runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Birthe Skaarup (DF), 1999-02-25:
Skal vi til at indføre grænser for ældreservice her i landet?
Dansk Folkeparti mener, at grænserne for, hvad en kommune kan præsentere de ældre for ved at skære dybt og pludseligt i hjemmehjælpen, er nået.
Der har faktisk rejst sig en folkelig og også en politisk storm.
En vel nok for nogle ubehagelig diskussion om grænser for samfundets sociale forpligtelser er kommet frem til overfladen . Argumenterne for at fratage de ældre den praktiske hjemmehjælp har været alt, alt for tynde.
Selv om en pensionist er i stand til at løfte et telefonrør, kan man bare ikke ræsonnere, at den ældre kan klare sig selv.
Efter Dansk Folkepartis klare vurdering kan man altså ikke tillade sig at gradbøje hjælpen til de ældre, blot fordi en kommune har økonomiske vanskeligheder, og det er faktisk det, der er sket.
Tænk, hvis man, som nogle har sagt her i debatten, sagde til folk, der havde børn, der skulle begynde i 1. klasse: Jeres børn opfylder betingelserne, men kommunen har desværre ikke råd.
Det er grotesk, at folk i kørestol mister hjælp til eksempelvis gulv- og tøjvask.
Efter Dansk Folkepartis mening skulle det faktisk være en god og en kærlig pligt for det danske samfund at hjælpe de svage, de ældre og de handicappede, der ikke magter at klare sig selv.
Det skal stå helt klart, at vi i Dansk Folkeparti
ikke på nogen måde ønsker, at den svenske model skal indføres her i Danmark over for en sårbar gruppe, bl.a. fordi kommunerne åbenbart planlægger for dårligt.
Det er derfor, at vi ønsker, at Folketinget skal gå ind og præcisere, at ældre skal have de basale behov dækket.
Vi mener, at det er ganske kritisabelt, det vi har været vidne til, og ja, så må vi jo sige, at når kommunerne ikke selv kan finde ud af at løse de opgaver, så må Folketinget hjælpe til.
De hovedløse nedskæringer på den sociale omsorg skal stoppes, for taberne er de svage og de ældre og de handicappede i vores samfund.
De fire korte ord må stå helt for sig selv.
Vi ønsker, at man noterer sig det.
Befolkningen vil ikke have, at vi skærer i hjemmehjælpen.
Jeg går ud fra, at et flertal af partierne her i Folketinget heller ikke ønsker det, også fordi, som andre ordførere har været inde på, vi i fremtiden vil se mange flere ældre iblandt os.
Det er en af grundene til, at vi i Dansk Folkeparti har rejst denne forespørgsel i dag.
De har fået nogle ting stillet i udsigt, det kan man ikke bare skære væk.
Jette Gottlieb (EL), 1999-02-25:
Socialministeren tog udgangspunkt i det kommunale selvstyre i debatten om plejen for de svage og handicappede, og det kan jeg sådan set godt forstå.
Men der ligger jo et dilemma i på den ene side, at lokalområdet skal bestemme, og det går vi alle sammen ind for at det skal, og på den anden side at vi ønsker at sikre et velfærdssamfund med ensartet serviceniveau.
Det var sådan set også det, der skete med serviceloven.
Alligevel er der bøvl.
Ministeren siger, at vi har det bøvl, hver gang en ny lov skal træde i kraft.
Jeg tror ikke, det er det, der udløser bøvlet.
Bøvlet opstår, fordi man ude i kommunerne konstant de sidste år har foretaget stramninger, besparelser og nedskæringer, og det på trods af stigende velstand, stigende produktion, stigende beskæftigelse.
Vi får fra regeringens side hele tiden at vide, at det går utrolig godt på hele det område, og alligevel finder man det altså nødvendigt at skære ned, at stramme og spare.
Kommunerne er presset af kommuneaftalen, og valget er, hvem det skal gå ud over; det er så i år faldet på de ældre.
Nogle kommuner er gået over stregen, de udfylder end ikke lovens krav.
Andre har bare skåret ned til et niveau så lavt, at det støder an mod almindelig anstændighed.
Vi kan komme ud af det dilemma på to måder.
Der er nogle funktioner, som man skal kunne udføre for at have et værdigt liv i eget hjem.
Det er et spørgsmål om at komme op af sengen, i og af tøjet, få mad, have rent omkring sig.
Hvis man ikke kan det selv, ja, så skal man have hjælp.
Det er det minimumsniveau, som vi ønsker at sikre.
Så er det op til kommunerne at bedømme, hvorvidt man kan eller man ikke kan. Og til umiddelbar løsning af de økonomisk pressede kommuners problemer vil vi bare minde om, at Enhedslisten havde et forslag om jobpuljer, der indebærer, at man kunne gøre passive dagpenge aktive.
Det betyder, at kommunerne ville kunne udvide hjemmehjælpen ved at ansætte flere hjemmehjælpere umiddelbart med tidsbegrænset støtte af dagpengestørrelsesorden.
For kommunerne er der for et lille beløb en stor udvidelse af servicen, for de ældre en væsentlig bedre pleje og for de arbejdsløse et godt job med ordinære overenskomstmæssige vilkår.
Altså kun fordele.
Der er ingen grund til, at man ikke skulle foretage den udvidelse af hjemmeplejen, og det er jo et spørgsmål om antallet af personer, antallet af hænder, antallet af mennesker, der kan udøve den omsorg, som vi taler om.
Til sidst vil jeg sige, at når Enhedslisten i samarbejde med SF har fremsat et forslag til vedtagelse, ja, så er det for helt konkret at følge op på det lange forløb, vi har sat i gang med samråd, spørgsmål, debatmøder lokalt og centralt, og for at sikre en fælles ansvarlighed for, at plejen af de ældre foregår i værdighed og med ægte omsorg og solidaritet.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-02-25:
Det er kommunerne, der har ansvaret for hele området.
Det gælder både hjemmehjælpen til og den personlige pleje af de ældre og svage og handicappede.
Men hvis de ikke lever op til det ansvar, ja, så bliver det jo os her i denne sal, der har ansvaret; det må vi regne med.
Det, der diskuteres mest i øjeblikket i pressen, er hjemmehjælpen.
Det er muligt, at den trænger til en gennemgang hele vejen igennem, og, tror jeg, en analyse af, hvor alvorligt det er.
Som det før blev nævnt, så fungerer den jo perfekt i mange kommuner, men der er også nogle kommuner, hvor den er for dårlig.
Det er et område, som vi må have set alvorligt på. Der er specielt ét område, hvor hjemmehjælpen ikke fungerer, og det problem er der mange steder.
Det er, når ældre kommer hjem fra f.eks. sygehus, eller de har været på ophold i weekenden et sted, ja, så er der ingen hjemmehjælp, når de kommer hjem.
Der bør stilles et krav til kommunen om, at der er pligt til, at så snart ældre, handicappede eller svage i samfundet kommer hjem, ja, så skal de opsøges omgående, så de ikke ligger i lang tid, uden at nogen tager sig af dem.
Det er et område, som der omgående skal ses på.
Men som jeg sagde: Hele området trænger til at blive analyseret, så vi kan få de faktiske tal, ikke bare ud fra de ting, der er omtalt i pressen i øjeblikket.
Vi i Fremskridtspartiet ser det som en af vore fornemste pligter at sørge for pleje og hjemmehjælp til de ældre mennesker, der har behov for det.
Men jeg har også indtryk af, at det er den samme politik og den samme følelse af forpligtelse, som de andre partier har.
Det er nu engang sådan, at det er de mennesker, der har bygget det samfund op, som vi alle sammen lever i, og de skal selvfølgelig have den hjælp, der er nødvendig.
Men som jeg sagde til at begynde med: Det er kommunernes ansvar.
Men når man taler med dem ude i kommunerne om, at her er et område, der skal være penge til, ja, så er det mange gange, der kommer det svar tilbage, at de har ikke penge til det, Folketinget har ikke sendt penge til, at de kan få det til at løbe rundt.
Men det er ikke hele sandheden.
For ude i kommunerne har man jo penge til at bygge store kulturcentre, store kultur- og multihaller, museer, og jeg kunne blive ved.
Nu er jeg i den situation, at jeg også sidder i en kommunalbestyrelse og derfor har fulgt det her gennem mange år.
På det område, jeg lige har nævnt, er udgifterne eksploderet de sidste 10 år, og derfor kan det ikke være rigtigt, at de bare bruger løs på det område, så der ikke er penge til den hjælp, som de ældre har krav på.
Det må vi sende et signal ud til kommunerne om.
Fremskridtspartiet er selvfølgelig ikke inde på, at vi skal fratage kommunerne de opgaver, de har, eller det ansvar, de har.
Men de må have at vide, kommunerne, at hvis de ikke prioriterer rigtigt, så kan det gå sådan, at der gribes ind
herindefra
Det signal synes jeg vi skal sende ud herfra.
Tove Videbæk (KRF), 1999-02-25:
Der har i den seneste tid været alt for mange ældre, svage og handicappede, der har lidt under kommunernes nedskæringer på hjemmehjælpsområdet.
Omkring et halvt hundrede kommuner har skåret ned på hjemmehjælpen, har vi fundet ud af. Fra Kommunernes Landsforening har vi for nylig fået en kommentar om, at man vil fastholde den danske model med en lokal helhedsorienteret og individuel vurdering af den enkelte klients situation og behov for hjælp.
Vi ved også, at det ikke rigtig har kunnet ses i den seneste tid, at de også har ført denne model ud i livet.
Masser af eksempler fra virkelighedens verden viser tværtimod, at nogle kommuner løber fra deres forpligtelser over for de svage i samfundet, og det kan vi selvfølgelig ikke være bekendt.
Vi behandlede også et forslag om samråd mellem kommune, person og læge.
Faktisk mener jeg, at den nuværende servicelov burde være klar nok på dette område.
Den indeholder jo et generelt løfte om hjemmehjælp til dem, som har brug for det.
Men hvis kommunerne ikke lever op til deres ansvar, kan det blive nødvendigt i loven at præcisere, hvad hjemmehjælp skal omfatte, så der ikke er tvivl, eller også må vi øremærke en del af kommunernes beløb til hjemmehjælpen. Efter den debat, vi havde for nylig, er der kommet signaler om, at kommunerne har forstået ministerens og Folketingets udmeldinger og nu strammer op på dette område.
Ligeså fik vi under den tidligere debat tilkendegivelser fra ministeren om, at hun ville tage konkrete initiativer, hvis der ikke blev rettet op ude i kommunerne på baggrund af diverse klagesager.
Det skal være ordentligt; det skal være, så vi kan være det bekendt. Det meste af Dansk Folkepartis forslag til vedtagelse er som skrevet ud af mit eget hjerte.
Men der er nogle vinkler og upræcise formuleringer i det, som gør, at jeg desværre ikke ét hundrede procent kan gå ind for det, hvorfor vi beklageligvis ikke kan stemme for det.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-02-25:
Jeg vil blot gerne kvittere over for socialministeren for den bemærkning, hun havde for et øjeblik siden til CD's ordfører.
Den lyttede jeg til med interesse, og på den baggrund kan jeg fortælle, at vi ikke kan stemme for nogen af de to forslag
til vedtagelse, som er fremsat her i Folketinget i dag.
Else Winther Andersen (V), 1999-02-25:
Og det gør da i hvert fald, at Venstre ikke kan stemme for SF's forslag til vedtagelse.
Jørn Pedersen (S), 1999-02-25:
Siden jeg var på talerstolen sidst, har Folketinget jo fået forelagt endnu et forslag til vedtagelse, og jeg skal sige, at Socialdemokratiet ikke kan støtte SF's forslag til vedtagelse.
Det ville være et ret stort indgreb i de forhandlinger, der kommer til at pågå om nogle måneder, og det ønsker vi absolut ikke, så derfor:
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-02-25:
Jeg vil gerne takke ministeren for tilsagnet om, at vi, når vi får nogle svar på de ankesager, der har været, og Tilsynsrådet har meldt tilbage, så tager en drøftelse sammen om, hvordan loven egentlig fungerede i praksis.
Og så bliver jeg nødt til at tilføje, at jeg husker også som fru Jette Gottlieb det samråd, vi havde i oktober,
hvor ministeren mente, at hvis det viste sig, at det kørte helt galt, så var hun også interesseret i at klargøre teksten i loven, så man ikke kunne misforstå, hvad der egentlig var sigtet med serviceloven
På baggrund af det tilsagn, jeg har fået fra ministeren, kan jeg se, at det medvirker ingen af de to forslag, der ligger på bordet, til.
Inge Refshauge (DF), 1999-02-25:
Jeg vil på Dansk Folkepartis vegne gerne sige tak for debatten.
Den blev ikke så lang, som vi havde ønsket, men vi har jo haft en for 14 dage siden af samme karakter.
Til hr. Jørn Pedersen fra Socialdemokratiet vil jeg gerne sige, at det er da rigtigt, at loven kun har virket fra 1. juli 1998, men derfor kan vi vel godt holde kommunerne fast på, hvad det er, de skal.
Jeg ved også, at socialministerens engagement i den sag er der ikke noget i vejen med.
Som jeg sagde i min indledning, er det for Dansk Folkeparti afgørende, at vi her i samfundet sikrer vores svage og ældre medborgere, at vi sørger for, at de i deres alderdom ikke skal sidde og være alvorligt bange for at blive syge og hjælpeløse.
Det kan vi ikke være bekendt.
Til hr. Villy Søvndal
Det vil ikke lykkes at få nogen partiideologisk debat omkring boligpolitikken.
Det forsøgte hr. Søvndal også for 14 dage siden.
Vi er i grunden meget enige.
Begge partier vil jo have, at de svage borgere får den bedst mulige behandling, så det har SF ikke patent på. Dansk Folkeparti ønsker fortsat debatten om ældre og svage her i Tinget, ikke mindst set i lyset af KL-formandens udmelding om, at de seneste nedskæringer ikke bliver de sidste nedskæringer, vi har set på dette område.
Der skal holdes et vågent øje med den service, der ydes over for vore ældre medborgere, ikke mindst de svagest stillede.
Tak for debatten.
Jette Gottlieb (EL), 1999-02-25:
af de forskellige afgørelser, vi har set
Men jeg kunne godt tænke mig at spørge, om det ikke også indebærer en særlig åbenhed i forhold til det problemkompleks, der knytter sig til en præcisering fra ministerens side i forhold til kommunerne.
Jeg vil minde om, hvad ministeren sagde til pressen ved afslutningen af samrådet i oktober, nemlig at
hvis kommunerne ikke fulgte op på den formulering, som man nu var nået frem til, ja, så måtte der jo enten en lovændring til eller en præcisering i form af et hyrdebrev.
Jeg vil gerne bede ministeren om at bekræfte, at det stadig står ved magt.
Inge Refshauge (DF), 1999-02-25:
Jeg vil gerne sige tak til ministeren for besvarelsen.
Det er da rigtigt, at vi har haft det her oppe for ca. 14 dage siden, hvor CD og SF også fremsatte nogle forslag til forbedringer af hjemmehjælpen.
Det kommunale selvstyre og det der med tæt på borgerne er også noget, som vi i Dansk Folkeparti er tilhængere af, men jeg mener bare, at hvis der er kommuner, der virkelig mener, at de kan skalte og valte med social- og serviceloven, som de vil, er det ministerens pligt, og det ved jeg også at ministeren gør, at give besked på, at loven skal overholdes. Man kan jo godt flytte midler fra borgere, der ikke trænger så meget til hjælp, over til de meget svage ældre, og det mener jeg også er noget af det, kommunerne gør.
Men de ressourcer, der er til rådighed i kommunerne, kan jo nok også udnyttes noget bedre, og dér ved jeg så, at kommunerne har fået en pulje, hvor de kan søge om penge til hjælp til udvikling af den slags ting.
For os i Dansk Folkeparti er tryghed for de ældre borgere af meget stor betydning.
Når jeg snakker om ældre, så er det jo i det her tilfælde de svage ældre, jeg snakker om.
Det er ikke dem, der har travlt, sådan som en masse ældre har.
Det er dem, der ikke kan klare sig selv.
Jeg giver også ministeren ret i, at ankemulighederne er til stede.
Det, som vi i Dansk Folkeparti mener er meget frustrerende, er diverse artikler, der kommer i aviserne med fotos af ældre, der sidder og har det rigtig dårligt og alt det der.
Det er jo artikler, der gør andre ældre meget utrygge.
Jeg synes, at den debat hører hjemme her i Folketinget og ikke på avisens forsider.
Man har jo også det begreb, der hedder længst muligt i eget hjem, og så kan man samtidig få den tanke: længst muligt i eget hjem til mindst mulig hjælp.
Det burde i grunden hedde: længst muligt i egnede hjem med den hjælp, der er behov for. Det er det kommunale visitiationsteam, der skal visitere individuelt, og disse visitationer skal så løbende evalueres, for det er jo ikke sikkert, at fordi man den ene måned giver et svagt ældre menneske så og så mange timers hjemmehjælp, så slår de til 3 måneder senere.
Man skal jo løbende følge det op i kommunerne.
Så har vi også et stærkt ønske i Dansk Folkeparti om, at den vedtagne ledsagerordning også kommer til at gælde for dem over 67 år.
Jeg ved nok, det er noget, der koster penge, men i Dansk Folkeparti er vi parate til at være med til at give de penge, hvis det skulle være nødvendigt. Vi vil fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
Aase D. Madsen (DF), 1999-02-25:
Angående den socialdemokratiske ordførers sidste bemærkning om at undgå avisdebatter: Ja, det er der vist mange der gerne vil i øjeblikket.
Det var kommunerne, der havde ansvaret, for de var jo nærmest på problemerne.
Så vil jeg lige apropos avisartikler henvise til B.T. fredag den 19. februar.
De havde et spørgeskema med hensyn til hjemmehjælp.
Dér spørger man de pågældende mennesker om, hvorvidt kommunerne kan være nedskæringerne på hjemmehjælpen bekendt.
Og det kan de altså ikke.
Det svarer 71 pct.
Så spørges der endvidere, om man er tilhænger af, at Folketinget skal gribe ind og sikre de ældre den fornødne hjemmehjælp.
Det siger 68 pct. ja til.
Nu er vi tilsyneladende kommet så langt ud, at befolkningen ikke mere tror på kommunerne.
Nu tror de mere på Folketinget og mener derfor, at nu bør Folketinget gribe ind.
Birthe Skaarup (DF), 1999-02-25:
Det får mig faktisk til at ryge lidt i flint, for hvad er det så, Socialdemokratiet vil byde de ældre?
Har samfundet ikke en forpligtelse til, netop som Dansk Folkepartis forslag til vedtagelse siger, at vi skal dække de ældres basale behov?
Det er faktisk det, der står i det her forslag til vedtagelse.
Jørn Pedersen (S), 1999-02-25:
Nu kan jeg jo forstå på Dansk Folkeparti, at det, der sådan set er afgørende for, om det ene eller det andet spørgsmål skal løses kommunalt eller centralt, afgøres af B.T.
Dér er jeg trods alt mere tryg ved det politiske system, vil jeg sige.
Det er ingen kunst, vil jeg gerne sige herfra, at få folk til at sige, at noget, som de ikke synes fungerer godt nok, skal løses et andet sted.
Altså det er det ikke, og det argument kan jeg altså ikke falde ret langt ned i støvet for.
Jeg vil notere mig den uoverensstemmelse, der er imellem Dansk Folkepartis ordfører for forespørgerne her i dag, der jo understreger her fra talerstolen - det er jo ikke en tilfældig ølkasse, vi snakker om, det er Folketingets talerstol - at man i Dansk Folkeparti går ind for det kommunale selvstyre, og at det er dér, opgaverne skal løses, og så høres det fra et - næsten halvandet - medlem fra samme parti, at nu burde staten nok gribe ind. Jeg vil godt sige til begge indlæg - både fru Aase D. Madsens og fru Birthe Skaarups - at det, jeg understregede i mit indlæg, og jeg vil gerne gentage det, hvis det er nødvendigt, er, at der står i loven, og det er faktisk det, vi har med at gøre her i Folketinget, at det er kommunernes forpligtelse at løse denne opgave.
Når vi så kommer til en kraftig udvidelse af den pligt, man ønsker at give kommunerne, så kan jeg kun ironisere lidt over det og sige: Jamen det er meget nemt at sige for et parti, der ikke var med i en finanslovaftale og sikkert heller ikke ønskede at være det.
Det er jo gratis at sige det.
Det er jo gratis at stå herfra og love hundredevis af millioner af kroner, for det kræver kun, at man har taleret, for at man kan gøre det.
Hvis man også ved, at det ikke har en jordisk chance for at blive ført ud i livet, i hvert fald ikke med de økonomiske aftaler vi har i øjeblikket, så er det gratis, og det kan jeg ikke falde på næsen af beundring over, for det kan ethvert parti jo gøre.
Det er det, der er oppositionens ret.
Men altså, jeg kunne måske forstå det på den måde, at Dansk Folkeparti er ked af, at man her i Tinget også tidligere har lavet nogle love - der kunne de så ikke være med - som Dansk Folkeparti ikke har været med til.
Men det er faktisk et bredt flertal, der har vedtaget mange af de her ting i Folketinget.
Det understreger jeg, og det er vigtigt.
Og det er også det, der er borgernes største garanti.
Inge Refshauge (DF), 1999-02-25:
Jeg står stadig ved, at Dansk Folkeparti mener, at det kommunale selvstyre er i orden.
Men det er det der med, at kommunerne skal holdes fast på deres forpligtelser over for de ældre mennesker, vi beder om.
De er en gru at se på.
Derfor mener vi, at socialministeren bør gribe ind, hvis der er noget.
Jeg giver så også hr. Jørn Pedersen ret
i, at det er fire måneder og en dag siden, vi bestilte denne her forespørgsel, og derfor kan det jo være rigtigt nok, som hr. Jørn Pedersen siger, at nogle af tingene er faldet på plads, men ikke alle, må jeg sige til hr. Jørn Pedersen.
Birthe Skaarup (DF), 1999-02-25:
Socialdemokratiets ordfører blander finanslovforhandlingerne ind og det, at Dansk Folkeparti ikke var med, og at det måske er derfor, vi nu kommer med de her ting.
Det har slet ikke noget med det at gøre.
Dansk Folkeparti var med et langt stykke hen ad vejen ved finanslovforliget.
Og jeg må da indrømme, at som det er kommet til at se ud, hvor man tog efterlønnen eksempelvis og satte den ned, så er det da helt klart, at så ønskede vi naturligvis ikke at være med.
Eksempelvis kunne man jo gå hen og lave lovgivningen om.
Jette Gottlieb (EL), 1999-02-25:
Jeg vil godt spørge hr. Jørn Pedersen, om han ikke vil anerkende, at nogle af de problemer, vi står over for ude i kommunerne, skyldes en bestemt prioritering af midlerne ude i kommunerne. Så vil jeg godt bede hr. Jørn Pedersen forklare, hvordan det hænger sammen, når vi nu har en situation med stigende velstand, stigende produktion og flere folk i arbejde og en hel masse af den slags ting, at det alligevel er sådan, at man i de seneste år ikke har bestilt andet end at nedskære, bespare og indskrænke i de muligheder, der er i ældreservicen.
Det er jo det, der er sket.
Og så vil jeg godt spørge, om hr. Jørn Pedersen ikke mener, at der er behov for, at vi så hjælper med til den prioritering.
Det er jo ikke en sag, der er kommet op i aviserne bare sådan.
Vi har arbejdet systematisk med det her i hele dette folketingsår, startende med nogle samråd, hvor vi konstaterede, at de her problemer var på vej.
De fik lov
at løbe, og det er blevet værre og værre, og der er kommet flere og flere eksempler.
Det er jo ikke, fordi kommunerne er onde.
Det er jo ikke derfor.
Aase D. Madsen (DF), 1999-02-25:
Det her har også noget med prioritering at gøre.
Hvor svag skal man være for at blive kaldt svag, og hvor svag skal man være for at blive kaldt meget svag?
Vi ser jo, at den definition, som kommunerne bruger i øjeblikket, ikke duer; den, hvorom ministeren før sagde, at man med glæde havde set den prioritering, der var sket over for de meget svage ældre fra de mindre svage ældre.
Men når de mindre svage ældre er dem, der bruger kørestol og kravler rundt på knæene og er blinde og skal gøre rent, så har vi da måske et behov herindefra.
Når man nu ikke kan gå den vej at fratage det kommunale selvstyre, så må vi sige, at vi søreme må sætte os ned og lave en definition: Hvad er mindre svagt?
Er man mindre svag, når man kører i rullestol, eller er man ikke mindre svag?
Så må vi lave et behovskriterie.
Hvor ligger behovskriteriet?
Når vi nu ikke kan få Socialdemokratiet til, at vi skal tage fat på en anden måde, så må vi bestemme behovskriteriet.
Hvad er et behovskriterie, defineret i detaljer?