Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-03-23:
Det er jo en rigtig god dag, og jeg vil gerne benytte lejligheden til at sige tak til ministeren og de dygtige embedsmænd/-kvinder i ministeriet for et godt, langt og grundigt samarbejde om lovforslaget.
Når jeg siger det, er det, fordi nogen vil synes, at det har været længe undervejs, men det synes jeg egentlig har været nødvendigt for at sikre, at man tog alle i ed.
Det er så vigtigt og så følsomt et område, at det er væsentligt, at man er sikker på, at det, man lægger ned, ikke vil møde modstand, fordi man ikke har gjort sit arbejde grundigt nok.
Og det er der i hvert fald heller ingen grund til at sige her.
Når det er så vigtigt, er det jo, fordi det her forslag omfatter de svageste i samfundet, og det er nødvendigt at afveje den enkelte persons integritet mod den magt, som samfundet nødvendigvis må udøve over for den enkelte i visse tilfælde.
Med vedtagelsen af serviceloven faldt magtanvendelsescirkulæret jo væk, og der har så været sådan et tomrum siden.
Det har også været nødvendigt at forholde sig til institutionsbegrebets ophævelse.
Hvordan skulle man bære sig ad i beboerens eget hjem?
På området for senildemente ved jeg, at der i flere år er blevet efterlyst regler for, hvordan man som personale skal forholde sig, når den demente forlader sin plejebolig.
Det har retsikkerhedsmæssigt været en gråzone.
I de enkelte botilbud har man jo for at forhindre de demente i at forsvinde, uden at personalet er orienteret, foretaget sig forskellige meget fornuftige ting, men der har jo ikke været nogen lovhjemmel for det, man har gjort.
Det er der da så heldigvis også kommet en løsning på nu.
Jeg vil gerne understrege, at det ikke er vores opfattelse, at man med den her løsning kan gå hen og kigge på: Kan vi så ikke undvære noget personale, når vi nu har sikret os på den her måde?
Her vil jeg sige med det samme, at det ikke er tanken.
Tanken er alene at sikre de demente.
Der har også været et ureguleret område vedrørende ældre i eget hjem, dvs. dem, der har behov for at komme hen i en anden bolig, en mere egnet bolig.
Her er jeg glad for, at man har taget et meget konkret eksempel med, som viser, hvad der er problemet.
Problemet er jo, at hvis man ikke længere kan klare sig i sin bolig, eller hvis de, der bor sammen med én, heller ikke længere kan gøre de ting over for én, som kan være nødvendige, så bliver man magtesløs; man kan ikke klare det. Derfor er de ting sket, men der har ikke været en retssikkerhed omkring det.
Det er jo meget store indgreb, man begår, når man griber ind over for folks egen bolig og flytter dem mod deres vilje.
Men der er i hvert fald nu helt sikre retsgarantier for, at det grundlag er i orden, før man griber til det.
Især er vi i CD glade for, at det har været muligt at afskaffe fiksering inden for det sociale område.
Vi ønsker ikke at gå ind i det ny årtusinde med sådan nogle utidssvarende bestemmelser.
Det er ikke nødvendigt.
Det er så få tilfælde, og det kan klares i samarbejde mellem de to instanser, det psykiatriske system og det sociale system.
Koordinationsudvalgets sammensætning ændres jo på baggrund af de praktiske erfaringer, man har gjort sig.
jeg synes, det er en god idé at give kommunerne større beføjelser på det område.
Det, vi gør med lovforslaget, er, at retssikkerheden for de mennesker, som forslaget omfatter - med det, ministeren har lagt på bordet - er styrket væsentligt, samtidig med at de grå zoner er afklaret.