Jørgen Estrup (RV), 1999-06-16:
Det er godt, at kamphandlingerne nu er indstillet.
Det giver trods alt plads til optimisme, ikke mindst for de hundredtusinder af flygtninge, som ellers stod over for en ny vinter og for ikke at kunne se nogen fremtid.
Men jeg synes heller ikke, der er grund til at skjule, at det har været tungt undervejs.
De oplevelser, vi har haft, har indimellem været mareridtsagtige, og der har unægtelig også været uskyldige ofre.
Facit er trods alt, at vi har markeret, at den type af ekstrem nationalisme og voldelige overgreb, som vi har oplevet i Kosovo, ikke mødes med passivitet, men faktisk med reaktioner, som kan ses og føles, og som gør en forskel.
Det er klart, at der kommer en tid nu til eftertanke om, hvad vi har været igennem, hvordan man angriber lignende situationer i fremtiden.
Der er en diskussion om folkeretten, om FN's stilling; det skal jeg ikke komme ind på her, men jeg tror, vi har grund til at gøre status og bruge tid på det.
Jeg synes ikke, der er noget grundlag for en sejrsrus.
Vi har taget et lille skridt i retning af fred, demokrati og respekt for menneskerettigheder og for mindretal i Kosovo.
Men det er et skridt i den rigtige retning, men foran os står der et stort arbejde.
Det bliver ikke ufarligt, det bliver ressourcekrævende, det bliver langvarigt, men det er immervæk en god investering i Europas fremtid, en investering, som vi ikke kan undvære, hvis vi ellers vil slippe for en tilbagevenden til, hvad vi oplevede i 1930'erne.
Den store og meget vanskelige opgave bliver jo at skabe en dagligdag i Kosovo og omgivelser, der gør det muligt for serbere og kosovoalbanere at leve som naboer, som gode naboer eller som mindre gode naboer, men immervæk som naboer.
Det slipper de ikke for, og det hvad enten det så bliver - som det ser ud til i øjeblikket - inden for samme statsdannelse, eller man om nogen tid måtte se, at det i stedet for bliver med en grænse imellem, så er de immervæk naboer.
Det er det store problem efter det, man har været igennem.
Derfor bliver det også utrolig vigtigt, at man fra den internationale styrkes side nu markerer, at mindretalsrettigheder også gælder for den serbiske befolkning i Kosovo, at man selvfølgelig har krav på beskyttelse, og at UCK skal rette sig efter de krav.
Indsættelsen af styrken sker på grundlag af en FN-resolution, og dermed er der skabt det nødvendige grundlag for at komme videre.
Det hilser vi i høj grad velkommen fra radikal side.
Den brede opbakning ses måske mest tydeligt af, at måske mere end 35 lande vil deltage i styrken.
Dermed har man set niveauet for den indsats, der nu sker, men det bliver også vigtigt at understrege, at det er en militær indsats, som skal understøtte det civile arbejde.
Den egentlige indsats bliver det civile arbejde, og man må håbe på, at den stabilitetspagt, som nu mange lande og organisationer har lagt sig bag, faktisk også bliver ført ud i livet, ikke bare bliver ord, men også bliver med indsats af de nødvendige økonomiske midler og den vilje, som er forudsætningen for at få fredelige og demokratiske tilstande på Balkan.
Fra dansk side er det vigtigt, at vi bærer de byrder, som den type af konflikter, vi har oplevet i Kosova, kræver, men det indebærer altså, at vi også nu lægger den nødvendige vægt på den civile del.
Vi skal bære de militære byrder, men vi skal unægtelig også bære de mindre heroiske byrder, som ligger i den civile indsats.
Det bliver langvarigt, det vil kræve stædighed, og det vil blive mindre spektakulært.
Der vil være mindre CNN-effekt på det, men det bliver dér, den egentlige indsats skal gøres.