Jette Gottlieb (EL), 1999-11-11:
Jeg må hellere sige med det samme, at Enhedslisten ikke er med på dette her, for vi ønsker ikke at give kommunerne mulighed for at sætte forældrenes andel af driftsudgifterne op i de næste 3 år.
I loven om social service står der i § 7: »Kommunen sørger for, at der er det nødvendige antal pladser i dagtilbud til børn, med henblik på at give pædagogiske, sociale og pasningsmæssige tilbud.«
Den tidligere bistandslov havde en tilsvarende formulering i § 69.
Det har altså mindst siden bistandslovens ikrafttræden i 1976 stået i loven, at kommunerne skal sørge for, at der er det nødvendige antal pladser i dagtilbud. Hvis man tager lovteksten for pålydende, er det nødvendige antal pladser selvfølgelig det antal, der er brug for, dvs. de pladser, som forældrene skriver deres børn op til, plus dem, som socialforvaltningen skal bruge som hjælpeforanstaltninger for truede børn og unge.
Konklusionen er altså, at pladsgarantien overhovedet ikke er noget nyt; den har faktisk hele tiden været der.
At virkeligheden så har været anderledes, er selvfølgelig noget helt andet, for flertallet af landets kommuner har i årevis overtrådt loven uden at have været udsat for sanktioner.
Det har i adskillige år mere været reglen end undtagelsen, at folk, der har været modige nok til at få børn, samtidig selv har skullet skaffe pasning til det nye familiemedlem, når barselorloven var slut, og masser af forældre og selvfølgelig især mødrene har derfor måttet opgive deres arbejde eller tage orlov i kortere eller længere tid.
Før børnepasningsorloven blev indført, var muligheden for at få en indtægt at få kontanthjælp, hvis man var berettiget til det.
I dag er den at få 60 pct. af dagpengemaksimum.
Der er også mange børn, som er blevet passet under mere eller mindre tilfældige forhold såsom af sorte dagplejemødre eller i ordninger, der er strikket sammen af skiftende barnepiger inden for og uden for familien, og det har tit gjort de første år af barnets tilværelse til en stresset og utryg tid for både barnet og forældrene.
Heldigvis afbøder pinsepakken nogle af de dårlige virkninger i det her lovforslag.
Pinsepakken betyder jo, at grænserne for både en hel og en delvis friplads er blevet forhøjet væsentligt, og at de lavindkomstfamilier, der får glæde af den forhøjelse, er fritaget for en eventuel stigning
i forældrebetalingen
Men det betyder jo ikke, at forslaget kun rammer økonomisk velstillede familier.
En familie med to faglærte mindstelønninger overskrider grænsen for en delvis friplads.
Så er moderen kassedame og faderen pedelmedhjælper på kommuneskolen, risikerer man, at forældrebetalingen stiger med 10 pct. mere end den almindelige pris- og lønudvikling.
Det er ikke rimeligt.
Statsministerens nytårstale sidste år med den berømte sætning, om vi ikke kunne gøre det lidt bedre, handlede jo bl.a. om børnefamilierne.
Men Enhedslisten tror altså ikke, at der er ret mange forældre, der vil opleve det som en forbedring af deres forhold, at de kommuner, der i årevis har forsømt deres pligt til at sørge for de nødvendige dagtilbudspladser, nu skal belønnes med en ekstra brugerbetaling, hvis de tager deres ansvar alvorligt.
Enhedslisten er altså ikke med på det her.