave-bomber var ikke på tale på det tidspunkt.
Derfor var det en højst original tale, hr. Jens Rohde lyttede til, som intet havde at gøre med den tale, der blev holdt i 1998.
Jens Rohde (V), 2003-03-19:
Jeg vil såmænd bare bede hr. Villy Søvndal bekræfte, at den her tale stort set bare er et genoptryk af den tale, han holdt i 1998.
Det er bare nye navne og nye datoer, der er sat på.
Der er intet nyt - intet nyt - i det, som hr. Villy Søvndal står og siger her i dag.
Han sagde det hele i 1998.
Det var nøjagtig de samme argumenter, det var nøjagtig lige så forfærdeligt.
Der er intet nyt under solen.