runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Krarup (DF), 2005-05-19:
Jeg fristes næsten til at sige: Kære fru justitsminister, vil justitsministeren ikke indrømme, at når man skal til at beskytte bestemte følelser og fornemmelser, er vi jo derude, hvor alt flyder?
Det vil jo sige, at man med en sådan bestemmelse virkelig kan terrorisere en fri debat.
Martin Luther sagde: Hold hånden i ro, men lad munden være fri.
Det er jo elementært i en evangelisk-luthersk kristendom, at der ikke er nogen, der kan tale på Vor Herres vegne, derfor må man selv stå til regnskab for det, man gør, og man bliver straffet for, at man i handling overtræder en lov.
Her er det jo altså sådan, at man lægger op til virkelig at kunne tyrannisere den offentlige debat, og der er jo ikke grund til at lukke øjnene for det, der er det aktuelle i denne sag, at der ind i Vesteuropa er trængt en religion, som ikke anerkender sondringen mellem åndeligt og verdsligt regimente, og som derfor, som vi har set i Holland, virkelig griber til terror imod de ytringer, som man bliver krænket af.
Og hvad sætter egentlig grænsen?
Når jeg tænker på, hvordan kristendommen – bevar mig vel – blev trådt på, hvorfor skal pludselig så noget være så betydningsfuldt, at man skal begynde at sætte ytringsfriheden ud af kraft?
Lene Espersen (KF), 2005-05-19:
Jamen jeg vil meget gerne svare hr. Søren Krarup, for jeg ved, at hr. Søren Krarup er en meget stor fortaler for ytringsfrihed og synes, at det er væsentligt, at der er meget, meget højt til loftet i det offentlige rum, og jeg deler faktisk den anskuelse med hr. Søren Krarup.
Det, jeg her siger, er jo, at jeg synes også, at der skal være plads til kritik, og der skal være plads til meget, meget kritiske holdninger til den tro, som andre måtte have, og den religion, der står bag.
Der, hvor vandene skilles, er, at jeg synes, at tingene godt kan foregå i en ordentlig tone.
Jeg synes, det er helt i orden at kritisere i det offentlige rum.
Men jeg synes, det er rigtigt, at vi strafferetligt har et værn, så man ikke benytter sig af latterliggørelse og fornedrelse, når man udtrykker sine holdninger til en given religion.
Det er jo der, vandene skilles.
Jeg har fuld respekt for hr. Søren Krarups synspunkt, men jeg tror, det er meget sundt, at der over for folk, der har et stærkt forhold til deres religion, og som føler sig meget berørt af det her, trods alt er visse spilleregler for, hvordan den offentlige debat kører.
Søren Krarup (DF), 2005-05-19:
Det er jo et forslag, som åbner for mange principielle perspektiver, jeg er lige ved at sige teologiske perspektiver.
Det, som jeg hæfter mig ved, er, at justitsministeren taler om de interesser, der skal beskyttes.
Det er jo klart, at loven altid er til for at beskytte de svage.
Men jeg synes, at der er det ganske afgørende, at man sondrer mellem en anden grundlov i en retsstat, nemlig forskellen på holdning og handling.
Handlingen skal straffes, men holdningen er naturligvis noget, der altid skal være fri.
Det, som denne lov jo lægger op til, er, at det netop er holdninger, at det er en tro, der bliver gjort til det, der skal beskyttes.
Dermed er man til syvende og sidst ude i, at skabe – kan man godt sige – en form for tyranni, hvor ganske bestemte ord og meninger skal være fredede, sådan at vi overhovedet ikke må tale frit.
Er ministeren ikke enig i, at det altså er en meget tvivlsom bestemmelse, fordi den krænker forskellen på holdning og handling?
Martin Lidegaard (RV), 2005-05-19:
Det, som interesserer mig, og jeg tror også de danske skatteydere, er, at det vel er en utænkelig situation, at Danmark ensidigt skulle påtage sig at smide 100 mio. kr. efter en forundersøgelse, hvis ikke tyskerne gør det samme.
Vi forhandler, men jeg har ingen forestilling om andet, end at man selvfølgelig deles om disse udgifter.
Der har været talt om 20 pct., og i øjeblikket er der forhandlinger om at gå op til et tilskud på 30 pct. fra EU.
Så man kan godt sige, at der nærmere er tre parter i sagen.
Jeg har en enkelt kommentar, og så har jeg et spørgsmål.
Jeg er ikke helt beroliget af, at hverken Socialdemokratiet eller ministeren ønsker at give den helt enkle garanti for, at de takstnedsættelser, der kommer til at foregå på Storebælt, ikke bliver til skade for den kollektive trafik eller for gods på skinner.
Jeg beder ikke om noget bindende tilsagn om, hvor mange procenter der skal sættes ned hvor.
Det er helt elementært, at det her ikke går ud over den kollektive trafik, gods på skinner og miljøet.
Det synes jeg ikke er noget stort krav, og hvis ikke man vil svare på det, så får jeg bange anelser.
Mit spørgsmål relaterer sig til Femern.
Femerns lyksaligheder, som ministeren var inde på, er mange i Danmark jo overbevist om, mens man måske er knap så overbevist på den tyske side.
Derfor er mit spørgsmål i al sin enkelhed nu, hvor vi forbereder en, om jeg så må sige, forundersøgelse, før der etableres et fælles dansk-tysk selskab: Gør man det samme fra tysk side?
Jeg går ud fra, at man ikke fra dansk side sætter 50100 mio. kr. af til det her, før selskabet bliver stiftet, hvis ikke tyskerne gør det samme.
Så jeg kan i hvert fald bekræfte, og det har den tyske forbundskansler også bekræftet over for statsministeren, at det tyske samfund er meget interesseret i Femernforbindelsen.
Hvordan de organiserer sig, har vi ikke taget stilling til, og det skal jeg heller ikke blande mig i, men vi har bare villet sikre med det her, at vi er klar til, når der er truffet en beslutning, at gå i gang, sådan at Sund og Bælt har kompetence til at gå i gang, og det har det jo så rigeligt fået med den store tilslutning, der er til forslaget i dag.
Frank Aaen (EL), 2005-05-19:
Så bliver vi selvfølgelig nødt til at have det skriftligt.
Så vil jeg gerne have besvaret skriftligt, hvordan noget, der er provenuneutralt for staten, samtidig kan være et ikke ubetydeligt løft for jernbanesektoren.
Så sagde hr. Frank Aaen, at han ikke ville have det skriftligt, fordi han vil høre det direkte fra mig, og et minut efter siger han, at nu vil han gerne have det skriftligt.
Så det bliver altså skriftligt.
Det er meget enkelt.
Jeg synes ikke, det er godt nok at henvise alle spørgsmål til skriftlig besvarelse efterfølgende.
Der er en reklametekst, der hedder i den skriftlige fremsættelse, som siger:»... et ikke ubetydeligt økonomisk løft til jernbanesektoren, ...«.
Når vi læser dybere og dybere ned i teksten i bemærkningerne til lovforslaget, så bliver det til: »... et indirekte løft til jernbanen ...«, og når vi så læser dybere ned igen, så står der, at vedligeholdelsesomposteringen er provenuneutral for staten.
Det betyder på almindeligt, godt dansk: 0 kroner.
Hvordan kan man i samme lovforslag starte med, at det er et ikke ubetydeligt løft, og når vi kommer over i bemærkningerne og de økonomiske konsekvenser, så står der, at det er provenuneutralt?
Altså, vi har jo den samlede kasse, så sker der altså en omprioritering, fordi jernbanen har mest behov for disse investeringer eller for vedligeholdelse.
Så det kan da sagtens forenes.
Som andre ordførere har sagt, er der ikke noget galt – tværtom – i at prøve at lave en forenkling ved at lave sådan en lov her.
Men vi vil under ingen omstændigheder være med til at godkende eller give penge til en Femernforbindelse med det her lovforslag, og hvis det fastholdes, kan vi ikke stemme for.
Vi er meget bekymrede, hvis det her betyder, at kompetencen til takstfastsættelse overlades til selskabet.
Det kan betyde, som andre har været inde på, at den kollektive trafik, altså persontrafikken og den kollektive godstrafik på skinner, kommer i klemme, fordi man af konkurrencemæssige årsager, eller hvad ved jeg, ønsker at begunstige biltrafikken over broerne.
Det kan vi heller ikke støtte.
Så er der noget, jeg ikke forstår, og som er lidt afgørende.
Det er jo noget, der virkelig tæller positivt, når Enhedslisten hører, at der her er tale om et ikke ubetydeligt økonomisk løft til jernbanesektoren.
Når man så kommer til bemærkningerne til § 4, så bliver det i et af afsnittene, der var et ikke ubetydeligt økonomisk løft, til et indirekte løft til jernbanen.
Så bliver man jo lidt mere betænkelig.
Hvad er det nu, vi snakker om?
Fra et ikke ubetydeligt til et indirekte.
I den næste sætning i bemærkningerne står der, at samtidig forhøjes det årlige vederlag, som Banedanmark skal betale til Sund og Bælt, det vil sige, at pengene tages fra den øvrige jernbanedrift.
Hvor er vi henne, må jeg spørge ministeren.
Er det muligt at få sådan lidt tal på det her?
Hvad drejer det sig om?
Er der tale om et ikke ubetydeligt løft?
Er der tale om et lille løft?
Lene Espersen (KF), 2005-05-19:
Det, jeg synes er en af de gode pointer ved, at vi har en blasfemibestemmelse, er, at hvis der er nogen, der føler sig trådt over tæerne, kan man jo forsøge at få en sag rejst.
Det har vi lige set aktuelle eksempler på.
Så prøver man sagen, og i de tilfælde, som jeg her har nævnt, var der så ikke grundlag for at rejse sigtelse eller foretage sig videre.
Det er meget rigtigt, at vi selv kan tage afstand fra det, men jeg tror lige så meget, at det er en meget vigtig pointe i debatten i dag, at hvis bestemmelsen er der, er der ligesom en ventil, så luften kan slippe ud; at det en gang imellem kan springe ud i det fri.
Det tror jeg faktisk er meget sundt, også for den offentlige debat.
Søren Krarup (DF), 2005-05-19:
Jamen så kan jeg fortælle, at jeg er redaktør af et blad, der hedder Tidehverv.
Det blev til i 1926 som et opgør med den kirkelige pietisme.
Det, der hele tiden var angrebspunktet, var tonen, og jeg er lige ved at tro, at hvis de havde kunnet skamme sig til det, Tidehvervs kritikere, så havde de brugt blasfemiparagraffen til simpelt hen at få lukket munden på kritikerne.
Og sådan er det jo.
Når man har alle disse fromme fornemmelser og ved sig umådelig hellig, så har man altid en grund til at kneble en kritiker, fordi tonen jo er rå, når man bliver modsagt.
Og det er jo præcis det, vi oplever.
Nu er der, ja, jeg er lige ved at sige, en lovreligiøsitet, der har holdt sit indtog i landet, og så kan vi på ny opleve eller i hvert fald frygte og også se eksempler på, at det at tale frit, det at turde sige frit ud, hvad man mener om tingene, bruge sin ytringsfrihed, er noget, som bliver sat under kritik.
Tom Behnke (KF), 2005-05-19:
Hvis det skulle ske, så er jeg meget enig i det, der bliver sagt, men det har jeg endnu ikke oplevet.
Søren Krarup (DF), 2005-05-19:
Ja, jeg er også meget bevæget ved den bekymring for tonen, der hersker.
Jeg vil spørge hr. Tom Behnke: Synes han ikke, at der er andet, der truer en debat, end en rå tone, som det blev sagt?
Vil han ikke indrømme, at en debat, sådan som den kan foregå herinde, hvori der overhovedet ikke svares på det, der spørges om, der overhovedet ikke forholder sig til den sag, der er på dagsordenen, men som kun optræder uden hensyntagen til det saglige, er en større krænkelse end en rå tone, hvor jo forholdet er, at en rå tone ofte kan være nødvendig for faktisk at komme til det, sagen drejer sig om?
Tom Behnke (KF), 2005-05-19:
Det synspunkt kan Dansk Folkeparti naturligvis have lov til at have.
I ytringsfrihedens navn må man selvfølgelig have det synspunkt.
Vi deler det ikke.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-05-19:
Ja, nu åbnede jeg jo for, at jeg kunne have misforstået forslaget, således som det lå, men nu kan jeg mærke på spørgeren, at her bliver jeg bevidst misforstået, for det er jo klart, at det er et spørgsmål helt ude i hampen, om jeg kun mener, at staten skal have indflydelse på den lokale produktion.
Det spiller en meget stor rolle.
Og det er jo også en opgave for det her lokale demokrati at komme med indspark til, hvilke virksomheder man vil have, og hvilken planlægning der skal være gældende osv.
Tom Behnke (KF), 2005-05-19:
Det blev bestemmelsen heller ikke brugt til.
Jesper Langballe (DF), 2005-05-19:
Det er jo gribende at høre hr. Tom Behnkes omsorg for den gode tone.
Jeg vil sige, at hvis man ved, at vi lever i et anstændigt land, hvor vi bruger en ordentlig tone, hvad skal man så med den paragraf?
Hvad skal man have lovforbud for, hvis der ikke er brug for det?
Nu er tingene jo godt nok vendt på hovedet, sådan at man må sige, at når det drejer sig om blasfemiparagraffen, så er det, at den aldrig er blevet brugt, sådan blevet det særlig fine ved den, der viser, hvor utrolig væsentlig den er.
Vi synes, det er noget sniksnak.
Den er aldrig nogen sinde blevet brugt, fordi der overhovedet ikke er noget behov for den.
Problemet er jo det, at der pludselig er nogle, der virkelig føler, at de har behov for den, nogle, som virkelig gerne vil bruge den til at begrænse ytringsfriheden, så myrdede instruktørers film ikke kan blive vist, og det synes vi ikke den skal bruges til, derfor synes vi, at den skal væk.
Tom Behnke (KF), 2005-05-19:
Justitsministeren har redegjort for paragraffens indhold og betydningen af paragraffen, de ord, der står i den, så det skal jeg undlade at gøre, men blot henvise til, hvad ministeren sagde i den anledning.
Det er jo fristende at ophæve en bestemmelse, som ikke har været brugt i over 60 år.
Det er fristende, for hvis ikke den har været brugt, så kan man spørge: Har den så været nødvendig?
Men det behøver jo ikke være således, at fordi en paragraf ikke har været benyttet, er den overflødig.
Vi har den opfattelse, at det er godt og rigtigt, at bestemmelsen står i straffeloven.
Vi synes, at bestemmelsen skal blive der, fordi den har sin berettigelse.
Vi ved godt, at den ikke har været brugt i meget lang tid, men det er vores overbevisning, at alene det, at den er der, et langt stykke ad vejen gør, at debatten holder sig på et anstændigt niveau.
Og det er vel egentlig det, det hele det handler om.
Det er vel balancen mellem ytringsfrihed og så en ordentlig tone i debatten.
Det er vel den balance.
Hvis man fremsætter forslaget for at håndhæve eller oprejse ytringsfriheden, må man sige, at så er forslaget overflødigt.
For bestemmelsen har ikke hindret eller begrænset ytringsfriheden overhovedet.
Der er ingen grund til at ophæve bestemmelsen, for den har ikke forhindret noget.
I forslaget henviser man til, at man fra nogens side har anmeldt Danmarks Radio og TV 2 for at have overtrådt bestemmelsen.
Så kunne man sige, at hvis det var sådan, at de pågældende tvstationer var blevet dømt, kunne man have diskuteret, om det var rimeligt, og om det var det, man mente med den bestemmelse.
Men der skete jo netop det, at man ikke ønskede at rejse tiltale imod de pågældende stationer, for man fandt fra politiets og anklagemyndighedens side, at blasfemibestemmelsen ikke var overtrådt.
Så det var altså ikke en begrænsning i ytringsfriheden.
Hvis debatten kører af sporet, hvis debatten bliver rå, ubarmhjertig og ubehagelig, så har man den mulighed.
Vi tror ikke, det bliver nødvendigt.
Vi lever i et anstændigt land.
Vi ved, at de, der lever i vores land, opfører sig anstændigt i debatten.
Debatten er fri, og debatten skal være fri.
Det er vi meget enige i, men vi er ikke enige i at ophæve blasfemibestemmelsen.
Vi ønsker at bevare den.
Jesper Langballe (DF), 2005-05-19:
Til det sidste, hr. Morten Bødskov sagde, har jeg kun at sige, at det er et referat af filmen.
Det var det, filmen handlede om, og som jeg refererede.
Hvis ikke det skulle være tilladt, så vil jeg sige, at ytringsfriheden virkelig er i fare.
Ytringsfriheden er måske det allerkosteligste gode, en vestlig civilisation byder sine borgere, men en af de største fejltagelser, lovgivningsmagten kan begå, er at tage ytringsfriheden for givet, at se den som et evigt varende gode, der er betrygget af grundloven, og som så ellers kan skøtte sig selv.
Ytringsfriheden vil bestandig være under pres, og presset vil bestandig finde nye anledninger til at begrænse ytringsfriheden, hvis ikke Folketinget med årvågenhed vogter over den.
Venstreintellektet hertillands hader jo f.eks. ytringsfriheden.
Da den hollandske filminstruktør Theo van Gogh var blevet brutalt myrdet ved knivstik på åben gade af en fanatisk muslimsk fundamentalist som hævnakt for hans væsentlige film »Submission«, opfyldte Danmarks Radio og TV 2 deres selvfølgelige kulturelle og samfundsmæssige orienteringspligt ved at vise filmen.
Reaktionen var som bekendt en bebudet straffesag mod DR og TV 2, angiveligt krævet af en række herboende muslimer, efter straffelovens § 140.
Deres religiøse følelser var krænkede ved, at kanalerne havde vist filmen, forlød det.
Så viste det sig siden, som ministeren har været inde på, at disse sagsøgere slet ikke fandtes, og at sagen var iscenesat af en anløben og oversmart advokat i håb om, at han siden ville finde interesserede sagsøgere.
Men i mellemtiden erklærede muslimske imamer deres sympati for en sådan straffesag, og dermed lå det jo i kortene, at blasfemiparagraffen før eller siden ville blive brugt som våben under de religiøse modsætningsforhold, der i dag er kommet til at gælde i den vestlige verden.
Det vil sikkert aldrig skorte på krænkede religiøse følelser, et meget tvivlsomt kriterium for gennemførelse af straffesager.
Vi er jo inde i en gråzone, der er overladt til fortolkninger: Hvornår er man krænket?
Hvornår er der tale om forhånelse?
Hvornår er der tale om spot?
Vi har så meget tillid til vores retsvæsen, at vi ikke tror på, at tv-stationerne i en sag som denne her vil blive dømt.
Men der kan opstå andre sager, hvis indhold er mindre selvindlysende, og under alle omstændigheder vil blasfemiparagraffen kunne bruges til at rejse en bølge af tidrøvende og opslidende chikanesager mod religiøse modstandere.
Alene det, at man kan banke folk møre ved hele tiden at rejse den slags sager, hver gang man påstår at føle sig krænket, er en belastning.
Én ting er vi i hvert fald overbevist om: Vorherre behøver ikke vores retsbeskyttelse.
Det burde jeg vistnok have sagt.
Morten Bødskov (S), 2005-05-19:
Jamen det er jo bare et af de problemer, vi har med det her lovforslag.
Et andet problem er omtalen af den forholdsvis normale – som der står – muslimske familie, som kvinden er vokset op i, og som åbenbart skulle være ensbetydende med, at hun er blevet slæbt gennem omskæring, fornedrelse og tvangsægteskab, indespærring og voldtægt.
Det gør, at Socialdemokratiet har en kende svært ved at tage et sådant forslag her seriøst, for nu at sige det meget direkte.
Jesper Langballe (DF), 2005-05-19:
At en blasfemiparagraf er meningsløs i et kristent samfund, hænger jo netop sammen med, at i et kristent samfund skal straffeloven være fuldstændig verdslig, der skal straffeloven ikke begynde at beskytte Vorherres ære.
Det er jo det, der er meningen med det.
I et kristent samfund udelukkes alle religiøse overbevisninger og deres tyranni af straffelovens bestemmelser.
Jeg kan ikke se, hvordan det skulle kunne forhindre os i at være enige om, at religiøse overbevisninger ikke skal bestemme straffeloven.
Tværtimod, det er jo det, jeg siger.
Morten Bødskov (S), 2005-05-19:
Nu skal jeg selvfølgelig ikke gribe ind i behandlingen af det her lovforslag, men måske kunne det være relevant at tage en diskussion om det her forslag i udvalget.
Men som sagt, hvis hr. Jesper Langballe gider læse de tre første linjer i det afsnit i bemærkningerne, der hedder »Baggrund for forslaget«, kan han se, hvad det var, jeg læste op tidligere.
Jesper Langballe (DF), 2005-05-19:
Jeg kunne vel ikke få lov til at bede hr. Morten Bødskov om at gentage det citat, for jeg kunne faktisk ikke rigtig finde ud af, hvad det er, hr. Morten Bødskov citerede mig for?
Morten Bødskov (S), 2005-05-19:
Hvis vi er så enige, forstår jeg ikke, at man har lavet de bemærkninger til lovforslaget, som man har lavet.
Det var det, der fik mig til at sige det, som jeg sagde i min ordførertale.
Det kan godt være, at hr. Jesper Langballe nu sidder og roder efter lovforslaget – så skulle han i hvert fald prøve at læse de bemærkninger, som foranlediger den her debat.
Jesper Langballe (DF), 2005-05-19:
Jeg bemærkede mig, at hr. Morten Bødskov i sin ordførertale erklærede endog et par gange, at religiøse overbevisninger ikke skal være bestemmende for straffeloven.
Jeg vil sige, at vi jo ikke kunne være mere enige.
Det er faktisk det, sagen drejer sig om, og det er derfor, vi vil have blasfemiparagraffen ophævet.
I den ordførertale af fru Birthe Rønn Hornbech, som hr. Karsten Nonbo læste højt – nu slipper hr. Karsten Nonbo for at blive spiddet – talte fru Birthe Rønn Hornbech om religiøse følelser, der ikke må krænkes.
Så er man ude i de fuldstændig sentimentale tåger og gråzoner, når man begynder at tale om religiøse følelser.
Hvornår kan ens religiøse følelser ikke påberåbe sig at være krænket!
Men vi er jo fuldstændig enige om, at religiøse overbevisninger ikke skal bestemme straffeloven.
Derfor burde vi også kunne være enige om, at blasfemiparagraffen skal væk.
Morten Bødskov (S), 2005-05-19:
Jeg deler simpelt hen ikke hr. Søren Krarups opfattelse af, at det skulle være et problem for ytringsfriheden, at der eksempelvis kommer flere kulturer til Danmark.
Og det er dér, vandene deler sig.
Men som sagt er vores holdning den, at hvis det viser sig, at der er et problem, og denne paragraf står i vejen for det, man med rette kan kalde en fri debat, jamen så lad os se på det.
Større er problemet ikke.
Men jeg synes, at i det materiale, som Justitsministeriet har fremstillet, og den besvarelse, man har givet til Kirkeudvalget, er der jo på ganske udmærket vis redegjort for afgrænsningen af denne her paragraf.
Og det kunne jo være årsagen til, at man endnu ikke i dag har set, at den skulle være et væsentligt problem for ytringsfriheden.
Søren Krarup (DF), 2005-05-19:
Jeg vil meget gerne sige noget smukt om Socialdemokratiet, som jeg har haft meget sympati for, især før Jens Otto Krag overtog føringen, og jeg vil også sige, at det ikke er helt tilfældigt, at man havde en teolog som Borgbjerg til at være ledende kulturpolitiker.
Men jeg vil fortsætte i det spor, jeg var inde på, for vil hr. Morten Bødskov ikke indrømme, at situationen i Danmark, der bygger på en ubetinget ytringsfrihed, byggende igen på kristendommens sondring mellem hellig og verdslig, ændres af, at der nu kommer indflydelser, som ikke kender denne sondring, og som opfatter enhver principiel, dybtgående kritik som krænkende og fornedrende?
Og vil han så ikke indrømme, at den blasfemiparagraf netop er en mulighed for, at denne trang til at ophæve ytringsfriheden, fordi man føler sig dybt krænket, er en farlig ting, som simpelt hen truer det samfund, vi kender til, og som jo altså er det, vi kalder retssamfundet?
Morten Bødskov (S), 2005-05-19:
Jeg er faktisk enig med hr. Søren Krarup i noget af det, hr. Søren Krarup siger.
Uanset hvor den religiøse fanatisme viser sit ansigt og hvordan den kommer til udtryk, har Socialdemokratiet – og det ville hr. Søren Krarup vide, hvis han kendte lidt til Socialdemokratiets historie – brugt meget tid på at kæmpe imod den for netop at sikre det, der prioriteres meget højt i Socialdemokratiet, nemlig sammenholdet i det danske samfund.
At det så skulle få betydning for, hvordan vi opfatter ytringsfriheden, er noget andet – det er dér, vandene deler sig.
Hvis man ser på, hvordan den her paragraf skal fortolkes, så undres jeg faktisk, når jeg ser bemærkningerne.
Vi tror ikke, at der er det helt store problem – vi har i hvert fald ikke set beviset for det endnu.
Men som sagt, hvis der kan findes et bevis for, at den her paragraf strider mod det behov, der kan være i det danske samfund, med den udvikling, vi har med flere religionsretninger osv., så lad os se på det.
Søren Krarup (DF), 2005-05-19:
Jeg vil gerne spørge hr. Morten Bødskov: Er hr. Morten Bødskov ikke enig med mig i, at en absolut forudsætning for det danske samfund, vi kender, er den sondring, der udgår fra kristendommens adskillelse af åndeligt og verdsligt regimente eller Guds og kejserens rige, og hvor denne sondring ikke eksisterer eller ikke kendes, er der ikke mulighed for netop at have det, vi kalder verdslig frihed eller have ytringsfrihed, for der er der netop nogle, der har så hellige hensigter og hellige formål og interesser at beskytte, at man ikke kan tillade den frihed, som f.eks. fører til, at de kan føle sig krænkede?
Jeg vil gerne spørge hr. Morten Bødskov: Anerkender han ikke, at det simpelt hen er den principielle baggrund for et samfund som det danske, hvor der er noget, der hedder ytringsfrihed, og hvor der altså er tale om, at ingen hellige køer eller hensigter kan tvinge det frie ord?