Naser Khader (RV), 2004-03-23:
Det Radikale Venstre har set frem til ligestillingsministerens redegørelse med stor forventning.
Vi har altid prioriteret området højt, og vi deler for så vidt ministerens overordnede målsætninger - altså det, der står på side 5 - om at skabe lige muligheder for mænd og kvinder, at mænd og kvinder skal opfattes som ligeværdige, og at barrierer, der hindrer dette, skal nedbrydes, og vi ønsker også at fremme respekt for forskellighed og for den enkeltes personlige valg.
Ligestilling er en væsentlig del af det danske demokrati.
Det er en udfordring, der vedkommer os alle
sammen, kvinder og mænd.
Først og fremmest savner vi handling bag ordene, og vi savner tiltag, der står mål med målsætningerne og de faktiske omstændigheder.
Endvidere mangler vi også mere håndfaste og konkrete målsætninger, så vi kan se, om vi overhovedet bevæger os i den rigtige retning.
Fraværet af realistiske midler og mere håndfaste, konkrete mål giver desværre indtryk af, at regeringen egentlig ikke prioriterer ligestillingsområdet tilstrækkelig højt.
Hvad gør ligestillingsministeren så for at tackle
denne udfordring?
Der bliver holdt to møder, et ministermøde og et debatmøde.
Set i det lys er det virkelig ikke svært at forstå, at der ikke sker mere på området.
Man kan fremhæve andre eksempler, f.eks. handel med kvinder.
Det er en meget brutal forbrydelse og vel nærmest noget af det værste, man kan udsætte et andet menneske for.
Mig bekendt har man imidlertid hverken sigtet eller dømt særlig mange bagmænd i denne type sager.
Er det et udtryk for prioritering af problemet?
Ministeren har selvfølgelig iværksat en postkortreklame - det står på side 18 - men det virker måske en smule påfaldende, når der er tale om hårdkogte kriminelle.
Samtidig er det også et grænseoverskridende problem og et problem, der taler for øget retsligt og politimæssigt samarbejde i EU, ikke mindst med de nye medlemslande og EU's nye naboer, men her har regeringspartierne jo også taget sine forbehold.
Et beslægtet problem er prostitution af mindreårige.
Mig bekendt er meget få blevet straffet som kunder eller bagmænd i denne type sager, selv om det har været ulovligt i flere år.
Det må siges at være en heftig forbrydelse mod et ungt menneske.
Der er flere eksempler af denne type.
Der er mange gode, runde vendinger i redegørelsen, men indsatsen synes ikke at stå mål med udfordringernes omfang.
Samtidig opstår den mistanke, at regeringens udtryk for respekt for forskellighed og den enkeltes frie valg egentlig er en undskyldning for ikke at foretage sig noget.
Hvad bør der ske?
Forleden vedtog arbejdsmarkedets parter en aftale om en fælles barselfond.
Det har været en radikal mærkesag igennem længere tid
, så det var både en stor dag for ligestillingssagen og for Det Radikale Venstre.
Det viser, at håndfaste politiske markeringer af retten og målet for vores samfund virker.
Men vi savner stadig flere tiltag, ikke mindst vedrørende arbejdsmarkedet, som, uanset hvordan man vender og drejer det, også er centralt for ligestillingssagen.
Vi skal have en bedre fordeling af barselorloven end i dag mellem moderen og faderen.
Vi skal have kønsspecifikke lønstatistikker, så vi får fakta på plads og kan iagttage udviklingen.
Lad mig afslutningsvis slå fast, at jeg også deler regeringens respekt for den enkeltes frie valg og forskellighed, men jeg har bare svært ved at tro på, at kvinder er så forskellige fra mænd, og at de ikke vil have lige løn for lige arbejde.
Jeg har også svært ved at tro, at kvinder ikke vil være ledere, ikke vil have indflydelse eller ikke vil begå sig i det offentlige rum.
Ergo må der være hindringer et eller andet sted, og derfor kan et lovgivningsmæssigt indgreb med en adfærdsregulerende effekt være nødvendigt.
Det er sund socialliberal politik.