runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Carina Christensen (KF), 2002-04-11:
Med beslutningsforslag nr. B 79 pålægger Socialdemokratiet regeringen at sikre, at den 3-årige forsøgsperiode med Idrætspolitisk Idéprogram gennemføres som planlagt frem til og med år 2002 med den planlagte årlige bevilling på 20 mio.
Regeringen skal herudover sørge for, at programmet sikres en grundig og uvildig evaluering, således at det bl.a. sikres, at alle dele af idrætsverdenen får mulighed for at bruge de indhøstede erfaringer.
I Det Konservative Folkeparti er vi sådan set ganske enige med forslagsstillerne i, at det naturligvis er hensigtsmæssigt, at man kører forsøget færdig, så man får et helt billede af de gennemførte projekter.
Vi er derfor også glade for, at det jo netop er tilfældet, som jeg har forstået det i hvert fald.
Som det fremgik af ministerens indlæg, er der på tipsaktstykket for 2002/2003 bevilget 5 mio. kr., og programmet er dermed blevet tilført 60 mio. kr. i forsøgsperioden, nøjagtig som det i sin tid også var blevet forudsat.
Vi er også enige i, at der bør foretages en grundig evaluering af forsøget
Der er ganske givet opsamlet noget fornuftig og anvendelig viden, som måske kan bruges i fremtiden.
Vi er derfor også glade for, at sådan en evaluering allerede er planlagt.
Kulturministeren har også tilkendegivet, at resultaterne af evalueringen vil indgå i fastlæggelsen af regeringens fremtidige idrætspolitik. Begge elementer i det her beslutningsforslag er med andre ord allerede på plads, og jeg er enig i det, ministeren også fremførte, nemlig at det virker en lille smule overflødigt.
Men jeg går selvfølgelig ud fra, at forslagsstillerne også har haft til hensigt at sætte fokus på Idrætspolitisk Idéprogram og intentionerne bag programmet.
Og jeg kan forstå, at man i Socialdemokratiet ønsker, at ordningen skal fortsætte også efter forsøgsperioden. Fra konservativ side kan vi hertil sige, at vi er ganske enige i, at der også i fremtiden skal findes en løsning, der dækker de idrætsprojekter, som i dag ikke har mulighed for at opnå støtte via idrætsorganisationerne eller via kommunerne.
Det er en vigtig idrætspolitisk udfordring at sikre rimelige rammer og faciliteter til de mange borgere, der dyrker idræt uden for foreningerne, og at udvikle idrætsformer og rammer, der kan motivere de mange borgere, der i dag ikke dyrker idræt, til regelmæssig motion, så vi dermed kan øge folkesundheden.
Det er regeringen, som vi har hørt det i dag, heldigvis også indstillet på, og vi har fuld tiltro til, at regeringen også på det her område vil finde en form, der opfylder målet.
Men vi har også fuld forståelse for, at regeringen selvfølgelig ikke allerede nu vil lægge sig fast på en form, der hedder Idrætspolitisk Idéprogram.
Det Konservative Folkeparti kan ikke støtte forslaget.
Louise Frevert (DF), 2002-04-11:
Egentlig kan jeg godt forstå, at forslagsstillerne vil gennemføre perioden 2002 med en ekstrabevilling på 20 mio. kr. til projektet, for efter at have læst materialet igennem, må jeg faktisk indrømme, at der er mange gode, fantastiske tiltag i Idrætspolitisk Idéprogram. Jeg mener også, at man skal gå ind og evaluere på nogle af tingene, men jeg er overbevist om, at det faktisk godt kan ske i ministeriets regi og inden for rammen.
Der har i det sidste års tid været megen fokus på manglende motion.
Hver anden dansker er overvægtig, og hvis man ikke fra barnsben grundlægger gode kostvaner og lyst til motion, vil vi ende op med et samfund, der har så mange velfærdssygdomme, at det vil være en belastning for sygehusvæsenet, suppleret med at befolkningen vil have det elendigt. Tanken om at lave forskellige små projekter, der kan appellere til folks lyst til at motionere på en anden måde, er ganske udmærket, men at der er blevet slået på, at det kun er 30 pct. af befolkningen, der dyrker idræt inden for det organiserede idrætsliv, er for Dansk Folkeparti ikke så betydningsfuldt.
Det, der betyder noget, er, at man bevæger sig.
Det er i princippet en god idé at have et organiseret fritids- og idrætsliv, men det moderne samfund gør, at det mere og mere bliver individuelle præstationer, som folk har lyst til.
Motionsklubber, fitnesscentre og andet, som har åbent næsten 24 timer i døgnet, vil være det, de fleste i deres travle hverdag vil benytte, fordi centret har åbent lige præcis, når kunderne har tid, så man ikke behøver at dyrke idræt på et bestemt tidspunkt hver dag eller hver uge. Dansk Folkeparti mener, at det at være sammen i et fællesskab og dyrke idræt og motion kan være yderst gavnligt, og derfor vil jeg da også fremhæve nogle af de projekter, som vi kunne tænke os at se lidt nærmere på.
Der er bl.a. et projekt, som er meget billigt i forhold til udbyttet, og det hedder »Motion og sundhed - en fed idé«, hvor man i Aalborg Kvindegymnastikforening sammen med skolesundhedsplejersken og kvarterløftssekretariatet i Aalborg Øst har igangsat et projekt for overvægtige børn.
En anden af de ting, Dansk Folkeparti vil prioritere, er dans i skolen, som skal implementeres i undervisningen på en sådan måde, at børn får mulighed for at stifte bekendtskab med alle former for stilarter og være bevidste om koordinering og rytmik.
Dans og bevægelse styrker koncentrationen, selvbevidstheden og selvværdet.
Et andet projekt, som vi synes er en rigtig god idé at satse på, er sommerdans, som har været en stor succes, hvor man satte en scene op i Fælledparken, og i godt vejr kunne man samle flere hundrede mennesker, der fik undervisning i tango.
Ved at etablere sådanne projekter kan man give folk lyst
til at fortsætte med at bevæge sig.
Motion behøver ikke kun at være idræt.
Jeg er da meget glad for, at vi har fået taget hul på denne diskussion om, hvilke indsatsområder der skal satses på inden for breddeidrætten.
projekter man kan fremme, og hvordan fremtiden skal være inden for området
Men stemme for forslaget kan vi altså ikke.
Leif Mikkelsen (V), 2002-04-11:
Jeg kan forstå, at Socialdemokratiet svinger med vognstangen, men jeg har nu ment, at det var noget mere nyttigt at gå i dialog og samtale, og de her initiativer fra idrættens organisationer var igangsat lang tid, før den her proces overhovedet startede og blev endda forelagt i Kulturministeriet som svar på, at det var unødvendigt at flytte de her midler.
Blot for at vi nu ikke skal forvilde os ud i historieforfalskning.
Om idrætten er en supertanker og svær at vende, ja, det tror jeg godt, jeg vil give fru Jytte Andersen ret i, at store organisationer kan være.
Men jeg taler faktisk om, at det afgørende er, at vort lokale foreningsarbejde lever op til at fylde noget i lokalsamfundet, være en kulturfaktor, der betyder noget for børn og unge i en demokratisk indlæring og også rummer de ældre, som fru Jytte Andersen også taler om, når dem med et tilbud i det lokale område, hvor man kender hinanden, og man er vant til at være.
Det er der, man også kan inddrage de tilflyttere og nye mennesker, der er.
Så det lokale foreningsarbejde er langt stærkere til at løse denne her opgave end en statslig pulje, uanset hvor stor vi vil lave den.
Det vil aldrig blive andet end lapperi.
Det andet er frivilligt arbejde, som har en langt større værdi.
Jytte Andersen (S), 2002-04-11:
Men sådan, som jeg forstod hr. Leif Mikkelsen, var det vink med en vognstang blevet hørt, og der var nærmest, i det omfang hr. Leif Mikkelsen kan, en garanti for, at sådan noget ikke vil ske i fremtiden.
Men alligevel tror vi i Socialdemokratiet - det er derfor, vi har stillet forslaget - at den inspirationskilde og den måske lille konkurrent, hvad ved jeg, til Foreningsdanmark, nu er nyttig nok.
Det er nu nyttigt nok, fordi Foreningsdanmark jo også på sæt og vis er en supertanker, og skal den vendes, og skal den matche udfordringer, så gør det nu ikke noget, at den også får inspiration, at den også fra tid til anden får en lille smule konkurrence fra et idrætspolitisk program.
Leif Mikkelsen (V), 2002-04-11:
Mit spørgsmål gik altså på, om det, der er foregået i de projekter, kunne have foregået i foreningsregi, om der er eksempler på, at noget af det ikke kunne have foregået i den skov af foreninger, vi har i Danmark.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-04-11:
Men jeg vil gerne sige til ministeren, at hvis det nu undervejs i sådan en drøftelse viser sig, at der er noget, som vil koste en lille smule penge - og vi er jo nede i nogle beløbstal, som kan klares gennem aktstykker i Finansudvalget - så håber jeg, at der vil være en vilje fra regeringen til alligevel at kigge på det, også hvis det er noget, som kan reddes eller rettes op ved hjælp af et aktstykke.
Brian Mikkelsen (KF), 2002-04-11:
Jeg har stor forståelse for, at hr. Keld Albrechtsen normalt ikke beskæftiger sig med kulturpolitik, men der er en igangværende diskussion både i kulturmiljøet og blandt Folketingets partier på baggrund af oplæg, som kulturministeren kommer med.
Den diskussion, som har, skal vi sige været intensiv indtil nu,
har jo drejet sig om de finanspolitiske prioriteringer.
Dem kan der ikke ændres ved, det er jo finansloven med de banale ændringer, der er i kulturstøtten i forhold til tidligere, en kulturstøtte, som jo trods alt er på et historisk højt niveau set i forhold til resten af verden.
Men når vi taler de enkelte områder, vil der blive indbudt til brede samtaler omkring en ny filmlov, en ny medielov og strukturen for hele kunststøtten.
Vi tager fat på mange andre udfordringer: en provinspulje til kulturaktiviteter i provinsen, så ikke alt skal foregå i København, vi tager initiativer til nogle idrætsaktiviteter, og i det hele taget prøver vi at samle op inden for en bred vifte af forskellige områder, og der vil vi indbyde bredt til forhandlinger og håber på, at man konstruktivt - også fra Enhedslistens side - vil møde op til de forhandlinger.
Jens Rohde (V), 2002-04-11:
Hele denne uafhængighedsdiskussion, som nu har kørt i et godt stykke tid, er jo egentlig meget interessant.
Nu hører jeg til dem, som både har spillet meget musik og lavet mange teaterprojekter, og har været blandt dem, som retter en stor del af kreativiteten mod ansøgningerne.
Det foregår på den måde, at man ser lidt efter, hvad det er for nogle folk, der sidder i de forskellige råd og bestyrelser, hvem det er, der bevilger penge, hvilke kriterier de har stillet op.
Det retter man så sit produkt lidt ind efter, så det lige passer i de menneskers smag, der sidder i de forskellige råd og nævn.
Det er sådan, det foregår på ufatteligt mange områder inden for kulturlivet.
Og jeg ved det, for jeg har selv været med til det.
Det er sådan, det foregår.
Er det uafhængighed?
Kan man virkelig kalde det uafhængighed? spørger jeg fru Jytte Andersen.
Eller er reel uafhængighed måske ikke mere, at man skaber det direkte forhold mellem skaberen af kunsten og de mennesker, som skal bruge den?
Ester Larsen (V), 2002-04-11:
Jeg skal, for jeg ved ikke hvilken gang,
Det gør man ved at sikre kvaliteten i de kunstneriske uddannelser, og det gør man ved, at man tilgodeser dem ved fordelingen af de midler, som det offentlige stiller til rådighed.
Det er et ansvar, som hviler på de mennesker, som er sat til at fordele de midler.
Og det har jeg tillid til, at de gør.
Der er rundtomkring i verden en stigende erkendelse af, at der er store muligheder i et samspil mellem kultur og erhverv.
Det er ikke nogen dansk foreteelse, det er noget, som man har øje for andre steder.
Jeg vil gerne endnu en gang understrege, at Aqua er et rent kommercielt foretagende, og derfor er det så naturligt, at det og rytmisk musik i det hele taget indgår i de samspilsmuligheder, der er mellem kultur og erhverv.
Mette Frederiksen (S), 2002-04-11:
... hvorfor det ikke er udtrykt i regeringens politik.
Jeg fortsætter gerne diskussionen om Aqua's og lignende kunstneres rolle i den diskussion, vi har i dag, og hjælper derfor gerne fru Ester Larsen med forståelsen af, hvorfor det er relevant i denne her sammenhæng.
Det drejer sig jo ikke om, at vi skal yde kunstnerisk støtte til etablerede bands eller lignende kunstnere i dansk kulturpolitik.
Derfor kan det undre - og jeg skal spørge fru Ester Larsen - hvorfor man netop vælger at lave besparelser på Musikrådet, som lige præcis er en af de instanser, der kan understøtte eksempelvis et rytmisk spillemiljø.
Jeg har fantasi til at forestille mig, at den succes, der er skabt under den tidligere regering i samarbejde med kulturmiljøet, i samarbejde med producenter, i samarbejde med kreative kræfter, den succes, der er skabt på film- og musikområdet, sagtens vil kunne skabes på tv-området, på dramaområdet, på billedkunstområdet, for blot at tage tre eksempler.
Men det kræver, at vi har politikere, der tør prioritere, og jeg må så spørge fru Ester Larsen ...
Ester Larsen (V), 2002-04-11:
Det er sådan, at ud over de støtteordninger, vi har, så åbner man et større marked ved at give mulighed for kunstkøb til virksomheder.
Hr. Keld Albrechtsen har da meget ret i, at det jo er virksomhedens ejer, der bestemmer, for det er virksomhedens overskud, og det er virksomhedens ejer, der bestemmer, hvordan han vil bruge det overskud.
Nu får han et incitament
til at bruge det til at købe kunst og dermed være med til at give en ekstra støtte til kunstnerne.
Desuden er det min klare overbevisning, at det vil en god virksomhedsejer altid gøre i et samspil med de ansatte
Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt armslængdeprincippet ikke sikres bedre ved, at der er tale om en forbindelse direkte mellem kunstnerne og brugerne.
Og det er en smuk gennemførelse af den hensigt, der hedder: Kunsten ud til folket.
Så bliver jeg stillet et meget snurrigt spørgsmål om, hvor mange bogudlån der går på en ny hofte, og det er en regneart, som jeg ikke agter at give mig i kast med.
Poul Qvist Jørgensen (S), 2002-04-11:
Jeg skal love for, kanonen kom frem.
Jeg beklager selvfølgelig også, at det let bliver noget
med sundhedspolitik, når det nu er kulturpolitik, vi skulle drøfte.
Men ting hænger jo sammen, vil jeg sige til fru Ester
Larsen, og derfor er jeg nødt til at spørge: Hvor mange gange er det lige, at den nuværende regering har fundet henholdsvis den halvanden milliard og den halve milliard, som man skal bruge, siger man, til de ældre og til sygehusområdet?
Og hvorfor er det lige, at kunstnerne skal betale en så forholdsmæssig stor del af disse mange gange halvanden og en halv milliard?
Man kunne spørge sig, og jeg spørger fru Ester Larsen: Hvor mange udlån i et folkebibliotek skal der til for at finansiere en ny hofte?
Jens Rohde (V), 2002-04-11:
Nej, det må jeg ikke, undskyld.
Det er alligevel utroligt, at man skal høre historier om Aqua heroppefra, når det er sådan noget musik, som kultureliten altid har frasagt sig og ikke har brudt sig særlig meget om.
Det, jeg vil spørge fru Ester Larsen om, er, om man ikke netop sikrer det optimale armslængdeprincip ved, at man fokuserer på forholdet mellem skaber og bruger ved fradragsordningen, frem for, som Socialdemokratiet jo har foreslået, at skal man gennemføre det her, skal der være nogle, der vurderer, hvad der er god kunst, og hvad der ikke er god kunst, og hvem der er etableret nok til at have det.
Vil den politik, som Socialdemokratiet fremfører, ikke netop sikre de etablerede i langt højere grad end den ordning, som regeringen lægger op til?
Måske er det netop sådan, at ved at vi lader de kunstnere, der kan klare sig selv, at vi ved at styrke markedet der, sørger for, at der er flere penge tilovers til de kunstnere, der ikke kan klare sig selv, dermed også de ikkeetablerede og den eksperimenterende kunst.
Og så vil jeg lige sige til fru Mette Frederiksen ...
Keld Albrechtsen (EL), 2002-04-11:
Nu har fru Ester Larsen så gjort et forsøg på at forklare det der med fradragene til virksomhederne.
Indholdet i den borgerlige kulturpolitik er, at i stedet for at have en direkte kunststøtte giver man pengene til virksomhederne, som så forvalter støtten.
Det skal nu hedde sig, at det sådan nærmest er hele folket, i hvert fald alle medarbejdere, som på den måde overtager forvaltningen af kunsten.
Må jeg for det første bede fru Ester Larsen bekræfte, at det udelukker jo så alle dem, der ikke er på arbejdsmarkedet, pensionister osv.
Er det ikke også korrekt, at det stadig væk vil være sådan, at det er virksomhedens ejere, der bestemmer, om den ordning konkret skal anvendes i virksomheden?
Det vil sige, at det er ejerne
af virksomhederne, der bestemmer, og som har det afgørende ord. Jeg ved da godt, at medarbejderne kan henvende sig - de kan spørge, om ledelsen vil godkende et eller andet bestemt indkøb - men det er og bliver ledelsens, altså ejernes, beslutningsret.
Det tror jeg ikke fru Ester Larsen kan snakke sig ud af ved bortforklaringer.
Ester Larsen (V), 2002-04-11:
Nu skal vi åbenbart fra alle sider bebrejdes alting.
Dette med, at Aqua har været en formidabel eksportsucces - hvor var det nu, kultureliten støttede Aqua?
Hvordan er sammenhængen?
Jeg forstår ikke spørgsmålet ganske.
Fru Jytte Andersen siger, at den nye struktur for kunstrådet er en centralisering i modsætning til de tidligere lyksalige tilstande, hvor vi havde en decentral organisation.
Mig bekendt er det ikke korrekt at tale om decentralisering.
Når vi taler om decentralisering i Venstres kulturpolitik, mener vi, at vi skal have det spredt ud over hele landet.
At man putter pengene ned i sådan en hel masse små kasser og sætter hver sin bestyrelse og hver sin direktør til at forvalte dem, oplever vi ikke som udpræget gunstig decentral kulturpolitik.
Den model, som ministeren foreløbig har lagt frem, er en grundmodel, og det er da en model, som skal diskuteres.
Jeg kan høre, at der er utrolig megen bekymring for ministerudpegede kulturpersoner.
Nu tror jeg ikke, at der er
nogen kulturministre, der nogen sinde har udpeget folk til de her organer, som er ukyndige på området.
Det er faktisk mennesker, som repræsenterer miljøet og kunsten i forvejen.
Jeg vil da gerne lytte til alle de gode ideer, der kan komme, for det her er et forslag, som vi skal diskutere, og som vi ikke har til realitetsbehandling i dag.
Den kommer først senere.
Og til fru Jytte Wittrock med hensyn til Center for Dansk Billedkunst: Det er et led i en omstrukturering og ikke udtryk for noget som helst andet.
Mette Frederiksen (S), 2002-04-11:
Jeg bliver ærlig talt bekymret, hvis det, vi har set med finanslovforhandlingerne, er det, der kommer til at danne udgangspunkt for regeringens erhvervs- og kulturpolitik.
En så traditionel opfattelse som den, fru Ester Larsen giver udtryk for, er dog bekymrende for begge dele.
Hvem havde for 15-20 år siden forestillet sig, at det var et dansk musikband ved navn Aqua, der skulle tage eksportmarkederne på den måde, som bandet gjorde?
Hvem havde for 15-20 år siden forestillet sig, at det skulle være danske film, der ville komme til at udgøre en væsentlig faktor både for hele erhvervslivet og dermed også for dansk anseelse i udlandet?
Det var der ikke nogen, der havde forestillet sig.
Det er kun resultatet af nogle bevidste politiske valg og prioriteringer, der har gjort, at eksempelvis musikbranchen og filmbranchen i Danmark klarer sig så godt, som de gør.
Derfor kan det undre mig, at enhver besparelse i dette land skal forsvares med øgede tilskud til sygehusene, når virkeligheden er, at det er erhvervsstøtte, at det er et skattestop, der er baggrunden for nogle fuldstændig blinde og i øvrigt tåbelige generelle besparelser på et kulturliv, som, hvis vi tør understøtte det, vil kunne komme til at udgøre den økonomiske basis, der er nødvendig for en fortsat udvikling af vores velfærdssamfund.
Eyvind Vesselbo (V), 2002-04-11:
Når man hører fru Jytte Andersens tale, må man undre sig over, at den ikke er blevet holdt for en 3, 4, 5 år siden til den tidligere regering, for fru Mette Frederiksen, som nu er nyvalgt medlem af Folketinget og medlem af Kulturudvalget, siger lørdag den 2. marts til Politiken, at Socialdemokratiet har forsømt kulturpolitikken, og det har haft fatale konsekvenser. Lige netop kulturområdet fik Socialdemokratiet ikke prioriteret ordentligt i de 9 år, partiet havde regeringsmagten, og det var, fordi Socialdemokratiet overså vigtigheden af at føre en politik med en kulturel forankring.
Jeg vil godt spørge fru Jytte Andersen: Selv om man nu har fået forhøjet budgettet på kulturens område med 50 pct., hvor er det så, Socialdemokratiet har svigtet?
Hvad er det, der er så fatalt?
Og hvorfor fandt Socialdemokratiet ikke ud af at gøre det her i tide, men står her på talerstolen og bekymrer sig om den nye regerings initiativer, når man faktisk har et nyvalgt medlem, der siger, at Socialdemokratiet totalt har svigtet i de 9 år på kulturområdet?
Jytte Wittrock (S), 2002-04-11:
Jeg vil gerne have lov at spørge, om argumentationen for at lukke Center for Dansk Billedkunst er, at man kan støtte formidlingen af kunst af dem, der er knap så kendte, på denne facon.
Jeg vil gerne vide, hvor indsatsen for de spirende, nye kræfter, dem, der ikke sælger alt i forvejen, bliver af i regeringens planlægning.
Louise Frevert (DF), 2002-04-11:
Det, der får mig på talerstolen, er faktisk ikke at stille fru Jytte Andersen et spørgsmål, men fordi der rent faktisk er sket en mindre misforståelse, og det er, at i det omdelte forslag til vedtagelse, er Dansk Folkeparti ikke medforslagsstiller.
Jens Rohde (V), 2002-04-11:
Der er ikke tale om en mistænkeliggørelse af de mennesker, der sidder i det her nævn.
Jeg prøver bare at beskrive den virkelige verden, hvordan man ude mange steder rent faktisk prøver at tilrette sit produkt i forhold til nogle af de præmisser, som jo selvfølgelig også er stillet op.
Der er det bare, jeg sætter spørgsmålstegn ved den uafhængighed, som man nu hejser fanen så højt for her fra Socialdemokratiets og andre partiers side.
Hvor uafhængigt er det egentlig?
Det har ikke noget med mistænkeliggørelse at gøre.
Jeg beskriver bare nogle af de forhold, som jeg selv kender fra nogle af de projekter, jeg har været med til.
Så taler fru Jytte Andersen om, at nu skærer man ned, at det er rigtig borgerlig politik, at nu skal markedskræfterne klare det hele, og så går det ellers ud over de ukendte og de ikkeetablerede og den eksperimenterende kunst.
Men kan fru Jytte Andersen slet ikke se ideen i, at man prøver at skabe nogle forhold på markedet for de etablerede kunstnere, således at de har muligheden for i højere grad at klare sig selv, så der bliver flere penge tilovers til vækstlaget, til den eksperimenterende kunst, fordi der jo alt andet lige er begrænsede midler til kulturen?
Det var der jo trods alt også under den tidligere regering.
Kan man slet ikke se ideen heri?
Jytte Andersen (S), 2002-04-11:
Ja, ekstra og ekstra.
Altså der er jo sådan set sparet de der hundrede nogle og tres millioner kroner på Kulturministeriets område, så helt ekstra er det vel strengt taget ikke.
Det er jo ikke sådan, at den tidligere regering har fået vedtaget noget her i Folketinget, der ikke har haft flertal.
Altså hvad er det for en måde at argumentere på?
At det skulle være udtryk for demokrati.
Altså det, vi taler om omkring kulturpolitikken, er, som ministeren har udtrykt i et eller andet interview, jeg kan ikke huske hvor, at Det Konservative Folkeparti har været med til 95 pct. af kulturlovgivningen.
Er det ikke sandt?
95 pct. af kulturlovgivningen har der været brede politiske forlig om.
Det er en tradition, som jeg på Socialdemokratiets vegne meget gerne ser bliver videreført, men sådan, som det tegner lige nu, ser det faktisk ikke ud, som om ministeren mener det
helt alvorligt med de brede forlig, bortset fra nu lige det her med kunststøtten, ellers så har ministeren jo hentet sit flertal hjem, før man overhovedet er gået i pressen, og jeg må sige, at det forekommer mig ikke at være et udtryk for et særligt demokratisk sindelag.