runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Marianne Jelved (RV), 1999-10-27:
Jeg er uenig med hr. Frank Dalgaard i den konklusion.
Vi havde haft pres på kronen om foråret.
Det er da klart, at man selv skal bringe den ned, men det er jo hele tiden i forhold til den valuta, vi fører fastkurspolitik over for, og derfor er det jo den store valuta, der bestemmer, hvad det er den danske Nationalbank skal gøre, og det ved hr. Frank Dalgaard udmærket.
Erik Larsen (V), 1999-10-27:
Lovforslaget, som fremsættes her i dag, med de personer, som foreslås givet dansk statsborgerskab, bygger på nogle retningslinjer, som en række partier her i Folketinget har vedtaget.
På den baggrund skal jeg meddele, at Venstre ikke har nogen bemærkninger til det fremsatte lovforslag
, idet vi står bag den aftale, som de pågældende partier har indgået.
Helge Adam Møller (KF), 1999-10-27:
I modsætning til, skal vi sige normal praksis, i hvert fald for Det Konservative Folkeparti, har jeg nogle principielle bemærkninger, som jeg godt vil komme med her ved første behandling af dette af de sædvanlige tre lovforslag, som kommer vedrørende tildeling af dansk statsborgerskab.
Der var to væsentlige årsager til, at Det Konservative Folkeparti ikke kunne acceptere at gå ind i forliget: For det første var der det, at man efter det forlig, der nu gælder, har mulighed for at blive dansk statsborger, når man er fyldt 65 år og har boet her i mere end 15 år, også selv om man ikke kan tale ét eneste ord dansk. Det synes vi er forkert, medmindre der er den helt særlige situation, at man fysisk eller psykisk er ude af stand til at lære dansk.
Har man været torturoffer, eller er man døvstum eller andet, ja, så skal der selvfølgelig kunne dispenseres.
Det er vi imod.
Den anden meget principielle indvending, vi har imod det forlig, der er indgået,
er, at der nu bliver mulighed for, at personer, som har været udvist af Danmark i 5, 10 eller 15 år, typisk på grund af vedholdende kriminalitet, nu også kan få dansk statsborgerskab.
Det synes vi også er en så grov handling, at det bør der aldrig kunne dispenseres for.
Når det er sagt, vil jeg også godt sige, at det jo altid er sådan, at når man går med i et forlig, eller når man ikke går med i et forlig, så er der ting, der taler i den ene retning og i den anden retning; man giver og tager.
Derfor har vi været med i mange forlig, og vi har ikke opgivet på et senere tidspunkt at komme med i et forlig igen også på dette område, men det kræver altså, at vi føler, at vi i hvert fald får mindst lige så meget, som vi giver.
Det følte vi ikke i denne forhandling.
Det er derfor, vi har valgt at stå udenfor.
Det betyder så fremover, at når vi behandler disse lovforslag, vil Det Konservative Folkeparti stille fem spørgsmål hver gang i udvalget, og meget kort drejer det sig om, at vi for det første vil spørge: Er der i lovforslaget optaget personer, som nu eller tidligere har været udvist af Danmark, og hvad er det for personer, det drejer sig om?
For det andet: Er der i lovforslaget optaget personer, som er fyldt 65 år, og som ikke kan tale dansk? For det tredje: Er der i lovforslaget optaget personer, som inden for de sidste 5 år har overtrådt narkotikalovgivningen? For det fjerde: Er der i lovforslaget optaget personer, der er idømt en ubetinget fængselsstraf på 4 år eller mere?
Og for det femte: Er der i lovforslaget optaget personer, der er idømt straf for personfarlig kriminalitet af alvorligere karakter: grov vold, grove sædelighedsforbrydelser, drab, drabsforsøg, alvorlig narkokriminalitet og økonomisk kriminalitet?
I det omfang det bliver stemt ned - og det gør det jo, ved vi - vil vi ved tredje behandling stemme for det samlede lovforslag, fordi vi ikke synes, det skal gå ud
over det helt store og overvældende flertal af alle ansøgere, som har opført sig fuldstændig i overensstemmelse med reglerne og har gjort, hvad de skulle; de skal også have den konservative stemme
Jens Heimburger (KF), 1999-10-28:
Nu skal man jo passe på, hvad man siger her.
Hr. Villy Søvndal er meget hurtig ved havelågen i dag.
Jeg vil sige, at jeg synes, principperne i forslaget er særdeles fornuftige, og det er jo også rigtigt, som det er fremhævet, at der ganske givet er personer, som ikke søger fleksjob, fordi de føler, at deres sociale sikkerhed er alt for lille.
Det er vi indstillet på der skal gøres noget ved.
Om vi kan strække det yderligere, vil vi også meget gerne kigge på, men mere vil vi ikke kunne love nu. Jeg tror også, at man må sige, at i den anden ende er der måske også nogle arbejdsgivere, man kunne kigge på.
Hvordan motiverer vi dem til virkelig at fastholde de her mennesker i beskæftigelse, når fleksjobbene er etableret?
Vi er altså positivt indstillet, også til at drøfte en udvidelse.
Jette Gottlieb (EL), 1999-10-28:
Vi er i Enhedslisten glade for, at regeringen med det her lovforslag forsøger at stoppe et hul i forsørgelsesgrundlaget for de personer, der har med fleksjob at gøre, men vi fatter ikke, at regeringen ikke vil tage skridtet fuldt ud og sikre, at de bliver fuldstændig ligestillet med ordinært ansatte, bl.a. så de omfattes af den almindelige arbejdsløshedsforsikring. Enhedslisten fremsatte forslaget sidste år og nød stor bevågenhed bl.a. i LO.
LO har faktisk støttet det forslag, vi fremsatte, og det er jo klart, for det rummer en opfattelse af rettigheder, som ligestiller de folk med andre arbejdstagere.
Vi har også svært ved at forstå, at der kun kan udbetales ledighedsydelse i 3 måneder ifølge det her forslag.
Det er jo kommunen, der har pligt til at skaffe fleksjob, og når en borger så er visiteret til et sådant, ville det jo være meget rimeligt, at kommunen fik pligt til at udbetale ledighedsydelsen, indtil den har skaffet fleksjobbet.
Med det her forslag havner borgeren igen i ingenmandsland eller i det store, sorte hul, hvis kommunen efter 3 måneder ikke har skaffet fleksjobbet.
Vores agt er derfor at gå ind i forhold til det her forslag i det spor, som vi selv har lagt ud, og som handler om at sikre fuldstændig ensartede rettigheder og samme vilkår som andre arbejdstagere, og i den ånd vil vi gå ind i udvalgsarbejdet om forslaget.
Men det er klart, at der stoppes ét hul med det her lovforslag.
Villy Søvndal (SF), 1999-10-28:
Jeg vil kvittere for Dansk Folkepartis standpunkt og bare gøre opmærksom på, at vi nu er så tæt på den situation, vi næsten kan være, hvor der er et flertal.
Det synes jeg er en stor dag.
Man kan vel sige, at regeringens lovforslag kommer efter en meget lang og en meget bred kritik af, at mennesker på fleksjob ikke er omfattet af de samme rettigheder, dvs. arbejdsløshedsdagpenge, feriedagpenge og efterløn, som andre på arbejdsmarkedet har.
Forslaget her er et forsøg på at lukke enkelte af de huller, fleksjobberne falder i, men er, hvis man ser LO's høringssvar, en lappeløsning - sådan tror jeg, de karakteriserer det - som ikke lukker de væsentlige faldgruber i ordningen.
Så erindrer LO i øvrigt om, at de næstbedste løsninger ikke altid er gode nok.
Det er vi i SF meget enige i.
Vi synes, det er uforståeligt, at regeringen ikke er mere ambitiøs på det her område, specielt set i lyset af, at regeringen ønsker at gøre fleksjobordningen til en succes, og det er vi enige i.
De manglende rettigheder er i sig selv med til at holde organisationer fra at anbefale deres medlemmer at søge et fleksjob.
Derfor vil vi fremsætte et selvstændigt lovforslag, men også gerne stille ændringsforslag til forslaget her, der lægger sig tæt op ad LO's anbefalinger, som er helt parallelle med SF's tanker.
Hvorfor skal ledighedsydelsen begrænses til en periode
Vil ministeren give garanti
for, at herefter falder ingen ned i det store sorte hul, at når sygedagpengene ophører, så starter ledighedsydelsen, den, der hedder visitationsydelsen?
Jeg synes, bemærkningerne er løse, og jeg tror, at stadig mange vil falde igennem.
En syg 49-årig skal arbejde indtil det fyldte 65. år, mens en rask person kan gå på efterløn som 60-årig.
Det er altså svært at forstå rimeligheden i, og der er ingen rimelighed i det.
Jeg skal derfor sige, at vi vil gå positivt ind for forslaget.
Jeg synes også, socialministeren fortjener ros for at have fremsat forslaget.
Jeg er heller ikke sikker på, men det kan vi jo opklare undervejs, at det er socialministeren, der vil begrænse, at vi går videre i ordningen her.
I virkeligheden tror jeg, at store dele af Socialdemokratiet har en interesse i at lave fuldstændig parallelitet.
Det vil vi gerne være behjælpelige med i et konstruktivt udvalgsarbejde, og som de forrige ordførerbemærkninger er faldet, ser det ud til at blive en rimeligt overkommelig opgave.
Inge Refshauge (DF), 1999-10-28:
Jeg synes, der er problemer med den vurdering.
Ofte bliver arbejdsevnen vurderet højere, end den i grunden er.
Om det så er kommunens lægekonsulenter, der er på spil der, skal jeg ikke kunne sige noget om, men i hvert fald er det svært for de mennesker, der får tillagt en højere arbejdsevne, end de i grunden har, og så kommer ud i et fleksjob, som de måske ikke kan klare.
Så får de et nederlag
Lovforslaget her lægger op til en lille forbedring for mennesker i fleksjob, men det er så ikke nok, som jeg sagde
Vi i Dansk Folkeparti mener, at fleksjobberne skal ligestilles med andre arbejdstagere på arbejdsmarkedet med ret til ferie og feriepenge, og det kommer jo nu, men så skal de også have en ordentlig opsigelsesfrist, de skal have ret til efteruddannelse, og de skal have ret til efterløn.
Jeg bryder mig heller ikke de 82 pct. i 3 måneder, og jeg mener, de skal fjernes; det skal være akkurat ligesom for alle andre arbejdstagere, for vi beder dem jo om at blive på arbejdsmarkedet ved at give dem et fleksjob.
Vi skal være ærlige og sige, det er for at undgå at få folk på førtidspension, at vi gør det der.
Det offentlige sparer jo enormt mange penge, hvis vi får mennesker i fleksjob, men vi skal søreme også give dem nogle ordentlige arbejdsforhold.
Det vil vi gerne være med til, og i udvalget vil vi gå 100 pct. ind for en god udvalgsbehandling omkring det her lovforslag.
Vi ville meget gerne have det udvidet til at gælde også opsigelsesfrister, uddannelse og efterløn.
Vi synes, at folk i fleksjob skal ligestilles med almindelige arbejdstagere.
Annie Lunde Hansen (CD), 1999-10-28:
Da vores ordfører, fru Yvonne Herløv Andersen, er forhindret i at være til stede, skal jeg på hendes vegne forelægge følgende:
Jeg vil gerne på CD's vegne sige, at lovforslaget her i det mindste er en forbedring i forhold til, hvad der gælder nu.
Nu sker der så omsider en forbedring, og den vil vi selvfølgelig ikke afvise, men CD har bestemt også lagt mærke til den vurdering, som LO er kommet med, og CD synes, det er noget Socialudvalget skal se nærmere på.
Det punkt i lovforslaget, der handler om retten til at bevare fleksjobbet ved flytning til en anden kommune, betyder en administrativ lettelse, som CD kun kan hilse velkommen.
Grundlæggende er CD positiv over for forslaget, men vi er samtidig åbne over for alle forbedringer og ser frem til et godt og positivt udvalgsarbejde.
Dorit Myltoft (RV), 1999-10-28:
I Det Radikale Venstre er vi yderst tilfredse med socialministerens forslag til forbedring af fleksjobordningen.
Vi har længe efterlyst bedre rettigheder
for fleksjobbere, fordi vi mener, at det er en af de væsentligste barrierer mod at skabe et rummeligt arbejdsmarked.
I dag er der stor usikkerhed forbundet med fleksjobordningen.
Det gør ordningen mindre attraktiv.
Med det lovforslag, vi behandler i dag, vil nogle af de væsentligste barrierer blive fjernet, og det hilser vi som sagt meget velkommen.
For det første lægges der med forslaget op til, at personer, der visiteres til fleksjob, skal kunne få ledighedsydelse i op til 3 måneder, indtil kommunen kan tilbyde et fleksjob.
Det er et forslag, Det Radikale Venstre er meget positivt indstillet over for, for det vil fjerne et
af de største problemer i forbindelse med overgangen til fleksjob.
I teorien skulle kommunerne jo tilbyde fleksjob, samtidig med at de visiterer personer til ordningen, men det har vist sig, at kommunerne har haft utrolig svært ved at leve op til denne forpligtelse.
Det har skabt et hul i sociallovgivningen, som nu bliver lukket med dette forslag.
Ledighedsydelsen må selvfølgelig ikke blive en sovepude
for kommunerne.
Derfor er det også vigtigt, at det er kommunerne, som skal betale udgifterne til ledighedsydelse.
Det vil give dem et økonomisk incitament til at tilbyde
fleksjob så hurtigt som muligt.
For det andet vil dette forslag give den enkelte ret til at bevare et fleksjob ved flytning til en anden kommune.
Det er også et forslag, vi støtter fra radikal side.
Med den nuværende lovgivning sker der jo rent faktisk en stavnsbinding af personer i fleksjob.
En sådan retstilstand kan vi naturligvis ikke leve med, og vi er derfor også meget positive over for den ændring af loven.
Endelig lægger forslaget op til, at nyansatte fleksjobbere, der ikke har optjent ferie, skal have ret til ferie med ledighedsydelse i det første ansættelsesår.
Det er også et forslag, som Det Radikale Venstre støtter.
Flere organisationer har kritiseret dette forslag for ikke at være vidtrækkende nok.
I Det Radikale Venstre er vi derfor indstillet på under udvalgsarbejdet at se på, om der er andre muligheder.
Vi støtter altså lovforslaget, og vi vil gå positivt ind
Tove Videbæk (KRF), 1999-10-28:
Det er umiddelbart positivt og sympatisk, at der gøres forsøg på at forbedre bestemmelserne om fleksjob, således at såvel potentielle fleksjobbere som lønmodtagerorganisationer, interessegrupper m.fl. vil finde ordningen mere attraktiv.
Det er jo uden diskussion ønskeligt, at personer, der hverken har mulighed for at klare ordinær beskæftigelse eller mulighed for at få tilkendt førtidspension, opnår omgivelsernes opbakning og støtte til at indgå i en ansættelsesform, der i den situation er attraktiv.
Så grundlæggende er Kristeligt Folkeparti for dette lovforslag.
Når det så er sagt, vil jeg tilføje, at der er adskillige mangler i forslaget, som vi ser det.
Således har jo også LO ved flere lejligheder gjort opmærksom på de sorte huller, som personer i fleksjob kunne falde i.
Udspillet er ifølge LO en lappeløsning.
Vedrørende 3-måneders-reglen er vi bekymret for, at mange vil falde igennem systemet, fordi kommunen af flere grunde ikke kan anvise en person fleksjob inden for de 3 måneder.
Andre mangler, vi kan påpege, er den manglende ledighedsydelse, manglende dagpenge, hvis man mister sit fleksjob, manglende efterløn og manglende seniorydelse.
Fleksjobbere har jo ofte haft et langt liv på arbejdsmarkedet
forud for fleksjobbet.
Regeringens forslag mener vi dog er flere skridt i den rigtige retning, men forslaget fjerner ikke utrygheden for en af de grupper i det danske samfund, som netop har et ekstra behov for tryghed. Kristeligt Folkeparti ser frem til en god og en positiv behandling af forslaget.
Jette Gottlieb (EL), 1999-10-28:
I forlængelse af de betragtninger, som hr. Villy Søvndal kom med, vil jeg oven i købet tilføje, at det forekommer mig, at ministerens indlæg her i anden runde egentlig punkt for punkt påviste, hvorfor det var nødvendigt at gå videre, hvordan man kunne gå videre, og specielt hvilke faldgruber der var i det. Så jeg kan ikke se rettere, end at arbejdet er gjort.
Det ser ud som om, at vi her har en sag, hvor der vil være klare muligheder for at sikre nogle lønmodtagerrettigheder, også for de mennesker, som arbejder i fleksjob.
Karen Jespersen (V), 1999-10-28:
Jeg kan jo kun sige tak for den meget positive behandling af forslaget.
Jeg vil godt lige komme med et par kommentarer til de ordførere, der har sagt, at forslaget her ikke går langt nok, og det kunne man så imødekomme på to måder: Enten ved at lave et system i a-kasse-systemet eller ved at lave mere i det sociale system.
Jeg skal prøve kort at forklare, hvorfor det ikke er sådan i det her forslag.
For det første: Hvis de mennesker, der er ansat i et fleksjob, skulle have rettigheder ifølge en a-kasse, så skulle det selvfølgelig være et forslag fra arbejdsministeren.
Når det ikke er det, er det jo fordi, en af hovedgrundene er, at det er meget, meget svært at vurdere rådigheden for en, der har nedsat erhvervsevne.
Det er i forvejen sådan, at for mennesker med fuld erhvervsevne fylder beskrivelsen af, hvad det vil sige at stå til rådighed, jeg tror over 70 sider i vejledningen, og det er klart, at det ville være endnu mere kompliceret, hvis man skulle gå ind og lave en beskrivelse af rådighed for mennesker med nedsat erhvervsevne.
Det er jo en af grundene til, at det ikke er et forslag, der kommer fra arbejdsministeren.
Så siger vi: Jamen så kan man så give vedkommende nogle rettigheder i det sociale system.
Men hvorfor er de så ikke lige så vidtgående som i arbejdsmarkedssystemet?
En af grundene er jo, at det har elementer af et forsikringssystem i sig, i hvert fald at man indbetaler, optjener, og at man skal have et job først, og det skal man have en vis periode, inden man har ret til dagpenge.
Så her kan vi jo sige, at man i hvert fald kommer ind og får retten til ledighedsydelsen.
Så er det klart, at nogle af dem, der får det, har haft et job i arbejdsmarkedssystemet.
Men det andet problem er jo, at vi laver et nyt parallelt system i det sociale system.
Vi laver et parallelt ydelsessystem til kontanthjælpssystemet, og det er jo i virkeligheden meget betænkeligt, at man hele tiden laver nye systemer og nye knopskydninger.
Hvis man så oven i købet laver det af længere varighed, så man får et helt regulært parallelsystem, som oven i købet er bedre end kontanthjælpssystemet, risikerer man også at få et pres fra dem, der er på kontanthjælp, der siger: Jamen hvorfor kunne vi så ikke komme over i det system eller få noget tilsvarende?
Det er jeg selvfølgelig, men jeg prøver bare at forklare, hvorfor forslaget ser ud, som det gør.
Jeg håber selvfølgelig på, at det i sig selv vil være det fremskridt, som jo heldigvis, tror jeg, alle ordførere var enige i.
Villy Søvndal (SF), 1999-10-28:
Hvis man tæller de ordførerindlæg, der har været, sammen, kan man sige, at et flertal jo har erklæret sig enig i, at vi skal gå hele vejen, og det kommer ud i nogle små bøger bagefter, hvor man kan tjekke, hvad folk har sagt, hvis man skulle have glemt det, altså der er villighed til at gå videre end lovforslaget.
Ministeren har jo tidligere i dag vist sin gode vilje
Det er altid klogt af en minister, og jeg opfattede ministerens bemærkninger på den måde, at ministeren i virkeligheden ikke er så ked af, at Folketinget er dristigt og er villigt til at gå videre.
Jeg synes oven i købet, at ministeren så glad ud under ordførertalerne, hvor ordførerne gav udtryk for, at de godt vil gå videre.
Men så er det ligesom i de gamle folkeeventyr, at der er alle de hjælpere, og så er der modstandere.
Jeg hørte ministeren sådan, at der som i folkeeventyrene var tre modstandere.
Den ene var rådighedsproblemet.
Jeg kan godt forstå, at det ud fra en teoretisk betragtning er et problem, men jeg kan ikke forstå det i virkelighedens verden, fordi fleksjobbere er en gruppe, der er så nøje afgrænset, at det ikke behøver at få afsmittende virkninger ind i det store arbejdsmarkedssystem.
Det forstår jeg godt frygten for, at det skulle få, og det ville være farligt, hvis vi ikke stod med en præcist afgrænset gruppe.
Men her står vi lige præcis med en præcist afgrænset gruppe.
Så var der en diskussion om arbejdsministeren eller socialministeren.
Det synes jeg ikke Folketinget skal blande sig
Vi er så heldigt udstyret, at vi har én regering, vi henvender os til, og derefter har regeringen, ved jeg, et koordinationsudvalg.
Så jeg er meget tryg ved som folketingsmedlem at se, at når Folketinget vedtager noget, så finder ministrene ud af det.
Så var ministeren for det tredje en smule bekymret over, at der kunne blive et for stort pres i retning af fleksjob.
Det forstår jeg ikke helt.
Hvis det er rigtigt, at regeringen stadig har en målsætning, der hedder 50.000 fleksjob, så er der faktisk brug for at etablere en situation, hvor der er pres i retning af fleksjobbene.
Ellers lykkes den målsætning ikke.
Men alt i alt tror jeg, at socialministeren er utrolig glad for på det her punkt at blive hjulpet videre af Folketinget, og det synes jeg, vi skal hjælpe med.
Jette Gottlieb (EL), 1999-10-28:
I forlængelse af de betragtninger, som hr. Villy Søvndal kom med, vil jeg oven i købet tilføje, at det forekommer mig, at ministerens indlæg her i anden runde egentlig punkt for punkt påviste, hvorfor det var nødvendigt at gå videre, hvordan man kunne gå videre, og specielt hvilke faldgruber der var i det. Så jeg kan ikke se rettere, end at arbejdet er gjort.
Det ser ud som om, at vi her har en sag, hvor der vil være klare muligheder for at sikre nogle lønmodtagerrettigheder også for de mennesker, som arbejder i fleksjob.
René Skau Johansen (S), 1999-10-28:
Det her lovforslag indgår i finanslovforhandlingerne.
Her er det så en besparelse på det sociale område, det drejer sig om, og det er selvfølgelig aldrig nemt at skulle skære ned på det sociale område. Det er et delmål for Socialdemokratiet, at en besparelse ikke går ud over de svageste.
I det her tilfælde må det ikke gå ud over børnene, og jeg mener, at det her lovforslag tager fat på den udfordring; altså at skulle spare 200 mio. kr. og samtidig undgå, at børn bliver klemt.
Lovforslaget sikrer en besparelse på ca. 200 mio. kr.
En del af de penge hentes ved at give kommunerne en større mulighed for at modregne restancer på dagtilbudsområdet og andre beslægtede områder.
Resten af besparelsen hentes ved at ændre forholdet mellem private og offentlige bidragsydere i skilsmissefamilier. Det ordinære børnetilskud sænkes, og normalbidraget hæves tilsvarende.
På jævnt dansk kan man sige, at bidragsyderen skal betale 100 kr. mere om måneden til sit barn.
Det samlede beløb nedsættes det ordinære børnetilskud med.
Det er kernen i lovforslaget, det er besparelsen.
Det vil sige, at der ikke sker en indkomstnedgang hos den forælder, der har ansvaret for barnet i det daglige, og som i forvejen har nogle betydelige udgifter til barnet.
I Socialdemokratiet er vi glade for, at der sikres en fordeling af midlerne, så de svageste, dem, der lever af sociale pensioner eller lignende, ikke stilles dårligere.
Det er meget væsentligt for Socialdemokratiet, at en besparelse ikke stiller de svageste dårligere.
I Socialdemokratiet er vi også tilfredse med, at lovforslaget prioriterer barnets tarv højere end at sikre forældrenes interesser - de skal nok klare sig.
Det handler derfor om at sikre en besparelse, uden at barnet lider under den.
Flere foreninger har i deres høringssvar til lovforslaget hævdet, at den forøgede udgift, forældene skulle have til deres barn, oftest faderen som bidragsyder, vil medføre, at flere fædre vil opgive at se deres børn efter en skilsmisse.
Jeg forstår ikke helt den reaktion.
100 kr. kan være mange penge for nogle mennesker, men at det skal være udslagsgivende for, om man vil bevare kontakten til sit barn, kan jeg ikke forstå.
Til sidst mener jeg også, at der sendes et vigtigt signal med ændringen af forholdet imellem private og offentlige bidragsydere.
Privates økonomiske ansvar over for deres børn skærpes.
Det er nemlig ikke kun et socialt og følelsesmæssigt ansvar, der følger med, når man får børn.
Der er også et økonomisk ansvar.
Derfor er det kun rimeligt, at private yder mere, når der skal spares penge.
Vi skal ikke glemme, at det offentlige fortsat bidrager med en betydelig sum penge til skilsmisseramte familier.
36 pct. - over en tredjedel af de danske børn - oplever, at deres forældre bliver skilt.
Vi skal sikre, at børnene ikke bliver tabere ved en skilsmisse, som i forvejen er en smertefuld proces.
Med det her lovforslag sikrer vi, at det samlede bidrag, nemlig normalbidraget og det ordinære børnetilskud, forbliver uændret.
På den måde sikrer vi barnets tarv, og vi sikrer
også en vigtig besparelse på finansloven.
Socialdemokratiet tilslutter sig forslaget.