Henrik Dam Kristensen (S), 1998-04-03:
Må jeg starte med at sige, at der er et moment i diskussionen, som bekymrer mig lidt.
Nogle ordførere har, som jeg har kunnet ane, været heroppe og sige, at lovforslaget ikke kan vedtages før sommerferien. Jeg må altså bede om, at det ikke er en taktik, som bliver lagt til grund, for hvad er det, vi taler om?
Vi taler om ni eksisterende love, som er alle medlemmer af dette Folketing meget vel bekendt.
Der kan være nogle principielle diskussioner om kontroldelen osv., men vi har faktisk haft regeringens fødevareredegørelse liggende siden begyndelsen af januar, så jeg må bede om, at det ikke bliver af taktiske årsager, man vil trænere nogle ting.
Til ære for hr. Keld Albrechtsen, som ikke er til stede nu,
synes jeg, vi skal have sagen om kimtal og de nærmest fantastiske lokale levnedsmiddelkontrolenheder, vi har, præciseret lidt.
Det handler om, at vi fra Direktoratets side giver nogle anvisninger om, hvordan kimtallene skal være, og derefter er det op til de lokale levnedsmiddelkontrolenheder at konstatere, om tingene nu også er i orden.
Det system har vi haft siden 1984, vi strammede det i 1996 og igen i 1997, så når vi har haft de sidste par dages historier, er det fordi vi har strammet reglerne, og endelig har de lokale levnedsmiddelkontrolenheder taget det alvorligt.
Men hvad har de gjort af kødet?
Har de beordret det fjernet fra hylderne?
Nu vil jeg citere hr. Jørn Jespersen.
Jeg har hørt en, synes jeg, kombination af lidt forherligelse og urimelig kritik.
Til vistnok hver eneste ordfører har hr. Jørn Jespersen været heroppe og sige: Giv mig eksempler på, at der er uensartethed.
Det findes der nu flere eksempler på, vil jeg gerne sige, så det kan vi sagtens levere; det er ikke noget problem.
Men en af de ting, vi hvert fald ved, er, at der er stor uensartethed med hensyn til, på hvilken måde man forstår at gøre sig til et medieobjekt som lokal levnedsmiddelkontrolenhed.
Her er der meget stor forskel, og det synes jeg er fint nok.
Så spørger hr. Jørn Jespersen også: Jamen hvorfor har man ikke bare givet en hjemmel eller lavet en aftale fra statens side om, at nu skal der offentliggøres kontrolresultater på den og den måde?
Hvad er det, hr. Jørn Jespersen her beder om?
Hr. Jørn Jespersen beder om, at vi stadig kan have den kommunale indflydelse osv. osv., men det hele skal statsstyres.
Jamen så hænger tingene da ikke sammen.
Man kan da ikke både ønske, at nu skal der fra statens side dikteres i alle detaljer lige nøjagtig, hvad der skal ske i hver eneste levnedsmiddelkontrolenhed, og samtidig slå til lyd for den decentrale indflydelse.
Jeg skal senere vende tilbage til noget vedrørende kontrollen, men først nogle enkelte kommentarer.
Der var nogle generelle kommentarer om, at lovforslaget er spækket med bemyndigelser, og til det er der kun at sige: Ja, det er det.
Vi har her i Danmark en levnedsmiddellov, som er blevet til ved, jeg havde nær sagt, knopskydning.
Vi har i dag, som jeg sagde før, ni forskellige love, som vi nu skriver sammen til én lov, og alle ni love er bemyndigelseslove, og derfor vil det selvfølgelig være sådan, at når man putter ni bemyndigelseslove ind i én lov, vil det se voldsomt ud.
Men derfor har vi netop også været dybt optaget af at sige: Bemyndigelserne er ikke bare en ladeport, som den til enhver tid siddende minister kan bruge, som han eller hun måtte finde for godt.
Det er sådan, der er tænkt, og jeg vil gerne sige, at alternativet ville være, at Folketinget mere eller mindre til stadighed skulle tage den pågældende lov op til revision. Fru Mariann Fischer Boel var ud over bemyndigelserne også inde på en entydig og klar mærkning.
Det er som talt ud af regeringens redegørelse, og det er helt klart holdninger, vi fuldstændig deler.
Jeg var også glad for bemærkningen fra Venstres ordfører om, at nu må der ske noget med hensyn til fremstillingsdatoen.
Jeg er fuldstændig enig med fru Mariann Fischer Boel i, at de meget positive signaler, forarbejdningsindustrien sendte af sted i valgkampen om, at nu ville de gøre alt, hvad de kunne for at give forbrugerne så gode oplysninger som overhovedet muligt, skal vi holde forarbejdningsindustrien fast på. Det skal ikke have lov til bare at være noget, der løber af stablen under en valgkamp.
Det skal vi holde dem fast på, og det vil vi fra ministeriets side også tage fat på.
Offentliggørelse af kontrolresultater var fru Mariann Fischer Boel, sådan som jeg oplevede det, nærmest en anelse bekymret over.
Jeg vil gerne sige, at for regeringen er offentliggørelse af kontrolresultater en vigtig del af strategien; men det skal ske på en ordentlig måde, som betyder, at det bliver til gavn for forbrugerne.
Vi tager jeg ved ikke hvor mange tusinde prøver hvert eneste år, og en kritikløs offentliggørelse af dem ville ikke give bedre kvalitet for nogen overhovedet.
Det er utrolig vigtigt, at det bliver gjort på en kvalificeret måde, som også giver forbrugerne en reel fornemmelse af, hvad det er, vi offentliggør.
Jeg vil sige til fru Lene Espersen og andre, som har været inde på kommunernes miljøproblemer: Ja, vi har klart tilkendegivet, at her er der et problem, som ikke er endeligt afklaret, og derfor skal vi også have en ordentlig diskussion
om det.
Jeg synes, det er rimeligt, at når et bredt flertal i Folketinget og et bredt flertal i den danske befolkning, ønsker, at vi skal have bedre og skrappere kontrol på fødevareområdet, er det dét, der har første prioritet, og så skal vi nok tilkendegive, at vi også skal klare de andre ting. Hr. Erling Christensen var i øvrigt også heroppe og svare på det.
Der har også været diskussion om funktionelle fødevarer, altså fødevarer, som har en speciel funktion, og jeg vil sige, at det er noget, som er til debat i Danmark og også er til debat internationalt.
Men regeringen har sagt, at vi har i hvert fald tre hovedprincipper, som er vigtige på det område.
Det må selvfølgelig være sådan, at de anbefalinger skal være sundhedsvidenskabeligt dokumenteret, så det ikke bare er noget, man kan gå ud og sige; der skal virkelig være en dokumentation, som siger, at her er der noget, som er bedre for dig og dit helbred.
En anden ting, som i den forbindelse er mindst lige så vigtig, er, at man som forbruger, når man køber et sådant produkt, skal have noget at vide om dets negative egenskaber, og endelig er det sådan, at det selvfølgelig under ingen omstændigheder må medføre nogen som helst form for sundhedsmæssig risiko. Jeg er fuldstændig enig i udsagnet om, at man ikke kan købe sig til sundhed.
Det er den samlede livsførelse, der er afgørende, og derfor er det så vigtigt, som også andre har været inde på, med ernæringsråd osv. Må jeg sige til hr. Jørn Jespersen, som siger, at Danmark har rekord i salmonellabakterier, vækstfremmere osv. osv., at jeg tror, det er korrekt.
Derfor synes jeg faktisk, vi fortsat skal gøre, hvad vi overhovedet kan, for at også andre EU-lande kommer til at leve op til EU's zoonosedirektiv, og så kan det i øvrigt godt ske, at vi vil få et lidt mere nuanceret billede af, hvordan fødevarekvalitetens tilstand er i Europa. Så siger hr. Jørn Jespersen også, at der er noget galt med lovforslagets formål, fordi der i formålsparagraffen står ordet erhverv.
Undskyld, men jeg synes, det er en gammeldags holdning.
Jeg synes da, det er en rigtig holdning at sige: Vi vil have så sunde fødevarer som overhovedet muligt her i Danmark, og så tror vi i øvrigt, at det, at vi har verdens skrappeste regler og kontrol på området, er der mange forbrugere rundtomkring i verden, som vil sætte pris på.
Dermed kan en skrap kontrol, en skrap lovgivning i Danmark, som har taget udgangspunkt i forbrugernes interesser, også være til gavn for erhvervslivet, når det gælder eksport, og jeg synes da, det er smukt, hvis de to ting kan gå hånd i hånd.
Hr. Jørn Jespersen siger også, at vi ikke er konsekvente nok, når det gælder tilsætningsstoffer og pesticider og vækstfremmere osv.
Jeg bliver nødt til at sige, at indtil vi enten har fået dem forbudt eller de ikke eksisterer længere, vil vi have brug for at operere med grænseværdier.
Alt andet ville netop betyde, at vi ikke var dem, som tog sig af forbrugernes interesser.
Vi skal til stadighed have så skrappe grænseværdier som overhovedet muligt, og når vi får ny viden, skal vi rykke grænseværdierne i overensstemmelse med den nye viden, det er jeg fuldstændig enig i.
Men at vi ikke skulle have grænseværdier, ville være fuldstændig urimeligt.
Jeg mener egentlig, fru Annie Lunde Hansen havde en drøm, en pointe, og det var også lidt af årsagen til min henstilling i begyndelsen af talen her.
Der er nogle mennesker her i systemet, som er utrygge over det, der er sket, og derfor vil jeg også sige, at af hensyn til nogle menneskelige omkostninger tror jeg, det er vigtigt, at vi her i Folketinget gør, hvad vi kan, for at rammerne for den fremtidige kontrolstruktur kommer på plads, før Folketinget går på sommerferie.
Må jeg slutte med nogle enkelte ord om kontrollen.
Det, jeg kan konstatere, er for det første, at det bliver ikke ved med at være, som det har været indtil nu.
Ikke én bortset fra hr. Keld Albrechtsen ønsker andet, end at der skal ske noget.
Ligegyldigt hvor jeg vender mig hen i diskussionen om det emne, kan jeg konstatere, at alle ønsker, der skal ske noget
på området, og jeg oplever, at vi i øjeblikket opererer med tre modeller. Vi opererer med en model fra Kommunernes Landsforening, som siger, at der skal tages udgangspunkt i, at kommunerne skal have indflydelse.
Så er der kommet lidt af en, undskyld udtrykket, hybrid, fordi amterne også godt vil være med på banen og - lidt uforståeligt, synes jeg personlig - har fået politisk medvind fra SF og Venstre.
Jeg har meget, meget vanskeligt ved at se, hvad der skulle argumentere for, at amterne pludselig skal være en del af det her.
Endelig er der den sidste model, som regeringen står for, nemlig statsliggørelse af området.
Alle siger, at de nuværende 32 lokale levnedsmiddelkontrolenheder ikke kan fortsætte, og alle sender det signal af sted - uanset om det er kommunerne, amterne eller regeringen - at der skal være et sted mellem 10 og 12 kontrolenheder. Samtidig vil jeg gerne sende det klare signal, at regeringen ikke lægger op til, at der skal være én eneste færre til at kontrollere vore fødevarer, tværtimod.
Vi ønsker at bruge de ressourcer, vi har, endnu mere optimalt.
Vi ønsker ikke at tilrettelægge et system, hvor vi eksempelvis bygger 10 eller 12 store huse et eller andet sted, og så skal folk køre ud til disse huse hver morgen og få kontrolleret fødevarerne.
Nej, fødevarerne skal selvfølgelig kontrolleres dér, hvor de er: hos bageren, i supermarkedet, ved fiskeriauktionen osv.
Der vil ikke blive én eneste region i Danmark, hvor der bliver færre til at kontrollere fødevarerne, tværtimod.
Det, vi kan opnå med statsliggørelsen, er, at vi kan få sammenhæng i tingene.
Som det er i dag med kontrollen af vore fødevarer, har vi hver vores ansvarsområde: Denne kasse er min, det klarer jeg, og hvad der ligger uden for kassen, må andre tage sig af.
Jeg synes da, det er flot, at vi kan registrere, at nu har vi så og så meget salmonella, og nu har vi så og så mange Coli E-bakterier, og hvad de nu hedder.
Med det system, regeringen har skitseret, mener jeg, at vi kan få sammenhæng i tingene, og at vi kan tænke helhedstanker i hele konceptet fra jord til bord. Jeg vil gerne slutte med at sige, at med det foreliggende oplæg håber jeg, at Folketinget, inden vi tager på sommerferie, kan få lagt rammerne for en fremtidig kontrolstrategi.