runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Stig Møller (KF), 2003-02-05:
Jeg kunne desværre ikke nå at svare hr. Bøgsted før, og jeg er glad for at få lejlighed til det i denne runde.
Det er jo fuldstændig rigtigt, som hr. Bøgsted siger, at det er NATO- og EU-lande.
Vi er både et NATO-land og et EU-land, og det er NATO-lande og EU-lande, som har skrevet under.
Det ligger i forlængelse af, at NATO vedtog en erklæring i november, hvor man tilsagde støtte til Sikkerhedsrådet, og EU vedtog en i december, så det er da meget fornuftigt, at man samler underskrifter fra både NATO og EU i forbindelse med denne tekst.
Angående skepsis viser meningsmålingen altså, at i Danmark er 48 pct. indstillet på at tage affære over for Saddam Hussein, hvis Sikkerhedsrådet beder om det, og 45 pct. er imod.
Alle steder er befolkningerne splittede.
Jeg tror, det er meget vigtigt, at man er opmærksom på, at det er meget farlige ting, som Blix ikke har kunnet finde og heller ikke har kunnet finde en forklaring på, hvorfor de ikke er der mere, hvorfor han ikke har kunnet finde dem.
Det vil sige, at han altså ingen viden har, om de er skjult, eller om de er destrueret.
650 kg miltbrandbakterier kunne det blive til, så vidt jeg husker, der er kemiske produkter, som kan bruges til våben, som der ikke er givet regnskab for.
Der er uklarhed om uranen, hvor den er blevet af, hvis den har været der, og så kunne vi jo altså også i går konstatere, at våbeninspektørerne fandt et kemisk sprænghoved efter tidligere at have fundet 12 raketter, som man ikke rigtig vidste, hvad skulle bruges til. Det vil altså sige, at samtidig med, at Saddam Hussein sidder og siger, at han ikke har noget, så finder FN's våbeninspektører altså et kemisk sprænghoved i en ammunitionsfabrik, et sprænghoved, som man altså ikke har lagt frem, hvilket viser, at man må fastholde presset,
ellers afleverer han ikke tingene. Det hele drejer sig om at få fjernet kemiske våben, bakteriologiske våben, atomare våben, hvis de måtte være der - det er mere tvivlsomt - men Blix påpeger jo, at der ikke er givet forklaring på, hvor miltbrandbakterierne er blevet af, hvor det kemiske materiale er blevet af.
Og der er fundet
disse raketter, der er også fundet motorer til dual use, som både kan bruges civilt og militært, men hvorom de jo skriver i rapporten, at det er meget svært at forestille sig, at det kan anvendes civilt.
Villy Søvndal (SF), 2003-02-05:
Jeg er helt overbevist om, at flertallet af befolkningerne i England, i Tyskland ikke har antiamerikanske holdninger.
Det tror jeg bestemt ikke.
Tværtimod tror jeg, at de føler en meget tæt forbundethed med USA både kulturelt og på alle andre måder.
Men jeg tror, at de er dybt betænkelige ved de magthavere, der i øjeblikket varetager regeringsmagten i Washington.
Jeg så også udenrigsministeren medvirke i Horisont i mandags, hvor jeg så den tidligere engelske øverstkommanderende i sidste Golfkrig advare kraftigt imod en krig.
Jeg er sikker på, at udenrigsministeren husker det.
Det er vel fuldstændig absurd at henregne det under kategorien antiamerikanisme eller pacifisme - det var en general, der talte.
Indrøm det dog, hr. udenrigsminister: Der er en meget stor deling i det her spørgsmål, og motiverne blandt de folk, der siger nej til en krig, er mindst lige så hæderlige som hos dem, der siger ja.
Per Stig Møller (KF), 2003-02-05:
Ja, det sidste er jeg ganske enig med hr. Villy Søvndal i.
Nu er den general ikke antiamerikansk, men der er jo mere tradition for en automatreaktion fra et sted derude på den fløj, hvor hr. Villy Søvndal hører til, når Amerika er inde i billedet; det møder vi jo altid.
Men lad det nu ligge, det er jo ligegyldigt.
Det afgørende er her, at man selvfølgelig har ret til betænkelighed.
Selvfølgelig er det meget betænkeligt, selvfølgelig er det farligt, og selvfølgelig er det meget ubehageligt.
De par gange, han har givet sig, har været i kraft
af arabisk pres.
Så det centrale her er ikke for eller imod Amerika.
Det centrale er ved slutpunktet: For eller imod Sikkerhedsrådet.
Og der har regeringen hele tiden sagt, at hvis vi skal sikre international legitimitet og fred og orden i fremtiden, så er vi nødt til at støtte Sikkerhedsrådet, når Sikkerhedsrådet kalder.
Det er det, der regeringens position.
Det er ikke for eller imod USA, det er en støtte til, at hvis Sikkerhedsrådet beslutter sig, så er vi klar til at gennemføre
international orden, så vi får fjernet de ting og får sikkerhed for, at de ting ikke er der, som Blix ikke har kunnet finde, og som Saddam Hussein stadig væk har 14 dage til at komme frem med og aflevere og sige o.k. Det sprænghoved, der blev fundet i går, kunne han da selv have afleveret - det kunne han da selv have afleveret. Det havde da været smukt, før han holdt det tv-interview Hermed sluttede spørgsmålet.
Villy Søvndal (SF), 2003-02-05:
»Vil udenrigsministeren redegøre for, hvordan USA - støttet af den danske regering - nærmere påtænker at erklære krigen for startet, i forlængelse af statsministerens så omtalte annoncemedvirken og annoncens utvetydige tilslutning til en krig i Irak?«
Det sted, hvor vi jo ikke skiller i diskussionen, er i synet på, at Saddam Hussein skal afvæbnes.
Det, vi heller ikke skiller på, antager jeg, er i synet på, at Saddam Hussein har et meget langt synderegister og også, at amerikanerne formentlig er dem, der er mest vidende om, hvad han har af våben, fordi de selv har leveret hovedparten af dem.
Der var en glimrende dokumentation i mandags i Orientering af Niels Lindvig af, hvordan miltbrand, hvordan Antrax, hvordan alle de andre stoffer blev leveret af amerikanerne i 1980'erne.
Derfor ved de formentlig mere, end nogen anden ved, det er jeg heller ikke så meget i tvivl om.
Det, vi diskuterer, er så metoden til det.
Hvis det er rigtigt, at det land er befængt med masseødelæggelsesvåben,
så er det eneste fornuftige svar vel at lade våbeninspektionen afslutte sit arbejde, og derfor mit andet spørgsmål: Det, vi er bekymrede over, er, at våbeninspektionens arbejde bliver afbrudt af en ensidig amerikansk erklæring om at gå i krig.
Hvordan gør man det rent praktisk?
Hvad er de folkeretlige regler, som efter udenrigsministerens opfattelse skal opfyldes, for at gå i krig?
Per Stig Møller (KF), 2003-02-05:
Ja, igen vil jeg hjælpe hr. Villy Søvndal med at fortælle, hvad det er, hr. Villy Søvndal har spurgt mig om.
Det foreligger jo skriftligt: »Vil udenrigsministeren redegøre for, hvordan USA - støttet af den danske regering - nærmere påtænker at erklære krigen for startet, i forlængelse af statsministerens så omtalte annoncemedvirken og annoncens utvetydige tilslutning til en krig i Irak?
« Nu har vi altså haft det før.
Det var ikke nogen annonce, det var en artikel, og det var ikke nogen utvetydig tilslutning til en krig mod Irak, det var et forsøg på at få Irak til at komme frem og efterleve 1441, så vi ikke får krig.
Men som svar på det her spørgsmål har statsministeren jo altså været medunderskriver af dette brev, hvis formål var, at det internationale samfund skal tage Saddam Husseins adfærd meget alvorligt og udtrykke bekymring over den.
Jeg ved til gengæld ikke noget om, at USA skulle stå over for at erklære krig mod Irak.
Spørgsmålet om en eventuel militær aktion behandles jo i FN's Sikkerhedsråd.
Det vil sige, at det stadig væk er sådan, at det er FN's Sikkerhedsråd, vi støtter, og hvis FN's Sikkerhedsråd beder os om at gribe ind og medvirke til at få fjernet disse forfærdelige mordvåben, så har vi fra regeringens side sagt, at vi støtter FN, og det har et bredt flertal af Folketinget bakket op. Jeg ved heller ikke, hvor hr. Villy Søvndal i artiklen finder nogen utvetydig tilslutning til en krig mod Irak.
Der udtrykkes forhåbninger om en fredelig løsning; ordlyden i de regeringslederes budskab går ikke videre end Sikkerhedsrådets enstemmige resolution 1441.
Som sagt er det for at lægge maksimalt pres og også for at støtte det arabiske pres, således at han bliver afvæbnet, ikke bliver til fare for regionen og endnu længere ude, og så vi kan komme til at leve videre i fred og sikkerhed.
Villy Søvndal (SF), 2003-02-05:
Tak for svaret.
Jeg prøver lige igen at komme lidt tættere på.
Udenrigsministeren lagde i sit svar vægt på, at det skulle ske ved FN's medvirken, og som udenrigsministeren også sagde tidligere, er der møde den 14. februar. Hvis nu udgangen på det møde bliver, at Frankrig, som Chirac redegjorde for i går, ikke vil gå med til en krig, fordi de mener, at mulighederne for våbeninspektion slet ikke er udtømte endnu, og hvis USA på den baggrund går i gang med en krig - det er jo det, spørgsmålet handler om - vil det så være folkeretsligt i orden efter udenrigsministerens opfattelse på den baggrund at starte en krig, eller er det, udenrigsministeren siger i det her svar - det kan jeg ikke helt finde ud af - at det kun kan lade sig gøre, såfremt FN's Sikkerhedsråd giver et egentligt mandat til en krig?
Var det
det, udenrigsministeren sagde?
Så vil jeg i mit næste indlæg rose udenrigsministeren.
Per Stig Møller (KF), 2003-02-05:
Ja, man bliver jo kaldt i salen for at svare på ét spørgsmål, og når man så kommer i salen, så får man et helt andet spørgsmål.
Men det er da helt i orden, vi kan da godt gå vidt omkring.
Våbeninspektørerne har formentlig et besøg - de er jo altså også dernede - men Blix har formentlig et besøg i Baghdad inden den 14.
Men våbeninspektørerne arbejder jo stadig væk, ellers havde de jo ikke fundet sprænghovedet i går.
Han, Blix, kommer formentlig tilbage til Sikkerhedsrådet
den 14. februar.
I sit sidste besøg i Sikkerhedsrådet, da han afleverede sin rapport, bad han jo ikke udtrykkelig om mere tid.
Blix sagde, at der var ting, han ikke kunne nå at finde.
Så kan man indirekte sige, at han måske kan finde det, hvis han har lidt mere tid.
Men så har han jo også sagt i en avisartikel, så vidt jeg husker, at det da også kan tage 5 år, før han finder noget, og det vil sige, at i de 5 år kan så Saddam Hussein arbejde videre.
For de våben kan gemmes alle vegne.
Prøv at tænke på det dér miltbrand eller de kemiske stoffer.
De kan jo gemmes i en lejlighed, i en eller anden provinsby, de kan gemmes i en lastbil, der kan rulle rundt, der kan være kemiske laboratorier, der ruller rundt på lastbiler.
Det er meget svært at finde.
Forestil jer 100 våbeninspektører, der skulle finde et enkelt dødsensfarligt våben i Frankrig.
Det kunne jo tage uendelige tider.
Så derfor er svaret på spørgsmålet, hvad Blix så kommer tilbage og beder om, at det er er der ingen af os, der ved.
Og det vil vi lytte meget opmærksomt til.
Vores støtte er, at våbeninspektørerne støttes, og at Sikkerhedsrådet støttes i, at Saddam Hussein skal afvæbnes.
Det har været den danske position hele tiden.
Så kan man komme i den teoretiske situation, at våbeninspektørerne beder om ét, og FN's Sikkerhedsråd siger noget andet.
Hvem skal man så støtte, våbeninspektørerne eller Sikkerhedsrådet?
Ja, man skal vel støtte Sikkerhedsrådet, for vi har sagt, at den internationale orden bliver bestemt af Sikkerhedsrådet.
Men det er jo en tænkt situation.
Jeg håber ikke, at vi kommer i den situation.
Så hvorfor skulle jeg gå ind i det nu?
Villy Søvndal (SF), 2003-02-05:
Der er ellers et tredje meget mere indlysende scenario.
Det er følgende: at våbeninspektionen beder om mere tid, at der ikke er enighed i Sikkerhedsrådet, fordi bl.a. Frankrig ikke synes, at man skal starte en krig, men at så vælger USA at starte en krig alligevel på trods både af våbeninspektionens ønske om mere tid, og på trods af at der ikke ligger noget mandat fra Sikkerhedsrådet. Så er det, jeg spørger udenrigsministeren: Det er ikke et hypotetisk scenario, det er det meget tænkte scenario.
Hvad vil udenrigsministeren sige til lige præcis det scenario?
Skal jeg gentage det, eller er det klart?
Jesper Langballe (DF), 2003-02-05:
Den dag, da en krig mod Irak måtte være startet med en FN-beslutning bag, så vil det jo ikke være FN, der udfører krigshandlingen, så er vi jo langt snarere for vores vedkommende i et NATO-regi. Jeg vil gerne spørge udenrigsministeren, om ikke udenrigsministeren finder det uheldigt, at Tyskland og Frankrig i realiteten har meldt sig ud af NATO-samarbejdet?
Det bliver hele tiden fremstillet, som om det er den danske statsminister, der har indtaget et særstandpunkt, men er det i virkeligheden ikke efter udenrigsministerens vurdering Frankrig og Tyskland, der har meldt sig ud og dermed har medvirket til en destabilisering af hele situationen i forhold til Irak?
Per Stig Møller (KF), 2003-02-05:
Først til hr. Villy Søvndal: Regeringens position har hele tiden været, og det blev også bekræftet i fredags - jeg kan ikke huske, om hr. Villy Søvndal var i nævnet, men i hvert fald bekræftede vi jo efter nævnsmødet - at den danske holdning til, om vi skal være med, fortsat afhænger af en sikkerhedsrådsbeslutning, og at beslutningen om våbenanvendelse mod Saddam Hussein og Irak vil være forankret i FN.
Det har været den klare tilkendegivelse fra regeringen.
Så beder jeg også om at være opmærksom på, at USA jo også har været forankret i FN hele vejen igennem.
Så jeg synes ikke, vi skal glide over i de hypotetiske situationer.
Vi siger forankret i FN.
Hver gang man har sagt, at nu går USA alene, er de gået til FN.
Lige fra den 12. september, hvor Bush traf beslutningen om, at der skulle sikkerhedsresolutioner til, har man arbejdet for dem.
Så må det være Sikkerhedsrådet, der vurderer, hvor meget tid Blix skal have, om der er behov for en ny sikkerhedsrådsresolution, eller om det er fuldstændig klart, efter det man har fundet nu, altså så sent som i går, at Saddam Hussein snyder verden. Til hr. Jesper Langballe vil jeg svare, at, ja, NATO erklærede sig rede til at støtte en sikkerhedsrådsbeslutning i sin topmødeerklæring fra november måned i Prag.
Det vil sige, at hvis et land så ikke vil være med til at støtte afvæbningen af Saddam Hussein, efter at Sikkerhedsrådet har bedt om det, så kan jeg kun fortolke det på den måde, at man ikke lever op til de erklæringer, man har givet i NATO og i EU-sammenhæng.
Villy Søvndal (SF), 2003-02-05:
Jeg synes, at Frankrig-Tyskland-diskussionen er interessant på den måde, at hvis der er ledere, der i øjeblikket er i overensstemmelse med deres befolkninger - 84 pct. af dem, 84 pct., det er alligevel høje tal - så er det vel lige præcis Frankrig og Tyskland.
Og hvis der er lande, hvis ledere i den grad er i uoverensstemmelse med deres egne befolkninger, så er det vel først og fremmest et land som Blairs, nemlig England.
Og derfor er det altså helt urimeligt, at udenrigsministeren ikke vil forholde sig til ikke et tænkt scenario, jeg forsøger ikke at ridse alle mulige tænkelige scenarier op.
Jeg sætter et meget præcist scenario op.
Det lyder som følger: Hvis nu våbeninspektionen beder om mere tid, pkt. 1. Hvis der, pkt. 2., ikke kan opnås enighed mellem de faste repræsentanter i FN's Sikkerhedsråd.
Og, pkt. 3, hvis USA så starter en krig, hvad vil udenrigsministeren så sige til det?
Det er altså et meget præcist spørgsmål.
Per Stig Møller (KF), 2003-02-05:
Jeg har sandelig også givet et præcist svar.
Det kræver bare evne til at lytte, vil jeg gerne sige til hr. Villy
Søvndal.
Hr. Villy Søvndal sætter et scenarie op, der ikke er forankret i FN.
Jamen så er svaret jo givet.
Skal vi være med, skal beslutningen være forankret i FN.
Det må være trist at have alle disse bekymringer.
Jeg forstår godt, man bekymrer sig, for enhver krig er bekymringsværdig.
Med hensyn til USA har det jo vist sig, at USA hele tiden er gået ad FN-sporet.
Det er derfor jeg siger: Lad os nu lade være med at tage hypotetiske situationer, hvor USA skulle have forladt FN-sporet. Denne her regering forbliver med forankring i FN.
Det er det, der er mit budskab. Så vil jeg også understrege, at det selvfølgelig er meget alvorligt - jeg er helt enig, lad os da være ærlige - hvis denne her krig skal kløve alle europæiske befolkninger ned gennem midten eller totredjedele eller sådan noget.
Det er meget alvorligt.
Det skal både hr. Chirac og hr. Schröder og også vi naturligvis tage stilling til og tage hensyn til.
Derfor er det, jeg lægger så meget vægt på at få sagt - for det synes jeg ikke medierne har gjort særlig godt og særlig grundigt - hvad det er, Blix ikke har kunnet finde, men som han mener er der: miltbrand, kemisk materiale til bomber, uklarhed omkring uran, sprænghoveder, fremføringsmidler, laboratorier.
Så må han da komme frem og påvise, at det ikke er der.
Det viser jo, at det er dybt utroværdigt, hvad der foregår, og at der er brug for, at befolkningerne ved, at det er meget alvorligt.
Man har diskuteret for eller imod USA, men det er ikke den diskussion; diskussionen er for eller imod Sikkerhedsrådet: At dets krav siden 1991 skal opfyldes, inden det bliver umuligt at opfylde dem, fordi ingen tør opfylde dem, fordi manden har fået fat i alt det skidt eller fået nok af det, som der er risiko for at han har. Tillad mig en historisk parallel, selv om man skal være forsigtig med det: Da Chamberlain kom hjem i 1938, havde han også et meget, meget stort flertal bag sig. Det skal man ikke lade sig forblænde af.
Sådan skal stemningen selvfølgelig være.
Stemningen skal være for fred ...
... men det får vi kun ved at true med krigen.
Villy Søvndal (SF), 2003-02-05:
Jeg er enig i, at man skal være forsigtig med historiske paralleller.
Jeg forestiller mig det i hvert fald ikke med et land, der er så afvæbnet, selv om jeg heller ikke vil udelukke, at der befinder sig masseødelæggelsesvåben.
Jeg er stadig meget sikker på, at USA ved det meget godt, fordi de selv har leveret dem. Men jeg synes, alvoren er mere end de europæiske befolkninger, der er splittede, og typisk splittede på den måde, at 20 pct. af befolkninger støtter den dansk-amerikanske Blair-linje og 80 pct. er imod.
Det er den alvorlige del af den her diskussion.
Per Stig Møller (KF), 2003-02-05:
Det er en alvorlig del.
Det indgår også meget, meget kraftigt - og det ved hr. Villy Søvndal også fra de møder, vi har haft i Nævnet - i mine egne overvejelse.
Som jeg har sagt, også offentligt: Et forkert afsæt her kan få katastrofale følger.
Derfor lægger vi så meget vægt på FN-forankringen, for den arabiske verden - det har jeg talt om flere gange nu - kan lægge det afgørende pres, men for at de kan lægge presset, er det altså også nødvendigt, at de kan sige til Saddam Hussein: Jamen altså, Sikkerhedsrådets resolution bliver gennemført ved hjælp af NATO, USA, EU, men først og fremmest NATO, som hr. Langballe var inde på det.
Kun hvis han er overbevist om, at det sker, kan de arabiske lande påvirke ham til at give efter, så vi bevarer freden.
Så beder jeg også hr. Villy Søvndal om at være opmærksom på, at Syrien jo stemte for 1441.
Det vil sige, at der altså er enighed i Sikkerhedsrådet om 1441, som skal respekteres.
Og man kan altså ikke vende tilbage til Sikkerhedsrådet og konstatere, at han ikke respekterer 1441, og så sige: Nå, det var da bare ærgerligt.
Det kan man jo ikke.
Det er derfor, vi siger i artiklen der, at Sikkerhedsrådet jo skal være klar over sit ansvar i den situation.
Den fred skal vindes sammen med de arabiske lande, og der har Syrien altså været med.
Det er den enighed, vi skal fastholde.
Omkring de 80 pct. imod: Jamen det gælder jo ikke de danske tal i hvert fald, for der var 48 pct. for regeringens linje.
Men det er rigtigt: 45 pct. ville under ingen omstændigheder - det er et højt tal - men der var altså 48 pct., der ville i den undersøgelse her i Danmark.
Så der mener jeg ikke, man kan stå og sige det med de 80 pct. Men det forandrer ikke, at vi selvfølgelig skal have en bred enighed.
Der har også været meget bred tilslutning fra Folketingets partier til den linje, regeringen har ført i de forskellige konsultationer, vi har taget.
Men det er meget vigtigt at forstå, at det altså er en mand, der er gået ind i Iran og i Kuwait og kan sende giftgas i hovedet på sine egne kurdere, som vi har med at gøre.
Så får han frit løb, kan han terrorisere regionen.
Villy Søvndal (SF), 2003-02-05:
»Vil udenrigsministeren redegøre for, om den danske regering - uanset et manglende FN-mandat - vil sende danske soldater til Irak, og om dette er årsagen til, at danske soldater er blevet miltbrandvaccineret?«
Mariann Fischer Boel (V), 2003-02-05:
Når nu vi er inde i den debat, vil jeg bare have lejlighed til at sige meget kort, at hr. Jørn Jespersen jo også kender den aftale, der er lavet om Everything But Arms-landene, altså de 49 fattigste lande i verden.
De har nu markedsadgang til det europæiske område, og det er jo sukker, som har været det evigt tilbagevendende diskussionsemne.
Det er der jo taget fat på, og dér tror jeg, at det er vigtigt, at vi fastholder, at det er de fattigste lande i verden, vi i første omgang skal hjælpe.
Det er i hvert fald nok et af de områder, hvor der ikke er nogen divergerende opfattelser mellem hr. Jørn Jespersens og min holdning.
Jørn Jespersen (SF), 2003-02-05:
Jo, men det har jo ikke så meget med denne her diskussion at gøre, andet end indirekte, kan man sige.
Men jeg er da enig i, at initiativet med at give de allerfattigste lande fuld markedsadgang er godt og rigtigt.
Problemet er jo bare, at EU ikke kunne beslutte sig for at gøre det med øjeblikkelig virkning, men at man tog de tre produkter - sukker, ris og bananer, som for alvor har betydning for de pågældende lande - og lavede lange frister og overgangsordninger, sådan at det først kommer til at gælde i henholdsvis 2006 og 2009 for de tre omtalte produktgrupper.
Jeg ved godt, at et flertal i Folketinget har vedtaget, at man ønsker, at det skal ske før, men EU's vedtagelse går altså på, at det først er i 2006 og 2009, og det næste spørgsmål i den sammenhæng bliver jo, i hvor høj grad der er tale om et fremskridt for de pågældende lande i forhold til de præferencestillinger, de har haft før.
Det er stadig væk ikke belyst.
Jeg tror faktisk, at de positive effekter er betydelig mindre, end man går rundt og tror.
Så vil jeg endelig sige: Alle de andre ulande, hvad med dem?
Det er da en underlig opfattelse af frihandel, at det skal reserveres til nogle meget få fattige lande.
Hvorfor skal det ikke gælde andre lande, som også er meget fattige i forhold til vores situation?
Bent Bøgsted (DF), 2003-02-05:
Jeg vil gerne spørge udenrigsministeren, om ikke artiklen mere er et tegn på, at den danske regering handler som et selvstændigt NATO-land, og at de otte lande, der har skrevet under på den, gør det som NATO-lande; og at det i virkeligheden er Frankrig og Tyskland, der prøver at sætte EU uden for det NATO-samarbejde, som vi her i Danmark går stærkt ind for.
Skal artiklen ikke forstås som et udtryk for støtte
fra otte NATO-lande i Europa til USA?
Aage Frandsen (SF), 2003-02-05:
Jeg tror, alle er enige i, at det ikke er tilfredsstillende, at der er 15-20 pct., der ikke kan læse, når de går ud af folkeskolen, men så er spørgsmålet: Hvad er midlet?
Der er regeringen og forligspartiernes middel, at nu skal der være statsligt fastlagte mål, mere statsstyring og mere centralstyring, fordi man ikke har tiltro til, at kommunerne kan finde ud af det, og ikke har tiltro til, at lærerne kan finde ud af det.
Men er fru Gitte Lillelund Bech ikke bekymret for, at når man siger fra centralt hold, at vi ved bedst, og overlader det til det centrale at bestemme over det lokale, vil det bevirke, at lærerne siger: Nå, ja, vi behøver ikke gøre så meget nu, for vi har jo fået at vide, hvad vi skal gøre? Den aktive skole, de aktive lærere, får at vide, at
sådan og sådan skal det være, og i virkeligheden er det jo det diametralt modsatte af det, Venstre taler om i en masse sammenhænge: man skal være for det enkelte menneske, man skal være åben over for tingene.
Næh, næh, her gælder det ikke.
Her er det systemet, staten, der bestemmer.