Ole M. Nielsen (KRF), 2002-05-22:
Ja, nu kom den igen: »Det er dyrt at flytte ud, også menneskeligt«.
Altså hvad hjertet er fuldt af, løber munden over med.
Var det ikke ministeren, der sagde det?
Sådan opfattede jeg det.
Det er dyrt at flytte ud, også menneskeligt.
Det er ikke dyrt at flytte ud, det er en investering i fremtiden, helt klart.
Men at det er dyrt menneskeligt, kan vi godt være enige om, det vil være i nogle tilfælde.
Det er næsten lige så dyrt som for de mennesker, der må flytte ind. Det er næsten samme pris, undtagen økonomisk.
De mennesker, der må fraflytte deres hjemegn i udkantområderne, fordi der ikke længere er udviklingsmuligheder, der ikke længere er arbejdspladser osv., sidder i hvert fald i en vanskeligere økonomisk situation end dem, der må flytte ud.
Og de har samme problemer med, at netværk går i stykker og med to ægtefæller, der skal have job, og børn, der skal i børneinstitutioner osv. Så jeg vil simpelt hen bare ikke acceptere, uanset om det kommer fra hr. Kristen Touborg eller fra ministeren, at det er dyrt at flytte ud, også menneskeligt.
Det er dyrt, når man ikke tager vare på samfundet og sørger for, at der er en ensartet, ordentlig udvikling rundtomkring.
Det er billigere at flytte ud.
Det må man gerne.
Jeg vil godt begynde med at sige tak for ministerens besvarelse.
Redegørelsen har vi jo fået, men besvarelsen synes jeg for så vidt er bedre end redegørelsen.
Her ved indledningen af min ordførertale vil jeg gerne understrege det, som ligger mig meget på sinde, og som også kommer til udtryk i den vedtagelse, vi har fremsat og opnået tilslutning til.
Det handler ikke om at straffe København, og det handler ikke kun om udflytning.
Det handler meget mere om tilflytning, og det synes jeg er helt væsentligt.
Sidste år handlede formuleringen om udflytning af statslige arbejdspladser, men i mellemtiden er vi blevet klogere, og vi har fået en redegørelse osv.
Det er måske især beslutningen om Rigsarkivet, der har fået mig til at konstatere, hvad jeg ikke vil.
Det er ikke for at straffe hverken Rigsarkivet eller København, vi skal have denne debat, for vi har ikke noget imod en kraftig og velfungerende hovedstad, men vi skal også have nogle udkantområder, som kan følge med.
Derfor handler det om tilflytning, men i endnu højere grad om, at man tager hensyn ved nedlæggelser og omstruktureringer, for det er nemlig langt lettere end at beslutte en ny tilflytning eller udflytning.
Når man omstrukturerer og planlægger rationaliseringer, skal man passe på, at man ikke skader nogen steder.
Vi har f.eks. haft diskussionen om Bornholm, som jo er hårdt ramt allerede, og hvor resultatet kan blive, at man nedlægger beredskabscenteret.
Jamen hvad skal man give Bornholm i stedet?
Der er vist megen velvilje over for Bornholm, men det viser, hvor svært det er at tilføre et yderområde noget, som ikke har et naturligt rodfæste dér.
Det varer utrolig længe, og der er en succesrate, som er ganske, ganske lav, når man tilfører noget, så derfor er det så vigtigt, at man bevarer det, der er på stedet.
Derfor er formuleringen om, at man skal begrunde sine beslutninger, også utrolig vigtig.
Hver gang, der skal flyttes 10 kontorstole i København, betyder det jo ikke, at man skal diskutere og begrunde, hvorfor man ikke flytter dem til Thy - selvfølgelig ikke.
Der er da meget ofte gode argumenter for det, man gør, men alligevel kan det godt være, at det kunne have været gjort på en anden måde.
Rigsarkivet er efter min mening slet ikke en sag, der har noget med dette her at gøre.
Kulturpolitikerne må tage sig af, om det overhovedet egner sig til udflytning.
Hvis det også er rigtigt, at det reducerer eller fjerner nogle investeringer i Aabenraa eller Viborg, som er på kanten af at være udkantområder, er det i hvert fald helt forkert.
Det fremgår, at antallet af statsligt beskæftigede i hovedstadsområdet er faldet fra 47,8 pct. til 45,7 pct. af det samlede antal i Danmark.
Det er i hvert fald korrekt, og det har nok noget at gøre med det, jeg var inde på tidligere, nemlig at der har været størst grundlag for effektivisering i hovedstadsområdet, og derfor har man kunnet gøre det.
Der har i hvert fald ikke været tale om udflytning i den periode. Ministeren siger, at vi har dansk topplacering i udligning, og at beskatningsgrundlaget er indsnævret.
Det er jo rigtigt, at man kan diskutere, hvorfor vi overhovedet har regionalproblemer i et så lille land som Danmark med de små afstande i forhold til Sverige og Norge, men vi er altså også et forkælet land, et forvænt land.
Vi vil ikke have store forskelle i befolkningen, vi vil ikke have store forskelle mellem rig og fattig, altså sociale forskelle, og vi vil heller ikke have store forskelle mellem de forskellige landsdele.
Det er en del af kvaliteten i Danmark, og her er placeringen af statslige arbejdspladser et af elementerne.
Med hensyn til beregningen af beskatningsgrundlaget har vi været inde på, at der er forskellige årsager til, at det ikke ser så grelt ud.
En af årsagerne er, at overførselsindkomsterne, som vi jo har mange af i Danmark, er nogenlunde lige store alle steder, og det er med til at stabilisere omkring gennemsnittet.
Det er en gennemsnitsindkomst pr. indbygger, der opereres med, og det betyder, at også børnene stabiliserer gennemsnittet, for de tjener lige lidt alle steder, indgår ikke med kroner og øre, så derfor får vi ikke de store udsving.
Men specielt overførselsindkomsterne er vi gode til at formidle i dette land, og det skal vi også være. Men på trods af de statistikker, der findes, er kendsgerningen, at fraflytning er situationen i nogle områder, og det må vi modvirke.
Ministeren siger, at staten ikke skal tage ansvar for den enkelte regions udvikling.
Tværtimod skal staten være opmærksom og støtte den enkelte regions udvikling med det redskab, man har, nemlig placering af statslige arbejdspladser.
Det skal understøtte den lokale situation.
Jeg synes ikke, at redegørelsen er positiv.
Det er derimod analysedelen, og den blev jeg faktisk glad for, da jeg fik den et par dage senere.
Jeg synes faktisk, den er rigtig nyttig, der er nogle rigtig gode overvejelser i analysedelen, hvor man gør rede for det, der foregik i 1989, da Statsministeriet lavede en analyse, hvor man konkluderede, at udflytning af for små enheder ikke bør ske, og at modtagerområdet skal være forsynet med gode trafikale forbindelser.
Man pegede på Århus, Odense, Aalborg og Esbjerg, men det blev heldigvis ikke rigtig til noget, for det ville i hvert fald ikke have fremmet den udvikling, vi egentlig ønsker i dag.
Med hensyn til om det skal være små eller store enheder, ved jeg såmænd ikke, hvad der er rigtigt.
Man har jo tidligere, helt tilbage i 1960'erne og 1970'erne, besluttet ganske store udflytninger, f.eks. placeringen af Hærens Materielkommando i Hjørring og virksomhederne på Holmen på Flådestation Frederikshavn - noget som kom mit eget område til gode.
Også en rigtig vellykket udflytning som Statens JordsbrugsForskning til Foulum mener jeg faktisk er et solstråleeksempel på, at man flytter en velegnet enhed til en egn, hvor den er i stand til at slå rødder og nu opbygger andre ting, så man er i stand til at lave et miljø omkring noget, som har med de institutioner at gøre, som man havde i forvejen.
Det er et rigtig godt eksempel på, hvordan tingene skal gøres, og der er flere af dem.
Fiskeriforskningsinstituttet er på vej.
Jeg ved såmænd ikke, hvor langt det er, men det skal flyttes fra Charlottenlund til Lyngby, og det kalder man vistnok en udflytning.
Vi har i forvejen fiskeriforskning i eksempelvis Hirtshals, men jeg vil ikke anbefale, at man lige pludselig flytter hele fiskeriforskningen til Hirtshals, for så er der ingen tvivl om, at der opstår et af de problemer, der er anført, nemlig at man mister et forskningsmiljø og nogle nøglemedarbejdere.
Nu ved jeg ikke, hvor fiskeriforskere skal gå hen, hvis de ikke skal være på et fiskeriforskningsinstitut i Danmark.
Man skal selvfølgelig passe på ikke at øve vold på noget, og i det hele taget mener jeg, at når man flytter noget ud, skal man tænke sig voldsomt om og selvfølgelig forhandle med de lokale myndigheder, som ikke selv skal byde sig til eller deltage i udbuddet, men samarbejde om at skabe noget, som kan få tilknytning til en eksisterende styrkeposition.
Det kunne f.eks. være en erhvervsudvikling, hvor man kan støtte flere ting på én gang og opnå helt nye styrkepositioner, så man også får en differentiering i områderne.
Når man snakker om at styrke de kompetencer, man har lokalt, risikerer man en specialisering.
Jeg har nævnt Frederikshavn som et eksempel på, at man har været stærkt ramt af det, og det kunne også være Salling, hvor man har en træindustri, som vi ved ligger i hård konkurrence med udlandet.
Det er rigtigt, at de omsætter mere og mere, men de tjener mindre og mindre, og på et eller andet tidspunkt kan de måske ikke blive ved med at klare den.
Hvis man har satset alt på træindustrien, kan man hurtigt blive hårdt ramt i en sådan egn, og det kan også blive aktuelt for vindmølleegnene omkring Lem og Ringkøbing osv.
Her må man prøve at diversificere.
Man beskæftiger sig i analysedelen med to begreber, som man ligesom holder lidt op imod hinanden og kan operere med, når der skal flyttes noget til en ny egn.
Man opererer med noget, man kalder økonomiske ligestilling - altså et ligestillingsspor - og som et andet kriterium opererer man med bidrag til selvbærende økonomisk udvikling, det, der kaldes vækstspor.
Jeg har egentlig lidt svært ved at forstå, at de to ting er alternativer til hinanden.
Jeg kan ikke forstå, hvorfor begge dele ikke kan være aktuelle på én gang, eller hvorfor man skal vælge på den måde. Det er klart, at ligestilling kan man ikke opnå.
Men man skal selvfølgelig, og det er det, vi lægger op til, overveje tingene ganske grundigt, når man kan se, at et område er i vanskeligheder - ikke for at det skal opnå ligestilling, men i et forsøg på at hjælpe det område. Vi sagde i vedtagelsen sidste år, at man skal tilgodese de områder af landet, der har en økonomisk udvikling, som er under gennemsnittet.
Det betyder jo ikke, at alle kan komme op på gennemsnittet, for så var der jo ikke noget gennemsnit, kan jeg godt regne ud.
Det må skifte, alt efter hvem der ligger under gennemsnittet, men det betyder altså ikke, at man absolut skal bidrage til et vækstspor på et sted, hvor det går godt nok, hvis man kan finde et andet sted, man kan flytte en udflytningsegnet institution til.
Jeg ser meget gerne, at det er noget, vi i fremtiden vil øve os meget på, og det er også derfor, der lægges op til,
Det skal nok passe, at den redegørelse hvert år vil forklare, at det går helt godt, for det har sådan en redegørelse jo for vane at gøre.