Holger K. Nielsen (SF), 2003-06-03:
Det er en total nonsensdebat, som bliver ført frem her.
Historien er jo alenlang omkring regimer, som også danske regeringer har støttet, først og fremmest fordi USA har støttet dem.
I dag støtter man Rusland; man ser gennem fingre med, at Putin slagter i hundredtusindvis af tjetjenere.
Så sent som forleden dag kunne man se statsministeren stå og skåle med Putin og lave aftaler med ham og fremhæve den dér resolution, der var vedtaget, selv om enhver kan se, at det er en blåstempling af den russiske politik i forhold til Tjetjenien.
Hold op med det dér!
Jeg siger ikke, at man bare skal give økonomisk støtte til diktatorer.
Jeg siger præcis det modsatte, at man skal give økonomisk støtte til demokratiske bevægelser.
Lad mig prøve at komme med ét eksempel: Præsident Bush fik 75 mia. dollar til den her krig, til en 3-ugers-krig.
Hvis man havde brugt et tilsvarende beløb i 1988 på at udvikle demokratiet, udvikle og støtte oppositionsgrupper i Irak i den mellemliggende periode, kunne man så ikke have nået lige så meget i den periode?
Jamen det sidste er da fuldstændig korrekt, og det er jo stik imod, hvad partiet Venstre, de unge Venstrefolk står for.
De minder mig om ungkommunister, der kom tilbage fra Moskva, når de omtaler USA.
Det er vi ikke.
Vi mener faktisk, at det er et problem, at vi har én supermagt, der er så stærk, at den kan styre resten af verden.
For at skære det ud i pap: Det er simpelt hen uacceptabelt, at en mand, der fik under halvdelen af stemmerne ved valget i USA, en mand, der fik ca. 25 pct. af de stemmeberettigedes stemmer, kan styre resten af verden.
Og det er tilfældet i øjeblikket.
Så siger jeg, så siger vi: Der er brug for et modspil til den amerikanske dominans.
Ikke et militært modspil, for der er jeg helt enig med hr. Jens Rohde: Det kan Europa ikke, det skal Europa ikke forsøge at præstere.
Men derimod skal man definere en anden form for sikkerhedspolitik, hvor man erkender, at terrortruslen ikke kan bekæmpes militært, men kan bekæmpes gennem en ikkemilitær økonomisk sikkerhedspolitik, hvor man tager international lov og ret alvorligt, hvor man får en verdensorden, der ikke bare er defineret af amerikanske militære interesser, men også er defineret af hensyn til lov og ret.
At fru Pia Kjærsgaard ikke kan forstå det, må jeg ligesom acceptere.
Sådan er det.
Men altså: Hvor forfærdeligt er det?
Der er nogle soldater i Makedonien i øjeblikket - jeg kan ikke huske, om Dansk Folkeparti har støttet dem, det tror jeg faktisk de har - de går formelt over i en anden kommando, end tilfældet er i øjeblikket, og på grund af undtagelsen skal de trækkes hjem.
Det synes jeg ikke det er.
Og der synes jeg da, at i og med at virkeligheden har ændret sig på de punkter, er man da nødt til at tage en ny diskussion af, hvordan vi så kan forholde os til den virkelighed.
Men i det omfang, der er tale om begrænsede fredsbevarende aktioner,
synes jeg, vi skal være åbne over for det.
Så forsøger fru Pia Kjærsgaard at køre sig op som den store forsvarer af undtagelserne.
Jamen fru Pia Kjærsgaard var jo imod undtagelserne, stemte jo imod undtagelserne i 1993.
Jeg kan da ikke tage det alvorligt, at fru Pia Kjærsgaard nu går ud og bliver undtagelsesfundamentalist, i betragtning af at det var hende, som gik imod ved folkeafstemningen i 1993.