Ritt Bjerregaard (S), 2003-10-24:
Jeg vil godt indlede med at rose den fødevarepolitiske redegørelse »Tryghed og Frihed«, for der er faktisk tale om en smuk tryksag.
Der er også tale om en tryksag, som er pænt tilrettelagt, den indholder også relevante emner på fødevareområdet, som berører og vedrører os alle sammen, og den rummer mange pæne ord.
Den er faktisk fyldt med pæne, pæne ord, men der er meget lidt handling på de 34 sider, der er tale om.
Jeg beklager sådan set, at ministeren har fraveget, kan man sige, den model, der har været i tidligere redegørelser, hvor man har sluttet med en handlingsplan, som efterfølgende også gør det muligt at vurdere, om man så har nået de mål, man har opstillet.
Jeg ser det som en konsekvens af, at der faktisk ikke er opstillet nogen mål, og at der derfor heller ikke efterfølgende vil være noget at måle.
Lad mig give et par eksempler på det.
F.eks. står der på side 10: »Antallet af danskere, der spiser sundt, skal øges markant, og sunde kostvaner skal være en naturlig del af hverdagen.
Problemerne skal forebygges med information, rådgivning og mærkning af fødevarerne, så befolkningen kan sammensætte en sund kost på et kvalificeret grundlag.« Det synspunkt er der i sagens natur ingen, der kan være imod, jeg er helt sikker på, at vi deler den opfattelse her i Folketinget.
Og så spørger man jo sig selv: Jamen hvad er det så, det nærmere går ud på?
Hvordan skal de her smukke ord omsættes i handling?
Hvad er det egentlig, ministeren vil gøre for at opnå de her ting?
Udmærket, ja, men hvordan?
Hvad er det, ministeren vil? Som det allerede har været fremhævet i debatten, som blev indledt på baggrund af Venstres ordførers ordførertale, er det meget vigtigt at se på situationen omkring børn og unge, som får alt for meget fedt og sukker.
Det er tydeligt, at flere danske børn bliver overvægtige; der er undersøgelser, der taler om op til 30 pct. Det fremgår også af redegørelsen, at der bliver dyrket for lidt motion, spist
for usundt, og at der i det hele taget er tale om en livsstil, der kan føre til mere sygdom og dårligere livskvalitet
Det er ikke så tydeligt i redegørelsen, at der faktisk her er tale om en social slagside.
Regeringen har iværksat - og det omtalte Venstres ordfører også - projektet »Alt om kost«, rejsehold, hotlinje, hjemmeside, og man vil også lave nogle informationspakker. Igen synes Socialdemokratiet, det er udmærket, at der er de aktiviteter, det er bare ikke nok.
Det ville have været rart, hvis der også her havde været en understregning af, at der nu var ekstra midler på forskningssiden til at sætte ind over for de her problemer, som ministeren omtaler.
Det kan jo kun bero på, at hr. Henrik Vestergaard ikke aner, hvordan den danske folkeskole fungerer.
Det er en lokal skole, og det er ikke noget, der fastlægges herindefra, der er heller ikke nogen af os, der har drømt om, at det skulle fastlægges herindefra.
Det, der er tale om, er jo, at vi i Danmark har haft en tradition for, at man skulle medbringe madpakker, og det vil sige, at danske skoler overhovedet ikke er indrettet på at give børnene et lødigt tilbud om mad.
Det er der, problemet ligger, og derfor har de ordførere, der har talt om sammenhængen med kommunernes økonomi, jo fuldstændig ret. Det ville have været spændende her i redegørelsen at have læst regeringens overvejelse over, hvilken rolle reklame spiller på hele det her område.
Det er jo tydeligt, at reklame spiller en meget stor rolle for unges kostvaner.
Den er i meget høj grad med til at lokke børn og unge til at drikke diverse smarte, men meget fede og sukkerfyldte læskedrikke.
Det ville jo have været en spændende debat at tage fat på.
I stedet taler regeringen i redegørelsen om, at vi skal kunne få »de rigtige informationer, når vi køber ind.« Ja, hvem kan være imod, at vi skal have de rigtige informationer, når vi køber ind?
Vi taler om familier, der står i sidste øjeblik og skal have handlet i et supermarked.
Og hvad er det så, regeringen egentlig mener?
Hvordan er det, vi skal hjælpe dem til at klare de opgaver, de står over for?
Redegørelsen rummer også nogle pæne bemærkninger om økologien.
Dem er vi enige i.
Vi er ligesom regeringen bekymrede over den nedgang, der har været, selv om vi har glædet os over nogle af de sidste rapporter om, at det er begyndt at gå den anden vej.
Her kan ministeren i alt, hvad hun foretager sig på dette område, regne med Socialdemokratiets støtte.
Også - hvis jeg må tillade mig en enkelt bemærkning i forhold til et forslag, der kommer til behandling senere i dag - når det drejer sig om, at økologerne får deres andel af de midler, der er til rådighed i fondene, hvilket de ikke gør i dag. Hr. Martin Lidegaard har allerede været lidt inde på de meget sparsomme bemærkninger, der er om EU's landbrugsreform.
Regeringen er tydeligvis mere tilfreds med det, der foregår, end Socialdemokratiet er.
Vi går ind for at fjerne støtten til landbruget, så forbrugerne kan få et større udbud af varer og billigere priser, og vi ser også en international sammenhæng i det.
Det er også grunden til, at vi var uenige med regeringen i den sidste konkrete sag, der har været i Europaudvalget omkring de spanske nødder, hvor vi endnu en gang konstaterede, at vi havde en regering, som meget gerne ville have nogle ændringer, men som, når det kom til stykket, ikke var villig til at gøre noget for det.
Skal vi være lidt ubeskedne, så er det rart at se, hvordan regeringen har taget den smiley-ordning til sig, som i sin tid blev gennemført af den socialdemokratisk-radikale regering.
Det var også meningen med ordningen, og det er dejligt, at det sker. Derfor må virksomhederne selvfølgelig deltage aktivt i en sådan offentliggørelse, så forbrugerne kan se, hvem der kan finde ud af at overholde reglerne, og hvem der ikke kan. Vi er mere bekymrede, end regeringen er det, over kontrollen.
Vi tror ikke, at smiley-ordningen kan fungere fornuftigt, hvis ikke der er en løbende kontrol, hvis ikke fødevareregionerne har kapacitet til at komme ud og se, om smiley-ordningen er blevet hængt op, om den er gemt i et baglokale, eller kapacitet til at sørge for at følge op på de dårlige forhold, der er set.
Vi har undret os over, at regeringen ikke har nævnt noget om problemerne med koncentrationerne
både i produktionsleddet og i detailhandelen.
Vi synes, det i meget høj grad begrænser det udbud af fødevarer, som forbrugerne har til rådighed, lige så vel som vi synes, at det gør det unødigt svært for mindre virksomheder at komme ind på markedet.
Vi tror, vi er nødt til at tage fat på de problemer.
De løser ikke sig selv.
Der er jo - som jeg indledningsvis har nævnt - et meget sympatisk indhold i den flot trykte redegørelse, men politik er mere.
Politik er evnen til at handle, og det er der ikke noget af i »Tryghed og Frihed«, den fødevarepolitiske redegørelse for 2003.