runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pia Boisen (EL), 2004-10-29:
Det lovforslag, vi behandler i dag, handler jo om, hvorvidt revisionsbestemmelserne vedrørende funktionærlovens bestemmelser om kunde- og konkurrenceklausuler skal ophæves.
Forslaget indebærer, at Folketinget opgiver at gøre reglerne mere rimelige for lønmodtagerne.
På et arbejdsmarked, hvor alle bliver stadig mere specialiserede, er det imidlertid et stort problem, hvis man ikke må påtage sig et arbejde inden for netop det område, hvor man er specialist.
Brugen af klausuler er omfattende, alene på LO-området har 55.000 ansatte en eller anden form for klausul, og på dette område er tallet stigende.
For akademikere, sælgere og andre funktionærgrupper er mellem en tredjedel og en sjettedel af de privatansatte underlagt klausuler.
Så det her er et problem, der berører rigtig mange mennesker.
Og når man først har underskrevet klausulen, vil et krav om at få den fjernet igen virke som et signal til arbejdsgiveren om, at man som ansat er på vej væk.
Hvis der skal køre en sag om lovligheden af en klausul, skal det gøres ved de almindelige domstole; en langvarig og ofte bekostelig affære.
Erfaringerne siden 1999 giver intet belæg for, at brugen af klausuler ikke er årsag til problemer, tværtimod.
Derfor bør der fortsat ske en overvågning af området, revisionsbestemmelsen bør bibeholdes, og loven bør snarest muligt strammes op.
I et fælles notat til Arbejdsmarkedsudvalget fra FTF, LO, AC, Ledernes Hovedorganisation og Danske Sælgere er der foreslået ti rigtig gode ændringer i loven, som Enhedslisten kan anbefale.
Spørgsmålet her handler jo i bund og grund om, at regeringen og åbenbart også Dansk Folkeparti også i denne sag har valgt at tage arbejdsgivernes parti, at støtte arbejdsgivernes interesse i at holde på gode medarbejdere, mens Enhedslisten og en række andre partier vælger at tage de ansattes parti, at støtte deres mulighed for at skifte arbejde til, hvor de ønsker det, og når de ønsker det.
Enhedslisten kan ikke støtte forslaget.
Irene Simonsen (V), 2004-10-29:
Det her lovforslag er et lovforslag, jeg har set frem til i, ja, faktisk flere år at kunne være med til at gennemføre.
Venstre støtter selvfølgelig lovforslaget fuldt ud, og vi er glade for, at der er taget det her initiativ, som handler om en ændring af udlændingeloven, hvor vi går ind på et mellemstatsligt niveau og laver et samarbejde i EU omkring Eurodac.
Det er jo noget teknisk noget, så jeg vil prøve at tage det sådan helt fra den praktiske side: Hvad betyder det her så for de mennesker, der er involveret i det?
De, der er involveret i det, er asylsøgere.
Asylsøgere er der ca. 400.000 af i samtlige EU-lande om året, og mellem 10 og 20 pct. af dem forsøger at snyde sig igennem ved at søge asyl i flere lande på en gang.
Det har så medført, at der har været et kæmpe administrativt bøvl via Dublinkonventionen, hvor man skulle samarbejde og finde ud af, hvor den enkelte asylansøger først havde søgt asyl, for det er jo det land, der så har ansvaret for at køre asylbehandlingen.
Det har medført, at mellem 80 og 90 pct. af asylsøgere har haft en lang sagsbehandlingsgang, fordi vi har været nødt til på en helt praktisk måde at undersøge, om vedkommende nu havde søgt asyl i et andet land, og det har trukket tiden ud.
Ved nu at lave den mellemstatslige aftale, som man gør her, går vi ind og bruger et fingeraftrykssystem, som udvalget i øvrigt har været oppe at se.
Jeg tror, det er næsten 2 år siden, at vi var oppe i Sandholmlejren for at se, hvordan det kan føres ud i praksis.
En asylansøger, der kommer til Danmark, får taget et fingeraftryk, som så kan sammenkøres via en fælles database i alle disse aftalelande, så man lynhurtigt kan se, om vedkommende asylansøger har søgt asyl i et andet land.
Vi får her noget tidsbesparende, og vi hjælper de mennesker, som reelt er i nød.
Det vil sige, at de asylansøgere, som kommer og ansøger på den rigtige måde i ét land og lader deres sag køre der, får forkortet deres sagsbehandlingstid, ved at vi går ind på mellemstatligt niveau og tilslutter os Eurodac-forordningen, som jeg jo på det kraftigste fra Venstres side kan anbefale at vi tilslutter os.
Der er ingen problemer med det her lovforslag i forhold til de forbehold, vi har i EU, fordi det foregår på et mellemstatsligt niveau, så også her er der taget de hensyn, der skal tages.
Alt i alt ser jeg det her som et meget positivt forslag, som jeg ser frem til, at vi i også praksis får til at fungere til gavn for de asylsøgere, som sidder og får behandlet deres sag.
Tingene kan fra statens side foregå lettere, bedre og nemmere og uden det administrative bøvl til gavn for ikke mindst de mennesker, der sidder og venter på at kunne komme videre med deres liv.
Venstre støtter forslaget.
Morten Bødskov (S), 2004-10-29:
Socialdemokratiet støtter, at Danmark på et mellemstatsligt grundlag tiltræder Eurodac-forordningen og Dublinforordningen.
Det har været en lang proces, og vi hilser med tilfredshed, at regeringen med aftalen har skabt grundlag for at indfri det ønske om tiltrædelse til aftalerne, som jo også blev fremført af SR-regeringen tilbage i 1999.
De to aftaler er et glimrende bevis på, at det kan betale sig at samarbejde i Europa om bl.a. asyl- og udlændingespørgsmålet.
Samtidig er aftalerne jo også, ikke mindst også den lange 5-årige proces, som ligger forud for dagens debat, et godt bevis på, at Danmarks forbehold koster Danmark indflydelse og derfor bør afskaffes.
Siden 1990 har der i EU-samarbejdet eksisteret retningslinjer for behandlingen af asylansøgninger.
Dublinkonventionen hedder aftalen.
Den sikrer bl.a., at en ansøgning om asyl kun behandles i det land, hvor ansøgningen indgives.
Formålet med Eurodac-forordningen er at sikre et mere effektivt samarbejde om behandlingen af asylansøgninger i EU.
Det centrale, som også den forrige ordfører omtalte, er som sagt en database, hvor de lande, der deltager i samarbejdet, forpligter sig til at optage fingeraftryk af asylansøgere og udlændinge, som pågribes i forbindelse med et forsøg på ulovligt at indrejse i et EU-medlemsland fra et ikke-EU-medlemsland, og som ikke kan afvises.
Fingeraftrykkene kan så herefter sammenlignes, og derved kan vi sikre en mere effektiv behandling af asylansøgninger i EU.
Vi mener i Socialdemokratiet, at kriterierne for både registrering, behandling af fingeraftrykkene og den enkeltes retssikkerhed og sikring af både nationale og fælles tilsynsmyndigheder gør, at systemet kan fungere på forsvarlig vis.
Vi husker vel alle de grusomme historier om mindreårige, uledsagede asylansøgere, og hvis det nu bevises, at disse ulykkelige børn har et familiemedlem i et EU-land, bliver det det pågældende lands ansvar at behandle ansøgningen fra barnet og sikre, at familien hurtigst muligt bringes sammen.
Det er en meget sympatisk ændring af den oprindelige konvention, som vi selvfølgelig synes er prisværdig, og med disse ord skal jeg bare sige, at Socialdemokratiet selvfølgelig støtter, at Danmark tiltræder denne aftale.
Jesper Langballe (DF), 2004-10-29:
Det samme gør Dansk Folkeparti, men lad mig begynde med at sige, at op gennem 1980’erne og 1990’erne gennemførte Europa jo sit store selvmordsforsøg ved at åbne kritikløst for masseindvandringen, og det er kommet til at stå mere og mere klart, at det problem kan EU overhovedet ikke gøre noget reelt ved.
Viljen og måske evnen mangler.
Begge dele havde vi til gengæld selv efter det politiske systemskifte efter sidste valg, og her i Danmark gjorde vi det egentlig klart for alverden, at håbet om at få løst det problem og få reddet Europa må man knytte til nationalstaterne og ikke til fælles asylregler i EU, der vil være døden.
Men – og så kommer indrømmelsen – det, vi snakker om i dag, drejer sig jo netop ikke om asylregler.
Selv hos letsindige, perspektivløse europæiske politikere var der sans for det barokke og uhensigtsmæssige i, at en række forskellige europæiske lande behandlede de samme asylansøgninger, fordi asylansøgerne shoppede rundt og forsøgte sig snart her og snart der.
Det førte så, som det allerede er blevet sagt, til Dublinkonventionen, der i begyndelsen af 2003 blev afløst af Dublin 2, hvor man kundgjorde princippet om, at kun ét land skulle behandle en bestemt asylansøger, og at man effektivt kunne definere det land, hvor det skulle gøres, af Eurodac-forordningen – et fingeraftrykssystem, der, så vidt jeg forstår, fungerer overordentlig effektivt.
Nu er vi så nået dertil, at Danmark, som jo på grund af det retlige forbehold har stået udenfor, kan tilslutte sig ved en mellemstatslig aftale, ligesom i øvrigt Norge og Island har gjort.
Det har været længe undervejs.
Så vil jeg tilføje, at den ekstra glæde, vi føler, og som jeg ikke er sikker på ministeren deler, skyldes, at ordningen er mellemstatslig og frivillig.
Det vil i øvrigt også sige, at den er opsigelig og ikke som for de andre EU-landes vedkommende har karakter af en ordre, som man bare kan sige jawohl til.
Det virker utrolig teknisk snedigt og effektivt, og jeg forstår også, at Sandholmlejren allerede nu er nået langt med hensyn til en frivillig fingeraftryksregistrering.
Jeg vil som sagt netop glæde mig over, at det er en parallelaftale, og jeg kan ikke lade være med at udtrykke det håb for fremtidens Europa, at det i stedet for den nuværende overstatslige mastodont kunne blive et Europa, som er bygget op på mellemstatlige parallelaftaler.
Else Theill Sørensen (KF), 2004-10-29:
Jeg tror, jeg vil fortsætte umiddelbart, hvor hr. Jesper Langballe slap, og sige, at vi jo kan se af det her, hvor utrolig komplicerede sagerne bliver.
Det er lovteknisk meget kompliceret, så vel den danske grundlov som EU’s ikke særlig enkle regler skal i spil, før det reelle indhold af lovgivningen kan træde i kraft, og alle disse komplikationer opstår, fordi vi har det retlige forbehold og derfor skal indgå en parallelaftale.
Men lad det nu ligge.
Det ser vi lidt forskelligt på, og det er heller ikke det, vi behandler her.
Formålet med lovforslaget er, at Danmark skal tilknyttes Eurodac-forordningen og Dublinforordningen på mellemstatsligt grundlag.
Som det har været nævnt flere gange, er Eurodac et europæisk fingeraftryksregister og Dublinforordningen et regelsæt, der fastsætter, i hvilket land en asylsøgers sag skal behandles.
Formålet med Dublinforordningen er bl.a. at sikre, at en ansøger om asyl i et af de tilknyttede lande alene behandles i ét land, og Eurodac er et af de hjælpemidler, der skal tages i brug for at nå dette mål.
Ifølge lovforslaget skal der tages fingeraftryk af alle udlændinge, der søger om opholdstilladelse efter udlændingelovens § 7, stk. 1 eller 2, eller som pågribes i forbindelse med et forsøg på ulovligt at indrejse her i landet fra et ikke-EUland og ikke afvises i medfør af § 28.
Der skal også tages fingeraftryk af en udlænding, der opholder sig ulovligt her i landet, med henblik på at kontrollere, om vedkommende tidligere har søgt om asyl i et andet EU-land, og herudover er der en række andre situationer, hvor der kan optages fingeraftryk.
De videregives så til den centrale Eurodac-enhed sammen med visse nærmere bestemte oplysninger om den person, det drejer sig om.
Efter Det Konservative Folkepartis mening er det særdeles fornuftigt, at vi tilslutter os Eurodac- og Dublinforordningerne, og vi kan støtte lovforslaget.
Ole Sohn (SF), 2004-10-29:
Man må formode, at når der ikke er flere sager, skyldes det, at aftalerne ligger inden for lovens rammer, og så må vi konstatere, at det er loven, der er noget galt med, og at den giver for vide muligheder for, at så mange kan omfattes af kunde- og konkurrenceklausuler.
Det er derfor, vi ønsker, der skal ske en skærpelse.
Det gjorde vi også, da vi behandlede spørgsmålet i 1999.
Vi kom et stykke af vejen, men vi kom ikke langt nok, og vi ønsker sådan set bare at fortsætte ad den vej for at sikre en større mobilitet.
Som minimum ønsker vi – det kan jeg fornemme at alle er enige om, i hvert fald i ord, men vi ville meget gerne prøve det af i handling – at det undgås, at det udvikler sig videre, og at vi kommer urimelighederne til livs.
Vi vil i hvert fald i det mindste fastholde revisionsbestemmelsen, så ministeren pålægges løbende at overvåge området i samarbejde med organisationerne.
Lars Barfoed (KF), 2004-10-29:
Jamen der er jo en begrænsning i loven allerede i dag.
Her i Folketinget skal vi tage stilling til, om loven er fornuftigt udformet, og her synes jeg, det er fornuftigt nok, som der står, at det drejer sig om funktionærer, som indtager en særlig betroet stilling eller indgår aftale med deres arbejdsgivere om udnyttelsesretten til en af funktionæren gjort opfindelse.
Derfor er det min opfattelse, at hvis man mener, de bliver brugt i flæng, som hr. Ole Sohn siger – og det er da muligt, at der er nogle, der gør det, det vil jeg da ikke afvise – bør det snarere afklares ved domstolene, om nogle går ud over de lovgivningsmæssige rammer, vi har sat her i Folketinget.
Jeg synes egentlig, det først burde prøves, om loven ikke er tilstrækkelig, og der er jo bestemte organisationer på arbejdsmarkedet, der har ressourcerne til at få foretaget sådanne prøvesager.
Ole Sohn (SF), 2004-10-29:
Af min ordførertale fremgik det jo, at vi anerkender, at der kan være situationer med nøglemedarbejdere, hvor der kan være en vis rimelighed i at have kunde- og konkurrenceklausuler.
Men det omfang, de har i Danmark, er jo helt urimelig højt, også sammenlignet med andre lande.
Vi kan få dyrket under udvalgsbehandlingen, hvordan det er i f.eks. de andre nordiske lande.
Vores kritik går på, at omfanget af klausuler i Danmark og arbejdsgivernes anvendelse af dem går langt ud over det, man med rimelighed kan sige er nøglemedarbejdere, som har betydning for virksomhedens konkurrenceevne.
Det er derfor, vi ønsker, der skal ske en skærpelse for at sikre en større mobilitet på arbejdsmarkedet.
Lars Barfoed (KF), 2004-10-29:
Jeg er naturligvis helt enig med hr. Ole Sohn i, at der er et behov for mobilitet på arbejdsmarkedet, både ud fra en samfundsmæssig vurdering og ud fra den enkelte lønmodtagers synsvinkel.
Men er hr. Ole Sohn ikke enig i, at der modsat også er et hensyn at tage til en arbejdsgivers legitime interesse i at beskytte sin forretning, beskytte forretningshemmeligheder og i virkeligheden også skjule sine kunderelationer for medarbejderne, og at der derfor må være en afvejning i funktionærloven mellem disse to forhold?
Og videre: Er hr. Ole Sohn ikke også enig i, at der ifølge lovgivningens tekst rent faktisk ikke er mulighed for bare at indgå sådanne aftaler i flæng?
Der stilles jo krav i funktionærloven om, hvem man kan indgå aftaler med.
Det skal være medarbejdere, som har en særlig betroet stilling, eller som har indgået en aftale med arbejdsgiveren om udnyttelsesretten til en af funktionæren gjort opfindelse.
Det krav stilles jo i loven i dag, så er det derfor i virkeligheden ikke også et spørgsmål om, at hvis man mener, klausulerne bliver indgået i flæng af visse arbejdsgivere, skal spørgsmålet prøves ved domstolene?
Charlotte Dyremose (KF), 2004-10-29:
Der skal ikke herske nogen tvivl om, at vi i Det Konservative Folkeparti er fuldstændig enige i, at det er en alvorlig sag, når der begås vold i hjemmet.
Det er da også derfor, at den tidligere konservative social- og ligestillingsminister fremlagde en handlingsplan, for netop at tage vare på denne problemstilling, og det er derfor, at vi fuldt ud bakker op om, at den nye socialog ligestillingsminister følger op på den handlingsplan med en ny handlingsplan i de år, der kommer.
Noget af det, der blev taget fat på i den tidligere handlingsplan, var netop kortlægning af problemstillingerne, og det er noget af det, der bliver fulgt op på nu.
Det forslag, der her ligger fra Kristendemokraterne, har en række gode intentioner, som vi fra konservativ side i det store og hele er ganske enige i.
Vi er meget enige i, at det er vigtigt ikke bare at bortvise den voldelige mand, men også at sikre behandlingsmuligheder og rådgivning både for voldsudøveren og familien.
Vi har derfor også haft brug for at få mere viden om, hvorfor der er vold i så mange hjem.
Der skal bygges flere behandlingspladser, og derfor er vi også glade for den brede opbakning, som flere også har været inde på, til nu at udbygge bl.a. Dialog mod vold og til den nye handlingsplan.
Formålet med udviklingen af Dialog mod vold er ikke bare at få det ud på flere centre, men vægten er netop også på at inddrage hele familien.
Derudover ser vi også meget positivt på de tiltag, der nu overvejes og undersøges med at inddrage behandlingsvilligheden i udmålingen af straffen, som ministeren også var inde på.
Jeg skal ikke gå dybere ind i de mange tiltag, som allerede er iværksat af den borgerlige regering, blot henvise til, at disse blev nævnt af ministeren, og derfor sige, at vi i Det Konservative Folkeparti ikke kan tilslutte os forslaget, men heldigvis kan tilslutte os de mange gode initiativer, som allerede er taget til opfølgning af den lovgivning, der er lavet af denne regering.
Irene Simonsen (V), 2004-10-29:
Jeg har lovet ordføreren for forslaget, hr. Freddy Dam, som ikke kunne være til stede i dag, at læse hans tale op.
Forud for 1999 var det muligt for arbejdsgivere at indgå aftale med medarbejdere om, at de ikke måtte tage arbejde hos konkurrerende virksomheder eller rette henvendelse til arbejdsgiverens kunder efter en eventuel fratrædelse.
En sådan aftale medførte ikke væsentlige omkostninger for arbejdsgiveren, men pålagde derimod medarbejderne ganske væsentlige begrænsninger i deres erhvervsudfoldelse.
Der var således en reel væsentlig ubalance imellem arbejdsgiverens krav på loyalitet fra medarbejderen på den ene side og medarbejderens ret til mobilitet på den anden side.
Man kan således sige, at der næsten var tale om en såkaldt gratis omgang for arbejdsgiveren.
Af velbegrundet frygt for en væsentlig forøgelse i anvendelsen af konkurrence- og kundeklausuler gennemførte Folketinget i 1999 nye, skærpede regler, som pålagde arbejdsgiveren betydelige omkostninger som kompensation for medarbejderens begrænsninger i erhvervsfrihed; regler, som skulle få arbejdsgiverne til at tænke sig godt om, inden de fremsatte krav om konkurrence- eller kundeklausuler.
Samtidig vedtog Folketinget at vurdere effekten af lovændringen i 2001, hvad der imidlertid viste sig umuligt på grund af et for beskedent bedømmelsesgrundlag.
Derfor udskød Folketinget revisionen af reglerne til den 1. oktober 2004.
I efteråret 2003 nedsatte regeringen et udvalg med henblik på en nærmere analyse af problemstillingen, og udvalget afgav for kort tid siden sin redegørelse.
Det er overordentlig vanskeligt at regulere disse konkrete forhold ved lovgivning, som i sagens natur skal være generel, og man kan derfor glæde sig over, at der i både aftaleloven og funktionærloven findes regler, som giver domstolene mulighed for at regulere eller annullere aftalevilkår, som er åbenbart urimelige.
Efter Venstres opfattelse har lovændringen i 1999 medført en retstilstand, som holder anvendelsen af klausulerne på et acceptabelt niveau og som på tilfredsstillende måde afbalancerer parternes modsatrettede interesser.
Derfor støtter Venstre regeringens foreliggende forslag om ophævelse af revisionsbestemmelsen.
På den anden side er vi i Venstre ikke i tvivl om, at organisationerne har en væsentlig opgave i at informere medarbejderne og optage forhandlinger med arbejdsgiverne, i det omfang medarbejderne er pålagt klausuler, som i virkeligheden ikke vil kunne hæves ved domstolene.
Endelig betyder ophævelsen af revisionsbestemmelsen jo ikke, at man ikke senere kan gennemføre en lovændring, hvis omstændighederne skulle tilsige dette.
Bent Bøgsted (DF), 2004-10-29:
L 40 fastholder reglerne for konkurrence- og kundeklausuler, som de er i dag.
I 1999 blev reglerne strammet med en klar hensigt om, at mængden af konkurrence- og kundeklausuler skulle begrænses.
Man indførte en revisionsbestemmelse, der skulle sikre, at man på et senere tidspunkt vurderede, hvorvidt loven fungerede efter hensigten.
Der er konstateret et fald på ca. 10 pct. i det samlede antal af konkurrence- og kundeklausuler.
Derfor vurderes det, at der ikke er behov for yderligere stramninger i reglerne, og regeringen peger ganske rigtigt på, at problemstillingerne vedrørende vejledning i brugen af regler må påhvile organisationerne.
Derudover kan problemerne også løses ved de gensidige overenskomster, jævnfør funktionærlovgivningen.
Da reglerne vurderes at have fungeret efter hensigten, foreslås det at ophæve revisionsbestemmelsen, og derfor skal loven ikke tvungent revideres på et senere tidspunkt, men kan fastholdes, som den er i dag.
Dansk Folkeparti kan støtte forslaget, da yderligere stramninger over for erhvervslivet kunne have gjort det alt for svært for danske virksomheder f.eks. at sikre sig mod, at en ansat tager et helt kundekartotek med sig, når han siger op.
Vi kan blot konstatere, at stramningerne indført i 1999 har virket efter hensigten, og derfor er der ikke yderligere behov for stramninger.
Jeg vil så til slut sige, at jeg stadig synes, det er en svær lov, og skulle der på et senere tidspunkt vise sig en optimal løsning på det her, er jeg indstillet på at se på sagen.
Men vi støtter forslaget, sådan som det ligger her.
Ole Sohn (SF), 2004-10-29:
Jeg kan forstå, at Dansk Folkeparti støtter lovforslaget.
Jeg kan så forstå, at Dansk Folkeparti også dér konsekvent fravælger at lytte til de høringssvar, der er kommet fra samtlige lønmodtagerorganisationer.
Mener Dansk Folkeparti virkelig, at det er nødvendigt, at der på arbejdsmarkedet er 55.000 LO-medlemmer, som skal være omfattet af kunde- og konkurrenceklausuler?
De er jo ikke nøglemedarbejdere, og idéen med kunde- og konkurrenceklausuler var, at det var til nøglemedarbejdere.
Men nu breder det sig ud, fordi arbejdsgiverne har en interesse i at hæmme mobiliteten på arbejdsmarkedet.
Derfor vil jeg spørge om to ting.
For det første: Finder Dansk Folkeparti det rimeligt, at 55.000 LO-lønmodtagere er omfattet af kundeog konkurrenceklausuler?
Og for det andet: Når man nu fra Dansk Folkepartis side er betænkelig ved lovforslaget, vil man så ikke i det mindste medvirke til at sikre, at vi får fastholdt en revisionsbestemmelse, så vi hele tiden overvåger området?
Bent Bøgsted (DF), 2004-10-29:
Jamen selv om vi afskaffer den her revisionsbestemmelse, er der jo intet, der hindrer, at loven kan tages op på et senere tidspunkt, hvis der findes en optimal løsning.
Grunden til, at vi støtter, at revisionsbestemmelsen skal ophæves her og nu, er, at vi på nuværende tidspunkt ikke kan se en optimal løsning, hvor vi både tilgodeser de ansatte og de erhvervsdrivende.
så vil man komme til at ramme de erhvervsdrivende, hvilket så kan betyde, at de ansatte mister deres arbejde ved det.
Derfor har vi ikke en optimal løsning på det nu og her, og derfor lader vi det køre videre.
Men vi er klar til at se på det.
Hvis der skulle dukke en optimal løsning op, der kan tilgodese begge parter, i forståelse mellem begge parter, så er vi klar til at se på det.
Ole Sohn (SF), 2004-10-29:
Jamen der er altså en meget principiel forskel på at have en revisionsbestemmelse og ikke at have det.
Jeg er helt med på, at selvfølgelig kan ethvert parti i Folketinget fremsætte forslag om at ændre loven.
Men har man en revisionsbestemmelse, så påligger det regeringen hele tiden at have kontakt med arbejdsmarkedets parter for at overvåge området og give Folketinget en melding.
Det er dér, de helt centrale forskelle er.
Det, regeringen siger, er, at den ikke gider have med det at gøre, fordi arbejdsgiverne ikke har ønsket, at der skulle ændres på de her regler.
Dansk Folkeparti må da i det mindste have en interesse i – også med de synspunkter, hr. Bent Bøgsted giver udtryk for – at man hele tiden overvåger området for at finde en bedre løsning end den, der er gældende i dag.
Så det er derfor, det er ret væsentligt at have en revisionsbestemmelse, sådan at regeringen også forpligtes til at følge området tæt i samråd med arbejdsmarkedets parter.
Bent Bøgsted (DF), 2004-10-29:
Jamen hvis vi skal have fundet en optimal løsning, så er jeg overbevist om, at den skal findes mellem arbejdsgivere og lønmodtagere, der bruger kunde- og konkurrenceklausulerne i dag.
Det mener jeg ikke er den optimale løsning på den her situation.
Og jeg er også overbevist om, at det så vil kunne medføre, at der er virksomheder, der må lukke, fordi de ikke kan holde deres forretningshemmeligheder hjemme.