runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mette Gjerskov (S), 2006-04-26:
Dette spørgsmål er jo i samme boldgade.
Ministeren har her i salen givet udtryk for, at ressourcerne til asylcentrene er tilstrækkelige, og at målet – og det er det, der for alvor bekymrer mig – alene er at gøre forholdene tålelige.
Det, jeg vil spørge ministeren om, er selvfølgelig, om hun mener, det virkelig kan være rigtigt, at forholdene blot skal være tålelige.
I svarene på det sidste spørgsmål hørte jeg ikke nogen anerkendelse fra ministeren af, at folk bliver syge af at være på asylcentrene, selv om det jo er dokumenteret alle mulige steder.
Ministeren siger, at hun vil give dem et plaster på såret ved at give dem psykiatrisk behandling efterfølgende, når de først er blevet syge, men det synes jeg sådan set ikke er tilstrækkeligt, og jeg synes heller ikke, L 94 er tilstrækkeligt i den sammenhæng.
Det væsentlige må da være, at de ikke bliver syge, så derfor er spørgsmålet: Mener ministeren efter de sidste par ugers debat virkelig fortsat, at forholdene bare skal være tålelige?
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Nej, for jeg vil ikke stå her i salen og drøfte en konkret sag, og jeg vil ikke være den, der står og begynder at diskutere meget personfølsomme oplysninger om en enkeltperson.
Jeg synes ikke, det hører sig til her i salen, det kan vi så have forskellige holdninger om.
Jeg vil godt diskutere det generelle forhold omkring de her regler og fortælle hr. Bjarne Laustsen, at der er en særlig beskyttelse for kvinder, der bliver udsat for vold, men der er også en minimumsgrænse.
Vi sætter en grænse, når man har været her i landet i et vist stykke tid, når man har fået etableret en vis tilknytning, således at det ikke er sådan, hvis man har været her i meget kort tid og ulykkeligvis er blevet udsat for vold, at det så giver et opholdsgrundlag i sig selv, for så må man dog trods alt formode, at tilknytningen efter et meget kort ophold i Danmark stadig væk er til hjemlandet.
Det er en konkret vurdering, der bliver foretaget.
Jeg fortæller blot hr. Bjarne Laustsen, at den særlige beskyttelse eksisterer i lovgivningen, den har vi fastholdt fra regeringens side og videreført i henhold til de regler, som SR-regeringen selv indførte.
Thomas Adelskov (S), 2006-04-26:
Altså, jeg forstår ministeren sådan, at når hr. Bjarne Laustsen stiller spørgsmål om en medarbejder, der er ansat på Danish Crown, og ministeriet mener, der er en begrundet mistanke om, at der her er tale om et illegalt arbejdsforhold, så laver man en politianmeldelse.
Når SAS ansætter kinesisk kabinepersonale og ministeriet træffer en afgørelse, der siger, at der er tale om arbejdskraft, der skal have arbejdstilladelse, og at de, der er beskæftiget og arbejder der nu, altså derfor må opholde sig og arbejde illegalt, så går man i dialog med SAS.
Man accepterer, at selv om der ikke er mulighed for at give den aftale, man indgår, opsættende virkning, så går man i dialog og accepterer, at der fortsat er illegal arbejdskraft, som arbejder i SAS.
Hvorfor vælger ministeren i en situation, hvor man har en begrundet mistanke og drager en konklusion om, at der er illegal arbejdskraft, at foretage politianmeldelse?
I en anden situation vælger ministeren at se igennem fingre med det, at gå i dialog og acceptere, at på trods af en afgørelse i ministeriet fortsætter de illegale arbejdsforhold.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Jamen hr. Thomas Adelskov hører ikke efter.
Jeg ser ikke igennem fingre med noget, men vi forholder os selvfølgelig til de konkrete sager og vurderer dem, og som jeg har svaret, så anmelder vi det straks til politiet, hvis de er ukomplicerede.
Hvis der er en række elementer, nogle udlændingeretlige spørgsmål, som trænger til en dybere vurdering, og man forvaltningsretligt vurderer, at vi nok lige først må sørge for en udredning, før vi politianmelder eller vurderer, om der skal ske en politianmeldelse, så gør vi det.
Vi kan ikke skære alle over én kam.
Jeg vil gerne understrege, at sagen om SAS handler om regulering af flytrafik, og den har ændret sig væsentligt, siden reglen om arbejdstilladelse for flypersonale blev indført.
Sagen indeholder komplicerede spørgsmål, som vi ikke tidligere har haft lejlighed til at tage stilling til.
Kirsten Brosbøl (S), 2006-04-26:
Problemet er jo så, at ministeren så siger, at det her med at der er vold i ægteskabet så ikke er nok, fordi der åbenbart så kommer til at indgå en hel masse andre ting i overvejelserne.
Det er der, vores anke ligger.
Vi mener simpelt hen ikke, det er rimeligt, hvis man står med dokumentationen for, at der har været vold i ægteskabet, og en kvinde bryder ud af et ægteskab, at styrel sen og ministeren så alligevel siger: Jamen der er jo så også lige en masse andre ting her.
Det synes jeg simpelt hen man bør se på.
Der er altså kvinder, der i dag fastholdes i voldelige ægteskaber, fordi de netop ikke har en sikkerhed for, at når de kommer med den dokumentation, så bliver de også taget alvorligt.
Jeg har som sagt et eksempel fra Århus, hvor der er en kvinde, som har fremlagt dokumentation for det her, men hvor ansøgningen alligevel er blevet afvist, fordi man så siger, at det jo er en samlet vurdering.
Kan ministeren ikke se, at når man gør det på den måde, så fastholder man altså en masse kvinder i den frygt, at når de kommer med deres sag og kommer med den dokumentation, de nu har, så bliver den alligevel afvist?
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Med al respekt for hr. Thomas Adelskov tror jeg ikke, at det bør være det, hr. Thomas Adelskov siger, altså hans vurdering af, hvorvidt det er det ene, der vægter, eller det andet, og af, hvilken lovgivning der skal tages hensyn til, der bør gælde.
Det synes jeg vi skal lade nogle jurister kigge på og vurdere, og det er det, man gør i SAS’ sag.
SAS’ sag og Danish Crowns sag kan ikke sammenlignes, og derfor er de håndteret forskelligt, men sagen er, at de begge to er og bliver håndteret.
Det er jo sådan set det, der er det afgørende, og det kan godt være, at hr. Thomas Adelskov er helt fri for at skulle leve op til forvaltningsretlige regler, men det er jeg som minister ikke.
Thomas Adelskov (S), 2006-04-26:
Ja, det er nu min vurdering af den her sag, at den handler om, hvorvidt man skal have arbejdstilladelse, hvis man arbejder i et dansk firma og serverer mad på et fly, og ikke om at regulere flytrafikken.
Lad mig så spørge på en anden måde, for det er jo sådan, at den 23. november 2005 giver ministeren også nogle svar til hr. Bjarne Laustsen hernede i Folketingssalen, og der siger ministeren: »... jeg er selvfølgelig forpligtet til, og ministeriet er selvfølgelig forpligtet til, at det, hvis man bliver bekendt med, at der er mistanke om, at noget lovgivning ikke er overholdt, så bliver anmeldt.
Det er politiets opgave at vurdere, om det giver anledning til videre efterforskning.«
Altså, i dag har vi hørt ministeren fortælle, at det er ministerens og ministeriets opgave at snakke med de involverede parter og foretage en høring og acceptere, at der i den periode er illegal arbejdskraft ansat osv.
Men i den sag fra november måned gav alene det, at der var en mistanke, anledning til anmeldelsen, og det, at der var en mistanke, betød, at så sendte man sagen videre til politiet, og så måtte politiet forholde sig til, om der var tale om noget ulovligt, og om det gav anledning til videre efterforskning.
Ministeren laver en forskelsbehandling mellem Danish Crown i den ene sag og SAS i den anden sag, og det er simpelt hen det, jeg ikke kan forstå hvorfor man gør.
Mette Gjerskov (S), 2006-04-26:
Det handler ikke om sagsbehandlingstider for asylansøgere, og det handler heller ikke om, hvordan vi sender folk hjem igen.
Og det er klart dokumenteret, at de bliver sygere og sygere, og det er klart dokumenteret, at lige meget hvor meget man strammer op og giver madkasseordninger og alle mulige andre ting, hjælper det ikke.
Det får dem ikke til at tage hjem.
Nej, de har ikke ret til et værdigt liv, de har ikke ret til de hundrede andre ting, der er blevet nævnt af spørgerne, og jeg synes, ministeren skulle tage at forholde sig til det, for det er relevant.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Jamen det passer altså ikke, hvad hr. Bjørn Medom siger.
Vi sad jo i går 2 timer og 3 kvarter i et samråd i Udlændinge- og Integrationsudvalget, og her sagde jeg netop – det gjorde jeg også, længe før udvalget var på besøg på forskellige centre, og før der opstod en stor mediedebat – at jeg ønsker at se nærmere på modersmålsundervisning for børnene.
Dansk Røde Kors arbejder løbende på i det videst mulige omfang at sikre rammerne og sikre, at familierne har to rum, og det arbejde har jeg sådan set tillid til.
Der er sådan set fokus på det område, og hvis hr. Bjørn Medom Nielsen læser det lovforslag, som Folketinget vedtog lige før påske, og som jeg fremsatte længe før mediedebatten opstod, vil han kunne se den omsorg og bekymring, også jeg har for dem, der opholder sig længe i vores asylcentre.
Jeg synes stadig, jeg har svaret en del gange på de spørgsmål, og derfor vil jeg sådan set bare som et eksempel henvise til L 94, som vi vedtog sammen.
Jeg fremsatte det før påske, netop som et udtryk for at jeg ville tage hånd om den situation, at der desværre sidder mange på vores asylcentre, som har siddet der i lang tid, fordi de ikke vil acceptere afgørelsen om afslag på asyl.
Hvad gør vi ved det?
Med lovforslaget tilkendegav jeg, at vi må se, om vi kan gøre noget med undervisning og aktivering – der er endda et afsnit om børnene – og vi må også se på, hvordan vi bedre kan bringe de folk i den situation, at de tager beslutning om at rejse hjem.
Jeg håber, vi er enige om, at når nogle har fået afslag på asyl, er endemålet ikke, at de skal blive længere i Danmark, men at få skabt en sådan situation, at de kan starte en tilværelse i hjemlandet.
Det tog jeg sådan set også fat på, længe før udvalget rejste rundt og besøgte centrene og der opstod en stor mediedebat.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Ja, og derfor er der også megen opmærksomhed omkring børnene, både i lovgivningen og i den indsats, som Røde Kors og Brovst og Hanstholm Kommuner, der er operatører på området og administrerer asylcentrene i Danmark, udøver.
Der er en særlig opmærksomhed omkring børnene, og de kommuner, som har asylcentre, har præcis den samme forpligtelse til at føre tilsyn, og hvis der er behov for at gribe ind med foranstaltninger for at beskytte og sikre de børn, er de børn sikret på samme måde som de øvrige børn i den pågældende kommune.
Det synes jeg er vigtigt at understrege her.
Bjørn Medom Nielsen (S), 2006-04-26:
Ministeren henviser gang på gang til den korte sagsbehandlingstid som en af de ting, der gør, at asylansøgere og deres børn får en god behandling, men det er ikke det, vi diskuterer for øjeblikket.
Det, vi diskuterer, er dem, der ikke kommer hjem, altså de afviste asylansøgere og deres børn, som er her i lang tid.
Vil ministeren ikke give mig ret i, at vores forpligtelser som det danske samfund over for børnene er fuldstændig ens, uanset om de er her som børn af afviste asylansøgere eller ej?
At de voksnes rettigheder og vilkår afhænger af svaret på deres asylansøgninger er én ting, men børn er børn, ligegyldigt hvilken situation de er i, og vores forpligtelser over for alle børn er de samme, når det gælder om at give dem undervisning, forberede dem til et nyt liv, holde dem i gang og sikre dem ordentlige forhold, f.eks. boligforhold.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Det mener jeg ikke.
Hvis vi f.eks. tager Irak. som tit er oppe og vende, er ca. 400 irakere altså rejst frivilligt hjem og endda med økonomisk støtte fra Danmark.
Vi sørger for, at der er ngo’er, der kan hjælpe dem med at genstarte en tilværelse i deres hjemland, og vi har, tror jeg, verdens bedste repatrieringsordninger, så vi hjælper skam de mennesker.
Det er muligt for dem at rejse frivilligt hjem.
Jeg ved godt, at jeg ikke er berettiget til at stille spørgsmål, men jeg kunne alligevel have lyst at spørge hr. Troels Ravn: Hvad er det, hr. Troels Ravn vil have?
Når Flygtningenævnet, som er den sidste instans og er en uafhængig, domstolslignende instans, er kommet med en afgørelse, hvad så, hvis man ikke respekterer den?
Hvem er det, der skal bestemme, hvad der skal være grundlag for opholdstilladelse?
Er det Flygtningenævnet, eller er det den enkelte selv?
Hvis det er den enkelte selv, kan vi jo afvikle hele vores asylsystem.
Jeg synes altså, man skal respektere de afgørelser, de danske myndigheder træffer, og som jeg sagde før, vil vi gerne hjælpe folk med at få genstartet tilværelsen i deres hjemland.
Troels Ravn (S), 2006-04-26:
Vi er enige om, at asylansøgerne og børnene bliver syge af ventetiden.
Ministeren hævder, at det er forældrene, der har ansvaret.
Men kan vi som politikere leve med, at børnene lider overlast?
Og er det ikke udtryk for en kynisk tankegang, når ministeren igen og igen hævder, at de familier bare kan rejse hjem?
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Vi har selvfølgelig et ansvar, men det har den enkelte asylsøger og i dette tilfælde forældre til børnene altså også.
De har også et ansvar.
Det, vi vil sikre fra regeringens side, er, at det selvfølgelig ikke skal være i en lang periode, man sidder og venter på at få en endelig afgørelse af sin asylansøgersag.
Derfor har vi gjort meget for at få sagsbehandlingstiden ned, og den er også kommet betragteligt ned.
Når folk så har fået afklaret deres sag, bliver de, der får asyl, hurtigt sluset ud i en kommune, og her bliver der taget godt imod dem.
De, der får afslag på asyl, har pligt til at rejse hjem, og hvis de ikke gør det, har vi faktisk på det seneste forbedret deres vilkår og tilbuddene til de afviste asylansøgere med det formål at klæde dem bedre på til at tage beslutning om at rejse hjem igen.
Har man fået afslag på asyl, ligger ens fremtid altså i hjemlandet og ikke i Danmark, og det er en af de ting, jeg gerne vil fastholde.
Troels Ravn (S), 2006-04-26:
Der er ikke nogen tvivl om, at denne debat om asylbørnene i høj grad er en værdidebat.
Det er en sag, hvor politikernes værdier, holdninger og menneskesyn kommer til udtryk.
Jeg vil gerne spørge integrationsministeren, om integrationsministeren mener, at problemerne på de danske asylcentre alene skyldes, at afviste asylansøgere ikke ønsker at rejse til deres hjemland, og at det derfor ikke er nødvendigt at gøre noget for at forbedre forholdene for de pågældende, ikke mindst for de børn, der opholder sig i længere tid på de danske asylcentre.
Mener integrationsministeren, at problemerne i og for sig er selvforskyldte?
Bjørn Medom Nielsen (S), 2006-04-26:
Jamen blandt de forhold, ministeren omtaler som værende forbedrede for de afviste asylansøgere og specielt deres børn, er jo ikke acceptable boligforhold, når det handler om at kunne leve sit eget familieliv eller for den sags skyld at have sit eget badeværelse eller toilet.
Så er det jo også således, at der heller ikke træffes særlige foranstaltninger, når familierne opholder sig her i lang tid, fordi de voksne af en eller anden grund ikke kan få taget sig sammen til at rejse hjem, selv om vi er enige om, at de skal hjem.
Men børnene bliver her jo også, og så vidt jeg er orienteret, og så vidt jeg kunne se på den tur, vi var på, bliver der ikke gjort nogen af de ting, som ministeren fremhæver.
Mette Gjerskov (S), 2006-04-26:
Spørgsmålet gik jo på, om forholdene for de børn svarer til forholdene for danske børn.
Der er altså ikke nogen danske børn, som skal bo på få kvadratmeter sammen med psykisk syge forældre, og det hjælper jo ikke noget at sende børnene til psykolog.
Pointen er, at børnene og for den sags skyld også de voksne slet ikke skal blive syge.
Det er regeringens ansvar at sikre de børns tarv, og det gør man ikke ved efterfølgende at sende dem til psykolog.
De børn har ikke de samme rettigheder som danske børn.
De har f.eks. ikke krav på at gå i en folkeskole.
De har ret til undervisning på asylcentrene, men de har ikke krav på at gå i en folkeskole.
Det har de ikke, og de kan heller ikke få et almindeligt familieliv, som alle andre børn i Danmark forventer, at de kan få.
Jeg synes ikke, ministeren svarer konkret på spørgsmålet, for der er jo forskel på danske børns og de afviste asylansøgeres børns vilkår.
Bjarne Laustsen (S), 2006-04-26:
Integrationsministeren roder som sædvanlig rundt i en lang række forklaringer.
Jeg respekterer, at vi kan have forskellige holdninger til forskellige politiske spørgsmål, men jeg synes, ministeren skulle lade være med at begive sig ud i at forklare, hvad mit ærinde var i den sag med Danish Crown.
Mit ærinde var, at der var en virksomhed, der ønskede at beholde en dygtig medarbejder, der var opbakning fra kollegerne, han havde arbejdet på virksomheden på et tidspunkt, han gjorde det ikke på det tidspunkt, hvor jeg rejste sagen.
Jeg har aldeles ikke ønsket noget som helst, der har at gøre med en politianmeldelse.
Jeg spurgte udelukkende til, om de oplysninger, som virksomheden have givet for at beholde den pågældende, betød, at kravene var opfyldt osv.
Så møder ministeren op her i salen og siger: Jeg skal komme efter jer, skal jeg, for der er østaftaler, og der er Ombudsmanden.
Ministeren siger også i dag: Jeg bliver hjemsøgt af alt muligt.
Det, der selvfølgelig er interessant i den her sag, er, hvorfor Danish Crown ikke kunne få lov at komme med en redegørelse.
Sagen er også interessant set i lyset af, at ministeren jo siger, at virksomheden ikke har god nok mulighed for at finde ud af, om der er en medarbejder, der arbejder lovligt eller ulovligt.
Det er først noget, hvor man har trukket i arbejdstøjet efterfølgende.
Hvorfor gav man ikke Danish Crown mulighed for at komme med en redegørelse i stedet for at politianmelde virksomheden?
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Jamen altså, jeg er bare nødt til at fastholde, at det er to vidt forskellige sager, som ikke kan sammenlignes.
Og det er politiet og domstolene, der så skal afgøre, hvordan man vægter forskel lige argumenter for, hvad baggrunden er for, at man har gjort, hvad man har gjort.
Se, det arbejde, som ministeriet skal foretage, er de juridiske vurderinger.
Med hensyn til Danish Crown var de juridiske vurderinger rimelig ukomplicerede.
Det er det, der er forskellen, og derfor bliver de håndteret forskelligt.
Jeg vil bare gentage, at hr. Thomas Adelskov og hr. Bjarne Laustsen meget gerne vil tegne et billede af, at sagen om SAS ikke bliver håndteret, men vi stod jo ikke her i dag, og vi havde ikke kunnet give de svar til hr. Thomas Adelskov, og man havde ikke kunnet skrive i aviserne om, at SAS bliver hørt, hvis ikke det var, fordi vi håndterede sagen.
Men forvaltningsretligt skal det altså bare gå rigtigt for sig.
Ja, det tror jeg godt vi kan være enige om.
Der er forskel på at være asylansøgerbarn og vokse op som barn i en familie et sted i Danmark, og den forskel tror jeg aldrig vi kan udjævne.
Det vil jeg i hvert fald ikke påtage mig, for det er en særlig situation at være asylansøger.
Nej, børnene har ikke krav på at komme i en dansk folkeskole, men de har krav på at modtage undervisning.
Bjarne Laustsen (S), 2006-04-26:
Man kan sige, at SAS endda har overtrådt loven i betydelig længere tid end Danish Crown, men man erkender det fuldt ud.
Så skal de også have lidt længere tid til at lave en redegørelse, kunne svaret så være.
Jeg tror, at det, der er sket for ministeren, er, at ministeren inderligt har fortrudt, at ministeren en dag i november måned sidste år kom til at trække det kort at anmelde Danish Crown; en virksomhed, som har fået integrationsprisen, en virksomhed, der er en af de fremmeste til at integrere nydanskere i Danmark.
Jeg tror virkelig, ministeren har fortrudt.
Det vil jeg vælge at tro.
Og derfor vælger ministeren, når der kommer en ny sag med SAS, at sige: Det er nok klogt lige at vente og så give SAS mulighed for at komme med en redegørelse.
Jeg synes bare, at ministeren skulle lægge kortene på bordet og sige: Jo, jeg har fortrudt.
Hvordan skal vi gøre det?
Vi har skam ikke noget imod, at folk kommer her og kan forsørge sig selv og kan levere den arbejdskraft, som vores virksomheder mangler, det er helt fint.
Det er sådan set bare det, der er foregået.
Så jeg synes, det er mere ubegavet at trække det kort at anmelde virksomheden, og hvis ministeren skal gøre noget, der er klogt i denne sag, synes jeg, at hun skal stoppe den politianmeldelse, der er af Danish Crown.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Jeg har ikke andre kommentarer.
Hr. Bjarne Laustsen udlægning er ét stort falsum.
Thomas Adelskov (S), 2006-04-26:
Jeg bliver bare nødt til at sige til ministeren, at den eneste grund til, at der sker noget i den her sag, og den eneste grund til, at det er blevet kendt, er, at jeg har stillet spørgsmål til ministeren.
Og den eneste grund til, at jeg har fået svar på de spørgsmål, er, at jeg har måttet klage til Folketingets formand, inden der kom svar.
Der er gået 2½ måned, hvor man har kigget på det her i ministeriet.
Så træffer man en afgørelse, så accepterer man, at SAS fortsat har illegal arbejdskraft ansat, mens man går i dialog med dem.
Det har altså ikke opsættende virkning.
Når man træffer den afgørelse, så er det ulovligt, og det har man meddelt SAS, og det ved SAS i hvert fald i givet fald fra den dag, hvor de fik det at vide.
Når det drejer sig om forskelsbehandling, skal jeg bare konstatere, at ministeren den 23. november 2005 sagde til hr. Bjarne Laustsen i forbindelse med den anden sag, at når der er mistanke om noget ulovligt, når noget lovgivning ikke er overholdt, ja, så skal det anmeldes, og så er det politiets opgave at vurdere, om det giver anledning til videre efterforskning.
Sådan agerer man ikke i den her sag.
Ministeren ser igennem fingre med, at der er illegal arbejdskraft ansat i SAS i dag.
Ministeren var hurtig på aftrækkeren i november og anmeldte Danish Crown.
Der er forskelsbehandling.
Jeg har bare svært ved at forstå, hvorfor ministeren forskelsbehandler.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-04-26:
Jeg er nødt til igen at understrege, at der simpelt hen ikke må have lov til at stå, at jeg ser igennem fingre med, at der skulle være illegal arbejdskraft ansat.
Det vil jeg ikke på noget tidspunkt se igennem fingre med.
Og ja, der er forskel i behandlingen af sagerne om Danish Crown og SAS, fordi det er to vidt forskellige sager og det er forskellige paragraffer og forskellig lovgivning, der skal vurderes på.
Og ja, hr. Thomas Adelskov gjorde opmærksom på den her sag, den blev fremlagt som et § 20-spørgsmål.
Hr. Thomas Adelskov siger selv, at det skal besvares inden for 6 dage.
Se, det komplicerede i den her sag kommer faktisk til udtryk ved, at det ikke lige var en sag, der kun ne svares på på 6 dage.
Og det er kompliceret.
Så ja, Danish Crown-sagen og SAS-sagen bliver behandlet forskelligt, fordi det er to vidt, vidt forskellige sager.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Mette Gjerskov (S), 2006-04-26:
Kan ministeren bekræfte, at ministeren til Politiken den 21. april har oplyst, at »Det er vigtigt at vide, at disse børn har præcis de samme rettigheder som andre børn, der bor i Danmark«, og samtidig har henvist til, at børnekonventionen overholdes?«
Jeg siger tak til ministeren for svaret, også omkring børnekonventionen.
Det, jeg er interesseret i at finde ud af, er, om vi varetager børnenes tarv på den her måde.
Jeg er klar over, at vi sætter asylansøgerne under pres, fordi vi gerne vil sende dem ud af landet, men bliver børnenes tarv varetaget?
Ministeren citerede børnekonventionen, det kan jeg også gøre.
I artikel 3 står der, at uanset hvad man gør i forhold til børn, så skal barnets tarv komme i første række.
Mener ministeren, at børnenes tarv kommer i første række, når de bliver sat i Sandholmlejren uden tilstrækkelige faciliteter og på meget få kvadratmeter, uden ret til familieliv, uden mulighed for at fastholde en familiestruktur ved måltider og alle de her ting, som vi nu har set i tv i ugevis?