Elisabeth Geday (RV), 2006-05-19:
Når man nu hører hr. Per Ørum Jørgensen som ordfører for Det Konservative Folkeparti igen og igen sige, at han glæder sig over den konstruktive og positive dialog, der bl.a. er blandt Det Økologiske Råd og gartnerne, så synes jeg jo, det er kendetegnende for De Konservative, at det er nogle ualmindelig tålmodige mennesker.
Om det gælder madordninger, eller det gælder pesticidrester, eller det gælder mange af de andre områder, hvor jeg er vant til at være i dialog med De Konservative – det kunne også være mænds anvendelse af barselorlov – så er de så tålmodige, at de er villige til at vente og vente, fordi de tror, at udviklingen vil være den rigtige til sidst.
Jeg har jo hørt det i så mange år, at de vil være villige til at vente.
Jeg tror, jeg har været aktiv i politik i snart 20 år, og jeg har altid været vant til, at De Konservative var gode til at vente på, at den rigtige udvikling måtte vise sig.
Jeg tror ikke, jeg er helt så tålmodig som De Konservative, og det er måske derfor, jeg ikke er konservativ.
Jeg har den grundlæggende opfattelse, at hvis man gik på gaden og spurgte 100 tilfældige dan skere uanset alder, køn eller hudfarve, så ville de sige, at de ikke ønsker at spise grøntsager med pesticider i.
De ønsker ikke at få unødvendige kemikalierester – det er jo en eller anden form for kemikalierester – i de madvarer, som de indtager.
Jeg tror f.eks. også, at der er mange, der føler sig rigtig skræmt, når Greenpeace faktisk holder et debatmøde om industriens kemikalierester i legetøj og alle mulige andre ting, som altså ender i menneskers organismer på den ene eller på den anden måde.
Måske er de skadelige, måske er de ikke.
For nogle af dem gælder det, at der i hvert fald er en mistanke om, at de kan være kræftfremkaldende.
Så jeg tror egentlig, at hvis vi tog udgangspunkt i, hvad den almindelige dansker ønsker, så ønsker vedkommende ikke at spise pesticider eller rester af pesticider, samtidig med at de sætter tænderne i et dejligt dansk æble.
Vi er jo nødt til at sige, at grunden til, at vi står her i dag, er, at de tal, vi har fået fra ministeriet, peger i den forkerte retning.
Jeg synes, at Socialdemokraterne har peget på en række initiativer, som efter min opfattelse i hvert fald kan dreje fokus det rigtige sted hen.
Målet må være, at vi får færre og færre pesticidrester i vores mad, og på sigt, at vi undgår det fuldstændigt.
Det må da være målsætningen.
Det kan der da ikke være nogen der kan være uenig i.
Det er jo vigtigt at sige, og det er noget, som vi faktisk slet ikke har haft oppe i debatten i dag, at den sikreste måde at undgå pesticidrester på jo er at støtte den økologiske produktion.
Også her har regeringen altså et problem.
Det er sådan, at med hensyn til landdistriktsmidlerne har bl.a. Det Radikale Venstre bedt om, at en del af de midler bliver afsat til at støtte den økologiske landbrugsproduktion i Danmark.
Det har – så vidt jeg forstår – fødevareministeren afvist at gøre.
Det peger jo igen i den forkerte retning.
Hvis det nu var, regeringen var villig til at være en lillebitte smule ambitiøs på det her område, var der altså to initiativer, man kunne tage på kort sigt, som ville have en effekt: Man kunne vælge at fremme den økologiske landbrugsproduktion i Danmark, og man kunne vælge at stemme for Socialdemokraternes beslutningsforslag her, eventuelt med et par smårettelser, sådan at man kunne imødekomme den kritik, der måtte være fra ministerens og fra den konservative ordførers side.
Det synes jeg ville være helt fornuftigt at gøre og ville overbevise mig om, at på et eller andet tidspunkt, rinder selv Det Konservative Folkepartis tålmodighed ud.