Margrethe Vestager (RV), 1998-10-22:
Regeringen ser uddannelse som en afgørende faktor for udviklingen både af det enkelte menneske og samfundet i sin helhed.
Og den udfordring, som vi står over for i øjeblikket, er for os at se at omstille uddannelserne og uddannelsessystemet til en model, der passer til et videnssamfund i hastig forandring.
Derfor har vi sat en række uddannelsespolitiske mål op, som mere eller mindre vil dække det hele uddannelsessystem:
Først og fremmest at følge op på den forpligtende aftale, som er indgået mellem Undervisningsministeriet, Kommunernes Landsforening og Danmarks Lærerforening om 8-punkts-programmet »Folkeskolen år 2000«.
For det andet at arbejde for at sikre, at 95 pct. af en ungdomsårgang gennemfører en ungdomsuddannelse, der enten giver erhvervskompetence eller kompetence til videre studier.
For det tredje at skabe et sammenhængende voksen- og efteruddannelsessystem, der giver den enkelte muligheder for relevant opdatering af kundskaber og færdigheder, faglige såvel som personlige og sociale, og som samtidig vil sikre, at der bliver realitet i det begreb, som vi kalder livslang læring.
Som et andet mål i forhold til de 95 pct. af ungdomsårgangen, der skal have en ungdomsuddannelse, arbejder
vi for at sikre, at 50 pct. af hver årgang også gennemfører en videregående uddannelse.
Jeg vil i min tale komme ind på fem tværgående indsatsområder, der efter vores opfattelse er meget væsentlige for at sikre og udvikle kvaliteten af vores uddannelser.
Indholdsmæssig kvalitet i et uddannelsesforløb afhænger naturligvis helt af, hvad det er for et formål, der skal opfyldes med uddannelsesforløbet.
Alle uddannelsesforløb skal i en eller anden udstrækning give elever, kursister og de studerende faglige kvalifikationer, samtidig med at deres personlige og sociale kvalifikationer udvikles
Men vægtningen af de her tre dimensioner afhænger af målet med det konkrete uddannelsesforløb, og om det er folkeskolen, gymnasiet, et ikkeerhvervsrettet voksenuddannelsesforløb eller en uddannelse, som skal give en bestemt erhvervskompetence. Uddannelserne skal tilgodese mange forskellige formål, og der skal være gode forbindelser og sammenhænge mellem uddannelserne og de forskellige uddannelsesniveauer inden for systemet. Vores uddannelser er også karakteriseret af, at der er meget forskellige traditioner i forhold til styring, kompetenceforhold, tilsyn, kontakter, netværk, åbenhed i forhold til omverdenen osv.
Jeg synes ikke, at vi skal fjerne de forskelle, i hvert fald langt fra dem alle.
De er hver for sig og i kombination redskaber til at sikre og udvikle den indholdsmæssige kvalitet i et givet uddannelsesforløb.
Det er væsentligt, at uddannelserne hver for sig har en identitet i sammenhæng. De redskaber, som vi fra centralt hold anvender til at sikre uddannelsernes indholdsmæssige kvalitet, er bl.a. mål- og rammestyring, eksamens- og prøvesystemet, herunder vores brug af censorer, det faglige og pædagogiske tilsyn som udøves, evalueringssystemer og krav til lærernes kvalifikationer.
Den måde, vi går til kvalitetssikring og kvalitetsudvikling på, afhænger af kompetenceforhold og traditioner, men på tværs af området har regeringen en sammenhængende politik.
Et værktøj til at styrke den indholdsmæssige kvalitet i uddannelserne er at sætte mål, vurdere i hvilket omfang målene opnås og efterfølgende justere målene eller arbejde på at forbedre mulighederne for at opnå de mål, vi gerne vil.
Dermed bliver afdækning af status afgørende, fordi det giver en mulighed for at reflektere over, hvilke veje man kan gå for at opnå bedre resultater.
I nogle af de lande, som omgiver os, er der især fokus på standard, og det er selvfølgelig vigtigt, at de færdiguddannede opnår et godt fagligt niveau, og at dette niveau er nogenlunde ensartet for uddannelser med nationale undervisningsplaner, f.eks. i gymnasiet.
Og det er også vigtigt, at uddannelser, som sigter mod en given profession, f.eks. sygeplejersker, har et mindstemål af fælles kompetencer. Men ensidig fokus på standarder vil efter vores mening indebære en risiko for, at vores uddannelsessystem forstener, og det kan blive en hæmsko for, at vi hele tiden udvikler uddannelsernes indhold.
Både når det gælder indholdsmæssig kvalitet og sammenhæng i uddannelsessystemet koncentreres opmærksomheden ofte om rammer, struktur og ikke mindst finansiering af uddannelsesvirksomheden.
Og det er naturligvis også væsentlige faktorer, som det jo i øvrigt også fremgår af den rapport, som hr. Aage Frandsen omtalte, »Kvalitet i Uddannelsessystemet», som blev fremlagt i juni. Rapporten giver en vurdering af de samfundsøkonomiske
samt nogle af de samfundsmæssige kvaliteter i uddannelsessystemet, men må ses som én dimension i forhold til den samlede uddannelsespolitik.
For endnu vigtigere, når vi skal realisere vores målsætninger, er den menneskelige faktor.
Det er den enkelte lærer, den enkelte uddannelsessøgende, der er hovedaktør.
Det er til syvende og sidst dem og forholdene mellem dem, der flytter tingene.
Det er det, der gør forskellen, dvs. hvad der sker mellem det menneske, som uddanner sig, og den lærer, som både er vejleder og underviser.
Jeg tror, at læreren er den enkelte faktor, der er mest afgørende for den faktiske og den oplevede kvalitet, man møder som elev, kursist eller studerende.
Det er deres engagement, deres kvalifikationer, der gennem videreformidling af kundskaber, erfaringer og holdninger skaber kvalitet.
Læreruddannelse og fokus på løbende udvikling af lærerens kvalifikationer står derfor meget højt på regeringens uddannelsespolitiske dagsorden.
På forskellige uddannelsesniveauer og inden for de forskellige uddannelsesområder er der jo naturligvis store forskelle på, hvilke krav der skal stilles for at undervise.
I Undervisningsministeriet har vi taget initiativ til, at hele dette område skal undersøges og vurderes.
Vi vil se på, om de formelle krav, der stilles til uddannelsesområderne, er gode nok, og få et billede af lærernes faktiske kvalifikationer, også på de områder, som ikke reguleres fra centralt hold.
Videreuddannelsesmulighederne skal også kortlægges og vurderes, og herefter vil vi kunne lave en handlingsplan for fremtidens lærerkvalifikationer.
Handlingsplanen kan også indeholde forslag til, hvordan lærerkvalifikationerne løbende opdateres, vedligeholdes og udvikles i takt med, at verden jo hele tiden forandrer sig.
Lærernes faglige kvalifikationer skal jo være i top.
Det er der slet ikke nogen tvivl om, og det er jo også det, der er baggrunden for, at Folketinget ændrede folkeskolelæreruddannelsen, så lærere i fremtiden skal have fire linjefag i stedet for to, og at de fortrinsvis skal undervise i deres linjefag.
Der er også indført et nyt pædagogikum for gymnasielærere med en faglig supplering af sidefaget.
Men faglige kvalifikationer er ikke nok.
Der er i stigende grad fokus på de personlige og på de sociale kvalifikationer hos den enkelte lærer.
Og det fordrer jo lærerkræfter, der kan tilrettelægge og gennemføre den differentierede undervisning, vi forestiller os, og som kan tilrettelægge undervisnings- og uddannelsesforløb på en sådan måde, at de opøver dem, der søger uddannelse, i at samarbejde, i at være kreative, i fleksibilitet, i at lytte og argumentere, så de kan bruge deres faglige kvalifikationer i arbejdslivet og i livet i det hele taget.
En sådan forskning skal selvfølgelig formidles bredt, for den skulle helst give realiteter på den enkelte skole og den enkelte institution så hurtigt som muligt. Det er vigtigt, at det nuværende forskningsarbejde fortsættes og forskningsmiljøerne indgår i et netværkssamarbejde.
Regeringen har senest oprettet et videnscenter i læreprocesser på Aalborg Universitetscenter, og på Odense Universitet er etableret et institut for gymnasiepædagogik og fagdidaktik.
For hele det pædagogiske område har jeg netop nedsat en arbejdsgruppe i ministeriet, der skal se nærmere på udviklingen inden for forskningen her.
Arbejdsgruppen vil inden udgangen af i år udarbejde en første skitse til en fremtidig struktur og opgavefordeling på det pædagogiske område i tæt dialog med dem, som arbejder på området, dem, der er interessenter i det.
Regeringen finder, at et evaluerings- og kvalitetssikringssystem er en vigtig faktor, når vi skal se på, om uddannelserne kan være uddannelser for fremtiden.
Regeringen agter derfor at fremlægge lovforslag i oktober måned om etablering af et nationalt evalueringsinstitut, som skal dække hele uddannelsessystemet.
Instituttets opgave bliver primært at videreudvikle uddannelse ved at gennemføre systematiske, obligatoriske evalueringer af uddannelse og undervisning, både på langs og på tværs, og selvfølgelig også vurdere samspillet mellem uddannelsesforløb, de forskellige niveauer, og om man udvikler sig nok.
Instituttet får også til opgave at opsamle de erfaringer, vi drager i Danmark, men også erfaringer fra udlandet, så vi kan blive klogere og bruge disse erfaringer i vores egen virksomhed.
Instituttet skal selvfølgelig udvikle forskellige måder at evaluere på, sådan at man kan evaluere den enkelte uddannelse i forhold til dens præmisser og i tæt dialog med den enkelte uddannelse og de mennesker, som arbejder med den.
Vi arbejder for at skabe en større sammenhæng vertikalt i uddannelsessystemet.
Vi arbejder for, at alle niveauer i uddannelsessystemet vil sætte mål for at forbedre og udvikle deres kvalitet.
Vi arbejder for, at uddannelsessystemet som helhed udvikler metoder til at sikre kvaliteten og udviklingen af den.
På alle disse områder er der sat aktiviteter i gang, og fokus er såvel på uddannelsessystemet i sin helhed som på de forhold, som vedrører institutionerne, f.eks. i standarder og profiler på gymnasieområdet og Q-strategien på erhvervsskoleområdet.
Jeg er ved at forberede et lovforslag til høring med henblik på en samlet fornyelse af ungdomsuddannelserne.
Hensigten er især at styrke overgangen mellem grundskole og ungdomsuddannelse via målretning af 10. klasse og en koncentration, en systematisering og en forbedring af vejledningsindsatsen for de unge, så den med sikkerhed tager udgangspunkt i den unges talenter og lyst.
Desuden indeholder mit udspil en strukturreform af de tekniske erhvervsuddannelser og forslag til et udviklingsprogram for ungdomsuddannelserne som sådan.
På tværs af ministerierne er vi i gang med at se på, hvordan vi kan opnå større sammenhæng inden for voksenuddannelsesområdet, og dér vil vi være klar med et udspil til foråret. Til sidst vil jeg nævne, at jeg sammen med forskningsministeren om kort tid vil lægge en revideret institutionsredegørelse for de videregående uddannelser frem til drøftelse i Folketinget, ligesom jeg forventer i februar 1999 at kunne give en redegørelse om meritstrukturen for de videregående uddannelser, fordi struktur- og meritsamspillet mellem de forskellige uddannelser er afgørende for, at vores målsætninger kan opnås.