Jesper Langballe (DF), 2003-01-21:
Det 20. århundredes totalitære forbrydelser sprænger den menneskelige fatteevne.
De blev øvet i to søsterideologiers navn, nazismens og kommunismens, og de var båret af en fælles tro på en totalløsning eller med Hitlers udtryk en Endlösung, der som en gigantisk renselse skulle fjerne alt smuds fra Jordens overflade ved endegyldigt at rense den for det smudsige krapyl, der hedder mennesket.
Efter de nu frigivne sovjetiske dokumenter opsummeret af professor Bent Jensen i hans værk »Gulag og glemsel« drejer det sig om 12 millioner dødsofre under borgerkrigen efter Lenins statskup, en halv million dødsofre under det store bondedrab, 6-7 millioner ofre for den selvskabte hungerkatastrofe, 4-5 millioner dødsofre blandt de 20 millioner lejrfanger i gulag, hvortil kommer massedeportationer af millioner af bønder og såkaldt illoyale nationaliteter.
Til dette monstrøse univers af blind tilintetgørelse svarer et hjemligt mikrounivers, en voldsfascination i vores eget danske kulturradikale intellekt.
En dansk kulturelite, der logerede sig ind hos venstrefløjen og Socialdemokratiet,
tog med systematisk konsekvens bødlernes parti imod ofrene og forbrødrede sig med dem imod deres eget land, hvis de da ikke bare bagatelliserede forbrydelserne og forklarede os, at det stod vist lige så galt til i USA.
Det gjaldt en skikkelse som marxisten Uffe Østergaard, nu direktør for Holocaustcenteret, der i 1977 snedigt argumenterede for, at totalitarismebegrebet var et forældet slagord fra den kolde krigs mørkeste tid.
Det gjaldt en Gert Petersen, der plejede hjertelig omgang med KGB.
Det gjaldt borgerskabets hofnar, Klaus Rifbjerg, som hyldede den østtyske politistat og skrev et smædedigt mod den landsforviste digter Solzjenitsyn, og det førte til fodnotepolitikken i 1980'erne.
I dag vil denne opinionsdannerelite selvsagt gøre, hvad den kan, for at slette sine egne spor og undgå, at perioden bliver udforsket til bunds af en fri, kritisk historieforskning, men det skal ikke lykkes den.
I dag hedder det bare noget andet, f.eks. det multietniske paradis.
Det er meningsløst, når det i debatten om en historisk kulegravning af den kolde krigs medløberi er blevet anført, at nu er der jo allerede to undersøgelser i gang, PET-kommissionens og DUPI's, og hvad skal vi så med en tredje?
Jeg noterede med glæde, at det sagde statsministeren heller ikke.
Det ville jo svare til, at man hævdede, at en fri dagbladsreportage er overflødig med henvisning til, at der for tiden udarbejdes en embedsmandsrapport i et eller andet kontor.
Hertil kommer så, at det såkaldte DUPI eller IIS ud fra en fri forsknings synspunkt er en mere end tvivlsom konstruktion, hvis troværdighed på det sidste er blevet alvorligt anfægtet, bl.a. af professor Niels Thomsen.
Som Udenrigsministeriets forlængede arm
vil et sådant institut næppe kunne arbejde frit, og netop fra dette institut har der været udfoldet påfaldende stærke bestræbelser på at forhindre, at Bent Jensens historiske arbejde blev virkeliggjort. Vi glæder os over, at den historikerundersøgelse, som statsministeren med rette krævede i 1999, og som alt for længe er blevet modarbejdet, snarest kan gå i gang med den arkivadgang, som er uomgængelig nødvendig, for at sandheden om den kolde krigs medløberi kan se dagens lys, ikke den endelige sandhed om perioden, for den endelige sandhed om noget som helst findes kun i totalitære hjerner, men blot den sandhed, der lufter ud, sådan at vi måske kan trække vejret lidt friere.