Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-12-19:
Jeg havde egentlig håbet, at jeg kunne sige, at således beroliget vil jeg fremføre følgende, men det kan jeg desværre ikke.
I stedet for skulle jeg måske hellere sige: således stadig bekymret.
De økonomiske vismænd har jo afsagt en klokkeklar dom
over regeringens, Dansk Folkepartis og De Radikales lovforslag.
Det har jeg nævnt nogle gange heroppefra.
Med finanslovens aftale om skolepraktik tilskyndes virksomhederne ikke til at oprette flere praktikpladser i forhold til det nuværende system.
Det kan vi sådan set godt diskutere, det kan man sådan set gøre med hver evig eneste analyse, hver evig eneste konklusion, vismændene laver.
Men nu er det sådan, at de eneste, der ikke mener, at der er et problem med denne her aftale, er de partier, der har indgået den, og så er der arbejdsgiverorganisationerne.
Ellers har samtlige haft bekymringer i forbindelse med denne her aftale.
Det store problem i rigtig mange år har været, at man ikke har kunnet skaffe praktikpladser nok, altså at mange tusinde unge hvert år har stået uden praktikplads.
Der har været forsøgt forskellige modeller, men vi mener i Enhedslisten, at man aldrig er gået ind til sagens kerne ved at stille krav til arbejdsgiverne.
Det er i virkeligheden derfor, man bliver ved med at have problemer med de her modeller, og at man bliver ved med at have et problem med at skaffe praktikpladser nok. Så har man lavet skolepraktikken, og Det Radikale Venstre og vi er jo enige så langt, at skolepraktikken er en nødløsning.
Det er en nødløsning, som sikrer, at en gruppe elever faktisk får sig en uddannelse, mens arbejdsgiverne ikke lever op til deres ansvar om at få skabt uddannelsespladser nok.
Foretræden, henvendelser og tusinder af unge på gaderne har sagt til forligspartierne: Lad være med at skære i skolepraktikken.
De har spurgt: Hvad skal der ske med de tusinder af unge, der i fremtiden ikke kan få en skolepraktikplads?
Vi har spurgt om det, og jeg synes stadig, at vi desværre kun får svar, der er fugle på taget.
Uden at være konkrete så mener forligspartierne, at der vil komme 3.800 flere praktikpladser, og der må jeg spørge ministeren endnu en gang: Hvor skal de pladser komme fra?
Vi får ikke nogen konkrete bud på, hvor de pladser skal komme fra.
Når regeringen, De Radikale og Dansk Folkeparti fjerner tre fjerdedele af skolepraktikpladserne, så bliver det selvfølgelig sværere at gennemføre en uddannelse.
Det, der før var usikkert i forhold til, om man fik en praktikplads, bliver endnu mere usikkert med det, man gennemfører her.
Det er også derfor, at de økonomiske vismænd mener, at der kan være en risiko for, at færre får en uddannelse, fordi nogle unge vil vælge erhvervsuddannelserne fra. Så vil jeg gerne sige heroppefra, at jeg mener, at arbejdsgiverne bærer et ansvar; jeg mener, det er ynkeligt at høre dem klynke over, at der ikke er kvalificeret arbejdskraft nok i fremtiden.
Det hører vi dem sige den ene gang efter den anden.
Jamen de eneste, der på det her område kan sikre, at der kommer kvalificeret arbejdskraft,
er nu arbejdsgiverne.
Så arbejdsgiverne skulle se at få arbejdshandskerne på og få oprettet nogle praktikpladser, så nogle unge kan komme igennem uddannelsessystemet.
Som et led i den her aftale går man ind og skærer lærlingelønnen for skolepraktikanterne ned til et langt lavere beløb.
Det betyder, at unge i en skolepraktikplads får mindre at leve for om måneden, på trods af at arbejdsbyrden for den gruppe unge er fuldstændig den samme som for de unge, der er i ordinære praktikpladser.
I Enhedslisten mener vi, at uddannelse skal være en ret for alle, vi mener, at alle skal have økonomi til at kunne gennemføre en uddannelse, og derfor er det forslag, vi tredjebehandler her i dag, meget problematisk.
Jeg har fortsat tre problemer med det her forslag.
For det andet: Hvordan skal de få økonomien til at hænge sammen, mens de er under uddannelse, nu, hvor man skærer i ydelsen?
For det tredje: Hvorfor stiller man alene krav til eleverne uden at stille nogen som helst krav til arbejdsgiverne?
De tre ting har undret mig, de tre ting bekymrer mig, og derfor kan Enhedslisten ikke støtte det her forslag.