Annie Lunde Hansen (CD), 2001-03-15:
Jeg vil gerne have lov at sige tak til ministeren for redegørelsen, for der er mange gode ting i den.
Derfor er det vel lidt privilegeret at stå her i dag og diskutere, hvordan en overflod af madvarer skal være.
Vi har et effektivt, moderne landbrug, som er anerkendt over hele verden på grund af kvaliteten, og i det store og hele har forbrugeren tillid til fødevarerne.
Vi kræver noget af vores landbrug og af vores fødevareindustri.
Vi stiller store krav til dyrevelfærd og om overholdelse af stramme miljøregler.
Dette er meget fint.
Vi ligger som nr. 1 i klassen i EU.
Det mener jeg at jeg med stolthed kan sige.
Og det er, selv om vi overholder alle disse tiltag.
Når vi har sat stramme vilkår for en branche, betyder det i mange tilfælde, at vi kan risikere, at mange af vores producenter går ned, og her vil jeg gerne nævne et eksempel som ægproducenterne.
Der sker efterfølgende det, at vi importerer udenlandske æg, som ikke er fremstillet under lige så stramme regler, og de kan købes billigere end de danske æg.
Dette er beviset på, at vi skal sørge for, at der er internationale løsninger på de fleste spørgsmål, og vi skal i de rette organer sørge for, at de andre EU-lande lever op til de regler, der findes på dette område og på alle andre områder inden for fødevaresikkerhed. Økologiske fødevarer er kommet for at blive, og der skal være plads til både det økologiske og det konventionelle landbrug.
De skal arbejde sammen som venner.
Økologien spiller en stor rolle for mange forbrugere, men så skal man også kunne forlange, at reglerne er overholdt, for ellers mister forbrugeren tilliden til produkterne.
Ø-mærket er et kontrolmærke, der fortæller, at varerne er fabrikeret under særlige regler, men det er ikke et kvalitetsmærke.
Det vil være at stikke blår i øjnene på forbrugerne.
Det er også vigtigt, at forretningerne præsenterer de økologiske varer på en indbydende måde, og at det er kvalitetsvarer, for det er kvalitet, forbrugerne ønsker at købe.
Her vil jeg gerne give et eksempel, som jeg har givet før, men jeg synes selv, det er et godt eksempel, for det beviser, hvilket dilemma forbrugerne står i.
I en fødevarebutik, hvor jeg handler meget, ligger der økologiske gulerødder.
De koster måske 18,95 kr., og de er visne og utiltalende, men der er et Ø-mærke på dem.
Ved siden af ligger der nogle dejlige, friske gulerødder fra en nicheproduktion, nemlig Lammefjordsgulerødder, til 10,95 kr. eller 11,95 kr.
Jeg køber ikke Lammefjordsgulerødderne på grund af prisen, men jeg køber dem, fordi jeg med større nydelse kan spise og forberede nogle varer, der ser tiltalende ud.
Her har også detailleddet noget at lære, og Fødevareudvalget har været i USA og har set, hvordan supermarkederne derovre kan behandle deres grønsager, så de ser indbydende og lækre ud at sætte tænderne i.
Én ting, som vi også har diskuteret i dag, som jeg stadig væk ikke er blevet overbevist om, og derfor vil jeg med stor tillid stadig væk købe konventionelle varer, er, at de økologiske fødevarer ikke er sundere end de konventionelle fødevarer. Det forventer vi at man forsker i og undersøger, således at vi i nær fremtid, hvis det viser sig, at økologiske fødevarer er bedre, får svar på dette, for
forbrugerne skal kunne stole på, at mærkningen svarer til, hvad der er i pakken.
GMO-varerne vil også i fremtiden befinde sig på de danske hylder.
Vi må også tage mod de fremskridt, der bliver givet os.
Men hvad skal man så kunne?
Man skal også her kunne stole på mærkningen, så man kan vælge til og fra.
Oplysningerne til forbrugerne er vigtige, men anprisninger på fødevarer er jeg meget skeptisk over for.
Jeg har ikke noget imod, at der står, at det er sundt at spise fisk, at det er sundt at spise grønsager, og at dette er flødeis, hvis det er flødeis, og ikke bare er et pulver, der er puttet i i stedet for fløde.
Det skal ikke være lavet på en stor fabrik og kørt ud til Brugsen mærket »hjemmelavet leverpostej«.
Det vil nemlig blive utrolig svært for forbrugerne at købe korrekt og godt ind i butikkerne.
Rådet for Bedre Madkvalitet synes jeg er en god idé, og jeg siger tak til ministeren, fordi hun har startet det.
I dette råd vil man spørge: Hvad er det vigtigste?
Svaret er: Det er kvaliteten af varen.
Det skal være en fornøjelse at lave måltiderne.
Og hvad kan man så gøre for de producenter, der overholder det, som Rådet for Bedre Madkvalitet sætter som norm for at være med i gruppen?
Jo, man må belønne.
Alt andet lige vil det være meget sjovt hvert år at se, hvem medaljen bliver givet til.
Det vil også være en meget god gulerod for producenterne, som vil sige: Den medalje vil jeg gerne have næste år.
Fra CD's side byder vi derfor Rådet for Bedre Madkvalitet rigtig hjertelig velkommen. Så har jeg et lille suk, som også er kommet frem
tidligere i dag: 10 pct. af vores indkomst går til indkøb af madvarer, men en stigning ville være godt, så kvaliteten blev mere vigtig end kvantiteten.
Vi kan vel ikke forlange at få
fem kyllinger for 100 kr. og forvente, at de har den samme kvalitet, som den ene kylling, der måske koster 50-60 kr.? Man vil måske sige, at nogle har kun råd til at købe de fem kyllinger, men det kunne jo godt være, at den store kylling til 50 kr. kunne man strække til 2 dage, og alt andet lige får man noget bedre kvalitet og måske en bedre nydelse for pengene. Fødevaresikkerhed er vigtig, egenkontrollen er utrolig vigtig, og vi er kendt for at have en god egenkontrol.
Levnedsmiddelkontrollen er et vigtigt element, men den skal være ens over hele landet, og jeg håber, det begynder at blive tilfældet, efter at den nye fødevarelov med de 11 regioner trådte i kraft.
Det skaber nemlig respekt om vore fødevarer i både ind- og udland.
I nogle børneinstitutioner er man begyndt på, at børnene selv er med til at lave mad og med til at dække bord, og de lærer, hvordan man skal behandle fødevarerne, så godt som de nu kan i den alder.
Jeg er også utrolig glad for det svar, ministeren gav, hvor hun sagde, at hun ville bede regionerne om at se lidt lempeligere på, hvordan børneinstitutionernes køkken var indrettet, bare at de levede op til de gængse krav, som regionerne har stillet.
I hvert fald i mit eget amt har jeg set, at det har virket, og tak for det.
Vi skal også sørge for, at skoleelever kan få i hvert fald ét sundt måltid mad af en eller anden art på skolerne.
Man behøver ikke at have en stor, forkromet kantine til at starte med, man kunne nok finde et godkendt rum, som kunne bruges til dette.
En anden ting er, at undervisningen i hjemkundskab skal forbedres.
Men det kan ikke gøres gratis, det kan kommunerne ikke gøre alene, så vi må anmode om, at når der tales så meget om de ting, må man også sørge for at skaffe nogle penge
til at højne den undervisning ude i skolerne.
Så er der institutionerne, altså plejehjem, sygehuse og deslige.
Her kunne man vel nok sørge for at gøre maden lidt mere indbydende og måske også lidt mere ernæringsrigtig.
Nu er min tid udløbet, men der var mange flere ting, som jeg synes, jeg kunne have lyst til at nævne i denne debat.