runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Martin Henriksen (DF), 2005-10-12:
Så kunne man spørge: Hvordan vil De Radikale helt præcist tilgodese de dårligst stillede danskere?
I Dansk Folkepartis finanslovforslag har vi bl.a. sagt, at vi ud over satspuljen vil afsætte 250 mio. kr.
Det burde jeg jo have sagt før, da hr. Martin Lidegaard spurgte mig, men nu kom jeg i tanke om det.
Det er penge, som netop skal komme dårligt stillede grupper til gode, og har De Radikale nogen lignende tiltag?
Så synes jeg også, det måske er lidt dobbeltmoralsk, når hr. Martin Lidegaard siger, at De Radikale er imod, at Folketinget blander sig i kommunernes arbejde, når de samtidig er for, at EU blander sig i stort set alt, hvad det i nationalstaterne og sådan set også i kommunerne kan blande sig helt ned i detaljen.
Der er en vis form for dobbeltmoral her, og kan hr. Martin Lidegaard ikke se det?
Martin Lidegaard (RV), 2005-10-12:
Nu ved jeg ikke, om vi skal tage den store skattediskussion her, men jeg kan da i hvert fald oplyse over for Dansk Folkepartis ordfører, at De Radikale ikke foreslår at stryge topskatten.
Men det er ikke rigtigt, at vi vil fjerne topskatten.
Det er klart, og jeg forstår det også godt, at Dansk Folkeparti og i øvrigt også mange andre partier i disse år har travlt med at udråbe Det Radikale Venstre til et asocialt parti.
Det må vælgerne jo vurdere, men her står vi med et helt konkret forslag.
Det drejer sig om 500 mio. kr., og partierne skal afgøre, hvem de vil tilgodese.
Vil man tilgodese de 75 pct. af danskere, som er de rigeste, eller vil man tilgodese de 25 pct., som er de fattigste?
Det er et meget enkelt valg, og Det Radikale Venstre er ikke i tvivl: Vi vil helst tilgodese de 25 pct., som er de fattigste.
Martin Henriksen (DF), 2005-10-12:
Jeg synes, der er en tendens til, at De Radikale svinger lidt rundt.
Når det er noget, der kommer fra regeringen eller fra Dansk Folkeparti, er det absolut dårligt, absolut skidt, og så har De Radikale lige pludselig en meget social profil og taler om, at det er for dårligt, at der ikke gøres nok for de dårligt stillede grupper.
Men lad os bare tage skattepolitikken.
Jeg har forstået, at De Radikale vil sænke topskatten, og det er jo virkelig noget, der batter for de dårligt stillede grupper i samfundet.
Det er jo de bedrestillede grupper i samfundet, man hjælper på den måde, så jeg synes, det klinger lidt hult, når De Radikale kører frem på den måde.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2005-10-12:
Jamen jeg tror ikke, der er så meget nyt i Enhedslistens model med at flytte folk over i den offentlige sektor.
Jeg mener faktisk, det er bedre at satse på reelle arbejdspladser til de mennesker og få dem ud i arbejdsstyrken, i stedet for at de skal modtage dagpenge.
Det mener jeg altså er en mere rigtig vej at gå.
Så er jeg på en eller anden måde også ked af, at vi skal belemres med den pseudodebat, der i øjeblikket føres om ulighed i samfundet.
Det er jo et faktum, som alle kan se, at det går godt i Danmark, og at der faktisk aldrig er brugt så mange penge på den offentlige sektor, som vi gør nu.
Line Barfod (EL), 2005-10-12:
Jeg er også meget spændt på at se ministerens udspil.
Vi har fået at vide hos finansministeren, at der ikke bliver nogen forhandlinger i forbindelse med finansloven.
Så må vi jo se, om ministeren her vil lave nogle forhandlinger, ellers må vi så prøve at tage det i salen.
Men det, jeg gerne konkret ville høre om, var den model, hvor vi siger: Vi bruger pengene i dag på at betale dagpenge til folk, der går arbejdsløse.
Vil De Konservative være med til at se på den model?
Jeg forlanger ikke, at ordføreren skal binde sig til at gøre det her og nu, men vil man være med til at undersøge den model?
Per Ørum Jørgensen (KF), 2005-10-12:
Der ligger selvfølgelig også en forhandling forude, og vi venter også på ministerens udspil på det her område.
Når det er sagt, så er det klart, at den måde, det her etableres på, jo er i form af en pulje, hvorfra der kan søges til konkrete projekter, og det kan også medføre, at man kan søge om at få mere personale i en periode.
Så derfor vil jeg absolut ikke afvise, at det kan være en mulighed, men jeg vil meget gerne have lov til at forholde mig til det, når jeg har set ministerens udspil på området.
Line Barfod (EL), 2005-10-12:
Hr. Per Ørum Jørgensen sagde, at børnefamilierne konkret kunne mærke, at De Konservative er ved magten, og det er jo fuldstændig korrekt.
Man kan se, at uligheden vokser og vokser, og at der bliver flere og flere fattige børn, så det mærkes tydeligt i børnefamilierne.
Jeg tror ikke, vi bliver enige om, at vi skulle gå den modsatte vej i stedet.
Men så siger hr. Per Ørum Jørgensen noget om de her 2 mia. kr., der på en eller anden måde skal fordeles over de næste 4 år.
Og der vil jeg gerne høre, om Konservative er parate til at sige: En måde at bruge en væsentlig del af dem på er at sikre, at der kommer nogle flere voksne ud til at tage sig af vores børn i vuggestuerne og børnehaverne.
Vi regnede under valgkampen ud, at vi kunne ansætte samtlige 7.000 arbejdsløse pædagoger og pædagogmedhjælpere, og det ville for de samlede offentlige kasser kun give en ekstraudgift på de 100 mio. kr., man sætter af her på finansloven.
Så det kunne altså give et betragteligt løft, og samtidig kunne det også give mulighed for mere efteruddannelse af de ansatte, så de fik nogle bedre muligheder for at være særlig opmærksomme på de børn, der har særlige behov.
Vil De Konservative være med til at se på en sådan model?
Per Ørum Jørgensen (KF), 2005-10-12:
Jeg vil så også sige, at nu lyder retorikken jo lidt, som om vi vender den tunge ende nedad.
Men samtidig med at vi sænker de her takster for forældrebetaling, har vi også en pulje på 2 mia. kr., som vi selvfølgelig skal finde ud af hvordan vi kan bruge bedst muligt, så de ting, vi går og laver, også har en god social profil.
Så generelt vil jeg sige, at jeg nu nok tror, at jeg har mere tiltro til kommunerne end hr. Martin Lidegaard i det her tilfælde med hensyn til, om de kan finde ud af at håndtere det her og lave beregningerne.
Det kan de selvfølgelig, så det skal de også nok finde ud af.
Den tiltro har jeg dog til kommunerne.
Martin Lidegaard (RV), 2005-10-12:
Det er sådan en meget præcis måde at formulere den konservative forståelse af selvbestemmelse i kommunerne på, så den tror jeg bare vi lader stå sådan helt for sig selv.
Men hvis vi nu f.eks. tager sådan noget som det, at man siger, at det gælder for børn fra 0 til 2 år, så tror jeg egentlig også, at de konservative vælgergrupper, vælgere og børnefamilier kan blive lidt generet af, at man i stedet siger, at når børn går i vuggestue, så gælder der ligesom én regel, og når børn går i børnehave, så gælder en anden, fordi det er lidt mere forståeligt, mere enkelt, lidt mindre administrativt bøvlet.
Og når nu de folk, der sidder med det derude, påpeger, at det er lidt klodset at dele det op efter alder, når nu virkeligheden derude er delt op på en anden måde, så kunne det være, det også gjorde et indtryk på De Konservative, som sådan med det her forslag går rimelig målrettet efter deres vælgergrupper.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2005-10-12:
Jamen jeg synes egentlig, at det rent tekniske er helt, som det skal være.
Nu er det her jo en førstebehandling, og det betyder også, at det er en principiel diskussion, så derfor er det et spørgsmål, hvor meget teknik vi skal tage her i dag, for det kan vi selvfølgelig snakke videre om under udvalgsbehandlingen.
Men det er da i hvert fald vigtigt, når vi udmønter disse ønsker, at vi så starter med de allermindste, hvor børnefamilierne har den største omkostning.
Det synes jeg er ganske korrekt.
Og så hørte jeg ordet centralistisk, og at man fratog kommunerne ansvaret.
Nu er der tale om en maksimal grænse, så kommunerne er velkommen til at sænke forældrebetalingen yderligere.
Den frihed har de dog stadig.
Det sker ganske ofte, at politiske partier lover guld og grønne skove til børnefamilierne herhjemme: pasningstilbud til 1.000 kr., gratis mad, forskellige lofter over betaling af offentlige ydelser.
Det bliver bare ved snakken, det er luftkasteller eller med andre ord en gratis omgang uden gang på denne jord.
I Det Konservative Folkeparti ønsker vi ikke at stikke familierne blår i øjnene.
Vi har arbejdet for og arbejder konstant for at forbedre vilkårene for børnefamilierne, ikke tom tale, men konkrete resultater, der kan mærkes.
Det er også tilfældet med dette forslag.
Ved at sænke den maksimale forældrebetaling for pasning af de mindste sikrer vi familierne større råderum i hverdagen – en hverdag, som for de fleste byder på travlhed og masser af nye udgifter, der naturligt følger med, når man får børn.
Fra den 1. januar 2007 forbedres vilkårene for børnefamilierne, så der bliver en tilsvarende lettelse for børn i aldersklassen fra 3 år og til skolealderen.
Fra 2008 forhøjes børnechecken for de mindste med 2.000 kr. om året.
Det er udtryk for god, konservativ familiepolitik i modsætning til oppositionens luftkasteller.
Men penge er jo ikke alt.
Der er flere undersøgelser, der viser, at børnefamilierne efterspørger højere kvalitet i pasningstilbuddene.
For os Konservative
er det ikke enten/eller, tværtimod.
I forbindelse med finansloven bliver der taget hul på en pulje på 2 mia. kr. til at hæve kvaliteten i dagtilbuddene: mere fokus på de udsatte børn, bedre fysiske rammer og andre tiltag, der mærkbart hæver kvaliteten i vores pasningstilbud.
Det er endnu en understregning af, at vi Konservative ikke baserer vores familiepolitik på luftkasteller, tværtimod tager vi familierne her i landet så tilpas alvorligt, at vores mærkesager bliver til virkelighed.
Det er dette lovforslag et ganske godt eksempel på.
Karen Hækkerup (S), 2005-10-12:
Ja, det er jo så i hvert fald ikke kun Socialdemokraterne, som vildleder, for jeg kan i al fald fortælle ministeren, at en af ministerens konservative ministerkolleger vildleder på samme måde.
Når kulturministeren siger, at det skal være gratis at komme på museum, så er det jo også betalt af nogle, så der ser jeg sådan set ikke nogen stor forskel.
Jeg kunne faktisk godt tænke mig at læse et par linjer fra bemærkningerne til lovforslaget, hvor der netop omtales markedsføringslovens specialforbud.
Der står: »De fleste af disse regler er indført for at forhindre markedsføringsforanstaltninger, som skønnes at være særligt prisslørende, og fordi disse foranstaltninger kan medvirke til at forskyde forbrugerens fokus fra pris og kvalitet.«
Lidt længere nede i teksten argumenterer man så for, hvorfor man skal fjerne det her forbud.
Det var jo her, jeg havde troet, at det var nogle nye regler, som skulle gavne forbrugerne, men det viser sig jo så, at dem, som skal gavnes og tilgodeses, er virksomhederne, for længere nede i teksten står der: »Specialforbuddene indebærer økonomiske byrder for de erhvervsdrivende.«
Det er så argumentet for, at de skal fjernes.
Det er jo ikke til forbrugernes gunst, at vi nu skal til at være i sådan et rabatkuponhelvede.
Så det mener jeg vi tager højde for.
Effekten for virksomhederne er jo ikke argumentet for, at der skal ske noget her.
Jeg har jo netop redegjort for det ved at citere endda Forbrugerombudsmandens synspunkter, som er, at Forbrugerombudsmanden mener, at det vil være mere effektivt for Forbrugerombudsmanden at håndhæve markedsføringsloven, hvis det er således, at vi fjerner specialforbuddene.
Så det er bestemt ikke ud fra en ensidig vurdering af, hvad der er i virksomhedernes interesse.
Jeg kan i øvrigt sige, at der da også er repræsentanter for erhvervslivet, som i høringsfasen har udtalt sig kritisk over for at fjerne specialforbuddene.
Line Barfod (EL), 2005-10-12:
For os var det ikke afgørende, hvilket ministerråd det var, men at man fortsat havde forbrugersamarbejdet.
Det, jeg bare gerne vil høre, er, om beslutningen er så fast, eller om ministeren mener, at der faktisk er en mulighed for dialog.
Hvis ministeren allerede nu siger, at det ikke er en mulighed, at man finder nogle andre løsninger, at man også sikrer, at der kan være en fast embedsmandskomité – hvis det er det, man når frem til – så bliver dialogmulighederne jo meget indsnævrede.
Derfor vil jeg bare gerne høre, om der i ministerens tilsagn om dialog også ligger, at man kan bruge noget længere tid på de to områder, som der er så stor optagethed af.
Det sagde jeg også i et af mine tidligere svar.
Det mener jeg er en af de ting, som også de nordiske forbrugerministre har bedt om skal diskuteres.
Derfor skal det jo diskuteres.
Jeg har også hørt, hvad der er blevet sagt i dag, og det bliver selvfølgelig også givet videre, uden at jeg dermed – og det er jeg glad for at fru Line Barfod har forståelse for – på vegne af samtlige nordiske forbrugerministre står og lover en bestemt løsning.
Men budskaberne her bliver selvfølgelig noteret og hørt.
Jeg er glad for, at ministeren lægger op til dialog.
Jeg vil bare høre, om det også indebærer, at det kan være en mulighed – og jeg forlanger ikke, at ministeren skal lægge sig fast på det nu – at man på sessionen fra Ministerrådets side fremlægger, at man fastholder budgetposterne for 2006, så man kan nå at få den dialog og forhandle sig frem til en fornuftig løsning på forbrugerområdet og på kulturområdet.
Og det tror jeg altså er ret vigtigt, netop når vi alle sammen er enige om, at det her i sidste ende handler om en fremtidssikring af det nordiske samarbejde.
Jeg tror, at hvis man begynder at lave for mange sådan svinkeærinder undervejs i dette her, så ender vi med, at det hele ruller tilbage.
Det ville i hvert fald være en risiko, og den vil jeg ikke umiddelbart synes det var klogt at løbe.
Ole Stavad (S), 2005-10-12:
Jeg ved godt, at dagen er langt fremskreden, men med hensyn til den debat, vi har haft på kultur- og på forbrugerområdet, vil jeg godt lige bruge et par minutter til at sige til ministeren, at uanset hvor meget ministeren mener der har været dialog – og det kan godt være, at nogle af os efter ministerens opfattelse ikke har fulgt godt nok med i timen – er det sådan, at da ministeren og jeg første gang snakkede om reaktionen på et ændret ministerråd, gik det altså ikke op for mig, at det havde som konsekvens, at med de ministerråd, der forsvandt, så ville de budgetposter, der var konkret på områderne, forsvinde fra budgettet 2006, som var fremlagt.
Det gik heller ikke op for mig, at det ville have som konsekvens, at embedsmandskomiteerne også ville forsvinde.
Så henviser ministeren til EU-samarbejdet.
Jeg har siddet som indremarkedsminister, og jeg tror, det højeste, jeg har været oppe på, er at have sager med fra otte forskellige ministerier.
Derfor vil jeg stærkt opfordre samarbejdsministeren til, og vi er så heldige, at vi nu også har den danske forbrugerminister siddende her i salen, at man i sammenhæng med den åbne, venlige, positive modtagelse, der generelt har været af omstruktureringen, men hvor vi ret bredt har nogle bekymringer – jeg har faktisk hørt bekymringer i et enigt Nordisk Råd på parlamentarikersiden i forbindelse med forbrugerrådet – giver sig tid til at få både budgetdelen og embedsmandskomiteer osv. forhandlet på plads.
Det er muligt, at vi kan nå frem til, at vi kan løse nogle af tingene inden for de modeller, som ministeren har beskrevet, men lad os dog – hvis jeg må sige det – for pokker tage os tid til at færdiggøre det, som er sat i gang, og som der er en positiv holdning til på parlamentarikersiden at vi får gjort ordentligt.
Tilsvarende på kulturområdet.
Vi er så heldige, at vi har danske ministre siddende som formænd i alle ministerråd, og derfor må danske ministre også kunne følge de enige indstillinger og opfordringer, der er til, at vi gerne vil være med til at lave om, at vi gerne vil være med til at lave det bedre, men at vi også vil have tid til, at det foregår i en ordentlig dialog, og at det ikke er resultater, der er givet på forhånd.
Jeg synes ikke, hvis der skal være en lillebitte smule mening med og respekt for det samarbejde, den dialog og den måde, vi forsøger at drive det nordiske samarbejde på, at man kan påstå, at vi fra parlamentarikerside har stillet os op og opført os urimeligt, i forbindelse med at vi også skal være forandringsparate.
Vi er forandringsparate, men vi vil også gerne være sikre på, hvad det er, vi får af forandringer, inden vi beslutter dem, og der er der altså et par områder, hvor sagerne efter vores opfattelse ikke er afklaret, sådan at vi bare kan køre dem igennem på sessionen om 14 dage i Island.
Derfor er der behov for, og det går jeg ud fra at de danske ministre som formænd sørger for, at vi også får det her håndteret ordentligt.
Bente Dahl (RV), 2005-10-12:
Jamen der er jo ingen, der siger, at der foregår en dialog, fordi der er møder.
Jeg synes ikke, at forslaget bærer præg af de ting, som jeg ved, kulturlivet har foreslået.
Jeg kan slet ikke få øje på dem.
Det er derfor, jeg gerne vil have ministeren til at fortælle, hvor de er henne, så man kan se af forslaget, hvori dialogen bestod.
Nordisk Ministerråds sekretariater har holdt møder med bestyrelsesformændene og direktøren i de nordiske kunstfaglige komiteer – det er altså også Nordisk Museums Komité, Nordbok, NOMUS, NordScen, og hvad de hedder alle sammen.
Der synes jeg jo et eller andet sted, at vi så må regne med, at alle disse mange input fra alle disse mange møder også vil føre til, at man er imø dekommende over for noget af den usikkerhed, der har været lige præcis på det her punkt.
Jeg har to ting, jeg gerne vil have uddybet.
Det var det ene.
Men så kommer det stykke af de politiske prioriteringer, jeg ikke er enig i.
Det er nemlig efter min mening uforeneligt med kulturlivet og kunstlivet at lave politiske prioriteringer.
Og så kommer det: Hvordan vil ministeren forstå armslængdeprincippet?
Det er et begreb, der åbenbart er diskussion om.
Og hvordan skal det sikres?
Det er sådan, jeg har forstået det.
Det er sådan, kulturministrene lægger op til, at det skal ske fremover.
Så vil jeg sige til det her med dialogen og hvor den har været henne, at jeg må henholde mig til det, jeg får oplyst, og som jeg også ved at fru Bente Dahl har fået oplyst.
Det har i hvert fald været stillet som spørgsmål her i Folketinget, og der er svaret tilbage igen i august 2005, at der har været afholdt ni dialogmøder med repræsentanter for kulturinstitutioner, så vel nordiske som nationale organisationer og andre interessenter.
Og der er sådan en lang liste, som er overgået til Folketinget den 31. august, over, hvor de har været holdt henne og hvordan, og hvem der har deltaget osv.
Derudover har der altså også l. juni været afholdt møder med Nordisk Kulturfond og med Nordisk Råd og også med samarbejdsministrenes embedsmandskomité om præcis den her problemstilling.
Det synes jeg da umiddelbart er ganske meget dialog om én sag.
Søren Espersen (DF), 2005-10-12:
Nej, men jeg beder også bare om, at man tager det her alvorligt og tænker over, hvad der kan komme.
Jeg er fuldstændig enig med hr. Ole Stavad i, at i øjeblikket går strømmen nærmest den anden vej.
Men jeg siger bare, at man skal være utrolig varsom med, hvad der kan ske.
Jeg deler ikke den der optimisme med hensyn til Sveriges økonomi, som ministeren giver udtryk for.
Det er i øvrigt noget, som jeg gerne vil komme tilbage til over for ministeren, nemlig de der alarmklokker, der er begyndt at ringe omkring Sveriges økonomi.
Det sidste spørgsmål, jeg vil stille ministeren, er: Mener ministeren ikke, at der kan komme en eller anden situation, der gør, at man er nødt til at handle i en form for nødværge?
Kan det aldrig nogen sinde tænkes, at man er nødt til at give køb på noget, som man måske ikke bryder sig om, på grund af en særlig situation?
Og så må jeg igen sige til hr. Søren Espersen, at jeg sådan set synes, det er hr. Søren Espersen, der så får det største problem.
For hr. Søren Espersen vil både have de åbne grænser og den frie bevægelighed, ikke bare for mennesker, men også for varer og tjenesteydelser osv., hørte vi i hr. Søren Espersens hovedindlæg.
Men så er der lige en gruppe, som hr. Søren Espersen ikke mener at det skal gælde for.
Og der må jeg bare sige: Så langt kan jeg ikke følge hr. Søren Espersen.
Det var derfor, jeg sagde, at jeg sådan set mener, at det er op til hr. Søren Espersen, hvis man overhovedet skal gå ind på hans tankegang, at komme med et bud på, hvordan i alverden man dog skulle kunne gøre det uden at gå ind og diskriminere mod én type svenske statsborgere.
Og jeg må sige: Der kan jeg ikke følge hr. Søren Espersen.
Connie Hedegaard (KF), 2005-10-12:
Jo, men hvis analogien så skal føres fuldstændig ud – hvis jeg nu går ind på hr. Søren Espersens tankegang – så må man jo også sige, at hr. Søren Espersen vil have fri bevægelighed inden for Danmarks grænser.
Hr. Søren Espersen går jo ikke ind og siger, at der gælder lige en ting, et skel ned igennem Danmark.
Det er jo sådan set det samme, når hr. Søren Espersen siger, at han gerne vil have den frie bevægelighed og pasunion, og hvad vi har inden for det nordiske.
Så må hr. Søren Espersen også tage det med, som han ikke kan lide, nemlig at der en gang imellem kan komme en svensk statsborger, som hr. Søren Espersen hellere havde set var blevet i Sverige.
Jeg er ikke enig med hr. Søren Espersen i, at det er et meget, meget stort problem.
Jeg mener bare, at når vi er enige om, at vi gerne vil have de åbne grænser og den frie bevægelighed, så må det jo nu engang gælde alle svenske statsborgere.
Og for borgere, der kommer hertil fra Sverige, som ikke er svenske statsborgere, gælder så EU-regler, og der gælder jo igen det samme, at der ikke gælder særlige regler, alt efter om man kommer fra Sverige eller andre steder.
Igen bliver man behandlet ens.
Søren Espersen (DF), 2005-10-12:
Jeg vil da også forsikre, at jeg synes, det er lige så smerteligt, som ministeren gør, hvis man skulle ændre i de gensidige nordiske rettigheder.
Jeg vil bare bede ministeren om at forholde sig til den situation, hvor vi har et fuldstændig frit Norden med fuldstændig fri bosætningsret i alle kanter.
Er det ikke en fuldstændig analog situation, hvis man forestillede sig, at vi havde en meget skrap udlændingepolitik her i Danmark med restriktioner, som blot ikke gjaldt Jylland?
Altså, man kunne bare vælte ind i Jylland, og så kunne man ellers bagefter bosætte sig, hvor man ville.
Er det ikke en analog situation, vi præcis har i Sverige?