runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Løkke Rasmussen (V), 2004-02-25:
Det, jeg har sagt i den pågældende artikel, er ordret: »Jeg vil selvfølgelig ikke afsløre vores udspil, men en model med fleksible regioner så jeg da gerne fik en større plads i den offentlige debat.
Den indgår jo også i Strukturkommissionens betænkning som en mulighed.«
Det er, hvad jeg har sagt om den sag, og det er, hvad jeg kan stilles til regnskab for.
Alt andet, som journalister måtte skrive som bud på, hvor de tror at ting ender og sådan noget, kan man altså ikke stille mig til regnskab for.
Jeg ser gerne, at denne her modelvariant fra Strukturkommissionens betænkning kommer til at fylde noget mere i den offentlige debat, og det gør jeg primært, fordi, som jeg har sagt ved alle de konferencer, jeg selv deltager i, at der synes at være en tendens til, at allerede 2 timer efter Vingstedmødet, gik der sådan fløjkamp i det her.
Der var det enten den brede kommunemodel eller den brede amtsmodel: A eller B. Verden og alfabetet består af flere bogstaver, og det, jeg har sagt, er sådan set bare, at vi skal få alle bogstaverne frem på bordet.
Det er nu godt at have, hvis man skal skrive nogle velklingende ord til sidst.
Pia Kristensen (DF), 2004-02-25:
»Det er positivt, at regeringen vil forbedre vilkårene for børnefamilierne, men hvorledes vil regeringen sikre bedre vilkår for de enlige forsørgere og studerende, som har størst behov for en håndsrækning?«
Lars Løkke Rasmussen (V), 2004-02-25:
Nu svarer jeg jo på de spørgsmål, der er stillet.
Det er jo sådan set, kan man sige, vilkårene for spørgetiden her om onsdagen, at man anmelder et spørgsmål på forhånd, og spørgsmålet går på, om jeg kan bekræfte noget, jeg er citeret for, og jeg er ikke citeret for noget som helst.
Det var derfor, jeg indskrænkede mig til at svare, som jeg gjorde. Så kan jeg da for fuldstændighedens skyld oplyse hr. Arne Toft om - men det går jeg i øvrigt ud fra at hr. Arne Toft er fuldstændig informeret om også af anden kilde - at økonomiministeren og jeg har opstartet en sonderende møderunde med Folketingets politiske partier, der også involverer Socialdemokratiet for i den her lyttefase frem til den 7. april at få en klarere fornemmelse af, hvordan der lyttes i forskellige partier til de mange spørgsmål, der melder sig, når hele diskussionen omkring en fremtidig organisering af den offentlige struktur skal landes.
Så ja, det er sådan, at der føres sonderende samtaler, også med hr. Arne Tofts parti.
Arne Toft (S), 2004-02-25:
Ministeren vil altså ikke afkræfte det, der står gengivet i artiklen.
Så vil jeg godt spørge ministeren: Kan ministeren forestille sig, at indeværende valgperiode bliver forlænget med 1 år eller 2 uden nyvalg? Man kunne jo forestille sig, at man ikke når at komme til vejs ende. Kunne man tænke sig den situation, at man uden nyvalg forlænger perioden med 1 eller 2 år?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2004-02-25:
Spørgsmålet lyder: Kan ministeren bekræfte, at regeringens udspil til en ny kommunalreform i hovedtræk har været vendt med ledelsen i Socialdemokratiet, som ministeren er citeret for i Politiken den 15. februar 2004?
Nu har jeg læst og genlæst og genlæst den pågældende artikel, og jeg kan ikke se, at jeg er citeret for noget sådant.
Arne Toft (S), 2004-02-25:
Og det, jeg altid har svaret, er: Jamen indtil den 7. april er det opgaverne og kun opgaverne.
Det er det, jeg har hørt fra vores indenrigsminister, og det er det, jeg har hørt fra regeringen.
Nu bliver jeg så mødt med: Hvorfor kan vi ikke snakke om kort?
Hvorfor kan vi ikke tegne kort, når vi praktisk taget hver dag kan læse i dagspressen, at det gør regeringen?
Og derfor har jeg stillet det spørgsmål til ministeren, som jeg gerne vil have svar på i forbindelse med den artikel, der er bragt i Politiken.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2004-02-25:
Nu sagde fru Irene Simonsen, at hun ikke forstod, hvorfor det er vigtigt, at danskundervisningen bliver en pligt i stedet for bare at være en ret.
LOKK har beskrevet det meget detaljeret i nogle af deres rapporter og forklarer bl.a., at problemet for nogle af de kvinder, vi her taler om, er, at deres mænd ikke har et ønske om, at de kommer til dansk.
Disse mænd har eventuelt heller ikke et ønske om, at kvinderne nogen sinde får permanent opholdstilladelse.
Dermed har mændene altså et ønske om at holde deres kvinde, deres kone i uvidenhed og uden kendskab til danske samfundsforhold og uden kendskab til dansk.
Derfor vil jeg gerne vide fra Venstre: Ville det på den baggrund ikke være en god idé, at vi i forbindelse med samtlige ægtefællesammenføringer sagde, at man altså ikke bare har en ret til at gå til dansk, men har en pligt?
Man har altså en pligt til at lade sig integrere.
Ville det ikke være en stor hjælp for disse kvinder, at den danske stat har sagt til deres mænd, at de skal gå til dansk?
Carsten Hansen (S), 2004-02-25:
Jeg er glad for, at det er undervisningsministeren og ikke kulturministeren, som der stod i det officielle papir fra Folketinget, der har taget sig tid til at komme.
Man kan sige, at i lang tid har voksenuddannelse været næsten fraværende i den offentlige debat på trods af de store, voldsomme besparelser, regeringen har foretaget siden sin tiltrædelse.
Nu ser det ud til, at de massive besparelser slår igennem, og der er jo indført deltagerbetaling på næsten alle former for uddannelsestilbud til voksne, og der er lagt massive begrænsninger ind for, hvor meget aktivitet der kan være på skolerne.
Set i forhold til den politik, der er brug for, når det drejer sig om udflytning af arbejdspladser, når det drejer sig om opkvalificering af medarbejderne, og når viden er den vigtigste kompetence, vi har i det her samfund, så passer det som en knytnæve til et blåt øje.
Vi står nu med en bundrekord, viser IFKA-analysen.
De private virksomheder vælger i stigende grad at spare på efteruddannelse af medarbejdere, og hver tredje virksomhed har faktisk ikke efteruddannet i 2003.
Det er faktisk bundrekord, siden man startede på de analyser, og der er tale om det laveste tal siden 1989.
Så jeg vil i virkeligheden spørge, hvad det er, regeringen vil, og hvilke initiativer man vil tage i lyset af de her dramatiske fald i virksomhedernes efteruddannelse.
Jeg skal da tilføje her, at vi i Socialdemokratiet har sat ekstra penge af til uddannelse og forskning, har en jobhandlingsplan osv., men vi mangler totalt et svar fra regeringen ud over massive besparelser og adgangsbegrænsninger på uddannelserne.
Vi efterlyser: Hvad vil regeringen?
Gitte Lillelund Bech (V), 2004-02-25:
I Venstre mener vi, at det er naturligt at uddanne sig og opbygge kompetencer gennem hele livet.
I en global verden er der behov for, at virksomhederne i Danmark hele tiden har kompetente medarbejdere, så vi kan klare os i konkurrencen.
Samtidig er kompetenceopbygning også meget ofte til egen tilfredsstillelse for mange mennesker.
Med baggrund i det har vi sammen med regeringen i de seneste 2 år gennemført en reform af det erhvervsrettede voksen- og efteruddannelsessystem, så det er blevet mere fleksibelt, samtidig med at vi har fjernet den skatteskrue, Arbejdsmarkedets UddannelsesFinansiering, som den tidligere regering med Socialdemokraterne i spidsen gennemførte på området.
I stedet er vi gået fra udbudsstyring til efterspørgselsstyring af området, hvilket er helt i tråd med Venstres ønske om, at det nu engang må være virksomhedernes efterspørgsel efter uddannelse, der styrer, hvilke kurser der udbydes.
Det fleksible AMU-koncept,
arbejdsmarkedsuddannelseskoncept, som vi har gennemført, gør det samtidig væsentlig nemmere for virksomhederne at få skræddersyet lige præcis den efteruddannelse, der er behov for, for at de kan klare sig i den globale konkurrence.
Så i modsætning til tidligere, hvor AMU-konceptet var meget, meget stramt og meget vanskeligt at regulere på og meget vanskeligt at tilrettelægge, så det passede til virksomhedernes behov, kan vi nu med det fleksible AMU-koncept faktisk sikre, at virksomhederne får den uddannelse, de efterspørger.
Jeg vil så også sige, at erhvervslivet og virksomhederne selvfølgelig har et medansvar for at løfte uddannelseskvalifikationerne blandt deres medarbejdere.
Det mener jeg faktisk også de gør.
Institut for Konjuktur-Analyses undersøgelse, som Socialdemokraterne har valgt at lægge til grund for denne aktuelle debat, er faktisk ikke offentliggjort endnu.
Det bliver den først den 25. marts 2004.
Det er således ikke analyseret endnu, om et eventuelt fald i efteruddannelsesaktiviteten er inden for virksomhedernes interne efteruddannelse, den private efteruddannelse eller den offentligt finansierede efteruddannelse. Samtidig er det ikke opgjort, om private virksomheder har brugt flere eller færre penge til efteruddannelse i 2003 i forhold til 2002.
Så i Venstre er vi meget opmærksomme på udviklingen i efteruddannelsesaktiviteten, men vi mener faktisk ikke i modsætning til Socialdemokraterne, at man på et så løst grundlag, som der ligger indtil nu - IFKA's analyse er end ikke kommet - skal iværksætte nye initiativer.
Carsten Hansen (S), 2004-02-25:
Ja, vi får mange forklaringer og lange forklaringer.
Jeg noterede ned under ministerens gennemgang, at de eneste ekstra penge, der var afsat, var de 12 mio. kr.
Og hvad er de 12 mio. kr. afsat til?
Jo, de er afsat til at lave netværker imellem uddannelsesinstitutionerne for at skabe øget aktivitet, samtidig med at der er lavet begrænsninger for 500 mio. kr. på voksen- og efteruddannelsen.
Hvad er planen så for 2004?
Ja, der er afsat 120 mio. kr. mindre.
Der skal være øget brugerbetaling, og der skal ske effektiviseringer inden for sektoren.
Hvordan vil ministeren udmønte den øgede aktivitet, som de 12 mio. kr. går på, kunne man spørge sig selv.
Det er i hvert fald ganske interessant.
Men det har ikke skortet på advarselssignaler, når vi ser på, hvad de siger udeomkring, de, der har forstand på uddannelse.
OECD siger, at vi sakker agterud, hvad angår væksten i vores efteruddannelsesindsats i forhold til lande, vi sammenligner os med.
Er ministeren enig med OECD i, at tallene er rigtige?
Vismændene peger i deres seneste rapport på, at det er de færreste små virksomheder, der tilbyder ordentlig efteruddannelse.
De peger også på, at der er en skævhed i forhold til de mindst uddannede og de ældre medarbejdere, og det er dem, der deltager mindst i efteruddannelse.
Er ministeren enig i det? Er ministeren ikke enig i, at vi skal tage de her signaler alvorligt?
Så siger både beskæftigelsesministeren og undervisningsministeren, at de er voldsomt overraskede.
Det er utroligt, at man kan fjerne stort set en sjettedel af beløbene til voksen- og efteruddannelse, over 500 mio. kr., ja, faktisk 640 mio. kr., og så bagefter sige, at man er overrasket over, at aktiviteten går ned.
Det forstår jeg ikke, der må da være et forklaringsproblem.
Og hvad er det for en undersøgelse, ministeren vil sætte i gang?
Er der noget område, der er mere veldokumenteret end voksen- og efteruddannelse?
Er der noget andet område, hvor vi simpelt hen kender alle tallene?
Var det ikke bedre at sætte noget handling i gang?
Vi har fra Socialdemokratiet foreslået en handlingsplan, hvor vi får 15.000 flere i job.
Vi har foreslået, at vi genopretter og ikke vil have det der brugerbetaling.
Vi vil godt tilbyde at gå med i nogle forhandlinger omkring det her, så vi ikke mister den knowhow og den kompetence og den viden, vi har ude på arbejdspladserne.
Men regeringen siger, at den vil undersøge det endnu en gang, og at den vil spare ekstra på området.
Det er svarene.
Ja, den vil sætte 12 mio. af til netværket mellem uddannelsesinstitutionerne og de kortuddannede.
Men hvad hvis aktiviteten stiger, hvad så?
Hvor er pladserne henne?
Det er ganske interessant, at man siger sådan. Så lad mig pege på et udsagn fra Dansk Industri, hvor chefen derovre, Flemming Larsen, udtaler, at det mest bekymrende er, at virksomhederne tilsyneladende oplever, at stigningen i kompetenceudviklingen er aftagende.
Det er skidt, hvis kompetenceudviklingen går i stå. De virksomheder, der vil vinde i konkurrencen, er dem, der forøger deres kompetenceniveau.
Er ministeren enig i det, og vil ministeren underskrive det, også økonomisk?
Aage Frandsen (SF), 2004-02-25:
Efter- og videreuddannelse er jo en helt afgørende forudsætning for, at den enkelte borger kan fungere i et demokratisk samfund og fungere på arbejdsmarkedet, og det er også en helt afgørende forudsætning for, at samfundet som helhed kan fungere i forhold til den omgivende verden.
En af de råstofmuligheder, vi ligesom har at trække på, er netop, at vi har en veluddannet arbejdskraft.
Derfor er det jo bekymrende, lige så snart det viser sig, at der bliver endnu mindre efteruddannelse.
Det er under alle omstændigheder et problem i Danmark, at vi efteruddanner for lidt, og det er ikke kun noget, vi ser tendenser i retning af nu, det er noget, som vi har set tidligere.
Derfor er det jo også tosset, når det gælder om at få folk i efteruddannelse, at man så indretter en brugerbetaling, som for en rækkes vedkommende forøges, og som så har den konsekvens, at der er færre, der tager efteruddannelse. Brugerbetaling skal bruges i adfærdsregulerende øjemed, og hvis vi ønsker, at folk skal have efteruddannelse, så er det ikke harmonerende at forlange brugerbetaling for nogle af de kortuddannede, for vi mener jo simpelt hen - og det tror jeg alle mener - at det er vigtigt, at de i høj grad får mere efteruddannelse.
Sammenlignet med andre lande bidrager arbejdsgiverne meget lidt til efteruddannelse.
Så er spørgsmålet: Hvordan får vi dem til det?
Nu har regeringen jo så afskaffet det, som regeringen kalder en skat, nemlig AUF'en, som jo fungerede tidligere, og der mener jeg, at man, når arbejdsgiverne ikke i tilstrækkeligt omfang bidrager til noget, når de får noget, så er nødt til ikke kun at give guleroden, men også pisken, og pisken er en skat, som de selvfølgelig så får kompensation for senere ved, at de så får uddannet deres arbejdskraft.
Samfundet har en interesse i bedre og mere efteruddannelse.
Denne pulje til efteruddannelse skulle så udmøntes på den enkelte arbejdsplads, arbejdsgiver og lønmodtager imellem, og kan man ikke blive enige, så kunne det gå ind i en fællespulje, men altså netop med henblik på, at man var sikker på, at der var penge til lønmodtagernes efteruddannelse. Så var det også vigtigt i den forbindelse, at der var betydelig mere ansvarlighed omkring planlægningen af uddannelse for den enkelte medarbejder.
Der tales så meget om handleplaner for børn og unge, for indvandrere og flygtninge, men i virkeligheden burde der også på den enkelte arbejdsplads være en forpligtelse til at sikre, at der var en plan for hver enkelt medarbejders efter- og videreuddannelse, sådan at vedkommende vidste, hvilke muligheder der var til stede, og hvilke rettigheder der var.
Derfor er det efter vores opfattelse nødvendigt, hvis vi vil have en ordentlig videre- og efteruddannelse, at der stilles langt større krav til arbejdsgiverne, og at princippet om noget for noget, som der er nogle, der elsker så meget, netop også bliver et krav til arbejdsgiverne, sådan at de skal betale noget.
Gør de det ikke frivilligt, så har vi en glimrende metode, nemlig en lille smule pisk.
Margrethe Vestager (RV), 2004-02-25:
Hvilket grundlag Venstres ordfører har for allerede nu at prise AMU-reformens resultater,
står ikke helt klart.
Den er forholdsvis nygennemført, og derfor synes det kun at bidrage til det meget brogede billede af, hvordan virkeligheden faktisk ser ud.
IFKA siger, at tendensen er for nedadgående, for så vidt angår virksomheders efteruddannelse.
Det er svært at få overblik over efterspørgslen til efter- og videreuddannelse.
Det Radikale Venstre finder det afgørende, at alle danskere har ret til uddannelse mindst svarende til og med en ungdomsuddannelse - gratis.
Men samtidig er det jo overordentlig vigtigt, at virksomheder og medarbejdere har adgang til et bredt generelt udbud, og at der samtidig kan etableres skræddersyede kurser mod egenbetaling.
Men det er ærgerligt, hvis virksomheder begynder at slække på efter- og videreuddannelsen.
Det er vigtigt for det danske arbejdsmarkeds fleksibilitet, vores evne til at producere og evnen til at være innovative, at virksomhederne sikrer efteruddannelse, og at alle bør være med, at man ikke blot regner med, at andre gør det, og at man så kan hyre deres veluddannede medarbejdere.
Vi finder det også afgørende, at efter- og videreuddannelse balancerer mellem behovene hos den enkelte virksomhed og den enkelte medarbejder.
Det betyder noget for indholdet af efter- og videreuddannelsen, og det betyder noget for motivationen, at man får noget, man kan bruge på sin arbejdsplads, men også får noget, der måske kan bringe en videre i ens arbejdsliv og ens liv i det hele taget.
Ministeren sagde det ene og det andet om IFKA's undersøgelse.
Ministeren styrer selv en stor del af udbuddet.
Vi har også hørt en del om den nye, mere uformelle efter- og videreuddannelse på virksomhederne.
Det er udmærket.
Den tror jeg er fremragende som supplement til de andre ting, der foregår, men det gør det jo helt afgørende at sikre, at bestræbelserne på at kunne give folk en vurdering af deres reelle kompetencer er virkelighed.
Jeg vil gerne spørge ministeren, hvordan det går med bestræbelserne på at give folk en afklaring af deres reelle kompetencer, for hvis stadig mere efter- og videreuddannelse foregår uformelt internt i virksomhederne, risikerer man at låse folk, at baste og binde dem fast til den virksomhed, hvor deres uformelle uddannelse er hjemmehørende.
Og derfor er muligheden for at få beskrevet sin reelle kompetence helt afgørende, hvis vi fortsat skal have et fleksibelt arbejdsmarked.
Bodil Kornbek (KD), 2004-02-25:
Efteruddannelse er et væsentligt element i hele ideen om den livslange læring.
Det formelle uddannelsessystem har ikke længere patent på læring.
Livslang læring nødvendiggør samarbejde og koordinering mellem uddannelse, erhverv og civilsamfund.
Det er i såvel det offentlige som det private områdes interesse, og derfor er det også vigtigt at se på de tal, som Institut for Konjunktur-Analyse er kommet med.
Det er selvfølgelig tankevækkende og også bekymrende, hvis virksomhedernes efteruddannelse af medarbejdere er for nedadgående.
Vi er jo alle sammen enige om og ser nødvendigheden i at investere i den enkelte medarbejders kvalifikationer og muligheder, også i fremtiden.
Arbejdsmarkedet er foranderligt hele tiden, og det kræver derfor, at medarbejderen til stadighed er klædt på og har lyst, engagement og motivation til at være en del af det fremtidige arbejdsmarked.
Også derfor er efteruddannelse påkrævet.
Det er centralt, når vi har fokus på efteruddannelse, at efteruddannelse ikke kun tilbydes nøglemedarbejdere. Efteruddannelse skal være en mulighed for alle, både i form af opkvalificering, det at tilegne sig ny viden og det at kunne få nye muligheder på fremtidens arbejdsmarked.
Men her står vi altså med et reelt problem, fordi de ufaglærte og de kortuddannede i stigende grad hægtes af arbejdsmarkedet, måske på grund af et manglende overblik over, hvilke muligheder og hvilke kompetencer de selv har, og hvor de gerne vil arbejde sig hen.
Også set i lyset af den stigende arbejdsløshed kan de kortuddannede og de ufaglærte gå hen og blive overflødige, hvis de ikke formår at få del i den fornødne efteruddannelse og videreuddannelse, som er så nødvendig.
Vi står med nogle massive udfordringer, når det drejer sig om hele dette område, og det er nogle udfordringer, som kræver, at vi har fokus på og ikke nedtoner denne del af uddannelsesområdet.
Vi står med nogle udfordringer, når det gælder hele arbejdsstyrkens uddannelsesniveau, vi skal have overblik over hele området, og vi skal samle trådene og se på: Hvor er det, det ikke går godt, og hvor er det, det er lykkedes?
Det er helt fint, at Institut for Konjunktur-Analyse kommer med nogle tal, og at SiD kommer med nogle helt andre tal, men hvor er det, vi bevæger os hen?
Vi skal også forholde os til hele finansieringen.
Der er en øget brugerbetaling, og hvilken betydning har det egentlig fået?
Her kan man sige, at vi måske fra politisk hold bliver nødt til at tænke i nye finansieringsmodeller, hvis vi ønsker at fastholde et efteruddannelses- og videreuddannelsesniveau, der også virkelig rækker ud i fremtiden - ikke kun til gavn for erhvervslivet og arbejdsmarkedet, men sandelig også til gavn for den enkelte borger.
Gitte Lillelund Bech (V), 2004-02-25:
Jeg synes, det er vigtigt, at vi i en debat som denne for det første får sat nogle ting på plads med hensyn til, hvad vi taler om, når vi taler deltagerbetaling.
Hvis vi ser på, hvor mange penge der går til drift og til VEU-godtgørelse, er det samlet set under 10 pct.
af de samlede udgifter til voksen- og efteruddannelse
Men jeg er nødt til at spørge ministeren, om det er sådan, at ministeren kan give os nogle tal for, hvordan aktiviteten har været i AMU-sektoren.
Kan man konkret se, om der har været en effekt på aktiviteten
ved overgangen fra udbudsstyring til efterspørgselsstyring?
Ulla Tørnæs (V), 2004-02-25:
Jeg kan bekræfte det, som fru Gitte Lillelund Bech er inde på, nemlig at vi har været uhyre opmærksomme på at sikre, at aktiviteten opretholdes, men også sikre, at aktiviteten finder sted de steder, hvor der er et reelt behov.
Vi har altså forsøgt at kvalificere efterspørgslen efter arbejdsmarkedsuddannelser.
For så vidt angår selve AMU-uddannelserne, er der inden for hele denne store ramme tale om en stigning fra 2002 til 2003 på 530 årselever.
Når hr. Carsten Hansen forsøger at bruge IFKA's analyse til at foretage en sammenkædning med regeringens politik, mener jeg derfor sådan set, det er et udmærket bevis på, at den sammenkædning kan man ikke foretage.
Carsten Hansen (S), 2004-02-25:
Jeg vil godt spørge ministeren: Er det ikke rigtigt, at samlet set har der, fra regeringen trådte til og til i dag, været et fald i den samlede efteruddannelsesaktivitet, både med hensyn til udbud, årselever og hvor mange penge der bliver brugt?
Er det ikke rigtigt, at indtil 2004 har der været en besparelse på 480 mio. kr., er det ikke rigtigt, at for 2004 er der afsat 120 mio. kr. ekstra i besparelser, og er det ikke rigtigt, at IFKA's undersøgelse peger på, at de private virksomheder efteruddanner langt mindre nu?
Så vil jeg spørge: Vi har indtil nu fået 44.800 flere arbejdsløse.
De nye tal kommer i morgen, og fra sin udkigspost nede i Shanghai sagde statsministeren på sit pressemøde, at i stedet for at frygte udflytning af arbejdspladser bør man se på mulighederne og satse på uddannelse for at skaffe de folk, der er blevet fyret som resultat at udflytningen, i arbejde igen.
Hvordan skal man gøre det med 44.800 flere arbejdsløse, og hvordan skal man gøre det med det begrænsede udbud, der overhovedet er på området på grund af regeringens voldsomme spareplaner?
Aage Frandsen (SF), 2004-02-25:
I politik er det jo vigtigt, at vi ikke kun tænker ½ år frem
i tiden, men tænker 1 år og 2 år frem i tiden.
Og når jeg tænker 1 år eller 2 år frem i tiden, så må undervisningsministeren have mig undskyldt, for så har jeg en forventning om, at vi har en anden regering, og derfor er jeg meget optaget af, hvad der skal ske på det her område, når vi får en anden regering.
Jeg har også en korttidshukommelse.
Jeg kan godt huske, hvordan der også var uenigheder, ikke nødvendigvis i den daværende regering, men i hvert fald mellem den daværende regering og os på nogle af de her områder.
Derfor vil jeg spørge den radikale ordfører: Hvordan stiller Det Radikale Venstre sig til tanken om, at man etablerer uddannelsespuljer som en procentdel af enten lønsum eller omsætning, som man så har til rådighed i virksomhederne til uddannelser?
Og hvordan stiller Det Radikale Venstre sig til, at man også fra arbejdsgivernes side bliver forpligtet til at sørge for, at der er en uddannelsesplan for den enkelte medarbejder? Jeg stiller spørgsmålet, for jeg kan jo huske, at de her ting dengang ikke var noget, Det Radikale Venstre var helt vild med, men det kunne godt være, at man var mere imødekommende på nuværende tidspunkt, hvor man kan se, hvor galt det står til på efteruddannelsesområdet.