runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Peter Vernersen (S), 1998-01-20:
Det var da en utrolig nedvurdering af vurderingsfolkene ude lokalt, som hr. Ole Donner gav udtryk for.
Det er jo sådan, vil jeg sige til hr. Donner
, at når disse vurderingsfolk er ude, er de ikke på bar bund.
De har en viden om prisniveauet i det område, hvor de vurderer, og de har grundoplysninger, så det er ikke sådan helt tilfældigt, og skulle de så i et enkelt tilfælde ramme ved siden af, ved vi jo, at folk har klagemuligheden.
Jeg vil også sige, at det rent faktisk er sådan, at de fleste ikke vil sælge deres ejendom til den vurdering, den er ansat til, da de for det meste gerne vil have en højere pris.
Men vi har i hvert fald fået anskueliggjort hr. Ole Donners opfattelse af disse vurderingsmænd.
Elisabeth Arnold (RV), 1998-01-20:
Det var kritikken af vurderingssystemet, som hr. Ole Donner kastede sig ud i.
Men der er altså også et klagesystem, og der er en klagefrist, som man får besked om, når man modtager sin vurdering, og den har masser af mennesker benyttet sig af.
Hver eneste gang, der har været en vurdering, indsamler vurderingssystemet så de klager, der er, og tager hensyn til dem.
Jeg ved da, at hver eneste gang der har været vurdering, gennemgår man, hvor mange procent af dem, der blev ansat, der overhovedet har klaget.
Det, der er humlen ved det hele, er, at man som ejendomsejer selv skal vurdere, om den vurdering, ens ejendom er ansat til, er rimelig i forhold til den pris, man ville få for ejendommen, hvis man solgte den på det tidspunkt.
Derfor har de fleste mennesker et lidt ambivalent forhold til vurdering, for hvis den er for høj, ved de, at de skal betale en højere skat, og så bliver de fornærmede, og hvis den er for lav, siger de, at deres hus da er meget mere værd.
Så selvfølgelig har man da et lidt dobbelt forhold til vurderingerne, men at systemet fungerer, er jeg ikke et øjeblik i tvivl om.
Klagesystemet er ganske udmærket, og hvis man holder sig inden for fristerne, får man også mulighed for at få ansættelsen ændret.
Ole Donner (DF), 1998-01-20:
Nu var det, som om den foregående ordfører, fru Elisabeth Arnold, var meget betaget af det vurderingssystem, vi har, med lægmænd.
Jeg har set eksempler på, at disse lægmænd har kunnet vurdere et sted mellem 400 og 500 sommerhuse på én søndag formiddag ved at køre op og ned langs vejene.
Selve beslutningsforslaget fra Fremskridtspartiet kan Dansk Folkeparti støtte.
Det går jo ud på at fjerne de skader
for de små landbrugsejendomme, hvor der er landbrugspligt, som er sket ved de seneste vurderinger, fordi, som det også tidligere er sagt, vurderingen har medført, at ejendomme med et jordareal under ca. 5 ha vurderes som parcelhuse med det resultat, at vurderingerne er skønnet markant højere end tidligere.
Derfor går vi helt og aldeles ind for dette forslag.
Vi synes, at det er et godt forslag.
Kristen Touborg (SF), 1998-01-20:
Vi kan ikke støtte Fremskridtspartiets forslag, som det foreligger her.
Det ville bl.a. sikre, at direktøren kunne bygge et slot og undgå at betale ret meget til det offentlige af, hvad andre lignende ejendomme skulle betale f.eks. i lejeværdi.
Modsat er der jo også problemer i forholdet.
Der er selvfølgelig ikke rimelighed i, at f.eks. børnefamilier, der er flyttet på landet, fordi de ønsker den livsform og måske ønsker, at børnene ikke skal vokse op i storbyen, men ude, hvor man har andre livsværdier, og som i god tro har købt en lille landbrugsejendom, løber ind i de problemer, at embedsværket nogle steder er mere emsigt end andre steder.
Det kan man sådan set ikke forudse, når man vælger kommune eller vurderingskreds at bo i, og det er selvfølgelig ikke rimeligt, at man bliver udsat for denne forskelsbehandling.
Vi skal prøve, om vi kan finde en løsning på det her problem, som er rimelig, for det skal altså stå klart, at SF ikke ønsker, at en velhaver skal kunne udnytte de muligheder, der er i lovgivningen.
Jeg kan så ikke se nogen grund til, at landbrugsloven og vurderingsloven nødvendigvis skal have de samme bestemmelser.
Fremskridtspartiets forslag er, at alle de steder, hvor der er landbrugspligt, og så kan man godt lade være med at sige bopælspligt, for det er der jo, når der er landbrugspligt, skal være omfattet af bondegårdsreglen.
Det finder vi slet ikke, der er belæg for, men modsat er det
heller ikke nok at sige, at man kan hæve landbrugspligten på ejendomme, der ligger under den 2-ha-grænse, man har i landbrugsloven.
Det vil jo heller ikke i alle tilfælde være nok, for jeg er sådan set enig med skatteministeren i, at hvis der ikke drives landbrug på en ejendom, er der selvfølgelig ikke belæg for, at man bruger de her regler. Efterhånden som man sætter sig ind i problemstillingen, rejser det sådan set flere problemer, end det løser,
men jeg har sådan en tro på, at vi nok finder ud af noget.
Vi får nok noget fornuftigt ud af det udvalgsarbejde, vi nu skal i gang med, bl.a. fordi det vel ligger sådan, at regeringen ikke bare kan sige, at det her vil den ikke.
Så jeg har sådan en tanke om, at det kunne være, at vi trods alt kunne få noget fornuftigt ud af udvalgsarbejdet.
Vi vil i hvert fald medvirke aktivt.
John Vinther (KF), 1998-01-20:
Jeg kan fuldt ud tilslutte mig de betragtninger, som fru Mariann Fischer Boel fremkom med på Venstres vegne, og det gør i virkeligheden min ordførertale meget kort, for på trods af at man jo godt kan gøre det her til et spørgsmål om teknik, nemlig hvilke vurderingsprocedurer man skal anvende, er det jo i virkeligheden meget enkelt.
Hvis man har en ejendom, som der vitterlig og reelt drives landbrug på, skal den naturligvis også vurderes som en landbrugsejendom.
Hvis man omvendt har en ejendom, hvor man kan sige, at det her er helt evident, at der ikke drives landbrug på den, er det også rimeligt, at den vurderes som et parcelhus.
Det kunne man sige på den meget enkle måde, at der naturligvis må være en sammenhæng, således at de ejendomme, der vurderes som parcelhuse, samtidig får afskaffet landbrugspligten.
Det er ikke rimeligt at have begge dele.
Det er vores indfaldsvinkel til den behandling, der skal være af dette forslag, og vi vil gå positivt ind i udvalgsbehandlingen og søge at få klarlagt nøjagtig, hvilke konsekvenser forslaget vil få, og hvor stor en gruppe ejendomme det vil vedrøre.
Mariann Fischer Boel (V), 1998-01-20:
Fremskridtspartiets beslutningsforslag om vurdering af mindre landejendomme er jo foranlediget af, at der var problemer både med den 19. og den 20. almindelige vurdering.
Ved disse vurderinger var der nemlig en hel del landbrugsejendomme, altså med mindre jordtilliggender, der skiftede status fra at være landbrugsejendomme til at blive parcelhuse med de økonomiske konsekvenser, at ejerne jo fik en væsentlig højere lejeværdi af egen bolig, uden at der i fasen mellem vurderingerne var sket nogen som helst ændringer med beboelsen.
Det kan så være én ting, hvis der så i øvrigt havde været ensartethed i vurderingerne fra vurderingskreds til vurderingskreds, men det viste sig efterfølgende bestemt ikke at være tilfældet.
Det medførte naturligvis en massiv klagestrøm.
Nogle steder var det 15 pct. af ejendommene, der havde skiftet status, og klagerne strømmede ind.
Det er jo vurderingsrådene, som i henhold til vurderingsloven tager konkret stilling til den enkelte ejendoms benyttelse, og vurderingsloven giver ikke en klar definition af, hvornår en ejendom anses for at være en landbrugsejendom eller en beboelsesejendom, idet afgrænsningen alene beror på en konkret bedømmelse af hver enkelt ejendom.
Det var så her, kæden sprang af, og det viste sig, at mere end halvdelen af ejendommene på mellem 0 og 5 ha i fire vurderingskredse skiftede status.
Skatteministeren nævnte en Østre Landsretsdom fra 1993, og det er den, der er retningsgivende for vurderingspraksis, og vurderingsrådene skal så ved afgørelse af, om en ejendom er landbrugsmæssigt benyttet, bl.a. vurdere arealets størrelse, boligens karakter i forhold til den samlede ejendom samt omfanget af den landbrugsmæssige udnyttelse af arealtilliggende og driftsbygninger.
Er den landbrugsmæssige benyttelse efter en konkret afvejning af disse faktorer helt underordnet beboelsesmomentet, taler man om en beboelsesejendom, men så må følgen jo også være, at landbrugspligten på ejendommen bliver fjernet, ellers hænger tingene ikke sammen.
Det kan ikke være rimeligt, at ejerne af de her mindre landbrugsejendomme, der jo, som også skatteministeren nævnte, er med til at sikre bosætningen i landdistrikterne, og at boliger, der måske ellers har sådan en halvdårlig vedligeholdelsesstandard, bliver holdt godt vedlige, nu skal straffes ved at opfylde alle forpligtelser i landbrugsloven, samtidig med at deres jordtilliggende ikke bliver vurderet efter bondegårdsreglen, men i stedet efter regler, som om de i nogle tilfælde i hvert fald lå i et udstykningsområde, selv om det formodentlig vil være fuldstændig umuligt nogen sinde at drive arealet som andet end landbrug.
Der foreligger også en Landsskatteretsdom fra sommeren 1997, der stadfæster, at en mindre ejendom, og den var helt nede på 2,5 ha, blev tilbageført fra at have været vurderet som parcelhus til igen at blive kode 05, altså landbrug, da man kunne føre bevis for, at der foregik salg af afgrøder fra ejendommen. Venstre vil gerne under udvalgsarbejdet bidrage til, at vi får en god og fornuftig løsning på de problemer, som beslutningsforslaget skitserer.
Ole Donner (DF), 1998-01-20:
Dansk Folkeparti vil indstille beslutningsforslaget fra SF til forkastelse.
Jeg havde skrevet en del begrundelser ned for det, men jeg synes egentlig, skatteministeren kom med en meget fyldig begrundelse, som jeg lyttede meget interesseret til, og skatteministeren beviste jo, at der er og har været iværksat en lang række tiltag på disse områder.
Derfor kan jeg i det store og hele tilslutte mig det, som skatteministeren sagde om forslaget, og vi indstiller det til forkastelse.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1998-01-20:
Da vores ordfører, hr. Frank Aaen, desværre ikke kan være til stede, skal jeg fremsætte vores syn på forslaget fra SF.
Enhedslisten er meget positiv over for en del af forslaget, og det gælder især, når det drejer sig om stramningerne over for erhvervslivet.
Vi er også positive over for spørgsmålet om næringskarantæne.
Vi er mindre positive over for inddrivelse, når det drejer sig om private personer.
Vi mener, at der allerede er mange stramninger, og vi så gerne, at man også kiggede på muligheder for gældssanering i de tilfælde. Det er ud fra de kommentarer, at vores ordfører vil indgå i udvalgsarbejdet, altså en positiv holdning til forslaget.
Elisabeth Arnold (RV), 1998-01-20:
Det Radikale Venstre har gennem de seneste 8, 9, 10 år været medansvarlige for gennemførelsen af ganske mange lovtiltag og administrative tiltag for at effektivisere restanceopkrævning, for at gribe ind over for hårdnakkede systematiske restanter og for at inddrage gæld hos folk, som også havde daginstitutionsgæld og andre ting. Vi synes egentlig, at effekten af det har været ganske god.
Det hænger jo også sammen med, at der generelt er bedre økonomi ude hos folk, og det vil sige, at ny gæld ikke stiftes i det omfang, det fandt sted for 10 år siden.
Det kan man også mærke på den gældsmasse, der er ude hos borgerne.
Vi synes egentlig, at de instrumenter, der er til rådighed for det offentlige for at få inddraget sin gæld, efterhånden er ganske varierede og ganske tilstrækkelige, og derfor synes vi ikke fra radikal side, at vi vil sætte nye ting i gang, heller ikke et nyt udvalgsarbejde.
Vi mener faktisk, der er gjort meget ordentligt arbejde på dette område i forvejen, og derfor kan vi ikke støtte SF's forslag.
Elisabeth Arnold (RV), 1998-01-20:
De allerallersidste bemærkninger i hr. Oxdams ordførertale får mig til at bede om ordet for en kort bemærkning.
betragtningen om, hvordan man skal kunne betale sin gæld tilbage, når man ikke må få bevilling til at drive næring, er selvfølgelig relevant og også rimelig at bringe i denne sammenhæng.
Jeg vil blot gøre hr. Oxdam opmærksom på, at den første minister, der foreslog næringskarantæne eller bevillingsinddragelse som sanktion over for hårdnakkede skyldnere i forhold til det offentlige, var en borgerlig minister.
Det var nemlig hr. Henning Dyremose, der for snart mange år siden indførte det for første gang, og det var altså også et skridt, man fra borgerlig side syntes var et middel, man måtte tage i brug, når folk simpelt hen nægtede at betale deres gæld til det offentlige.
Så det er altså ikke et våben, som de borgerlige har fraskrevet sig.
Tværtimod.
De var de første, der bragte det på bane.
Erling Oxdam (V), 1998-01-20:
Det foreliggende forslag fra SF byder jo på tilbud om yderligere styrkelse af inddrivelse af gæld, som nogen har til det offentlige, og genoptagelse af et udvalgsarbejde vedrørende indstilling om løsningsforslag til næringskarantæne.
Hvis vi siger, at Venstre ikke finder, at et sådant forslag skal nyde fremme, må man endelig ikke tro, at Venstre kan lide dem, der unddrager sig at betale deres gæld til det offentlige.
Dem kan vi bestemt ikke sympatisere med, specielt altså ikke dem, der bevidst unddrager sig betalingspligten.
Men der er jo også nogen, som har uheld, og som bare lider tab, uden at det behøver være bevidst eller kriminelt.
Det kan simpelt hen bare være sort uheld.
Så dette må være i fælles interesse, og det må være den intention, der ligger bag SF's forslag.
Nu må jeg så sige, at jeg havde forberedt at skulle gennemgå en del af de tiltag, som den højtærede skatteminister nu har gennemgået, og som fortæller lidt om, hvad der foregår, og hvad der allerede er af lovhjemmel i hvert fald til inddrivelse af gæld, og at der også er et justitsministerielt udvalg, der ser på sagen.
Når vi har fået det at vide - og jeg takker for den grundige gennemgang - ja, så er der vel næppe på dette tidspunkt grund til at genoptage, som det hedder, et udvalgsarbejde.
Dermed er der så ikke taget stilling til de metoder, som SF gerne vil bruge, herunder dette med næringskarantæne.
Det lyder lidt drastisk.
Det er stadig væk det her: Hvordan skal man betale sin gæld, hvis man ikke må arbejde, hvis man ikke må drive virksomhed?
Det er næsten ikke til at forstå.
Så jeg vil altså nok sige, at det er et meget betænkeligt forslag.
Jens Peter Vernersen (S), 1998-01-20:
SF's beslutningsforslag omhandler yderligere effektivisering af inddrivelse af gæld til det offentlige samt genoptagelse af udvalgsarbejdet vedrørende næringskarantæne. Hvad angår spørgsmålet om inddrivelse af gæld til det offentlige, var det spørgsmål også til forhandling i forbindelse med forhandling af restancepakken i 1994.
Med det lovforslag, der blev vedtaget, skete der en effektivisering af inddrivelse af restancerne.
Jeg skal her nævne skyldners mulighed for at deltage i offentligt udbud, indberetning af gæld til det offentlige til private kreditoplysningsbureauer, stramning af reglerne for afregning, for sikkerhedsstillelse og for registrering som indeholdelsespligtig for A-skat og arbejdsmarkedsbidrag og moms.
Med baggrund i disse stramninger, der har fundet sted, finder Socialdemokratiet ikke, at der på nuværende tidspunkt bør foretages yderligere stramninger, men det betyder jo ikke, at vi ikke skal sætte ind med en betydelig indsats for at sikre det offentliges tilgodehavender.
Samtidig er det jo både afgørende og vigtigt, at der tages alle de skridt, det er muligt for at bekæmpe økonomisk kriminalitet rettet mod det offentlige.
Det er der jo også fra skatteministerens og fra justitsministerens side givet tilsagn om dels ved besvarelse af spørgsmål og dels ved de oplysninger, der er afgivet under samråd i Skatteudvalget. På baggrund af de synspunkter, jeg her har tilkendegivet, skal jeg gentage, at vi ikke støtter det fremsatte forslag.
Jens Peter Vernersen (S), 1998-01-20:
Jeg vil godt starte med at takke skatteministeren for den gennemgang, han foretog af de problemstillinger, som vi har til debat her i dag.
Det, Fremskridtspartiet foreslår, er jo, at små landbrugsejendomme, vel typisk under 5 ha, alle skal vurderes efter den såkaldte bondegårdsregel. Når man læser bemærkningerne til beslutningsforslaget, ser det altså ud til, at det for Fremskridtspartiet er underordnet, hvad arealet til en sådan beboelse udnyttes til.
Efter bemærkningerne til beslutningsforslaget skyldes forslaget, at man har haft en landsretsdom i 1993, hvoraf det fremgår, at hvis beboelser med under 10 tdr. land eller 5 ha ikke drives som landbrug, betragtes de som parcelhuse.
Det er det, der er udgangspunktet. Det fremgår også, at uanset begrundelsen skal netop disse ejendomme vurderes lavere end traditionelle parcelhuse på landet.
Det synspunkt deler vi ikke i Socialdemokratiet.
Den betragtning skal ses i sammenhæng med, at der ikke bør være nogen vurderingsmæssig forskel på udgiften ved at bo, hvad enten der vælges et sådan mere traditionelt parcelhus som boform, eller man vælger en nedlagt landejendom og indretter sig i den. Som sagt kan Socialdemokratiet ikke tilslutte sig forslaget, som det er udformet.
På baggrund af de vurderinger, der hidtil har været foretaget af loven, har skatteministeren nu fundet, at det er rigtigt at foretage visse justeringer.
Det drejer sig om en række præciseringer, som hver for sig er nævnt i lovforslaget og siger noget om, hvordan dødsboer skal beskattes.
Disse præciseringer er også gennemgået meget omhyggeligt i bemærkningerne til lovforslaget.
Derudover ændrer lovforslaget konkursloven, således at fradraget ved insolvente dødsboer forhøjes fra 45.000 kr. til 100.000 kr., inden skatteberegningen foretages, og endelig kan skattemyndighederne indhente oplysninger om afdødes økonomiske forhold, også for det skatteår, hvor der ikke er foretaget skatteansættelse.
Socialdemokratiet tilslutter sig de justeringer, der er tale om i lovforslag nr. L 119.
Kristen Touborg (SF), 1998-01-20:
Som det fremgår af forslaget, ønsker SF for det første, at man effektivt bremser den voldsomme stigning i restancer til det offentlige, som vi har set gennem de seneste 10-12 år.
Det har så været en gennemgående tone i debatten her i dag, at de fleste er enige i, at vi skal have en effektiv bremse på det.
Restancerne er jo steget fra 1985, da var de 15 mia. kr., til 50 mia. kr. i 1996, og det har vel også været tonen i debatten, at man ikke er nået langt nok, men man synes samtidig generelt set, at vi er så langt på vej - rigtig godt på vej - hen imod at få den effektivitet ind i kontrollen.
For det andet foreslår vi en genoptagelse af det udvalgsarbejde, som den tidligere skatteminister i 1991 igangsatte vedrørende konkursrytteri.
Arbejdet blev jo ikke afsluttet, som vi også har hørt her, specielt fra skatteministeren, der gav en god og grundig redegørelse.
Det sagde hr. Ole Donner også, og det er nok det eneste, jeg var enig med hr. Ole Donner i.
Men jeg er enig med ham i, at den redegørelse, som skatteministeren fremkom med, også viser noget om, at det er et stort problem, som der er god grund til at have for øje og være meget opmærksom på.
Ikke mindst det vil give grundlag for en interessant udvalgsbehandling, kunne jeg forestille mig.
Hvis jeg skal sige en lille smule mere om de indlæg, der har været, vil jeg godt begynde med det mest positive.
Hr. Bent Hindrup Andersen fra Enhedslisten er positiv over for forslaget, jeg må jo nok sige som den eneste, der helt vil gå ind i det, som det foreligger.
Men ellers er såvel skatteministeren som hr. Jens Peter Vernersen jo i grunden ret positive, i rimelig udstrækning positive, i deres holdning over for problemstillingen.
Der er bare det ved det, at såvel skatteministeren som hr. Jens Peter Vernersen kommer til en anden konklusion på deres overvejelser, end vi er kommet til, og det må vi jo så diskutere i forbindelse med udvalgsarbejdet og se, hvad vi kan få ud af det.
Såvel hr. Erling Oxdam som fru Gitte Seeberg og fru Elisabeth Arnold giver udtryk for, at der skal være effektivitet i arbejdet, at restancerne skal nedbringes.
Men alle tre ordførere mener så, at det sker i tilstrækkeligt omfang. Jeg vil gerne takke for debatten her i dag og så bebude, at jeg forventer, at vi får et rimelig interessant udvalgsarbejde.
Gitte Seeberg (KF), 1998-01-20:
Men dengang lovede skatteministeren, at hvis der var noget, der skulle ændres, ville der blive fremsat et nyt forslag, og det er altså det, skatteministeren her har gjort.
Det Konservative Folkeparti er umiddelbart positivt over for forslaget, og så må vi jo lige se, om der kommer nogle henvendelser og måske nogle mere kvalificerede ekspertudtalelser udefra, inden vi giver vores endelige tilsagn.
Erling Oxdam (V), 1998-01-20:
På Venstres vegne fik jeg ved behandlingen af lovforslaget om beskatning ved dødsfald skatteministeren til at love, at hvis der dukkede forhold op, der krævede en lovændring,
Der var ikke rigtig tid til at gennemgå følgevirkningerne, og det var jo ret så store, generelle ændringer i dødsbobeskatningen, der fandt sted.
Nu har vi altså en slags rettelsesark til loven, og det vil føre for vidt at komme ind på de materielle ændringer.
Det hævdes, at lovforslaget ikke rører ved de grundlæggende principper for udformningen af dødsboskattereglerne, men der er måske nok en del ting, vi skal kigge på i Skatteudvalget.
Jeg kunne f.eks. godt tænke mig at spørge vedrørende forslaget om, at beregnet dødsboskat ikke skal indgå i opgørelsen af nettoformuen, når det skal afgøres, om et dødsbo skal beskattes.
Der er en bestemmelse, som jeg synes, man bør hilse med glæde.
Det er forslaget om en tilføjelse til reglerne om beskatning af en efterlevende ægtefælle, der har fået fællesejet udleveret til uskiftet bo, så underskud i afdødes indkomst fremover kan overføres som fradrag i den efterlevende ægtefælles indkomst.
Carsten Koch (S), 1998-01-20:
Jeg tror altså, at vi er ved at nærme os.
Det, der selvfølgelig er tilfældet, er, at den skat, man betaler for den pågældende, bliver den pågældende selvfølgelig også skattepligtig af.
Hvis man vil frigøre personen - og det var det, jeg mente med, at det skal være den endelige skat - helt for overhovedet at skulle have nogen som helst omkostninger ved det her, selv om han får en gratis operation og springer køen over, så skal virksomheden også betale mere end operationen og den umiddelbare skatteværdi af operationen.
Den skal selvfølgelig også betale skat af skatten.
Det kan regnes ud, og det er såmænd ikke så vanskeligt at regne det ud, men det afgørende er, at virksomheden altså har fradragsret for al den skat.
Jeg antyder i mit svar, at situationen også kunne være sådan, at man, hvis man er inde på tanker om, at man vil lade virksomhederne bidrage til, at folk får en operation betalt osv., kan lave alle mulige former for aftale med den pågældende, der er begunstiget, f.eks. kunne man deles om skatten, eller hvordan man nu ville indrette det.
Man kunne også godt forestille sig, at den, der har modtaget ydelsen og har sprunget køen over, også selv er parat til at betale noget af det her, så man kan sagtens inden for det eksisterende regelsæt lave ordninger, hvor virksomheden kan føre den politik, som den ønsker, om at betale nogle af de her ting, og hvor den, der bliver begunstiget, også betaler noget af det.
Der er mange varianter, mange muligheder, men jeg kan forstå, at det eneste, der tæller, er, at virksomhederne skal have lov til at trække alt fra, og at den pågældende, der bliver begunstiget, ikke skal beskattes af noget som helst.
Der er mange muligheder inden for det eksisterende system, hvis man vil være en lille smule kreativ, uden at kreativ skal forstås i negativ betydning.
Flemming Hansen (KF), 1998-01-20:
Det her er virkelig interessant.
For at være helt sikker på, at jeg forstår skatteministeren ret, og det tror jeg også skatteministeren er interesseret i, vil jeg gerne spørge:
Hvis vi f.eks. siger, at en operation koster 100.000 kr., så skal manden, der har fået den, normalt betale 60.000 kr. i skat af det.
Så kan manden sige, at hvis hans virksomhed synes, at han er 160.000 kr. værd, må den altså gerne trække det fra, og han skal ikke beskattes.
Sådan hørte jeg det, skatteministeren sagde.
Jeg vil gerne vide, om jeg har fortolket det forkert, for det er jo virkelig interessant, og det er så en nyskabelse.