Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-05-27:
Også jeg har set frem til denne debat om den regionale udvikling i Danmark.
Der er også i redegørelsen en gennemgang af de regionale konsekvenser af finanslov 2002.
Regeringens udgangspunkt er det helt klare, at befolkningen skal sikres gode og ligelige levevilkår, uanset hvor i landet man bor.
Alle områder i landet skal være attraktive områder for udvikling og for bosætning, og den regionale udvikling skal på lang sigt føre til en større lighed i service, i beskæftigelse og i økonomiske vilkår i regionerne.
Det i øvrigt også en formulering, som blev brugt i vedtagelsen fra den regionalpolitiske debat sidste år.
Og jeg er helt enig med hr. Ole M. Nielsen i, at disse debatter netop skal bruges til at sikre, at der løbende er en udvikling i den proces, som regionalpolitikken jo er.
Teksten i regeringsgrundlaget understreger netop den vægt, vi i regeringen tillægger regionalpolitikken og den regionale udvikling.
Efter regeringens opfattelse er den velstand, vi har her i landet, som fortsat skal udvikles, i meget høj grad baseret på, at alle regioner i landet har gode udviklingsmuligheder, og at ingen region så at sige bliver tabt af udviklingen.
Heldigvis er der da også en god udvikling i langt de fleste regioner i Danmark i dag, og regeringen har flere initiativer, som forbedrer også de stærke regioners vækstmuligheder, men efter regeringens opfattelse er det ikke tilstrækkeligt, for som sagt skal vi sikre, at alle områder kommer med.
Det gælder også de områder, som ikke ser helt så lyst på situationen i dag, f.eks. Bornholm, Lolland-Falster, Sydfyn og øer og den nordligste del af Jylland, for nu at pege på nogle af de regioner, som står lidt svagere i et billede, der jo ellers er præget af økonomisk fremgang og velstand.
Det er altså i meget kort form den regionale udfordring, som vi står over for, sådan som regeringen ser den.
Regeringens regionalpolitiske strategi er tosporet.
Ikke bare fordi det klinger dårligt at have en ensporet tankegang, men fordi der her er brug for en balanceret strategi.
Det ene spor, det første spor, drejer sig om at skabe de bedst mulige vækstbetingelser for regionerne.
Vi taler altså om tiltag, der vil komme alle regioner i Danmark til gode.
Man kan sige, at regeringens strategi her hviler på det idégrundlag, som tilsiger, at vækst skabes af at give nogle gode rammer, at vækst skabes af at give frihed til udvikling.
Det gælder både for erhvervslivet, for kommuner og amter og for den enkelte borger.
Først og fremmest skal der skabes gode rammer for erhvervslivet.
Det er nu engang det private erhvervsliv, som må være drivkraften i en positiv regional udvikling.
I sidste uge blev regeringens redegørelse om udflytning af statslige arbejdspladser
diskuteret her i salen.
Med fokus på bl.a. det private erhvervsliv har økonomi- og erhvervsministeren netop udformet en national væskststrategi, »Vækst med vilje«, der systematisk skal forbedre betingelserne for at drive virksomhed i Danmark.
En del af strategien var den konkurrenceevnepakke, der blev præsenteret i januar 2002, og som indeholder en række forslag, der blandt andet skal reducere virksomhedernes omkostninger og lette deres administrative besvær.
Det skønnes, at pakken vil spare virksomhederne for 600-800 mio. kr. i omkostningslettelser og strukturtilpasninger.
Endvidere skønnes det, at de administrative lettelser betyder 5 millioner sparede arbejdstimer.
Det indgår også i strategien »Vækst med vilje«, at der skal udarbejdes en regional vækststrategi, som vil blive fremlagt i foråret 2003.
En hovedlinje i arbejdet bliver, hvorledes vi fokuserer på de styrkepostioner, der allerede findes i dag, og som kan udvikles rundtomkring i regionerne.
Økonomi- og erhvervsministeren har allerede redegjort for dette arbejde i forbindelse med forespørgselsdebatten sidste torsdag.
Det er også vigtigt, at kommuner og amter ikke føler sig hæmmede i deres arbejde af for stive regler fra statens side.
Også her skal der stimuleres til øget foretagsomhed.
Der skal gives de størst mulige frihedsgrader til at forandre, udvikle og nytænke løsninger på de problemer, der er.
Jeg har derfor ved det såkaldte frihedsbrev i januar skrevet til kommunerne og amtskommunerne for at få mere viden om de forhindringer, der opleves i forhold til den kommunale opgaveløsning.
frihedsbrevet.
Vi har modtaget over 2.000 forslag og får flere ind hver dag.
Vi arbejder i øjeblikket på at få systematiseret de mange forslag, hvoraf nogle vil komme til at indgå i de kommuneforhandlinger, der blev igangsat i sidste uge.
Miljøministerens forslag om en ændring af planloven vil også give kommunerne større frihedsgrader.
Ændringen indebærer, at landzonekompetencen overføres fra amtsrådene og Hovedstadens Udviklingsråd til kommunalbestyrelserne, og det vil gøre reglerne om brug og udvidelse af bygninger i det åbne land langt mere fleksible.
Ændringerne af landzonebestemmelserne vil fremme udviklingsmulighederne i landdistrikterne, så det i højere grad bliver muligt at indrette boliger og mindre butikker i overflødiggjorte landbrugsbygninger.
Ændringerne vil også give håndværksvirksomheder og andre mindre virksomheder i det åbne land bedre mulighed for at udvikle sig, når deres gamle bygninger bliver for små. Både virksomheder og kommuner skal altså have
bedre rammevilkår, men det gælder naturligvis også den enkelte borger.
Han eller hun skal føle sig tilskyndet til at yde en ekstra indsats, som jo i sidste ende også vil komme regionen til gode.
Det stadig stigende skattetryk har efterhånden udhulet gevinsten ved at gøre en sådan indsats.
Det er altså det første spor at skabe generelt bedre vækstvilkår for alle regioner.
Men som sagt er det en tosporet strategi.
Og jeg har jo allerede her nævnt, at der er nogle regioner, som i udgangspunktet er mindre gunstigt stillet, regioner, hvor der kan være behov for en særlig indsats, det er det andet spor.
Det andet spor omfatter de tiltag, der skal sikre, at der ydes en særlig indsats over for de udsatte regioner.
Der foregår således en væsentlig omfordeling, som generelt er til gavn for de udsatte regioner, via skatter og afgifter.
Her skal vi også være opmærksomme på, at visse skatteinstrumenter kan have en uheldig regional profil, f.eks. kan grønne afgifter være til ulempe for de mere tyndt befolkede områder, men også her sætter skattestoppet jo ind og har en positiv regionalpolitisk effekt. Mere direkte sker der en betydelig regional omfordeling gennem tilskuds- og udligningssystemet.
Regeringen er meget optaget af at sikre, at dette system er udformet så hensigtsmæssigt som muligt, herunder også over for de udsatte områder som naturligvis skal have en betydelig gevinst på udligningen.
Sådan må det være.
Derfor har regeringen også besluttet, at Finansieringsudvalget, som er nedsat under mit ministerium, skal udarbejde en betænkning her til efteråret om et helt nyt udligningssystem, hvor både hensynet til fordelingen og de øvrige økonomiske virkninger af systemet behandles.
fra sidste år.
Her fremgik det, at regeringen skal redegøre for væsentlige regionale konsekvenser ved forelæggelse af lovforslag.
I regeringen har vi i regeringsgrundlaget valgt at underkaste den vedtagelse en udvidet fortolkning, sådan at det ikke blot er ved lovforslag, men ved alle relevante initiativer, der nu gennemføres regionale konsekvensvurderinger.
I forlængelse heraf har mit ministerium i februar udarbejdet en vejledning om regionale konsekvensvurderinger. Det fremgår af vejledningen, at der skal laves konsekvensvurderinger af alle lovgivningsmæssige og administrative tiltag, der har væsentlige regionale konsekvenser.
Hver enkelt minister har et ansvar for, at dette bliver gjort.
Konsekvensvurderingerne skal gennemføres så tidligt som muligt i forberedelsen af et tiltag, og de skal indsendes til Indenrigs- og Sundhedsministeriet
, så vi her har mulighed for at overvåge den regionale udvikling.
Når der skal træffes beslutninger, der har regionale konsekvenser, er der naturligvis mange andre hensyn end de regionale, der indgår.
Hr. Ole M. Nielsen var selv inde på de udfordringer, som et dynamisk udviklende samfund står over for.
Men før i tiden har vi alt for tit set, at de regionale konsekvenser først træder frem, når en beslutning allerede er truffet, eller at en minister har afvist, at det er vedkommendes job at føre regional politik.
Det vil vi gerne ændre på.
Jeg kan også her oplyse, at regeringen netop har nedsat et embedsmandsudvalg, der løbende skal overvåge den regionale balance i tiltag, hvor staten reducerer sin regionale tilstedeværelse i større omfang.
Som jeg senere vil komme ind på, er reduktioner i det statslige forbrug ikke nødvendigvis ensbetydende med negative regionale virkninger, når der tages hensyn til, hvad pengene bruges til, faktisk tværtimod.
Det er det, der bliver udvalgets opgave.
Jeg har nævnt, at regeringens regionale indsats er tosporet, men der er også en række tiltag, som ikke kan siges at tilhøre hverken det ene eller det andet spor, men alligevel er en integreret del af regionalpolitikken.
Det viser bredden i indsatsen, og det viser vigtigheden af, at der anlægges et helhedssyn på regionalpolitikken.
Det er således regeringens udgangspunkt, at en effektiv regionalpolitik omfatter en indsats på stort set alle ministerområder.
Det skal ikke forstås sådan, at alle tiltag på de enkelte områder nødvendigvis vil trække i samme retning, men det skal forstås sådan, at den samlede effekt af alle tiltag skal skabe en positiv regional udvikling.
Beskæftigelsespolitikken skal således sikre, at regionale flaskehalse og ledighedsproblemer imødegås.
Det er derfor også hensigtsmæssigt, at beskæftigelsespolitikken i Danmark er regionalt organiseret.
Erhvervspolitikken skal udvikle og understøtte det regionale erhvervsliv og dermed styrke det økonomiske grundlag i regionerne.
Jeg har allerede omtalt den nationale strategi »Vilje til vækst«.
Herudover vil jeg nævne, at Økonomi- og Erhvervsministeriet arbejder tæt sammen med de otte amter og 173 kommuner i Jylland og på Fyn om at skabe nye, endnu bedre rammer for erhvervsudviklingen i Jylland og på Fyn.
Sidste sommer blev der igangsat et lignende samarbejde med amter og kommuner i Vestsjællands og Storstrøms Amter.
Uddannelsespolitikken skal sikre en geografisk spredning af tilbuddene, således at de er tilgængelige for folk i alle regioner.
Hvis alle unge, der skal have en uddannelse, rejser til Århus, til København, til Odense eller til Aalborg, så hæmmes mulighederne for at få tilstrækkeligt uddannet arbejdskraft i udkantsregionerne, for det viser sig jo, at de unge i nogen grad bliver hængende dér, hvor de studerer.
På den anden side er det også på undervisningsområdet, at vi kan møde et af dilemmaerne i regionalpolitikken, for på den ene side skal vi jo kunne tilbyde attraktive undervisningsmiljøer med valgmuligheder og høj kvalitet i undervisningen og med nogle rimelige enhedsudgifter pr. studerende, hvilket naturligvis kræver institutioner af en vis størrelse, en vis volumen, en vis robusthed.
Men på den anden side vil vi også gerne tage regionale hensyn.
Lad mig i den forbindelse nævne nogle af de nyeste tiltag på undervisningsområdet.
For universiteternes vedkommende blev der i 2001 åbnet for optag på en række nye spændende studieretninger.
For de videregående ikkeuniversitære uddannelsesinstitutioner blev der i 2001 oprettet centre for videregående uddannelser, der sikrer, at institutionerne kan gå sammen i større og bredere faglige miljøer, samtidig med at de enkelte fysiske uddannelsessteder bevares.
Infrastrukturen er et andet vigtigt regionalpolitisk instrument.
Infrastrukturen er med til at binde regionerne sammen og gøre geografiske afstande kortere.
Men også her møder vi jo i virkeligheden et dilemma.
En god infrastruktur øger mobiliteten, og det er jo til gavn for samfundet som helhed, men det er ikke sikkert, at det nødvendigvis gavner de små steder og de mere tyndt befolkede områder relativt set i forhold til bykoncentrationerne.
Det er dog på den anden side klart, at en god infrastruktur i en udsat region er nødvendig, hvis nye virksomheder skal tiltrækkes.
Den store trafikaftale om investeringer frem til år 2010, som den tidligere regering sidste år indgik med bl.a. de nuværende regeringspartier, indebærer en betydelig udbygning af det statslige vejnet i stort set alle regioner.
Det var et centralt element i aftalen, at der skulle være en rimelig geografisk balance i de statslige trafikinvesteringer.
Min kollega i Miljøministeriet har også en stor rolle at spille i forhold til den regionale udvikling.
Jeg har allerede nævnt forslaget til en ændring af planloven.
Herudover vil der sidst på året blive afgivet en landsplanredegørelse, hvor temaet er »Et Danmark i balance«.
Her vil det ud fra en planlægningsvinkel blive diskuteret, hvorledes der kan sikres gode og ligelige levevilkår, uanset hvor i landet man bor.
Fra mit eget område har jeg allerede nævnt initiativerne
vedrørende den kommunale finansiering og den kommunaløkonomiske balance, som er helt centrale i denne diskussion.
Herudover vil jeg erindre om, at Folketinget nu har vedtaget loven om sammenlægning af de bornholmske kommuner.
Loven betyder, at der vil ske en sammenlægning af de nuværende fem kommuner og amtskommunen til en ny kommune: Bornholms Regionskommune.
Jeg er sikker på, at kommunesammenlægningen får en positiv betydning for kvaliteten af den kommunale service til gavn for befolkning og erhvervsliv på Bornholm.
Kommunesammenlægningen kan således være med til at give regionen en ny frisk start.
Jeg tror, man kan opnå lignende, gavnlige effekter andre steder i landet, enten ved egentlige kommunesammenlægninger eller ved en udvidelse af de kommunale samarbejder.
Regeringen vil følge udviklingen opmærksomt, men jeg vil gerne understrege, at regeringen ikke har til hensigt at tvinge bestemte ændringer igennem.
De danske EU-programmer spiller også en betydelig rolle i den regionalpolitiske indsats.
Lad mig her blot nævne det danske Mål 2-program for perioden 2000-2006, som omfatter i alt 51 kommuner med tilsammen knap 550.000 indbyggere i amterne Bornholm, Fyn, Nordjylland, Ringkjøbing, Storstrøm, Viborg og Århus samt 27 småøer.
De samlede investeringer under programmet ventes at andrage ca. 600 mio. euro i programperioden, hvoraf Europa-Kommissionen bidrager med 189 mio. euro.
finansloven, hvis indhold altid vil have en regional betydning. Regeringens finanslov for 2002 blev vedtaget i marts.
Finansloven er et første skridt til sikring af en økonomisk holdbar udvikling af velfærden i Danmark til gavn for alle regioner i landet.
Som jeg sagde før, er det interessante i regionalpolitikken de samlede virkninger af de forskellige tiltag.
Ud fra et sådant helhedssyn er det regeringens klare opfattelse, at finansloven bidrager til en mere ligelig regional udvikling, og jeg skal forklare hvorfor.
Et af de vigtigste instrumenter til en mere ligelig udvikling i Danmark er decentralisering.
Når midler omprioriteres fra staten til service i amterne og kommunerne er det noget, som kommer alle regioner til gode.
Det er netop det, der er sket med finansloven.
Der bruges flere penge på sygehusene, der bruges flere penge i ældreplejen, som vil betyde flere arbejdspladser på disse områder i alle regioner.
Derimod bærer hovedstadsområdet en forholdsvis stor andel af de besparelser, der gennemføres på finansloven vedrørende bl.a. puljer, råd og nævn og centraladministrationen, f.eks. vil den største del af reduktionen af statsligt ansatte foregå her i hovedstadsregionen.
Nettoresultatet af finanslovens forskellige elementer vil altså være en gevinst for regionerne uden for hovedstadsområdet, og hermed bidrager finansloven altså til en større lighed mellem de danske regioner.
Så ved jeg godt, at der kan peges på enkelte steder rundtom i landet - også uden for de store byområder - som har mistet en institution eller oplevet en budgetreduktion.
Men hæfter man sig ved sådanne enkelttilfælde som noget, der skulle karakterisere regeringens regionalpolitik, ja, så kommer man altså ud i en situation, hvor man ikke kan se skoven for bare træer. Nettoresultatet er som sagt, at finansloven, som den er vedtaget her i Folketinget, giver et skub i den rigtige retning.
Vi slanker det centrale, det statslige, vi opruster det decentrale, det kommunale, det amtskommunale.
Lad mig slutte af med en enkelt bemærkning om det lange sigt.
Målsætningen for regeringen er, at regionerne styrkes på en sådan måde, at de fremover i højere grad selv kan skabe og generere en økonomisk vækst.
Mange af de udsatte regioner mangler jo netop de grundlæggende drivkræfter for vækst, f.eks. veluddannet arbejdskraft og virksomheder, der er villige til at investere i regionen.
Sådan er nu engang den regionale situation, som regeringen, om jeg så må sige, har arvet, da regeringen trådte til.
Det kræver en langsigtet regionalpolitisk indsats
at rette op på det billede. På lang sigt skal vi imidlertid sikre, at de udsatte regioner i højere grad selv kan skabe en økonomisk vækst.
Som på andre områder er kodeordet hjælp til selvhjælp i stedet for passiv hjælp.
Det er ikke sikkert, at det er tilstrækkeligt, hvad vi nu har sat i gang af initiativer.
Det er ikke sikkert.
Vi må løbende følge den regionale udvikling, vi må løbende tilpasse vores politik til de behov og de problemer, der opstår. Jeg vil derfor gerne slutte af med at give det tilsagn, at regeringen vil forsøge at være på forkant med udviklingen gennem dialog med regionerne, gennem målrettede initiativer og ved en løbende systematisk overvågning og analysevirksomhed på området.