Kristian Thulesen Dahl (DF), 2002-03-12:
Det er lidt forunderligt, at de, der har rejst forespørgslen, ikke deltager så voldsomt i debatten, men har stillet sig tilfreds, har jeg forstået, med ministerens besvarelse.
Men alle andre er meget på dupperne.
Det er jo fint.
Der er en enkelt ting omkring menneskerettighedscenteret, som ikke har været inde i debatten indtil nu.
Det er det bidrag, som professor ved Retsvidenskabeligt Institut på Københavns Universitet, Mads Bryde Andersen, kom med her forleden, hvor han forklarede, hvorfor en professor som han ikke har deltaget så voldsomt i debatten indtil nu.
Men den undren, som de sidste dages udmeldinger har givet anledning til, som han skriver, om Danmarks forpligtelser og internationale anseelser, gør så, at han nu vil bidrage til debatten.
Han rejser derfor to spørgsmål i sin artikel.
Det første er: Hvilke forpligtelser er det, der indebærer, at forskning og menneskerettigheder kun kan være uafhængige, hvis den bevares i den nuværende struktur?
Mener man dermed, at den meget betydelige forskning i menneskerettigheder, der foregår ved de juridiske fakulteter og institutter på vore højere læreanstalter, ikke har den fornødne uafhængighed?
Og hvad gør Menneskerettighedscentret egentlig for at sikre sin uafhængighed?
Er det for at være uafhængig, at man generelt udtaler sig som center frem for at lade de enkelte forskere på centret fremlægge resultaterne?
Han spørger så for det andet: Hvad skal det koste at opretholde den internationale anseelse - i citationstegn - som centret mener at være genstand for på nuværende tidspunkt?
Han beskriver så, at det har 50 mio. kr. til sit virke, som er ca. halvdelen af, hvad det koster at køre landets ubetinget største universitetsuddannelse, nemlig det juridiske studium ved Københavns Universitet, iberegnet den omfattende akademiske forskning, der foregår her.
Men hvad lægger de lande, spørger han så, hvis fordømmelse vi i den grad frygter, pr. capita i deres menneskerettighedsforskning?
Og så siger han videre: Når jeg rejser disse spørgsmål, er det selvfølgelig, fordi jeg selv sidder med en fornemmelse af, at det er med rette, at Det Danske Center for Menneskerettigheder er kommet i politikernes søgelys.
Se, vi har fra Dansk Folkepartis side som tilgang til den her debat valgt en lidt anden vinkel end den, som Mads Bryde Andersen har i sin karakteristik af centret, nemlig det, at vi opfatter centret som værende mere og mere politisk i sit virke, politisk agerende, deltager på ganske lige vilkår med de andre og øvrige gode borgere, der ønsker at deltage i debatten.
Hvorfor skal statskassen gøre det?
Hvorfor kan han ikke deltage i debatten på lige fod med alle andre, der ønsker at deltage i den almindelige politiske debat?
Når vi har det som udgangspunkt - og derfor har jeg også taget Menneskerettighedscentret ind i debatten i forhold til det med at gøre op med smagsdommere, med folk, der ønsker at tryne debatten, en fri debat i Danmark - så er det jo bl.a. med baggrund i udtalelser, som Morten Kjærum tidligere er kommet med.
Det var så dengang, indenrigsministeren hed Thorkild Simonsen, og nogle socialdemokratiske borgmestre ønskede udlændingeloven strammet, hvor Morten Kjærum siger, og nu citerer jeg fra Jyllands-Posten den 20. december 1999: »I stedet for at skrige på mere lovgivning skulle borgmestrene hellere gå ind i en aktiv dialog med Integrationsrådet og indvandrere i deres egne kommuner og sætte nogle målsætninger op for, hvad kommunen vil.«
Et helt almindeligt politisk udsagn, som ikke har noget at gøre med, at man har forsket i nogle konventioner og fundet ud af: Her kan vi lave lovgivning, her kan vi ikke, her må vi advare politikerne, her er der ingen problemer.
Det, der kommer til udtryk, har overhovedet ikke noget
at gøre med forskning i menneskerettigheder, som ellers er så vigtigt,
hører vi.
Nej, det er alene en almindelig politisk tilkendegivelse.
Et sted senere, det var sidste år i Aktuelt den 4. april, hvor direktør Morten Kjærum udtaler, og jeg citerer: »»Regeringen har givet« - det var altså den daværende regering, skulle jeg hilse og sige - »Dansk Folkeparti lov
til at sætte dagsordenen og har ikke forsøgt at gå imod de negative billeder, som højrefløjen hele tiden skaber af indvandrere og flygtninge,« siger Morten Kjærum.
« Men han deltager jo på fuldstændig lige fod med alle mulige andre i en almindelig politisk debat.
Det er ikke et spørgsmål om, at han har forsket i en konvention og sagt, at her er der et problem; nej, han deltager.
Og det er jo det, der onsdag den 28. november sidste år får B.T. til at konkludere ting som de her, også Morten Kjærums ageren i forbindelse med valgkampen og umiddelbart efter valget, og til at skrive følgende i et portræt af Morten Kjærum: »Én ting er, at Kjærums udtalelser er meget farlige i forhold til at bevare opbakningen til et demokratisk system - symboliseret af den meget høje danske valgdeltagelse.
Noget helt andet er, at det er mere end tvivlsomt, om hans udsagn står til troende.
For i virkeligheden kan menneskerettighedskonventionerne tolkes meget bredere end den rigide tolkning, Kjærum konsekvent anlægger.
« Det parti, som - i parentes bemærket - i øvrigt har rejst debatten her i dag. Det er sådan nogle ting, som jeg giver udtryk for her, der er baggrunden for, at når vi skal diskutere en sanering af råd og nævn og centre, når vi skal gøre op med smagsdommeri, når vi igen skal have genskabt den fri debat også om udlændingeforhold, så er det, vi synes, at det er ganske naturligt også at diskutere Menneskerettighedscentret.