runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Martin Glerup (S), 1998-02-17:
Jeg vil godt én gang for alle sige, at kommunerne har rig mulighed for at anvende planlægningsinstrumentet også i det åbne land.
Bl.a. er 1.500 landsbyer omfattet af en landzoneafgrænsning, og der er 1.200 landzonelokalplaner, hvor kommunerne efter en landzoneplanlægningsproces har fået myndigheden i de områder.
Så der er muligheder, hvis man gør sig umage med det.
Men samtidig vil jeg sige, at jeg sådan set også mener, at amtsrådene er demokratisk valgte organer.
Så genbrug af Fremskridtspartiets forslag tjener hverken hr. Niels Jørgen Langkilde eller fru Bodil Thrane til ære.
Svend Auken (S), 1998-02-17:
Da jeg tidligere udtalte regeringens kommentarer til Venstres og De Konservatives genbrugsforslag, glemte jeg rent kollegialt at gøre opmærksom på, at hr. Bent Hindrup Andersen, inden han gik fra mødet her i dag, fordi han var optaget andetsteds, ville have mig til at sige, at han fuldt ud er enig i regeringens holdning i denne sag.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1998-02-17:
Jeg skal takke for den sidste melding, men den overrasker mig ikke så meget, for sådan et godt gammelt marxistisk parti kan jo lide den slags centralistiske løsninger.
Men til hr. Martin Glerup, som sagde, at vi kan undgå at lægge tingene for langt væk fra borgerne ved at lave en hel masse ekstra planer - og der skal vel laves flere tusinde planer - vil jeg sige, at det er ikke løsningen i sig selv, for det er ikke kun landsbyerne, vi taler om her.
Men tak for bemærkningen!
Sonja Albrink (CD), 1998-02-17:
En god ting kan jo aldrig nævnes for mange gange.
I dette forslags overskrift står der »aftrapning af lejeværdien«, og i CD går vi ind for en afskaffelse af lejeværdien.
Vi står ved den skattereform, vi har været med til at gennemføre, men Folketinget har med min partiformand, fru Mimi Jakobsen, i spidsen vedtaget en dagsorden om, at når skattereformen udløber, skal vi kigge på problemet med lejeværdien.
Jeg går ud fra, at det er noget, vi alle sammen er enige om, og derfor stemmer CD i dag imod det af Fremskridtspartiet fremsatte forslag.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-17:
Ministeren mente, at man først havde drøftet det folkeretlige og bagefter fået en henvendelse fra USA.
Når jeg mener, jeg har ret i, at den politiske beslutning var truffet på forhånd, er det på baggrund af, at forsvarsministeren allerede længe forinden - jeg står her med et udklip fra Berlingske Tidende, det tog lige et sekund at finde det frem - havde signaleret i pressen, at når der kom en henvendelse fra USA, ville det medføre et ja fra dansk side.
Aage Brusgaard (FP), 1998-02-17:
Ja, det er genbrug; det er korrekt.
Fremskridtspartiet har to gange fremsat forslaget alene.
Første gang var der ingen, der ville støtte det, hverken V eller K.
Næste gang støttede Venstre det, men ikke De Konservative.
Så tænkte vi: Næste gang kan vi da spørge, om de ikke vil være medforslagsstillere, og det gjorde vi så i folketingsåret 1993-94, og da blev det fremsat som lovforslag nr. L 205, og da var både De Konservative og Venstre med, og det var henholdsvis Rønholt og Kirkegaard og Filt Jensen og Anders Mølgaard fra de to partier.
Så havde vi det fremme igen i folketingsåret 1995-96, også sammen med V og K, og det var så fru Eva Møller og hr. Niels Jørgen Langkilde og hr. Jens Vibjerg og hr. Hans Christian Schmidt, der var på sammen med os.
Og derfor vil jeg da spørge Venstre og De Konservative: Hvorfor genfremsætter man det lige pludselig uden Fremskridtspartiet?
Der er skiftende årstal og sådan nogle ting, men alle begrundelserne er jo de samme som dem, jeg havde for 10 år siden.
Og det er klart, at vi støtter vores eget forslag, så jeg kan da godt blive lidt sur over, at man ikke engang spørger os, for det er absolut Fremskridtspartiet, der har ophavsretten til forslaget.
Svend Auken (S), 1998-02-17:
Jeg vil også gerne sige, at regeringen fuldt ud kan bakke op bag det forslag til vedtagelse, der er fremsat af fru Svanholt og af regeringspartierne. Min opfattelse er, at der nu er lagt op til en meget vanskelig opgave for regeringen, ikke fordi den er uvæsentlig eller ikke er relevant eller ikke er sympatisk - det er den i allerhøjeste grad - men fordi det er meget vanskeligt at udføre denne opgave.
Jeg mener imidlertid, det er nødvendigt, at vi fra regeringens side gør alt, hvad vi kan, for at leve op til Folketingets forslag til vedtagelse, og jeg glæder mig over, at der står et bredt flertal bag.
Vi har sat os selv en meget snæver tidsfrist, som hedder
1. april
Når vi kan leve op til den, tror jeg, det hænger sammen med ikke bare den inspiration, vi har fået under debatten her i dag, men også fordi vi på en række områder er betydeligt klogere i dag, end vi var for blot få år siden.
Vi ved, hvad der virker; vi ved, hvad der mangler; vi ved, hvad der ikke virker; vi ved, hvad udfordringerne er.
Derfor er regeringen parat til at tage den opgave på sig. Det gør imidlertid også, at det ville være forkert i dag, før vi har handlingsplanen, at gå ind i en nærmere diskussion om de mange punkter, der har været fremme under debatten.
Det er klart, at det kunne være fristende især at svare fru Thrane, som kom med et i forhold til, hvad man kunne have håbet på, fantastisk polemisk indlæg her i dag, men jeg synes i den gode ånd, at jeg vil afstå fra dette.
Fru Svanholt har allerede gjort opmærksom på nogle af de nøglepunkter i fru Thranes indlæg, hvor der manglede en indre sammenhæng.
Men lad os komme tilbage til diskussionen i forbindelse
med handlingsplanen
Jeg håber på, at vi kan nå et resultat, som alle kan være tilfredse med.
Jeg er glad for, at de overordnede tilkendegivelser i regeringens redegørelse har fået bred opbakning her i Folketinget, og jeg ser frem til samarbejdet med Folketingets partier om at nå et resultat omkring den fremtidige affaldshåndtering, som både kan opfylde de miljøpolitiske mål, som kan tjene som en retningslinje i forhold til kommunerne, og som kan have bred politisk opbakning her i Folketinget.
Med disse ord og i fuld respekt for de mange og, synes jeg, utroligt interessante indlæg, vi har hørt her i dag, vil jeg undlade at komme med yderligere kommentarer.
Bodil Thrane (V), 1998-02-17:
Når Venstre nu sammen med Det Konservative Folkeparti fremsætter dette forslag i Folketinget om at overføre landzonekompetencen til landets kommuner, hænger det selvfølgelig sammen med, at vi fortsat har et håb om og måske en forventning om at få så mange af Folketingets partier til at tilslutte sig, at der kan blive flertal for at lade den sunde fornuft råde.
I Venstre har vi altid haft den opfattelse, at beslutningerne skal træffes så tæt på befolkningen som overhovedet muligt, og her er netop et område, som vi med stor succes kunne lade kommunerne overtage.
Man kan godt med
lidt god vilje sige, at vi burde sende det signal, selv om miljøministeren nu har sørget for, at en del af byzoneplanlægningen er taget fra kommunerne.
Alligevel vil jeg meget gerne understrege og gentage, at alle meldinger om forsøget i Nordjyllands Amt under frikommuneordningen, sådan som jeg har læst det, netop var positive i modsætning til det, som miljøministeren gav udtryk for, og man havde gode erfaringer med, at kommunerne havde disse kompetencer med hensyn til landzoneplanlægning.
Venstre er helt overbevist om, at landets kommunalbestyrelser er de nærmeste til at værne om netop deres del af Danmark, og at der vil blive taget hånd om både natur, miljø og befolkningens interesser på en harmonisk måde inden for lovens rammer med den forskellighed, det må indebære.
så tæt på borgerne som muligt, og det uanset om det nærmeste folkevalgte forum er en kommune eller et amt
Jeg kan ikke lade være at undre mig over den bekymring og den skepsis over for kommunerne, der indimellem udtrykkes fra denne talerstol, nemlig om de nu har andre interesser end dem, som vi herinde mener, at de skal have, hvorimod vi i andre sammenhænge ser en iver for at give forskellige interessegrupper mere magt og indflydelse i forhold til den demokratisk valgte kommunalbestyrelse.
Endelig er der i beslutningsforslaget også tale om en forenkling, for, som vi skriver i forslaget, sagsgangen er tung og langsommelig.
Først skal kommunernes teknikere og derefter kommunernes politiske system behandle en sag, hvorefter amtet skal gøre akkurat det samme.
Det vil oven i købet sige, som vi jo har været vidne til i et utal af sager, at det politiske system i en kommune kan blive underkendt af et administrativt apparat i amtsrådet. Det finder vi er i direkte modstrid med ordet folkestyre, og hvis vi nu vedtog dette beslutningsforslag, ville vi i hvert fald komme ud over det.
Nu er chancen her for at gøre folkestyret enklere på et område, og jeg håber derfor, at jeg får stor tilslutning fra Folketingets partier.
Svend Auken (S), 1998-02-17:
Man kan roligt sige, at dette forslag er et markant tegn på, at genbrugstanken lever her i Folketinget, for det er nemlig identisk med et forslag, der tre gange tidligere har været fremsat.
Første gang afviste jeg det med henvisning til, at man skulle afvente evalueringen af det frikommuneforsøg, der
dengang var i gang, med overflytningen af kompetencen til kommunerne
Anden gang, da vi havde evalueringen og den ikke gav støtte til dette forslag, afviste jeg det på den baggrund.
Tredje gang, forslaget blev fremsat, var for præcis to år siden, og efter min overbevisning er der intet sket siden da, der begrunder, at man må indtage en anden stilling.
Forslagsstillernes argument er at undgå dobbeltadministration.
Jeg synes, der er tale om en hensigtsmæssig fordeling af opgaverne mellem amterne og kommunerne, hvor nogle opgaver løses af kommunerne og andre af amterne.
Hvis vi skal tage denne diskussion op igen, må vi da i hvert fald afvente det arbejde, der i øjeblikket er i gang i Opgavekommissionen. Genbrugstanken er al ære værd, og hvis der sådan er et præstationsbehov for at fremsætte tilstrækkelig mange forslag, er det selvfølgelig bedre at tage prøvede forslag, der har været igennem en grundig behandling i Folketinget og er blevet afvist tre gange tidligere.
Det sparer meget tid.
Aage Brusgaard (FP), 1998-02-17:
Jeg har haft lovforslaget med hjemme for at læse det her i weekenden, og jeg kan se, at jeg har skrevet på forsiden: »Forstår ikke forslaget«, så for en sikkerheds skyld vil Fremskridtspartiet stemme imod.
Nu kan jeg næsten ikke være bekendt at sige, jeg ikke rigtig forstår forslaget, hvis alle andre har forstået det.
Så kunne det jo være mit niveau, der er lidt lavt, og det ved vi alle sammen, at det ikke er.
Jeg vil dog opfordre formanden til at tage det her med hjem som godnatlæsning.
Jeg mener, at formanden har udtalt sig om, at vi skal have et læseletudvalg, eller hvad nu det skal være, og jeg vil opfordre formanden til bare at læse ministerens fremsættelsestale.
Jeg er helt sikker på, at det er nok til, at formanden vil være enig med mig i, at det absolut ikke er en læsepædagog, der har skrevet det her.
Det er muligt, jeg fornærmer en af embedsmændene nede i hjørnet, men det er der bare ikke noget at gøre ved.
Så må de gå hjem og prøve at lave det bedre en anden gang.
Fremskridtspartiet mener rent faktisk, at vi skal have så megen selvstændighed ude i kommunerne som muligt, også angående det her »Agenda 21«, og det er også det, som den nuværende lovgivning går ud på, nemlig at det er op til kommunerne, hvor alvorligt de vil tage sagen, og hvor meget de vil tage med ind.
Jeg læser dette forslag som en række bemyndigelser til ministeren til at kunne gribe ind, og det vil vi nok være imod.
Nu kan jeg også se, at vi har modtaget et bilag fra Kommunernes Landsforening, som er meget kritisk over for forslaget, og som allerede nu har en masse ændringsforslag.
Det er klart, at vi vil deltage i det udvalgsarbejde, der nu kommer, men jeg tror altså, at det her er noget, hvor vi vil vende tommelfingeren nedad, ikke bare på grund af, at forslaget er skrevet kluntet, men også, fordi det tager nogle beføjelser fra kommunerne og giver dem til ministeren.
Addi Andersen (CD), 1998-02-17:
Man kan sige, at regeringen hurtigt har fulgt op på vedtagelsen under forespørgselsdebatten i november om UNGASS, for her ligger et bud på bl.a. styrelsen af det lokale »Agenda 21«-arbejde.
CD er meget godt tilfreds med den model for det lokale »Agenda 21«-arbejde, som miljøministeren her foreslår, for det fritstiller amterne og kommunerne.
Gennem en frivillig ordning vil der måske også være de bedste muligheder for, at der tages størst hensyn til lokale forhold, for det er nu engang ikke sikkert, at man i ethvert lokalsamfund kan opfylde alle de 8 punkter, der er nævnt.
Men selv svage formuleringer vil selvfølgelig vække borgernes og pressens opmærksomhed, og det er de lokale myndigheder, der selv sidder med initiativet.
CD kan også støtte opstramningen af revisionsreglerne
for kommuneplanlægningen
, men jeg synes nu, at ministeren er sluppet lidt lovlig let om ved de erhvervsøkonomiske og administrative konsekvenser, for ifølge bemærkningerne har dette lovforslag ingen konsekvenser for erhvervslivet.
Jeg vil spørge ministeren, om han ikke kan bekræfte, at det kan have ret betydelige konsekvenser for en virksomhed, at lokalplanlægningen ikke længere er så smidig som hidtil.
Hvis en virksomhed skal afvente en ny lokalplan, inden den kan foretage sig noget som helst, kan det da have ret betydelige erhvervsøkonomiske og administrative konsekvenser.
Tilsvarende har jeg bemærket, at der i flere af høringssvarene til forslaget er sat spørgsmålstegn ved, om det er korrekt, at de ændrede regler for VVM-redegørelsen ikke vil have nogen konsekvens for erhvervslivet.
Det er et af de spørgsmål, som vi må have nærmere belyst under udvalgsbehandlingen.
CD er i øvrigt positivt indstillet over for forslaget, men vi mener, der er nogle ting, som vi må se på, før vi kan give vores endelige tilslutning til forslaget.
Bodil Thrane (V), 1998-02-17:
Jeg er selvfølgelig meget ked af, at miljøministeren mener, det er en meget negativ holdning, som vi helt generelt har til disse ting.
Jeg har givet udtryk for nogle holdninger i forhold til de problemer, der ligger i det lovforslag, som vi behandler i dag, og som for mig at se kunne løses på en anden måde end ved at sætte skruen på over for de samme kommuner.
Nu kunne jeg høre, at ministeren nævnte, at det måske handler om besparelser for kommunerne, når de ikke laver deres kommuneplan.
Jeg ser det på en anden måde, nemlig at nogle kommuner ikke har lavet deres kommuneplan, fordi det har været for komplekst og for besværligt for dem.
Derfor kan åremålet for, hvor lang tid en kommuneplan skal løbe, måske diskuteres, men det kan da også være, at man burde se på, hvorfor de ikke har fået lavet de kommuneplaner, og det var egentlig det, jeg sagde i mit indlæg.
Jeg vil gerne på Venstres vegne meget stærkt understrege, at vi ikke går ind for, at man skal have frihed til at overtræde nogen som helst love, der er vedtaget her i Folketinget, heller ikke når vi taler om kommunerne, uanset hvor de ligger, og det vil jeg meget gerne slå et meget stort søm igennem, vil jeg sige til miljøministeren.
Mine holdninger til de problemer, som jeg ser i lovforslaget, må ministeren naturligvis gerne tage som noget negativt, men jeg stiller nogle spørgsmål, som jeg synes er meget relevante i forhold til den problemstilling, jeg ser.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1998-02-17:
Ministeren kommenterede ikke spørgsmålet om annoncering og formidling af disse ting i planlovssammenhæng.
Jeg vil godt høre, om ministeren kan give et bud på, om det er noget, vi kan arbejde på, og om ministeren selv føler, at der er et behov på det område. Den anden ting er, at jeg vil give ministeren helt ret i, at de regionplaner, jeg har set, har været solide, og de har været ordentlige. Jeg synes faktisk, de har været så gode, at de er langtidsholdbare ud over fire år.
Kan ministeren sige, hvilke gevinster regeringen umiddelbart ser ved at have fireårs planer og ikke femårs eller seksårs, for det var en måde, hvorpå man kunne give nogle ekstra ressourcer til de pågældende planafdelinger, hvis de ikke skulle køre hele den rummel igennem.
Det er mange høringssvar, der kommer ind.
Det er et kæmpe arbejde at lave, og vi skal jo ikke lave tingene unødigt.
Vi skal være sikre på, at vi får valuta for det.
var det måske bedre end at sidde og lægge planer ved bordet, men plangrundlaget skal selvfølgelig være i orden.
Svend Auken (S), 1998-02-17:
Jeg vil bare sige til hr. Langkilde, at når jeg sagde, at vi var villige til at drøfte de spørgsmål, som han rejser i sit ordførerindlæg, gælder det naturligvis også spørgsmålet om annoncering.
Jeg har bare ikke noget ordentligt svar på spørgsmålet om nabohøring, og om vi kan stille krav om, at det skal være bestemte aviser og alt det dér.
Martin Glerup (S), 1998-02-17:
Som ministeren fremhævede, er det fjerde gang, forslaget fremsættes, og i forbindelse med den sidste behandling for to år siden sagde jeg fra dette sted: Forhåbentlig vil det vare en rum tid, før Folketinget ser det samme forslag for fjerde gang.
Nu er forslaget kommet igen, men der er ikke rigtig kommet andre boller på suppen.
Jeg mener sådan set, at der ikke er meget nyt puttet på forslaget.
Substansen er nu som tidligere, at det er fornuftigt, at amterne varetager planlovskompetencen i det åbne land, og det er fornuftigt, at kommunerne varetager planlægning i by- og sommerhusområder og i landzonearealer, som er omfattet af en af kommunen vedtaget landzonelokalplan.
En af de store kvaliteter i dansk planlægning er afgrænsningen mellem by- og landzoneområder. Opgavekommissionen, der er nedsat, skal i løbet af i år komme med forslag til en eventuelt ændret opgavevaretagelse mellem de forskellige kommunale og amtslige organer.
Derfor mener jeg, det vil være fornuftigt at afvente det udspil.
Umiddelbart virker dansk planlægning godt.
Zoneloven og dens restriktive administration har hovedæren for, at Danmark i vid udstrækning er friholdt for skæmmende reklameskilte og skæmmende bygninger i det åbne land.
Generelt set har vi et smukt og uspoleret landskab.
Opgavekommissionen kigger på det, og vi mener, at den planlægning, som har en god kvalitet her i landet, fortsat skal være til stede, men det er klart, at hvis det kan gøres endnu bedre, og hvis Opgavekommissionen kan pege på en bedre placering osv., er vi naturligvis parat til at drøfte det til den tid.
Niels Helveg Petersen (RV), 1998-02-17:
Efter regeringens opfattelse forholder det sig ikke sådan, at en eventuel militæraktion strider mod folkeretten, og det har jeg forsøgt at redegøre for.
Hr. Søvndal har en anden opfattelse, men han skal ikke være i tvivl om regeringens.
Således forholder det sig ikke efter vores opfattelse.
Til hr. Keld Albrechtsen kan jeg sige, at det er simpelt hen forkert, hvad hr. Keld Albrechtsen sagde, altså at vi først havde truffet beslutning om at deltage og derefter fandt et folkeretligt argument frem.
Det passer simpelt hen ikke.
Jeg modtog onsdag i sidste uge den officielle anmodning fra den amerikanske regering, men allerede på pressemødet i tirsdags gjorde jeg rede for den vurdering af folkeretten, som jeg også har givet udtryk for i dag.
Det skete altså, før Danmark modtog opfordringen.
Hvad skal det så til, spørger man. Ja, sigtet med en militæraktion, hvis den bliver påkrævet - hvis der altså ikke findes en diplomatisk løsning, hvad vi jo alle håber - er at ødelægge Iraks muligheder for at producere og oplagre biologiske og kemiske våben og at ødelægge Iraks muligheder for at ødelægge sine naboer med biologiske og kemiske våben.
Det er sigtet, og det er et sigte, som regeringen og jeg selv synes, vi godt kan være bekendt.
Hans Hækkerup (S), 1998-02-17:
Der var også et par spørgsmål til mig, som jeg meget gerne vil besvare, og det ene blev stillet af hr. Jensby.
Det drejede sig om, hvorvidt der var nogen begrænsninger med hensyn til Hercules-flyets anvendelse, og jeg kan berolige hr. Jensby med, at dette beslutningsforslag ikke sætter nogen grænser for flyets anvendelse.
Det er min tanke at aftale med amerikanerne, hvordan og hvor flyet skal indsættes.
Så havde fru Annette Just det spørgsmål, om vi havde overvejet at sende en Standard Flex, og jeg kan sige, at regeringen overvejede forskellige muligheder, men at vi fandt, at det bedste bidrag i denne situation var et Hercules-fly til 130 personer.
Det hænger sammen med, at det hele vejen igennem netop har været et højt prioriteret ønske fra amerikansk side at få lufttransportkapacitet, og at vi ud over at sende et politisk signal om deltagelse også lægger vægt på, at et militært bidrag er vigtigt.
Frank Aaen (EL), 1998-02-17:
Udenrigsministerens eneste argument for at erklære krig mod Irak er, at det er nødvendigt at gøre noget, og jeg er enig i, at det er nødvendigt at gøre noget.
Men det er jo ikke noget godt argument for, at man vælger at køre videre ad den kurs, der i 7 år har vist sig ikke at kunne løse problemet, og foretager en handling, som med sikkerhed vil befæste Saddam Husseins diktatur i Irak.
Man siger, man vil bekæmpe Saddam Hussein, men så tager man et skridt og gør en handling, som med sikkerhed - som det er sket de sidste 7 år - også i de kommende år vil befæste Saddam Husseins magt.
Jeg vil gerne spørge udenrigsministeren: Har regeringen overhovedet ikke drøftet, om det ikke var på tide og ikke var klogere at vælge en anden politik end bare fortsætte på USA's kurs, som kun går ud på at vise, at man er politimand?
Var det ikke en idé at overveje en anden kurs, hvor man hjælper det irakiske folk med at komme ud af suppedasen og få gjort op med Saddam Hussein?
Det er jo fra det irakiske folk selv, løsningen skal komme, nemlig at gøre op med det diktatur, som ikke bare truer os, men også irakerne selv.
Det her er den forkerte vej.
Jens Jørgensen (SF), 1998-02-17:
Må jeg begynde med at sige til hr. Keld Albrecthsen, at når hr. Keld Albrecthsen drager den parallel, som hr. Villy Søvndal ikke er så begejstret for, og taler om, at Himmler kommer til magten som følge af ikke Versaillestraktaten, men Weimarforfatningen, er det en påstand, der i allerhøjeste grad kan gendrives.
Må jeg gøre hr. Keld Albrecthsen opmærksom på, at Himmler kommer til magten i januar 1933.
På det tidspunkt var der med afsæt i den sorte tirsdag og den sorte torsdag i oktober 1929 i USA udbrudt en almindelig økonomisk verdenskrise, der naturligvis først og fremmest ramte de lande i Europa, der havde været igennem krigen, og det var følgevirkninger af denne økonomiske verdenskrise mere end det, der står i Weimarforfatningen, der banede vejen for det rædselsregime, vi så fra 1933 til 1945.
Må jeg så til hr. Villy Søvndal sige om proportionsforvrængning og parallelitet, at det har hr. Villy Søvndal misforstået.
Det var overhovedet ikke det, jeg talte om.
Det var ikke en sammenligning mellem hr. Himmler og hr. Saddam Hussein, men det var et spørgsmål om, at der sad en diktator i Centraleuropa, som de øvrige diktatorer i verden kunne se gøre, hvad han ville, uden at Vestens pæne demokratiske ord blev fulgt op af handling.
Nu har den demokratiske verden i april måned 1991
i 687-resolutionen givet Saddam Hussein nogle klare budskaber og stillet nogle klare krav.
Det har han siddet overhørig, og på det grundlag vil der naturligvis være folk, der vil drage lære af, hvis Vesten ikke igen griber til handling.
Keld Albrecthsen (EL), 1998-02-17:
Det er jo en interessant historisk debat.
Hvis man nu går ned og laver denne krig sammen med USA, kaster bomber i hovedet på dem, forøger fattigdommen, rammer civile, skaber endnu større nød, ikke får ram på de kemiske og bakteriologiske våben, som det hele ellers officielt går ud på at man skal få ram på, så sikrer man Saddam Hussein
Det gør man, fordi det af den almindelige irakiske befolkning vil blive opfattet som Vestens angreb på en arabisk nation, og i øvrigt vil store dele af den øvrige arabiske verden formentlig bakke op bag den opfattelse.
Det er der meget, der tyder på.
Jeg vil godt stille det spørgsmål, som i sin tid Viggo Hørup stillede i denne Folketingssal - nej, for at være historisk korrekt var det nu, før den blev bygget - men i dette Folketing: Hvad skal det nytte?
Det var et rigtigt og fornuftigt spørgsmål, som man altid må stille, især hvis man forestiller sig, man vil i krig. Hvad skal det nytte?