runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1999-02-23:
Det er et udmærket forslag, synes vi fra Kristeligt Folkepartis side, som vi gerne støtter.
Disse indekslån hører jo en svunden fortid til, som forhåbentlig ikke vender tilbage: denne kombination af høj inflation og høj rente.
Her er tale om en fornuftig og rigtig modernisering, der, som jo andre ordførere også har været inde på, falder i forlængelse af det, vi behandlede lige før jul på det almennyttige område.
Så vi kan støtte forslaget.
Jytte Andersen (S), 1999-02-23:
Jeg vil gerne takke for den positive modtagelse.
Det er faktisk ret sjældent, at man i Folketinget kan se, at ordførere ligefrem skubber til hinanden for at komme op på talerstolen for at give udtryk for deres positive holdning. Så jeg vil godt sige, at det sådan set er en fornøjelse. Der har været rejst nogle spørgsmål, som der selvfølgelig skal arbejdes videre med i udvalget. Jeg vil godt sige til bekymringen om belastningerne på kommunerne, som også blev udtrykt af fru Annie Lunde Hansen:
Det har klart ikke været hensigten.
Om det kommer til at virke som en belastning for kommunerne, kan man efter al sandsynlighed først se om 30 år.
I øvrigt er noget af det, som KL også i forbindelse med finansieringsreformen har givet udtryk for, at der måske om 30 år kan være en anden balance.
Så man må jo helt ærligt sige, at der er ret god tid til at finde ud af, om det belaster kommunerne.
Det har ikke været hensigten.
Og jeg er sikker på, at kommunerne så også vil være vakse ved havelågen i forhold til de årlige DUT-forhandlinger og kommuneaftaler.
Så den bekymring vil jeg i hvert fald godt bidrage til allerede nu bliver fjernet fra ordførernes sind, både når det gælder hr. Keld Albrechtsen og fru Annie Lunde Hansen.
Så lød det næsten, som om Enhedslisten ikke var så forfærdelig meget for byfornyelse, for med byfornyelse følger jo en højere kvalitet i boligen, følger også en større rummelighed i boligen.
Men det, der så selvfølgelig står tilbage, er den politiske forpligtelse i forhold til at sørge for nogle af de mennesker, som af forskellige grunde bliver presset ud af deres lejligheder - af forskellige grunde og ikke nødvendigvis altid af økonomiske grunde, men også fordi de ikke kan trives i de nye rammer - og her er der jo faktisk her i år og også for de næste år afsat 30 mio. kr. på finansloven, hvor By- og Boligministeriet er i fuld gang med at finde metoder, veje, til at få ideer til netop at imødekomme det behov, som også ligger regeringen på sinde. Så meget vil jeg imødegå hr. Keld Albrechtsens bekymring.
Der skabes en god situation med byfornyelser.
Det er klart, at der også her i salen kan være mange, der synes, at der skulle sættes flere penge af til byfornyelse, men sådan har det altså ikke maget sig i år på grund af overophedning og frygt for overophedning og sådan noget.
Det vil jeg i hvert fald godt allerede sige her, og det vil jeg vende tilbage til om ikke så forfærdelig lang tid, hvor regeringen kommer med et udspil, som skal tage hånd om de hjemløse og andre svage gruppers boligsituation.
Men tak for den overvejende positive modtagelse af forslaget.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-02-23:
Vor ordfører på området er desværre forhindret i at komme
herop i dag, derfor skal jeg sige på Fremskridtspartiets vegne, at vi ser positivt på det her lovforslag og kan stemme for det. Der er helt sikkert nogle spørgsmål, som vi gerne vil have uddybet, men det er bedre, at vores ordfører på området stiller disse, når forslaget skal udvalgsbehandles.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-02-23:
Jamen det glæder mig, at ministeren giver tilsagn om, at man vil komme tilbage med en diskussion om de svage gruppers placering på boligmarkedet.
Jeg har så godt lagt mærke til, og det var jeg selvfølgelig glad for, at socialministeren kom med tanker om at gøre noget for dem, som overhovedet ikke har en bolig, nemlig de hjemløse.
Men nu ser vi så også, hvorledes salget af Københavns Kommunes ejendomme fører til, at her kan mennesker med sociale problemer så heller ikke bo, og der er altså en gruppe mennesker i det her samfund, som står med et stigende problem, for ikke at tale om de uddannelsessøgende.
Så jeg glæder mig til, at vi også får debatten i forbindelse
med ministerens bypolitiske udspil.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 1999-02-23:
Jeg synes, at der er grund til lige at huske hr. Keld Albrechtsen på, at når vi taler om København og byfornyelse i København, så er ca. halvdelen af boligerne i København på to værelser eller mindre.
Det kan ikke være rimeligt, at man skal argumentere ud fra et berettiget boligbehov, men samtidig sige, at der dermed skal stoppes for byfornyelse i København, fordi der er en boligmangel.
Jeg mener ikke, at det er den vej rundt, der skal argumenteres. Man kan selvfølgelig argumentere for, at der er behov for flere lejligheder i København - det er der bestemt, for der er også mange folk, der står i kø for at få en bolig i København - men at sætte en stopper for byfornyelsen, når man ved, hvor mange lejligheder i København der er og fortsat vil være utidssvarende, vil være at lægge gift ud for en boligpolitik i København.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-02-23:
Jamen så vil jeg blot sige til hr. Kramer Mikkelsen, at hvis det er sådan, at det, der er brug for, er billige toværelses lejligheder og ikke dyre fireværelses lejligheder, så er det altså ikke særlig klogt, at man fortsætter en politik, der fjerner de lejligheder, som folk har mulighed for at bo i, og erstatter dem med nogle lejligheder, som de ikke har mulighed for at bo i, som man måske kan importere nogle indbyggere fra nogle andre byer til at bo i, men med det resultat, at de svageste grupper på boligmarkedet altså kommer i klemme.
Men det er jo ikke det lovforslag, vi tager stilling til her i dag, det erkender jeg, og derfor vil jeg tage ministerens handske op og håbe, at vi kan få en god debat om det her, bl.a. i forbindelse med det bypolitiske udspil, som ministeren er kommet med, hvor jeg vil vende tilbage til det, og så kan vi forhåbentlig også få et overblik over, hvor stort det problem, som jeg her har berørt, er.
Anni Svanholt (SF), 1999-02-24:
Jeg vil også gerne sige tak til ministeren for tilsagnet om at forsøge at stimulere processen, sådan at hvis vi ikke kan få den europæiske konference, så kan vi stimulere processen på anden vis og i særdeleshed give støtte og stimulere processen i forhold til mulig deltagelse for kvinder i Øst- og Centraleuropa.
Det er meget væsentligt at tage fat på det.
Frank Aaen (EL), 1999-02-24:
Vi har rimeligvis tidligere fået nogle af de informationer over til Folketinget, men jeg vil alligevel bede om, at vi får det, udviklingsministeren lige sagde her om det, regeringen allerede har foretaget sig i retning af analyser og de videre overvejelser, den her debat må give anledning til, oversendt til Folketinget.
Poul Nielson (S), 1999-02-24:
Til fru Pia Kjærsgaard:
Det er selvfølgelig rigtigt, at de her spørgsmål skal diskuteres og diskuteres på mange måder mere praktisk og direkte mange andre steder end på de store konferencer.
Men det er reelt betydningsfuldt at få registreret, hvad der globalt i enighed på et givet tidspunkt kan siges om problemer af den her karakter.
Det, der kommer ud af disse konferencer, har faktisk en nytteværdi, når kvinder rundt omkring i mange lande i verden forsøger at gøre noget for at forbedre deres stilling, og når vi skal diskutere med f.eks. vore programsamarbejdslande, hvordan man giver særlig betydning og vægt til netop virkningen for kvinder i det og det, er disse tekster altså også vigtige at have som grundlag for diskussionen.
De er en løftestang for kvinderne, selv om det ikke altid er en meget, meget tæt mekanisme, der er tale om.
Det er, sagde fru Pia Kjærsgaard, ikke umagen værd.
Nej, men lad os da så konstatere, at der er altså temmelig mange af os, som godt gider.
Til hr. Frank Aaen: Jeg synes, at det at lave særlige analyser af virkningen for kvinder af strukturtilpasningspolitikken og disse makroøkonomiske tiltag af forskellig art i det hele taget,
svarer til det, Danmark ønsker.
Det er det, vi diskuterer med Verdensbanken.
Vi har et særligt projekt, som går på at indoperere spørgsmålet om virkningen, for så vidt angår miljø- og sociale konsekvenser, i vurderingen af projekter, sådan at det ikke er en efterfølgende konsekvensanalyse, men en del af selve den primære behandling af sagerne.
Sådan et forskningsprojekt har vi kørende med Verdensbanken, og det at få en kønsspecifik analyse ind i det svarer fuldstændig 100 pct. til den tankegang, vi gerne vil forfølge.
Jeg vil gå videre med hr. Aaens forslag og se på, om det her også kunne gøres mere generelt.
Til fru Svanholt
: Uanset om det lykkes at komme nogen vegne med at få Den Økonomiske Kommission for Europa som FN's regionale organisation til at tage det her op, uanset om det lykkes at få lavet en sådan egentlig forberedelseskonference eller ej, kan vi jo godt fra dansk side under alle omstændigheder stimulere forberedelsesaktiviteterne på det her felt, også i de øst- og centraleuropæiske lande, bl.a. ved at man mere målrettet kunne bruge Demokratifonden som instrument til aktiviteter af den karakter.
Der kunne også tænkes andre måder at gøre det på
Danmark er altså indstillet på at bidrage til, at det her rent faktisk skal ske på en eller anden måde, men der er ikke ret stor tilslutning til, at lige præcis den model, der har været brugt i alle de andre regioner i verden, også bruges her.
Anni Svanholt (SF), 1999-02-24:
Udviklingsministeren sagde, at Danmark støtter en regionaleuropæisk forberedelseskonference, og det synes jeg lyder rigtig godt, men det lyder jo, som om der ikke er den store opbakning rundtomkring.
Jeg vil bare endnu en gang opfordre til, at man ikke har opgivet det helt endnu, og vi kan jo henholde os til, at da Østrig havde formandskabet i EU, fremførte man de tanker i FN den 14. oktober sidste år.
Så der er jo sådan set en tilkendegivelse på EU's vegne, som man må kunne tage fat i og holde landene fast på, og der er jo faktisk tid endnu til, at det kunne lade sig gøre at holde det.
Det ville være meget vigtigt også at få den bredde med de øst- og centraleuropæiske lande med i den forberedelsesproces, og på mange måder kunne det forbedre hele den særlige samling i år 2000.
Frank Aaen (EL), 1999-02-24:
Bare lige to små bemærkninger omkring gældssaneringsprogrammerne: Det er faktisk vores opfattelse, at de først og fremmest er til gavn for dem, der har udlånt pengene, og som ellers stod til at tabe det hele, og i meget lille grad til gavn for de lande, der har lånt pengene i sin tid.
Om Verdensbanken og IMF og deres såkaldte nye politik synes jeg bare, man kan se på, hvad der foregår i det gamle Sovjetunionen, for at se konsekvenserne af den politik, de påtvinger landet.
Men vi er da enige med udviklingsministeren så langt, at der da er brug for at se nærmere på det.
Der er sikkert ikke nogen, der har de færdige svar på, hvad konsekvenserne er af de her strukturtilpasningsprogrammer, når vi anlægger den vinkel, vi har i dag, nemlig udvikling af ligestilling af kvinder her i verden.
Derfor vil jeg foreslå eller håbe, at udviklingsministeren vil være enig med os i, at der i relation til opfølgningen på kvindekonferencen i Beijing faktisk er brug for at få lavet en analyse af virkningen af strukturtilpasningsprogrammerne i forhold til de målsætninger, der blev vedtaget i Beijing.
Pia Kjærsgaard (DF), 1999-02-24:
Nu tror jeg, det er sådan et specielt kvindeligt privilegium ikke at lade sig provokere af mænds provokationer, og f.eks. ministerens ord om sprogbrug og undertone vil jeg helt forbigå.
Men jeg vil godt sige til ministeren, at man selvfølgelig i en verden, der bliver nemmere og nemmere tilgængelig trods alt, og hvor man mødes flere og flere steder, som en del af den naturlige dagsorden også debatterer det her problem, som det vitterlig er rigtig mange steder, men at man udformer de her konferencer som direkte verdenskvindekonferencer, nægter jeg at medvirke til. Jeg ønsker ikke at medvirke til det, for jeg tror ikke på nytteværdien af det, og det er udelukkende det, det drejer sig om.
Dansk Folkeparti mener ikke, at det rent ud sagt er umagen værd med debatterne, med konferencerne, med resolutionerne.
Det nytter ikke noget, og derfor mener jeg, at det faktisk i værste fald gør mere skade end gavn.
Poul Nielson (S), 1999-02-24:
Da man ikke i Folketingstidende kan se, om ministeren nikker, skal jeg hermed nikke til hr. Aaen.
Pia Kjærsgaard (DF), 1999-02-24:
Jamen selvfølgelig er der bevægelse, og heldigvis for det.
Tidens udvikling siger, at de forhold, som har været gældende i en periode, og som er uacceptable - nu er det problem, vi diskuterer her, kvindeundertrykkelse på meget forskellig vis - gudsketakoglov bliver lettet for de kvinder.
Det er jeg helt enig i at de skal, men jeg synes bare, at vi har så mange nære ting, som vi burde tage os af.
Når fru Elisabeth Arnold er så engageret, hvad jeg overhovedet ikke er i tvivl om at fru Arnold er, kan jeg godt undre mig over, at man så ikke engagerede sig mere positivt i den debat, vi havde for et års tid eller halvandet år siden her i Folketinget, om, at der rent faktisk også finder kvindelige omskæringer sted på pigebørn i Danmark.
De foretages ikke i Danmark, men vi ved, at det finder sted.
Da var fru Elisabeth Arnold ikke så engageret, og hvis ikke det er kvindelig undertrykkelse, så ved jeg ikke, hvad det er.
Der burde man have lagt mange, mange flere kræfter i.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-02-24:
Til fru Pia Kjærsgaard: Jeg mener altså også det, jeg sagde.
Jeg havde ikke noget imod, at Fremskridtspartiet, undskyld Dansk Folkeparti mener det, de siger.
Det er enhver politikers ret, ja, nærmest pligt at opføre sig på den måde, at det, man siger, mener man også.
Jeg mener også, at vi skal være aktive internationalt for at fremme kvinders ligestilling.
Når fru Pia Kjærsgaard siger, at det ikke nytter noget, for det viser den her debat jo, er det forkert, for statistikken og tallene viser jo, at der er bevægelser i den rigtige retning, og derfor er det vigtigt, at vi fortsat er med for at presse på.
Pia Kjærsgaard (DF), 1999-02-24:
Sådan er det, og fru Arnold vil vide det.
Det vil man se, hvis man slår lidt tilbage i de talrige debatter, vi har haft i den tid, jeg har siddet i Folketinget
siden 1984, og hvor jeg hver gang selv har været ordfører.
Det her er mine synspunkter, og det er Dansk Folkepartis synspunkter.
lidt øretæver, og sådan er det, men det gør ikke spor. Må jeg så sige med hensyn til de forpligtelser, hvor fru Arnold mente, at vi skulle rejse rundt i verden på de her konferencer og drøfte ligestilling: Hvis man er så interesseret i det, så har jeg såmænd fuld respekt for de kvinder eller mænd, der gør det ad frivillighedens vej.
Men at politikerkvinder med nogle års mellemrum deltager i en eller anden konference i et eller andet land, tror jeg simpelt hen ikke på.
Det nytter ikke noget, og det viser de ordførertaler, der har været holdt her også.
Det nytter ikke noget med alle de fine resolutioner, man vedtager.
Ebbe Kalnæs (CD), 1999-02-24:
Jeg skal her redegøre for CD's holdning til denne forespørgsel.
Siden FN startede kvindetiåret med den første internationale konference i Mexico i 1975, har man globalt opnået en række resultater i kampen for kvindernes rettigheder, men det er stadig nødvendigt at arbejde hårdt for en sikring af rettighederne og også for en sikring af, at der er en placering i organer og organisationer på et internationalt niveau.
Der er gennem årene vedtaget mange internationale erklæringer om at bekæmpe den diskrimination, der har været, den vold, der har været, m.v., men desværre lever de færreste lande op til det, man skriver under på.
Til trods herfor er internationale konferencer alligevel meget gode, og de har deres berettigelse, fordi det er noget med at synliggøre problemer, det er noget med at holde fast i situationen og blive ved at sætte det på dagsordenen.
Selv når indholdet en gang imellem kan være lidt magert, er det alligevel gang på gang med til at lægge pres på nogle af de regeringer og de lande, hvor det står rigtig slemt til. Det fremsatte forslag til vedtagelse indeholder opfordringer til regeringen om, at man skal sikre implementeringen af vedtagelserne fra FN's verdenskonference i Beijing, og det er vi helt enige i.
De opfordringer, som der gives udtryk for i forslaget, skal vi selvfølgelig følge tæt op.
Der er dog et punkt, hvor vi nok sådan normalt vil være lidt mere betænkelige.
Det er, når det gælder det her med at skulle have kvinder frem i forskellige sammenhænge.
Der er vi lidt bekymrede for, at vi skal nå derhen, hvor der ikke er tale om egentlige kvalifikationer.
Omvendt vil jeg nok sige, at der er nogle sorte pletter på verdenskortet og nogle steder, hvor det er så slemt, at vi ikke sådan har trang til at være meget fintfølende i denne sag, og selvfølgelig vil vi støtte den afstemning, der er i dag.
Så vil jeg gerne efter en drøftelse med vores EU-politiske ordfører, fru Susanne Clemensen, lige tage punktet omkring handel med kvinder op.
Det er en aktuel sag, som drøftes meget i øjeblikket.
Det er et problem, som vi må være meget opmærksomme på.
Det er faktisk sådan, at i andre europæiske lande - både i lande som Holland, Belgien, Tyskland og Sverige for den sags skyld - har de nok gjort lidt mere ved det.
Der er endda eksempler på, at man har givet nogle af de her kvinder en opholdstilladelse, når de har været meget trængt, for at kunne få fat i bagmænd osv. Det virker ikke, som om der sådan er en bred opfattelse i det her Folketing af, at man kan gøre sådan - endnu da - men jeg tror, det er vigtigt at sætte det helt frem på dagsordenen.
Der er også grund til at rose EU-Kommissionen i denne sag, som jo har iværksat et stopprogram.
Der er finansieret forebyggelses- og oplysningskampagner ikke mindst i Polen og andre steder, hvor vi fra Europa går ud og siger til disse kvinder: Pas nu på.
Det er en situation, hvor I kan blive udnyttet.
Vi er i CD meget optaget af at få handlet på dette område så effektivt som muligt og ikke bare tale om det.
Pia Kjærsgaard (DF), 1999-02-24:
Ethvert parti har naturligvis ret til at rejse
enhver debat, og Dansk Folkeparti har ikke ønsket at være medforespørger til denne debat. Der er ikke tvivl om, at der er masser af mennesker og også kvinder her i verden, der lever under kummerlige vilkår og under forhold, som virkelig trænger til at blive debatteret: kvinder, der lever i nød og fattigdom, kvinder, der er undertrykt på forskellig vis, kvinder, der er blevet underkastet omskæring, kvinder, der er seksuelt udnyttet, børneprostitution og meget, meget andet af den slags.
I Danmark må man nok sige, at de forhold, jeg lige har nævnt her, må betragtes som luksusproblemer.
For danske kvinder drejer det sig primært om ligestilling på arbejdsmarkedet, repræsentation i forskellige råd og nævn og udvalg, pensionsforhold og den slags, hvor der naturligvis skal være fuld og aldeles ligestilling.
Der er dog ingen tvivl om, at alverdens problemer vedrørende direkte undertrykkelse af kvinder, f.eks. vold mod kvinder, omskæring af pigebørn og tvangsægteskaber, allerede i dag gør sig gældende i Danmark og vil gøre sig yderligere gældende fremover.
Det burde vi måske koncentrere os mere om i stedet for at tro,
at man ved konferencer med deltagelse af ca. 180 landes veluddannede og veletablerede kvinder og et par enkelte mænd kan udrette det, man angiveligt har sat sig for.
På det tidspunkt, da konferencen fandt sted i Beijing, udtalte jeg, at jeg mente, at man rent faktisk gjorde mange kvinder og verdens befolkning som helhed en bjørnetjeneste ved at deltage, fordi man gav udtryk for accept af forskellige landes regimer ved at mødes og diskutere en masse af de forhold, som også her i dag er blevet debatteret fra Folketingets talerstol og bliver debatteret på de konferencer.
Der er altid stor uenighed om slutdokumentet, da der jo altid ved sådanne konferencer med så mange modsat rettede synspunkter vedrørende kvinders forhold er mange emner, der skal diskuteres, mange forhold, som gør sig gældende, og mange ord, som de forskellige landes repræsentanter med modsat rettede synspunkter meget gerne vil have med.
Resultatet bliver altid mere eller mindre udvandet og uden den påståede forventede effekt, som man siger at man var rejst dertil for at få.
Jeg kan også høre på de forskellige ordføreres indlæg, at man heller ikke er tilfreds med den opfølgning, der har været på det slutdokument, man vedtog sidste gang.
Det bliver der såmænd nok heller ikke næste gang, og derfor mener jeg og Dansk Folkeparti, at sådanne konferencer ikke har den effekt, som man gerne vil have de har, at man ikke bør deltage, at man i stedet for bør diskutere de forhold, som skal diskuteres i de fora, der allerede er, og at man ikke bruger tid og mange, mange økonomiske midler på at lave en ny konference.
Jeg kan allerede nu meddele, at da Dansk Folkeparti ikke har været medforespørger til denne forespørgselsdebat
, kan vi heller ikke stemme for det fremsatte forslag til vedtagelse og naturligvis heller ikke deltage i den konference, man diskuterer her i dag.
Jes Lunde (SF), 1999-02-24:
Jeg skal selvfølgelig takke for ministerens tilsagn om at deltage i et udredningsanalysearbejde.
Men med al respekt tror jeg, at opgaven er større, end ministeren magter alene.
Det er derfor, vi lægger op til, at det er i internationale fora, man skal tage det her op, fordi det nemlig er meget vanskeligt.
Jeg er fuldstændig enig i, at det er kolossalt vanskeligt.
Det er en utrolig ambitiøs opgave at kaste sig ud i at forsøge at løse de problemer, som verdensøkonomien i øjeblikket har med de voldsomme kapitalbevægelser.
Men det er en opgave, som vi er nødt til at løse, hvis vi vil vinde demokratiet tilbage.
Hvis ikke vi bare vil give os markedet i vold, så er vi nødt til at gøre et eller andet for at få styr på sagerne.
Og dér lægger vi så op til, at det er en undersøgelse, der skal foregå i internationalt regi, fordi et af nøglespørgsmålene lige præcis er: Kan man overhovedet få sådan noget her til at fungere globalt?
Er det muligt at implementere det på verdensbasis?
En anden ting, jeg lige vil bede ministeren bemærke, er
bare, at transaktionsafgiften i en Tobinskat ikke behøver at være himmelhøj, fordi det netop er en afgift pr. gang, mens de andre forhøjelser, som en nationalbank laver, jo er pro anno-forhøjelser, og derfor skal de op i meget høje satsforhøjelser.
Men en afgift på en valutatransaktion på bare 0,1 pct. vil svare til en 73 pct. pro anno-rente, hvis det er en dag-til-dagtransaktion, vi har fat i, så selv en lav Tobinskat vil være utrolig effektiv, hvis den kan dokumenteres, og det er så det spændende spørgsmål at få undersøgt.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-02-24:
Jeg tror, det ville være svært at bruge den målestok, der hedder, hvor ofte har man taget ordet fra denne talerstol for at tale mod kvindelig omskæring, for, om man er for eller imod.
Det Radikale Venstre er imod kvindelig omskæring, uanset hvor det er.
Så det mener jeg ikke man kan bruge som målestok for noget som helst.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1999-02-24:
Jeg tror ikke, det er muligt at opstille et system, som er perfekt i enhver henseende.
Når man så læser SF's forslag, virker det jo meget idealistisk.
Det vil jeg gerne anerkende.