Jørn Jespersen (SF), 2002-11-28:
Jamen tak for den nyhed, at regeringen nu har anerkendt, at det er nødvendigt at arbejde langsigtet, og at man vil komme med langsigtede udmeldinger.
Det synes jeg er godt.
Så bliver diskussionen jo herefter, hvilket niveau vi fastlægger, og ud fra hvilke kriterier der skal arbejdes, så vi sikrer kvaliteten.
Og der håber jeg så, at regeringen vil samarbejde med nogle af de partier, der kan sikre en ordentlig udviklingsbistand, og ikke med dem, der bare er imod den.
Men det er jo et valg, regeringen skal træffe.
Min opfordring skal være, at man laver en bredere koalition, som kan sikre en høj, offensiv, kvalitetsorienteret dansk udviklingsbistand.
Men tilbage til topmødet i Johannesburg: Når det efter vores opfattelse blev en så begrænset succes, som det blev, var det jo netop, fordi man havde glemt den økonomiske og sociale del af bæredygtigheden.
Der var ingen indrømmelser overhovedet fra de rige landes side om markedsåbninger, bedre regler om patenter, gældslettelse, effektiv ulandsbistand og med hensyn til at leve op til løfterne, og på den baggrund valgte ulandene meget forståeligt at sige: Jamen nu er der ikke en mulighed for et stort kompromis, der peger fremad.
På den baggrund var det selvfølgelig meget svært at komme igennem med nogle store gennembrud i retning af den ambition, vi havde om en såkaldt global aftale.
Det var helt udelukket på forhånd på grund af de rige landes modvilje.
At det alligevel lykkedes at skabe begrænsede resultater på miljøområdet er selvfølgelig glædeligt under de forudsætninger, og jeg vil da ikke undlade at anerkende miljøministerens engagement og indsats.
Under meget vanskelige vilkår lykkedes det at skabe noget, vi nu skal holde fast i og få gennemført på miljøområdet.
Vi ser tanken om »Global Deal« som noget, man svigtede i Johannesburg fra de rige landes side.
Vi synes stadig, perspektivet er rigtigt, men vi ønsker også at fastholde de indrømmelser på miljøområdet, der trods alt kom.
Vi kan bruge lang tid på at diskutere, om det var en meget lille eller en lidt større succes, og her tror jeg, hr. Eyvind Vesselbo har ret i det, han tidligere har sagt: det afhænger meget af, hvilket ambitionsniveau man kom med.
Med hr. Vesselbos ambitionsniveau kan jeg såmænd godt forstå, at han kan betragte det som en succes. Lad os så se på, hvad der er opgaverne i den kommende tid.
Hvad enten man kan lide det eller ej, er det vel WTO-runden, den såkaldte udviklingsrunde, der virkelig bliver afgørende for, om der sker noget på den globale bæredygtighedsscene i den kommende tid, og derfor synes jeg, det er meget vigtigt, at vi fra dansk side får udformet en stærk og offensiv linje til udviklingsrunden i WTO. I den sammenhæng vil jeg gerne spørge miljøministeren, hvilken rolle han ser sig selv og Miljøministeriet spille i den forbindelse.
Når det nu er her, de centrale diskussioner ligger i de kommende par år, er det jo vigtigt, at vi får integreret også de miljømæssige elementer af den bæredygtige udvikling, og her tror jeg, miljøministeren kunne spille en stor rolle, hvis han ønsker at påtage sig den.
Det vil jeg gerne spørge om.
Jeg synes også, det er vigtigt, at vi får konkretiseret nogle af de ting, som regeringen har nævnt her i dag.
Det synes jeg er godt, og på den baggrund vil jeg gerne spørge udenrigsministeren, hvordan han forestiller sig, at den handlingsplan skal se ud.
Er det en rigtig handlingsplan, som vi plejer at efterspørge internationalt, med konkrete mål, virkemidler og tidsfrister?
Eller er det en noget løsere formuleret embedsmandsskrivelse med pæne ord, hvor man ikke forpligter sig til noget?
Det ville være rart at få afklaret.
Jeg vil også gerne spørge udenrigsministeren om de tilsagn, der trods alt kom om den finansielle og tekniske bistand i Johannesburg.
Så vidt jeg har set det talt op, ligger der faktisk 76 forskellige tilsagn, store og små, måske især små, men dog trods alt tilsagn om bistand på det tekniske og finansielle plan.
Men vi har jo før set, at den slags løfter ikke er blevet til ret meget, og derfor synes
jeg, det er vigtigt at holde fast i dem, for uanset om man synes, de er meget imponerende eller ej, er det vigtigt, at de trods alt bliver til noget.
Kunne man f.eks. forestille sig, at vi satte gang i et arbejde med at skabe overblik og få etableret en plan for, hvem der finansierer de forskellige tilsagn, og hvem der påtager sig forpligtelsen til at løfte de opgaver, som den rige verden har forpligtet sig til at hjælpe
den fattige verden med at udføre?
Jeg vil også gerne spørge til civilsamfundet.
Jeg har en fornemmelse af, at regeringen i virkeligheden nedprioriterer indsatsen i civilsamfundet, både den danske del af civilsamfundet i forbindelse med miljøbistand og bistand i øvrigt, men også civilsamfundet i vore modtagerlande.
Er det en rigtig fornemmelse?
Kan det virkelig passe?
Vil regeringen gøre noget for fortsat at sikre inddragelse af civilsamfundet, både for at sikre høj effekt af bistanden og også for at sikre det demokratiske element?