Jette Bergenholz Bautrup (S), 2004-02-25:
Dette beslutningsforslag handler om at give behandlingsgaranti for psykisk syge børn.
Der er ingen tvivl om, at forslagsstillerne her sætter fokus på et problem, der er både stort og nærværende.
Det er langtfra usædvanligt, at børn står på venteliste til psykiatrisk indlæggelse i op til et år.
Det er ganske enkelt umenneskeligt.
Børn med psykiske lidelser står i en helt forfærdelig situation, mens de venter på behandling eller udredning.
Børnene bliver ofte helt isoleret fra omverdenen.
Ofte kan de ikke deltage i hverken skolearbejde
eller fritidsliv på grund af deres adfærd
, hvis de overhovedet har overskud til at møde op.
Det er ikke ualmindeligt, at de helt nægter at sætte deres ben uden for hjemmet.
Deres sociale netværk bliver på den måde nedbrudt, og i værste fald opbygges et socialt netværk i miljøer, hvor børnenes udvikling bestemt ikke bliver bedre. Tvangstanker eller paranoia er alvorlige lidelser, som behandles med medicin.
Når børnene ikke engang har fået stillet den konkrete diagnose, får de naturligvis heller ikke den medicin, de har behov for til at dæmpe symptomerne, og så bliver problemerne endnu større.
For løsningen for de unge med psykiske problemer ligger desværre ikke lige for.
Men på længere sigt forværrer de sygdommen kraftigt.
Børnene eller de unge bevæger sig ofte ud i denne form for selvmedicinering, naturligvis ud fra alder.
Når samfundet ikke er i stand til at hjælpe børnene hurtigt, opleves det i børnehøjde som fravælgelse.
Det er næsten umuligt for et sindslidende barn at forstå, at de voldsomme problemer, barnet tumler med, ikke er alvorlige nok til, at samfundet vil hjælpe. Man skal i den forbindelse huske, at der forud for børnenes og forældrenes erkendelse af, at der er tale om psykiatriske problemer, meget ofte er gået en periode, hvor barnet ikke har fungeret socialt, og hvor barnet ofte har oplevet at få et stempel i skolen og i fritidstilbuddet som et problembarn.
Dette stempel kan barnet så tænke over i den lange ventetid, før der ydes den nødvendige hjælp.
Dette forslag indeholder nogle meget gode bud på, hvordan vi kan indrette systemet på en langt mere hensigtsmæssig måde.
For det er tvingende nødvendigt, at vi får skabt flere pladser i børne- og ungdomspsykiatrien.
Derfor er vi også meget positive over for forslaget.
Det er desværre også klart, at dette forslag kommer til at koste penge, men det må vi arbejde videre med i udvalget, for vi må forsøge at finde den nødvendige finansiering. Jeg vil da også gøre det klart, at dette forslag kun løser den ene del af flaskehalsproblemet for sindslidende børn, hvilket forslagsstillerne også gør opmærksom på.
For indlæggelse på en børnepsykiatrisk afdeling er jo i dag ikke behandlingen af det sindslidende barn.
Jo, det er akut behandling, og der er naturligvis en masse hjælp til barnet under indlæggelsen.
Men formålet med en børnepsykiatrisk indlæggelse er diagnosticering, som oftest en børnepsykiatrisk indlæggelse af en varighed på 3 måneder, hvorefter det relevante, langsigtede behandlingstilbud skal forefindes.
I denne periode kan vi i værste fald risikere, at en positiv udvikling, der er sat gang i under indlæggelsen, tabes, når barnet eller den unge skal vente i alt for lang tid. Det, vi konkret har i det her forslag, er den lange ventetid på overhovedet at få en udredning, når man inden for PPR, skolesystemet eller andre systemer har henvist til, at nu skal barnet indlægges på en børnepsykiatrisk afdeling for en udredning, en diagnosticering.
Men samtidig med det må vi også se i øjnene: Når først man kan sige, at indlæggelsen har været der, diagnosticeringen - det har måske været nogle gode måneder for barnet - så skal barnet igen vente omkring et helt år på overhovedet at kunne få tilbudt et behandlingssted; et dagtilbud, det kan være skolebehandlingshjem eller andet.
Vi er i hvert fald utrolig positive i den socialdemokratiske gruppe. Vi vil meget gerne, og vi ønsker meget, at man netop tager fat på en meget hurtig udredning af de børn.