runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ulrik Kragh (V), 2002-11-12:
Jeg vil gerne slå fast, at de almene selskaber har fuld mulighed for at deltage i konkurrencen på det almene byggeri.
Det skal være en selvstændig enhed, således at det er adskilt.
Men almene selskaber skal ikke have mulighed for at varetage bygherrerollen på privat byggeri.
Det skal de ikke, fordi der er en lang række juridiske kompleksiteter, hvis man går ind og tager et selskab, som er anderledes stillet skattemæssigt, som er anderledes stillet juridisk, som gør, at hvis noget går galt, og man får pålagt et økonomisk ansvar, så ville det skulle betales med støttekroner.
Det tror jeg også godt Socialdemokratiet kan indse, når man har tygget lidt på det.
Det er vist mere en teknikalitet, som man fra Socialdemokratiets side ønsker at få bragt ind for at skabe lidt forvirring.
Lissa Mathiasen (S), 2002-11-12:
Jeg forstår stadig væk ikke det svar, jeg får fra Venstres ordfører.
Hvis man siger, man går ind for fri konkurrence, og man gør det ud fra ønsket om større effektivitet, underforstået også en besparelse, hvad er så grunden til, at man ikke mener, at alle skal have mulighed for at være med i den fri konkurrence?
Hvorfor må en almen boligorganisation ikke byde ind på andet byggeri, mens private godt må byde ind på alment?
Mener Venstre, at vi skal have fri konkurrence, eller mener Venstre ikke, at vi skal have fri konkurrence?
Jørn Pedersen (S), 2002-11-12:
Jeg vil gerne sige til Venstres ordfører, at vi intet har imod konkurrence, men vi er meget optaget af forbrugerbeskyttelse, og jeg anser faktisk det her for forbrugerbeskyttelse.
Har hr. Ulrik Kragh fantasi til at forestille sig, hvor længe en bygherre - det er jo det udtryk, der bliver brugt i lovforslaget - vil være i kontakt med byggeriet i forhold til de mennesker, der skal bo der, og i forhold til en drift, der strækker sig over en meget, meget lang årrække? Synes hr. Ulrik Kragh, det er særlig fornuftigt, at man på den måde, der lægges op til i lovforslaget, kører brugerne ud på et sidespor i forhold til en bygherre, der efter hr. Ulrik Kraghs udsagn skal konkurrere, altså skabe det billigst muligt?
Hvor bliver kvaliteten af, hvor bliver
brugerindflydelsen af?
Det synes jeg er væsentlige argumenter, som vi skal have belyst i forbindelse med, at vi behandler det her lovforslag.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-11-12:
Så kan jeg forstå, at det faktisk er en ophævelse af selve boligforeningstanken, som man her foreslår.
For selve boligforeningstanken var jo, at vi sluttede os sammen i boligforeninger med henblik på at bygge, sådan at vi kunne få boliger, som svarede til vores behov og ønsker, så langt som økonomien nu rakte.
Så er der konkurrence med hensyn til entreprenørselskab, udbud, der er EU-licitationsregler i metervis, og der er ingen problemer med dén konkurrence.
Men selve udformningen af projektet har hidtil været et beboerdemokratisk anliggende, som folk kunne være involveret i, en del af lokaldemokratiet - en umistelig del efter min opfattelse.
Jeg fatter simpelt hen ikke forslaget, men det kan være, at det er, fordi min fantasi er for begrænset, for den virkelighed, vi står over for her i Tinget, overstiger, hvad fantasien umiddelbart kan rumme.
Ulrik Kragh (V), 2002-11-12:
Nu kan jeg forstå på begge spørgere, at konkurrence i forbindelse med en opgave er helt vanvittigt.
Det synes vi nu egentlig ikke det er, det er ret betydelige summer, det drejer sig om. Hr. Keld Albrechtsen har fuldstændig ret i, at i den situation, hvor en kommune har valgt at prioritere, at der skal bygges et alment boligbyggeri, skal kommunen udbyde bygherrevaretagelsen i åben konkurrence.
Og det er altså ikke sikkert, at det bliver den almene lokale organisation, som man plejer at gøre det sammen med.
Det bliver den, som kommunen via en evaluering af den konkurrence, der skal være, finder er den bedst egnede.
Med hensyn til det at adskille de to problemstillinger, netop det at opføre og det efterfølgende at drive en bygning, er der jo stadig væk kvalitetssikringskrav fuldstændig analogt med det, man har i dag.
Så det er ikke således, at den bygherre, som varetager bygherrerollen, altså den rådgiver, som varetager bygherrerollen, derfor bare kan lægge sig på ryggen og sige: Når vi er færdige med byggeriet, er vi ude af det her.
Der er et ansvar i den forbindelse, og det ansvar har vi også fremført, fordi det er vigtigt, at det ikke er således, at man kun vil tage den del, hvor man får sine penge for det, men ikke vil tage ansvaret efterfølgende.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-11-12:
Lovforslaget er jo overordentlig vanskeligt at forstå, og jeg skal prøve at illustrere det med et eksempel.
Hvis vi nu er hjemme i min boligforening, hvor vi f.eks. har bygget en afdeling, som er egnet til pensionister, og der har været en kreds af kommende beboere, der har været inddraget i planlægningen, og boligforeningen har en grund, og boligforeningen efterfølgende skal administrere afdelingen, og afdelingen skal være medlem af boligforenigen, skal det så forstås sådan, at så kan man risikere, at imellem den planlægning og så ibrugtagningen af de nye boliger skal der altså en eller anden privat bygherre ind og bygge et eller andet - det kan være hvad som helst, det kan være egnet til alt muligt andet end lige nøjagtig det, man havde forestillet sig - og så skal man bagefter overtage det og tage ansvaret for alle mangler?
Jørn Pedersen (S), 2002-11-12:
Man blev jo ikke meget klogere af det her.
Jeg stillede et meget kontant spørgsmål til Venstres ordfører.
Skal jeg forstå det sådan, at den private ejendomsret og engagementet i det har visse begrænsninger?
Det gælder i hvert fald ikke almene boligorganisationer.
For i forslaget står der jo også, at private kan gå ind og byde på opgaver for almene boligorganisationer, og så står hr. Ulrik Kragh her og siger, at det modsatte ikke må gøre sig gældende, det er direkte nævnt i lovforslaget.
Jeg kan ikke se logikken i det.
Jeg kan heller ikke se logikken i, at det er en tilfældig - undskyld udtrykket - bygherre, der er i berøring med byggeriet i ret kort tid, der skal have den afgørende indflydelse på den indre og den ydre udformning, miljø, kvalitet, og hvad der ellers ligger, på bekostning af de mennesker, der skal bo der.
Hvor er logikken henne?
Ulrik Kragh (V), 2002-11-12:
Selvfølgelig synes vi, at det er en fornuftig fordeling af opgaverne, ellers havde vi ikke foreslået det.
Det er således, at man i dag har en lille gruppe, som varetager byggestyrerollen - det synes jeg egentlig
er en mere rammende betegnelse for det, der foregår, end en bygherrerolle.
Det, som man kan opnå, hvis man får
flere aktører på banen, er, at de erfaringer, som man har gjort sig i rådgivende ingeniørfirmaer og rådgivende arkitektfirmaer, hos selvejende institutioner, og hvem det er, der har været med til at udvikle nye byggesystemer, de erfaringer, den viden, får vi involveret i, hvordan vi laver det her.
Det synes jeg er rigtig godt, det kan vi fuldt ud stå inde for.
Endelig til det med, om man har privat ejendomsret og kan bygge på egen grund: Hvis et boligselskab har mulighed for sammen med en kommune at blive enige om, at det er den måde, det skal foregå på, er det jo et spørgsmål om, hvorvidt det skal være ude i en åben konkurrence, men det er jo ikke således, at man er stillet udenfor, hvis en kommune gerne vil lade det nyde fremme lige præcis dér. Men bygherrerollen skal udbydes i åben konkurrence.
Lissa Mathiasen (S), 2002-11-12:
Jeg synes ikke, det står lysende klart, hvad det er, Venstre her mener.
Venstre siger, at man vil have konkurrence omkring prisen.
Fint for byggeriet, gerne for os.
Men er det rigtigt forstået, at Venstre også mener, at det er den bygherre, der måtte vinde en sådan konkurrence, der selv må bestemme, hvordan byggeriet rent faktisk skal se ud, altså både udformningen og rent indretningsmæssigt?
Synes man, det er naturligt?
Det svarer jo til, hvis jeg kommer til en bygherre og siger, at jeg vil godt have bygget et hus til mig selv og spørger, om den pågældende bygherre vil stå for det, at han så siger: Ja, det vil jeg godt, men jeg vil også have lov til at bestemme, hvordan dit hus skal se ud.
Mener Venstre virkelig det er rigtigt?
Inge-Lene Ebdrup (V), 2002-11-12:
Vi har diskuteret den her grænse på de 50 m2 meget, og jeg vil sige, at det ikke er for at være meget lidt fleksibel, at den er landet på 50 m2.
Det er simpelt hen ud fra et synspunkt om, at der også skal være måde med, hvor store ungdomsboliger skal være.
Standarden for en ungdomsbolig bør efter vores mening ikke overskride de 50 m2, fordi vi mener, det er en fornuftig grænse.
En anden holdning, vi har, er også, at der stadig væk skal være boliger til folk, som vælger en lille bolig.
Hvis vi ommærker alle de små almene familieboliger til ungdomsboliger, vil der jo ikke længere være boliger til den mand, der vælger at være enlig, eller den enlige mor, som gerne vil have en lille bolig til sig selv og sit barn.
Derfor har vi sat grænsen på de 50 m2.
Jeg vil ikke afvise, at vi under udvalgsbehandlingen kan snakke nærmere om det her, men som udgangspunkt er det altså baggrunden for, at de 50 m2 er valgt.
Claus Larsen-Jensen (S), 2002-11-12:
Er hr. Keld Albrechtsen ikke enig i, at hovedårsagen til, at der ikke er nok boliger til unge og til andre, i realiteten er, at der er bygget alt, alt, alt for få boliger, og at resultatet af boligpakken er, at der samlet kommer flere boliger ud af det til forskellige grupper, herunder også til uddannelsessøgende?
Er hr. Keld Albrechtsen ikke enig i, at det totalt set giver større mulighed for at kunne løfte både ungdomsboligproblemet, skaffe flere familieboliger og i øvrigt løfte den boligsociale opgave, hvis det her lykkes?
Er hr. Keld Albrechtsen ikke klar over, at der jo ingen begrænsninger er for, at kommunerne kan tage fat på at bygge almene ungdomsboliger, yderligere tage fat på at bygge almene boliger efter de regler, der rent faktisk gælder?
Bendt Bendtsen (KF), 2002-11-12:
Når vi har valgt ikke at støtte forslaget, er det, fordi lovforslaget som bekendt indebærer en kraftig skærpelse af den nuværende ordning i Lex NESA.
Altså forslaget vil jo totalt fjerne kommunernes incitament til salg af deres elforsyningsvirksomhed, og hermed forhindrer vi jo, at kommunerne foretager de nødvendige strukturtilpasninger i elsektoren.
Det er så også det, jeg hører hr. Martin Lidegaard er lidt bekymret over, og jeg kan da godt forstå, han er bekymret over at have fremsat det her forslag, for jeg mener faktisk, at såfremt det blev vedtaget, ville alt være fastlåst.
Jeg har tidligere tilkendegivet over for udvalget, at Energitilsynet endnu ikke har truffet afgørelse om størrelsen
af indskudskapitalen, som kommuner kan beholde ved et salg.
Det må altså reguleres, ligesom vi har aftalt med kommunerne under finansloven, og hvis der er nogle, der får indtægter på baggrund af det, er man nødt til at gå ind og se på, hvordan de her penge bruges.
Her går man ind og fokuserer direkte på elforsyningsvirksomheden.
Havde kommunen nu solgt andre aktiver, jamen så er det åbenbart en anden sag.
Jeg er godt klar over, at det her er store midler, men der er også forskel på, om det er et andelsselskab eller det er kommunalt ejet.
Jeg må sige, at jeg holder mig til det gældende regelsæt, og i og med at Energitilsynet ikke har truffet afgørelse om størrelsen, som kommunerne kan beholde, mener jeg faktisk, at det set med mine øjne er et spørgsmål om jura.
Man har så valgt i det her forslag blot at inddrage det hele.
Det her er en dobbelt Lex NESA.
Martin Lidegaard (RV), 2002-11-12:
Jeg skal ikke lægge skjul på, at det kun er efter svare overvejelser, at Det Radikale Venstre er medforslagsstiller på det her forslag, for vi anerkender, som ministeren var inde på, behovet for strukturudviklinger.
Men det har simpelt hen ikke været muligt at få regeringen i tale på et område, der risikerer at koste det danske samfund milliarder af kroner, risikerer at forhøje elpriserne, risikerer at - kan man sige - smadre hele den institution, vi havde fået ved at lave elliberaliseringen og elreformerne.
Mit spørgsmål til ministeren er ganske, ganske enkelt: Hvordan kan det være, at man på det her helt afgørende område vil risikere både det samfundsøkonomiske aspekt, succesen med elliberaliseringen, hele strukturudviklingen i den danske elsektor ved at gå fløjpolitikkens gang i stedet for at sætte sig om et bord og finde en enighed?
Selv om den ikke var let at finde, så kan jeg garantere for, at Det Radikale Venstre i hvert fald vil gøre sit til, at det lykkes.
Svend Auken (S), 2002-11-12:
Jeg har forstået, at regeringen nu tilslutter sig NESA-loven, som man i sin tid var meget imod, og det synes jeg er tilfredsstillende.
Så har jeg nogle spørgsmål.
For det første: Er man indstillet på en politisk forhandling nu med andre partier i Folketinget?
Punkt to: Kan ministeren sige, at det slet ikke foruroliger ham, at man nu begynder at sælge elforsyningsselskaber til 40.000 kr. pr. forbruger med det resultat, at hvis man skal have en normal forrentning af de penge, er det en ekstra udgift på 4.000, 6.000 eller 8.000 kr. pr. forbruger om året?
Er det virkelig tilfredsstillende, og er det foreneligt med regeringens ønsker om lavere energipriser? Og hvad med de forbrugere, der bor uden for ejerkommunen?
Bliver de ikke dobbelt snydt?
Og endelig: Synes ministeren, at det er rimeligt, at det er et hundrede procent statsejet selskab, der er med til at jobbe priserne op til - hvis aviserne har ret - 40.000 kr. pr. indbygger?
Tove Videbæk (KRF), 2002-11-12:
Lovforslag nr. L 57 er den del af et forlig, som går ud på, at der årligt skal afsættes en investeringsramme på 1 mia. kr. til byggeri af lejligheder, der er bestemt til udlejning til helårsbeboelse.
Der er sat maksimumpriser på lejlighederne, så man sikrer sig, at de lejligheder, der bliver bygget, også kan betales af mennesker med helt almindelige indtægter.
Der er endog indføjet bestemmelser om, at der 10 år fra første ibrugtagning ikke må opkræves lejeforhøjelser for forbedringer af de enkelte lejligheder, medmindre lejen kræves forhøjet som følge af forbedringer, der er påbudt efter anden lov, der er trådt i kraft efter ibrugtagningen.
I høringssvarene klages der af nogle over, at de beløb, som er maksimumpriser for lejlighederne, er for lave, og her i dag hører vi så enkelte, der mener, at de er for høje.
Så jeg tror, at man måske er havnet på et rimeligt beløb, men det må vi naturligvis følge nøje, og vi må gribe ind, hvis det er skævt, for der er enighed mellem aftalepartierne om at ændre beløbsgrænserne, hvis det viser sig, at disse ikke fungerer hensigtsmæssigt. Den ene milliard kroner, der afsættes, skal gå til skattefradrag til de pensionskasser, livsforsikringsselskaber og private, som beslutter at bygge disse helårsudlejningslejligheder.
Forslaget om taglejligheder synes vi i Kristeligt Folkeparti også er et udmærket initiativ.
Både dette forslag og forslaget vedrørende nybyggeri vil være med til at give pensionskasser og private udlejere incitamenter til at gå i gang.
Indtil nu har der været alt for mange barrierer, og nogle af disse bliver hermed ryddet af vejen.
Forslaget vil forbedre rentabiliteten og øge omsætningen i byggebranchen Sidst, men ikke mindst er det helt grundlæggende, det, som det hele drejer sig om, at vi får gang i byggeri af lejligheder til helårsbeboelse, og det er i høj grad tiltrængt.
Vi skal have optimismen på boligområdet tilbage igen i Danmark, så både pensionskasser, livsforsikringsselskaber og private får lyst til at bygge nyt, for flere boliger skal vi have.
Vi tror, at lovforslagene nr. L 57 og L 68 kan være med til at skubbe på det, så Kristeligt Folkeparti støtter dem naturligvis.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-11-12:
Jamen hr. Stavad kan da ikke komme uden om, at jo større indtægt og jo større andel af den indtægt, man indbetaler til en privat pensionsopsparing, jo større et skattefradrag får
man, så derfor er der grundlæggende ulighed indbygget i det system. Det, jeg så anker over, er, at nu giver man så 1 mia. kr. yderligere til ejerne af pensionskasserne, og det er der ingen grund til, for hr. Stavad nævnede sikkert fortrinlige pensionskasser, som kunne bygge.
Det har faktisk været bedre at bygge end at lægge pengene passivt hen i obligationer.
Man har bare ikke gjort det, man har forsømt sit ansvar. Det giver da stof til eftertanke, at de så skal have 1 mia. kr. for at gøre noget, som de for længst burde have gjort, hvis de var ansvarlige over for de medlemmer, de repræsenterer.
De må af en eller anden grund have siddet og sovet i timen, men vi kunne jo bare vække dem i stedet for ligefrem at belønne dem med en milliard kroner.
Ole Stavad (S), 2002-11-12:
Det er lige før, jeg begynder at få håb om, at vi kan nå hinanden, for jeg kan høre, at der er store misforståelser i hr. Keld Albrechtsens indgang, for de penge, vi her lægger op til, skal også kunne bruges til boligbyggeri.
Jeg er meget, meget overbevist om, at det vil først og fremmest være penge, der opspares til pension over arbejdsmarkedspensionerne fra SiD, HK, sygeplejerskerne og lærerne.
Jeg er helt overbevist om, at det er de pensionskasser, der vil kaste sig med størst ildhu ind i det her.
Det er en hel misforståelse, må jeg sige til hr. Keld
Albrechtsen, at der er forskel på en arbejdsmarkedspension aftalt for en HK'er og så for en, der sparer op på sin egen pensionsordning.
Den arbejdsmarkedpension er helt uden skattebetaling og dermed fuldt fradragsberettiget
Jeg tror, at vi skal have en lille studiekreds om det her, så kunne det jo være, at vi kunne nå hinanden, og så ville vi måske også på det her felt, hvis hr. Keld Albrechtsen får overvundet den ideologiske hurdle, kunne bruge det til fornuftigt boligbyggeri.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-11-12:
Vi er i Enhedslisten fuldt ud opmærksom på, at man på arbejdsmarkedet kan aftale pensionsopsparing i forbindelse med overenskomster.
Det, jeg er inde på, er, at staten via fradragsordninger for indbetaling til privat pensionsopsparing yderligere skævdeler og øger ulighederne mellem pensionister, fordi vi får en gruppe af pensionister, som alene har folkepension og ATP.
Så får vi en gruppe, der har kunnet spare op med skattefradrag i hele den periode, de har været på arbejdsmarkedet, og jo højere indtægt, jo højere fradrag.
Det er ligesom med ejerboligen: Jo højere indtægt, jo højere skattefradrag. Jo mere man tillader, at disse uligheder bygges op i samfundet, jo større bliver altså slutuligheden blandt de ældste af vore medborgere.
Nu forstærker man den så bare ved at putte 1 mia. kr. yderligere i statstilskud til den gruppe, der har fået så meget i forvejen.
Det var blot det, jeg sagde til hr. Stavad, og det synes jeg ikke rigtig jeg fik svar på.
Ole Stavad (S), 2002-11-12:
Hr. Keld Albrechtsen skal ikke være i tvivl om, at hver gang han føler skuffelse i forhold til Socialdemokratiet, smerter det os selvfølgelig, at vi har givet anledning til det.
Det er meget svært at følge hr. Keld Albrechtsen, når han kommer over i det ideologiske hjørne, som han har været i sin tale i dag.
Det er lidt ærgerligt, for jeg synes jo, at vi har været ret gode til at møde hinanden på de konkrete, praktiske områder.
Mere uenige er vi jo heller ikke om, hvilken vej vi vil bevæge det her samfund.
Her synes vi med den måde, vi har skruet det her sammen, at der ligger nogle muligheder for, at den kapital, der jo er langfristet og ikke skal ud i morgen, kan bidrage til nogle flere boliger i et mere varieret boligmarked.
Det tror vi faktisk er rimelig klogt.
Vi er kede af, at vi har skuffet med at have det synspunkt.
Aase D. Madsen (DF), 2002-11-12:
Jeg er enig med ministeren i, at det er et spørgsmål om jura, men spørgsmålet er også, om juraen er i orden i denne her sag.
Nu har Dansk Folkeparti i et helt år forsøgt at råbe
ministeren op med hensyn til de følgevirkninger, som salg af elselskaberne ville medføre.
Vi har ikke set nogen reaktion, og jeg kan da også forstå, at med det her forslag har oppositionen heller ikke fået nogen reaktion.
Jeg kan ikke få ind i mit hoved, hvorfor ministeren ikke for længe, længe siden har forudset, at det ville give problemer med disse følgevirkninger. Derfor vil jeg gerne høre ministeren: Er ministeren parat til nu at gå til forhandlingsbordet? Ellers må Dansk Folkeparti jo så se, om vi kan tvinge ministeren til forhandlingsbordet.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2002-11-12:
Jeg kunne forstå, at ministerens begrundelse for ikke at ville støtte lovforslaget var, at det ikke løser de samfundsøkonomiske og fordelingsmæssige problemer, der er i forbindelse med salg af elforsyningsselskaber.
Men så vil jeg gerne høre: Mener ministeren, at det problem løses ved det værdifastsættelsesprincip, som ministeren hidtil har bakket op om, hvilket jo vil føre til, at ved salg af en elforsyningsvirksomhed vil ca. halvdelen af provenuet gå ud til den kommune, der er så heldig af historiske årsager at være ejer af et selskab, som de så beslutter sig for at sælge? Finder ministeren, at det er en fornuftig samfundsøkonomisk og fordelingsmæssig beslutning at træffe, på baggrund af at det jo kun er nogle kommuner, der ejer elforsyningsselskaber, mens nabokommuner typisk ikke ejer nogen, og at der dermed vil komme en meget, meget kraftig skævvridning i de forskellige kommuners økonomi, ikke på grund af deres almindelige aktiviteter, men på grund af historiske forhold?
Bendt Bendtsen (KF), 2002-11-12:
Jeg vil sige til hr. Svend Auken: Der er jo stadig væk bunden kapital, hvis en elforsyningsvirksomhed sælges.
Det, jeg må konstatere, når vi taler om vores netselskaber, er, at der jo altså er nogle, der er dobbelt så effektive som andre.
Jeg vil blot sige, at dér ligger der altså en mulighed for, at det kan gøres bedre.
Vi mener faktisk, der er behov for, at vi får mere effektive netselskaber.
Det betyder altså, at der er nogle, der kan klare sig, og der er nogle, der ikke kan klare sig.
Derfor mener vi, at det er til forbrugernes gavn og til virksomhedernes gavn, at vi får muligheder for at få mere effektive selskaber.
Der får vi kun ved, at de ringeste bliver købt op, fusioneret eller lignende.
Så spørger fru Anne Grete Holmsgaard, om jeg ikke føler, at der set med vores øjne er problemer, hvis der er en kommune, der får nogle penge ud fra nogle aktiver, som de ejer.
Det kunne jo være, at den kommune ville følge den henstilling, der er til kommunerne om at bruge pengene på gældsafvikling.
Jeg vil sige, at det er ganske nyttigt, hvis man bruger pengene på gældsafvikling.
Men jeg kan jo ikke bestemme, hvad de kommuner ønsker at gøre.
Det har jeg ingen mulighed for at gøre.
Vi kan henstille til dem, og så kan der altid opfordres til en forhandling.
Så siger hr. Keld Albrechtsen: Nu har ministeren sat sig i en position, hvor han har hele Folketinget imod sig.
Det, jeg noterer på nuværende tidspunkt, er, at Dansk Folkeparti ønsker at ophæve lex NESA.
Det er så det, og det er et fair standpunkt.
Omvendt hører jeg venstre side af salen sige
, at hvis der er en elforsyningsvirksomhed, skal man ikke nøjes med at tage lex NESA, som Dansk Folkeparti ønsker at ophæve, næ, så går vi bare ind og på det nærmeste lægger os på det hele.
Det er jo det, der bliver sagt.
Det er også derfor, jeg beder om at få en tilbagemelding: Jamen hvad er det så, man ønsker?
Jeg vil gerne have konkretiseret, hvad man ønsker.
Jeg synes faktisk, regeringen står i midten, mens Dansk Folkeparti er gået ud og har sagt: Vi ophæver.
Og imens hører vi de partier, der står bag ved forslaget i dag, sige: Vi tager det hele.