Lene Espersen (KF), 2004-05-10:
Dette lovforslag fra medlemmer af Dansk Folkeparti vedrører nogle centrale dele af medieansvarsloven, nemlig reglerne om genmæle og om Pressenævnets sammensætning.
Med hensyn til genmælet fremgår det, at forslagsstillerne ønsker en let adgang til genmæle og ønsker, at et genmæle får en tilstrækkelig fremtrædende placering i mediet.
Forslagsstillerne ønsker desuden via en adgang til såkaldt berigtigelse at pålægge massemedier en pligt til at berigtige urigtige faktiske oplysninger.
Medieansvarsloven, der bygger på medieansvarsudvalgets grundige betænkning, indeholder allerede regler om genmæle.
Reglerne går ud på, at en person kan kræve et genmæle optaget i et massemedie, hvis urigtige oplysninger af faktisk karakter, som er egnet til at påføre nogen skade, er blevet bragt i massemediet.
Umiddelbart har jeg vanskeligt ved at se, at der er behov for at ændre disse regler, men jeg vil naturligvis gerne medvirke til at søge dette nærmere afklaret under udvalgsbehandlingen.
Jeg har umiddelbart også svært ved at se behovet for at indføre særlige regler om såkaldt berigtigelse.
De gældende regler om genmæle giver netop klageren mulighed for at komme til orde i massemedierne med sin opfattelse af sagen og dermed få berigtiget urigtige faktiske oplysninger.
Hertil kommer, at det enkelte medie allerede i dag skal berigtige urigtige meddelelser, når det får kendskab til fejl af betydning.
Det fremgår af de vejledende regler om god presseskik og er på den baggrund således allerede en del af medieansvarsloven og dermed Pressenævnets kompetence. Under alle omstændigheder vil det ikke være rigtigt at ændre reglerne om genmæle uden forudgående inddragelse og høring af de berørte organisationer.
Hvis et massemedie afslår at bringe et genmæle, kan afslaget indbringes for Pressenævnet.
Forslagsstillerne ønsker i den forbindelse at ændre medieansvarslovens bestemmelser om Pressenævnets sammensætning, således at der bliver flere repræsentanter for offentligheden.
Endvidere foreslås det at indføre regler om, at en klager skal gøres bekendt med et massemedies udtalelse i forbindelse med klagesagen og have mulighed for at kommentere den.
I dag består Pressenævnet af en formand, en næstformand og seks andre medlemmer, hvoraf to repræsenterer Dansk Journalistforbund, mens to repræsenterer den redaktionelle ledelse i den trykte presse samt radio og fjernsyn, og to er offentlighedsrepræsentanter.
Når nævnet behandler en sag, medvirker enten formanden eller næstformanden og et medlem fra hver af de tre nævnte grupper, altså fire nævnsmedlemmer, hvoraf to repræsenterer henholdsvis journalister og medier.
Formanden og næstformanden er altså uafhængige dommere, og derfor kan man med den beskrevne sammensætning ikke sige, at nævnet udøver en slags selvdømme for medierne.
Jeg kan oplyse, at langt de fleste af Pressenævnets afgørelser i klagesager bliver truffet i enighed.
I 2003 realitetsbehandlede Pressenævnet 76 sager, og der blev kun afgivet dissens i 5 af de sager.
I 2002 realitetsbehandlede nævnet 99 sager, og der blev afgivet dissens i 2 sager.
På den baggrund ser jeg ikke umiddelbart noget væsentligt behov for at ændre nævnets sammensætning, og jeg vil da også her tilføje, at en sådan ændring efter min opfattelse under alle omstændigheder ikke bør gennemføres uden forudgående inddragelse og høring af de berørte organisationer.
Efter min opfattelse er der derfor ikke behov for at ændre medieansvarsloven på dette punkt.
På den anførte baggrund kan regeringen ikke støtte det foreliggende lovforslag.