runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Poul Nielson (S), 1997-10-30:
Fremskridtspartiet og også Dansk Folkeparti i øvrigt forsøger i øjeblikket at lave politik ved hjælp af myter, f.eks. de myter, vi har diskuteret tidligere i dag om flygtninge i Danmark.
Men også på dette område, ulandspolitikken, forsøger man sig med myter, nemlig som her, hvor man lader forespørgslen i dag dreje sig om, at der skulle være mange eksempler på fejlslagne bistandsprojekter.
Men hvad er virkeligheden?
Hvis vi tager fakta, så har Danmark siden 1986 finansieret mere end 6.000 projekter, hvert på over 100.000 kr. Fra 1990 til september i år
er der helt nøjagtig iværksat 3.714 projekter.
Hvilke af disse projekter havde de fire forespørgere i tankerne, da man stillede forespørgslen?
Det var bedre at diskutere det konkret, i stedet for den måde der lægges op til.
Jeg vil selvfølgelig ikke påstå, at alting lykkes hundrede procent, for udviklingsbistand er kompliceret.
Vi yder bistand til nogle af verdens fattigste lande, og disse lande har hverken særlig velfungerende statsapparater eller private sektorer.
Det er faktisk netop en af begrundelserne for, at vi yder bistand.
Konsekvensen er, at det indimellem tager længere tid end oprindelig forudset, eller at der sker ændringer i de forudsætninger, projekterne har været forberedt under.
Tingene ændrer sig.
Det kender vi jo også fra Danmark...
Lotte Henriksen (S), 1997-10-30:
Jeg synes, at det er en langt mere positiv linje, der ligger til grund for debatten fra Venstre og De Konservative end den, der kommer fra Fremskridtspartiet.
Jeg forstår, at vi nu er i gang med en proces, og jeg forstod på fru Ulla Tørnæs og også fru Agnete Laustsen
Jeg vil blot høre, om fattigdomsorienteringen stadig er Venstres og De Konservatives hovedmålsætning med ulandsbistanden i årene fremover.
Og så vil jeg sige til hr. Kim Behnke, for det fik jeg ikke gjort før, at vi naturligvis ikke kan stemme for det af Fremskridtspartiet stillede forslag til vedtagelse.
Helge Adam Møller (KF), 1997-10-30:
De Konservative og Venstre har i deres oplæg til finanslov foreslået, at vi reducerer ulandsstøtten til det, som FN har anbefalet.
Dermed vil vi stadig væk vil være blandt de 3 eller 4 lande i hele verden, der yder mest, og dermed lever vi fuldt ud op til vore forpligtelser - både de moralske og dem, vi har skrevet under på. Men vi synes ærligt talt ikke, det er særlig heroisk eller rimeligt, så længe vi kan konstatere, at vi har lange ventelister på de danske hospitaler, så længe vi ikke synes, der er god nok behandling og pladser nok i børnehaverne, så længe vi ikke synes, at uddannelsen i vores skolevæsen er god, at blive ved med at sige: Vi vil være det land i hele verden, der yder mest, samtidig med at vi skylder udlandet 800 mia. kr.
Det synes vi ikke hænger sammen.
Vi vil godt yde vores del, og vi vil godt være blandt de 2-3 førende lande i hele verden, men vi synes ikke, der er grund til at tage førertrøjen på, når vi ikke har løst de nationale problemer.
Med hensyn til flygtningene kan jeg sige, at vi foreslår, at vi bruger nøjagtigt lige så mange penge, som vi bruger i øjeblikket - man behøver ikke skære det ned med én krone - men vi vil anvende dem, så vi hjælper flest muligt frem for »at forgylde« et lille mindretal, som fortrinsvis er de stærkeste, nemlig dem, der har magt og økonomi til at rejse den halve jord rundt og komme til Danmark.
Poul Nielson (S), 1997-10-30:
Dengang valgte man 1 pct., fordi det svarede til det niveau, der i FN var sat som det, man burde nå op på.
I mellemtiden har man arbejdet med, at det inden år 2000 burde være på 0,7 pct.
Men den ene procent har tilbage i tiden været FN-målet som sådan, og det er derfra, man fik inspirationen til, at man i 1980'erne lagde sig fast på det i Danmark. Den anden fejl var, at vi skylder udlandet 800 mia. kr. Det var vi slet ikke oppe på, da udlandsgælden var størst, i øvrigt før denne regering kom til.
Vi er langt længere nede.
Jeg tør ikke sige, om det er ca. 300 mia. eller 250 mia. kr., men det er da i det lag og ikke det andet.
Og så er pointen igen, at hverken Vietnam eller de andre lande efter min viden principielt siger nej til at tage imod afviste asylansøgere herfra, men der er en sagsbehandling, og der kan være en uenighed i konkrete sager mellem deres og vores myndigheder om, hvorvidt hr. eller fru NN er den og den, og sådanne sager er der hele tiden et antal af, men mig bekendt er der altså ikke tale om en principiel og systematisk afvisende holdning. I øvrigt vil jeg betragte det som noget, man skal diskutere med landene ud fra en menneskerettighedssynsvinkel, og det mener jeg også vi gør.
Helge Adam Møller (KF), 1997-10-30:
Jeg bemærkede, at den radikale ordfører fremhævede, at et af de radikale principper var fasthed - ja, jeg gentager det: Det var fasthed.
Men så vil jeg spørge, hvordan det kan være, at Det Radikale Venstre med hr. Bjørn Elmquist som ordfører gennem mange år kæmpede indædt imod, at der skulle være mulighed for at optage fingeraftryk af asylansøgere, så man kunne afsløre, hvem der svindlede, men for et halvt år siden pludselig skiftede om.
Hvorfor var De Radikale oprindeligt imod DNA-tests, som kunne afsløre de mennesker, der svindlede i forbindelse med familiesammenføring?
Det var man imod, og så skiftede man pludselig om, så hvor var fastheden?
Hvorfor var De Radikale med hr. Bjørn Elmquist i spidsen gennem mange år imod at udvise narkohandlere, som havde pas fra og var statsborgere i et andet land, eksempelvis gambiere?
Det var man jo imod, og man stemte imod adskillige gange i dette Folketing, når det blev foreslået af De Konservative og Venstre, og så skiftede man holdning.
Hvor var fastheden?
Og hvad gjorde Det Radikale Venstre, dengang da landets myndigheder havde behandlet sagerne for et par hundrede palæstinensere, og de blev udvist af Danmark ifølge alle generelle regler?
Så besatte de en kirke, og så skiftede Det Radikale Venstre holdning, og så fik de livsvarigt ophold i Danmark.
Var det også fasthed?
Hvordan er det, man siger om De Radikale: At holde dem fast på en mening er ligesom at sømme budding op på en væg.
Bjørn Elmquist (RV), 1997-10-30:
Først til hr. Helge Adam Møller: Jo, det, jeg sagde, hang udmærket sammen med min forundring over, at Det Konservative Folkeparti reagerede, som det gjorde over for hr. Poul Schlüters opfordring.
Man kan godt have fasthed, man kan godt have sine principper, men man kan vel også indse, at hvis man skal have nogle ting igennem, bliver man nødt til at bevæge sig for at lave et kompromis.
Men jeg forstår, at Det Konservative Folkeparti forveksler fasthed med, at man ikke fordomsfrit vil tage en forhandling om forskellige ting og prøve at nå frem til et kompromis, som så kan forsvares samlet og generelt over for befolkningen.
Det er vel nok her, vi har
det egentlige problem for Det Konservative Folkeparti, som ikke tør udvise nogen som helst fasthed, fordi de er bange for, at højrebølgen skal oversvømme dem.
Lad mig så sige til hr. Kristian Thulesen Dahl: Jeg søger ikke at tage patent på noget.
Jeg har hørt mange andre partirepræsentanter, mange andre ordførere være på talerstolen i dag og tale om de samme ting, som vi har talt om.
Jeg har hørt Enhedslistens ordfører, jeg har hørt SF's ordfører, jeg har hørt Socialdemokratiets ordfører, og jeg har hørt CD's ordfører.
Vi tager ikke patent på noget, men vi prøver at angribe, når man i den grad bliver så ryggesløs, som man er andre steder i salen.
Jeg vil ikke gå ind på, hvad vi i fremtiden kan gøre, men jeg kan påvise en lang række ting, som er blevet ændret.
Det fremgik af indenrigsministerens indlæg, hvad vi har gjort for at få effektueret udrejserne, hvad vi har gjort for at kunne få identificeret folk, og hvad vi har gjort for at få sikkerhed for, at der ikke bliver snydt med familiesammenføringer.
Det har vi været med på, og vi går fordomsfrit til forhandlinger igen.
Søren Søndergaard (EL), 1997-10-30:
Jeg vil godt bede hr. Tom Behnke om at fremlægge, hvor mange eksempler der inden for de seneste år har været på, at en appel til Flygtningenævnet i sig selv har ført til, at man har overskredet 3-års-reglen.
Tom Behnke (FP), 1997-10-30:
Det præcise antal har jeg ikke på stående fod, men det vil selvfølgelig kunne trylles frem på den ene eller den anden vis.
Men antallet er for så vidt heller ikke interessant.
Det er ikke interessant, om det er 1150 eller 1156, eller hvad tallet nu er, det er princippet, vi tænker på, og i Fremskridtspartiet siger vi, at principielt er det forkert, at det forholder sig på den måde.
Bjørn Elmquist (RV), 1997-10-30:
Hr. Tom Behnke henviser til den succes, vore nabolande angiveligt skulle have for så vidt angår tilbagesendelse af personer, der skal tilbage til deres hjemland, men kunne hr. Tom Behnke ikke være noget mere specifik?
Og for at han nu ikke skal have en nærmest uoverstigelig opgave, kunne vi jo bede ham gennemgå, hvordan vore nabolande har det med Forbundsrepublikken Jugoslavien eller Somaliland.
Hr. Tom Behnke må selv vælge, men det skal bare være et af de to lande, så vi kan få lidt dokumentation her fra talerstolen om, hvad det er for en effektiv politik, der føres i vore nabolande.
Tom Behnke (FP), 1997-10-30:
Hr. Bjørn Elmquist er jo lige så vel som jeg bekendt med, at da vi havde den store debat om, hvordan og hvor hurtigt og hvornår vi skulle tilbagesende f.eks. somalierne, kunne vi se, hvordan landene omkring os havde formået at indgå aftaler om, hvordan de skulle sendes tilbage.
Vi har bl.a. set, hvordan Sverige har fået lavet en ordning, hvorefter man kunne lade somalierne vende tilbage via Djibouti osv. Vi har set, hvordan Tyskland er begyndt at lave aftaler om, at bl.a. bosnierne og somalierne skal vende tilbage, hvilket har betydet, at presset på den dansk-tyske grænse er blevet forøget ganske markant, fordi de mennesker i Tyskland, som ved, at nu skal de vende hjem, prøver at søge til Danmark i håbet om, at de kan få lov til at blive her i stedet for at vende hjem.
Landene omkring os er i stand til at lave de aftaler, og landene omkring os er i stand til at sende de mennesker tilbage igen.
Det burde vi også være her i Danmark, men det har regeringen ikke formået.
Bjørn Elmquist (RV), 1997-10-30:
Tak til hr. Tom Behnke for forsøget, men det er bare ikke godt nok.
Hvor mange har svenskerne rent faktisk fået tilbage til Somaliland?
Hvor mange har hollænderne fået tilbage? Og hvad med Norge, det er jo også et af vore nabolande? Vi må altså have lidt mere kød på bordet.
Det er for tyndt, det holder ikke.
Med de store armbevægelser, man ellers fører sig frem med, må vi have lidt mere kød på bordet, det må jeg sige.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-10-30:
Jeg vil sige til hr. Søren Søndergaard, at Dansk Folkeparti agter at overholde de internationale konventioner, og derfor er det afgørende for os, at der er en klar hjemsendelsespolitik i det, der bliver foretaget.
Det betyder også, at man godt kan foretage en behandling af en asylansøgning, og man kan såmænd nå frem til, at det er en reel flygtning, man har at gøre med.
Men målet skal stadig være, at den person, som altså opholder sig her i Danmark som flygtning, skal vende hjem igen på et senere tidspunkt, når der er mulighed for det, og det er derfor, vi beder om opbakning til at forpligte regeringen til at lave en egentlig hjemsendelsespolitik.
Så har jeg i øvrigt et spørgsmål til hr. Søren Søndergaard.
Hr. Søren Søndergaard har jo gjort meget ud af, at der ikke findes forpligtelser for de enkelte lande til at tage imod deres egne statsborgere, og jeg har sågar oplevet under debatten i dag, at de gange, vi har sagt heroppefra, at der i det mindste må findes en moralsk forpligtelse - vi må vel alle kunne blive enige om, at man har en forpligtelse til at tage egne statsborgere tilbage - kom der en høj latter nede fra hr. Søndergaards plads.
Og derfor vil jeg spørge hr. Søren Søndergaard ganske konkret: Hvis vi nu tager de danskere, der befinder sig i Thailand, som har begået sexovergreb på børn, og som er dømt for det - hvis vi tager de danskere, der sidder i Thailand, som har begået narkokriminalitet og er dømt for det - hvis vi tager Steen Viktor Christensen, som har tilstået et dobbelt politimord i Finland - har vi så ikke efter hr. Søren Søndergaards opfattelse en moralsk forpligtelse her i Danmark til at tage de danske statsborgere hjem, når de har udstået deres straf?
Tom Behnke (FP), 1997-10-30:
Hr. Søren Søndergaard ved jo lige så godt som jeg, at f.eks. de somaliere, der er kommet til Danmark, fik opholdstilladelse i Danmark på et tidspunkt, hvor vi var i en situation, hvor vi kunne sige: Nu er der så meget fred og ro i hjemlandet, at vi kan begynde at sende dem tilbage igen.
Men så skulle hver enkelt persons sag tages op individuelt til vurdering af, om man nu kunne sende ham eller hende tilbage, og afgørelsen kan ankes igen og igen, og så fik vi jo præcis situationen med netop somalierne.
Det var lige omkring det tidspunkt, hvor de nærmede sig 3-års-grænsen, og derfor var der en del af dem, som faktisk kom over 3-års-grænsen, og så var vi pludselig i en situation, hvor vi ikke længere kunne udvise dem.
Det var jo det, hele debatten kørte om i en hel måned på det tidspunkt.
Søren Søndergaard (EL), 1997-10-30:
Til hr. Kristian Thulesen Dahl vil jeg sige, at vi mener ikke, der eksisterer nogen almen moralsk forpligtelse.
Det kommer da an på, hvad man vil bruge de statsborgere til.
Det er muligt, at hr. Thulesen Dahl og det parti, han repræsenterer, synes, det var helt i orden, og at Milosevic havde en moralsk forpligtelse til at få så mange tilbage, at han kunne sende dem ned og lave folkemord i Bosnien.
Det er muligt, det skal jeg ikke blande mig i, men det er ikke vores holdning, og vi ville ikke rende til Milosevic og sige, at han havde en moralsk forpligtelse til at tage nogle folk hjem, der kunne blive sendt ind i Bosnien og lave folkemord.
Hvorfor skulle vi det?
Vi vurderer en moralsk forpligtelse i forhold til, hvad de folk, der kommer hjem, skal bruges til, og hvis de skal bruges til noget, vi ikke kan lide, vil vi ikke påtvinge nogen en moralsk forpligtelse til at tage dem tilbage.
Derimod vil vi gerne gå ind for en moralsk forpligtelse til at pålægge folk at opføre sig ordentligt, men det er jo noget helt andet.
Så til hr. Tom Behnke, som lægger ud med at sige, at afgørelserne vedrørende asyl kan ankes igen og igen.
Det kan de ikke.
Men derudover er et stort hovedproblem i denne diskussion, at mange, som udtaler sig, ikke ved, hvordan reglerne er, inklusive de udlændingepolitiske ordførere.
Forudsætningen for, at 3-års-reglen træder i kraft, er stadig, at man har fået asyl i Danmark, har fået varigt ophold eller har fået en tilladelse til at være her. 3-års-reglen gælder altså ikke, så længe man bare er i Danmark og ens sag behandles, og så er det sådan set fuldstændig ligegyldigt, om den behandles i Udlændingestyrelsen eller i Flygtningenævnet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-10-30:
Jeg må altså sige, at jeg synes, det er usædvanlig vanskeligt at finde ud af, om hr. Søren Søndergaard mener, der består nogen former for forpligtelser, hvor vi ud fra et moralsk synspunkt kan sige til et andet land, at de skal tage deres egne statsborgere hjem, og sige det med en vis stemmeføring.
Som jeg hører hr. Søndergaard, mener han ikke, vi kan sige det med nogen form for berettiget høj stemmeføring, fordi hr. Søndergaard mener, at det andet land er fuldstændig berettiget til at nægte at tage deres statsborgere hjem, og at det heller ikke er moralsk forpligtet til det.
Så siger hr. Søndergaard, at det kommer an på, hvad de skal
hjem til.
Har de efter Enhedslistens opfattelse dernede en forpligtelse til at tage somaliere hjem, eller skal de også dér bruges til noget forkert efter hr. Søren Søndergaards opfattelse?
Vi burde næsten tage sådan en landegennemgang for at høre, hvilke lande der så efter Enhedslistens opfattelse er moralsk forpligtet til at tage deres statsborgere hjem.
Jeg har under hele debatten i dag og også tidligere undret mig over, at hr. Bjørn Elmquist i den grad forsøger at tage patent på et grundlæggende humanistisk livssyn og udråber alle, der ikke er enige med hr. Bjørn Elmquist i det syn på tingene, hr. Bjørn Elmquist nu engang har, til at være nogle, der er inhumane, og nogle, der er fjendtligt indstillede over for andre, osv. Jeg kunne egentlig godt i den forbindelse spørge mig selv: Kan man forestille sig, at der efter hr. Bjørn Elmquists opfattelse overhovedet kan ske stramninger i den danske udlændingepolitik ud fra et humanistisk grundsyn?
Kan hr. Bjørn Elmquist nævne bare ét område?
Nu har vi jo fået en ny indenrigsminister for nylig, og vi har ligesom hørt rundt omkring, at nu skulle der altså ske noget, fordi der var en såkaldt vælgerflugt.
Den skulle man gøre noget ved, og nu brystede man sig rigtig af, at nu ville man foretage nogle stramninger.
Sådan har det forlydt rundt omkring.
Jeg vil gerne spørge hr. Bjørn Elmquist: Kan hr. Bjørn Elmquist overhovedet finde ét eneste område, hvor hr. Bjørn Elmquist vil foreslå stramninger i den nuværende udlændingepolitik, eller er det bare øregas og snak?
Kan man ud fra det livssyn, hr. Bjørn Elmquist har, forestille sig, at der overhovedet kan foretages stramninger?
Helge Adam Møller (KF), 1997-10-30:
Jeg har tre bemærkninger til det, de to ministre anførte.
Og så nævnte ministeren, at der var ca. 500 - jeg tror, det var 597 - som ikke ville medvirke til udsendelsen ved at gå op på deres ambassade eller fremskaffe eller underskrive de forskellige papirer.
Det er også rigtigt.
Men så er problemet: Skal vi bare acceptere det, eller skal vi gøre noget mere alvorligt, end vi gør i øjeblikket?
Fra konservativ side mener vi, at vi skal gøre noget mere alvorligt.
Når vi har en gruppe mennesker, som har fået behandlet deres sager først i Udlændingestyrelsen og har fået afslag, så har søgt i Flygtningenævnet, som de har ret til, og dér har de fået afslag, hvorefter nogle har af dem søgt indenrigsministeren om humanitær eller anden opholdstilladelse og har fået afslag, så er de altså ikke flygtninge efter de danske regler. Kan det så være rigtigt, at disse mennesker, som år ud og år ind modsætter sig at medvirke til udsendelsen, ender med - og det gør de jo alle sammen til sidst - at få fast ophold i Danmark? Her er vores holdning klar: Hvis man så groft bliver ved med at overtræde danske regler, skal man behandles ligesom danske statsborgere, som altså vil komme i fængsel. Vi må fængsle disse mennesker, som altså ikke vil følge reglerne.
Det kan da ikke være rigtigt, at de får lov til at gå frit omkring, selv om de er udvist, og at de ender med at få livsvarigt ophold.
Og så det sidste: Ministeren siger, at der er ca. 200.000 somaliere i nærområdet, og vi har ca. 10.000 i Danmark.
Det, vi vil gøre, er følgende: Hver somalier, vi hjælper i Danmark, koster ca. 100.000 kr. om året; hver af de somaliere, der er nede i nærområdet, koster det land, de er i, ca. 5.000-6.000 kr. om året.
Det vil sige, at det koster 20 gange så meget at hjælpe en somalier i Danmark som at hjælpe somalieren nede i nærområdet, og hvis vi brugte alle de penge i nærområdet, som vi i øjeblikket bruger i Danmark, kunne vi fordoble levestandarden for hver eneste af de 200.000 somaliere, som i øjeblikket er i nærområdet.
Det er derfor, vi siger, at det er en langt mere human
og menneskevenlig politik, at vi i stedet for at hjælpe 10.000 hjælper 200.000, der alle sammen får fordoblet deres levestandard i forhold til, hvad de har i øjeblikket
Et enkelt sidste spørgsmål: Vil man slet ikke være med til at overveje, at lande, der altså nægter at modtage deres egne statsborgere, som Vietnam, der nægter at modtage dem og samtidig støttes med over 200 mio. kr. om året, at man her kunne sige til vietnameserne: Nu vil vi egentlig godt overveje, om vi vil blive ved med at give jer støtte, når I systematisk overtræder jeres moralske forpligtelse?
Lotte Henriksen (S), 1997-10-30:
Jeg vil gerne spørge hr. Adam Møller, om jeg nu har forstået det rigtigt: Når man vil hjælpe i nærområderne - og dermed også flytte de penge, som man i dag bruger til repatriering herhjemme af flygtninge og indvandrere, og sende pengene til nærområderne for at hjælpe flygtninge og indvandrere, hvor de såmænd kan gøre stor gavn - skyldes det så, at man netop vil skære på ulandsbistanden, på den multilaterale bistand?
Vil det sige, at vi skal ind og skære i UNHCR og så fylde de penge, som man nu mener gør større gavn i nærområderne, ned i og stoppe det hul, som man altså fjerner, hvis man gennemfører jeres finanslovforslag?
Til hr. Kristian Thulesen Dahl, som jeg jo lovede et svar, uden at jeg i øvrigt skal forlænge debatten yderligere, vil jeg sige, at jeg naturligvis ikke mener, at vi skal lave regler efter, hvorledes andre lande spekulerer i hjemsendelsesaftaler.
Det er ikke på den måde, vi skal lave regler for asylsøgere herhjemme, men det ville blive konsekvensen.
Der er jo ikke nogen her, som påstår, at det er nemt at lave den type hjemsendelsesaftaler med andre.
Så vil jeg til sidst sige, at der blev efterlyst et svar om hjemsendelse eller repatriering, og når jeg ikke har kommenteret forslaget til vedtagelse, er det naturligvis, fordi vi har fremsat vores eget, men også, fordi vi faktisk ikke mener, at det er et spørgsmål om at prioritere mellem de to ting.
Vi mener, at begge ting skal ske.
Men vi mener absolut ikke, at vi skal lukke øjnene for den kæmpe opgave, der ligger i Danmark med en repatriering af de folk, som er her i dag, men det skal ikke betyde, at vi nu flytter pengene og i stedet for sender dem til hjemlandet.
Tom Behnke (FP), 1997-10-30:
Hr. Søren Søndergaard, af de somaliere, der kom til Danmark og søgte om asyl,
fik de fleste opholdstilladelse som de facto-flygtninge efter § 7, stk. 2. Så er de i Danmark i en periode, krigen stilner af, og der bliver fred og ro i hjemlandet, så meget fred og ro, at man siger fra de internationale organisationer, at nu kan man godt begynde at sende dem tilbage.
Så tager man den enkelte sag op og siger: Skal vedkommendes opholdstilladelse inddrages, så vedkommende kan hjemsendes?
Der har tidligere været lange sagsbehandlingstider, men det varer ikke 3 år.
Det er i forbindelse med, at man tager sagen op til fornyet vurdering af, om man skal inddrage opholdstilladelsen og så udvise eller hjemsende dem, om man vil.
Det er i den fase, at tidsfaktoren med de 3 år kan være afgørende, og det var præcis det, den var, da vi talte om somalierne.
Det kan hr. Søren Søndergaard ikke benægte.
Arne Melchior (CD), 1997-10-30:
Jeg gentager: Jeg stod ved siden af.
Når hr. Tom Behnke nu tredje gang, eller hvor meget det er, påstår, at han ikke har sagt sådan, så må jeg bede ham om selv at citere, hvad han sagde.
Hr. Tom Behnke ved jo, hvad han har sagt, og hvilken sammenhæng det kom i, men det fortier han.
Han taler usandt.
Arne Melchior (CD), 1997-10-30:
Nej, det er ikke uanstændigt at hjælpe nogen tilbage igen, men det kommer an på, hvad de kommer tilbage til, og det kommer an på, hvad der er sket her i mellemtiden.
Hvis vedkommende har stiftet familie her, hvis vedkommende har fået en selvstændig position her eller som ansat kunnet indpasse sig i samfundet, har gjort sig umage for at lære dansk og lære danske regler at kende, så mener jeg, at der er tale om en trussel.
Det kan ikke være formålet.
Men sagen løser sig ganske af sig selv, for hvis der virkelig er fred dér, hvor de kommer fra, så vil de fleste mennesker vende hjem. Men hr. Helge Adam Møller kan ikke ane noget om, hvad han i givet fald ville gøre, og det skal han ikke afgive noget løfte om.
Jeg stod ved siden af, da hr. Tom Behnke sagde det med faldskærmen.
Jeg stod nøjagtig ét skridt ved siden
af, og det var hr. Tom Behnke selv, der, da han blev spurgt, hvad man så skulle gøre, hvis man ikke kunne anbringe disse mennesker, sagde: Ja, så må man jo så nok kaste dem ned med faldskærm.
Jeg synes, han her gav et halvt dementi af, at han mente det: det skulle ikke tages bogstaveligt.
Men der må da se underligt ud i en hjerne, der kan få sin mund til at sige sådan.