runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tommy Dinesen (SF), 1997-11-21:
Når hr. Svend Heiselberg nu er så venlig at sige, at det er rent pjat, det her, må jeg så ikke godt sige til hr. Svend
Heiselberg: Hvad så med at komme med et forslag, der kunne have forbedret forholdene for pendlerne, i stedet for at komme med noget, der tidligst vil ske om 3-4 år, og som måske slet ikke vil ske?
Med hensyn til konkurrence på skinnerne
: Altså for det første er der ikke plads til flere tog på skinnerne, så det er svært at se, hvordan den dér konkurrence skulle være der. Jeg kender alt til det dér med udlicitering, men hvad kommer
Når jeg har lavet det her forslag, så er det da, fordi det berører mange mennesker.
Lad mig give et eksempel: Lige pludselig forsvinder der nogle tog på en strækning fra København til et eller andet sted i Sjælland - jeg tør ikke nævne, hvor det er.
Lige pludselig kan man altså ikke komme ind til den pågældende by - som er et stort industriområde ppå Sjælland, det største efter København - om morgenen.
Toget er væk, der er ikke nogen, der kan komme dertil, og der er ikke nogen, der har vidst det, før det var for sent.
En måned efter ville man så sætte en bus ind.
Den er ikke kommet endnu.
Hvad skal lærlingene og arbejderne gøre i sådan et
tilfælde
Mon de vil sige, at det er rent pjat?
Frank Aaen (EL), 1997-11-21:
Tak for de venlige ord.
Jeg har da altid stor forståelse for, at regeringen tilstræber at blive klogere; det er jeg helt med på.
Derfor bare dette ene spørgsmål til boligministeren, inden jeg nu overvejer, om vi skal lade tiden gå lidt: Kan vi få sikkerhed for, at staten ikke i den periode, der så måtte gå, vil udnytte muligheden for at ekspropriere boliger, f.eks. de 29 boliger, som politiet har kig på her i København?
Ole Løvig Simonsen (S), 1997-11-21:
Indledningsvis vil jeg gerne bemærke, at jeg ud fra en overordnet vurdering principielt har stor forståelse for de synspunkter, som er baggrunden for det stillede forslag.
Jeg er helt enig i, at nedlæggelse af boliger så vidt muligt bør undgås, og netop derfor mener jeg, at det er vigtigt at få et større kendskab til den faktiske brug af bestemmelsen.
Sådanne oplysninger findes desværre ikke i dag, men jeg kan oplyse, at jeg i forlængelse af en henvendelse fra boligborgmesteren i København og et spørgsmål rejst her i Folketingets Boligudvalg netop er i færd med at indhente oplysninger om de enkelte ministeriers brug af bestemmelsen.
Når disse oplysninger er indsamlet, har vi mulighed for at vurdere problemets omfang og på baggrund af denne vurdering forholde os til eventuelle løsningsmuligheder.
Efter min opfattelse er problemet måske ikke helt så enkelt, som det her er lagt frem.
Problemet er tilsyneladende et københavnerproblem, og blandt de traditionelle hovedstadsopgaver hører efter min opfattelse i et eller andet omfang også det at huse offentlige myndigheder.
Jeg vil f.eks. ikke afvise, at der vil kunne opstå et relevant behov
for enkelte myndigheder for at kunne udvide eksisterende lokaliteter
Noget sådan bør kunne tilgodeses inden for rammerne af det overordnede hensyn om at undgå at reducere antallet af beboelseslejligheder i den private boligmasse.
Jeg har tidligere meldt ud, at jeg vil fremsætte forslag til ny lejelovgivning, og som et led i dette arbejde indgår udskillelse af de offentlige regler i en særlig lov.
Det er derfor min opfattelse, at overvejelser om en eventuel ophævelse af denne regel bør indgå i denne sammenhæng
Regeringen kan derfor ikke støtte det fremsatte forslag.
Ja, og det gør jeg med glæde.
Det er jo ikke mere end godt og vel et års tid siden, at den danske regering og danske parlamentarikere deltog i Habitat II.
Habitat II beskæftiger sig med boliger, uanset hvor man er i verden, og det er jo en ret til bolig, som bliver slået fast i denne Istanbuldeklaration, som bl.a. også fru Jonna Grønver var med til og deltog i med stor aktiv interesse.
Dér er det altså også klart slået fast, at retten til en god bolig er en del af vores velfærd.
Jeg synes faktisk, at det er så indlysende, at adgangen til en god bolig og det, at vi har den mangfoldighed af botilbud, som vi kan se på markedet, faktisk er en væsentlig forudsætning for vores velfærd.
Så enkelt er det.
Erling Oxdam (V), 1997-11-21:
Jeg har et spørgsmål til boligministeren, der går lidt på tværs af den i øvrigt interessante debat, og som indledning til det, vil jeg citere fra begyndelsen af redegørelsen eller værket, hvor der står: »Det er regeringens opfattelse, at den gunstige beskæftigelses- og konjunkturmæssige situation giver et godt grundlag for at gennemføre en nyorientering af byggeriets udviklings- og konkurrencebetingelser med positive resultater for både velfærdssamfundet og samfundsøkonomien.«
Senere står der i afsnit 2
: »Medregnes hele byggeriets værdikæde fra materialeproducenter til udførende virksomheder, er byggeerhvervet et af Danmarks største erhvervsområder. Byggeerhvervet bidrager til økonomisk vækst og velfærdsmæssige forbedringer gennem produktion, beskæftigelse og eksport.«
Og endelig i konklusionen: »Byggeerhvervet er med andre ord et samfundsmæssigt aktiv, der vil kunne spille en større rolle i den generelle velfærdsøkonomiske udvikling, såfremt der etableres bedre erhvervsmæssige rammebetingelser for sektorens aktivitet.«
Er det noget nyt?
Er ikke alle erhverv med til, hvis det giver lidt overskud, at forbedre velfærden?
Er det en opgave for byggesektoren at arbejde for velfærden?
Eller er byggesektorens og Boligministeriets opgave, som det blev sagt
så udmærket, at få bedre og billigere boliger?
Jeg efterlyser altså en forklaring på, hvorfor man blander velfærdsmæssige forbedringer og velfærdsmæssige hensyn ind i en byggedebat, et spørgsmål om byggeriets vilkår i Danmark.
Det har forbavset mig noget, men det kan jeg måske få boligministeren til at forklare.
Ole Løvig Simonsen (S), 1997-11-21:
Jeg får nu ikke migræne, vil jeg gerne sige.
Men det fører mig frem til det første indlæg, som hr. Kim Behnke havde, hvor vi diskuterede arkitekter.
Jeg vil gerne sige, at mange af de arkitekter, jeg taler med, er utrolig meget optaget ikke kun af performance, men af, hvordan de får lavet nogle ordentlige boliger, så folk har det godt i dem. Det kommer ikke altid frem, for det, vi diskuterer, er altid nogle af de projekter, som hr. Kim Behnke selv fremdrog, nemlig Teaterfuglen og mange andre ting
, men det er overhovedet ikke kendetegnende for det almene boligbyggeri som sådan.
Jeg kan henvise til, at i vores renoveringsarbejder i Kolding laver vi faktisk Nordens største solcelleanlæg for at få den erfaring indhentet, og det gør vi de andre steder, hvor vi tager de ting ind.
Det er vi enige om.
For mig er det i hvert fald afgørende, at vi får den viden, vi har, implementeret i noget byggeri, så alle kan se, hvordan det egentlig kan lade sig gøre, for selvfølgelig kan man lave en ordentlig arkitektur, også på baggrund af at man bruger solpaneler.
Det er der slet ingen diskussion om, og det kan jeg for øvrigt godt vise et par eksempler på.
Så siger hr. Kim Behnke om byggeskader, at når der er et fælles ansvar, er der ingen, der har ansvaret.
Nej, i dag er det sådan, at ingen har ansvaret, fordi de skubber ansvaret fra den ene til den anden, og det kan man ikke leve af.
Hvem pokker har det så? Derfor er det meget korrekt, når jeg siger, at selvfølgelig har man et fælles ansvar for, at det byggeri, man laver, lever op til de standarder og normer, der er.
Det sørger vi for bl.a. ved at gennemføre et kvalitetssikringscirkulære.
Det er den ene side af sagen.
Det er ikke enten ja eller nej. Det tredje, som hr. Kim Behnke var inde på, var spørgsmålet om Øresundsregionen.
Dér kan jeg sige, at det går lidt bedre.
Derfor kan vi ikke være mere præcise i redegørelsen end at fortælle, hvad vi sætter i gang
Det er klart, at kommer vi med et cirkulære, kan vi forhandle det, men så bliver det kun det ene cirkulære.
Det, jeg gerne vil have, er den overordnede debat om den helhed, som vores byggeri er.
Ole Løvig Simonsen (S), 1997-11-21:
Det er måske ikke sådan helt efter reglerne, men jeg synes, man skal tage ordførerindlæggene et efter et, fordi det er forskellige emner, der tages op.
Det, jeg gjorde opmærksom på, var, at når man tager udgangspunkt i 1986, har hr. Villy Søvndal ret.
Men hr. Villy Søvndal sagde, så vidt jeg husker, i sit indlæg, at vores almene boligbyggeri var lavere end på det laveste punkt under Schlüter, og det er ikke rigtigt.
Der er et ønske om at få mere alment boligbyggeri.
Men jeg erkender også, at reglerne er, at det er kommunerne, der står for det.
Derfor er det min opgave at få kommunerne motiveret til at bygge mere almennyttigt byggeri.
Det erkender jeg fuldt ud, og det har jeg også svaret på.
Men der kommer jo også år 1999 og år 2000.
Dem kunne vi vist godt tegne med med en lidt opadstigende kurve, efter hvad jeg tror, der kommer til at ske.
Det er selvfølgelig på baggrund
af den viden, jeg har om, at de enkelte kommuner, som jeg sagde tidligere, gerne vil bygge til deres egne borgere.
Men det er jo kun den ene del af problematikken, for vi skal også se på den gruppe af mennesker, som har sværest ved at få bolig og sværest ved at indpasse sig på det almene boligmarked, nemlig de grupper, som hr. Villy Søvndal taler om.
Her vil jeg godt sige, at jeg synes, mange kommuner
faktisk prøver at løse opgaven med de 25 pct.
Nu vil de lave forsøg, og de må for min skyld gerne lave flere forsøg, hvor de, der har sværest ved at få boliger i kommunerne, nu får en adgang, fordi kommunerne benytter deres ret.
Dernæst er der en anden ting, og det er vel i klar forlængelse af den høring, vi havde forleden dag, men det er noget, som vi også har arbejdet med på baggrund af en aftale, vi har, og det er, hvordan vi gør det.
Her ligger der snart en rapport på Boligudvalgets bord, og jeg kan sige, at der er nogle tiltag, som vi gerne vil være med til for at prøve på at få kommunerne til at gå mere aktivt ind i at bygge boliger just for den gruppe, som hr. Villy Søvndal taler om.
Villy Søvndal (SF), 1997-11-21:
Jeg skal bare forholde mig til et enkelt hjørne af ministerens redegørelse, for jeg synes, det er vigtigt også at diskutere indholdet i redegørelsen.
Jeg startede med at sige, at jeg synes, der er en stribe smukke intentioner i redegørelsen, men det bliver jo en lidt banal omgang, hvis vi alene diskuterer det selvfølgelige, om man så må sige, dér, hvor vi er enige.
Det, jeg synes skiller helt afgørende i debatten, er den
Nu ved jeg ikke, hvilket kurveinstitut ministeren har gået på, men hvis jeg læser kurverne i redegørelsens 2. afsnit, mener jeg ikke, man behøver have det lange blik på for at sige, at fra at have et omfang i det støttede byggeri på ca. 15.000-16.000 boliger pr. år i midtfirserne, altså under Schlüterregeringen, er vi nu nede på et niveau, der hedder under 10.000 boliger pr. år, når vi sammenlægger ungdomsbyggeri, ældrebyggeri og almennyttigt byggeri. Når det bliver et stadig mere påtrængende problem, er det jo egentlig ikke for kurvernes egen skyld, kan man sige, for de betegner jo kun en udvikling.
Det, der er det alvorlige, og som jeg til gengæld mangler boligministerens svar på, er: Når vi har tal fra Lejelovskommissionen, der siger, at boligmætningen, som jeg anerkender er et teoretisk begreb, men dog et begreb, først indtræder engang efter år 2030, hvad er så ministerens vurdering af behovet for støttet boligbyggeri?
Kan vi leve med, at boligmætningen først indtræder år 2030, og at de svage grupper - det er dem, som jeg også har lidt til overs for, og det tror jeg også at boligministeren har - i 32 år bliver henvist til en situation, hvor det er dem, der kommer til at tabe på boligmarkedet, og at den sektor, der traditionelt har sikret svage gruppers boligplacering, nemlig den almennyttige sektor, er nede på et niveau, der er meget lavt selv målt med den periode, hvor det borgerlige Danmark regerede?
Det er dog et paradoks af en ganske betydelig størrelse, som jeg ikke synes, boligministeren bare kan affeje med, at han har gået på et andet institut for kurvelæsning, end jeg har.
Ole Løvig Simonsen (S), 1997-11-21:
Vi kan lige så godt tage opgøret med det samme.
Det, der for mig er ganske klart, og det sagde jeg også, er, at det, jeg har fremsendt, er en byggepolitisk redegørelse, der vedrører Boligministeriet.
Det, hr. Jens Hald Madsen fortaber sig i, er selvfølgelig, hvad der foregår i Skatteministeriet, og det er konjunkturudvikling osv., for hr. Jens Hald Madsen ville først være tilfreds, hvis vi afskaffede de grønne afgifter, og det kan jeg forsikre for at jeg aldrig kunne drømme om at gøre.
Men jeg kunne drømme om, at man i Boligudvalget, også fra det liberale parti Venstres side, ville forholde sig til de ting, jeg er kommet med, og ikke kun komme og sige, at det er jo gode intentioner, og det er da dejligt, at boligministeren sidder på sit kontor, men hvad med at komme ud i det virkelige liv. Hvis hr. Jens Hald Madsen ville forholde sig til det, som jeg har skrevet i min byggepolitiske redegørelse, i stedet for at lave en lang ideologisk debat om de øvrige ting, vil jeg gerne respektere hr. Jens Hald Madsens indlæg.
Jeg synes, hr. Jens Hald Madsen skulle tage at læse sit eget indlæg igennem og se, hvor meget han direkte har sagt om de tiltag, jeg er kommet med i min byggepolitiske redegørelse.
Det bliver svært.
Jens Hald Madsen (V), 1997-11-21:
Jeg synes ærlig talt ikke, boligministerens indledende kommentarer til bl.a. Venstres synspunkter var fair.
Det synes jeg ikke, må jeg indrømme.
For boligministeren siger, at det ikke er fair over for byggesektoren, og jeg ved da udmærket godt, at boligministeren er minister for byggesektoren, men jeg betragter altså byggesektoren som et erhverv, og det er det, der er problemet her.
Og jeg kan ikke forstå, at boligministeren kan sige, at vi ikke er kommet med et konkret udspil her, for vi har netop sagt, at vi synes, denne redegørelse er fyldt med gode intentioner, bl.a. at man vil forbedre konkurrenceevnen, at man vil gøre byggesektoren mere produktiv, at man vil have kvalitet, osv. Og det, som man i redegørelsen skriver om, at der efter regeringens opfattelse »fortsat vil være behov for, at det offentlige på tværs af de enkelte ressortministerier medvirker aktivt til at skabe de rette erhvervsmæssige rammebetingelser for en dynamisk udvikling af byggeerhvervet«, har vi da sagt fra Venstres side at vi er enige i.
Men dér, hvor min og Venstres kritik kommer ind,
For der står jo også, at lige præcis byggesektoren er en sårbar sektor over for konjunkturerne og derfor har brug for stabilitet, men samtidig foretager regeringen altså det ene lovindgreb efter det andet, som påvirker byggesektorens vilkår og dermed konkurrenceevnen.
Det er jo det, der ikke hænger sammen.
Derfor er det ikke fair over for byggesektoren, og det er jeg enig med boligministeren i.
Så var det her et reelt oplæg med nogle konkrete initiativer og ikke bare initiativer med forsikringsordninger og produktudvikling.
Jørgen Estrup (RV), 1997-11-21:
Nu skal hr. Albrechtsen ikke snakke udenom, for hvis ellers ørerne var slået bare en lille smule ud, var det jo aldeles oplagt, at det hverken var et angreb på den almennyttige sektor eller på beboerne i den almennyttige sektor eller noget i den stil.
Nej, lad os sige det, som det er: Det var et angreb på den ideologi, hr. Albrechtsen fører frem fra denne talerstol, og som kun består i, at hvis staten og det offentlige blander sig og sørger for at diktere, hvordan byggeriet skal se ud, har vi den bedste af alle verdener.
Jeg er fuldstændig uenig.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-11-21:
Jeg skal blot anholde hr. Estrups angreb på det almene byggeri og gøre hr. Estrup opmærksom på, at det faktisk er beboerne i det almene byggeri, som i alt væsentligt selv betaler, hvis der opstår problemer, nemlig gennem Landsbyggefonden.
Hr. Estrup ved jo godt, at statens bidrag til løsning af de problemer, der har været inden for de senere år, har været overordentlig beskedent.
Sådan er det, sådan er lovgivningen indrettet, så lad være med at forsøge at angribe det almene byggeri på den måde.
Det er ikke berettiget.
Så vil jeg blot gøre hr. Estrup opmærksom på, at det, jeg var inde på, var, at disse samfundsskabte værdistigninger i den private sektor er det, der for alvor ødelægger mulighederne for at kontrollere økonomien her i landet på en fornuftig måde.
Det er den mest afgørende destabiliserende faktor for økonomien her i landet, det ved hr. Estrup også godt, og det var det, jeg gjorde opmærksom på i mit indlæg.
Jørgen Estrup (RV), 1997-11-21:
Jeg skal ikke gøre mig klog på boligministerens eventuelle sjælekvaler, men nøjes med at holde mig til det, hr. Albrechtsen sagde, og der er to ting, som jeg synes er værd at bemærke: For det første har vi jo set indtil flere eksempler på, at den almennyttige sektor ikke er immun over for problemer, og at det almennyttige byggeri udmærket godt kan komme i vanskeligheder.
På den led tror jeg ikke, man skal sige, at her har vi garantien for, at beboerne aldrig får problemer, og jeg kan selv huske indtil flere redningsaktioner i dette Folketing for nødstedte beboere i den almene sektor.
Det er den ene ting. Den anden ting er, at jeg synes, hr. Albrechtsen totalt overser, at det, vi gør, jo ikke er at styre fra denne sal med kvoter og andre mærkelige ting, hvor meget eller hvor lidt der må bygges, men derimod at sige, at det er op til dem, der skal bo i byggeriet, og til dem, der bor i det pågældende lokalområde, at finde ud af, hvordan de vil bo:
Skal det være alment?
Skal det være privat udlejningsbyggeri?
Skal det være ejerboliger?
I dag er det i langt højere grad op til folk selv at bestemme det, og det synes jeg er en god udvikling.
Det, vi så skal sikre, er, at vi ikke giver så favorable tilskud til den ene type boliger, at der bliver skævheder, og allerhelst skulle vi egentlig skære noget ned i de generelle tilskud, vi giver på hele området.
Villy Søvndal (SF), 1997-11-21:
Jeg er glad for hr. Baadsgaards indledende bemærkninger om, at Socialdemokratiet støtter den grundlæggende opfattelse, at vi har mangel på boliger, og at virkningen af mangelen på boliger er, at de svageste på boligmarkedet er dem, der ryger ud, for så kan vi godt nærme os den næste debat, der hedder: Hvad gør vi så ved det?
Hvis man ser på, hvad regeringen indtil nu har gjort ved det, viser kurven på side 9, at omfanget af støttet byggeri, som især er byggeri til de grupper, hr. Baadsgaard også talte varmt for, er det laveste, det nogen sinde har været i den periode, kurven dækker.
Det er i hvert tilfælde en udvikling, som vi først må vende, sådan at vi sikrer ikke et fald, men en tilgang af lejeboliger; det er punkt 1. Punkt 2: Det er klart, at vi meget gerne vil gå ind i den diskussion, der hedder: Hvordan laver vi så en fornuftig fordeling af det, der sikrer, at ikke ønskede flaskehalsproblemer opstår?
Det mener jeg at vi alle sammen har en fælles interesse i.
Når vi taler om støttet byggeri, taler vi jo vel at mærke om boliger til de meget udsatte grupper.
Vi taler om boliger til unge de steder, hvor der mangler ungdomsboliger, vi taler om ældreboliger - jeg ved godt, at regeringens indgreb ikke omfatter ældreboliger, og det var et pænt træk - men vi taler også om almindelige familieboliger.
Hans Peter Baadsgaard (S), 1997-11-21:
Jeg deler da helt hr. Villy Sønvdals bekymringer for, at vi mangler boliger eller kommer til at mangle boliger.
Vi har stedse hævdet i Socialdemokratiet, at der ikke er udsigt til nogen mætning af boligmarkedet.
Den diskussion, der er pågået i de senere år, er tonet ned nu, for nu kan alle vist se, at vi har brug for flere boliger og også støttede boliger.
Vi er ligesom SF bekymret for, at det vil komme til at gå ud over de svageste, men når det er sagt, vil jeg da gerne spørge hr. Villy Søvndal, om ikke løsningen på det netop er, at man skal se på, hvordan vi kan bygge bedre og billigere i stedet for blot at bebrejde regeringen, at den af økonomiske grunde og for at undgå flaskehalse har grebet ind i byggeaktiviteten.
Det mener jeg var helt nødvendigt, men jeg så da hellere - og det er det, jeg synes redegørelsen lægger op til - at vi går den mere konstruktive vej.
Er SF ikke enig i, at det da er bedre at se på, om vi kunne udnytte byggebranchens kapacitet bedre, om vi kan få en bedre byggerytme over året og ad den vej uden at belaste økonomien, og uden at boligerne bliver for dyre for befolkningen, kunne få noget mere byggeri og nogle flere boliger, som vi er enige i vi har brug for?
Søren Hansen (S), 1997-11-21:
Jeg forstod på hr. Heiselberg, at forklaringen på, at der var forsinkelser, at der var tog, der brød ned, og andre årsager til forsinkelser, var, at vi manglede konkurrence. Vi har tidligere i dag behandlet et forslag om forsinkelser i flytrafikken.
Der er mig bekendt masser af konkurrence her, så konkurrence er altså ikke en garanti for, at der ikke kan komme forsinkelser.
Hvad med biltrafikken?
Der er masser af problemer, masser af forsinkelser, masser af kødannelser i de områder, der er de mest konkurrenceprægede overhovedet.
Jeg tror ikke, at den holder vand.
Det er løsningen, og det er jo det, vi skal forhandle om allerede til næste år, som vi jo besluttede det i går.
Frank Aaen (EL), 1997-11-21:
Jeg forstod godt, at det ikke kun var venlige ord, men at der også var realiteter bag de venlige ord.
Det er vi meget tilfreds med, og vi er også meget tilfredse med, at vi kan regne med, at boligerne er fredet indtil videre.
Erling Oxdam (V), 1997-11-21:
Venstre har på én måde sympati for forslaget.
Vi kan ikke forstå, hvorfor det offentlige - her navnlig staten - skal have en fortrinsret til at undgå at spørge kommunen om nedlæggelse af beboelseslejligheder, specielt når der er tale om store, gode lejligheder med central beliggenhed.
Vi kan ikke forstå, hvorfor offentlige kontorer ikke kan ligge andre steder end dér, hvor attraktive beboelseslejligheder er beliggende.
Vi mener i det hele taget, at der bør være ligestilling mellem det offentliges muligheder og de privates muligheder for at få nedlagt lejligheder.
Det er rigtigt, som det blev sagt før, at så længe der er en vis boligmangel i det københavnske område, skal man være varsom med nedlæggelse af lejligheder.
Lad gå med sammenlægninger for at få ordentlige familieboliger, men nedlæggelser skal være undtagelsen.
Alligevel mener vi ikke, at vi umiddelbart kan anbefale eller støtte det fremsatte forslag.
Vi mener i hvert fald, at man bør forhandle om det, og nu hører jeg, at boligministeren vil lade det indgå i overvejelserne i forbindelse med den nye lejelov, og her er det jo en bestemmelse i den såkaldte midlertidige lejelov.
Vi mener, at man bør forhandle om det i Boligudvalget, men kan ikke støtte forslaget, selv om vi har sympati for det.
Hvad vi derimod ikke har sympati for er den mærkelige begrundelse, forslagsstillerne giver: at den slags store lejligheder godt kunne bruges til unge mennesker, der har brug for kollegieværelser.
Men det skal selvfølgelig ikke berøre hovedsynspunktet: at staten ikke skal have denne fortrinsret til at få nedlagt lejligheder uden om myndighederne i København.