runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Helge Adam Møller (KF), 2006-04-28:
Jeg mener, at der er nogle mennesker, der ikke har mulighed for at lære dansk.
Men selvfølgelig er der mennesker, der af den ene eller den anden grund ikke kan lære det – også af meget bastante årsager; det er ham eller hende, der har fået skåret tungen ud.
Uanset hvor meget man træner, kan man altså ikke lære at tale, hvis man ikke har nogen tunge.
Og det vil være et af de oplagte steder, hvor jeg synes der selvfølgelig skulle være mulighed for en dispensation.
Ingen tvivl om det.
Martin Lidegaard (RV), 2006-04-28:
Når man hører ministeren, kan man jo sige, at man kan sammenfatte ministerens tale i én sætning: Vi har overblikket over de retssikkerhedspolitiske problemer, derfor er der ikke brug for en kommission, og faktisk er der ikke nogen retssikkerhedspolitiske problemer, for vi har løst dem.
Og det er jo dejligt, at landet har en socialminister, der har det fulde overblik i modsætning til de folk, der arbejder fagligt med det, og alle de forskellige grupper, der rejser det her spørgsmål.
Alligevel kan jeg ikke lade være med at spørge: Er det ideen om at nedsætte en kommission som sådan, ministeren er imod, eller er hun imod den konkrete udformning af det indhold, som Enhedslisten har valgt at putte i den?
Når jeg spørger om det, er det, fordi jeg faktisk indtil i dag troede, at vi havde en fælles interesse i at blive klogere på det retssikkerhedsmæssige område.
Og der er jo sket to ting i den her regerings tid, som gør det relevant, synes jeg, at overveje en kommission, nemlig at der er kommet en kommunalreform, der vender op og ned på mange af de arbejdsgange og procedurer, vi har kendt, og så en række arbejdsmarkedsreformer, som regeringen har stået for.
Uanset hvad man mener om de tiltag, og dem har vi jo været uenige om, så troede jeg faktisk, vi var fælles om at sikre, at det i hvert fald ikke gik ud over retssikkerheden for borgerne.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2006-04-28:
Efter svære overvejelser besluttede jeg mig alligevel for at tage ordet.
Faktisk tager jeg det rimelig alvorligt, at jeg ikke vil stille spørgsmål til en, der er stedfortræder, men der var noget i hr. Helge Adam Møllers svar til hr. John Dyrby, som provokerede mig lidt til at tage ordet alligevel.
Selvfølgelig kan vi alle sammen blive enige om, at en mand, der får skåret tungen over og derfor ikke kan tale, skal vi ikke stille krav til om at lære at tale dansk.
Så enkelt er det.
Men sådan, som jeg forstod den socialdemokratiske ordførers spørgsmål, gik det på, om man ikke kunne lave en parallelitet til visse psykiske lidelser, der kan være så slemme, at det kan være lige så rigtigt at give dispensation her, som når der er tale om en fysisk skavank.
Og det er jo her, at der netop i aftalen er en undtagelse for posttraumatisk stress-syndrom, som man ikke kan søge på baggrund af, og som hr. Helge Adam Møllers partikollega, hr. Allan Niebuhr, så flot har været ude at kritisere.
Kan vi ikke få et kontant svar fra hr. Helge Adam Møller?
Er han enig med sin ordfører, eller er han ikke enig med sin ordfører?
Martin Lidegaard (RV), 2006-04-28:
Nu egner Folketingssalen sig ikke til en meget detaljeret diskussion af de enkelte punkter.
Derfor kunne jeg godt tænke mig at spørge ministeren: Kunne man forestille sig, hvis nu ministeren er uenig i de enkelte punkter i Enhedslistens forslag, men sådan set for tanken om at sikre retssikkerheden, også – det lå lidt implicit i ministerens svar – oven på de ganske dramatiske omstruktureringer, vi har lavet i det danske samfund, at man satte sig ned, hvis det er et fælles politisk ønske, og diskuterede, hvad indholdet af sådan en kommission så kunne være, hvis det ikke er kommissionsideen som sådan, ministeren er imod, men derimod de konkrete elementer, som Enhedslisten har valgt at putte ind i præcis det her forslag?
For så kunne det jo være, at man kunne nå til en bred politisk enighed til fælles gavn, og det kunne måske endda være, at vi kunne spare nogle af de politiske diskussioner, og at måske også nogle af oppositionens fordomme kunne blive ryddet af vejen.
Det ville vel også være til ministerens fordel.
Så synes jeg da, vi er kommet langt i dag.
Altså, hvis Venstres ordfører er så stålsat sikker på, at alt, hvad regeringen har gjort i forbindelse med kommunalreformen, kun er til borgernes bedste og til retssikkerhedens bedste, så burde han jo heller ikke være så nervøs for at få nedsat en kommission bestående af fornuftige og faglige folk, der lige kan løbe det igennem med en tættekam for at være helt på den sikre side.
Når regeringen så entydigt afviser det her forslag, er det svært at frigøre sig fra en tanke om, at det er, fordi der er noget at komme efter, og det ønsker man ikke frem.
Så, nej, jeg føler mig ikke helt overbevist om det endnu.
Jeg ville ønske, vi kunne få en mere uvildig gennemgang af det aspekt.
Det er ikke blevet gjort i forbindelse med, at man lavede kommunalreformen.
Det ville klæde kommunalreformen, at man gjorde det.
Hans Andersen (V), 2006-04-28:
Nu tror jeg ikke, det var undertegnede, der indledte den her lidt overordnede diskussion med udgangspunkt i dette beslutningsforslag.
Jeg tror, det var hr. Martin Lidegaard, der kom med et par bemærkninger om kommunalreformen.
Det er da med til at styrke og støtte op om forudsætningerne for, at kommunen kan levere den kommunale service.
Er hr. Martin Lidegaard ikke enig i, at det er endnu et element, der styrker borgerens retssikkerhed?
Martin Lidegaard (RV), 2006-04-28:
Nu ved jeg ikke, om hr. Hans Andersen er indstillet på, at vi skal tage hele debatten om kommunalreformen en gang til.
Det kan i så fald blive en meget lang dag.
Men som jeg også tror jeg fik nævnt, trækker kommunalreformen måske på nogle punkter i den rigtige retning retssikkerhedsmæssigt, og det er bl.a., at der er et meget entydigt myndighedsansvar.
Det vil jeg gerne medgive hr. Hans Andersen.
På andre områder mener jeg at den trækker i den modsatte retning, f.eks. i forhold til alle specialinstitutionerne, hvordan det enkelte menneske mødes af systemet, om der er de pladser, der skal være, om der er den faglighed, der skal være, om man kan være sikker på, at man får tilbudt det, der skal tilbydes, og som man har ret til.
Der har jeg betydelig større usikkerhed med hensyn til kommunalreformens virkninger.
Jeg er helt med på, at det kan være svært forlods at sige noget meget præcist om, hvordan dette bliver i virkeligheden, det har vi jo brugt mange dage på at diskutere herinde, men det, jeg ikke synes man kan diskutere, er, at jeg har svært ved at gennemskue, om borgeren, hvis man laver en helt struktureret analyse hele vejen ned igennem systemet, så er sikret i sit møde med systemet fra den dag, borgeren måtte komme til skade, eller barnet, eller hvem det nu måtte være, om vedkommende så møder systemet på den rigtige måde set fra det retssikkerhedsmæssige standpunkt.
Hans Andersen (V), 2006-04-28:
Hr. Martin Lidegaard nævner kommunalreformen som en af de store ting, der foregår i øjeblikket på det sociale felt.
Det er også korrekt.
Og hr. Martin Lidegaard nævner så, at de fleste forhold på det sociale område bliver værre.
Så vil jeg bare spørge: Er det ikke korrekt, at kommunalreformen bl.a. medfører et entydigt ansvar på hele det sociale område i forhold til borgeren, i forhold til hvem der bestemmer, hvilke tilbud der skal gives, at man ikke som i dag risikerer at falde ned mellem to stole, altså mellem den kommunale myndighed og den amtslige myndighed?
Er det ikke korrekt, at hermed giver vi en entydighed, et entydigt ansvar?
Tom Behnke (KF), 2006-04-28:
Jeg er enig i, at når der påpeges den form for problemer, og det vil jeg også godt kalde det, er det meget relevant, at vi ser på det, absolut.
Det er så ikke lige umiddelbart det, jeg har fået forelagt i dag, og som jeg er blevet bedt om at være ordfører på i dag.
Det er spørgsmålet om at nedsætte en retssikkerhedskommission i det hele taget.
Men det andet spørgsmål kan vi da godt se på.
Der er tale om mennesker i forskellige situationer, med forskellige årsager, med forskellige baggrunde.
Og det må til enhver tid være en konkret vurdering i den konkrete sag, der gør, om man får den ene eller den anden afgørelse.
Det kan jeg ikke, og det skal jeg ikke som lovgiver stå her på Folketingets talerstol og tage stilling til.
Men vi skal have nogle spilleregler, og der er jeg helt enig i, at spillereglerne selvfølgelig skal være så klare og så tydelige, som det overhovedet kan lade sig gøre.
Thomas Krog (SF), 2006-04-28:
Det er åbenbart ikke klart nok, for det, jeg henviser til, det, sagen handler om, er ikke en konkret sygedagpengesag.
Det er simpelt hen samtlige landets sygedagpengesager, der er blevet klaget over til det sociale nævn, og hvor det bl.a. viser sig, at over en tredjedel af dem bliver ændret af nævnet.
Det er i den sammenhæng, ministeren går ind og siger, at med hensyn til sygedagpengesager generelt ved han ikke, om det, at klageændringerne er så mange, som de er, skyldes, at kommunerne fortolker loven korrekt, eller det sociale nævn fortolker loven korrekt.
Jeg synes, det er meget, meget alvorligt, når vi snakker retssikkerhed, at mennesker simpelt hen kommer til en kommune og så klager videre til et nævn – og store forskelle er der også mellem nævnene.
Han siger, at der kan være forskel på, hvordan de tolker sagerne.
Det er et retssikkerhedsmæssigt problem.
Det håber jeg, og det forstår jeg også lidt på den konservative ordfører at man åbenbart kan være med til at se på.
Det burde jo indgå i en generel undersøgelse af hele det sociale område, for det sociale nævn dækker jo hele det sociale område.
Tom Behnke (KF), 2006-04-28:
Og der vil jeg da ikke udelukke, at der kan være et enkelt tilfælde, som det bliver fremhævet her, hvor man ikke lige kan finde ud af, hvordan det skal være, og hvor så en minister på et andet ressortområde, end vi lige er inde over her i dag, har givet et eller andet svar, som jeg i øvrigt ikke har kendskab til.
Det kan jeg selvfølgelig ikke stå her i dag og forholde mig så konkret til, som spørgeren ønsker jeg skal gøre.
Men det, der er væsentligt, er selvfølgelig, at vi hele tiden forholder os til, hvis der opstår problemer – og ikke ud fra en konkret sag, det er jo ikke en konkret sag, vi skal sidde og behandle.
Er der konkrete sager, kan de jo godt give anledning til, at vi bliver opmærksomme på, at der generelt måske var et område, hvor vi skulle gøre det bedre.
Med hensyn til det konkrete, som hr. Thomas Krog nævner her, er det jo noget svært at forholde sig til, når man sådan lige får det forelagt.
Det lyder da, som om det var et af de punkter, man måske kunne kigge på, men det er jo ikke ensbetydende med, at man så af den grund skal nedsætte en retssikkerhedskommission på det sociale område, og heller ikke, at det så nødvendigvis skal være en kommission, der har det indhold, som Enhedslisten har foreslået.
Thomas Krog (SF), 2006-04-28:
Jeg har så et forslag til, hvad man helt konkret kan se på, hvis Det Konservative Folkeparti ønsker det.
Vi snakker om det her klagesystem, der har været nævnt mange gange i dag.
Vi fik her tidligere på måneden et svar fra beskæftigelsesministeren, som skriver – og nu vil jeg også gerne have lov til at citere – at Ankestyrelsens foreliggende undersøgelse ikke belyser, hvorvidt det er kommunen eller det pågældende nævn, altså det sociale nævn, der har den korrekte tolkning af loven.
Det er sygedagpengeloven i det her tilfælde.
Altså, ministeren kan ikke svare på, om det er kommunernes eller det sociale nævns tolkning af loven på et område, der er korrekt.
Det synes jeg da er et retssikkerhedsmæssigt problem.
Er det ikke et konkret retssikkerhedsmæssigt problem, at en minister faktisk ikke ved, om det er kommunerne, der tolker loven rigtigt, eller det er ankemyndigheden?
Jamen hvor står folk?
Hvor står mennesker i den sammenhæng?
Tom Behnke (KF), 2006-04-28:
Vi har jo netop vedtaget et lovforslag, som skærper kravene til afgørelser, skærper kravene til, at der skal være begrundelser for afgørelserne.
Og dermed bliver borgeren jo stillet langt bedre, ved at man der kan se, hvad der er op og ned.
Og man kan også se, hvorfor man har fået den afgørelse, man har.
Det vil sige, at den der uvished, usikkerhed om, hvad det er, der er sket, om man overhovedet har fået den rigtige afgørelse, eliminerer vi altså med det lovforslag.
Den anden del af det, som fru Line Barfod spørger til, foranlediger mig til at sige, at det, at vi nedsætter en retssikkerhedskommission på det sociale område, jo i sig selv ikke vil betyde, at de såkaldt onde kommuner, der i dag ikke kan træffe de rigtige beslutninger, som ikke behandler borgerne godt, bliver søde og rare og gode kommuner.
Når det er sagt, skal vi også lige huske, at i langt, langt de fleste kommuner er der jo ingen problemer.
Men der kan være kommuner, hvor der sker fejl, der kan være sagsbehandlere, der laver fejl, og der kan såmænd også godt være en enkelt eller flere onde kommuner, der simpelt hen ikke vil i den ene eller den anden retning.
Men det vil en retssikkerhedskommission jo ikke gøre noget ved.
Løsningen på det problem er, at vi har en god lovgivning, og at vi har en mulighed for, at der bliver fulgt op, hvis det er sådan, at kommunerne ikke lever op til det, vi ønsker.
Line Barfod (EL), 2006-04-28:
Det synes jeg kunne være et godt udkomme.
Bare en konkret ting: vejledning.
Jeg er fuldstændig enig i hr. Tom Behnkes påpegning af, at det ikke burde være to parter over for hinanden.
Men den udvikling, vi ser i øjeblikket, er jo den stik modsatte.
Det er en udvikling, hvor flere og flere organisationer opruster med bisiddere osv., og flere og flere går til domstolene.
Der sker en retsliggørelse af meget af det her, også fordi borgerne jo ikke oplever, at de overhovedet får at vide, at det offentlige har en vejledningspligt over for dem.
Jeg har masser af gange som advokat måttet ringe og spørge sagsbehandlere, der har givet afslag på en ansøgning, hvad borgeren så skal gøre.
Og sagsbehandlerne var nærmest ikke klar over, at de havde en vejledningspligt, og borgeren vidste i hvert fald slet ikke, at man egentlig havde krav på at få vejledning om, hvordan ens problem skulle løses.
Tom Behnke (KF), 2006-04-28:
Vi er fra konservativ side til enhver tid indstillet på at drøfte emner som det her, delemner, underemner.
Hvis der er nogle ting, der bliver bragt op, hvor nogle kan påpege, at her burde man måske gøre det på en anden måde, her kunne vi gøre det på en anden måde, så er vi altid positivt indstillet over for at gå ind i en drøftelse af de ting.
Vi mener faktisk, at vores allerfornemste opgave ved at sidde her i Folketinget jo netop er at diskutere de elementer og derudfra vurdere, om man så skal lave nye love, nye regler eller ændre de eksisterende love og regler.
Det er jo egentlig det, som er vores opgave her i Folketinget, så det har vi ingen problemer med.
Det har ministeren svaret på, det skal jeg ikke gentage her, og nu er tiden også knap til at svare.
Men det vil sige, at hvis vi skal nedsætte en kommission, hvis man skulle lave en undersøgelse, hvis man skulle lave en kortlægning på en eller anden måde – og der kan jeg forstå, at for Enhedslisten betyder det ikke det store, hvad vi kalder det: det, der er væsentligt, er, at man måske får set på tingene – så må udgangspunktet være, at vi har nogle emner, nogle områder, hvor vi vurderer, at her sejler retssikkerheden fuldstændig, og borgerne er overladt til den rene bananrepublik.
Det må vi gøre noget ved.
Så lad os se på det.
Det har vi ikke set endnu.
Thomas Krog (SF), 2006-04-28:
Der skal ikke herske nogen tvivl om, at SF bakker op om det her forslag.
Der er et stort behov for at få set på området.
Kommunerne er i øjeblikket økonomisk presset, bliver mere og mere presset, og man kan se, at folk, der klager over de kommunale afgørelser, i stigende omfang får ret.
Vi oplever også alt, alt for mange, vil jeg sige, af de her personlige henvendelser, hvor man kan sige: Jeg føler mig magtesløs i forhold til at løse dem.
Det er på tide, at man får ændret på det her system, sådan at de her folk har en anden måde at få løst deres problemer på.
Jeg vil bare sige, at når man sådan igen kigger på statistikkerne, er der intet overhovedet, der viser, at store kommuner skulle være bedre til at løse de her ting end de små kommuner.
Selv om retssikkerhed ikke er et gode, som kan forventes opfyldt hundrede procent til enhver tid i alle forvaltningsgrene, så er det meget problematisk og bekymrende, at vi i et retssamfund som det, vi lever i, er så langt fra at have opfyldt den her retssikkerhed, som tilfældet er.
Den bekymring er så meget mere velbegrundet, når vi ser på de her sociale sager i kommunerne.
Det gælder de sager, som bliver kørt igennem ankesystemerne, men også i en lang, lang række af andre sager ser og hører vi, at man ikke følger de mest elementære regler.
Man glemmer at partshøre, man laver ikke skriftlige begrundelser; der er i massevis af sager.
Jeg har ikke noget svar på, hvordan vi løser det.
Der var et stigende antal sager, som blev forkert afgjort i kommunerne, og beskæftigelsesministeren henviste så til en lov, der var trådt i kraft i 2003, og sagde: Jamen det løser nok problemerne, arbejdsevnemetode og sådan nogle ting.
Det har i hvert fald vist sig at være forkert.
Det er jo et stigende omfang, der ikke får behandlet deres sager korrekt.
I onsdags diskuterede jeg hjemmehjælp med socialministeren, og ministeren sagde ved den lejlighed, at de her problemer, hvor nogle kommuner i op til 80 pct. af tilfældene træffer nogle afgørelser, som de sociale nævn vil have ophævet, jo er løst ved, at man sådan sætter lidt i gang og bl.a. udsender et hyrdebrev.
Det mest positive her i dag er den tilkendegivelse, der kom fra Det Konservative Folkeparti, selv om ordføreren nu er gået.
Med den tilkendegivelse fra De Konservative synes jeg, det ser ud, som om der trods alt er et flertal for, at vi kommer i gang med det her arbejde, at vi faktisk får gjort noget ved nogle konkrete problemer, som rammer nogle konkrete mennesker på deres forsørgelse.
Når man tager forsørgelsen fra dem, så er det altså noget med, at vi ser folk, der må gå fra hus og hjem, som bliver ramt af psykisk sygdom, fordi det jo er utrolig hårdt menneskeligt; som bliver skilt; og som i øvrigt kommer meget længere væk fra arbejdsmarkedet, end de var, før fejlen indtrådte.
I SF støtter vi helt sikkert det her forslag.
Eva Kjer Hansen (V), 2006-04-28:
Det er jo en helt forkert fortolkning af det, jeg har sagt.
Jeg har netop sagt, vi lægger meget vægt på retssikkerheden, og vi tager fat om de problemer, der er.
Men det ændrer ikke ved, at jeg mener, at de elementer, der skulle indgå i en sådan kommission ifølge Enhedslistens forslag, bygger på nogle fejlagtige forudsætninger.
Og der er andre ting, som jeg er helt uenig i at man skulle lave om på.
Derfor synes jeg ikke, at Enhedslistens forslag er egnet til overhovedet at sætte fokus på retssikkerheden endsige give os et overblik, for der er udgangspunktet ikke det rigtige.
Jeg har netop lagt vægt på at styrke borgernes retssikkerhed.
Derfor har vi taget en lang række initiativer.
Og viser der sig at være konkrete problemstillinger, så er jeg også indstillet på, at vi drøfter det.
For der er ingen tvivl om, at jeg synes, borgerens retssikkerhed skal være i højsædet, og det vil jeg gøre mit yderste for at sikre.
Men vejen til at skabe forbedring er ikke via Enhedslistens forslag.
Det foresvæver mig, at både SF og Det Radikale Venstre tidligere har talt om, at kommunerne selv skulle have lov til at bestemme, om de vil tilbyde frit valg, og så er det jo interessant, at man lige netop i denne sag har et andet synspunkt.
Men jeg glæder mig da over de positive meldinger, der er om det frie valg.
Jeg har understreget, at når jeg på nuværende tidspunkt ikke vil lovgive om, at der skal være frit valg mellem alle metoder, er det, fordi vi mangler et egentligt dokumenteret grundlag at træffe beslutning på, og fordi der er rejst en faglig kritik af metoderne.
Jeg undrer mig over, at SF på den baggrund siger, at konsekvensen burde være at lukke forsøgsordningen, for som jeg har været inde på tidligere, synes jeg, at den giver os nyttige erfaringer om, hvad familierne synes om træningsmetoden, og hvordan de oplever, at barnets udvikling forløber.
Thomas Krog (SF), 2006-04-28:
Som den tidligere diskussion viste, er SF optaget af retssikkerhed, og det gælder jo også på dette område.
Der er det store problem ved den eksisterende forsøgsordning, at den ene kommune bare kan sige nej, hvis den ikke ønsker det, og forældrene står uden nogen mulighed for at efterprøve afgørelsen med det klagesystem, som i forbindelse med et tidligere forslag blev så rosende omtalt af ministeren.
Er det ikke et problem, at forældrene i nabokommunen godt kan få det tilbud, man ikke selv kan få, og at man ikke engang har mulighed for at klage over det?
Det synes jeg er et væsentligt spørgsmål i denne sammenhæng.
En anden ting er, at hvis ministeren mener, at behandlingen faktisk kan skade børnene, burde den forsøgsordning så ikke være lukket?
Eller mener ministeren virkelig, det er i orden, at kommunerne rundtomkring i Danmark kan tilbyde nogle ordninger, som er decideret skadelige for børnene?
Det føler jeg mig bestemt ikke tryg ved at høre.
Eva Kjer Hansen (V), 2006-04-28:
Jeg glæder mig utrolig meget over, at SF tilsyneladende er blevet tilhængere af frit valg.
Det er måske kun på nogle områder, men så kunne man jo ønske sig, at det også bredte sig til andre områder.
Når jeg ikke bare vil gennemføre et egentligt frit valg på dette område, så er det, fordi jeg synes, vi har et ansvar over for nogle meget sårbare børn, og at vi derfor er nødt til at have vished for, om der eventuelt også er negative konsekvenser af en sådan træningsmetode.
Jeg synes, vi bliver nødt til at lytte til fagkundskaben på området og få undersøgt metoderne noget mere, selv om man kan undre sig over, at der ikke er udført et forskningsarbejde på et tidligere tidspunkt, når metoden har været i brug i så mange år.
Som jeg orienterede om, handler det dansknorske forskningsprojekt om at undersøge Domanmetoden og Family Hope Center-metoden, som man kan sige er en mildere form for træning end Domanmetoden.
Det er de to metoder, vi får prøvet af i forskningsprojektet.
Martin Lidegaard (RV), 2006-04-28:
Som det er hr. Hans Andersen bekendt, har vi jo allerede haft forsøgsordningen i 3 år.
Synes hr. Hans Andersen, at det er en ønskværdig situation, at det afhænger af, hvor man bor i landet, om man har ret til og mulighed for at passe sit barn hjemme?
Ordningen har nu kørt i 3 år, og regeringen har iværksat Marselisborgundersøgelsen for at samle op på, hvordan den har virket.
Undersøgelsen gav ganske vist ikke videnskabelig evidens i den forstand, men den pegede dog klart på, at familierne har fået utrolig meget ud af ordningen.
Skal vi vente 3 år mere?
Jeg finder ikke, det er nogen rimelig situation for de familier, der tilfældigvis bor i en kommune, som ikke vil være med, og hvis det virkelig var sådan, at man havde så store betænkeligheder ved nogle af metoderne, skulle man jo slet ikke lade forsøgsordningen indeholde dem.
Thomas Krog (SF), 2006-04-28:
Jeg må sige, at jeg også blev noget forvirret af ministerens snak om det frie valg på området.
Jeg synes netop, forslaget lægger op til et frit valg, så forældrene, uanset hvilken kommune de bor i, enten kan vælge at benytte sig af dette tilbud eller af et andet tilbud, alt efter hvilken metode de ønsker at træne deres barn efter.
Jeg synes, ministeren taler, som om det kun handler om at pålægge forældrene den ene metode, altså Domanmetoden.
Men der står faktisk i forslaget, at det også kan være ABR-metoden eller en af de andre metoder, og derfor vil jeg godt spørge angående det dansk-norske samarbejde: Bliver der afdækket flere forskellige metoder, eller handler det ene og alene om at se, om Domanmetoden er noget, der virker?