runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørgen Winther (V), 2001-05-07:
Nu vil jeg gøre mig umage, så der ikke kommer flere spørgsmål.
Jeg vil sige, at det er altså ikke privathospitaler først, det er mennesket først.
Vi føler først og fremmest, at patienten skal have valgfrihed, vil jeg gerne sige til fru Anni Svanholt.
Angående den ledige kapacitet kan jeg sige, at f.eks. Mølholm er indrettet så viseligt, at hvis der er mange patienter, der gerne vil til på én bestemt dag, så udvider man arbejdstiden.
Det er det, der er forskellen på et privathospital og et offentligt sygehus, at man ofte indretter sig efter, hvilken patientsøgning der er.
Og det synes jeg er en ret god ting.
Til fru Bruun-Vierø kan jeg da give et eksempel: Skal man vente i 4-5 måneder på en MR-scanning, fordi man har ondt i ryggen eller nogle andre problemer, og så i stedet kommer til på et privathospital sådan relativt hurtigt, så kan det ske, at man hurtigere finder ud af diagnosen og måske kan spare et par måneders sygedagpenge.
Så alt i alt kunne det tænkes, at der er megen god, sund økonomi inden for det her område, for jo hurtigere diagnose og jo hurtigere behandling, des færre sygedagpenge i sidste ende.
Princippet i Venstres holdning er: Mennesket først.
Anni Svanholt (SF), 2001-05-07:
Ja, først til fru Yvonne Herløv Andersen
: Det er altså ikke sådan, at SF principielt er modstandere af screeningsprogrammer; det er jo ligesom et andet emne, men jeg synes, jeg bliver nødt til at sige det.
Men vi forholder os konkret til de muligheder, der er for at vurdere hensigtsmæssigheden i det sammenholdt med andre muligheder for og alternativer til sundhedsfremme.
Sådan må man jo vurdere på tingene.
Til Dansk Folkeparti: Jamen desværre er det sådan, at SF ikke har flertallet, men vi gør en indsats i forhandlingerne og har også gjort det, i og med at vi har været med i finanslovaftaler i de to sidste omgange og hermed kræfthandlingsplanen.
Men der er jo kommet flere ressourcer.
Der er faktisk kommet mange penge, og det er baggrunden for, at man kan konstatere, at der er de nyanskaffelser. Så der er altså konkrete resultater.
Birthe Skaarup (DF), 2001-05-07:
Til fru Anni Svanholt: Nu har SF jo været med i mange finanslovforlig også omkring sundhedspolitikken
, og så kunne jeg godt tænke mig at høre, hvorfor SF ikke tidligere har gjort noget for, vi kunne få afviklet de her ventelister med hensyn til MR-scanninger og CT-scanninger, røntgenundersøgelser osv. osv., når fru Anni Svanholt siger, at hun vil gøre alt for, at der ikke skal være de her ventelister. Faktum er, at der har været ventelister i mange år, må jeg sige til fru Anni Svanholt.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2001-05-07:
Men screeningsprogrammer har så også været nævnt i relation til prostata, det har været nævnt i relation til mave-tarmkræft, og hvis man ser på de dårlige resultater, Danmark har, når det drejer sig om cancerbehandling, så ligger en af årsagerne deri, at vi opdager så sent, at folk har en kræftsygdom, der skal behandles.
Det kunne man jo undgå, hvis man gerne ville screene.
Hvis man gerne ville forebygge, var det måske ikke nødvendigt at lægge så mange lig på bordet, som vi gør i Danmark.
Anni Svanholt (SF), 2001-05-07:
Til fru Yvonne Herløv Andersen: Ja, SF er varm tilhænger af forebyggelse og sundhedsfremme, og vi tager gerne en debat om det.
Det kan vi også gøre ved en anden lejlighed.
Når vi snakker om screeningsprogrammer, er der jo megen opfindsomhed i denne verden.
Men hvis man havde lavet nogle konkrete prioriteringer på baggrund af de oplysninger, vi fik dengang, var det indlysende, at man måtte sige nej, og forslagsstillerne måtte jo også se i øjnene, at der ikke var nogen reel mulighed for at iværksætte det, fordi der ikke var personale til det.
Vi sagde i den forbindelse, at det er langt vigtigere - sådan er det jo altid, når man skal vurdere og prioritere - at de, der havde behov for at blive undersøgt, fordi der var en mistanke om, at der kunne være en knude i brystet, bestemt ikke måtte blive forhindret af, at der var nogle raske, der skulle stå foran dem.
Sådan mener vi, at man er nødt til at forholde sig konkret.
Her vil vi gerne være med til at skaffe flere offentlige kroner til sundhedsvæsenet, og vi vil også gøre en ihærdig indsats i forbindelse med finansloven.
Det er indlysende.
Hvis man vil have private sygehuse, må de klare sig selv.
Ester Larsen (V), 2001-05-07:
Vi er i den meget positive situation, at der også på knoglemarvsdonorområdet er en meget stor beredvillighed i den danske befolkning til at yde hjælp til syge mennesker.
Det er et godt og et flot nationalt kendetegn, og det er et kendetegn, som vi bør være stolte af og respektfulde over for.
Det bør vi, fordi det indgreb, der her er tale om, jo er et væsentligt større indgreb end det at aflevere en halv liter blod.
Det er en større belastning at aflevere en halv liter knoglemarv.
Det er en lidt paradoksal situation, at man skal stå på venteliste for at kunne få lov til at yde hjælp.
Vi har jo ikke færre end knap 5.000 offervillige mennesker, som venter på at få deres vævstype registreret, og det er jo en forudsætning for, at de kan hjælpe kræftsyge patienter, som er afhængige af at modtage rask knoglemarv.
Vi skal jo tage en principiel politisk stilling.
Det er et spørgsmål om, hvorvidt vi skal påtage os den forpligtelse, som følger af at indgå som en ligeværdig samarbejdspartner i det internationale samarbejde, eller om vi skal erkende, at vi ikke vil bidrage positivt, men alene lukrere på andres investeringer.
Hidtil har regeringen valgt den nemme løsning: at lukrere.
Der er også mulighed for at fortsætte ad den vej.
Det rimer bare så forbløffende dårligt med statsministerens evindelige gentagelse af remsen om, at Danmark er et foregangsland.
Hvor ofte har vi dog ikke hørt statsministeren spille
Vi skal simpelt hen være verdens bedste, lyder jubelmeldingerne igen og igen.
Men det kniber sandelig med at finde dækning for de fine ord, når det gælder de virkelig svage - her de kræftsyge, som har brug for knoglemarvstransplantation. Den andel, vi har af knoglemarvsdonorer på sølle 0,15 pct. af befolkningen, tåler ikke sammenligning med Norge og Sverige, hvor man har 0,4 pct. og 0,5 pct., og USA er næsten oppe på 1 pct.
Der er ikke meget foregangsposition i det billede, og det er endda på et område, hvor Danmark tidligere har stået meget stærkt.
1. maj gjaldede ordet solidaritet fra mange talerstole.
Vi skal solidarisere os med de svage både herhjemme og i udlandet, lød det igen og igen.
Men det blev hurtigt hverdag
Her er så muligheden for i virkelighedens verden at præstere lidt solidaritet med de svage kloden rundt.
Det er alene i kraft af internationalt samarbejde, at denne type patienter kan hjælpes.
Så Venstre vil anmode regeringen om at tage
klar politisk stilling til, om Danmark skal være en ligeværdig bidragyder i det internationale samarbejde eller ej.
Anni Svanholt (SF), 2001-05-07:
SF er positive over for intentionerne i forslaget.
Det er vigtigt, at vi i Danmark kan leve op til vores internationale forpligtelser. Når Danmark trækker på det internationale donorkorps, skal vi også sørge for, at registret for knoglemarvsdonorer løbende bliver udvidet.
Amterne har i dag ansvaret for det donorregister, og de skal selvfølgelig sikre, at registret for knoglemarvsdonorer er i orden og løbende bliver suppleret.
Det er en driftsopgave, som vi ikke skal lovgive om.
Jeg ville netop opfordre sundhedsministeren til at tage spørgsmålet op over for amterne, men sundhedsministeren er kommet mig i forkøbet i dag ved allerede at sige det, det er jo ganske glimrende.
Jeg vil netop sige, at det er et spørgsmål, der må tages op over for amterne.
Det må være muligt at gøre det her bedre, at sætte det i bedre system, for det er da vigtigt.
Det må også være muligt at sikre, at bloddonorer, som melder sig som knoglemarvsdonorer, umiddelbart eller kort tid efter kan blive vævsbestemt.
Vi er enige i, at det er amterne, der har ansvaret for det register.
Vi skal ikke have et centralt register, men det skal gøres bedre, og det er ikke rimeligt, at der er så mange bloddonorer, der står på venteliste.
Men jeg opfatter også det tilsagn fra sundhedsministeren
her i dag sådan, at det er hensigten at sørge for, at det bliver gjort bedre, sådan at vi på alle måder kan leve op til de internationale forpligtelser. SF kan ikke støtte forslaget, som det ligger her.
Birthe Skaarup (DF), 2001-05-07:
SF kan ikke støtte forslaget, men SF har trods alt i forbindelse med forhandlingerne om finansloven for år 2000 været med til, at der blev indgået en aftale på et vist niveau.
Derfor vil jeg spørge fru Anni Svanholt: Vil fru Anni Svanholt lave en aktiv handling, således at der sker en afklaring af det her spørgsmål?
Det er jo sådan, at man jo ikke bare kan sige, at det er amternes opgave og det er H:S's opgave.
Når amterne og H:S ikke kan løse en international opgave, så mener jeg, det er Folketinget, der må gå ud og pålægge, at vi får sat gang i det her system.
Anni Svanholt (SF), 2001-05-07:
Jeg har sådan set allerede foretaget en aktiv handling, sagt til fru Birthe Skaarup, ved at sige til sundhedsministeren, at nu må sundhedsministeren snakke med amterne og sørge for, at det bliver sat bedre i system.
Og jeg har lyttet mig til, at sundhedsministeren allerede har sagt: Ja, det skal jeg nok gøre.
Så der er altså sat noget i sving, og det mener vi er den rigtige måde at gøre det på.
Det kan ikke være et spørgsmål om nye penge på det her område, men at man bruger sine ressourcer mere hensigtsmæssigt.
Ester Larsen (V), 2001-05-07:
Det er meget nemt at sige, at det er amternes opgave, men hvorfor er det nu egentlig det?
Ser man på de steder, hvor donorkorpsene er opbyggede, er det sket for frivillige midler, for fondsmidler, og så er det staten, der har overtaget de fleste tilfælde.
Så det er bare at skyde en opgave fra sig og sige, at det er amternes.
Det er nu lidt for billigt. Jeg vil godt tilføje, hvis jeg må det, at det også er meget svært at forklare, hvorfor det præcis skulle være befolkningerne i de amter, der bor omkring et universitetssygehus, som skal bære denne her nationale opgave.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2001-05-07:
Jeg tror, at baggrunden for, at det i sin tid kom ind i den finanslovaftale, der gælder for år 2000, var en henvendelse fra medlemmerne af Dansk Selskab for Klinisk Immunologi, og det var deres udvalg vedrørende transplantationer og diagnostisk immunologi, som gjorde os opmærksomme på problemstillingen.
Da var parterne i den finanslov enige om at søge at tilvejebringe mulighederne for en udbygning af knoglemarvsdonorregistret, som i øvrigt befinder sig fire forskellige steder geografisk, men det betyder jo ikke så meget i dag, hvor teknologien er med os. CD er da rigtig glad for, at Dansk Folkeparti tager det spørgsmål op i et beslutningsforslag, for det kan da godt se ud, som om det kun er regeringens aftaleparter og ikke regeringen selv, der tager aftalen alvorligt.
I CD vil vi gerne have, at regeringen opfylder sin del
Når man siger, man søger at tilvejebringe, så betyder det også, at man gerne vil skaffe pengene.
Så har vi selvfølgelig forståelse for, at det kan tage et stykke tid, men min forståelse rækker altså ikke så langt som til at møde op og huske ministeren på det løbende og til at sende et hyrdebrev til ham.
Jeg tror, man arver den gæld og de goder, der ligger i ministeriet, i hvilke skuffer de end måtte ligge, og er forpligtet til at gennemføre det, man har aftalt.
Ellers bliver det da utrolig svært at aftale noget som helst til finansloven.
I forvejen er jeg blevet meget forsigtig, fordi der er mere af det sure, end der er af det søde.
Så er der det gode ved at kunne udvide registret til 20.000 donorer.
Det synes jeg er helt fantastisk godt, for så kan man bedre finde en egnet donor.
Mulighederne for forskning bliver også forbedret.
Jeg synes, det er så dårligt, at man bare sætter sig ned og siger: O.k., de laver det jo uden for landets grænser, hvorfor skulle vi dog overhovedet sætte os i bevægelse for det?
Vi sætter os ned her og venter, og så håber vi på, at der internationalt vil blive taget de forholdsregler, der skal tages, og så finder vi nok en egnet donor dér.
Men min største forundring går på den her lille sentens på side 30 i aftalen, hvor der står: »Knoglemarvsdonation.
Parterne er enige om at søge at tilvejebringe muligheder for en udbygning af det danske knoglemarvsdonorregister.«
Jeg kan forstå, at det, aftaleparterne, altså de, der har aftalt med ministeren, har forsømt, er på behørig vis at møde op en gang imellem og gøre ministeren opmærksom på aftalen.
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2001-05-07:
I overensstemmelse med aftale om finanslov for år 2000 er Det Radikale Venstre også optaget af at tilvejebringe muligheder for en udbygning af det danske knoglemarvsdonorregister, som i dag kun indeholder 7.500 donorer. Heldigvis kan vi trække på et internationalt register, der globalt set omfatter 5 mio. donorer fordelt på 40 lande, men det berettiger ikke Danmark til at køre friløb.
Hele vores velfærdssamfund bygger idémæssigt på en gensidig social kontrakt, så det er ingen begrundelse i sig selv, at en udvidelse af knoglemarvsdonorregistret kun betyder lidt i internationale sammenhænge.
Vi må i princippet yde efter evne.
Det gælder også ulandsbistanden, som jeg lige vil trække frem i forhold til Venstre, der i dag til Det Radikale Venstres store glæde har slået på solidaritet i forhold til andre lande og i forhold til de svageste.
Når Det Radikale Venstre alligevel afviser beslutningsforslaget, er det, fordi der ikke er penge på finansloven til dets gennemførelse, og vi kan efter min opfattelse ikke i dag tage hul på kommende forhandlinger, og det er jo det, det handler om, hvis der skal penge på bordet.
Endvidere er det efter vores opfattelse også værd at vente på resultatet af sundhedsministerens drøftelser med amterne om en udvidelse af knoglemarvsdonorregistret, inden
vi beslutter os for, hvad der videre skal ske i denne sag.
Så på den baggrund kan Det Radikale Venstre ikke støtte beslutningsforslaget.
Birthe Skaarup (DF), 2001-05-07:
Jamen det lød jo meget fint.
Så vil jeg lige høre: Vil Det Radikale Venstre til den næste finanslov arbejde for, at der bliver afsat konkrete midler til dette område?
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2001-05-07:
Jamen jeg vil da som sagt tage udgangspunkt i, at vi er en del af denne aftale om finansloven for år 2000, og når vi er en del af den aftale, er det også, fordi vi er interesseret i det her område og interesseret i, at den aftale bliver fremmet.
Men når der ikke er sat penge af, så mener jeg, at der er en formodning om, at det i hvert fald i første omgang må være en sag mellem sundhedsministeren, der har den udøvende magt, og amterne.
Viser det sig så, at sundhedsministeren ikke er tilstrækkelig velargumenteret eller ikke har tilstrækkelig styrke med sig til de forhandlinger, må vi jo igen tage sagen op herinde.
Sagen er vigtig, og den mener jeg at vi skal sørge for at holde mere øje med, end vi hidtil har gjort.
Ester Larsen (V), 2001-05-07:
Den radikale ordfører henviste til ulandshjælpen.
Jeg vil godt hilse og sige, at hvis vi på dette område kan komme op på en procent, der nærmer sig det, som andre lande yder, er vi milevidt fra dansk ulandsbistand.
Frank Aaen (EL), 2001-05-07:
Jamen det ændrer altså ikke ved, at Venstre hele tiden vil spare på ulandsbistanden og hele tiden vil skære ned for dem i verden, der har allermindst, men det er en anden debat.
Jeg er enig i, at når et menneske har meldt sig på en anmodning, om man vil være donor, så bør man selvfølgelig tages alvorligt og blive opført i et donorregister hurtigst muligt.
Jeg er enig i, at Danmark selvfølgelig, som det gælder på det her område, skal være aktivt med i det internationale samarbejde og også yde sin del.
Ingen problemer med dét, men alligevel.
Hvis vi nu kigger på, hvilke redskaber vi har som folketingsmedlemmer, så kan man fremsætte beslutningsforslag, man kan fremsætte lovforslag, vi kan spørge en minister, eller man kan nogle gange som i det her tilfælde, hvor det er et forlig, vælge at sige, at vi tager et møde i forligskredsen.
Det være specielt sagt til De Konservative, til Venstre og til CD, som er en del af forliget på området - det gælder ikke Dansk Folkeparti - at man jo lige kunne have taget en snak med ministeren om, hvordan det går med vores gamle aftale.
Det gør vi jævnligt i Enhedslisten.
Når det ikke altid går så automatisk, som vi gerne ville have, jamen så tager vi da en snak med ministeren.
Sådan har vi mange måder
at løse problemer på, hvor vi hele tiden må vælge den, der er mest hensigtsmæssig, og som i sin form svarer til problemets størrelse.
Vi har et område, hvor det er amterne, der har ansvaret for, hvordan det her kører.
Vi har nogle forligspartier, der også har ansvaret for, at de lever op til den aftale, de selv har indgået.
Jeg mener ikke, det er spørgsmål, som Folketinget på nogen måde skal begynde at lovgive om.
Det er jeg sådan set inderligt imod.
Jeg synes altså også, at der er grænser for, hvad vi skal begynde at sætte lovmaskinen i gang for her i Folketinget.
Derfor vil jeg afslutte med at sige, at det problem, der er, har jeg fuld tillid til at ministeren og amterne sørger for at få løst.
Tove Videbæk (KRF), 2001-05-07:
Af aftaler om finanslov for år 2000 fremgår det, at parterne er enige om at søge at tilvejebringe mulighederne for en udbygning af det danske knoglemarvsdonorregister, og forslagsstillerne er af den opfattelse, at man som et led i styrkelsen af behandlingen af kræftpatienter i Danmark bør udbygge registret af knoglemarvsdonorer, så registret kommer til at indeholde ca. 20.000 donorer.
Dette kan Kristeligt Folkeparti tilslutte sig og tilsiger forslaget en positiv behandling.
Birthe Skaarup (DF), 2001-05-07:
Vi siger tak for debatten.
Det må man jo så sige ud fra, at man ikke har gjort noget ved det i flere år.
Og for os i Dansk Folkeparti og selvfølgelig for de øvrige forslagsstillere er det vigtigt, at der kan skaffes finansiering til udvidelse af de danske knoglemarvsdonorers muligheder for at blive vævstypebestemt.
Og det er også således, at chancerne for at finde danske donorer til danske patienter vil blive næsten fordoblet, således at knoglemarv vil kunne skaffes hurtigere.
Der er ikke udgifter til andre lande, og det er nemmere at få nye celler fra donorer.
Hvis man bliver syg, så er det trods alt nemmere, såfremt der er en donor i nærheden. Det, vi selvfølgelig ikke kan forstå, er, når der står ca. 4.500 mennesker, som er villige til at være donorer og blive vævstypebestemt, at man så ikke på et tidligere tidspunkt har kunnet finde finansiering til dette.
Vi synes, det er en samfundsopgave. Og det er der selvfølgelig også en grund til, at man ikke har kunnet, når tre sundhedsministre faktisk er gået ind og har sagt, at det her er en vigtig opgave.
Vi mener, at sagen må være gået i hårdknude et eller andet sted.
Det kan ikke være sådan, at vi bare skal trække på donorer fra andre landes registre, og derfor mener vi som sagt, at vi har en moralsk forpligtelse til at betale tilbage, altså til at levere de nødvendige modydelser.
Så længe Danmark har færre donorer end de andre lande, vi samarbejder med, så nasser Danmark på andre lande.
Det har en cheflæge på Århus Amtssygehus faktisk udtalt, og jeg giver hende ganske, ganske ret.
Jeg er selvfølgelig glad for, at sundhedsministeren melder ud, som sundhedsministeren gør, og jeg har jo store forhåbninger til, at sundhedsministeren vil gøre noget ved det her problem.
Det er også således, at man ikke kan betale sig fra alt.
Man skal som sagt også løse nogle ting etisk.
Og her i Danmark er det jo ikke det store antal transplantationer, der er; der er ca. 50 om året, men når nu der er behov for, at vi får oparbejdet det her vævstyperegister, ja, så synes vi, at der er god grund til det, når vi kan opnå, at dobbelt så mange tilfælde af danske donorer kommer frem i dagens lys til de danske patienter, der har så hårdt brug for denne knoglemarv.
Det er som sagt også lettere at arbejde med danske donorer, såfremt en dansk patient her og nu skal have knoglemarv.
Og det har selvfølgelig noget at gøre med, at celler bliver afstødt, og man hurtigt skal bruge nogle nye.
Men vi har været glad for debatten.
Som SF sagde: Det er småpenge.
Ja, og derfor er det uforståeligt for os, at det her ikke er blevet løst på et langt tidligere tidspunkt.
Men jeg håber, at vi kan regne hundrede procent med dét, sundhedsministeren har udtalt, at han vil arbejde aktivt på, at vi får løst det her problem, for jeg anser det for at være et problem.
Men tak for debatten.
Frank Aaen (EL), 2001-05-07:
Jeg vil gerne spørge fru Birthe Skaarup, når nu Dansk Folkeparti interesserer sig så meget for emnet, om det ikke undrer fru Birthe Skaarup, at Venstre og De Konservative og CD ikke har gjort noget i 18 måneder for at få den aftale opfyldt, de har indgået med regeringen?
Når man har anset et emne for at være så vigtigt, at man har taget det op i en finanslovforhandling, og man 18 måneder senere så kommer med et beslutningsforslag og dermed igen vil sige, at det her er et meget vigtigt emne, så vil jeg spørge, hvorfor man så ikke har gjort noget ved det i 18 måneder. Så kan man godt få den lille mistanke, at det ikke er emnet, der er så vigtigt.
Det var mere det, at man fandt en sag, man måske kunne føre sig lidt frem på.
Og det synes jeg ikke ret meget om.
Birthe Skaarup (DF), 2001-05-07:
Det eneste, jeg har at sige til det, er, at det simpelt hen er for simpelt i sådan en vigtig sag som den her at fremkomme med sådan et argument.
Jeg synes, sagen er utrolig vigtig.
Jeg regner også med, at Enhedslisten inderst inde synes, at det er en vigtig sag, at vi får udvidet det her vævstyperegister.
Lone Møller (S), 2001-05-07:
Der er ingen tvivl om, at det er en vigtig sag; men så vil jeg da gerne bede fru Birthe Skaarup om at bekræfte, at jeg deltog i de finanslovforhandlinger, og at der var bred enighed blandt forligspartierne om, at det her ville vi støtte, når man fandt, at man kunne tilvejebringe midlerne.
Og har fru Birthe Skaarup på noget tidspunkt stillet noget forslag?
Eller nogle andre partier?
Det er rent faktisk det, der er debatten.
Jeg er meget enig med hr. Frank Aaen.
Frank Aaen (EL), 2001-05-07:
men jeg kan sige, at når Enhedslisten har indgået aftale om emner, vi synes er vigtige, så lader vi det altså ikke bare ligge i 18 måneder.
Og det er det, jeg synes er lidt underligt, at man - når man synes, sagen er så vigtig - ikke har gjort noget ved den i så lang tid.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2001-05-07:
Nu har fru Birthe Skaarup jo været herinde som ordfører i de år, der er gået siden sidste valg, og så vil jeg spørge, om ikke fru Birthe Skaarup på baggrund af de erfaringer har fået opfattelsen af, at de aftaler, der indgås med en aftalepart, skal igangsættes af aftalepartneren, når aftalepartneren jo er den udøvende - i det her tilfælde altså ministeren med de beføjelser, der ligger dér.
Birthe Skaarup (DF), 2001-05-07:
Det er jo klart, at det er den siddende regering, der har ansvaret for, at når man indgår nogle aftaler, skal de selvfølgelig også udføres.
Og jeg regner med, at regeringen så også vil gøre det nu, og vi har jo hørt sundhedsministeren sige, at sundhedsministeren vil gøre en aktiv indsats.
Jeg går ud fra, at det har de andre partier, der er med i den hensigtserklæring omkring finansloven for år 2000, også regnet med.
Det skete så bare ikke.
Så var det, at Dansk Folkeparti fandt, at her altså var en sag, som var så vigtig
at løse - nu er vi jo kommet med mange argumenter - og fordi det er en international opgave.
Og det skal være min slutbemærkning her.
Sagen er vigtig, og vi har tiltro til, at sundhedsministeren nu gør noget ved det.