Margrethe Vestager (RV), 2004-10-26:
En succeshistorie – sådan har vi tidligere i dag fået beskrevet strukturreformen.
Det svarer sådan lidt til, at ministertaburetten allerede er betrukket med skindet fra bjørnen, der ikke er skudt.
Vi er altså dårlig nok begyndt!
Den første del af reformen, den geografiske reform, har regeringen kun begrænset indflydelse på.
Med hensyn til den anden del af reformen, den opgavemæssige reform, har vi i virkeligheden kun begrænsede oplysninger at gisne ud fra med hensyn til, hvordan virkeligheden vil blive.
Her har regeringen det fulde ansvar, og alligevel hersker der kaos.
Vi kan ikke få svar.
Jeg vil gerne som et eksempel på dette læse op fra undervisningsministerens talepapir, der er oversendt som officielt bilag.
På et spørgsmål om, hvorvidt ministeren vil redegøre for strukturreformens udformning, udmøntning og konsekvenser på uddannelsesområdet, herunder især for de foretagne ændringer i den oprindelige aftale, begynder ministeren sin besvarelse med at sige: »Indledningsvist vil jeg sige, at jeg ikke i dette samråd nærmere vil gå i detaljer med regeringens og Dansk Folkepartis aftale om strukturreformen fra juni 2004 eller med forligspartiernes Udmøntningsplan fra september 2004.
Dette vil der blive rig mulighed for at gøre under den kommende behandling i Folketinget af lovforslagene.«
Ministeren vil altså ikke svare på, hvad der står i aftalen om strukturreformen.
Ministeren vil ikke svare på, hvad det er for nogle principielle afvejninger, som parterne i aftalen har varetaget, og som nu skal udmøntes konkret i lovforslag.
Den tredje del af reformen, den finansielle del, er endnu fuldstændig ubelyst.
Vi kan få at vide, at pengene følger opgaverne, og at enhver må tage det roligt, men hvad det betyder for de forskellige konkrete områder, hvad det betyder for så vel nye som gamle kommuner, hvad det betyder for planerne om en egentlig udligningsreform, om dette hersker der kaos.
Med hensyn til den geografiske reform må man jo sige, at i dette velfungerende land tager kommunerne selvfølgelig ansvaret på sig.
De må og skal overveje, om kommunen skal være større eller forblive, som den er.
Det er ikke regeringens gerning; det er kommunernes gerning, og vi bør takke for, at vi har så godt et land.
Med hensyn til opgavereformen har man ikke brug for diskussion, for flertallet er på plads.
Vi har lige fået at vide af den konservative ordfører, at det er lagt på skinner – og det tror jeg!
Man kunne ikke undslå sig fra det indtryk, når man hørte hr. Kristian Thulesen Dahls svar på spørgsmålet om, hvorvidt han ville gå ind i lovgivningsprocessen med åbent sind, med åbent sind i forhold til ændringer i aftalen, hvis det skulle vise sig at være en uhensigtsmæssig aftale.
Nej – svaret fra Dansk Folkeparti var nej.
Og man måtte forstå på hr. Kristian Thulesen Dahl, at kritikken af opgavereformen ikke rigtig er relevant, fordi den bygger på en sammenligning mellem det kendte og det ukendte.
Kritikken reduceres til et spørgsmål om kommunikation; vi skal kommunikere bedre.
Det er helt, helt besynderligt, at de mennesker, der er brugere eller pårørende til brugere, ikke har relevante betragtninger om fremtiden for sociale institutioner eller for specialundervisningen for børn og voksne.
Det varsler altså ikke M009S05500649subh.fm Page 608
Thursday, November 11, 2004 4:03 PM
særlig godt for statsministerens invitation til at deltage i reformarbejdet.
Det er som rævens invitation til storken: Uanset velviljen kunne storken ikke spise, når der blev serveret suppe på en flad tallerken.
Så meget for den åbenhed i invitationen.
Til det skal så siges, at vi savner noget helt andet end kommunikation, vi savner svar fra regeringen og fra regeringspartierne, ikke blot modspørgsmål under overskriften: Hvad synes I selv?
Når det burde være afgørende for regeringen, er det jo, fordi dens model ikke har været gjort til genstand for kommissionsarbejdet og ikke var en del af den første høringsproces, hvor landet jo faktisk var dybt optaget af at diskutere de otte modeller, som Velfærdskommissionen havde lagt på bordet, dybt optaget.
Der var en ansvarlighed, en opfyldenhed af de demokratiske forpligtelser, man har som borger, som jeg ikke kan mindes.
Det viste sig at være fuldstændig til grin.
Regeringens overskrift for opgavereformen har vi fået bekræftet af samtlige ordførere fra regeringspartierne og Dansk Folkeparti i dag, og den er: Det skal blive bedre, og det tror vi på.
Vi nøjes ikke helt med at tro, vi, der sådan er udsat for offentlige møder og mailkampagner og skriftlig post, og hvad ved jeg.
Vi har vurderet de enkelte dele, og vi har talt med mange mennesker, der har faglig indsigt og er brugere på de forskellige områder, og der er ikke noget, der taler for, at splintringen af miljøområdet giver bedre miljø, tværtimod; der er ikke noget, der taler for, at specialundervisningen, især ikke for voksne, bliver bedre, tværtimod; og der er ikke noget, der taler for, at specialinstitutionerne, især for de mellemstore brugergrupper, vil udvikle sig fagligt og til et stadig bedre tilbud, tværtimod.
Vi har fra hr. Knud Erik Kirkegaard hørt en forundring over, at vi gik fra forhandlingerne og en formodning om, at vi gjorde det af taktiske grunde.
Men spørgsmålet om en strukturreform er så stort, at det er fuldstændig hævet over klassisk eller almindelig sædvanlig politisk positionering.
Derfor finder jeg det helt absurd at påstå, at det ikke er indholdet, der er noget galt med.
Og den er gal med økonomien.
Der er ikke nogen, der har overblikket.
Og det er altså ikke noget, vi har gået og fundet på.
Det kræver ikke den store eksamen i hovedregning at se, at man altså ikke i den virkelige verden på samme tid kan få opfyldt regeringens postulat om tre ting: for det første at det hele bliver meget bedre, for det andet at det ikke koster noget, og for det tredje at alle beholder deres job.
Det Radikale Venstre vil fortsætte bestræbelsen på at få en reel diskussion på hvert enkelt område, som strukturreformen vedrører, og vi vil ikke lade os henvise til enten den ene løsning eller den anden løsning, for det er jo klart, at i nogle spørgsmål kan man fuldt ud tiltro kommunerne at håndtere opgaven, og i andre spørgsmål må det være en statslig opgave, ligesom det for os er åbenbart, at der er opgaver i vores land, som må løses kvalificeret og under demokratisk kontrol på et regionalt niveau.
Derfor kan man ikke bare sige, at fordi man har tillid til, at de demokratisk valgte på lokalt niveau gør deres arbejde godt, bør de gøre alt arbejdet.
Ikke nok med, at vi vil arbejde på at få en reel diskussion, vi vil også arbejde for, at høringsfasen ikke bliver en illusion og en narresut sådan til det demokratiske udhængsskab.
Sådan som vi har hørt debatten i dag, vil der være en række partier, som trods det, at vi er et mindretal for indeværende, vil insistere på, at det bliver åbenbart for enhver, hvad det er for nogle konsekvenser af reformen, vi vil se foran os, ikke mindst for så vidt angår specialundervisningen, specialinstitutionerne, miljøet og hele den finansiering og organisering af den offentlige sektor, som står foran en kolossal og grundlæggende forandring.