Charlotte Antonsen (V), 1997-10-21:
For os at se - og her kan jeg jo så starte, hvor hr. Ove Fich slap -
er Amsterdamtraktaten en helt afgørende forudsætning for østudvidelsen.
Et ja til traktaten er nødvendigt, hvis de østeuropæiske ansøgerlande skal optages som medlemmer af EU, og det mener vi i Venstre de skal så hurtigt som muligt.
Vi har efter Murens fald en historisk chance for at hele Europa, og vi har som europæere et særligt ansvar for at bidrage til at sikre de nye demokratier, de nye markedsøkonomier, der er opstået øst for os.
Derfor skal vi fra dansk side bidrage til østudvidelsen ved at sige ja til traktaten, og vi vil naturligvis stemme ja til lovforslaget, vi behandler her.
Regeringen har i bemærkningerne til lovforslaget fremhævet 10 grunde til at stemme ja til Amsterdamtraktaten.
For Venstre er der én hovedbegrundelse for at opfordre befolkningen til at stemme ja, og det er, at østudvidelsen skal gennemføres, jo før jo bedre.
Jeg vil her i dag fremhæve 10 grunde til, at Amsterdamtraktaten er en forudsætning for, at EU kan optage de foreløbig 10 øst- og centraleuropæiske ansøgerlande.
Det er altså de ændringer af den nuværende traktat, som gennemføres med Amsterdamtraktaten, og som for Venstre at se
er helt klare forudsætninger for, at østudvidelsen kan tage form.
Det første punkt er, at menneskerettighederne indskrives i traktaten.
For os at se
Vi har, om jeg så må sige, fået menneskerettighederne ind med modermælken.
Vort demokrati, det danske demokrati, er så rodfæstet, at uanset - havde jeg nær sagt - hvad der sker af omvæltninger i Europa, vil vores demokrati stå fast.
Det tror jeg alle partier er enige om her i salen.
Men for Østeuropa er det ganske anderledes.
Vi har allerede set, hvordan de nye demokratier øst for os har haft problemer med f.eks. ytringsfriheden.
Et land, der ikke er ansøgerland, det tidligere Jugoslavien, har haft så store problemer med menneskerettighederne, at de ligefrem er gået i krig og er begyndt at slå hinanden ihjel.
Der er klart nogle meget store problemer med i praksis at gennemføre og efterleve menneskerettighederne, som man fik mulighed for efter Murens fald og Warszawapagtens opløsning.
Den anden årsag til, at Amsterdam er nødvendig af hensyn til østudvidelsen, er, at der nu gives en ny mulighed for, at EU kan gribe ind over for forskelsbehandling som følge af køn, race, religion og andet.
Det er selvfølgelig klart, at bestemmelsen som udgangspunkt henvender sig til både gamle og nye medlemslande; men det er jo også velkendt, at især i de tidligere kommunistiske lande har der været store problemer af etnisk karakter, fordi man har løftet det kommunistiske låg, der tidligere blev lagt over konflikterne.
Styrkelsen af muligheden for at gribe ind over for forskelsbehandling er derfor for os at se igen en forudsætning for, at de østeuropæiske lande kan komme med i EU.
Det tredje punkt er åbenhed, nærhed og demokrati.
Her tænker jeg på, at Europa-Parlamentet får større indflydelse, og at Ministerrådet i hvert fald som lovgiver får åbenhed om sine beslutninger.
Der bliver indført aktindsigt, og Edinburgh-bestemmelserne om nærhed bliver nu traktatfæstet.
Det er en række områder, der styrker demokratiet i EU, og det er ganske afgørende, at demokratiet styrkes i EU i en tid, hvor EU er igennem en så stor omstillingsproces, som det jo er, når landekredsen skal udvides til næsten det dobbelte i løbet af få år.
Vi kommer allerede i gang med det med en gennemførelse af Amsterdamtraktaten, som også giver nye emner på bordet.
I en situation, hvor EU gennemfører store ændringer, er der et særligt behov for, at befolkningen løbende bliver holdt orienteret om, hvilke ændringer der foregår og hvad begrundelsen er for dem, og at vi får en åben diskussion, så man ikke føler, at noget bliver skjult.
Den åbne debat, den folkelige forståelse for udviklingen i EU er for os at se helt nødvendig for EU's fremtid, når vi - som vi kommer til i den kommende tid - vil se, at meget omfattende ændringer skal gennemføres.
Øget demokrati er igen afgørende for østudvidelsen.
Der bliver tale om en større effektivitet, og det er noget, vi har drøftet mange gange her i salen: Flere flertalsafgørelser i EU, stort set en afskaffelse af enstemmighedsprincippet.
Vi får også en mere effektiv Kommission og et krav om, at Kommissionen skal omorganisere sig inden år 2000.
Der bliver altså større effektivitet, og det er nødvendigt, hvis EU skal være effektivt, også når de nye lande er kommet med.
Man indfører noget nyt som punkt 5: flere hastigheder.
Jeg tror, at det punkt har været inspireret af gamle fodslæbere som Storbritannien og Danmark.
I Danmark har vi forbeholdene og i Storbritannien har de haft problemer med den sociale dimension, det retlige samarbejde og nogle gange med forskningspolitikken.
EU er blevet inspireret af de gamle fodslæbere, men jeg tror, at når man tager det med nu, er det også, fordi der kommer en række nye lande, og man endnu ikke er helt klar over, om de vil have nogle problemer med nogle af de udviklingsområder, man kunne tænke sig i EU.
Flere hastigheder er altså også en forudsætning.
Der er en klar styrkelse af den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik med større mulighed for kvalificerede flertalsafgørelser.
Man indfører noget nyt med konstruktiv afståelse, hvorefter man som land kan afstå fra at deltage, men samtidig meddele, at man undlader at blokere for en beslutning.
Man styrker også dette område ved at indføre Petersbergområdet, hvor man tager nogle nye emneområder ind, som gør både den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og også det, jeg har taget med som punkt 7 - den fælles forsvarspolitik - mere stærk og mere effektiv.
Forsvars- og udenrigspolitikken samt sikkerhedspolitikken er et emne, der er meget fokus på i denne tid i Europa.
Det er klart, at de lande, der tidligere ingen indflydelse havde på deres egen ydre sikkerhed, har et særligt stort behov for at få det i dag, og derfor hænger østudvidelsen og den fælles udenrigs-, sikkerheds- og forsvarspolitik sammen.
Vi er i den situation, at kun tre lande i første omgang blev optaget i NATO, og derfor er der et ekstraordinært behov for, at EU ud over at tilbyde økonomisk samarbejde også kan tilbyde et politisk samarbejde på et så afgørende område som vores ydre sikkerhed.
Her er styrkelsen af udenrigs- og sikkerhedspolitikken samt Vestunionens placering i Traktaten vigtige forudsætninger.
Punkt 8 er flygtningesamarbejdet, som blev drøftet lige før.
Der er ikke nogen tvivl for Venstre om værdien af et styrket flygtningesamarbejde, hvor man altså vil gennemføre nogle fælles regler inden for de kommende 5 år, ligesom man i sin tid gjorde med det indre marked: Man satte en 5-års-grænse, og så besluttede man, at man skulle se at få reglerne på plads i løbet af de 5 år.
Vi får en fælles flygtningepolitik i EU, hvor man også sorterer de flygtninge fra, der er falske, og halvdelen af dem, der kommer ind i Danmark i øjeblikket, er altså falske flygtninge.
En fælles flygtningepolitik er også en nødvendighed, fordi det især er de nye ansøgerlande, som har problemer med mennesker, der flygter fra deres lande.
Set fra et dansk synspunkt vil det betyde to ting: for det første, at den gennemsnitlige flygtning i Europa får det bedre, fordi der fastlægges nogle minimumskrav, og jeg fatter ikke, at SF ikke støtter det område.
For det andet vil den danske flygtningepolitik, som er meget løsere end de øvrige europæiske landes, blive strammet lidt op, så vi kan sikre os, at Danmark ikke bliver en indgangsport for alverdens flygtninge til de øvrige lande.
Den gennemsnitlige flygtning får det bedre, men for Danmark vil det indebære en stramning, og derfor har jeg faktisk svært ved at forstå både højrefløjen og venstrefløjen i denne sag.
Som punkt 9 vil jeg nævne bekæmpelse og forebyggelse af kriminalitet.
Det fortsætter som et mellemstatsligt samarbejde, men det fremgår helt klart af den nye Traktat, at der bliver større effektivitet også på dette område.
Der bliver en mulighed for, at man kan lade konventioner eller noget, der svarer til konventioner, træde i kraft, når kun halvdelen af landene har ratificeret dem.
Det har været et stort problem indtil videre, at man i EU har truffet nogle fornuftige beslutninger, men at der så har været nogle lande, som ikke har ratificeret, så tingene ikke er blevet ført ud i livet.
Effektiviteten bliver klart styrket med de ændringer, der kommer, og Domstolen får både større kompetence til at afgøre tvistigheder og afprøve lovligheden af forskellige beslutninger.
Jo flere lande der er i EU, jo mere kan der svindles for.
Det ligger sådan, at de østeuropæiske lande har store mafiaproblemer, og det er klart, at man meget let kunne forestille sig, at de blev videreført i EU, også i forbindelse med de forskellige ordninger, der er i EU.
Jeg mener faktisk også, det er en nødvendig opstramning i Amsterdamtraktaten, for at vi kan forberede EU på østudvidelsen.
Det er klart, som det har været nævnt tidligere, at Venstre gerne så, at vi var nået videre på regeringskonferencen.
Det var især trist, at der ikke blev gennemført de nødvendige ændringer af stemmereglerne.
Med flere medlemslande bliver der større mulighed for at blokere beslutninger, når der fortsat blot skal 30 pct. af stemmerne til at stemme et forslag ned.
Men det er jo lidt svært at bebrejde de øvrige EU-lande, at vi ikke er nået videre på dette punkt, for den danske regering var jo netop blandt dem, der på det kraftigste afviste at ændre stemmevægtene.
Her vil vi altså rette kritikken mod regeringen og ikke mod de andre lande i EU.
I EU er den altoverskyggende opgave at sikre, at medlemskredsen kan udvides.
Intet demokratisk europæisk land skal afvises, udvidelsen skal ske så hurtigt som muligt, og derfor er Venstre helt enig i regeringens øststrategi om, at EU skal starte optagelsesforhandlingerne med alle ansøgerlande samtidig.
Især har vi et stærkt ønske om, at alle de baltiske lande optages straks, og for os er det helt afgørende, at mindst ét baltisk land er med i den første optagelsesrunde.
Det er svært for nyligt frigjorte lande, at de gamle, stabile demokratier vender dem ryggen, når de virkelig har brug for hjælp, og derfor er det vigtigt - når vi ikke kunne udvide NATO-kredsen mere - at vi til gengæld kan give nogle gode tilbud fra EU's side og få så mange med som overhovedet muligt så hurtigt som muligt. Som sagt: Venstre støtter først og fremmest Amsterdamtraktaten af hensyn til vore naboer i øst, men vi siger også ja af hensyn til Danmark.
Et nej til videreudviklingen af EU-samarbejdet er et nej til EU.
Uden for EU vil Danmark ikke længere have indflydelse på de større politiske spørgsmål i Europa, og vi vil ikke have indflydelse på vor egen fremtid.