Carsten Hansen (S), 2001-03-27:
Jeg synes - ikke overraskende - at undervisningsministeren på ganske god vis har redegjort for afvisningen af beslutningsforslag nr. B 119, men jeg kan ikke dy mig for en enkelt ironisk bemærkning.
Det lader nemlig til, at oppositionen læser regeringens finanslovforlig og lovpakke meget grundigt, og det vil jeg selvfølgelig gerne herfra komplimentere for, men hvis vi sådan skal give karakter for det kunstneriske indtryk, er det ikke særlig stærkt.
Når man konstaterer, at den samme opposition fremsætter beslutningsforslag, der på en række punkter ligner forslag fra regeringen, som allerede er fremsat, ja, så må jeg sige, at det jo ikke er opfindsomheden, som er i højsædet. Det glæder mig, at også Venstre har set lyset, men i det fremsatte beslutningsforslag er der en lang række elementer, som jeg mener vi allerede har taget højde for både med reformen af de videregående sundhedsuddannelser, og også i forhold til de forslag, vi behandler samlet her, nemlig L 180.
Vi vil ikke være med til, som Venstre skriver, at frigøre sygeplejerskerne, således at disse kan komme tilbage til sygehusvæsenet.
Vi mener, at sygeplejerskerne er et helt afgørende element i en moderne hjemmepleje.
Men jeg vil koncentrere mig om det væsentligste af de forslag, vi behandler i dag, nemlig L 180, lovforslaget om de grundlæggende social- og sundhedsuddannelser. Der er en lang række gode grunde til at forbedre og ændre på uddannelserne på pleje- og omsorgsområdet.
Vi står som samfund over for en række grundlæggende udfordringer i de kommende år, og en af de helt store af slagsen er jo hele pleje- og ældreområdet.
Derfor er det helt afgørende, at vi kan rekruttere og fastholde medarbejdere på området, at vi har uddannelser af høj kvalitet, og at vi ved hjælp af styring og en høj grad af faglighed kan fastholde den helt afgørende og vigtige kvalitet i den menneskelige pleje.
Og der ser vi uddannelse som en forudsætning.
Vi har allerede i dag set tegn på, at det er svært at fastholde og rekruttere den uddannede arbejdskraft på pleje-
og omsorgsområdet
, bl.a. på grund af de mindre ungdomsårgange.
Samtidig er uddannelserne præget af et for stort frafald, og der er inden for sektoren mange ufaglærte, der har behov for en uddannelse, og for dem, der har en uddannelse, er gennemsnitsalderen forholdsvis høj, ja, den er helt oppe omkring 50 år.
Alt dette synes vi skal sammenholdes med, at længden af uddannelsen har været for kort til, at eleverne har kunnet opnå og kunnet nå at tilegne sig de nødvendige faglige færdigheder.
Der har ganske enkelt manglet tid til refleksion og sammenhæng mellem de praktiske færdigheder og teori.
Og endelig har disse uddannelser helt afgørende manglet et alment element, der kunne understøtte elevens faglige og personlige udvikling.
Derfor har der også med lovarbejdet helt overordnet været tale om store udfordringer både til rekrutteringen, til at fastholde den samme kvalitet i uddannelsen samt en forholden sig til selve arbejdet på hele området her og nu, og så sandelig også til udviklingen i fremtiden.
Disse udfordringer mener jeg - og det er jo ikke ganske overraskende - er grebet flot an i lovforslaget, og i formålsbeskrivelserne i bemærkningerne står der næsten så flot, som det overhovedet kan siges
: »Uddannelsernes formål er at give kompetence til at arbejde inden for bistands-, pleje- og omsorgsområdet samt på det pædagogiske område.
Her lægger vi helt afgørende vægt på bemærkningerne om det omsorgsrettede og respekten for de mennesker, man har med at gøre i det daglige arbejde, og den etik, der er helt nødvendig for at have med mennesker at gøre, uanset om de er unge eller gamle.
Hvis vi ser på indholdssiden, er der en række ændringer, som vi er meget glade for.
Lad mig her nævne et par af de væsentligste.
Hertil kommer, at uddannelserne kommer til at ligne de øvrige erhvervsuddannelser.
Vi får et fleksibelt grundforløb mellem 20 og 40 uger, hvor det er muligt at påbygge såkaldte spidskompetencer, der giver de stærke elever mulighed for at forbedre deres studiekompetencer, og samtidig giver vi elever med svag boglig baggrund forudsætninger for et lidt længere forløb med lidt mere tid.
Det forenkler også adgangen til uddannelserne, og det skal ses i sammenhæng med det øvrige uddannelsessystem.
Det frie skoleoptag, vi indfører her, vil ifølge vores opfattelse være med til at forbedre rekrutteringen til uddannelserne og vende den negative udvikling, vi har set, og også gøre uddannelserne mere attraktive for de unge.
Det mener vi ganske bestemt er nødvendigt.
Uddannelsernes indhold af almene fag styrkes, og der bliver langt bedre tid til fordybelse og refleksion.
Og eleverne kan tage social- og sundhedsassistentuddannelsen i et samlet forløb i de fire forsøgsområder eller stige af som social- og sundhedshjælpere.
Men vi vil følge det her forsøg med assistentuddannelsen ganske tæt.
Alt i alt er det en række nødvendige forbedringer, som vi fra vores hold forventer os meget af, ikke mindst set i lyset af de stigende rekrutteringsproblemer.
Målsætningen har altså været, at uddannelserne kommer til at fremstå i en langt klarere sammenhæng med det øvrige uddannelsessystem, at sikre kvaliteten i uddannelserne, specielt i forhold til omsorgsdelen og etikken, og at det for de fremtidige brugere i langt højere grad kommer til at fremstå som en del af det samlede uddannelsesbillede, kort sagt som en indgang til erhvervsuddannelserne.
Men der forestår nu både arbejdsgivere og arbejdstagere og ikke mindst skolerne en mægtig stor opgave i samarbejde
med Undervisningsministeriet i at sikre, at de unge i langt højere grad får kendskab til uddannelserne som både pædagogmedhjælper og social- og sundhedshjælperassistent.
Lad mig så afslutningsvis sige, at der jo er mange fædre til barnet, om jeg så må sige, lovforslag nr. L 180, men i modsætning til, hvad man normalt ser i faderskabssager, vedkender alle fædrene sig retten til barnet, og det er jo smukt.
Både KL, Undervisningsministeriet og Amtsrådsforeningen samt FOA, der alle har været med i denne her såkaldte statusgruppe, der er kommet med de endelige indstillinger til lovarbejdet, som vi her nu ser udmøntet, vedkender sig faderskabet.
Men det indebærer også forpligtigelser at vedkende sig et faderskab, nemlig det at barnet får så gode opvækstvilkår som overhovedet muligt, samt at det løbende sikres, at kursen justeres og rettes op af de kærlige fædre i fællesskab.
Med alle taget i ed på denne her måde skulle vi kunne fremtidssikre området og opretholde og udvikle en høj standard inden for hele bistands-, pleje- og omsorgsområdet, samtidig med at vi sikrer kvaliteten og at indholdet forbedres og moderniseres til gavn for samfundet, den enkelte studerende, men så sandelig også forbrugerne.
Vi kan kun anbefale L 180 til vedtagelse, men vi må afvise B 119.