runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Martin Lidegaard (RV), 2003-12-19:
Jeg har bemærket, at SF er meget bekymret over det grundlag, som Det Radikale Venstre har truffet sin beslutning på.
Der er oven i købet udsendt pressemeddelelser om, at vi er blevet snøret af ministeren.
Det er ikke småting, og det er jo sjældent, at man har så stor kollegial omsorg i Tinget her.
Så jeg vil gerne kvittere for, at SF bekymrer sig sådan.
Men vi er faktisk af den rene overbevisning, at SF's idé om, at A.P. Møller ligesom beholder koncessionen til 2012 - skummer to tredjedele af den olie, vi kender til, der er derude, alt hvad den kan, og så efterlader halvtomme felter, som staten skal købe og derefter udbyde - virkelig efter vores bedste overbevisning er en fuldstændig dødfødt idé, fordi den samlede kage dermed bliver meget mindre.
Derfor har vores udgangspunkt været en frivillig aftale.
Hvis ikke man får en frivillig aftale, tror vi simpelt hen på, at kagen bliver så meget mindre, at selv om det så lykkedes at få, skal vi sige 80 pct. eller 75 pct., eller hvor meget vi nu kunne få den op på i et udbud, hvis man overhovedet kunne det, så vil det give staten langt mindre.
Det er den logik, som er baggrunden for Det Radikale Venstres holdning.
Så vil jeg gerne sige, at det da er indlysende nok, at set fra statens side var det rarest at være fri for kompensationsbestemmelsen.
Jeg har ikke lyst til at stå og sige, at det er en dejlig, dejlig, dejlig bestemmelse.
Men der må jeg også bare sige, at når vi får en så stor ekstra andel af midlerne frem til 2012; når vi får en frivillig aftale, der sikrer, at den samlede kage bliver betydelig større og udvindingen så god og stabil som overhovedet mulig, skal vi jo også levere en sikkerhed på den anden side, så vi er sikre på, at de investeringer kommer, og så man er sikker på den stabilitet. Vi har så efter vores overbevisning en jordskælvsklausul, eller hvad man skal kalde den.
Hvis det hele brister, så kan vi stadig skrue.
for efterslæb.
Det vil jeg gerne medgive hr. Ole Stavad.
Men der skal man jo bare huske, at hvis vi tyer til det her middel, vil det jo typisk være, fordi staten har fået færre indtægter, end vi egentlig havde kalkuleret med, og derfor vil den kompensation, der skal betales tilbage, også være mindre.
Dermed ville efterslæbet sandsynligvis også være større, end det fremgår af de beregninger, vi har set i ministeriets papirer.
Ole Stavad (S), 2003-12-19:
Det groteske er jo, at hvis vi tager regeringens eksempel med at forhøje kulbrintebeskatningen til 90 pct. i 2008, har hr. Martin Lidegaard ret i, at så vil der gå en årrække, hvor procenten, marginalskatten, når vi tager det der med, at man får penge ind og betaler tilbage igen, kun er 73 pct.
Det er, fordi der kommer nul i statskassen.
Der går en årrække, inden den første krone ender i statskassen, for alt, hvad man opkræver med 90 pct. - forskellen mellem det, der er i dag, og ligger i lovforslaget - skal jo krone for krone betales tilbage.
Ja, der skal endda betales 1,43 for hver krone, man får ind, fordi man også skal betale skatten hos DUC.
Jo senere man gør det her, desto flere år går der, fra man laver en ændring, uanset hvad man kalder procenten, og til man overhovedet får en krone i kassen.
Det er derfor, jeg mener, at vi skal erkende, at det instrument, der hedder ændring af kulbrinteskatten, er meget, meget tvivlsomt
- for nu at sige det forsigtigt.
Det er så også det, der gør det, altså med hensyn til den der ikkegenforhandlingsklausul.
For sådan en er der jo ikke.
Man kan tage spørgsmålet op, men problemet er, at hver gang, man rejser et spørgsmål over for den anden part fra statens side, kan den anden part sige: Jamen hvis I gør det, så skal I betale kompensation, så skal I først af med 40 mia. kr. til os, inden vi får noget.
Derfor er staten i alle sammenhænge frem til 2042 den svage part.
Det er det, jeg synes er bekymrende.
Det kan jeg ikke forstå ikke også bekymrer Det Radikale Venstre.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-12-19:
Jeg kan jo godt forstå, at hr. Martin Lidegaard forsøger at gøre op med billedet af den værgeløse stat, for ellers falder alle hans argumenter jo for, at hans parti stemmer for det her, selv om jeg nu tror, at hr. Martin Lidegaard faktisk efterhånden er blevet klar over, at det har været en meget alvorlig fejltagelse, Det Radikale Venstre har gjort her.
Vi ved alle sammen, at hvis der overhovedet skal handles på det her, så skal der handles hurtigt.
Derfor vil jeg godt spørge hr. Martin Lidegaard: Den statsandel, der kommer ind, som jeg synes er absurd lav, men det er vi så uenige om, vil han følge den år for år her fremad og være villig til, hvis der bliver udsving på det her, der bare er nogenlunde markante, så at gå ind og være med til, at vi ændrer lovgivningen?
Martin Lidegaard (RV), 2003-12-19:
Først til hr. Ole Stavad: Vi nærmer os faktisk hinanden.
Så vidt jeg hører, har Socialdemokraterne jo nu anerkendt det ene håndtag i hvert fald, nemlig det generelle, som hr. Ole Stavad også selv har lagt frem.
Det vil sige, at der er vi altså enige om, at der er et håndtag.
Så er der det andet.
Der må jeg sige, at det jo er rigtigt nok, at i 2008 ved en dobbelt så høj oliepris vil den - hvad skal man kalde den? - formelle skatteprocent være 90 pct., men marginalbeskatningen vil kun være 83 pct., fordi man betaler kompensationen tilbage.
På den måde kan man altså sagtens forestille sig, som jo også Diderik Lund i høringen gav udtryk for, at der principielt intet er til hinder for at skrue på den.
Det er bare en så absurd tanke, så det vil jeg medgive hr. Ole Stavad.
Op til 6.000, eller hvor meget det var, i 2040.
Men principielt er der ikke noget til hinder for det, og det, der er pointen her, er jo, at det, der vil ske i det øjeblik, staten indikerer, at man er meget utilfreds med den andel, man har fået, er selvfølgelig, at man får en genforhandling, som der også er åbnet mulighed for i aftalens sidste afsnit, og som der også har været i den nuværende koncession.
Det er det, der er det interessante.
Det er derfor, jeg kalder det et håndtag.
Jeg kalder det ikke et mål i sig selv, at staten skal bone op på en meget høj skatteprocent, men der er intet til hinder for, at vi gør det, og marginalskatteprocenten kommer jo ikke over 100.
Det er et svar til hr. Morten Homann: Den ligger netop på det niveau, hvor der stadig er et incitament for A.P. Møller eller DUC til at arbejde videre - eller det bestemmer vi jo selv, kan man i hvert fald sige.
Jeg forestiller mig netop den situation, hvor staten ikke får den andel, som vi har fået stillet i udsigt med aftalen her, og at vi derfor vil sikre os, at andelen stiger til det samme niveau, altså at marginalskatten ligger omkring de der 72-73 pct.
Det er jo det, det handler om.
Til hr. Keld Albrechtsen: Jeg kan ikke helt, og det er ærligt ment, overskue de tal, som hr. Keld Albrechtsen jonglerer med.
Men som jeg sagde tidligere: Hvor meget staten vil betale, bestemmer staten sådan set selv.
Det er det, jeg har forsøgt at indikere i mit indlæg.
Det Radikale Venstre finder i dag, at et rimeligt niveau er en marginalbeskatningsprocent på de der 72 pct. og en andel af overskuddet på 67 pct. efter 2012.
Der er jo ingen, der siger, at man nødvendigvis skal sidde med hænderne i skødet, hvis det hele bliver helt forskruet inden 2012, altså vente til alle indkomsterne ligesom er leveret og så først ændre det i 2012.
Det kan man altså gøre, præcis når man vil.
Staten har solide håndtag.
Den har i hvert fald de to, som jeg har nævnt i dag.
Morten Homann (SF), 2003-12-19:
Jeg er glad for, at de kloge hoveder i hr. Martin Lidegaards oliekommission gerne må diskutere skat.
Men vil hr. Martin Lidegaard bare ikke medgive, at det så er lidt besynderligt, at uanset hvad de måtte komme frem til omkring beskatning af kulbrinteproduktionen, så har man sådan set afskrevet sig muligheden for at ændre på det forhold?
Så selv om alle landets kloge hoveder kom frem til, at man skulle ændre beskatningsmodellen, så er den sådan set låst for tid og evighed.
Så forholdt hr. Martin Lidegaard sig ikke til mit andet spørgsmål.
Hvis nu vi når frem til 2008 eller 2009, hvor vi er enige om, at en meget, meget stor del af den tilbageværende olie og gas i Nordsøen er brugt, og man så til den tid vælger at bruge Lidegaard-modellen, og hvis man så kunne få gennemført den her meget, meget høje beskatningsprocent, vil hr. Martin Lidegaard så ikke medgive, at der er en vis risiko for, at selskaberne bag siger: Jamen nu har vi sådan set fået langt størstedelen af kagen med den lave skatteprocent.
Så nedsætter vi sådan set produktionen.
Der er ikke nogen grund til at producere for fuld damp til den høje skat.
Og så får man, vil jeg sige til hr. Martin Lidegaard,
absolut ingenting af den højere statslige andel, som han så gerne vil have fat i.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-12-19:
Jeg forstår på hr. Martin Lidegaard, at hvis det viser sig undervejs, at A.P. Møller får en sådan ekstragevinst oven i alt det andet og uden at arbejde for det på op mod 40 mia. kr., og staten kun kan hente 10 mia. kr., så vil Det Radikale Venstre i den situation acceptere det.
Man har ikke noget imod, at A.P. Møller og DUC-selskaberne så får de penge.
Men synes hr. Martin Lidegaard, at det er fornuftigt og anstændigt, at vi i dag siger - fordi Det Radikale Venstre og andre partier nu synes, at det er helt i orden om 10 år - at så kan det Folketing, der sidder her om 10 år, ikke beslutte at beskatte disse 40 mia. kr.?
Synes Det Radikale Venstre egentlig, det er rimeligt, at hr. Martin Lidegaards bedømmelse af den sag i dag også skal tvinges ned i halsen på et Folketing om 10 år?
Eller synes hr. Martin Lidegaard, at det egentlig var mere rimeligt, at Folketinget så til den tid havde mulighed for at tage stilling til, om A.P. Møller og DUC-selskaberne skulle have en ekstra julegave på 40 mia. kr. oven i alle de andre milliarder?
Ole Stavad (S), 2003-12-19:
Jeg vil faktisk godt glæde mig over, at hr. Martin Lidegaard gør så meget ud at den efter min opfattelse eneste reelle mulighed, der er her, nemlig de generelle ændringer, som bl.a. er indeholdt i Socialdemokratiets forslag til skattereform.
For vi kan jo forholdsvis hurtigt efter et valg i fællesskab få brug for at benytte den mulighed.
Derfor synes jeg, det er godt, at hr. Martin Lidegaard så meget understreger, at den mulighed er der.
Det er jeg enig i.
Selv om jeg synes, at hr. Martin Lidegaard er blevet mere realistisk på det punkt, så må jeg erkende min skepsis over det der med at forestille sig, at vi skal skrue på kulbrinteskatten.
Som hr. Martin Lidegaard siger: Frem til 2010 er der en vis mulighed for at få penge i kassen med en procent omkring de 100.
Det er derfor, jeg egentlig synes, at hr. Martin Lidegaard på en meget fair og ordentlig måde fortæller, at vi har ret i vores meget klare afstandtagen til, at vi binder os så stærkt, som vi gør.
Vi har så nået forskellige konklusioner, og det respekterer jeg, selv om jeg er uenig.
Martin Lidegaard (RV), 2003-12-19:
Jeg vil starte med hr. Keld Albrechtsen, og derved kommer jeg også til at svare lidt på fru Anne Grete Holmsgaards spørgsmål.
Altså med det eksempel, jeg gav før, hævede man jo kun kulbrinteskatten til 90 pct., så hvis vi ønsker et større provenu, kunne vi jo bare hæve kulbrintebeskatningen endnu mere, hvis det var det, man ville.
Hr. Keld Albrechtsens spørgsmål er: Kan Det Radikale Venstre leve med, at A.P. Møller kommer til at tjene flere penge, end det fremgår af de forudsætninger, vi kender i dag?
Det kan Det Radikale Venstre godt.
Det væsentlige for os, de forudsætninger, vi hæfter os mest ved, er fordelingen af overskuddet, for vi tror ikke, at det er sådan, at fordi A.P. Møller får flere penge, får staten mindre.
Faktisk tror vi, at det er sådan, at hvis denne aftale skal blive til gavn for det danske samfund, skal der være et meget stærkt incitament hos A.P. Møller til at gøre den samlede kage større, så der bliver, om jeg så må sige, to vindere og ikke nødvendigvis en vinder og en taber.
Derfor kan vi ikke få det regnestykke, som hr. Keld Albrechtsen stiller op, til at gå op, for det er ikke sådan, det ser ud inde i vores hoveder.
Når det er sagt, så vil jeg også sige, at jeg nødig vil sætte konkrete tal på, for det synes jeg er for svært, når vi taler om så mange år.
Men når vi siger, at forudsætningerne kan briste, så mener vi alle de forudsætninger, der i og for sig ligger i form af oliepriser, dollarkurser, andele osv.
Men præcis hvor den grænse måtte ligge og ikke ligge, afhænger netop af, hvordan de forhold spiller sammen indbyrdes, og det kan jeg ikke give noget enkelt svar på.
Det eneste, jeg kan give et helt enkelt svar på, er, at andelen af overskuddet forudsætter vi er 57 pct. frem til 2012 til staten og 67 pct., og en marginalbeskatning på 72 pct., efter 2012.
Det ligger helt klart.
Den fordeling ønsker vi som minimum for staten.
Så spørger hr. Homann til, hvad kommissionen skal og ikke skal, og det er jeg helt åben over for.
For min skyld må kommissionen arbejde med alt, hvad det skal være, også det økonomiske, også det skattemæssige, også hvad som helst, havde jeg nær sagt.
Så det er helt i orden.
Hr. Homann nævner CO2-afgiften, og det er jo rigtigt, at man har lavet en særlovgivning for A.P. Møller med hensyn til CO2-afgift indtil nu, og det er også rigtigt, at den bliver det svært at ændre specifikt med den nye aftale.
Det vil jeg gerne medgive.
Til gengæld har man altså andre muligheder, som jeg tidligere har indikeret.
Morten Homann (SF), 2003-12-19:
Hr. Martin Lidegaard glemte lige mit spørgsmål om CO2-afgiften.
Det kan jeg vende tilbage til.
Jeg kan forstå, at hr. Martin Lidegaards idé om oliekommissionen er, at den skal have et mandat, der er cirka lige så snævert, som det eksperterne til den høring, som Energipolitisk Udvalg og Skatteudvalget holdt, havde.
De må ikke udtale sig om beskatningsforhold i den her oliekommission.
Men hvis man nu forestiller sig, at de kloge mennesker, som vi skulle have til at sidde i en oliekommission, kom frem til, at beskatningen kunne skrues sammen på en mere hensigtsmæssig måde, sådan at samfundet fik større gavn af ressourcerne i Nordsøen og for den sags skyld de andre energikilder, så har man lukket for, at de kan udtale sig om den beskatning, så har man lukket for, at man vil kunne ændre den beskatning.
Det var det ene.
Det andet er til Lidegaardmodellen for brandskatning af DUC-selskaberne.
Hvis vi siger, at der er ændrede forudsætninger, og det viser sig, når vi kommer frem til 2008-2009, at staten har fået en væsentlig mindre del, og hvis man så åbner op for en skat på 200 pct. eller 250 pct.,
tror hr. Martin Lidegaard så, at selskaberne efter at have indkasseret størstedelen af olien i Nordsøen, fortsat vil producere, sådan at hr. Martin Lidegaard får en gevinst ud af det?
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-12-19:
Jeg kan ikke dele hr. Martin Lidegaards opfattelse af, at der faktisk er håndtag, der kan drejes på.
Jeg vil sige, at de håndtag er af en karakter, hvor der kræves betydelig større politisk indsats og betydelig større politisk vilje end den, der har været til stede i forbindelse med denne aftale.
Men nuvel, lad os så sige, at den er til stede.
Så vil jeg godt have at vide af hr. Martin Lidegaard: Hvor meget skal forudsætningerne ændre sig, og hvad er det for forudsætninger, der skal ændre sig, for at Det Radikale Venstre vil gå med til at dreje på nogle af de her håndtag, og enten bringe kulbrinteskatten op over 100 pct. eller lave en anden meget indviklet skattelovgivning?
Er det for hr. Martin Lidegaard en væsentlig forudsætning, hvis oliepriserne, som i det, der ligger til grund for aftalen, er sat til 22,3 dollar pr. tønde, kommer op på 35 dollar pr. tønde, på 40 dollar pr. tønde, på 45 dollar?
Er nogen af de trin en afgørende forudsætning?
Er det en afgørende ændring af forudsætningerne, hvis det viser sig, at der kan laves skattetransaktioner, skattespekulation?
Er det en afgørende ændring, der er tilstærkkelig til, at Det Radikale Venstre vil gå ind og ændre det her, også selv om de skal lave en beskatning, der er på over 100 pct.?
Martin Lidegaard (RV), 2003-12-19:
Til hr. Homann kan jeg svare det samme, som jeg gjorde under andenbehandlingen, nemlig at Energistyrelsens mulighed for at give tilladelse til, i hvilken hastighed felterne skal gives fri og udnyttes, overhovedet ikke ændres ved den her aftale.
Til hr. Keld Albrechtsen: Hvis olieprisen stiger, er det jo korrekt, at overskuddet bliver større, og så bliver selvfølgelig både staten og DUC rigere.
Det kan jeg kun bekræfte.
Det, der vel er den grundlæggende politiske uenighed,
er, hvor stor en del A.P. Møller skal kunne se frem til for at foretage de nødvendige investeringer og den nødvendige teknologiudvikling, der skal til for at gøre den samlede kage større og dermed også den del, som staten skal have, større.
Så der er da en politisk uenighed, og det synes jeg er fair nok at der er.
Vi har efter 2012 indikeret en marginalbeskatning på 72-73 pct.
Det mener vi er en rigtig beskatning ud fra ethvert hensyn, nemlig så kagen bliver så stor som overhovedet muligt, og så udvindingen bliver stor, men jo altså også, at staten trods alt sætter sig på broderparten.
Så er det, vi spørger, og det er til hr. Ole Stavad, at hvis det så viser sig ikke at holde af grunde, som vi ikke kan forudse i dag - jeg har svært ved at forestille mig det - kan vi så gøre noget?
Her siger hr. Ole Stavad meget rigtigt, og hr. Ole Stavad ved jo som tidligere skatteminister, hvad han taler om, at det er svært at forestille sig, at man laver en skat på 200 pct.
Men der skal man bare lige huske på, at nettobeskatningen jo ikke bliver på 200 pct. Der bliver jo betalt kompensation til A.P. Møller, og derved kommer den selvfølgelig langt ned under 100 pct., og derved bliver det pludselig mere realistisk at gøre det.
Det er også dér, vi har langt de største værdier, skulle jeg hilse og sige.
Og så har vi altså derudover, som jeg nævnte før, mulighed for at indføre en generel beskatning, der rammer A.P. Møller forholdsmæssigt hårdere, end den rammer andre, som bl.a. hr. Ole Stavads skatteoplæg for Socialdemokratiet har lagt op til.
Martin Lidegaard (RV), 2003-12-19:
Hr. Keld Albrechtsen nævnte, at Energistyrelsen stadig kunne styre udvinding af felterne, men det gælder altså kun for nye felter, for de felter, der er givet tilladelse til, styrer A.P. Møller selv udvindingen af, og i hvilken takt den skal udvindes.
Jeg kommer op, for jeg er blevet en lille smule forvirret over, hvad Enhedslisten egentlig mener kan lade sig gøre inden for denne kompensationsaftale.
For på den ene side har vi, der agter at stemme ja til aftalen, jo fået en stor svada om, at det er uansvarligt, fordi man binder staten på hænder og fødder, og man kan intet foretage sig osv.
På den anden side har hr. Keld Albrechtsen jo afgivet smukke løfter om at lave det hele om og bruge alle de virkemidler, der er i aftalen til at lave det hele om osv.
Nu ved jeg, at hr. Keld Albrechtsen aldrig har været i et parti, der gik ind for væbnet revolution, så jeg mener, at det må være inden for det her aftalefelt, hr. Keld Albrechtsen ser muligheder for at ændre aftalen
, hvis det skulle vise sig.
Jeg er godt klar over, at hr. Keld Albrechtsen gerne vil ændre den under alle omstændigheder.
Vi vil så kun ændre det, hvis forudsætningerne ændrer sig.
Men har hr. Keld Albrechtsen ligesom accepteret, at der er de muligheder?
For så er vi jo kommet længere i debatten i dag.
Svend Auken (S), 2003-12-19:
Jeg deler hr. Albrechtsens bekymringer for, om denne aftale er i overensstemmelse med EU-retten både i henseende til koncessionsdirektivet, i henseende til konkurrencereglerne og i henseende til statstøttereglerne.
Jeg tror ikke, vi kommer længere.
Det bliver et anliggende mellem den danske regering og Europa-Kommissionen.
På nuværende tidspunkt tror jeg derfor ikke, det tjener noget formål, at vi afbryder forhandlingen.
Vi har hele vejen igennem sørget for at få vendt så mange sten som overhovedet muligt i denne sag.
Jeg tror, vi har gjort så grundigt et arbejde, som man næsten kan forlange af folketingsudvalget.
Det er der blevet gjort her.
Jeg tror ikke, vi kommer tingene nærmere, uanset at hr. Keld Albrechtsen har fuldstændig ret i, at det er et fundamentalt uløst problem i forbindelse med aftalens videre skæbne.
Bendt Bendtsen (KF), 2003-12-19:
Det, jeg kan sige til hr. Keld Albrechtsen, er jo, at de 80 mia. kr. - det fremgår også af de notater, der er fremsendt - er værdien af de samlede investeringer.
Og så forholder hr. Keld Albrechtsen sig jo ikke til, hvad prisen egentlig er, hvad den faktiske værdi er.
Det er jo det, man reelt skal kunne svare på.
Hvad vil det koste at købe de værdier, som
DUC har i Nordsøen i dag?
Det er ud fra det skøn, at man når til værdien på de 60 mia. kr.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-12-19:
Det er altså meget mærkeligt nu at skulle beskyldes for at manipulere med tallene, når det tal, jeg bruger, er et, ministeren har oplyst til mig, da jeg i udvalget bad om at få at vide, hvad værdien er.
Der sagde ministeren, at det er den bogførte værdi, og at man regner med, at den bliver angivet til 30 mia. kr.
Jeg går da ud fra, at det må være rigtigt, når A.P. Møller selv siger det.
Ellers står vi i den situation, at det i hvert fald ikke er retvisende oplysninger, der kommer fra A.P. Møller vedrørende værdien.
Så får ministeren lige pludselig lavet tallet om til 60 mia. kr., for så viser det jo et lavere afkast, end det gør ud fra det, A.P. Møller har oplyst, nemlig 30 mia. kr.
Så jeg vil da til gengæld spørge ministeren: Hvor kommer så det tal på 60 mia. kr. dumpende ned fra?
Jeg kan såmænd godt besvare spørgsmålet.
De 60 mia. kr. opstår på den måde, at det er det tal, ministeren har brug for i sin regnemaskine for at få det til at se ud, som om A.P. Møller får et lavere afkast i fremtiden og ikke et større, sådan som realiteten er.
Det er da det korte af det lange i det.
Hvis jeg har manipuleret med et tal, så skyldes det alene det forhold, at jeg har fået tallet af ministeren.
Så det er lidt uforståeligt, at det skulle være mig, der manipulerer.
Bendt Bendtsen (KF), 2003-12-19:
Jeg vil gerne sige til hr. Martin Lidegaard, at regeringen selvfølgelig også er optaget af, hvad der sker på energiområdet for Danmark, når nu olieproduktionen på Nordsøen falder.
Det ved jeg også at vi allerede i Energistyrelsen sidder og arbejder på. Jeg skal ikke fortsætte hele den diskussion, som hr. Martin Lidegaard har taget hul på her inden for de sidste par dage, men blot sige, at vi jo godt er klar over, at produktionen topper inden for de kommende par år, og så går det ellers ned ad pyramiden.
Det er derfor, vi faktisk har været interesseret i at få lavet en aftale, der allerede nu får mere ud.
Så vil jeg sige til hr. Keld Albrechtsen: Det er jo Enhedslisten, der manipulerer omkring terminalværdien af aktiviteterne på Nordsøen.
Jamen det er da rigtigt, at de i dag er bogført til 30 mia. kr., men der er vel heller ingen, der vil sælge NESA til den bogførte værdi.
I øvrigt kan jeg sige, at afskrivningerne derude kører over 15 år, det vil sige, at når noget er fuldt afskrevet, så er der stadig væk værdierne i det.
Der er jo ingen almindelige mennesker, der går ud og siger, at det, vi regner med, er den bogførte værdi.
Det må hr. Keld Albrechtsen også vide.
Det er jo igen blot for at manipulere.