Søren Søndergaard (EL), 2001-04-17:
Det er selvfølgelig heller ikke en særlig vigtig aftale, eftersom der åbenbart er en række partier, som ikke ønsker at sige, hvad de mener om den.
Det vil vi gerne, fordi vi mener, at det faktisk er halvstore ting, som er på dagsordenen.
Denne aftale, Cotonou-aftalen, er en fortsættelse af det gamle Lomé-system, som siden midt af 1970'erne har knyttet en lang række ulande til EU gennem et system af handelspræferencer, ordninger for ulandsbistand m.m. Der har aldrig været nogen særlig anledning til at rose Lomé-aftalerne til skyerne.
De har gennem tiderne været problematiske af en række grunde og har også på sine egne forudsætninger slået fejl på en række områder. Der har dog været visse fordele knyttet til Lomé-aftalerne for mange af de mindst udviklede lande, ikke mindst de handelspræferencer på EU-markedet, som har været et bærende element lige fra begyndelsen.
I dag går den globale udvikling i en anden retning end ved Lomés begyndelse.
I dag går den globale udvikling i retning af frihandel, som står højt på menuen, og det har allerede fået en del konsekvenser for Lomé-landene.
Man behøver bare at tage en sag som banansagen frem for at vise, hvilke problemer der ligger gemt i WTO-systemet.
Et hovedtræk ved Cotonou-aftalen er afvikling af Lomé-landenes generelle præferencer på EU-markedet til fordel for frihandelsaftaler mellem EU og de enkelte lande eller områder - aftaler, som skal være i overensstemmelse med WTO-reglerne.
Det er der efter Enhedslistens opfattelse en del problemer i.
For det første står en lang række af ulandene til at tabe på den type frihandelsaftaler, man forestiller sig under Cotonou-aftalen.
Der vil være en del af de nuværende ikkegensidige handelsindrømmelser fra EU til AVS-landene, der ikke vil overleve.
Det er i hvert fald et af de spørgsmål, som vi gerne vil have yderligere belyst under udvalgsbehandlingen.
Endelig synes vi også, det er dårlige nyheder, at Cotonou skal bringe relationerne til AVS-landene i overensstemmelse med WTO-reglerne, af den grund at der inden for WTO er tale om meget ringe præferencer for de mindst udviklede lande.
Også på andre områder trækker Cotonou efter vores opfattelse i den forkerte retning.
Det gælder f.eks. i spørgsmålet om intellektuel ejendomsret, som endelig er kommet på den politiske dagsorden takket være en række medicinalselskabers sagsanlæg mod den sydafrikanske regering.
I aftalen gentages det som i mange andre aftaler mellem EU og ulande, at TRIPS-aftalen skal overholdes til punkt og prikke.
Og ikke nok med det er der formuleringer i aftalen, som kan tolkes derhen, at den fleksibilitet, TRIPS-aftalen i dag yder på spørgsmålet om patent på liv, skal ignoreres.
Det er i lodret modstrid med det forslag, gruppen af afrikanske lande lykkeligvis har fremsat i TRIPS-regi.
Enhedslisten ønsker ikke at bidrage til, at fleksibiliteten, hvad angår patent på liv, bliver ringere, tværtimod.
Også på andre økonomiske områder er der grund til at kigge nærmere på den her aftale.
Det gælder f.eks. spørgsmålet om investeringer, hvor teksten råber på yderligere beskyttelse for investorer, men ikke nævner noget om investorers pligter.
Det er efter vores opfattelse en forkert tilbagegang, som kan bidrage til, at ulandene svækkes over for de multinationale selskaber. Mange tilhængere af aftalen vil givetvis lægge megen vægt på, at demokrati og menneskerettigheder skal fremmes.
Det er selvfølgelig et perspektiv, som Enhedslisten fuldt ud tilslutter sig, men samtidig mener vi, at troværdigheden af de store ord bliver alvorligt skadede, hvis der bliver tale om en opportunistisk brug af kravet om menneskerettigheder og demokrati.
Ifølge de oplysninger, som vi har, har man stillet Cuba over for krav, som man ikke har stillet til andre lande, og i så fald er det med til at skabe en dobbelt standard, som vi finder uacceptabel.
Alt i alt er der en række problemer, som vi vil komme
ind på i det videre arbejde