Thor Pedersen (V), 2002-04-17:
Som det også fremgår af forespørgslen, er kommuneforhandlingerne jo ikke begyndt endnu.
Samtidig er det regeringens udgangspunkt, at der i kommuner og amter løbende skal præsteres effektiviseringsgevinster, således at borgerne kan få mest mulig service for pengene.
Regeringen har fremlagt en strategi for den økonomiske politik frem mod år 2010.
Strategien tager udgangspunkt i to hovedmålsætninger: For det første skattestoppet og for det andet, at der sker en fortsat afvikling af den offentlige gæld med henblik på at skabe plads til den stigning i udgiften til pension m.v., der vil være konsekvensen af det stigende antal ældre på langt sigt.
Strategien indebærer, at der vil være plads til en stigning - og jeg gentager - en stigning i det offentlige forbrug på 0,7 pct. i 2003, 1 pct. i 2004 og 2005 og derefter 0,5 pct. om året.
Det er lavere end tidligere år, men med hensyn til det, hr. Aage Frandsen sagde, vil jeg sige, at der altså er tale om, at det er en vækst.
Man tager ikke en eneste krone fra hverken kommuner eller amter.
Regeringen selv vil forsøge at finde finansiering til en begyndende lempelse af indkomstskatten fra den 1. januar 2004, men råderummet for skattelettelser er betinget af, at en række krav til den økonomiske politik opfyldes.
I tillæg til den stramme styring af udgifterne er det lykkedes at realisere en stigning i beskæftigelsen, hvor målet jo er 87.000 personer mere i arbejde frem mod år 2010.
Det skal ske ved både at mindske afgangen fra arbejdsmarkedet og ved at flere, som i dag er på offentlig forsørgelse, kommer i arbejde.
Indsatsen for at få flere i arbejde er helt afgørende for det samlede finanspolitiske råderum.
I kommuneforhandlingerne vil det være en forudsætning, at kommunerne under ét og amterne under ét lever op til skattestoppet.
Det vil regeringen sikre ved, at der i forhandlingerne sikres den fornødne finansiering til de udgifter, der indgås aftaler om, og at de aftaler, der indgås, vil blive overholdt.
Som sagt kan væksten i det samlede offentlige forbrug udgøre op til 0,7 pct. i 2003, men de stramme udgiftsrammer betyder ikke, at alle områder skal have samme udgiftsvækst. Nogle områder vil givetvis skulle prioriteres højere end andre, og denne prioritering skal både ske på det overordnede plan og lokalt. Rammen for væksten i de offentlige udgifter i 2003 er lavere end i de foregående år, men det er dog vigtigt at understrege, at der også i 2003 er plads til en realvækst.
Det ligger i kortene og beregningerne, at det svarer til ca. 4.000 flere offentligt ansatte, som jo i det væsentlige vil skulle finde beskæftigelse i kommuner eller i amter, så der er altså tale om en vækst, selv om den så er mindre end de 6.000, vi forventer her i år.
Regeringens udgangspunkt for aftaler om 2003 er de indgåede aftaler for 2002 korrigeret for de initiativer, der er igangsat på ældre- og sygehusområdet.
Det vil sige, at man i den vækst selvfølgelig tillægger den halve milliard, der er tilført til ældreområdet, og de halvanden milliard, der indfases i 2003, som muligvis ikke er brugt i 2002 af den bevilling, der er blevet givet til sundhedssiden.
I forlængelse heraf er det en forudsætning for regeringen, at kommuner og amter effektiviserer driften på lige fod med staten i de kommende år.
Derfor er det også helt afgørende, at regeringen jo har givet et tilsagn om at give flere frihedsgrader, men selvfølgelig også, at der dermed følger et ansvar for kommunalbestyrelserne og amtsrådene til at tænke nyt, prioritere de samlede udgifter og sikre, at de leverer de bedst mulige løsninger inden for de ressourcer, der er til rådighed.
Det er regeringens mål, at borgerne får mere frihed til at vælge.
Regeringen vil derfor snarest offentliggøre et oplæg om velfærd og valgfrihed.
Den øgede valgfrihed giver ikke i sig selv anledning til kommunale merudgifter.
Princippet om, at kommunerne skal visitere til en given ydelse, vil blive fastholdt.
Hvis jeg skal opsummere aftalerne for det kommunale selvstyre for år 2003, som jeg kan se dem på nuværende tidspunkt, så vil det være skattestoppet for kommunerne og omkostningsbevidsthed, og til gengæld vil regeringen sikre, at der er plads til lokale løsninger og frihed til, at man i hver enkelt kommune og amt kan træffe lokale politiske beslutninger med færrest mulige statslige krav og regler om form og indhold. Regeringen vil både i år og i de kommende år respektere det kommunale selvstyre og give plads til, at kommuner og amter finder de bedste løsninger.
Men der er naturligvis tale om frihed under ansvar.
Samarbejdet mellem regeringen og kommunerne kan bedst beskrives som en gensidig kontrakt, der stiller krav til begge parter.
Det er udgangspunktet for forhandlingerne og samtidig også de udfordringer, vi står over for i de kommende måneder og år.