Knud Erik Hansen (SF), 1999-11-25:
Forespørgslen her har taget udgangspunkt i sommerens debat; det fremgår af forespørgslens titel.
Nu er det ganske vist ved at være vinter, og det er måske også lidt betegnende for debattens indhold lige nu.
Det, der rent faktisk skete i sommer, var, at man fik åbnet øjnene for den restriktive praksis, der ligger i udlændingeloven, modsat den sorte vind, der prægede billedet, da man vedtog den i 1998, hvor holdningen i høj grad var, at man skulle begrænse antallet af udlændinge, der kom til Danmark, uanset at de havde hjælp behov.
Det har præget loven, og det har også præget administrationen.
Det er ikke deres opgave, og jeg tror heller ikke, de gør det.
Vi har ikke indtryk af, at de gør det.
Embedsmændenes opgave er at følge de politiske retningslinjer, der både ligger i loven og helt klart også ligger i bemærkningerne og i de forhandlinger, der foregår.
De skal følge ministerens retningslinjer, og ministeren har til opgave at følge den holdning, der ligger i Folketinget.
På den måde skulle Folketingets vilje gerne sætte sig igennem i den administrative praksis, og der er ikke noget med, at embedsmændene skal være politiske.
Det er klart, når vi har et system, hvor ministeren også har ansvaret for at sikre, at der bliver administreret i henhold til lovgivningen og i henhold til de politiske retningslinjer, der foreligger.
For det første bliver mange asylansøgere udsat for en retssikkerhed, som er fyldt med alvorlige huller.
De får ingen rådgivning i Udlændingestyrelsen, når de søger asyl, de er frataget muligheden for at anke til f.eks. Ombudsmanden og få tjekket deres sag, og de har begrænsede muligheder for at bringe nye oplysninger ind i sagen, uanset om de er nok så relevante.
Der er altså alvorlige mangler i den retssikkerhed, vi tilbyder folk, der kommer hertil fra et fremmed land, hvor de er forfulgt, og det kan vi ikke være bekendt.
Vi udsætter dem for madpakkeordninger, som er aldeles uværdige, og der er alvorlige tegn på, at vi fængsler helt unødigt, uanset at loven siger, der skal bruges andre midler end fængsling.
Vi sætter dem i lejre, hvor de kan risikere at sidde i ganske lang tid, uden at de faktisk får brugt deres energi, deres egenskaber og deres kvalifikationer.
Og hvis de endelig får opholdstilladelse, skal de vente yderligere 8 år på at få deres ægtefælle til Danmark, så der er mange ting, der er forkerte.
Vi har været inde på, også tidligere, at man sender folk tilbage uden at have fuld sikkerhed for, at de kan vende sikkert tilbage.
Vi har ikke opbygget et system, hvor vi altid har sikkerhed for, at vi får de nødvendige oplysninger.
Går vi til familiesammenførselsreglerne, er der mærkværdige og helt unødvendige regler i loven om, at man skal tilbage til sit hjemland for overhovedet at kunne få lov til at søge om at blive familiesammenført.
Børnene er også udsat, hvis forældre i blandede ægteskaber bliver skilt, for så kan vi risikere, at børnene reelt mister kontakten med den ene forælder.
Jeg kunne nævne endnu flere ting, men det er vores opfattelse, at der er god grund til at kigge på selve udlændingeloven og ikke kun på den administrative praksis.
Det kan gøres med en udlændingekommission, men vi mener egentlig også, man godt kunne gå i gang her og nu, for der er nok at tage fat på.
Men hvis løsningen, vejen frem er, at det skal igennem en udlændingekommission og det skal nærmere undersøges, hvad der er galt, vil vi gerne støtte det, og det er det, der ligger i forespørgslen.