runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Nu drejer det sig også om velfærd og om at kunne finansiere velfærden, ikke?
Det er ikke bare et spørgsmål om, hvor mange personer der er inde i et givet rum.
Det er et spørgsmål om, hvilke funktioner der skal løses, og hvem der kan løse dem.
Modellen med børnehaven og vuggestuen er så fru Line Barfods egen.
Det er jo sådan en model, man kunne forestille sig i et tidligere Østeuropa, hvor vi i virkeligheden ønsker frihed og valgfrihed.
De, der kan gøre det bedst for forældrene, er også dem, der får lov at passe forældrenes børn, fordi politikerne ikke bestemmer, hvem der skal løse opgaverne, men forældrene får langt mere at skulle bestemme selv.
Det er også noget af det, der er vundet efter regeringsskiftet, altså at man fokuserer meget mere på, hvad borgerne og forældrene selv ønsker?
Hvilke veje ønsker de for deres børn eller i øvrigt for den familie, som de egentlig har ansvaret for?
Det er egentlig meget enkelt.
Det er ikke bare at sige til nogen: Fordi du ikke kan være i arbejde på en normal arbejdsplads, skal du ansættes i det offentlige.
Nej, det er at sikre, at flest muligt overhovedet kan blive ansat på en normal arbejdsplads og have det værd, at de er ansat på grund af det, de kan.
De er ikke ansat, fordi de udgør en overtallig størrelse.
Så det har også noget at gøre med menneskesyn.
Hele ideen må jo være, at man sikrer, at den uddannelse, man kan give borgerne over tid, gør, at flest muligt kan matche de krav, der stilles på arbejdsstederne, og så også indrette arbejdsstederne på en moderne måde, således at alle er glade for at møde om morgenen og glade, når de går hjem.
Det kan være, de er trætte, når de går hjem, men de går alligevel glade hjem.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Line Barfod (EL), 2005-12-07:
Jeg kan godt forstå, at finansministeren prøver at skyde ansvaret fra sig, men det er jo altså finansministeren, der er den øverste ansvarlige for arbejdsmiljøet i den offentlige sektor, som er utrolig dårligt.
Jeg ved ikke helt, hvordan finansministeren forestiller sig at man ude i en børnehave skal effektivisere arbejdsgangene.
Betyder det, at man skal sige: Nu skifter vi bleen på alle børnene her i vuggestuen præcis kl. 11.00, så tager vi alle ti børn på stuen og skifter dem på én gang i stedet for at skifte dem, når der er behov for det?
Det er altså en mærkelig indstilling, når vi har med mennesker at gøre.
En stor del af dem, der arbejder i den offentlige sektor, arbejder altså med mennesker.
Det kan man ikke effektivisere, som om det var en fabrik.
Det er jo der, det går galt, det er der, folk bliver slidt ned.
Når vi så samtidig ved, at vi kunne ansætte de 7.000 arbejdsløse pædagoger og pædagogmedhjælpere, der er i dette land, for en beskeden merudgift på 100 mio. kr., fordi vi sparer dagpenge og får mere ind i skat, ville finansministeren så ikke være med til at kigge på den type velfærdsreformer, hvor vi får meget mere velfærd, meget bedre vilkår for vores børn, samtidig med at vi sikrer, at der er færre, der bliver nedslidte, fordi der bliver flere om at dele arbejdet?
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Jo, men jeg vil blot sige igen, at det jo gælder på ethvert arbejdssted.
Der er kommuner, der har engageret sig voldsomt i at nedbringe sygefraværet, hvor de har haft meget flotte resultater med at nedbringe sygefraværet.
Der er arbejdspladser, hvor man virkelig fokuserer på stress.
Nu er min opfattelse, at alle har stress.
Jeg har snart ikke mødt en erhvervsgruppe, der siger, at de ikke har stress.
Så alle har egentlig stress, i og med at man har sat arbejdstiden ned til 37 timer om ugen.
Sådan må det jo hænge sammen, hvis ikke man havde stress, da man arbejdede 40 timer.
Nu har alle stress.
Hvordan håndterer man så det?
Det må enhver fokusere på, lige så vel som jeg må fokusere på, hvordan sygefraværet er i Finansministeriet.
Er det højt, eller er det lavt?
Det må man gøre på hver arbejdsplads, så det er altid udfordringen.
Men det er klart, at målet, hvis vi skal kunne finansiere den velfærd, som tegner sig fremover, er flest mulige i privat beskæftigelse.
Sådan er det nu engang.
Det nytter ikke, at man på kirurgisk afsnit siger, at man skal tage tilfældige mennesker ind.
Det er kirurger, der er brug for, eller det er sygeplejersker.
Det er ikke sådan, at man kan sige, at enhver ledig kan gå ind og udfylde de funktioner, fordi vi kan se, der kommer pres på.
Det kommer der f.eks. på sundhedsområdet og også på faglige specialer.
Det er jo det, som er fremtidens udfordring.
Men vores opgave er i hvert fald at sikre, at så stor en andel som muligt af de 180.000, der i dag reelt er ledige, dem, der er i statistikken plus dem i aktivering – det er jo altså nogle, der er arbejdsmarkedsparate – kommer i arbejde.
Så er der en fleksibilitet, så langt færre kommer på førtidspension, fordi det er en mulig kombination med den nye pensionsreform, at det, man kan, kan man også få lov til at udføre.
Og det er en opgave, som overhovedet ikke er løst i Danmark.
Det er en begyndende vej.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-12-07:
Når finansministeren siger, at der er en udfordring, der hedder mangel på arbejdskraft, så står det jo i en skærende kontrast til, at 900.000 mennesker i dag i den arbejdsduelige alder står uden for arbejdsmarkedet.
Hvis det endelig er noget, så vil jeg sige, at det, der er det store problem med hensyn til arbejdskraft, er, at en væsentlig del af de 900.000 er blevet nedslidt på grund af for dårlige arbejdsforhold.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, om ministeren er fuldstændig døv over for tanken om, at nedslidning og stress hænger sammen med, at for få mennesker har for meget at lave, og om der ikke var en vis fornuft i i stedet at sige: Vi skal have nogle af de mennesker, der i dag står uden for arbejdsmarkedet, ind på arbejdsmarkedet, bl.a. inden for det offentlige, inden for den offentlige service, så de kunne medvirke til, at man kunne få sat arbejdstempoet ned.
Det var da en meget naturlig og logisk måde at løse det problem på, der består i, folk bliver slidt ned af for hårdt arbejdstempo.
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Jo, men det er da et ansvar, som enhver arbejdsgiver har, hvad enten det er en offentlig arbejdsgiver eller en privat arbejdsgiver.
Det siger da sig selv.
Der er da et ansvar alle steder for, at der er et godt arbejdsmiljø, at der er en mening i det, man laver, at man, om jeg så må sige, også er med til at tilrettelægge, hvordan man når det optimale resultat.
Der er jo fantastiske eksempler: Helsingør Sygehus, der alene ser på arbejdsprocesser blandt medarbejdere og nedbringer en venteliste, fra at den var på 5 uger, til at den er på 1 uge, uden at nogen skal løbe stærkere eller det koster én krone ekstra.
Hvad er det, man kan ændre på?
Udfordringen er at gøre det bedre, og den bliver jo endnu større, i og med at man kommer til at mangle arbejdskraft, fordi der bliver mangel på arbejdskraft.
Der er ikke bare tale om, at man kan få en ekstra elev ind, eller at der er andre uddannede, som lige kan tages ned fra en hylde, fordi de er ledige.
Så udfordringen er også at gøre det bedre, så man kan fastholde sine medarbejdere, og det er jo også positivt.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-12-07:
Ministeren svarer jo ikke på, hvorfor der er 15.000 mennesker, der forlader arbejdsmarkedet for tidligt og går på førtidspension i dag.
Han svarer heller ikke på, hvorfor hvad der svarer til 60.000 menneskers arbejdskraft, går til spilde.
Folk bliver syge af et dårligt arbejdsmiljø.
Den afgørende udfordring er at sikre et arbejdsmarked, som ikke slider folk ned og ikke gør folk syge.
Og hvad er ministerens svar på det?
Arbejdsgange.
Nej, svaret er at undgå stress og nedslidning.
Alle undersøgelser viser, at stress og nedslidning er årsag til tab af tusindvis af menneskers arbejde.
Var det ikke bedre at se på, hvordan man kunne sikre mindre stressende og mindre nedslidende arbejdsforhold, bl.a. inden for det offentlige, og på den måde sikre, at folk havde mulighed for at blive længere på arbejdsmarkedet?
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Jeg vil bare sige, at det jo er sådan, at når beskæftigelsen stiger, så betyder det, at andelen af danskere i arbejdsduelig alder er i beskæftigelse.
Det er bare, så vi er enige om det.
Så det går altså den anden vej.
Der er altså flere, om jeg så må sige, der kommer i beskæftigelse af den andel, som dækker aldersgruppen 1564 år.
Det er jo sandheden, hvis det har interesse.
Og hvordan undgår vi i øvrigt, at for mange er ude?
Det er ved at have et fleksibelt arbejdsmarked, hvor man indretter arbejdsmarkedet efter det, den enkelte kan præstere, at der ikke er krav om, at det skal være fuld tid, at der ikke er krav om, at det skal være halv tid, men at der også for arbejdsstedet er en mulighed for at have en fleksibilitet i det, der kan aftales, så det, man selv kan præstere, kan man også få lov til.
Sådan at der ikke er en regel om, hvornår man udstøder folk, sådan at politifolk ikke nødvendigvis skal forlade arbejdsstedet, fordi de bliver 63 år, sådan at vi gør op med, at det er dåbsattesten, der bestemmer, hvornår en person forlader arbejdsstedet, men at det er fysik og helbred, og sådan at man også viser det hensyn, at arbejdspladserne indrettes, så de virker hensigtsmæssigt.
Det er jo mærkeligt, at fru Line Barfod skal indrømme, at det altså er bedre at være ansat i en privat virksomhed end i det offentlige, for tit og ofte har man hørt det modsatte.
Men nu er det altså sådan, at det er det offentlige.
Jamen så må man sige, at der er en stor udfordring.
Det er der også med hensyn til arbejdsgange.
Man kan gøre meget inden for det offentlige ved at ændre arbejdsgange, så tilfredsheden hos de ansatte bliver større.
Line Barfod (EL), 2005-12-07:
Ministeren svarer ikke på den store udfordring vedrørende, at flere og flere bliver udstødt, fordi de bliver slidt ned.
Det hjælper jo ikke noget, at man sender folk ind på arbejdsmarkedet og de så kun kan holde til at være der i 20-30 år; så er de nødt til at holde op igen, fordi det simpelt hen er for hårdt.
Der, hvor flest nedslides, er i den offentlige sektor.
Det er derfor, vi drøfter det her med finansministeren.
Det er for at få ministerens politiske holdning til, om vi skal sætte ind for at sikre en god offentlig velfærd og samtidig sikre, at de, der leverer velfærden, kan holde til det et helt arbejdsliv, frem for at vi forstærker den udvikling, der har været igennem flere år med, at flere og flere bliver udstødt fra arbejdsmarkedet og vi får et mere og mere opdelt samfund.
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Så må man finde ud af, om man taler om økonomi, eller hvad man taler om, for taler man økonomi, er det sandt, at vi aldrig har brugt så mange penge pr. dansker, som vi bruger i år.
Hvordan man fordeler den velfærd i den offentlige sektor mellem forskellige ydelser, skal Folketinget jo tage stilling til ved de årlige finanslove.
Det, der er kommissionens sigte, og det, som regeringen har haft som hensigt, er at se, hvordan man sikrer de rammer, der giver mulighed for både offentligt merforbrug, altså offentlig velfærd, og så det, der hedder privat velstand.
Det er jo præcis det spor, der trækkes.
Nøglen er, at flere kommer i arbejde, at flere bliver længere på arbejdsmarkedet.
Derfor glæder jeg mig over, at vi har den laveste ledighed i snart 30 år.
Fru Line Barfod har altså ikke støttet nogen regering, der har haft en lavere ledighed end den, vi har nu.
Vi har vel næste år, forventer vi, den højeste beskæftigelse
nogen sinde.
Sådan er det, og det er jeg meget tilfreds med.
For min skyld kan vi godt komme endnu længere ned i ledighed.
Det er for mig et mål, at ingen, der for så vidt kan være i arbejde, skal gå ledig.
Line Barfod (EL), 2005-12-07:
Men den vej, regeringen har betrådt, har jo ført til det stik modsatte resultat.
Der er flere og flere, der bliver udstødt fra arbejdsmarkedet.
Antallet af mennesker på overførselsindkomst er steget under denne her regering, hvor den faldt under den tidligere regering.
Derfor er det ret væsentligt at spørge, om regeringen vil være med til at sikre, at vi får mere velfærd.
Når velstanden stiger i samfundet, hvad vi så åbenbart er enige om, hvordan fordeler vi så den velfærd og den velstand, så vi får en bedre velfærd, så vi f.eks. får flere hjemmehjælpere, frem for at de, der arbejder med at tage sig af vores ældre, bliver slidt ned og ikke kan holde et helt arbejdsliv?
For det er efter Enhedslistens opfattelse den store udfordring, vi står over for: at sikre, at man kan holde et helt liv på arbejdsmarkedet.
Jeg synes, at det, finansministeren lægger op til, er det stik modsatte, at vi skal skære mere og mere i den offentlige velfærd, så folk skal løbe hurtigere og hurtigere og blive nedslidt og så ikke kan holde et helt liv på arbejdsmarkedet.
Derfor stiger udgifterne til folk på førtidspension, i stedet for at vi sikrer, at vi får en god offentlig velfærd, hvor man kan holde hele livet.
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Jeg har altså ikke set nogen beregninger endnu, der viser, at velstanden bliver ringere fremover.
Alt det, der ligger i fremskrivningen, tilsiger, at der bliver større velstand.
Den samlede produktion i Danmark pr. dansker stiger.
Så er der spørgsmålet om, hvordan den skal fordeles.
Vores ønske er i virkeligheden, at man undgår for stor spredning, ved at flest mulige er i arbejde.
Der er så mange elementer i den kultur, der har været en del af det danske arbejdsmarked i en periode, hvor der har været overskydende arbejdskraft, hvor man var en god kollega, når man forlod arbejdsstedet, for så var der plads til, at en ung kunne komme ind.
Nu er man en god kollega, hvis man bliver på arbejdsstedet.
Man er også en god ung, hvis man hurtigst muligt går ind på arbejdsmarkedet, for der er brug for alle.
Det er da positivt.
Men det er sådan set det, der er den nye tids udfordring: Hvordan sikrer vi et arbejdsmarked, hvor folk bliver der længst muligt?
Hvordan sikrer vi, at folk ikke bliver fristet til at forlade arbejdsmarkedet?
Hvad er det for elementer, der gør sig gældende?
Det er den spændende udfordring.
Hvad enten vi fordeler den i den private sektor eller den offentlige sektor, vokser den.
Men vi kan få den til at vokse mest, ved at flest mulige er i arbejde længst muligt, og det er jo den vej, som Velfærdskommissionen betræder, og det er jo også den, som vi i øvrigt argumenterer for og har gjort hele tiden.
Line Barfod (EL), 2005-12-07:
For lidt over et år siden, den 7. november 2004, kritiserede ministeren i Politiken Velfærdskommissionens beregninger og konstaterede, at vi alle sammen om 40 år vil være meget rigere, så fremtidens udfordring er, hvordan vi skal fordele mere rigdom, og ikke, at vi bliver fattigere.
Det passer jo ikke helt med de udmeldinger, finansministeren kommer med nu, og de forslag, der ligger fra Velfærdskommissionen, så derfor vil jeg gerne høre, om ministeren mener, at vi alle sammen skal blive rigere, altså fordele den velstand, der er, eller om ministeren mener, at der fortsat skal være nogle, der bliver fattigere og fattigere, hvilket jo er den udvikling, vi har set under den nuværende regering.
»Står ministeren ved sine udtalelser i Politiken den 7. november 2004, hvor ministeren kritiserede Velfærdskommissionens beregninger og konstaterede, at vi alle sammen om 40 år vil være meget rigere, så fremtidens udfordring er, hvordan vi skal fordele mere rigdom, ikke, at vi bliver fattigere?«
Thor Pedersen (V), 2005-12-07:
Jeg var med til at lave kommissoriet, før vi overhovedet nedsatte Velfærdskommissionen.
Vi har selv lavet kommissoriet, og der står udtrykkeligt, at skatterne ikke må stige; det var simpelt hen en begrænsning i Velfærdskommissionens udfoldelsesmuligheder, for det ønsker vi lige præcis ikke.
Der er to veje at gå: at øge antallet af danskere, der kan være på arbejdsmarkedet, eller at hæve skatten.
Vi mener altså, det er bedre at øge antallet af danskere, der er på arbejdsmarkedet.
Det er en værdi for det enkelte menneske, at man er i stand til at være mest muligt selvhjulpen; at det, man kan, kan man også få lov til at udføre, og at vi på den måde også er med til at sikre, at den velfærd, vi i øvrigt er i stand til at tilbyde, og som også vokser over tid – det er jo Velfærdskommissionens forudsætning – kan finansieres inden for uændrede skatter.
Det er altså bedre end at holde folk ude af arbejdsmarkedet mod til gengæld at hæve skatten.
Så det er forskellen i vores opfattelser.
Vi ønsker, at folk skal være selvhjulpne i størst mulig grad, uden at skatten stiger.
Enhedslisten ønsker at skatten skal op, og så kan vi holde folk ude fra arbejdsmarkedet.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-12-07:
Men det er jo fuldstændig rigtigt, at det er en forskel i opfattelser.
Hvis jeg forstår finansministeren ret, så mener finansministeren ikke, at velstandsstigningerne skal bruges til glæde for den offentlige velfærd, men i stedet til det private forbrug og til forskellige former for brugerbetaling.
For det er jo det, vi snakker om.
Skal velfærden være finansieret solidarisk, kollektivt over skatterne, eller skal velfærden være finansieret ved, at der i stadig stigende omfang bliver indført brugerbetaling og private forsikringsordninger?
Det er det, vi snakker om.
Det er der, hvor jeg synes at finansministerens tidligere udtalelser om, at der er plads til velstands- og velfærdsstigninger, hvis vi bare hæver skatten lidt, er væsentlig mere rigtige og væsentlig mere solidariske end det, finansministeren giver udtryk for nu, hvor han benægter, at skatten skal kunne stige.
Line Barfod (EL), 2005-12-07:
Betyder det, ministeren nu sagde, at ministeren mener, at det offentlige forbrug skal stige i samme takt som det private forbrug?
Det synes jeg ville være vældig interessant, hvis det er det, der er ministerens udmelding nu.
Det er jo i klar modstrid med det, der er sket under den nuværende regering, hvor der bliver skåret og skåret især på kommunerne, hvor man så overlader det til kommunalpolitikerne at forsvare nedskæringerne.
Men det ville da være interessant, hvis det er det, ministeren lægger op til der skal ske fremover.
Det er jo så også det stik modsatte af det, som Velfærdskommissionen lægger op til.
Det kan godt være, ministeren taler om bedre kirurgi, men hvis det kun er for dem, der har råd til brugerbetaling eller forsikringer, så hjælper det jo ikke meget for alle dem, der ikke har råd til de gode forsikringer og dermed ikke har muligheden for den gode kirurgi, men er henvist til nogle udsultede offentlige sygehuse, hvor man ikke har råd til de gode kirurger.
Derfor er det interessant at høre, om ministeren mener, at stigningen i det offentlige forbrug skal følge stigningen i det private forbrug, og om de offentlige ydelser skal være for alle, om velfærden skal være for alle, eller om det i højere grad skal overgå til at være forsikringer og brugerbetaling.
Helge Sander (V), 2005-12-07:
Jamen vi kan jo ikke komme væk fra det centrale, som jeg har forsøgt at forklare et par gange her og nu og også i det timelange samråd, vi havde i Videnskabsudvalget.
Som også citatet viser, mener vi, at vi får det mest reelle billede ved en individuel bedømmelse, og jeg vil også gerne citere en undersøgelse fra Aarhus Universitet, som i 2003 og 2004 lavede en opgørelse over 72.276 prøver.
Opgørelsen viste, at de studerende, der havde været til gruppeprøver, blev bedømt mere ensartet end de studerende, der havde været til individuelle prøver.
Jeg synes, det blot er med til at understrege, hvorfor det er vigtigt, at der gives en individuel bedømmelse, uanset i hvilken sammenhæng vi skal bruge den, som hr. Per Clausen har forsøgt at formulere det i forbindelse med sine spørgsmål.
Kurt Kirkegaard (V), 2005-12-07:
Nu drejer det her sig jo om andre ting end kun at tænke på miljøet, det skal vi naturligvis også gøre, men det drejer sig også om, at dansk luftfart skal fastholde sin position i Europa, så vi på fremtidens præmisser kan være med til at understøtte også miljømæssige afhjælpninger i verden.
Jens Peter Vernersen (S), 2005-12-07:
Københavns Handelshøjskole må vel også af ministeren betragtes som meget erhvervsrettet.
Uddannelserne er i meget høj grad målrettet erhvervslivet på den skole, og de studerende løser opgaver og udfører projekter sammen, selv til cand.merc.-studiets afsluttende prøve.
Hvis to studerende har lavet et projekt sammen, er det så ikke rimeligt, at de også forsvarer det projekt i fællesskab?
Det kunne jo ske, at den ene af de to studerende havde tilført projektet noget, som den anden måske ikke fuldt ud har været opmærksom på, og er det ikke rimeligt, at man, når man har udført et projekt sammen, også kan forsvare det sammen?
Per Dalgaard (DF), 2005-12-07:
Det Radikale Venstre er jo meget miljøbevidst.
Jeg vil spørge, hvilken positiv effekt det har på flytransportens forurening, at de passagerer, der sidder i flyet, har betalt 75 kr. mere eller mindre.
Henriette Kjær (KF), 2005-12-07:
Nu synes jeg altså, at hr. Poul Andersen modsiger sig selv lidt.
På den ene side bliver der sagt, at passagerafgiften sådan set ikke betyder noget – altså, de 75 kr., herregud – men på den anden side handler det lige pludselig om virkelig fremsynet miljøpolitik og åh, vi skal gå foran, og hvad ved jeg.
Det synes jeg er en modsigelse.
Jeg vil sige, at jeg også mener, der skal gøres noget for at regulere på miljøområdet, og derfor synes jeg, det ville væge rigtig godt, hvis EU’s miljøministre kunne blive enige om noget, så der bliver lige konkurrence.
Det er det, der er afgørende for os.
Vi ved, at folk vil flyve, og hvorfor skal vi så have dårligere betingelser i Danmark end i andre lande?
Det kan vi simpelt hen ikke være tjent med.
Det handler om at arbejde internationalt, det er det, vi får noget ud af, og vi kan jo netop se resultaterne fra miljøministermødet i mandags.
Poul Andersen (S), 2005-12-07:
Det er slet ikke et spørgsmål om, at vi ikke vil styrke Københavns Lufthavn, men man skal tage proportionerne med i betragtning og se på, hvad det er for nogle beløb, der er tale om her, og holde dem op mod de konkurrenceparametre, der reelt er for flyselskaberne.
Så er det jo kun småting, og man skal i øvrigt også kigge på den tendens, der er hen imod fælles retningslinjer i EU.
Jeg synes også, som jeg også sagde i mit tidligere indlæg, at vi har et ansvar med hensyn til, hvordan vi håndterer området, og at se det i sammenhæng med de aftaler, vi har indgået på energiområdet og miljøområdet.
Vi skal jo have enderne til at nå sammen, og derfor er vi ikke tilhængere af bare at læne os tilbage og lade udviklingen køre og tro, at det internationale samfund klarer tingene alene.
Nej, vi er nødt til at skærpe kravene, og det vil være med til at give flere arbejdspladser, også inden for andre sektorer her i Danmark.
Det er derfor, det er så vigtigt at prøve at tage teten.
Det kan godt være, der skal lægges lidt afgifter på nogle ting, for det har jo vist sig i nogle situationer, at så kommer vi på forkant.
Bare at læne sig tilbage og lade markedskræfterne og det internationale samfund selv klare det har altså aldrig været med til at drive udviklingen fremad for Danmark.
Henriette Kjær (KF), 2005-12-07:
Hvis man ikke vil være med til at arbejde for, at der kommer nogle arbejdspladser i Danmark og at de folk, der arbejder ude i Københavns Lufthavn, får smør på brødet hver dag, er det jo en klar holdning hos Socialdemokratiet.
Men vi kan altså se, at lavprisselskabernes priser ligger nede omkring 300-400 kr. for en enkeltbillet til de europæiske hovedstæder, og så betyder 75 kr. da noget i konkurrencen.
Det kan jeg ikke forstå at man ikke kan se i Socialdemokratiet.
Poul Andersen (S), 2005-12-07:
Jeg synes da, vi tager det meget seriøst, for det handler jo ikke kun om at få flest mulige fly i luften.
Det handler også om, at vi har et ansvar over for den øvrige del af verden på energi- og CO2-områderne, og det synes jeg da man skal have med i sine vurderinger.
Så synes jeg også helt klart, man skal overveje, om det virkelig er afgørende, når en flybillet eksempelvis koster 2.000 kr., om den koster 75 kr. mere eller mindre, og samtidig have in mente, at andre kan få billetten for 700 kr.
Det piveri fra flyselskaberne om, at det er de 75 kr., der gør den store forskel, vil vi i hvert fald ikke ligge under for.