Marianne Jelved (RV), 2002-05-30:
Jeg vil gerne kvittere for statsministerens svar.
Statsministeren sagde: Der er bestemt yngre generationer i Det Radikale Venstre, der er værd at lytte til.
Til det vil jeg gerne sige tak for komplimenten.
Og jeg må i øvrigt sige, at statsministeren fornyr sig år for år og følger med tidsånden og er ung med de unge.
Men jeg bliver alligevel nødt til at nævne én ting, der irriterer mig lidt.
Det irriterer egentlig lidt, hvis jeg må have lov at indrømme det.
Men jeg vil ikke lade mig provokere af det.
I Det Radikale Venstre ønsker vi at diskutere politik og indhold og ikke, hvordan folk ser ud eller har det.
Sådan er det.
Så sagde statsministeren, at jeg havde udtalt mig til Ritzau om luksusproblemer.
Det er rigtigt, og det er rigtigt citeret.
Og statsministeren mente, at de problemer, som regeringen har taget op - han nævnte nogle af dem, nemlig sygehusenes ventelister, ældres retskrav på hjemmehjælp osv. - var grundlæggende problemer.
Det forstår jeg godt.
Jeg synes også, at det er ting, der skal være i orden.
Vi vil også gerne bidrage til, at de bliver i orden.
Min bemærkning faldt i sammenhæng med, hvad der sker i verden.
Og jeg må indrømme, at der synes jeg, at Danmark er så godt et land sammenlignet med resten af verden og de udfordringer, vi står over for, at jeg må have lov til at sige, at det bærer lidt præg af luksusproblemer.
Det betyder ikke, at de ikke skal løses.
Men det er også et spørgsmål om, hvor Folketinget, regeringen og partierne drejer deres opmærksomhed hen.
Min appel er: Det er ikke kun, hvad der sker i Danmark, der er vigtigt. Vi skal også have blik for, hvad der kræves af os uden for landets grænser.
Så vil jeg gerne have lov til at kvittere for statsministerens tilsagn om at involvere bl.a. Det Radikale Venstre i uddannelsesforhandlingerne, og jeg vil minde om, at jeg især nævnte erhvervsskolerne og en flerårsaftale, som vi er meget interesserede i.
Jeg noterede mig, at statsministeren desværre ikke reagerede på mit ønske og forslag om, at regeringen skaffede et kvalificeret beslutningsgrundlag, så vi kan diskutere sygehusstrukturen og hensigtsmæssigheden.
Men det vil vi vende tilbage til.
Så er jeg glad for, at statsministeren nu har opdaget eller i hvert fald her fra talerstolen har bemærket, at i Det Radikale Venstre sammenkæder vi arbejdsmarkedsreform med skattereform og sænkning af skat på arbejde.
Men også dengang kædede vi det sammen med, at skat på arbejde skal ned, og vi gjorde det endda meget nødvendigt, fordi vi også på det tidspunkt havde sagt ja til at forlænge barselorloven, som trækker i den »forkerte retning«, når vi taler om arbejdsstyrke.
Kl. 0.55 Men jeg vil gerne give tilsagn fra Det Radikale Venstre om, at vi møder op til forhandlinger om disse spørgsmål, og vi holder fast i vores bestemte ønske om at få skatten på arbejde ned hurtigt.
Så var der skattestoppet.
Jeg synes, at statsministeren håndterede det, som om det ikke var noget, der i og for sig betød noget eller havde indflydelse på den samlede finanspolitik.
Det undrer mig meget.
Jeg mener, at det er lang tid siden, vel et par år, at Venstre selv gjorde regnestykket op og sagde, at det svarede til 1,5-2,0 mia. kr.
Det lå i den størrelsesorden.
Det er min klare opfattelse, at skattestoppet fordrer, hvis det er et rigtigt skattestop, at man i finanspolitikken er nødt til at se på, hvordan man kompenserer for den lempelse, der i øvrigt ligger i det, hvis ikke man gør noget andet end at have skattestop.
Det er forhåndsbetingelsen.
Det er fair, men jeg synes ikke, at man skal lade, som om det ikke har nogen konsekvenser i praksis, for det har det.
Så har statsministeren gjort meget ud af at sige, at der ikke er nogen besparelser, for der er bare flyttet rundt.
Det er mindre end 2 pct. af statens budget, og der er mere end 98 pct. af statens budget, der ikke er blevet berørt.
Det er meget i runde tal, for i hvert fald 5-7 mia. kr. er på tal rykket rundt i statsbudgettet, der svarer til omkring 65 mia. kr.
Det nærmer sig ti pct. Det kan man godt mærke, og det er regeringens valg at koncentrere sine operationer ved at flytte rundt og prioritere, som enhver regering må gøre, men det sker på en meget lille del af statsbudgettet.
Det er derfor, det kan mærkes.
Det synes jeg er et valg, som regeringen må tage og har taget, og det er i orden.
Det Radikale Venstre er bare uenig i den snæverhed, der ligger i det.
Men det skal ikke skjules over for vælgerne, hvad det er, og det skal ikke legaliseres, som om det ingenting er.
Så må jeg sige her som det næstsidste, at regeringen kan bruge sit flertal, nøjagtig som den vil, og det er der ingen der betvivler.
Men det er alligevel beklageligt, at regeringen nu har skabt en ny form for definition af, hvad forlig er for noget.
Uanset at der er talt om modersmålsundervisning i valgkampen, og at der er et flertal for at afskaffe den, så er det nyt, at man bruger det flertal uden om forligskredsen.
Det kan vi ikke gøre noget ved.
Det er sket, og sådan må det være.
Men når nu regeringen og Dansk Folkeparti taler om samarbejde, vil jeg gerne tage det op og sige: Det vil jeg gerne sige tak for.
For samarbejde betyder jo, at selv om man sidder og er den største og har flertallet, må man bøje sig hen imod dem, man gerne vil samarbejde med, hvis man vil have brede forlig. Vi skal til et møde med kulturministeren søndag aften kl. 19.30.
Jeg håber ikke, at det er en hemmelighed, for så var det måske det rigtige sted at sige det.
Jeg møder op sammen med vores ordfører, og det gør de andre oppositionspartier også, og dér sidder regeringen og Dansk Folkeparti, og vi møder op uden at vide, om de tre partier har en aftale og er enige.
Men jeg møder op i den forventning efter det, der er blevet sagt her i aften, at regeringen og Dansk Folkeparti er parat til at bøje sig mod de andre partier for at få et bredt forlig, og i den ånd kommer vi gerne og hjælper kulturministeren.
Kl. 1.00 Til allersidst skal jeg sige om disse vedtagelser, at jeg også synes, det er en lidt historisk aften.
Vi har hørt Dansk Folkeparti gøre dagen til en historisk dag, og der har været nogle historiske dage her de sidste par uger, når man har lyttet til debatten.
Men Dansk Folkeparti er jo, om man så må sige, født ud af et protestparti, nemlig Fremskridtspartiet, og har ført en meget høj profil på ganske bestemte temaer, og derfor synes jeg, det er så historisk, at Det Radikale Venstre burde overveje, hvordan vi skal fejre, at Dansk Folkeparti nu er blevet et tilfredshedsparti.
Da det er en så stor begivenhed, at vi ikke rigtig kan medvirke til at dele den tilfredshed,
må vi stemme nej til den vedtagelse, som de tre partier har fremsat.
I øvrigt har jeg tidligere begrundet, at den er for snæver efter vores opfattelse.