runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bjørn Elmquist (RV), 1998-02-03:
Det Radikale Venstre synes, at det er en vigtigt og en rigtig beslutning, Folketinget i dag træffer.
Jeg hørte godt, hvad hr. Søvndal sagde.
Der var også en direkte opfordring til Det Radikale Venstre om at forholde sig til debatten i dag.
Det havde vi også tænkt os; vi gjorde det ved førstebehandlingen.
Vi kunne godt have forestillet os, at flere lande kunne være med i portionen i dag, men det er altså ikke realiteterne.
Vi mener heller ikke, at det er korrekt at fastslå eller hævde, at vi skifter signal, har ændret holdning, har en anden politik end tidligere.
Verden er i dag en anden.
NATO er i dag en anden organisation.
Det her handler om at varetage og tilgodese legitime sikkerhedspolitiske interesser som defineret af en række demokratiske lande - lande, som har opnået demokrati efter mange års undertrykkelse.
Der er ingen, der pådutter dem denne løsning; det er noget, de selv af egen fri vilje efter frie, hemmelige valg og efter etablering af et demokrati har besluttet.
Vi mener også, at NATO som organisation kommer til at tage sig anderledes ud ved den udvikling, der nu finder sted.
Det aggressive, det offensive, som nogle måske har set i organisationen, forsvinder.
Det bliver en organisation, der får andre samarbejdsmønstre og et andet indhold.
Det er en proces, der har været undervejs i nogen tid, og som i hvert fald nu er blevet klart realistisk og realiserbar efter Murens fald, efter Europas opbrud.
Vi ser her en mulighed for at hele Europa, vi ser det i sammenhæng også med den udvidelse af EU, som Det Radikale Venstre sammen med andre partier arbejder så klart for, for at øge sikkerheden i Europa, for at være sikre på også, at der ikke kommer krig igen på vort kontinent.
Villy Søvndal (SF), 1998-02-03:
Sagen er vel, at hvis man vil være ærlig, er der to muligheder for at give de baltiske lande sikkerhed.
Den ene mulighed er at lade dem komme ind under NATO's beskyttelse med atomparaplyen og det hele.
Den anden mulighed er på grund af balternes skæve geoplacering at sikre, at de baltiske lande har det bedst mulige forhold til deres nabo.
Det er de to sikkerhedspolitiske muligheder.
Problemet er, at den beslutning, der nu tages, betyder, at balterne ikke kommer med i NATO, og at man forværrer forholdet til den store nabo.
Det er det skisma, de baltiske lande står i.
Jeg synes, det ville være befriende for debatten, hvis nogle på et tidspunkt mere åbent ville gå ud og sige, at de baltiske lande formentlig ikke nogen sinde kommer med som NATO-medlemmer.
Det ville være en befriende ærlighed i den danske debat.
Per Stig Møller (KF), 1998-02-03:
For sidste gang til hr. Villy Søvndal: Verden bevæger sig.
Verden bevæger sig, og siden sidste år er der altså sket det, at man har styrket relationerne til de baltiske lande.
De fik ikke det definitive nej, som jo havde været den værst tænkelige situation.
Tværtimod er der siden da sket det, at Estland er kommet ind i frontrækken af lande, der kommer ind i EU; at Letland og Litauen også kan komme med i EU; at vi ønsker, at dette Folketing gør mere for, at Letland og Litauen kommer tidligere med i EU; at disse lande militærpolitisk i forhold til NATO har fået at vide, at de kan komme ind; at amerikanerne har understreget og fastholder, at de kan komme ind.
De er ikke efterladt i forhold til EU, og de er ikke efterladt i forhold til NATO, hvor vi så yderligere har styrket det bilaterale og det tværpolitiske samarbejde med dem også i forsvarspolitisk forstand.
Det er forskellen fra i dag og i fjor, og det er en ret afgørende forskel.
Arne Melchior (CD), 1998-02-03:
Ja, den er jo ikke så god, hvis man er galt afmarcheret
, når det drejer sig om en forsvars- og fredsbevarende organisation; dér skulle marchen gerne gå i den rigtige retning.
Det vil jeg fortsat hævde at den gør.
Det er da for meget forlangt, vil jeg sige til hr. Søvndal, at Rusland ligefrem skal sige: Hvad vi sagde for et år siden, gælder ikke mere.
Det er for meget forlangt.
Men rigtigt er det, og det er rigelig indikation for, at de partier, der i dag stemmer for, vandrer i den rigtige retning, marcherer i den rigtige retning. En given ting er, at Rusland har indgået sådanne tillidsfulde og tillidsskabende aftaler med NATO, at det, der blev sagt i fjor, i hvert fald ikke mere kan tages ordret for pålydende.
Derfor kan hr. Søvndal være trøstet i sin dybe sorg, som jeg forstod på hans ordførertale at han befinder sig i.
Villy Søvndal (SF), 1998-02-03:
Jeg skal sige til hr. Arne Melchior, at det er rigtigt, at der er sket meget i det sidste år, men der er ikke sket noget som helst, der har ændret det russiske parlamentariske syn på, om udvidelsen af NATO er en god eller en dårlig idé.
Jeg siger ikke det her, fordi vi synes, Ruslands Duma
skal bestemme dansk sikkerhedspolitik
Men det er jo lidt vigtigt, at vi tager rigtigt bestik af situationen, og hvis man går rundt i den tro, og hvis det var det, hr. Arne Melchior ville sige med udsagnet: at russerne nok i dag anerkender og accepterer NATO's udvidelse, så er hr. Arne Melchior galt afmarcheret.
Det gør man ikke, og det tror jeg også godt hr. Arne Melchior er klar over.
Så skal jeg bare sige til hr. Per Stig Møller, at jeg citerede fra den officielle debat.
Det var det, jeg syntes
var interessant, da vi havde forespørgselsdebatten for halvandet år siden, og hvor hr. Per Stig Møller rigtigt påpegede, at en udvidelse ville stille balterne i en dårlig sikkerhedspolitisk situation.
Det var det synspunkt, hr. Per Stig Møller dengang havde.
Men jeg forstår, at synspunkterne
sådan bliver tilpasset efter, hvordan situationen udvikler sig.
Det kan man jo også vælge at gøre.
Per Stig Møller (KF), 1998-02-03:
Det er klart, at hvis de baltiske lande havde fået at vide, at de ikke kunne komme med i NATO, ville det være en forfærdelig situation for dem.
Det var det, jeg reagerede på og talte om, i øvrigt ikke fra Folketingets talerstol - det er derfra, man plejer at citere - men i en samtale, vi havde ovre i hjørnet, og det undrer mig faktisk, at hr. Villy Søvndal gør den til et officielt synspunkt.
Jeg står ved, hvad jeg sagde til hr. Villy Søvndal: at hvis vi ikke får en løsning for balterne, vil det være den værst tænkelige situation.
Siden da er der sket det, at man har styrket relationerne til de baltiske lande, at det er blevet helt tydeligt, at de ikke er udelukket fra NATO, at amerikanerne
ikke har udelukket dem fra kommende medlemskab, at man har styrket det Partnerskab for Fred, som de er med i, at man har styrket det bilaterale forsvarsmæssige samarbejde med dem, at man også har åbnet for dem i EU, og, som jeg jo også har lagt vægt på dengang, hvis hr. Villy Søvndal kan huske det, ville EU-medlemskabet være en garant, og der kommer Estland med i første række.
Det er Det Konservative Folkepartis opfattelse, at der skal gives massiv støtte til Letland og Litauen, således at de også kan nå at komme med i EU så hurtigt som muligt.
Arne Melchior (CD), 1998-02-03:
Hr. Søvndal henviste til, hvad Forsvarskommissionen fik at høre, da vi for lige knap et år siden besøgte Moskva.
Jeg vil gerne gøre hr. Søvndal opmærksom på, at der altså er gået 51 uger siden, og der er sket meget i verden også med hensyn til NATO's forhold til Rusland. Derfor finder jeg det irrelevant for den aktuelle debat og for vores vedtagelse i dag at henvise til, hvad vi fik at høre for et år siden. Der er sket så gode, så positive ting.
I det hele taget har verden fart på, og det meste af den fart går i den rigtige retning, men det synes SF ikke at have opdaget, og det er der så ikke noget at gøre ved.
Jeg skal meddele formanden, at jeg ud over denne korte bemærkning ikke vil begære ordet som ordfører, idet jeg i øvrigt kan nøjes med at henvise til, hvad jeg sagde ved førstebehandlingen.
Det står stadig ved magt som CD's holdning i denne vigtige, gode sag.
Villy Søvndal (SF), 1998-02-03:
Efter SF's opfattelse er vi lige nu ved at tage en beslutning, som er en skæbnesvanger fejltagelse.
Jeg vil godt specielt rette en appel til Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre.
Hvis man husker tilbage til perioden i starten af 1990'erne og læser de historiske dokumenter, der dengang var baggrunden for de aftaler, der blev lavet, så var de båret af en fælles bølge for at undgå en ny oprustning, undgå en ny blokopdeling af Europa, fred og forsoning og væk med de gamle fjendebilleder. Det er fantastisk, så hurtigt dagsordener kan skifte på det sikkerhedspolitiske område.
Vi er i dag i færd med at forspilde en historisk mulighed for at hele Europa.
I stedet er vi i færd med at dele Europa.
Vi er i gang med en beslutning, der betyder en ny blokopdeling.
Vi skal om lidt stemme om en beslutning, der vil betyde, at de midler, der burde bindes økonomisk til miljømæssig fremgang, bliver bundet også i de nye, meget fattige demokratier til investering i militær.
En af de skarpeste advarsler er kommet fra George F. Kennan.
Det er ham, der er far til inddæmningsteorien.
Han er bestemt ikke nogen venstreorienteret teoretiker.
Er man i tvivl om det, kan man huske tilbage på det indtryk, Forsvarskommissionen fik, da vi besøgte Rusland.
Det var ikke kun nationalistiske strømninger, der advarede imod denne udvidelse; det var samtlige russiske parlamentarikere, vi talte med, inklusive centrum i russisk politik. Jeg vil specielt sige om balterne, hvor ønsket både fra Socialdemokratiets og Venstres ordfører var, at de snart kom med, at da vi forrige gang diskuterede NATO's udvidelse her i Folketinget, sagde den daværende konservative ordfører, hr. Per Stig Møller, at hvis det endte i en situation, hvor balterne ikke kom med - og det er den situation, vi er endt i - så var vi i den værst tænkelige sikkerhedspolitiske situation for de baltiske lande.
Jeg vil godt spørge hr. Per Stig Møller: Er det ikke lige præcis den situation, vi er endt i, den værst tænkelige sikkerhedspolitiske situation for de baltiske lande?
Det er en farlig situation, specielt når man ved, hvordan de økonomiske forhold i Rusland i øjeblikket udvikler sig. Jeg har læst i avisen i dag, at De Konservative også synes, at de midler, der skal bruges til den ny oprustning, de 420 mio. kr., som Danmark skal bidrage med, ikke skal findes inden for det eksisterende forsvarsbudget.
De skal findes uden for forsvarsbudgettet.
For så er det jo en oprustningsdagsorden, der pludselig har erstattet den gamle dagsorden.
Jeg skal beklage, at man ikke fulgte SF's forslag om at lave den folkeafstemning om den mest vidtgående sikkerhedspolitiske beslutning efter den kolde krig.
Jeg vil runde af med at sige: Jeg synes, at Det Radikale Venstre og Socialdemokratiet, der traditionelt har stået for en anden sikkerhedspolitisk rolle, i dag er umulige at skelne fra både Venstre og De Konservative.
Knud Enggaard (V), 1998-02-03:
Det er en glædelig dag i Folketinget, hvor vi kan træffe beslutning om, at Danmark skal ratificere protokollerne om Polens, Den Tjekkiske Republiks og Ungarns tiltrædelse af Den Nordatlantiske Traktat.
Venstre er kendt for sit engagement i dette spørgsmål.
Vi lægger vægt på, at det sikkerhedspolitiske tomrum i Central- og Østeuropa bliver erstattet af sikkerhed og tryghed for disse lande.
Venstre havde gerne set, at flere lande, ikke mindst de tre baltiske, var kommet med i første omgang
, men det var altså ikke muligt.
Så meget vigtigere er det, at det allerede etablerede samarbejde med disse lande fortsat udbygges.
Det kan ske gennem PFP-arrangementer og på en lang række samarbejdsområder, hvorved den demokratiske og den økonomiske udvikling kan forstærkes, herunder det igangværende arbejde med henblik på medlemskab af Den Europæiske Union.
Som det er beskrevet i Forsvarsudvalgets betænkning, anser et stort flertal i Folketinget det for vigtigt, at Rusland inddrages i denne proces.
Det er vigtigt i forlængelse af den særlige akt, som fastlægger mulighederne for, hvordan Rusland og NATO kan virke sammen for det fælles formål: større stabilitet og sikkerhed i området.
Venstre hilser dagens beslutning med glæde.
Som udvalgets formand vil jeg gerne sige tak til Forsvarsudvalgets medlemmer for medarbejde og for vilje til, at denne sag har fundet en klar afgørelse med et markant politisk flertal bag.
Jeg henviser her til, at alle de partier, som går ind for denne beslutning, har afgivet fælles betænkningsbidrag.
Det er et vigtigt signal dels til de øvrige 15 NATO-lande, dels og ikke mindst til de tre ansøgerlande, Polen, Den Tjekkiske Republik og Ungarn, som skal være hjertelig velkomne i alliancen.
Helle Degn (S), 1998-02-03:
Ved denne anden og sidste behandling af ratifikationen af NATO's udvidelse med Polen, Den Tjekkiske Republik og Ungarn skal det igen fra Socialdemokratiets side understreges, at vi er midt i en meget stor proces for at hele Europa og udstrække og demokratisere sikkerhedspolitikken.
Mindretallets betænkningsbidrag giver ligesom debatten under førstebehandlingen af B 92 intet svar på, hvordan sikkerheds- og demokratiudviklingen udstrækkes i Europa.
Det kan vi kun beklage.
Fra politikere og fra befolkningen i de lande, som dette forslag gælder, udtrykkes det klart, at de søger den kollektive sikkerhed, hvor NATO blot er et enkelt element.
Den ser de også som deres model.
Socialdemokratiet vil gerne ønske de tre lande velkommen i samarbejdet og ønsker, at alle kan være med,
at også de lande, som har givet udtryk for, at de gerne vil omfattes af samarbejdet, snarest kan deltage.
Med vedtagelsen i Folketinget i dag bliver Danmark det første land, som ratificerer og sender et klart budskab også til vore kollegaer i den amerikanske kongres, til senatet.
På denne baggrund er det en glæde for Socialdemokratiet at tilslutte sig beslutningsforslaget ved anden behandling.
Annette Just (FP), 1998-02-03:
Der er ingen, der kan undre sig særlig meget over, at dette forslag er kommet fra Enhedslisten og SF, for det drejer sig jo om den sædvanlige måde at undergrave NATO-samarbejdet på, for at sige det rent ud. Hvad i alverdens riger og lande skal vi med NATO?
Hvad skal vi med et forsvar?
Sådan går det ikke.
Thulebasen er en del af Danmarks forsvar i NATO, og jeg synes i virkeligheden, at både Enhedslisten og SF skulle tvinges til at læse »I kongens navn« om Henrik Kauffmanns kamp under Anden Verdenskrig for at sikre, at Danmark blev respekteret som allieret nation.
Det, som Enhedslisten og SF har præsteret i dag, er at prøve at undergrave det arbejde, som altså blev startet under Anden Verdenskrig, og som blev cementeret ved aftalen af 1951 med alle de tillægsaftaler, der er blevet lavet siden.
Og jeg synes, det er en glæde, at det grønlandske hjemmestyre nu også er medunderskriver af de sidste aftaler og har fået tilsagn om også at kunne blive det fremover.
er at Grønland - og jeg mener, at Jonathan Motzfeldt også er medlem af Forsvarskommissionen - vil være med, når vi tager op til Grønland med Forsvarskommissionen for at diskutere, om der skal være nogle små ændringer.
Om der er et område, der skal tilbage, eller hvad det er, ved jeg ikke, og jeg skal heller ikke foregribe begivenhedernes gang, men de har nu fået mulighed for ikke blot at være med i samtalerne, men også være medunderskriver og have medindflydelse på, hvad det er, der sker med deres del af Danmark.
Villy Søvndal (SF), 1998-02-03:
Da SF's ordfører, fru Anne Baastrup, ikke kan være til stede, skal jeg på hendes vegne sige følgende: Indledningsvis vil vi pege på, at SF er helt enig i de krav, som stilles op over for Israel i det fremsatte beslutningsforslag om håndhævelse af aftalen mellem EU og Israel.
I den betingelse, som knyttede sig til den danske ratifikation, anførte vi i vores betænkningsbidrag: »SF tilkendegiver sin bekymring over Israels anvendelse af tortur og tilfældig, langvarig fængsling uden forudgående retssag og generelle begrænsninger i menneskers bevægelsesfrihed med karakter af kollektiv afstraffelse. SF ønsker at gøre det klart, at den vedholdende og gentagne overtrædelse af menneskerettighederne og international humanitær lov på Vestbredden, Gaza og i det sydlige Libanon
er uacceptabel, og at Israel må ophøre med disse for at kunne efterleve art. 2 i associeringsaftalen.«
Vores tilslutning til ratifikationen skete i lyset af den på det tidspunkt netop indgåede aftale om israelsk tilbagetrækning fra Hebron med den inkluderede tidsplan for tilbagetrækning fra andre dele af Vestbredden som opfølgning på Oslofredsaftalen.
Men det aktuelle billede gør det svært at fastholde optimismen, og der kan næppe været megen tvivl om, at den aktuelle og alvorlige trussel mod fredsprocessen stammer fra den israelske premierminister Netanyahu og den israelske regering.
De såkaldte Euro-Middelhavsassocieringsaftaler, der er lavet mellem EU og landene i Mellemøsten og Nordafrika, er skåret over den samme læst.
Det gælder både art. 2 og de bestemmelser om henvisning til interne forstyrrelser i aftalen med Israel, art. 76, litra c.
Undervejs i forløbet gik det op for EU-landene, at denne bestemmelse kunne ses som en tilladelse til fravigelse af art. 2.
Derfor var vi glade for den præcisering, som den danske udenrigsminister kunne give i et samråd med Europaudvalget.
Her fremgik det, at artiklen skal ses i sammenhæng med bestemmelserne i international lov.
Det vil sige, at artiklen i de enkelte aftaler skal forstås som foranstaltninger i overensstemmelse med forpligtelserne i international lov, herunder særligt forbud mod tortur eller grusom umenneskelig eller nedværdigende behandling i FN's menneskerettighedserklæring, FN-konventionen om borgerlige og politiske rettigheder samt FN-konventionen om tortur.
På den baggrund skulle der ikke være nogen tvivl om, at menneskerettighedernes overordnede placering er i selve aftalen.
I det fremsatte beslutningsforslag er det dog ikke klart, hvor eller hvordan den danske regering skal kræve israelsk overholdelse af art. 2. Beklageligvis indeholder aftalen nemlig ikke nogen ramme eller procedure, der kan sikre overholdelse af art. 2.
Ganske vist kan der træffes passende foranstaltninger, hvis aftalen misligeholdes, men der er ikke nogen procedure for egentlig suspension.
SF er dog af den holdning, at situationen i Israel er tilstrækkelig alvorlig til, at det skulle kunne føre til en ensidig suspension fra EU's side.
Både Belgien og Frankrig har ønsket at klargøre indholdet i aftalen, og man kan da håbe på, at det kan medvirke til at presse Israel.
Niels Helveg Petersen (RV), 1998-02-03:
Så vidt jeg kan se, ændrer grundlovsrevisionen intet i det forhold, at aftalen om Thule er indgået mellem Kongeriget Danmark og USA.
Jeg blev spurgt om hensigtsmæssighed og ikkehensigtsmæssighed.
Jeg synes, det er et glimrende emne at dyrke mere i udvalget, og jeg deltager meget gerne i at forklare mere udførligt, hvorfor regeringen ikke finder det hensigtsmæssigt; men jeg kan da give et par antydninger allerede nu.
For det første er det sådan, at Thulebasen fortsat er en vigtig installation.
Der udføres i dag to hovedopgaver på Thulebasen.
Den sikkerhedspolitiske situation påvirker naturligvis de funktioner, der foretages på basen.
Den ændrede trusselsopfattelse reducerer nok betydningen af missilvarslingsinstallationer, idet der ikke er den risiko for sådanne angreb som tidligere.
Til gengæld kan det meget vel tænkes, at opgaven med at spore satellitter kan blive forøget i de kommende år.
Så det er fortsat sådan, at Thule Air Base ud fra militære synspunkter er en vigtig installation.
For det andet er der den betragtning, som jeg for min del må lægge stor vægt på.
Vi fører for øjeblikket drøftelser
med USA om udskillelse af Dundas-området fra Thule Air Base. Det er et stærkt ønske fra Grønlands side, og det er også et ønske, som vi helt deler.
Der er drøftelser i gang med amerikanerne.
Jeg er sikker på, at hvis vi midt i disse drøftelser skulle rejse spørgsmålet om en fundamental ændring af selve forsvarsaftalen, ville vi gøre det vanskeligt - ja, jeg vil sige, at vi ville gøre det helt umuligt for os at nå frem til en løsning på det andet problem, som er påtrængende, og som vi ønsker at løse sammen med grønlænderne i forhold til den amerikanske regering.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-03:
Jeg må sige til hr. Jens Hald Madsen, at det vil altså ikke lykkes ham at få os til at sluge maddingen: Han får ikke en generaldebat om EU under det her punkt - jeg må desværre skuffe hr. Jens Hald Madsen med hensyn til det spørgsmål - den tager vi en anden dag og med største fornøjelse. Det, vi har spurgt om, er jo ganske enkelt: Er det af hensyn til menneskerettighedssituationen i Algeriet f.eks. klogt og fornuftigt at indgå en associeringsaftale nu?
Og hr. Jens Hald Madsen kan vel ikke være blevet så underdanig over for EU, at han ikke længere mener, at vi skal diskutere sådanne spørgsmål her i Folketinget, inden der træffes afgørelse om dem i EU?
Jens Hald Madsen (V), 1998-02-03:
Jeg er da glad for, at hr. Søren Søndergaard kan se min pointe i at se lidt tilbage på sin fortid, når man i den grad fremturer om menneskerettigheder og menneskerettighedsproblemer, men så vil jeg stille et spørgsmål: Er vi ikke en del af EU, og har vi ikke flere repræsentanter dér, som har en gevaldig indflydelse på EU's samlede politik?
Er EU ikke en samling af nationalstater, og har hr. Søren Søndergaard og hr. Keld Albrechtsen ikke indflydelse på, hvad der skal markeres og siges i EU?
Og kan det ikke markeres i udvalget, og er det ikke blevet markeret?
Eller hvad er det, Enhedslisten vil?
Det, jeg siger til Enhedslisten - uden at være fodslæbende - er blot, at resultatet af at provokere et land for meget, kan blive, at det lukker af, og så har vi opnået lige præcis det modsatte af det, vi ville.
Det er det, der er min pointe.
Søren Søndergaard (EL), 1998-02-03:
Venstres ordfører siger, at han ikke er uenig med Enhedslisten, og så vil jeg da ikke fremprovokere en uenighed, men blot spørge: Hvorfor har Venstre så ikke taget dette spørgsmål op til debat, f.eks. her i Folketinget?
Og det, som jeg synes er problemet, er den totale passivitet, der stammer fra, at man regner med, at det er noget, som EU tager sig af, og så skal vi ellers bare lade være med at blande os i det.
Og så vil jeg sige: Det lød jo godt, da Venstres ordfører - jeg var lige ved at sige Venstres ungdomsordfører, for det lød jo som VU-toner - begyndte at tale om Enhedslistens medlemmers fortid og om Østeuropa og de baltiske lande, og det var nok ikke nogen af de medlemmer, der er til stede her i salen, hr. Jens Hald Madsen mente, men jeg må indrømme, at jeg sjældent har hørt en så fodslæbende holdning til store begivenheder og til kritik af andre lande: at man skal passe på, at de ikke afbryder forhandlingerne.
Var det også hr. Jens Hald Madsens og Venstres holdning til f.eks. indmarchen i Tjekkoslovakiet og invasionen i Ungarn: at man skulle passe op, at russerne ikke blev fornærmede?
Jens Hald Madsen (V), 1998-02-03:
Jeg vil da gerne kvittere for, at hr. Keld Albrechtsen ikke har en skjult dagsorden - det må jeg sige - men jeg kan bare undre mig over, at man er så kritisk over for det handlingsværktøj, som er helt naturligt, nemlig EU.
For jeg er sådan set ikke uenig med Enhedslisten i intentionerne, men det, som vi helt klart er uenige om, er, hvad der bliver resultatet af handlingsmønsteret, for hvis man går for voldsomt frem, kan det jo betyde, at Algeriet lukker døren, og så når vi ingen vegne.
Det er vel det reelle i det, og så er det meget flot nærmest at være lidt småhellig og sige, at nu skal vi bare løfte fanen, men hvad ville dét hjælpe, hvis det, der skulle til, måske var lidt mere diplomati, som man så kunne få et reelt resultat ud af.
Og jeg er ikke skråsikker med hensyn til kilderne, vil jeg sige til hr. Søren Søndergaard.
Det er jo derfor, vi gerne vil ind i Algeriet for at undersøge, hvad der sker.