Klaus Hækkerup (S), 2003-10-10:
Som flere ordførere i dag har været inde på, står vi over for den største udvidelse af EU nogen sinde. Samlingen af Europa vil hermed være ved at være gennemført.
Mange hundrede års krig og splittelse kan vi lægge bag os, og en ny europæisk fremtid kan tage sin begyndelse.
Det er i virkeligheden en historisk forfatning, vi er ved at tage fat på med de rammer, inden for hvilke vi organisatorisk og politisk skal skabe den fremtid, og de rammer - og det må vi jo erkende - der er lagt med Den Europæiske Union.
Udvidelsen, det at der kommer 10 nye lande ind, 70 millioner nye indbyggere, kræver imidlertid nye rammer og nye samarbejdsformer.
Et af EU's stats- og regeringschefer nedsat konvent har lavet et udkast til en ny forfatningstraktat for Den Europæiske Union.
Det skal nu behandles i en regeringskonference, det er under behandling, og hvis vi ønsker at øve indflydelse, hvis danske borgere ønsker at øve indflydelse, så er det fra nu af og frem til det tidspunkt, hvor regeringekonferencen afslutter sit arbejde, antagelig i december måned i år.
Efter min mening er der ikke nytænkning nok i det forfatningsudkast, vi står med.
Med 10 nye lande inde i EU ville det være naturligt, at EU blander sig mindre i en række forhold og koncentrerer sig om de spørgsmål, der er af afgørende betydning for, at vi kan leve i fred og sikkerhed med hinanden i Europa og i fred og sikkerhed med vores naboer.
Det er ikke sket.
EU blander sig fortsat i en række detailspørgsmål.
Ser vi på kompetencedelingen mellem EU og medlemslandene, så er den fortsat uklar.
Det er den, som gang på gang har afsagt domme, der gør, at EU i større og større omfang blander sig i detaljer i de enkelte lande.
Hvis vi ser på initiativretten, så er den fortsat bevaret som et monopol for Kommissionen.
Her kunne man godt have overvejet at styrke de nationale parlamenters stilling.
Her er det nødvendigt med et internationalt samarbejde i stedet for, at det er Kommissionen, der sider og definerer, hvad den gerne vil blande sig i.
Jeg vil også godt sige, at den 6-ugers-høringsperiode for nye forslag, der er levnet til de nationale parlamenter, langtfra er nogen tilfredsstillende inddragelse, og det er slet ikke et spørgsmål om medindflydelse.
Efter regeringskonferencens afslutning skal traktaten godkendes i hvert enkelt af EU's medlemslande.
Så vidt det vides i dag, så overvejer flere lande, herunder bl.a. Frankrig, Holland og Spanien, muligvis også Belgien, Italien og Portugal at holde folkeafstemninger.
Det er derfor en realistisk mulighed, at et eller flere af EU's medlemslande forkaster den forelagte forfatningstraktat ved at stemme nej. Og hvad så?
Ja, hvad så?
Det spørgsmål må stats- og regeringscheferne naturligvis give vælgerne et svar på senest samtidig med, at de fastlægger indholdet af den nye forfatningstraktat.
Og så Danmarks forbehold, det man kalder de eksisterende protokoller.
De fem forbehold, vi har, indgår ikke i forfatningstraktaten, idet konventet ikke har taget stilling til protokollerne.
Aktuelt forhandler Danmark i dag om at blive tilknyttet fire retsakter, der er omfattet af det retlige forbehold, en mellemstatslig aftale mellem Danmark og EU.
Ved den kommende regeringskonference bør Danmark selvfølgelig opretholde sine fem forbehold.
Dem har vi jo allerede.
Men for at sikre et smidigt samarbejde i hele EU,
det vil sige også i Danmark,
bør vi som forudsætning for dansk tilslutning til forfatningstraktaten kræve, at Danmark får adgang til - hvis vi ønsker det - på de områder, hvor vi har forbehold, at deltage i EU's samarbejde på mellemstatsligt niveau.
Jeg vil godt sige, at det faktisk er utrolig højrøvet af Kommissionen, at Danmark, som i 1992 sagde, efter at vi havde sagt nej til Maastrichttraktaten, at vi accepterer fire forbehold, vi accepterer, at EU kan køre videre, i dag tillader sig at sige til Danmark: Nu skal I straffes, fordi I gjorde det.
I kan kun få lov at forhandle fire traktater, hvor Danmark har ønsket seks.
Det er simpelt hen en uanstændig behandling af en nation som Danmark, der har vist sig så imødekommende, så åben over for og så hjælpsom over for at fremme EU-samarbejdet.
Derfor bør vi kræve ret til, hvor vi har forbehold, hvis vi selv ønsker det, at kunne gå ind på mellemstatsligt niveau og få en aftale.