runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Søndergaard (EL), 2003-12-19:
Det er jo klart, at det er et af de eksempler, der viser, hvor fuldstændig håbløst skattestoppet er.
Her havde vi en mulighed for med et flertal i Folketinget at finde frem til en ordning, hvor vi fik ordnet det her på en solidarisk måde, så vi ikke urimeligt hårdt ramte den enkelte lille arbejdsgiver.
Det er jo noget, som ligger mange partier på sinde, at finde en ordning, sådan at de små arbejdsgivere ikke bliver urimeligt hårdt ramt, fordi de har en medarbejder, der er syg, eller fordi medarbejderen i anden forbindelse er væk.
Derfor kunne vi også nå til en forståelse sammen med Dansk Folkeparti om et forslag, som gik ud på at finde en ordning, der løste det problem.
Desværre har Dansk Folkeparti jo tilsluttet sig skattestoppet.
I hvert fald meddelte regeringen, at det her var i modstrid med skattestoppet, fordi det indebar en obligatorisk ordning, og så måtte Dansk Folkeparti springe fra den aftale, vi ellers havde.
Det synes jeg er ærgerligt, men jeg synes også som sagt, at det er vigtigt, at vi ikke får snakket os fra hinanden, men at vi fastholder, at der faktisk er et flertal, som ønsker at få løst det problem i den kommende samling.
Bent Bøgsted (DF), 2003-12-19:
Jeg skal blot sige, for at der ikke skal være nogen tvivl, at Dansk Folkeparti har lavet sit eget tillægsbetænkningbidrag, som er at læse i betænkningen.
Grunden til, at vi ikke er med til det, er, at der var en strid imellem Venstre og forligspartneren der, og fordi det forslag var imod skattestoppet.
Men vi har lavet vores eget bidrag, og vi er klar til at tage diskussionen op til foråret.
Søren Søndergaard (EL), 2003-12-19:
Helt kort skal jeg bare sige, at vi havde forslaget tilbage i udvalget mellem anden- og tredjebehandlingen, hvor det lykkedes at få lavet en fælles betænkning med Dansk Folkeparti, Socialdemokratiet, SF, Enhedslisten og Det Radikale Venstre, muligvis også Kristendemokraterne, det kan jeg ikke lige huske, om, at vi godt vil have rettet nogle ting op i den her lovgivning.
Desværre fastholdt Dansk Folkeparti ikke deres støtte
til den betænkning.
Men jeg håber stadig væk, at vi kan komme tilbage og kigge på den her lovgivning i den kommende folketingssamling, for den har nogle ting, som i hvert fald vi fra Enhedslisten er helt indstillet på at røre ved.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-12-19:
Nu har vi så fået forklaret alle fuglene på taget.
Jeg vil gerne spørge fru Marianne Jelved: Hvilken sikkerhed har eleverne for, at der faktisk kommer flere praktikpladser? Har de en fugl i hånden, eller er det bare fugle på taget?
Else Theill Sørensen (KF), 2003-12-19:
Det var ganske rigtigt.
Jeg sagde også, at der ikke var tid til det, for når det ikke er lykkedes endnu at forstå, hvad der står i lovgivningen, kan det selvfølgelig heller ikke lykkes, inden vi skal stemme.
Det var faktisk
, fordi fru Elsebeth Gerner Nielsen også skulle vide, hvad der står i lovgivningen.
Jeg ved det skam godt.
Jeg har studeret den, oven i købet fra før den blev født.
Det er jo et privilegium, man somme tider har.
Så vil jeg sige, at det er godt for alle de mennesker, der ønsker familiesammenføring i Danmark, at det ikke er fru Elsebeth Gerner Nielsen, der skal administrere lovgivningen,
i hvert fald ikke hvis hun selv tror på de fortolkninger, som hun her står og breder ud i den ganske verden som et skræmmebillede.
Hvis det er det billede, folk tror på, kan jeg da godt forstå, at der er nogle, der er forundrede, men sådan er lovgivningen ikke, og sådan er alle vi andre ikke. Jeg håber ikke, at der er mange, der tror på de skræmmebilleder, vi hører om her.
Martin Lidegaard (RV), 2003-12-19:
L 50 er ikke nogen stor sag, når man kigger på, hvor mange kroner det handler om, og når man tænker på, hvad vi ellers har at gøre med i energisektoren i øjeblikket.
Det er en sag, hvor vi har støttet Socialdemokratiet ud fra den opfattelse, at der er tale om forligsstof, og når jeg tager ordet her, er det, fordi vi - som hr. Svend Auken har været inde på - står over for nogle ret dramatiske ændringer i dansk energipolitik, både når det gælder strukturen i energisektoren, forsyningssikkerheden og klimapolitikken.
Tingene er vævet ind i hinanden, de er yderst komplicerede, og vi skylder det danske folk og sektoren, at der bliver en bred konsensus om dem.
Derfor står vi i de kommende måneder over for at skulle igennem nogle af de vanskeligste forhandlinger, vi vel nogen sinde har haft på området.
Alle disse ting skal kobles til hinanden: decentrale kraft-varme-værker, salg af selskaber, klimapolitik osv., og på den baggrund synes jeg, det er utrolig ærgerligt, at vi ikke kan tage hele området, inklusive det der ligger i L 50, og starte med, at vi som udgangspunkt er enige om, at vi i hvert fald skal være enige, hvis vi skal kunne lave noget.
Det er klart, at alle parter skal bøje sig mod hinanden, for der er ikke brug for polarisering af dansk energipolitik.
Der er brug for en ny energiplan, for vi har ikke nogen i øjeblikket.
I øjeblikket er der ingen samlet energiplanlægning med et bredt flertal bag sig i Danmark.
Det er ikke bæredygtigt, og det er ikke acceptabelt.
Jeg vil stærkt opfordre regeringen til at forsøge at samle alle parter om en dansk energipolitik, og jeg har også forstået på regeringen, at den ønsker at gøre det.
Svend Auken (S), 2003-12-19:
Hvad er det for en industri, der presses?
De sidder vel sådan cirka på halvdelen af verdensmarkedet i øjeblikket.
Over 20.000 familier i det her land får deres indkomst fra vindmølleindustrien.
Eksportværdien nærmer sig 30 mia. kr.
Hvordan tror man man kan gøre det?
Alle analytikere, der har udtalt sig i anledning af den fusion, som jeg tror er klog, mellem NEG Micon og Vestas, har haft det samme synspunkt, at industrien er presset.
Noget af det første, den nuværende regering gjorde, var at aflyse tre vindmølleparker til havs.
Vedrørende L 50 er det rigtigt, at det er en lille sag, men aftaler om mindre sager er lige så forpligtende som aftaler om store sager.
Det er ikke nogen principielt ligegyldig sag, for udnyttelsen af energiressoucerne, så man både producerer strøm og varme, betyder en besparelse alt andet lige på 38 pct.
Det er både økonomisk og miljømæssigt fornuftigt.
Derfor har vi igennem årene fremmet udbygningen
af industriel kraft-varme.
Den vil regeringen nu sætte i stå, og det gør man med en bemærkning om, at det her ikke står i selve aftaleteksten, men at det står i bemærkningerne til lovforslaget.
Enhver, der har arbejdet med politik herinde, ved, at når man indgår en aftale om en lov, så er det ikke kun den aftaletekst, man har, så er det lovbestemmelserne og bemærkningerne til lovbestemmelserne.
Sådan er det.
Kl. 9.15 Som det også er fremgået af udvalgsarbejdet, har i hvert fald De Konservative i et markant eksempel flere gange påberåbt sig lovbemærkninger og sagt, at den tidligere regering var forpligtet af en indgået aftale.
Hvis ministeren er interesseret, er jeg sikker på, at hr. Ole Stavad kan gennemgå sagen i detaljer.
Det Konservative Folkeparti påberåbte sig bemærkningerne, og vi bøjede os.
Hvorfor kan jeg sige det med så stor sikkerhed?
Jo, før denne aftale blev indgået, stillede Venstre og Det Konservative Folkeparti den ene gang efter den anden ændringsforslag til besparelser på finansloven.
Man ville spare tilskuddene til industrielle kraft-varme-anlæg væk, men efter at aftalen var indgået, var der ikke mere nogen spareforslag af den art. Hvem indgik jeg aftalen med?
Selvfølgelig havde han gjort det.
Vi har vores flertal.
Vi har vores fortolkninger.
Vi kører bare sagen igennem.
Jeg synes ikke, det er rimeligt, og jeg synes ikke, det er nogen undskyldning, at det ikke drejer sig om en stor sag.
Det, der engang var små sager for os, kan jo godt være store sager for de mennesker, de berører, og i relation til principperne er det i hvert fald bestemt ikke nogen ligegyldig sag.
Bendt Bendtsen (KF), 2003-12-19:
Jeg lægger selvfølgelig stor vægt på at overholde
indgåede aftaler
, og når hr. Svend Auken hævder, at elproduktionstilskuddet til industriel kraft-varme er omfattet af en politisk aftale, må jeg sige, at det ikke er korrekt.
Der er ikke indgået politiske aftaler om elproduktionstilskuddet til industriel kraft-varme.
Hr. Svend Auken vil gerne forveksle lovbemærkningerne med de politiske aftaler.
Hr. Svend Auken fremsatte i sin tid de lovforslag, som skulle følge op på elreformaftalen, bl.a. skulle man som opfølgning på den politiske aftale ophæve elproduktionstilskuddet til vedvarende energi.
Hr. Svend Auken skriver i de bemærkninger, som ledsager lovforslaget, at elproduktionstilskuddet er kompensation for en CO2-afgift, og at elproduktionstilskuddet til industriel kraft-varme fortsætter.
De bemærkninger er jo egentlig ganske fornuftige, fordi de forklarer retstilstanden, men det gør det jo ikke automatisk til en politisk aftale, som skulle forhindre V og K i at ændre CO2-afgiften eller elproduktionstilskuddet.
V og K stemte i sin tid imod CO2-afgifter og elproduktionstilskud, og V og K har ikke indgået politiske aftaler om ikke at ændre på elproduktionstilskuddet eller CO2-afgifter.
Det er muligt, at hr. Svend Auken oplever, at han har indgået en sådan aftale, men denne oplevelse stemmer desværre ikke overens med det skriftlige materiale.
Så synes jeg faktisk, det er ret imponerende at høre fra talerstolen i dag, at det bekymrer hr. Svend Auken, at industrien presses.
Det er vist en af de første gange, jeg har hørt det, og hvis jeg læser Socialdemokratiets forslag til finanslov, så kan jeg forstå, at hr. Svend Auken er blevet helt bekymret.
Helga Moos (V), 2003-12-19:
Jeg kan kun sige, at det her lovforslag ligger klart uden for elreformaftalen.
Så kan jeg sige, at vi har holdt to samråd om sagen.
Der er redegjort for vores holdninger dels i besvarelser af nogle spørgsmål, dels i betænkningsbidrag til lovforslaget.
Det er ganske imponerende.
Aage Frandsen (SF), 2003-12-19:
Det, vi har med at gøre, er jo et forlig mellem regeringen, Dansk Folkeparti og Det Radikale Venstre.
Sådan som debatten har været ved både første behandling og anden behandling, og som vi kan forvente den nu,
vil der naturligvis ikke blive ændret i det her.
Der har været en række deputationer, der har været en demonstration, som har tilkendegivet over for os i Folketinget, at man ikke mener, at det, der kommer ud af det, er tilfredsstillende.
Det, som er karakteristisk ved det her forslag, er jo, at man har en forventning om, at man nu får rigtige praktikpladser, ordinære praktikpladser, og ikke skal - i gåseøjne - nøjes med skolepraktikken.
Det kan godt være, at de unge mennesker i dag har en fugl i hånden i form af, at de har ret til i nogle givne situationer at få en skolepraktik, men denne ret tager man fra de pågældende unge, og så siger man til dem, at i stedet kommer der måske noget derude i form af, at de kan få en ordinær praktikplads.
Men nogen garanti, for at de pågældende får det, er der ikke, for det er jo så et spørgsmål, om de mekanismer, som man har aftalt skal sættes i værk, overhovedet kommer til at virke.
Derfor håber jeg, at ikke mindst Det Radikale Venstre om et år vil foretage en vurdering af, om det så giver det resultat, som man påstod det skulle give.
Vi kommer jo ikke længere nu med at prøve at overbevise hinanden om, hvordan det her vil komme til at virke.
Det kan også være, at den politiske situation er lidt anderledes og måske også lidt lysere sådan i al almindelighed om et års tid.
Det, der er problemet med den her ordning, er, at de unge, som arbejdsgiverne i dag af forskellige årsager ikke har villet give en praktikplads,
i fremtiden bliver ringere stillet.
Det er først og fremmest de unge, som af forskellige årsager er ramt af det, som man kalder den sociale negative arv, og som jo altså betyder, at de pågældende unge ikke har de samme forudsætninger med hjemmefra, som andre unge har.
Det er i den forbindelse også i høj grad unge med en anden etnisk baggrund, som vi ved, at arbejdsgiverne ikke har givet tilbuddet, og derfor er det også dem, der bliver ramt, hvis/når det i fremtiden viser sig, at det, som er ude på taget, det, som man tror bliver til noget, nemlig ordinære praktikpladser, ikke viser sig. Lad os tales ved om et års tid om en vurdering af, om det så gav det resultat, som regeringen og forligspartierne troede, og gør det ikke det, håber jeg, man vil erkende, at der er behov for at se på det igen.
Jacob Buksti (S), 2003-12-19:
Jeg synes, det har været noget besværligt at tage den her meget væsentlige diskussion, for selve den grundlæggende ændring, nemlig afskaffelsen af bladtilskuddet, gennemføres som ændringsforslag på finansloven uden udvalgsbehandling, hvor vi kun har mulighed for tre korte bemærkninger i finanslovdiskussionen.
Det gør jo, at det bliver en lille smule svært at komme i dybden med, hvad det egentlig handler om, og helt fantastisk bliver det jo så, når kulturministeren, som han gjorde under andenbehandlingen, skal forsøge at forholde sig til det problem, at Post Danmark har sat taksterne dramatisk op, som det også er fremgået her i dag, for små blade, nemlig fra 2,50 kr. til 12,00 kr. pr. eksemplar.
Så siger kulturministeren, at det har han og regeringen sandelig intet som helst ansvar for.
Det eneste, regeringen har ansvar for,
er, at man afskaffer portostøtten.
Hvordan og hvorledes Post Danmark agerer, er noget Post Danmark selv agerer på.
Man kan ikke blande sig i Post Danmarks portopolitik, så derfor har man ingen ansvar for det.
Det svarer næsten til det, man kan se i de græske tragedier, hvor det er sådan, at man for ikke at påkalde sig gudernes straf ikke tør slå en person ihjel, men i stedet for murer vedkommende inde i en grotte, og når så vedkommende dør af sult, er det ikke dem, der har muret vedkommende inde, som er skyldige. Sådan er det også her, og derfor er det her i sandhed en tragedie for folkestyret, for det folkelige foreningsarbejde og for den mangfoldighed, som er afgørende for, at demokratiet kan trives i det her land.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2003-12-19:
Nu skal jeg nok lade være med at trætte Tinget yderligere, når vi nu er i en sen time.
Jeg vil bare ganske kort bede Socialdemokraternes ordfører om uden alt for meget omsvøb at bekræfte over for mig, at de ændringer, der skete under hr. Ole Løvig Simonsen, nemlig den meget store stigning af bagatelgrænsen på over 1.000 kr., blev indført med henblik på at dæmpe væksten i de offentlige udgifter til individuel boligstøtte, for man kunne jo godt med det flammende indlæg, man nu hører fra Socialdemokraterne, få den tanke, at det ikke var tilfældet. Så vil jeg i øvrigt sige, at vi i hvert fald fra Venstres side mener, det er meget rimeligt, at når man nu har de tekniske muligheder for at beregne en støtte ud fra det, der faktisk tjenes, så er det det, man gør.
Så vil jeg også lige nævne, at der jo ikke kun er tabere i det.
Der er ikke kun folk, der mister ganske få kroner om måneden i boligstøtte, der er jo altså også folk, der vinder på den her ordning.
Lissa Mathiasen (S), 2003-12-19:
Dengang man lavede bagatelgrænsen, havde man også det problem, at man gik ind og sagde, at man lavede en afrunding til nærmeste tusinde, det vil sige, at man ikke tog det reelle beløb i forhold til, hvad folk rent faktisk tjente.
Det er det, man nu gør fra regeringens side, og man begrunder det med, at man nu teknisk kan gøre det.
Det betyder, når man går ind og gør det, at man har en besparelse på over 30 mio. kr. Samtidig har vi netop fået et svar fra socialministeren, som siger: Ja, hvis vi vil lave den samme modregning, for nu kan vi teknisk også det, så ville vi faktisk kunne give de samme mennesker det, de reelt har krav på.
Det er derfor, vi synes, det er så utrolig urimeligt, at man går ind og siger: Her skal der finde en besparelse sted, den kan vi nu rent teknisk lave.
Så er det, jeg synes, det ville være helt naturligt, rimeligt og fair over for de her lejere, hvis man så samtidig sagde, at man selvfølgelig også ville følge det op med samtidig at lade den mindstegrænse gå ud.
Så havde der været ræson i det.
Her er det en urimelig begrundelse, man bruger fra regeringens og fra de borgerlige partiers side.
Det er ikke teknikken, der gør det.
Det er det, vi synes er så urimeligt.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2003-12-19:
Julehyggen breder sig, ikke mindst i Socialdemokratiet.
Det er næsten, som om der er en konkurrence blandt Socialdemokraterne om, hvem der kan være den største og bedste julemand. Nu begynder man i diskussionen om det her lovforslag at inddrage boligstøttelovens bagatelgrænse.
Jeg vil gerne spørge Socialdemokraternes ordfører, om man kan bekræfte, at netop bagatelgrænsen var genstand for et forslag til lov, som blev fremsat den 30. november 1995 af den daværende boligminister Ole Løvig Simonsen, hvor man ændrede bagatelgrænsen fra 888 kr. til 1.932 kr., og hvor der står i bemærkningerne, at ændringerne sker med henblik på at dæmpe væksten i de offentlige udgifter til individuel boligstøtte. Jeg synes, det er flot, at man nu inddrager det i den her debat og siger, at det kunne vi da også lige så godt kigge på.
Jeg vil bare gerne have bekræftet, hvem det var, der indførte en meget stor stigning af bagatelgrænsen.
Lissa Mathiasen (S), 2003-12-19:
Lovforslaget her er jo en hilsen til landets lejere, ikke en rar julehilsen, men en hilsen om, at man hos regeringen og hos et flertal her i Folketinget tilsyneladende synes, at boligstøtten er for høj.
vil man nu gøre det.
Jeg havde nær sagt »fair nok«, hvis man ville lave en beregning ud fra, hvad man faktisk tjener i forhold til boligstøtten, men havde der været fairness, så havde man ikke brugt argumentet, at det kun er ud fra nogle tekniske årsager.
Så havde man sagt højt og inderligt: Det her er, fordi vi ønsker at spare over for en helt specielt gruppe mennesker, dem, der dybest set er dårligst stillet; det er nemlig dem, der modtager boligstøtten.
Men det gør man ikke.
Så havde det jo været flot, for så havde man samtidig kunnet sige: Vi har tidligere af andre årsager, nemlig også teknikken, sagt, at vi har en mindstegrænse for, hvad man udbetaler af boligstøtte.
Der har vi faktisk fået et svar fra socialministeren, som viser, at ca. 20.000 mennesker mister det, de egentlig burde have ud fra deres faktiske indkomst, i boligstøtte,
udelukkende fordi deres boligstøtte er under den mindstegrænse, som ligger, en mindstegrænse, som er sat til godt 200 kr. om måneden.
Jeg synes, det er en meget, meget grim hilsen, men jeg vil sige, at den bliver meget værre, i og med at man fra regeringens side for lidt siden havde et lovforslag om byfornyelsen, L 73, hvor man også gik ind og sagde: Her er det landets lejere, der skal rammes.
Om et øjeblik har vi L 78, hvor man også sender en hilsen til den danske befolkning, vel at mærke kun til vores lejere og de lejere, der har de færreste penge, om, at man med de tre forslag her dels rører ved huslejerne, dels skærer i boligstøtten.
Det er ikke nogen rar hilsen, man sender til landets lejere.
Det er et rent ideologisk felttog, og vi skal dybt, dybt beklage, at man fra regeringens side nøjagtig har valgt at lægge besparelserne over på lejerne.
Jeg kan undre mig, fordi netop partier som Dansk Folkeparti jo sagde så flot her i efteråret: Det vil vi ikke deltage i, for vi mener ikke, det er boligstøtten, der skal skæres i, fordi det er mennesker, der rent faktisk ud fra et konkret behov får tildelt de her penge.
Jeg kan forstå, at den holdning er gået fløjten.
Dansk Folkeparti har glemt at ville støtte de mennesker, der reelt har et stort behov for at få hjælp til huslejen, for at kunne bo i en god, sund bolig.
Det skal jeg dybt beklage på de lejeres vegne og ikke mindst beklage, at Dansk Folkeparti ikke engang føler behov for at gå op og forklare, hvorfor man synes, det er rigtigt nu at sælge dem.
Bertel Haarder (V), 2003-12-19:
Jeg vil blot afslutningsvis understrege, at når det gælder tidligere familiesammenføringer i familien, er der ikke tale om, at sådanne tidligere familiesammenføringer fører til et afslag.
De er blot et moment i et indicium, som gør, at man må kigge nærmere på sagen.
Det ville være mærkeligt andet.
Med hensyn til tilknytningskravet er det en ærlig sag som hr. Søren Søndergaard at være imod det hele vejen igennem.
Det blev altså indført i 1999 for udenlandske statsborgere og blev udstrakt til alle i 2002.
Nu lemper vi det for alle og lemper det ekstra meget for næsten alle adopterede.
Også jeg har fået breve fra forældre, som har adopteret børn, og de er lige så søde og hjertevarme som det, vi fik læst op her.
Så er det, at jeg bliver så glad og varm, når jeg konstaterer, at de heldigvis har misforstået det hele. Heldigvis er proportionerne blevet forvrænget, så de kan være ganske rolige, og jeg skal nok sende dem alle sammen et venligt svar med ønsker om god jul og godt nytår.
Bodil Kornbek (KD), 2003-12-19:
Som et led i regeringens handlingsplan om regelforenkling har en arbejdsgruppe under Justitsministeriet i denne uge afleveret en rapport om forslag til regelforenklinger på det familieretlige område.
Det er jo tankevækkende, at regeringen ønsker at forenkle skilsmisseproceduren, så det bliver endnu lettere at gå fra hinanden rent juridisk, samtidig med at det bliver desto sværere at gifte sig.
Når det drejer sig om dette forslag, har vi stadig væk en klar holdning til det og kan derfor heller ikke stemme for.
Vi finder det stadig væk stærkt betænkeligt, når man indfører en så bred skønsudøvelse hos myndighederne, som formodningsreglen i lovforslagets § 1, stk. 2, lægger op til.
Vi finder også, at det omkring de såkaldte fætter-kusine-ægteskaber er betænkeligt og uacceptabelt.
Vi vil ikke være med til at mistænkeliggøre borgere, der vælger ægtefæller inden for lovens rammer, og det er nu engang ikke forbudt at blive gift med sin fætter eller kusine i Danmark.
Jeg vil bare lige runde af med det her om adoptivbørn.
Jeg går ud fra, at Socialdemokraterne rent faktisk hørte, at jeg anerkendte, at der rent faktisk er tale om en forbedring.
Så jeg var hverken sur eller noget som helst.
Det står jeg ved.
Som der også blev sagt, var det det bedst mulige, man kunne opnå, og det var det, man har arbejdet for.
Det anerkender jeg og har fuld respekt for.
Samtidig må jeg også sige, at Kristendemokraterne ser en klar ligestilling mellem biologiske børn og adoptivbørn.
Det kan godt være, at man med dette forslag rent faktisk har den ligestilling for 95 pct. af børnenes vedkommende, men for os er der altså 5 pct. tilbage, og det er 5 pct. for meget.
Der skal være en klar ligestilling mellem biologiske børn og adoptivbørn, og det er det, vi arbejder for.
Det er også derfor, at jeg havde det spørgsmål til Socialdemokraterne om, hvorvidt de vil arbejde for den ligestilling.
De 5 pct., som man regner med ligesom falder lidt udenfor,
betyder måske ikke så meget, men det betyder rent faktisk noget for os.
Vi ser den klare ligestilling.
Det er også sådan, som hr. Søren Søndergaard var inde på før, at danske statsborgere har de samme rettigheder.
Det ønsker vi også for de her børn.
Derfor er det spørgsmål, som jeg stillede tre gange til Socialdemokratiets ordfører, meget enkelt: Vil man arbejde for, hvis det bliver muligt med et flertal osv., at vi rent faktisk får en klar ligestilling mellem biologiske børn og adoptivbørn?
Man kan sige, at det er et meget enkelt spørgsmål, og det er det, jeg har prøvet at påpege flere gange.
Vi stemmer selvfølgelig ikke for det her forslag.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-12-19:
Jeg håber, at vi igen kan finde nogle gode løsninger, for jeg synes, at Socialdemokratiet er kommet i lidt dårligt selskab på det her område.
Jeg forstår på den anden side også, at i hvert fald hr. Ole Stavad er utrolig glad for den her 6-års-regel, altså er glad for, at hele Adoptionsdanmark er i oprør.
Det er selvfølgelig et standpunkt, som Socialdemokratiet har ret til at have.
Mit udgangspunkt er, at der intet er i vejen for at redde de sidste 5 pct., og derfor synes jeg, at man skulle gøre det.
Jeg synes, det havde klædt Socialdemokratiet at have stemt for det ændringsforslag, som Det Radikale Venstre og en række andre partier har stillet, som indebar, at reglerne for adopterede var nøjagtig de samme som reglerne for biologiske børn.
Det ville være rigtig ligestilling.