Astrid Krag Kristensen (SF), 2006-10-27:
Det er i orden.
Men den efterspurgte dynamik mangler.
I stedet for står vi med et samfund, som er rigt som aldrig før, men som alligevel må byde omkring 60.000 børn at vokse op i fattigdom.
Det synes jeg ikke er acceptabelt, og når det nu er dokumenteret, at parterne bag kontanthjælpsloftet har over 30.000 familiers skæbne på samvittigheden, synes jeg, det er på høje tid, at der bliver gjort noget ved det.
Derfor hilser jeg kovendingen fra De Radikale og Socialdemokraterne velkommen.
Det er bestemt bedre sent end aldrig.
SF er ikke overraskende for forslaget om at afskaffe kontanthjælpsloftet – også efter næste valg, hvor der forhåbentlig er flertal for at afskaffe det.
I SF har vi fra starten vendt os imod forsøget på at bruge fattigdom til at piske mennesker i arbejde med
, både fordi det er udtryk for en manglende respekt for de mennesker, der skal få livet til at hænge sammen for meget små midler, og fordi vi er overbeviste om, at det ikke virker.
I SF vidste vi godt på forhånd, at kontanthjælpsloftet ville ramme en masse kontanthjælpsfamilier, der på grund af sygdom ikke har nogen reel mulighed for, at forældrene kan få arbejde, og konsekvenserne er da heller ikke udeblevet.
Vi ved, at der er flere familier, der sættes på gaden, fordi de ikke kan betale huslejen.
Tal fra Beskæftigelsesministeriet viser, at over 30.000 børn lever i familier, der er ramt af kontanthjælpsloftet.
Det værste er, at det ikke bare er en skamplet på vores rige samfund, nej, det er en politisk planlagt skamplet.
Derfor er det jo så meget desto mere glædeligt med den socialdemokratiske og radikale kovending i sagen.
Den hilser jeg meget velkommen, og jeg kan sagtens forstå den her kovending.
Det er dokumenteret ud over enhver tvivl nu, at fattigdomspisken ikke virker.
Socialforskningsinstituttet har godt nok konstateret lidt øget jobsøgning hos dem, som rammes af kontanthjælpsloftet og fattigdomspisken, og undskyld mig, men det kan altså ikke overraske nogen, at folk desperat søger flere job, når man tænker på, hvordan deres hverdag ser ud under kontanthjælpsloftet.
Der er altså lidt flere, der søger arbejde, men samtidig har Socialforskningsinstituttets undersøgelse vist, at folk med nedsat kontanthjælp ikke får noget ud af at søge flere job.
Fattigdommen medfører ikke en tilsvarende stigning i beskæftigelsesgraden, og det må immer væk være det, det kommer an på selv for regeringen, skulle man tro.
Tallene peger nemlig på, at kun omkring 10 pct. af de personer, der bliver ramt af loftet og den medfølgende fattigdom, bliver selvforsørgende inden for et år, og det tal svarer stort set til dem på kontanthjælp, der ikke er berørt af loftet.
Det har vi hele tiden sagt i SF.
Der er tale om mennesker, der har svært ved at få et arbejde, og som nu må bruge yderligere energi på at få hverdagen til at hænge sammen.
Det kræver energi at få hverdagen til at hænge sammen under kontanthjælpsloftet.
Hver gang jeg hører en beretning fra en, som klarer tilværelsen med reduceret kontanthjælp, bliver jeg fyldt med respekt, for det kræver altså bare kræfter at klare det.
Nu ved jeg som ny her, at der kan være lidt langt ud til virkeligheden på den anden side af de tykke mure, og derfor har jeg taget en historie med fra en kontanthjælpsloftramt familie med to børn.
Mor og far er begge langtidssyge, og mor fortæller på hjemmesiden for de loftramte eksperter: Når vi er ramt af loftet, så har vi kun ca. 100 kr. om dagen til at købe mad, tøj og andre nødvendige ting til to voksne og to børn.
Alt, som er sjovt, bliver skåret fra, og sådan noget som ost får vi kun, når der har været en bedstemor på besøg, som har købt det.
Jeg hader, at jeg er nødt til at lære min datter på 8 år ikke at dele.
Hendes venner kan heller ikke spise med, når de er her for at lege, for der er kun lige mad nok til os selv.
Og hvis der bliver lidt tilovers, ja, så skal det bruges til madpakker næste dag.
Det synes jeg ikke lyder som en historie, vi kan leve med i Danmark år 2006.
Man må og skal huske, at der bag de her tal gemmer sig rigtige mennesker af kød og blod, som vi menneskeligt såvel som samfundsøkonomisk har en interesse i ikke at marginalisere i så høj en grad, at de får svært ved at finde vejen tilbage til arbejdsmarkedet.
Alle tal viser det.
Fattigdomspisken virker ikke.
Kontanthjælpsloftet var fra starten en asocial og dødfødt idé med helt klare ideologiske hensigter.
Socialminister Eva Kjer Hansen har ved flere lejligheder bl.a. for et års tid siden og nu igen for et par uger siden flankeret af beskæftigelsesministeren gjort sig til talsmand for, at øget ulighed er ønskeligt, at ulighed skaber dynamik, og at øget ulighed er vejen til et bedre samfund.
Hvad er så virkeligheden i Danmark med et kontanthjælpsloft?
Jo, uligheden er i hvert fald blevet større, helt som Eva Kjer Hansen og Claus Hjort ønskede det.
Men den efterspurgte dynamik mangler ...