Jørn Pedersen (S), 2004-11-05:
Forslaget er, som det fremgår af teksten, en del af kommuneaftalen her fra i sommer.
Udgangspunktet skal være – stadig væk ifølge lovforslaget – at tingene bliver bedre og billigere.
Jeg vil gerne sige, at som udgangspunkt er vi altid positive, når det er det, der er temaet, og vi kan tydeligvis se, at det bliver billigere.
Det er vi ikke i tvivl om.
Men vi er i høj grad i tvivl om, hvorvidt det bliver bedre.
Og når jeg nu siger bedre, så mener jeg bedre for borgerne.
Hvis vi læser høringssvarene, dem er der jo en hel del af, er det helt tydeligt, at kommunerne synes, at det her er en god idé, en meget god idé endda, men stort set alle brugerne er noget nervøse for det.
Jeg tror ikke, at det er noget tilfælde, at det er sådan.
Vi kan kigge tilbage, til vi vedtog loven i 1995.
Det er jo en af de love, der har haft vanskeligst ved at slå igennem, som vi siger i Jylland, forstået på den måde, at ikke alle kommuner har været lige ivrige efter at følge loven.
Derfor er det jo et gammelt ønske fra kommunernes organisationer, for de kunne godt tænke sig at ændre på det.
Nu er det jo sådan, at det her giver nogle penge i overskud – man kan altid diskutere, hvor mange det giver – som så bliver i kommunerne, det synes jeg er prisværdigt, og de skal gå til at forbedre situationen for de svage ældre.
Det synes vi er godt; det er helt sikkert et godt tema.
Vi synes også, det er et glimrende tema, at loven går ind for at præcisere, at kommunerne har en forpligtelse i forhold til den måde, de informerer borgerne på.
Men der er bare et par spørgsmål, som vi er nødt til at få afklaret i den her sag.
Nu går der et beløb til kommunerne, men det fremgår ikke, hvordan regeringen vil sikre, at pengene så går til den gruppe, de er målrettet til.
Det kan jeg ikke se nogen steder, men det kan være, at ministeren kan løfte sløret for, hvad man tænker på i den retning.
Et andet problem, jeg synes, der er ved den her foreslåede ordning, er, om personalet, der skal udføre det her i fremtiden, har den uddannelse, der skal til.
Et andet spørgsmål er: Har de den tid, der skal til?
For når man hører meldingerne mange steder fra, går de jo netop på, at der er for lidt tid.
Det her synes jeg godt kan sætte nogle spørgsmålstegn ved den ældres tryghed og ved de pårørendes tryghed.
Et spørgsmål, som jeg også synes melder sig, er: Hvad nu med de private leverandører?
De har jo nok budt på, at det var de kendte opgaver.
Nu kommer der en ny opgave – skal vi så ind og revurdere kontrakterne eller hvad?
Hvordan sikrer man det?
Jeg synes faktisk, at der i den her sag kan stilles flere spørgsmål, end der kan gives svar, og det er vi betænkelige ved.
Men som sagt anerkender vi de positive ting, der er i forslaget, altså bedre information, flere penge til de svage ældre.
Spørgsmålet for os er: Hvordan sikrer vi, at pengene kommer de rette steder hen?
Som det fremgår, er vi stærkt tvivlende over for det her.
Udgangspunktet er vi positive over for, men vi tvivler meget på, at det er det forslag her, der giver en bedre løsning for de ældre, og hvis ikke vi kan overbevises om det, har vi svært ved at stemme for.
Vi går positivt ind i det, men vi kræver altså nogle klare svar på nogle af de spørgsmål, jeg har nævnt her.