runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Svend Auken (S), 2006-05-02:
I opregningen af de forhold, der ifølge rapporten var medvirkende til opblødningen af Sovjetunionens holdning, og som senere førte til udsoningen og i sidste ende til opløsningen af Sovjetunionen, nævnte hr. Holger K. Nielsen en række forhold, som alle finder er fuldstændig relevante, og som i stor udstrækning er hentet fra rapporten.
Jeg vil bare spørge hr. Holger K. Nielsen, om han er opmærksom på det forhold, som rapporten ikke nævner, men senere er kommet frem, nemlig oplysningerne fra de »notetakers«, som tog notater under de direkte forhandlinger mellem Reagan og Gorbatjov.
Deres teori er, at det, der til syvende og sidst gjorde udslaget, var, at Reagan i disse direkte forhandlinger var i stand til at overbevise Gorbatjov om, at til trods for den store oprustning havde han ingen hensigt om at angribe Sovjetunionen.
Beroliget af disse forsikringer og med personlig tillid til Reagan vendte Gorbatjov efter topmøderne i Reykjavik og Genève tilbage til høgene i Moskva og sagde: Der er ingen fare til trods for oprustningen, så vi kan roligt give os ind i fredsprocessen.
Holger K. Nielsen (SF), 2006-05-02:
Det bliver faktisk beskrevet ganske nøje i rapporten, og det er også min vurdering, at det, som sker med Reagan – og det er jo historiens ironi, kan man sige – er, at da han kommer til i 1980, skaber han konfrontation, men i midten af 1980'erne bliver han bange for sin egen skygge og bliver en så engageret fortaler for nedrustning, at mange af hans nærmeste medarbejdere bliver rædselsslagne over, at han pludselig har skiftet holdning.
Han står i en periode temmelig alene, og det mener jeg faktisk han har beskrevet.
Hvis vi vender tilbage til det, som hr. Søren Pind var inde på før, så kan man da langt mere logisk argumentere for, at det da var Reagans ændrede politik fra 1984, der fik en konsekvens for russernes holdning, og det bekræftes jo meget godt af det forløb, som hr. Svend Auken beskriver.
Stalintidens forbrydelser bliver jo beskrevet litterært på en meget fin måde i hans bøger.
At der var forbrydelser i Stalintiden var da velkendt.
En af grundene til, at SF blev stiftet, var, at man ikke fra DKP's side ønskede at gøre op med de forbrydelser fra Stalintiden.
Altså, før ham var der jo også kommet litterære værker, som beskrev de forhold, Koestlers »Mørke midt på dagen« var kommet mange år i forvejen, og den havde vi læst.
Jeg mener, det var jo ikke nyt, at der var foregået forfærdelige ting, som Solsjenitsyn beskrev.
Derfor kunne man jo godt have været konkret uenig i nogle af de synspunkter, han kom med, uden at man af den grund støttede, at han skulle sættes i fængsel, at han skulle undertrykkes.
Det er jo noget helt, helt andet, må jeg sige til hr. Søren Krarup.
Søren Krarup (DF), 2006-05-02:
Forholdet var naturligvis, at han blev stemplet som meget, meget tvivlsom, jeg nævnede, at Klaus Rifbjerg kaldte ham fascist, og han blev, det kom også frem i hr. Holger K. Nielsens ordvalg her, stemplet som nationalist.
Forholdet var jo altså, at det var ham, der i kraft af hans verdenshistoriske digtning, afsløringer, især i »Gulag øhavet«, viste, hvad det kommunistiske diktatur var, og derfor blev en inspiration for de kræfter i Vesten, bl.a. Margaret Thatcher, der var stærkt påvirket af ham, men også Ronald Reagan, der virkelig turde træde op imod det diktatur, som hele venstrefløjen her i landet fraterniserede med.
Holger K. Nielsen (SF), 2006-05-02:
Solsjenitsynaffæren husker jeg ikke så tydeligt, men alligevel så meget, at der var nogle, der mente, at der var sådan nogle nationalistiske tilbøjeligheder i det, han kom med, men i øvrigt var der også støtte til, at han skulle behandles ordentligt.
Der var i alle de ytringer, der kom fra den demokratiske venstrefløj, støtte til de kræfter, der blev undertrykt af det sovjetiske system, og adskillige manifestationer, som krævede, at der blev mere demokrati, og at der blev et mere ordentligt retssystem for dem, som man måtte være uenig med.
Det gælder Sakharov, og det gælder en lang, lang række af de andre systemkritiske kræfter, som var i Østblokken på det tidspunkt.
Søren Krarup (DF), 2006-05-02:
Det er jo en meget spændende diskussion for os, der er lidt ældre, fordi vi jo altså kommer til at mindes den historiske fortid, der er blevet behandlet i rapporten.
Når jeg nu hører hr. Holger K. Nielsen stille sig op og fortælle, at det var venstrefløjen, der var tilhænger af de systemkritiske kræfter i Østblokken, så kan jeg jo ikke helt lade være at tænke på, hvem det var, der startede det virkelige opgør med Sovjetunionens fremtræden, som brød sammen i 1989.
Var det ikke en vis mand, der hed Alexander Solsjenitsyn, der blev udvist af Sovjet i 1974 og stemplede Sovjet som det, det var, nemlig en uhyrlig totalitær diktaturstat?
Og er det ikke rigtigt, at de kræfter i Danmark, der nu vil gøre sig til af, at de var tilhængere af systemkritikerne, gjorde Solsjenitsyn til genstand for utallige bagvaskelser, bl.a. kaldte hr. Klaus Rifbjerg Solsjenitsyn for en fascist?
Det er den venstrefløj, der nu gør sig til af, at man var på frihedens side i Øst.
Holger K. Nielsen (SF), 2006-05-02:
Pointen er, at det ikke var så store fejl, der blev begået.
Det er det, som er hele pointen i det, som vi her drøfter.
Vil hr. Holger K. Nielsen gøre det igen?
Jamen det er jo et fuldstændig irrelevant, forvrøvlet spørgsmål, for historien gentager sig ikke på den måde, og vi er jo i dag i en helt, helt anden sikkerhedspolitisk situation, så det fatter jeg slet ikke at jeg skal svare på.
Det er dokumenteret, at Reagan fra ca. 1984 bliver langt mere kritisk over for den konfrontationspolitik, han havde ført, og hr. Svend Aukens beskrivelse af mødet i Reykjavik indikerer jo også det forhold.
Derfor er der ikke belæg for, at det var den hårde linje.
Det kan have haft en betydning, det udelukker forskerne jo heller ikke, at der har været en lang proces, hvor de sovjetiske generaler og det sovjetiske establishment fandt ud af, at de ikke havde styrke til at vinde den kolde krig.
Det vil jeg ikke udelukke.
Det er der, hvor jeg så mener, at det trods alt var alt for risikabelt, hvad der blev kørt i starten af 1980'erne i forhold til, hvad det kunne have udløst, og at det, som virkelig var den udløsende faktor, var de åbninger, der kom fra Vesten, og de interne spændinger, der var i det sovjetiske system.
Charlotte Antonsen (V), 2006-05-02:
Jeg synes, det er sådan lidt ejendommeligt, at hr. Holger K. Nielsen starter med at sige, at rapporten er interessant og er en vigtig rapport, men samtidig kan vi altså ikke få hr. Holger K. Nielsen til på et eneste centralt punkt at erkende, at hr. Holger K. Nielsen tog fejl, dengang han var med til at lave fodnotepolitikken.
Helt konkret henviser hr. Holger Nielsen til, og det må være hans egen vurdering, at Reagan skulle have ændret politik undervejs.
Er det ikke korrekt, at det fremgår helt tydeligt af konklusionerne i rapporten, at det lige præcis var Reagans vedholdende pres, ved bl.a. at gå over til at udbygge SDI, der førte til, at den kolde krig blev forkortet, fordi det var det, der blotlagde, at Sovjet både teknologisk og økonomisk var os her i den vestlige verden klart underlegen?
Holger K. Nielsen (SF), 2006-05-02:
Ja, det var jo ganske karakteristisk.
Det var jo venstrefløjen, den udogmatiske venstrefløj, den ikkekommunistiske venstrefløj, der havde kontakter til systemkritikere.
Det kom jo også frem, da der var nogle systemkritikere, der besatte den danske ambassade i Østtyskland,
Hvem var det, der råbte op?
Hvem var det, der krævede undersøgelser og fik gennemført det?
Charlotte Antonsen (V), 2006-05-02:
Jeg synes stadig væk, hr. Holger K. Nielsen taler udenom.
Altså, det fremgår jo meget tydeligt, at det netop var opbygningen af SDI, der var med til at knække Sovjetunionen, i hvert fald økonomisk og derefter politisk.
Jeg forstår ikke, at hr. Holger K. ikke benytter lejligheden i dag til at erkende, at SF tog fejl, og sige undskyld.
Det så vi hr. Svend Auken gøre for nylig.
Dengang Reagan sad som præsident, regnede hr. Svend Auken ham ikke, men i dag må hr. Svend Auken da erkende, at Reagan kom til at spille en stor rolle.
Jeg forstår ikke, at SF ikke, når vi er så langt fremme i tiden, kan se tilbage og sige, at de godt i dag kan se, at det nok havde været klogt at gøre det anderledes.
Det får jo mig til at spørge hr. Holger K.: Ville hr. Holger K. gøre det igen?
Hr. Holger K. er efter min mening en farlig mand, hvis han ikke engang kan erkende, at der skete så store fejl med fodnotepolitikken, at det må vi aldrig gøre mere.
Holger K. Nielsen (SF), 2006-05-02:
Præcis.
Præcis.
Det er jo netop hele pointen i det her, at også dengang havde man sådan en tænkning, som også statsministeren giver udtryk for, at enten er du med os eller imod os.
Det, som højrefløjen kører frem i hele den her diskussion, kørte i Vest, men kørte også i Øst.
Det er jo fuldstændig rigtigt.
Man kan sige, at høgene begge steder var hinandens forudsætninger, og det, man så, var, at de havde interesse i, at de var der på begge sider.
Det var en af grundene til, at Sovjet bekæmpede alle tendenser til, at fredsbevægelsen også kunne være kritisk eller skulle have det tredje standpunkt, som hr. Per Clausen siger.
Det var grunden til, at russerne aktivt bekæmpede det italienske kommunistparti, da det forsøgte at frigøre sig fra den sovjetiske indflydelse.
De betragtede jo de kommunister, som kunne tænkes at være frafaldne, med lige så stor mistro, som de betragtede de største høge i USA.
Så det er fuldstændig rigtigt, at de to ting forudsætter hinanden, og derfor var det så vigtigt, at der var et tredje standpunkt, og det var dele af fredsbevægelsen i allerhøjeste grad og spillede derfor også en positiv rolle.
Per Clausen (EL), 2006-05-02:
Jeg vil godt spørge hr. Holger K. Nielsen, om han ikke synes, der er et bemærkelsesværdigt sammenfald i den mistænkeliggørelse, som allerede dengang skete af fredsbevægelserne i Danmark, og som fortsætter nu, og så den vurdering, som man ovre østpå blandt magthaverne havde af Solidarnosc og andre kritiske bevægelser, nemlig at man var i den situation på det tidspunkt, at der sådan set, hvis man skulle tro magthaverne, kun fandtes to muligheder, nemlig at man enten var på USA's side, eller også var man på Sovjets side, og at det netop var fredsbevægelsens styrke, at den var i stand til at definere et tredje standpunkt.
Holger K. Nielsen (SF), 2006-05-02:
Jeg vil hellere sige det på den måde, at vi fik i 1980'erne en diskussion i vores parti om NATO, hvor vi begyndte i højere grad at nuancere vores holdning til NATO, og hvor der var forskellige opfattelser af det.
SF blev startet som en del af en antimilitaristisk bevægelse, og vi mente, at NATO var en del af den militarisme, som var bygget op i Vesteuropa.
Pia Christmas-Møller (KF), 2006-05-02:
Vil det sige, at hr. Holger K. Nielsen erkender, at SF's bestræbelser i 1980'erne gik ud på at udhule Danmarks medlemskab af NATO, og at hr. Holger K. Nielsen dermed er uenig med sin kollega hr. Pelle Voigt, som til DIIS-udredningen har sagt, at det var en fejl, at man førte anløbssagen, som jo decideret førte til NATO-valget i 1988, og som endte med, at vi fik fastholdt et fuldgyldigt medlemskab?
Er hr. Holger K. Nielsen af den opfattelse?
Holger K. Nielsen (SF), 2006-05-02:
Det kan man jo sige er en væsentlig del af konklusionens betragtninger omkring fodnotepolitikken, og det er da et punkt, hvor vi ikke var specielt enige.
Pia Christmas-Møller (KF), 2006-05-02:
Lige i forlængelse af det sidste spørgsmål og besvarelsen af samme vil jeg da gerne spørge, om hr. Holger K. Nielsen er enig i DIIS-rapportens konklusion, som siger, at alliancemedlemskabet var forudsætningen for, at man fra dansk side kunne undgå eftergivenhed eller affindelsespolitik over for Øst.
Er hr. Holger K. enig eller uenig i den konklusion?
Holger K. Nielsen (SF), 2006-05-02:
Selvfølgelig er jeg da ikke villig til det, for det mener jeg jo ikke.
Det var en periode, hvor der var en oprigtig angst for atomkrig i den danske befolkning, i de europæiske befolkninger, og det var en politik, som vi mente og i dag også mener var den rigtige, netop fordi det var en mulighed for, at super magterne kunne komme ud af den klemme, de havde sat hinanden i.
Vi havde en debat om, hvorvidt hændelserne i 1983 var ved at udløse en sådan fejltagelse.
Men under alle omstændigheder var oprustningen på begge sider så voldsom, med strategiske atomvåben, konventionelle våben, taktiske atomvåben, at hvis spiralen var gået i gang, så havde vi ikke siddet her i dag, kan jeg sige til hr. Kristian Pihl Lorentzen.
Det var det, vi førte politik ud fra, det mente vi var rigtigt, og det mener vi stadig væk i dag var rigtigt.
Kristian Pihl Lorentzen (V), 2006-05-02:
Jeg fortsætter med mine spørgsmål.
Det er jo menneskeligt at fejle, og det ved vi alle sammen, men jeg kunne godt tænke mig, at hr. Holger K. Nielsen her på talerstolen i denne vigtige debat ville erkende, at venstrefløjen sammen med resten af det alternative sikkerhedspolitiske flertal, fodnoteflertallet, tog gruelig fejl i deres vurdering af diktaturet i Sovjetunionen, og at der reelt var tale om et historisk svigt af kæmpemæssige dimensioner.
Er hr. Holger K. Nielsen villig til at erkende den fejl, så tror jeg vi kommer et stykke videre i denne debat.
Per Clausen (EL), 2006-05-02:
Synes hr. Holger K. Nielsen ikke også, det er bemærkelsesværdigt, at Solidarnosc og andre oppositionsbevægelser i Østeuropa i 1980'erne havde tætte forbindelser til socialistiske partier i Danmark som VS og SF, som jo, ifølge hvad vi tidligere har hørt, skulle have gået Sovjetunionens ærinde, mens der ikke var en sådan forbindelse til dem, der nu råber meget højt om, at de kæmpede aktivt for demokrati i Østeuropa?
Kristian Pihl Lorentzen (V), 2006-05-02:
Vi kan næppe her i Tinget blive uenige om, at Sovjetunionen havde en klar udenrigspolitisk målsætning i 1980'erne, nemlig at få svækket den vestlige alliance og svækket NATO.
Kan hr. Holger K. Nielsen bekræfte, at Folketingets fodnoter var i skøn harmoni med denne udenrigspolitiske målsætning for Sovjetunionen, nemlig at få svækket NATO?
Og kan hr. Holger K. Nielsen bekræfte, at det efter Sovjetunionens kollaps er fuldstændig afdækket, at der forelå konkrete planer om angreb på Vesteuropa, herunder Danmark, både med konventionelle midler og også med atomvåben?
Kan hr. Holger K. Nielsen endelig bekræfte, at den sovjetiske militærkapacitet helt klart var overdimensioneret, og at den var dimensioneret til en massiv offensiv indsats mod Vesten?
Holger K. Nielsen (SF), 2006-05-02:
Det er velbeskrevet, at der i hele perioden var en offensiv sovjetisk militærstrategi frem til 1987.
Det er velbeskrevet, men det er jo ikke det samme som, at man ville iværksætte et uprovokeret angreb.
Det er jo det, som rapporten tilbageviser.
Det er ikke det samme.
Så om fodnoterne: Må jeg svare med et modspørgsmål: Siden det nu var så skadeligt, hvorfor udskrev den daværende statsminister, Poul Schlüter, så ikke folketingsvalg på fodnoterne?
Det var ganske få, de stemte imod, de undlod at stemme til de fleste, og det var aldrig så dramatisk, det var aldrig så landsskadeligt, at Schlüter udskrev folketingsvalg på det.
Hvorfor mon det?
Magnus Heunicke (S), 2006-05-03:
Jeg prøver lige at gennemgå ministerens betænkeligheder for at se, om vi kan få indkapslet og måske også fjernet i hvert fald et par af dem.
Med hensyn til den første betænkelighed, om der skal være en forudgående kontrolprocedure med alle hjemmesider, vil jeg henlede opmærksomheden på, at der jo rent faktisk står, at det er for hjemmesider af en vis størrelse, der retter sig mod børn og unge.
Det vil sige, at man jo sagtens kan overholde domæneloven og sige: Når en sådan hjemmeside har en vis størrelse, som vi kan definere, og som ministeren kan være med til at definere, ja, så bliver det altså af sådan en kommerciel art og af så stor udbredelse, at de her krav træder i kraft.
Så det synes jeg at man konkret må sige at vi imødekommer.
Den anden ting, jeg hæftede mig ved, var, at ministeren sagde, at vi fortsætter ad frivillighedens vej.
Den vej har Red Barnet jo prøvet at betræde igennem 3-4 år nu og er ikke kommet en meter frem.
Der er jo ikke sket noget her.
Hvorfor forestiller ministeren sig, at der pludselig vil ske noget efter i dag?
Helge Sander (V), 2006-05-03:
Jamen det, jeg gjorde meget ud af i min besvarelse, var, at jeg finder det mere hensigtsmæssigt, at staten opfordrer til selvregulering.
Nu er jeg ikke rigtig klar over det med referaterne fra Ritzau osv., dem har jeg ikke set; jeg kan bare sige, at det, jeg giver svar på her fra talerstolen, selvfølgelig er det, der er regeringens holdning til beslutningsforslaget.
Magnus Heunicke (S), 2006-05-03:
Det vil så sige, at det problem er fejet af.
Jeg er meget glad for, at vi allerede nu som indledning har fejet det væk.
Så til Red Barnet: Ja, jeg synes også, de gør et fremragende stykke arbejde, nogle af dem endda frivilligt, andre er eksperter på det område her.
Det er faktisk dem, jeg har lavet forslaget sammen med, og når Red Barnet læser ministe rens svar til hr. Morten Østergaard, hvor ministeren netop afviser at gå ind og blande sig og siger, at det må være op til branchen selv at lave det her, siger de netop: Jamen det er jo det, vi har prøvet igennem 3-4 år, og der sker ikke noget.
Det er op til de enkelte at få lavet lidt, og så kommer der nye sider, hvor vi igen står med samme situation: ingen regler overhovedet.
Kan ministeren ikke se, at det kan være problematisk at sige, at det er op til branchen, når vi har haft en lang proces, og der ikke er sket noget?
Helge Sander (V), 2006-05-03:
Jeg ved ikke, om processen har været tilstrækkelig intensiv, men nu fokuserer vi jo kun på et af de problemer, der er.
Jeg synes også, det er et problem, at vi skal til at lave forudgående kontrol af indholdet.
Det er vel i sig selv ganske problematisk.
Og i det hele taget er det jo altså i modstrid med den domænelov, som vi var enige om i Folketinget, da vi vedtog den her for ganske kort tid siden.
Morten Østergaard (RV), 2006-05-03:
Jeg bliver en lille smule forvirret, for jeg havde – og det kan jeg se at Ritzau også har i dag – forstået det sådan, at ministeren afviste at lave en mærkningsordning for de her hjemmesider og chatsider, der retter sig mod børn, på trods af at ministeren i et svar til mig siger, og jeg citerer: Jeg er enig i, at det er vigtigt, at vores børn kan færdes sikkert på nettet.
Det er desværre ikke altid tilfældet i dag.
Og senere: Jeg mener imidlertid ikke, det er en statslig opgave at stå bag en sådan mærkningsordning.
Jeg forstår så ikke ministerens svar på det, der er kommet i dag.
Jeg forstår det sådan, at ministeren – ligesom vi i øvrigt – går ind for, at der skal være selvregulering på det her område, en frivillig mærkningsordning.
Derfor spørger jeg i dag: Regner ministeren med, at en sådan mærkningsordning falder ned fra himlen, eller har ministeren planlagt nogle konkrete initiativer som f.eks. det helt håndfaste at invitere branchen til et møde, hvor den opfordring tager en mere konkret form end løsrevne citater hid og did?
Helge Sander (V), 2006-05-03:
Jeg synes nu, der er god grund til at komplimentere både Red Barnet, Medierådet for Børn og Unge og Det Kriminalpræventive Råd for det arbejde, man har gjort på det her område, og som jo altså også er med til, at vi ligger så godt, som vi gør, hvis vi ser det i EU-sammenhæng.
Men når jeg brugte megen tid på en frivillig løsning, er det, fordi der jo er ganske god erfaring med det på en række andre områder, bl.a. spam og lignende, og derfor mener jeg, at det vil løse mange problemer.
For godt nok siger hr. Magnus Heunicke her, at man kun taler om sider af en vis størrelse, men det er blot et af mange problemer, der knytter sig til en sådan ordning, som Socialdemokratiet foreslår her.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2006-05-03:
Jeg synes ikke, at ministeren var helt klar, så nu prøver jeg igen.
Er det, ministeren går efter, hundrede procent åbne standarder, forstået som standarder, hvor der ikke er begrænsninger på standarden, hvor der ikke er tekniske begrænsninger, hvor der ikke er ejermæssige begrænsninger, hvor der ikke er patentrettigheder for standarden?
Det, jeg synes er vigtigt at få afgjort, for ellers siger vi hurtigt noget sludder til hinanden,
Morten Østergaard (RV), 2006-05-03:
Så derfor kan vi godt regne med, at vi kan få belyst, hvad de konkrete økonomiske konsekvenser vil være.
Altså: Hvilken økonomi vil Videnskabsministeriet skulle bruge til at gennemføre forslaget, som det foreligger?
For det er jo sådan set det eneste interessante.
Alle de afledte er jo fremadrettede investeringer, som man må gøre udeomkring.
Jeg forstod, at det argument, man brugte i forbindelse med kommunalreformens it-udgifter, var, at det jo var kommunerne selv, der måtte vurdere deres strategi.
Så det må være helt rimeligt at forvente, at Videnskabsministeriet på nuværende tidspunkt ved, hvad man skal bruge af økonomi i Videnskabsministeriet for at tilvejebringe de her åbne standarder inden den 1. januar 2008.
Helge Sander (V), 2006-05-03:
Jeg kan fuldt og helt henholde mig til det svar, jeg har givet til hr. Morten Helveg Petersen.
Morten Østergaard (RV), 2006-05-03:
Jeg går ud fra, at videnskabsministeren, som i januar 2005 sagde, at de økonomiske konsekvenser ville blive belyst inden sommerferien 2005, naturligvis kan svare, hvis Folketinget beder om at få belyst, hvad det er for en økonomi, der vil være forbundet med at gennemføre forslaget, som det foreligger.
Helge Sander (V), 2006-05-03:
Det tør jeg ikke give tilsagn om ud fra den betragtning, hvor vanskeligt det har været at få belyst de enkelte områder, også når vi ser på f.eks. e-faktura, som er en af de ting, vi har fået på plads, men som har været en ganske vanskelig proces, selv om det betragtes som en åben standard.
Derfor skal vi gøre os så megen umage, som vi kan.
Morten Helveg Petersen (RV), 2006-05-03:
Altså igen, Folketinget har gennemført en kommunalreform, hvor man ikke har haft overblik over de økonomiske konsekvenser, og det har været så stort og så massivt, og alligevel har man gjort det.
Men jeg antager det blot for god ordens skyld, for jeg går ud fra, at svaret er bekræftende, at selvfølgelig kan man belyse de økonomiske konsekvenser af et beslutningsforslag på 3-4 ugers tid under en udvalgsbehandling.
Helge Sander (V), 2006-05-03:
Naturligvis kan man det.
Men når vi i dag ikke kan tage det fulde skridt, er det selvfølgelig, fordi vi ikke har det grundlag, hvorpå vi kan give så præcise svar, som vi gerne ville.
Men jeg har sagt, hvad jeg også har givet udtryk for over for både forslagsstillere og andre, at det her presser vi på for, alt hvad vi kan, og det er klart, at i det omfang vi har et svar, skal svaret selvfølgelig falde prompte.
Morten Helveg Petersen (RV), 2006-05-03:
Nu har der været en del diskussion om det her med, at der sidder et udvalg og arbejder og kigger på sagerne, og det er for så vidt fint nok.