runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elisabeth Arnold (RV), 2000-04-06:
Jeg var da meget ked af at høre den bemærkning fra fru Anne Baastrup, at bureaukraterne skal arbejde, så blodet springer.
Jeg håber da sandelig, at bureaukraterne også er beskyttet af vores almindelige ll-timers-regler og regler om beskyttelse af arbejdskraften.
Det ville da være frygteligt, hvis bureaukrater skulle arbejde betydelig hårdere og mere end vi andre.
vi andre har.
Så det vil jeg gerne bede fru Anne Baastrup om at tage afstand fra igen.
Og så vil jeg blot sige om fax og e-mail: Jamen det kan da godt være, der skal laves nogle regler for, i hvilken grad man skal tage papiraftryk af e-mail og lægge dem i en mappe, som bagefter kan blades igennem.
Men under alle omstændigheder er der jo ting, som bliver aftalt mellem kolleger og mellem forskellige parter i en beslutningsproces; det kan være en telefonsamtale, det kan være en almindelig samtale, hvor man tænker: Nu gør vi sådan og sådan.
Og så skal der tages et beslutningsreferat, som skal vedlægges sagen.
Der er jo ting, der ikke foreligger på tryk, simpelt hen fordi de går gennem et andet medie end gennem noget skriftligt.
Nu er fru Anne Baastrup jo selv bureaukrat, så hun må jo vide, hvordan sådan noget foregår.
Jeg er opvokset mellem glas og kolber i et laboratorium, og dér er resultaterne af en helt anden håndfast karakter.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-06:
Jamen jeg kan måske bidrage med at kaste lidt lys over problemet, for jeg tror, fru Elisabeth Arnold simpelt hen misforstod fru Anne Baastrup.
Det, der jo sker, er, at når en e-mail arkiveres hos en personlig e-mail-adresse, er den ikke tilgængelig for registrering i journalen, og dermed er den så heller ikke mulig at finde frem i forbindelse med en ansøgning om aktindsigt.
Det har sådan set ikke noget at gøre med, om det ligger på papir eller det ikke ligger på papir, men har noget
at gøre med, at det bliver utilgængeligt, og derfor er der et kæmpehul i vores offentlighedslov på grund af den måde, disse edb-systemer er opbygget på, og den manglende registrering.
Det må fru Elisabeth Arnold erkende, og det er det naturligvis nødvendigt at få gjort noget ved.
Anne Baastrup (SF), 2000-04-06:
Nu har hr. Keld Albrechtsen jo reddet mig med den dér forklaring.
Bureaukraterne skal selvfølgelig arbejde inden for de sædvanlige regler.
Det var kun, fordi fru Elisabeth Arnold sagde: Vi skal også sikre en beskyttelse af bureaukraterne.
Problemet er jo lidt det, at administrationen har beføjelser til at træffe afgørelser, der har indvirkning på folks personlige forhold.
De afgørelser skal der være mulighed for at offentligheden kan få indblik i.
Det er dér, vi har beskyttelsesforanstaltninger via offentlighedsloven, således at der er indsigt i, hvad der er for nogle beslutninger, der træffes i bureaukratiet.
Så har hr. Keld Albrechtsen også i øvrigt beskrevet, hvilke problemer vi står over for, den der metode med, at man anvender e-mail, fax osv., hvor man har meget, meget svært ved, når de forskellige journalister ønsker aktindsigt eller den enkelte borger ønsker aktindsigt, overhovedet at få at vide, hvad det er, der er lagt til grund for den konkrete afgørelse.
Vi har et problem, og det skal vi altså på en eller anden måde have reguleret ud over det der notatteknikkrav, der ligger i offentlighedsloven.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-04-06:
Jamen jeg sagde ikke, at vi ikke har et problem.
Jeg har bare ikke kendskab nok, jeg har ikke viden nok om processerne til at sige, hvordan det kan løses.
Jeg synes da også, at vi har et problem, når man, som jeg nævnte før, betjener sig af telefonsamtaler eller blot personlige samtaler, hvor man sidder og snakker sammen med folk, og dér diskuterer, hvordan man kan løse et bestemt problem.
Her må man også have et eller andet teknisk problem.
Måske kan det bare løses ved at have et krav i lovgivningen om, at man skal skrive notater af alt, hvad man siger til hinanden, men det bliver jo heller ikke holdt.
Sådan er virkeligheden jo.
Det ved vi jo godt.
Anne Baastrup (SF), 2000-04-06:
Der er rent faktisk et krav i offentlighedsloven om, at der skal laves et notat og det skal indføres i sagen.
Vi har bare det problem, at der er ikke noget krav om e-mail.
Man kan simpelt hen trykke på en knap, så forsvinder e-mail'ene.
Der har vi så et problem, for hvis man bogstavtro tager offentlighedsloven, så behøver man altså ikke at gemme e-mail og fax på samme måde.
Og jeg ved i hvert fald konkret, at det sker ikke.
Der er et hul i den offentlige administration på det her område, og det må vi tage højde for i den fremtidige lovgivning.
Jeg er meget glad for, at fru Elisabeth Arnold er enig med mig i, at vi selvfølgelig skal anvende al den moderne teknik, men vi bliver bare nødt til at være sikker på, at de afgørelser, der så træffes, kan vi også efterfølgende få verificeret: Hvad var det, der lå til grund?
Det er det, der er offentlighedslovens princip, og det må vi holde fast i.
Anne Baastrup (SF), 2000-04-06:
Jeg takker for hr. Jann Sjursens tilsagn om, at de nok skal kigge lidt på det i Kristeligt Folkeparti, men at det ikke går så galt eller ikke står så galt til, som jeg tilsyneladende har sagt som ordfører.
De meddeler afslag efter 10 dage.
Man klager - det er en styrelse - til ministeriet, man får afslag, og så skal man rette henvendelse til Ombudsmanden, og så går der halvandet år.
Når man er journalist, og når man så først får aktindsigt efter halvandet års tid, så er historien død.
Det synes jeg da er et problem, at man i virkeligheden gang på gang løber ind i journalister, der kan fortælle den her historie.
Det kræver, at vi skal have noget efter- og videreuddannelse af det offentlige personale, således at de forstår, at målet med offentlighedsloven er indsigt for offentligheden, ikke det modsatte.
Jann Sjursen (KRF), 2000-04-06:
Det er jeg da ikke uenig med fru Anne Baastrup i, og det kan godt være, at det kan klares med videreuddannelse af personalet, som fru Anne Baastrup er inde på.
Jeg ved ikke, om det alene kan gøre det.
Det er klart, at spørgsmålet om, hvordan offentligt ansatte håndterer disse spørgsmål om aktindsigt, jo også hænger sammen med hele holdningen, ikke bare i en administration, men også den politiske holdning i en regering, et byråd, et amtsråd, et Folketing osv.
Det synes jeg jo sådan set også er nok så væsentligt, sådan så spørgsmålet omkring aktindsigt ikke bare er et spørgsmål om, at vores personale bliver videreuddannet til at kunne håndtere disse spørgsmål rigtigt, for dybest set er det spørgsmål om holdninger i de politiske systemer, som også er afgørende for, hvordan personalet afgør spørgsmål om aktindsigt - for at tage det helt konkrete eksempel, som fru Anne Baastrup var inde på her.
Anne Baastrup (SF), 2000-04-06:
Det var jo også derfor, at jeg var fnysende arrig, da jeg hørte statsministerens tale om, at vi skal have mere offentlighed via folkehøringer, fordi dér løber vi nemlig ind i det der problem.
Man kan ikke fra dem, der har viden, bare give den viden fra sig og så undgå det farlige.
Det er problemet.
Aktindsigt, indsigt i forvaltningens måde at arbejde på, er dér, hvor det bliver farligt.
Det er det, der er så uhyre centralt. Derfor er folkehøringer intet værd.
Den der information, hvor man lægger en masse pjecer ud, er intet værd.
Det er kun dér, hvor det bliver farligt for politikerne, det er interessant.
Det skal vi hele tiden huske, og det var det, der var øvelsen med offentlighedsloven.
Det er det, der er øvelsen med den svenske offentlighedslov, og det er det, vi skal komme frem til.
Derfor har jeg været meget glad for denne her debat i dag.
Vi skal vise journalisterne, at de skal have mulighed for at gå ind, hvor det bliver farligt, og jeg regner også med, at statsministeren, når han skal afslutte nu, har lært lidt i dag.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-06:
Jeg må sige, at jeg synes ikke, ministerens planer er ambitiøse nok.
Det, der burde være ambitionen, var at få fjernet undtagelserne, ikke at man bare skal begrunde, næste gang man indfører nogle flere undtagelser.
Det må da være muligt, at man laver en handlingsplan, hvor man på baggrund af den rapport, der foreligger, tager listen over undtagelser og gennemgår, om det virkelig i hvert enkelt tilfælde - og jeg enig med ministeren i, at det skal være konkret - skulle være velbegrundet at opretholde den undtagelse. Lad os dog få en sådan handlingsplan.
Vi kunne komme derop, hvis der blev gjort en sådan målrettet indsats,
og jeg vil endnu en gang appellere til ministeren om at overveje at komme med en sådan melding.
Anne Baastrup (SF), 2000-04-06:
Jeg vil godt takke for debatten i dag.
Jeg synes, det er godt, at vi får en debat, hvor vi ikke skal skændes om forskellige typer vedtagelser, og hvor vi ikke skal skælde hinanden ud for, at de andre ikke vil nok.
Det, der er SF's mål med en forespørgsel af denne karakter, er simpelt hen, at vi får flyttet hinanden, og jeg oplever, at vi via den dialog, vi har haft her i dag, har fået flyttet hinanden.
Statsministeren er ikke rigtig blevet flyttet, men jeg tror, at statsministeren på baggrund af denne debat nu ved, at offentlighed i forvaltningen ikke handler om folkehøringer. Jeg ser frem til, at vi får en vejledning i god lovteknik, og det, vi så selvfølgelig skal satse på, er, at når der kommer lovgivning, som på en eller anden måde begrænser offentlighedens indsigt, skal vi hver for sig gøre hinanden ansvarlige for, at det også kommer til retsudvalgsordførernes kendskab, og at vi hele tiden har opmærksomheden rettet mod, om det giver indskrænkninger.
Vi skal hele tiden forsøge at give offentlighedens mulighed for indsigt en central placering.
Afslutningsvis: Den dialog, jeg har haft med fru Elisabeth Arnold, skal ikke forstås således, at det er en generel kritik af de offentligt ansatte - slet, slet ikke.
Det, der er hensigten, er bare, at de, der sidder i den politiske ledelse, skal vise vejen.
Administrationen gør det, den får besked på.
Der skal bare være nogle, der går i spidsen, og det, der er noget virkelig centralt, er, at vi skal have overskriften: Det danske Folketing, den danske regering, kommuner og amter vil have offentlighed i forvaltningen, og de vil have, at offentligheden skal have indsigt i de konkrete beslutninger, der træffes.
Så er det
bare derudad.
Niels Bloch Jespersen (S), 2000-04-06:
Det foreliggende lovforslag skal gøre det muligt at indføre systemet med videnskabsetiske komiteer i Grønland.
Videnskabsetiske komiteer sikrer, at biomedicinske forsøg lever op til internationale regler og standarder i overensstemmelse med Helsinkideklarationen.
Det er en forståelig og hensigtsmæssig udvikling, som vi ønsker at bakke op, hvorfor jeg på Socialdemokratiets vegne skal anbefale lovforslaget.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-06:
Jeg synes, hr. Knud Erik Kirkegaard trækker udviklingen baglæns, når han nu hævder, at det ville være forkert at offentliggøre forhandlingsmandater, som vedtages i Folketingets Europaudvalg.
Vi har jo haft en lang diskussion om det, og det er åbenbart forbigået Det Konservative Folkepartis opmærksomhed, at der jo er bred enighed om, at det kun er i ganske sjældne tilfælde, at forhandlingssituationen nødvendiggør hemmeligholdelse af forhandlingsoplægget.
Ellers ville det jo også nærmest være landsskadelig virksomhed, når ministrene gang på gang gik uden for døren og redegjorde over for pressen for, hvad forhandlingsoplægget gik ud på, og det er jo en kendsgerning, at ministrene gør det.
Så jeg håber, det ikke var et udtryk for, at Det Konservative Folkeparti nu ønsker en stramning og øget lukkethed omkring EU-politikken, men sådan kunne det faktisk godt fortolkes.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-04-06:
Jeg må sige, at jeg spidsede ører, da hr. Knud Erik Kirkegaard beskrev problemerne eller åbenheden eller lukketheden i Europaudvalget.
Og jeg er meget enig i de betragtninger, hr. Knud Erik Kirkegaard kom med om, at man naturligvis ikke kan offentliggøre forhandlingsmandaterne, men at de generelle diskussioner, der foregår i Europaudvalget, bør være offentligt tilgængelige.
Dem kan befolkningen have stor glæde af at følge. Det synspunkt har vi ikke mødt i de diskussioner, vi har haft i Europaudvalget, fra konservativ side, så jeg vil derfor gerne spørge, om hr. Knud Erik Kirkegaard repræsenterer Det Konservative Folkepartis synspunkter vedrørende Europaudvalget.
Anne Baastrup (SF), 2000-04-06:
Jeg vil godt lige have præciseret Det Konservative Folkepartis opfattelse af, hvad det egentlig er, offentligheden skal have indblik i.
Jeg fandt på Internettet en artikel fra Information, hvor overskriften hed: Ingen adgang, Farum er hemmeligstemplet.
For på et tidspunkt i ordførertalen kom hr. Knud Erik Kirkegaard ind på, at ved privatisering osv. skulle man naturligvis have det.
Sagen er nemlig den, at hele Græsted-Gillelejes hjemmepleje er hemmeligstemplet, store dele af Farum Kommune er hemmeligstemplet.
Stort set alt det, der sker inde, hvor det er private skatteydere, der betaler til en offentlig virksomhed, der så bare går over i et privat firma, er hemmeligt.
Hvor går Det Konservative Folkepartis grænse dér?
Skal offentligheden have indsigt eller hvad?
Jeg synes, det var lidt utydeligt.
Vi har flere gange fremsat beslutningsforslag om postlister, vi har flere gange fremsat detaljerede lovforslag om ændring af offentlighedsloven.
Hver gang har Folketingets partier haft en vis velvilje
over for den principielle del.
Ingen partier er imod offentlighedens adgang til at få indsigt i de beslutningsprocesser, der fører til betydningsfulde beslutninger i det danske samfund.
Men langt de fleste har haft forskellige reservationer, og SF har derfor hver gang besluttet ikke at sende vores forslag til afstemning, for
forkastes de forskellige forslag, så vil den reelle konsekvens være, at de administrative myndigheder bekræftes i, at der er et reelt flertal i Folketinget for at fortolke offentlighedsloven indskrænkende.
Vi har derfor valgt at holde sagen flydende, og også derfor har vi i dag ingen intentioner om at komme med forslag til vedtagelse
Og hvorfor så det?
Alle politiske partier taler ud af vinduet om åbenhed og inddragelse af borgerne, men når det kommer til stykket, så har især de partier, der enten sidder på regeringsbænken, eller dem, der håber at lande dér, en fælles interesse i at kunne holde de væsentlige ting skjult.
Nu har vi så en statsminister, der i EU taler om åbenhed.
Debatten om Amsterdamtraktaten var et eksempel.
Der skal nu laves forslag om aktindsigt, og der er ikke et øje tørt.
Men hvad er det så for et forslag, Kommissionen er kommet med?
Det modsatte af åbenhed.
Jeg ser også frem til en debat, hvor vi via en stilfærdig samtale kan komme frem til, at det er nødvendigt at sikre, at offentligheden har reel indsigt, ellers forfalder demokratiet, for vi er vel alle enige om, at et levende demokrati forudsætter en engageret og vidende befolkning.
En engageret og vidende befolkning kan kun komme i stand, hvis der er åbenhed i offentligheden. Besvarelse
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-06:
Vi havde jo forleden en debat om EU's offentlighedslov, og nu tror jeg, hr. Klaus Hækkerup kom med en fortalelse.
Jeg vil bare bede om, at den bliver rettet, også for at det ikke skal stå i forhandlingerne og senere hen forfølge hr. Hækkerup. Jeg tror, hr. Hækkerup kom til at sige, at man ikke må have en situation, hvor man i et medlemsland kan få udleveret noget, som er hemmeligt i et andet.
Det kunne jo opfattes sådan, at hr. Hækkerup mener, at der f.eks. skal gribes ind over for Sverige, når Sverige offentliggør EU-dokumenter, som man her i Danmark tror er hemmelige.
Det ville jo være meget uheldigt.
Derfor håber jeg, hr. Hækkerup kan bekræfte, at det, han i virkeligheden forsøgte at sige, var, at dem skal Sverige stadig væk have lov til at offentliggøre, og at det ikke må være sådan, at EU's offentlighedsregler kommer til at begrænse offentlighedsreglerne hverken i Sverige eller i Danmark.
Jeg håber, det var det, der var meningen, men hr. Hækkerup kom faktisk til at sige det modsatte.
Anne Baastrup (SF), 2000-04-06:
Som jeg sagde i min begrundelse for forespørgslen, så er jeg enig i, at samtlige partier her i Folketinget har et ansvar for den lovgivning, der har foretaget indskrænkninger i offentlighedsloven.
Men mener hr. Klaus Hækkerup ikke, at det ville være smart, hvis man så lavede en særskilt bestemmelse, hvor man henviser til offentlighedsloven?
Hver gang folk slår op i offentlighedsloven for at få indblik i et eller andet område, så er der kommet en særlovgivningsbestemmelse, der gør, at man alligevel ikke har aktindsigt. Til sidst: Finder hr. Klaus Hækkerup ikke, at det er et problem, at en stadig stigende del af den offentlige virksomhed går over til offentlige selskaber, med den konsekvens, at vi som almindelige borgere ingen mulighed har overhovedet for at få indblik i det, fordi offentlighedsloven ikke gælder?
Tove Fergo (V), 2000-04-06:
Vi har et ganske enestående system i Danmark
, nemlig det videnskabsetiske komitésystem, som giver forsøgspersoner garanti for, at et forsøg kun bliver sat i gang, hvis der er fornuft i det, og giver dem garanti for, at de får en information, som de kan stole på, både mundtlig og skriftlig.
Det giver dem også garanti for, at der sker en vidensopsamling, så det projekt, der bliver gennemført, også kan komme til gavn - måske ikke for dem selv, men i hvert fald for andre mennesker.
Det er et ganske enestående system, vi har, og det er med glæde, vi i dag kan se, at Grønland nu også ifølge ministerens forslag skal have mulighed for at udnytte komitéloven, så de grønlandske forsøgspersoner vil få den samme retssikkerhed og den samme garanti for, at det, de lægger krop til, det, de medvirker i, sker på et sagligt og etisk ansvarligt grundlag.
Klaus Hækkerup (S), 2000-04-06:
Sådan som hr. Keld Albrechtsen citerede mig, kan jeg godt høre, at jeg jo må have fået formuleret mig uheldigt.
Det, jeg mente, var, at det selvfølgelig er pjattet, hvis EU har nogle regler om offentlighedens adgang, der siger, at nogle dokumenter ikke kan udleveres, og man så i det enkelte medlemsland kan få dem udleveret.
Det må være sådan, at EU's offentlighedsregler svarer til, hvad man kan få i hvert enkelt medlemsland, sådan at der er størst mulig offentlighed i EU.
Det håber jeg var klart
Til fru Anne Baastrup, der spørger, om man kan henvise generelt til offentlighedsloven, vil jeg godt sige, at jeg altså synes, at hvert enkelt lovforslag må vurderes for sig, og det må vurderes af hensyn til konkurrencesituationen for den pågældende offentlige virksomhed, eller hvis den er organiseret i privatretligt regi, hvor meget offentlighed der så skal være i det.
Der er selvfølgelig forskel på, om der er en reel konkurrencesituation eller ej, når det bestemmes, hvor meget offentlighed man kan tillade.
Hvis DSB er ude i en konkurrencesituation, så er det selvfølgelig ikke rimeligt, at konkurrenterne kan gå ind og se det grundlag, de arbejder på. Hvis de ikke er ude i en konkurrencesituation, så er der jo ingen grund til ikke at have den udvidede offentlighedsadgang.
Ellers fik jeg ikke helt fat på spørgsmålet.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-06:
Tak for svaret!
Men svaret virker på mig, som om hr. Klaus Hækkerup simpelt hen ikke er opmærksom på, at et vigtigt problem i Europa-Kommissionens forslag om offentlighedslov er, at det vil fremtvinge en stramning af aktindsigtsreglerne i de enkelte lande, først og fremmest naturligvis i Sverige, hvor aktindsigten er mest vidtgående i dag, men også i Danmark.
Det drejer sig da ikke om at harmonisere det, så alle lande bliver nødt til at indføre øget indskrænkning af aktindsigt.
Derfor tror jeg simpelt hen, der er et grundlæggende problem her, som Socialdemokratiet ikke er opmærksom på.
Klaus Hækkerup (S), 2000-04-06:
Til fru Anne Baastrup vil jeg sige: Det er jo os, der i Folketinget har fastsat offentlighedsreglerne for metroen.
Hvis vi finder dem forkerte, så må vi ændre på de regler.
Det er Folketinget, der har truffet beslutningen, og så hjælper det jo ikke at komme bagefter og sige: Jeg er utilfreds med den beslutning, som Folketinget traf dengang.
Ja, det kan man selvfølgelig godt sige, men det er, når beslutningen træffes, at indsigelsen skal gøres fra Folketinget - altså før Folketinget træffer sin beslutning.
Jeg er ikke bekendt med, at indkøbsbekendtgørelsen skulle forhindre, at man oplyses om eller får aktindsigt i rengøringskravene på en skole. Jeg vil sige, at jeg i hvert fald synes, det er rimeligt, at borgerne får adgang til at se, hvilke krav der bliver stillet til rengøringsstandarden på en skole.
Jeg ved ikke, om det er ordkløveri med hr. Keld Albrechtsen omkring EU's offentlighedsregler.
Hvis det er rigtigt - men sådan har jeg ikke læst den note, vi har fået i Europaudvalget om det - at reglerne vil begrænse medlemslandenes adgang til at fastsætte offentlighedsregler, så er jeg enig i, at det selvfølgelig skal forhindres.
Men det var vel også stort set det, justitsministeren i lidt bredere vendinger gav tilsagn om.
Frank Jensen (S), 2000-04-06:
Det er til fru Anne Baastrup.
Det er jo vigtigt, at vi i sådan en debat her ikke taler os fra hinanden, for vi har jo et fælles udgangspunkt, nemlig at der skal være størst mulig offentlighed både i den hjemlige forvaltning og i forvaltningen i EU's institutioner.
Fru Anne Baastrup brugte metroen som eksempel.
Lad mig prøve at tage et andet eksempel, som Folketinget har under behandling i øjeblikket, nemlig lov om Københavns Havn A/S. Af det lovforslag, som Folketinget behandler nu, fremgår det, at både lov om offentlighed i forvaltningen, lov om Ombudsmanden og de lovgivninger, som har betydning for offentlighedens adgang til indsigt osv., er gældende for den pågældende lovgivning, altså forvaltningsloven, lov om offentlighed i forvaltningen og ombudsmandsinstitutionens kompetence.
Det er et eksempel på, at man fra lovgivningsmagtens side og fra regeringens side i sit udspil til en konkret lov har lagt frem, at sådan skulle det være.
Så dér, hvor det ikke er, hvad er det så, der gælder her?
Der gælder jo allerede det - igennem den lovgivning, der er lavet om aktindsigt i miljøoplysninger, og for så vidt, hvad angår det eksempel, som fru Anne Baastrup trak frem, nemlig metroen - at her er der jo aktindsigtsadgang, selv om det er overladt til en selskabsdannelse at stå for metrobyggeriet.
Det drejer sig om miljøoplysninger, og det er endda oplysninger, der nu udvides i kraft af, at miljø- og energiministeren har fremsat lovforslag om inkorporering af den såkaldte Århuskonvention i dansk ret.
Er der også aktindsigtsadgang til det?
Ja, det er der med baggrund i den lovgivning, som Folketinget lavede, nemlig ændringer i årsregnskabsloven i 1996.
Her er der aktindsigtsadgang til regnskabsaflæggelser og til ejerforhold m.v.
Så til fru Anne Baastrup vil jeg sige: Vi tager stilling fra sag til sag.
Det er også det, hr. Klaus Hækkerup nogle gange har sagt.
Vi skal altså se den lov.
Hvad er det, den lov skal omhandle?
Er der et berettiget grundlag for, at der kan være forretningsmæssige, vidensmæssige ting, der altså ikke skal være aktindsigtsadgang til, så kan vi beskytte det?
Men vi tager altså stilling fra sag til sag, og dér har fru Anne Baastrup og SF jo også fri ret til at advokere for netop deres synspunkt i den konkrete sag, og så er det jo demokratiet, så er det Folketinget her, der ved almindeligt stemmeflertal kan vedtage en lov.
Anne Baastrup (SF), 2000-04-06:
SF er jo også med i Københavns Havn-forliget, så det er ikke så tilfældigt, at offentlighedsloven, forvaltningsloven og ombudsmandsloven er omfattet dér.
Men det, jeg synes er interessant, er, at de enkelte sektorområder gang på gang beslutter sig for nogle ting, som de synes er det rigtige, og som alle, der er involveret i beslutningen, synes er det rigtige, for vi vælger så, i hvilket omfang offentligheden skal have indblik inden for den der grænse.
Problemet er bare, at når man træder et skridt tilbage og ser den samlede udvikling, ser konsekvenserne for den offentlige virksomhed, så ser man pludselig 15 års udvikling, og i hvilket omfang en lang række områder inden for den offentlige sektor nu er unddraget offentlighedens indsigt, fordi de er privatiseret osv. osv. Målet fra 1970 var en betydelig større grad af indsigt.
Det er udviklingen, og jeg synes vi burde standse op somme tider og kigge på den.