Tove Fergo (V), 1999-02-26:
Som vores ordfører gjorde rede for, er der forskellige holdninger i Venstres folketingsgruppe.
Hovedparten af folketingsgruppen kan ikke støtte forslaget, men vi er et lille mindretal, som godt kan støtte det.
Jeg er enig i det, mange har sagt her fra talerstolen: det er bestemt ikke nogen let debat, det er ikke nogen let beslutning at tage.
Det er meget kompliceret, meget komplekst, og der er vel ikke én eneste af os, der ikke ønsker, at vi slet ikke havde det problem; at vi kunne forebygge på en måde, så vi kunne gøre unge mennesker forståeligt, at det her skal de ikke indlade sig på, fordi det er frygtelig vanedannende at begynde at tage stoffer, lige meget hvilke stoffer det er, og at de måske ender dernede i rendestenen eller i baggården, på Mariæ Kirkeplads hos de mennesker, som vi og SF med det beslutningsforslag, vi behandler i dag, ønsker at hjælpe.
Jeg var med, da kampen stod om, at misbrugere kunne få lov til at komme på den private behandlingsinstitution Egeborg.
Det var man jo meget imod fra mange sider, men det lykkedes, og jeg har oplevet mennesker komme ud af deres misbrug; jeg har været nede at besøge dem, jeg har set, hvordan en gammel misbruger ligesom foldede sig ud som et nyt menneske og var parat til at tage fat på livet.
Det var virkelig tankevækkende, det var glædeligt, og jeg mener helt klart, at den behandlingsform, som kaldes Minnesotamodellen, og mange andre af de stoffri behandlinger er utrolig nyttige. Mange kommer ud af deres misbrug.
Moderen til en af dem, jeg tænker på, kørte rundt med ham i en indkøbsvogn.
Ingen ville tage imod ham noget sted, for man tager jo ikke imod en narkoman på en skadestue; det gør man ikke.
Jeg har oplevet, hvordan nogle mennesker er så sølle og så elendige og har så lidt liv tilbage, at jeg mener, vi har en medmenneskelig og etisk forpligtelse til at hjælpe de mennesker.
Nu får
Det sidder i kroppen i måneder efter, man har frygtelige abstinenser, og man har næsten ikke mod til at gå i gang med en nedtrapning.
Vi ved også, at man kan trappe ud af et heroinmisbrug i løbet af en uge; men så kræves der også noget andet, så kræves der nogle tilbud om det psykosociale arbejde, der skal sættes i gang for at genopbygge det menneske.
Der bliver udskrevet millioner af doser afhængighedsskabende medicin i dette land hvert eneste år, og der er ikke nogen, der reagerer imod det; det accepterer man, fordi det er nødvendigt i behandlingsøjemed til alvorligt syge mennesker.
Men så snart det er det kemiske stof, der hedder heroin, stejler alle, så råber og skriger man op og siger: Nej, det kan vi ikke være med til, det er simpelt hen at gå for vidt.
Jeg forstår det ikke.
Jeg har hørt mange stå
her på talerstolen i dag og sige, at vi aldrig skulle være begyndt på metadonen, men ingen har stillet forslag om, at det skulle være forbudt at ordinere metadon.
Hvor er denne debat dog på mange måder præget af hykleri!
Og de, der bliver ofre for hykleriet, er de mennesker, som ikke kan tage sagen og deres eget liv i deres egen hånd og er så sølle og så syge.
Det er dem, vi først og fremmest er forpligtet til at give en sådan behandling, at de kan leve bare en lille smule mere værdigt, end de gør i øjeblikket.