runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Brian Mikkelsen (KF), 2002-02-26:
Det Konservative Folkeparti, som jeg jo kan tale for i hvert fald fra før valget, har ikke lovet øgede kulturbevillinger, så det var altså et forkert udgangspunkt fra fru Jytte Andersens side.
Det, som denne regering har sagt, er, at vi vil prioritere de midler, vi har, og vi har valgt at prioritere 1½ mia. kr. til sygehussektoren, ½ mia. kr. til de ældre, godt 1 mia. kr. bliver det vel til barselorloven, og så vil vi indføre et skattestop; det er den prioritering, vi rent finanspolitisk har valgt.
Så vil vi stadig bruge 4 mia. kr. på Kulturministeriets område til støtte af kunstnerne, og det skal ske ud fra de rammer, vi har dér.
Det er også det, vi har sagt i regeringsgrundlaget: Ud fra de rammer, der findes, vil vi sørge for, at flere af de midler, vi har til rådighed, skal gå til den skabende kunstner selv.
Det vil vi arbejde for, det vil vi blive ved med at argumentere for, og vi vil også lave systemer på området, som vil træde i kraft rimelig hurtigt.
Vi vil selvfølgelig også prøve at skabe de bedst mulige vilkår for kulturen gennem vores skattepolitik og i form af en synergi i forhold til erhvervslivet; her er jeg enig med spørgerne.
Erhvervsministeren og undertegnede har også samtaler om, hvordan man kan skabe en sådan synergi, og hvordan man kan få nogle fornuftige eksportvilkår på området.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Poul Qvist Jørgensen (S), 2002-02-26:
Vi har hørt om de 4 mia. kr. nogle gange, men vi har kun en enkelt gang hørt ministeren sige noget i retning af, at det gør også ondt på ham.
Det minder i øvrigt lidt om den dér gamle historie om faderen, der er i færd med at prygle sønnen - hvilket jo ikke længere kan lade sig gøre i det danske samfund, fordi det nu er forbudt - og som siger: Det gør mindst lige så ondt på mig som på dig.
Jeg tror ikke på det, hr. kulturminister.
Jeg tror ikke, at denne ømhed egentlig eksisterer.
Så sagde ministeren: Vi har sagt, eller jeg har sagt, tror jeg oven i købet der blev sagt, før, under og efter valgkampen.
Jeg gå hjem og lede i alle mine gamle arkiver og se, om det er rigtigt, at daværende folketingsmedlem hr. Brian Mikkelsen har sagt noget.
Det passer ikke, så jeg behøver egentlig ikke spilde tid på det, men jeg vil nu gøre det for historieskrivningens skyld.
Hvis ministeren vil gøre noget ud over at fastholde det forfærdelige med forfatterpengene, tror jeg, han skulle bruge noget tid på ikke at lave kampagner for at få børn til at læse noget mere, men kampagner for at få befolkningen til at forstå, hvad det er for en pragtfuld synergieffekt, vi har mellem forfatterne og bibliotekerne.
Brian Mikkelsen (KF), 2002-02-26:
Sagen er den, at der er opbygget et system, hvor der er flere armslængder mellem støtten fra de offentlige myndigheder - eksempelvis Kulturministeriet - og den enkelte kunster, og det er det system, vi skal have brudt ned, så der kun er én armslængde.
Det skal ikke være mine personlige præferencer, altså hvilke billedkunstnere og hvilke forfattere jeg kan lide, og hvilke film jeg godt kan lide at se, der skal afgøre det.
Vi vil selvfølgelig skabe en struktur med et organ med nogle kompetente personer, der skal afgøre det.
Blot et eksempel: Inden for musikkens område, som jeg værdsætter meget højt, og hvor vi jo prøver at gøre noget med hensyn til f.eks. rytmiske spillesteder, giver Musikrådet en meget stor del af deres midler til organisationer inden for området.
Det kan være jazzsammenslutninger, det kan være Rosa og nogle andre sammenslutninger og organisationer, som også tidligere har givet penge videre.
Her vil vi give direkte støtte til de rytmiske spillesteder og til den fantastiske talentmasse, vi har af unge musikere, som skal ud og spille og skal udgive deres cd'er til gavn for os alle sammen.
Jytte Andersen (S), 2002-02-26:
Det betyder jo, at der er nogle, som samtidig er formidlere, der skal forholde sig konkret kulturpolitisk til de forskellige områder
, så det er altså begrænset, hvad man kan spare dér. Det ligger lidt i kulturministerens synspunkter, at det går ikke så meget ud over kunstnerne selv, men mere ud over det, som ministeren har kaldt fedtlaget.
Men fedtlaget er jo sådan set dem, der formidler, og dem, der indstiller, altså dem, der gør armslængdeprincippet reelt.
Brian Mikkelsen (KF), 2002-02-26:
Nu har fru Jytte Andersen jo været en glimrende minister i mange år, og vi har også haft et godt forhold og et godt samarbejde.
Derfor ved fru Jytte Andersen også godt, at man sagtens kan følge med, selv om man er ude at følge curlingpigerne og curlingherrerne, som jo desværre ikke klarede sig så godt, selv om jeg sad og heppede på dem og klappede ad dem.
Vi har 4 mia. kr. til rådighed på Kulturministeriets område, som vi kan bruge til at støtte litteraturen, filmen, billedkunsten osv.
Ud fra de midler kan vi godt føre en aktiv offensiv kulturpolitik, det behøver man ikke være bekymret for overhovedet.
Vi vil støtte vækstlaget, vi vil støtte talentmassen, og vi vil også sørge for at lave et mere enkelt system, som støtter kunstnerne selv og ikke har alle mulige bureaukratiske led, altså armslængder, mellem kunstnerne og støtten.
Det skal vi nok lave om på.
Vi laver en revision af teaterloven, som kommer teatret til gode.
Vi laver nogle kampagner for, at folk skal læse flere bøger, og vi får kigget på billedkunstens vilkår ved hjælp af skattefradrag.
Alt i alt bliver der nogle anstændige og fornuftige forhold for kunst i Danmark, som jeg godt kan være stolt af.
Jytte Andersen (S), 2002-02-26:
Men jeg kan betro ministeren, at der fra mange sider er givet udtryk for dyb, dyb bekymring for netop vækstlaget.
Det havde jo sin ramme i Kulturfonden, der er blevet nedlagt som et af de første tiltag fra kulturministeren.
Nuvel, det var ikke alle Kulturfondens aktiviteter, vi ville lægge navn til, men alligevel: Det var eksperimenterende, det var anderledes.
Men tilbage står, at budgettet er reduceret med over 150 mio. kr. alene for de skabende kunstnere, teater, musik og forfattere.
Det er for tamt, og det er en selvvalgt plage.
Brian Mikkelsen (KF), 2002-02-26:
Nu må fru Jytte Andersen prøve at få luften igen og prøve at få styr på de forvirrende signaler.
Der har været mange opponeringer fra SF's og S's side, men ikke så meget fra befolkningen, og de implicerede forfattere eksempelvis har sagt til undertegnede og til regeringen, at vi skal ikke beskære biblioteksafgiften.
Det er 20 mio. kr. i år og 25 mio. kr. de næste par år.
Hvis jeg ikke skulle skære her, ville jeg godt have et godt råd fra fru Jytte Andersen og hr. Ole Sohn om, hvor de penge så skal findes.
Hvor skal de penge findes på kulturområdet?
Vi kan bare ikke finde dem, og derfor er det et spørgsmål om at prioritere.
Det er et spørgsmål om at sikre nogle fornuftige vilkår for alle kulturområderne
, og jeg er ikke på nogen som helst måde bekymret, når Kulturministeriet bruger 4 mia. kr. på kulturinvesteringer. Det er meget flot og generøst og et af de største kulturbudgetter i hele verden.
Det er for øvrigt også væsentlig større, hvis man sammenligner med forholdene for 2, 3, 4, 5, 6 år siden, hvor der jo sad SR-regeringer i Danmark
Det er sådan set flot nok, og ud fra det kan vi sagtens gøre noget for litteraturen, filmen, teatret og billedkunsten.
Jørn Jespersen (SF), 2002-02-26:
Men jeg vil gerne spørge helt konkret: Hvad er det for nogle kvalifikationer hos den nu ansatte direktør, som miljøministeren har lagt vægt på at vedkommende skulle have, der er opfyldt?
I forlængelse af det: Har den nye direktør fået publiceret videnskabelige artikler inden for miljøområdet, inden for miljøøkonomi, i internationalt anerkendte tidsskrifter, og i givet fald, hvad er det for nogle?
Og til sidst: I øjeblikket er den nyudnævnte direktør indklaget for Udvalgene Vedrørende Videnskabelig Uredelighed. Har det spillet nogen rolle for miljøministeren ved ansættelsen?
Og hvis det ikke har det, er det så i virkeligheden, fordi det slet ikke er videnskab, der skal bedrives, men politisk bestillingsarbejde?
Jeg synes ikke, miljøministeren skal være så bekymret.
Det er så trist, når miljøministeren er bekymret.
Men jeg forstår godt, at miljøministeren er bekymret, for det er en rigtig svinestreg, der er lavet her, og det er det, der bliver tydeligere og tydeligere nu.
Når så miljøministeren skal prøve at argumentere for, hvad det er, der ligger bag svinestregen, siger han bare: Det kan jeg helt afvise.
Men der er ingen argumenter overhovedet, og der er ingen svar på spørgsmålene.
En afvisning uden argumenter.
Derfor spørger jeg: Hvilke videnskabelige artikler har den nye direktør publiceret i internationalt anerkendte tidsskrifter?
Ikke, hvilke bøger vedkommende har udgivet.
Der er mange, der har udgivet bøger, der ikke har noget med sagen at gøre.
Hvilke videnskabelige artikler har været offentliggjort i anerkendte tidsskrifter? Jeg spurgte også, hvad det var for kvalifikationer, miljøministeren havde lagt vægt på.
Det fik jeg heller ikke svar på.
Jeg har spurgt om, om det spiller nogen rolle, at den nye direktør er indklaget for videnskabelig uhæderlighed?
Det har jeg heller ikke fået noget svar på.
Vil miljøministeren ikke anstændigvis prøve at svare her i Folketinget på det, han bliver spurgt om?
Else Theill Sørensen (KF), 2002-02-26:
I Det Konservative Folkeparti finder vi det også ganske rimeligt, at mennesker, der selv har mulighed for at betale for nogle ting, også skal gøre det.
Man skal jo give økonomisk støtte til mennesker, der har økonomisk støtte behov, men det er der ikke tale om her.
Der er tale om personer, som selv har den økonomiske formåen, og så skal man også selv betale. Vi kan tilslutte os lovforslaget.
Peter Skaarup (DF), 2002-02-26:
I Dansk Folkeparti hilser vi med tilfredshed, at regeringen har fremsat forslaget her.
Vi mener grundlæggende, at det er fornuftigt, at man vurderer de pågældende personer, der er omfattet af integrationsloven, vurderer deres økonomiske evner, og ikke, som det hidtil har været, hvor man fra det offentliges side har betalt ved kasse 1. Vi synes altså, at det er rigtigt, at man ser på den økonomiske formåen i forbindelse med håndteringen af de udgifter, der er tale om.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2002-02-26:
Endnu en gang ser vi, at regeringen i sin spareiver - her drejer det sig om 10 mio. kr. - rammer en gruppe, der ikke har mulighed for at svare igen, heller ikke på valgdagen.
I Socialdemokratiet er vi af den opfattelse, at forslaget ud over at være helt urimeligt over for udlændinge, der deltager i integrationsprogrammer, også vil medføre en øget administration i kommunerne, især hvis regeringens bebudede nedsættelse af introduktionsydelsen gennemføres.
Man kan så altid diskutere, hvor meget der i den sidste ende vil være sparet; jeg har i hvert fald ikke fantasi til at forestille mig, at kommunerne ikke vil kræve DUT på det her område. I selve forslaget foreslår regeringen, at kommunerne i hver enkelt sag skal sagsbehandle, om den vil yde tilskud, når det drejer sig om særlige forløb; det kan være til traumatiserede udlændinge, til torturofre eller handicappede til transport eller til værktøj og arbejdsredskaber og beklædning i forbindelse med introduktionsprogrammet.
Det kan dreje sig om helt specielle undervisningsmaterialer, og det er jo ikke svært at få øje på, når der også er tale om handicappede.
Det er alt sammen ydelser, som der i andre uddannelsessystemer under erhvervsuddannelsesloven og andre uddannelseslove i den sammenhæng er en arbejdsgiverbetaling af.
I den her sammenhæng oplever vi i Socialdemokratiet, at kommunerne er arbejdsgiveren, og som følge deraf skal de også afholde den udgift.
Det modsatte, det, regeringen foreslår nu,
opfatter Socialdemokratiet som værende diskriminering af den enkelte, der gennemgår et introduktionsforløb.
Ydermere opfatter vi det som ulogisk, at man skal gå ind
og bruge ressourcer på at vurdere hver enkelt i den her sammenhæng, også set i lyset af regeringens forslag omkring en optjeningsmodel for i det hele taget at kunne få kontanthjælp.
Det ser jo ud til, at regeringen allerede har indgået et forlig med Dansk Folkeparti om det her, og det kan man jo mene om, hvad man vil, men jeg har svært ved at forestille mig, at der er ret mange, der, når de stramninger her bliver gennemført, i det hele taget vil komme i en situation, hvor de selv skal betale.
Jeg vil blot for Socialdemokratiet sige, at vi synes, det er et usympatisk, barsk forslag, der vil ramme skævt, så vi kan ikke støtte forslaget.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2002-02-26:
Der er ikke i dag hjemmel til, at kommunerne foretager dette skøn, den hjemmel indføres nu.
Vi er naturligvis opmærksomme på, at kommunerne er nervøse for, at det betyder mere administration, det fremgår af det høringssvar, der lige er kommet her til Folketinget, men jeg mener, der kan være et begrundet håb om, at de mennesker, der godt selv ved, at de ikke kan få disse ydelser betalt, også undlader at søge.
Hans Christian Schmidt (V), 2002-02-26:
Man kan jo godt blive lidt bekymret, når man hører en central figur, som har været det i de tidligere år, også med den regering, der var her før den her, tale om, at det er noget, der ligger vedkommende så nært, at man skal have noget politisk bestillingsarbejde.
Det bekymrer mig da.
Jeg kan sige, at det synspunkt deler den nye regering overhovedet ikke.
Jeg forstår nok, at visse folketingsmedlemmer gerne vil vejlede bestyrelsesformanden i, hvordan de bør gøre det.
Jeg synes, vi skal prøve at hjælpe hinanden ud af den rolle, at det er folketingsmedlemmer, der mener, at de skal sidde og vejlede i, hvem det nu er, der skal gøre hvad.
Skal vi ikke prøve at se, om vi kan slippe den rolle og så komme frem til, at nu accepterer vi, at man altså har levet op til det, der var skrevet ind i ansættelsesopslaget?
Man har haft en vurdering, og den vurdering er endt med, at det bliver hr. Bjørn Lomborg.
Så ville det da være befriende, at vi prøver at se: Hvad kan det nye institut gøre?
Hvad kan den nye direktør gøre?
Og er der noget i det arbejde, man har lov at klandre, så får man jo rig lejlighed til det.
Jeg synes, vi skulle give det en chance til.
Pernille Blach Hansen (S), 2002-02-26:
Det her er det mest absurde teater, der længe er set i Folketinget, og det siger ikke så lidt.
Der er tale om et institut, der er Bjørn Lomborgs idé, hvor ministeren under hele behandlingen ikke har villet svare på, hvem der skal være direktør, og så lige pludselig viser det sig, at det skal være Bjørn Lomborg, fordi han har udgivet en bog på engelsk!
Det var faktisk det, ministeren svarede.
I de spørgsmål, der er stillet undervejs i Folketingets behandling,
har ministeren skrevet, at stillingen som direktør ville blive besat med en person med anerkendte forskningsmæssige kvalifikationer.
Jeg vil gerne bede om et klart svar: Hvilke anerkendte forskningsmæssige kvalifikationer har Bjørn Lomborg?
Og så vil jeg gerne bede om et svar på ét spørgsmål til, nemlig: Har ministeren eller andre i regeringen eller i ministerierne været i kontakt med bestyrelsesformanden, før han indstillede, hvem der skulle være direktør?
For man kunne jo nemt få den tanke, at det her lige fra starten har været aftalt spil; der har aldrig været tvivl om, at Bjørn Lomborg skulle være institutleder, og det skulle han være for at ødelægge den danske miljøpolitik.
Hans Christian Schmidt (V), 2002-02-26:
Jeg vil kun opfordre hr. Jørn Jespersen til, at vi i dette Folketing, når vi diskuterer den slags sager, så forfølger det synspunkt, at når vi har givet en bestyrelse og en bestyrelsesformand kompetence til at kunne ansætte en direktør, og direktøren lever op til det, der står i det her opslag, så prøver vi at give dem en chance for at få lov til at arbejde.
Jeg synes, det er en uskik, at man begynder at vurdere folk, inden man har set det arbejde, de udfører.
Og jeg synes faktisk ikke, det burde ske her i Folketinget. Men jeg kan altså bekræfte, at man med den indstilling, der er kommet fra bestyrelsesformanden efter den helt almindelige procedure om ansættelsessamtaler osv., har tilkendegivet, at vedkommende lever op til det, der er helt væsentligt for instituttet, og det har jeg og regeringen fulgt.
Jørn Jespersen (SF), 2002-02-26:
Det er i hvert fald en meget, meget ubehagelig og meget, meget kritisabel procedure, der har været anvendt i denne her sag, og når den så oven i købet bliver kronet med, at miljøministeren, efter al frygten for, hvordan man ville få sagen til at forløbe, ikke kan svare på spørgsmål, så bliver det dybt kritisabelt.
Derfor vil jeg spørge: Kunne det ikke være på sin plads, at miljøministeren i dag bekræfter, at her er der tale om en fuldstændig hundrede procent politisk ansættelse, og at alt, hvad der derfor har været sagt om ansættelsesprocedure og forløbet og indstillinger fra direktøren, bare har været et eller andet maskespil for at skjule den kendsgerning, at her er der tale om en egentlig politisk ansættelse?
Det har fra starten været aftalt mellem ledende kræfter
i regeringen og Bjørn Lomborg, at sådan et institut skulle oprettes, hvad det skulle bruges til, og hvem der skulle være direktør.
Det har ligget i kortene.
Alt andet, der har været lavet undervejs, er kun for at lægge et dække over den procedure, og de 15 ansøgere, som ikke har fået stillingen, er blevet holdt for nar og er ikke blevet behandlet ordentligt.
Hans Christian Schmidt (V), 2002-02-26:
Jo, men jeg gør ikke andet end at stå og svare hr. Jørn Jespersen.
Hr. Jørn Jespersen har imidlertid det problem, at han selv har skrevet svaret ned, og indtil ministeren vil svare sådan, som hr. Jørn Jespersen har bestemt sig for, da han tog hjemmefra, er han ikke tilfreds.
Så vil hr. Jørn Jespersen kunne stille de her spørgsmål
igen og igen og igen og igen, og han vil få det svar, at jeg præcis har svaret på, hvilke ting der ligger til grund for, at den nye direktør har søgt jobbet og har fået det, og med hvilke kvalifikationer.
At det ikke er noget, der passer ind i, hvad hr. Jørn Jespersen mener der skulle være sket i den her sag, eller hvem det skulle være, må hr. Jørn Jespersen få svar på et andet sted.
Jeg tilkendegiver slet ikke noget om, hvem jeg kunne have tænkt mig.
Jeg følger derimod en seriøs indstilling fra et institut, der fuldstændig har et armslængdeprincip og derfor kan indstille, hvem de vil til ministeren, og så er det ministeren, der bagefter må undersøge, om man synes, at det er i overensstemmelse.
Det synes jeg er i overensstemmelse, og det har regering syntes, og derfor er den nye direktør blevet ansat.
Jeg har fuld forståelse for, at der er nogle, der ikke har nået at læse stillingsopslaget, derfor er jeg så nødt til at tage det igen.
Punkt 1: Dokumenteret og anerkendt forskningserfaring, dvs. på lektor- eller seniorforskerniveau: Ja.
Indsigt i instituttets arbejdsområde, dokumenteret erfaring i sammenstilling, tværgående vurderinger og formidling af forskningsmæssige resultater på miljøområdet: Ja.
Evnen til en inspirerende og udviklende lederstil: Ja.
Personlig integritet: Ja, samt evne til at skabe et godt samarbejdsklima både internt og med eksterne samarbejdspartnere.
Nu synes jeg, at vi skal lade det institut og den direktør og den nye bestyrelse, som ikke engang er helt færdig endnu, få lov til at få arbejdsro.
Og jeg tror, det bliver til gavn og glæde for alle både i Danmark og også i udlandet.
Jeg tror, der vil komme nogle ting, som alle kan høste god erfaring fra.
Og jeg ser frem til, at det bliver et institut, der kommer til at udarbejde rapporter og vurderinger, nøjagtig som vi har beskrevet det i hele det sagsforløb, der har været.
Det tror jeg ærlig talt bliver spændende læsning.
Så lad os nu se, hvad det kommer med, og så bliver der jo rig lejlighed til at diskutere det ved en senere lejlighed.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Kamal Qureshi (SF), 2002-02-26:
Vi har hørt en integrationsminister snakke om at bygge rede, før man finder ægtefælle, og at man skal have til føden og klæden, før man forelsker sig.
Vi har også hørt integrationsministeren snakke om, at unge mennesker under 24 år ikke er voksne nok til at finde deres ægtefælle.
Vi har også hørt om, at det er bedst at gifte sig med folk fra ens eget hjemland, ellers kan man ikke få lov til at bosætte sig i sit eget hjemland, Danmark.
På samme måde ligger dette nuværende forslag fra integrationsministeren i naturlig forlængelse af den gammeldags tankegang, som al anden politik fra hans side har været udtryk for.
Det er en spanskrørspædagogiktankegang, som de fleste moderne tænkende mennesker har forladt for længst.
Jeg har ledt og ledt efter noget som helst, som ikke var præget af denne her spanskrørstankegang, efter nogle steder, hvor man kunne få øje på en belønning og værdsættelse af de nye borgere, som faktisk gennemfører de kurser og andre integrationsprogrammer, som man sender dem igennem.
Oven i købet kender jeg mange, som betaler af egen lomme for kurser uden for det ofte meget enstrengede udbud, som det offentlige tilbud er præget af.
Har integrationsministeren forslag til belønning af de hårdtarbejdende nye danskere eller noget tegn eller andet udspil, som viser, at man værdsætter deres indsats?
Eller vil man fortsætte denne her spanskrørsmentalitet med straf, kontrol, kontrol, straf, sanktioner, ud?
Jytte Andersen (S), 2002-02-26:
Jeg kan forstå, at kulturministeren alligevel er en anelse bekymret, og det kan jeg godt forstå.
Jeg vil godt spørge ministeren, om han ikke er bekymret for, at virkningen af de besparelser bliver, at hele det eksperimenterende, hele vækstlaget faktisk bliver lukket ned.
Både teatre som Komedievognen, musikensembler, små spillesteder og forfattere knækker nakken, og bekymrer det
ikke en kulturminister?
Kulturministeren kan godt nok stå her nok så flot og sige: Nu kommer der en ny struktur.
Javist, men det er jo en struktur, hvis økonomiske ramme er godt 150 mio. kr. lavere, og jeg kan oven i købet forstå, at nogle kunstnere skal have mere, end de har nu.
Det vil altså sige, at der er andre kunstnere, som skal lide yderligere i forhold til situationen lige nu, og bekymrer det ikke, at det er vækstlaget, det eksperimenterende, det farlige, kritisk teater og musik, der faktisk kommer til at lide af åndenød?
Kulturministeren er tilsyneladende tilfreds med et kulturbudget, hvor ikke bare fedtet er skåret af, men der er skåret helt ind til benet, når det drejer sig om de skabende kunstneres vilkår - dette til trods for, at den nuværende kulturminister som ordfører for Det Konservative Folkeparti slet, slet ikke var tilfreds med det budget, der lå i finanslovforslaget fra august.
I talrige artikler og talrige taler
gav hr. Brian Mikkelsen udtryk for, at når Det Konservative Folkeparti kom til, ville kunstnerne få det meget bedre, og den holdning er også nedfældet i regeringsgrundlaget. Derfor er mit spørgsmål: Hvordan har ministerens samvittighed det?
Gør det overhovedet ikke indtryk på ministeren, at Det Danske Akademiråd for anden gang i hele sin levetid giver udtryk for, at der er tale om en katastrofal forringelse af kunstens vilkår?
De siger, at de ikke er vant til at udtale sig kritisk, men nu er det nødvendigt, fordi man i den grad og oven i købet med tilbagevirkende kraft, når det drejer sig om forfatterne, skærer ned på kunstens eksistensgrundlag.
Bendt Bendtsen (KF), 2002-02-26:
Vi har valgt en anden erhvervspolitik end den tidligere regering.
Det synes jeg fremgår klart af de publikationer, der allerede er udsendt fra bl.a. mit eget ministerium omkring konkurrenceevnepakken.
Jeg har sagt her i dag, at vi kommer med en vækststrategi, der ser fremad mod de løsninger, der skal til i det 21. århundrede.
Vi kommer med en iværksætterpakke.
Det dér med, at det kun er småskattelettelser, og at vi ikke ser fremad, kan jeg overhovedet ikke købe.
Hermed sluttede spørgsmålet.