runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Søndergaard (EL), 1998-12-10:
Og det vil sige, at denne diskussion altså handler om ytringsfriheden og om, at ytringsfriheden skal sættes under angreb.
Men ytringsfriheden handler jo altid om at give nogle andre retten til at sige noget, som man selv er dybt uenig i, og som man eventuelt finder stødende.
Det handler jo ikke om ytringsfriheden for én selv.
Alle kan jo blive enige om, at de, der mener det samme som én selv, skal have lov til at udtale sig.
Ytringsfriheden er jo først interessant, når den gælder andre synspunkter og holdninger.
Men ifølge Dansk Folkeparti skal folk altså ikke have lov til at rende rundt og sige, hvad der er ret og vrang her i samfundet.
Peter Skaarup (DF), 1998-12-10:
Hr. Søndergaard mener åbenbart, at det er helt fint, at hærdede forbrydere, der sidder i fængsel, tager ud og fortæller den glade ungdom, at det er helt fint at begå hærværk og mord og udøve rockervirksomhed - for det er man jo sluppet godt af sted med - og at man sagtens, mens man sidder i fængsel, bl.a. kan komme ud og fortælle de ting til unge mennesker.
Det mener jeg er stødende, og jeg tror, at et meget stort flertal i befolkningen vil betragte det som meget stødende og meget uheldigt, at der er sådan nogle tilstande.
Og dér er det altså, jeg efterlyser, at regeringen strammer op på sådan et område som det her og siger til de myndigheder, der håndterer det her, at man altså ikke vil acceptere, at hærdede forbrydere render rundt på gader og stræder og fortæller den slags ting.
Og vi mener, at man skal stramme op omkring udgange, for en rocker som Jønke burde ikke have haft udgang nogen som helst af de gange, hvor formålet var at fortælle unge mennesker om hans hærdede kriminalitet i hans kriminelle fortid.
Anne Baastrup (SF), 1998-12-10:
Diskussionen mellem hr. Søren Søndergaard og hr. Peter Skaarup har været lidt forvirrende, men skal jeg forstå hr. Peter Skaarups sidste indlæg på den måde, at når man er prøveløsladt, må man heller ikke sige noget?
For det sidste eksempel, Torkil Lauesen fra Blekingegadebanden, er jo prøveløsladt, og er det så sådan, at man heller ikke må sige noget i den sammenhæng?
Eller hvad er det, hr. Peter Skaarup rent faktisk mener?
Er det sådan, at hvis man har begået en forbrydelse, må man ikke tale i offentlige forsamlinger?
Eller hvor er det, hr. Peter Skaarup vil hen med den ekstrastraf, der skal lægges ovenpå?
Elisabeth Arnold (RV), 1998-12-10:
Der er to ting, jeg gerne vil spørge hr. Peter Skaarup om, og den første er: Var det ikke mere passende, om hr. Peter Skaarup følte det stødende, at borgmestre i borgerligt ledede kommuner og skoleledere og andre folk, der har med unge mennesker at gøre, inviterer de pågældende personer til at holde foredrag?
Var det ikke det, forargelsen skulle rette sig mod?
Og det andet spørgsmål er: Hvad med personer, som er blevet dømt og straffet, og som har udstået deres straf og omsider, efter 12 eller 14 eller 16 år, kommer ud i samfundet?
Må de heller ikke have lov til at sige noget?
For sagen er jo, at uanset hvor lang en straf man får, kommer man i Danmark altid ud på et eller andet tidspunkt, når straffen er udstået.
Og da vi ikke har indført dødsstraf i Danmark, og det håber jeg da heller ikke Dansk Folkeparti vil foreslå, så kommer disse personer jo ud på et eller andet tidspunkt; så har de efter Det Radikale Venstres opfattelse udstået regnskabet med samfundet, og så må de også have lov at have den ytringsfrihed, som vi andre har.
Peter Skaarup (DF), 1998-12-10:
Jamen det kan udvikle sig til en lang diskussion om, hvad der stødende, og hvad der ikke er stødende.
Det, vi bare vil holde fast ved i Dansk Folkeparti, er, at når vi har en situation, hvor en hærdet kriminel, som burde sidde bag tremmer, og hvor der rundt omkring i Danmark er en opfattelse af, at han sidder altså inde, fast inde, han har begået et mord, han skal sidde inde, så er det altså stødende for vores retsbevidsthed herinde.
Og det er et område, hvor vi lovgivningsmæssigt kunne gribe ind og sige: Vi vil altså ikke acceptere, at den mand får lov til at gå ud, mens han sidder i fængsel.
Det har regeringen ikke villet.
Efter gentagne henvendelser fra borgerlige partier herinde om at få den sag gjort klar og på plads, har regeringen ikke villet det, og vi synes, det er uacceptabelt, at man ikke fra regeringens side kan udstede nogle langt hårdere retningslinjer for de udgange, som Jønke har benyttet sig af. Så siger jeg derudover, at efter at Jønke nu er kommet ud, hvad jeg begræder er sket, og efter at det ikke lykkedes f.eks. at idømme Blekingegadebanden en kollektiv straf - et emne, som vi skal debattere senere på dagen - for mordet på en politimand i sin tid, så er det, jeg siger, at de personer, der nu har udstået deres straf, jamen de skal da have lov til at udtale sig om, hvad de vil.
Men det er stadigvæk stødende for min retsbevidsthed og for manges retsbevidsthed i Danmark, at de, der burde have haft den ekstra straf, som fru Anne Baastrup taler om, henholdsvis på den ene og den anden måde, får lov til at opføre sig, som de gør, og udtale sig, som de gør.
Anne Baastrup (SF), 1998-12-10:
Fru Elisabeth Arnold stillede hr. Peter Skaarup et helt kontant spørgsmål.
Nu har FN's menneskerettighedserklæring jo fødselsdag i dag, så jeg vil godt høre: Går Dansk Folkeparti ind for dødsstraf, eller er det et enigt parti, der i givet fald vil skulle udtale sig?
Fru Elisabeth Arnold stillede et ganske kontant spørgsmål, og hr. Peter Skaarup svarede ikke på det.
Sagen er jo den, at Dansk Folkeparti gang på gang på gang taler om skærpelse af straf.
Men nu har vi helt klart fået påvist, at Dansk Folkeparti ikke mener, at mennesker, der har udstået deres straf, bliver en del af det danske samfund.
Hvor langt vil Dansk Folkeparti gå i skærpelse af straffen?
Er det livstidsstraf, eller er det livsstraf, der er endemålet for Dansk Folkeparti?
Elisabeth Arnold (RV), 1998-12-10:
Jeg forstod på det, hr. Peter Skaarup sagde før, at når folk havde udstået deres straf, skulle de naturligvis ud, men det betyder jo, at personer, som har begået mord, altså også kommer ud efter et vist antal år, og så kan man jo risikere, at de personer fortæller om det, de har gjort for mange, mange år siden.
Så mit spørgsmål er: Hvis hr. Peter Skaarup vil undgå, at personer, som har begået den slags forbrydelser, overhovedet nogen sinde kommer ud, er der jo kun én udvej, og det er simpelt hen at holde dem inde eller kappe hovedet af dem.
Og så vil jeg gerne spørge: Er hr. Peter Skaarup indstillet på at fremsætte forslag om at indføre dødsstraf i Danmark?
For det er den eneste måde, hvorpå man kan undgå, at folk overhovedet nogen sinde igen kommer til at tale offentligt.
Peter Skaarup (DF), 1998-12-10:
Nu var fru Anne Baastrup oppe og tolke noget, som skulle være et spørgsmål til mig om dødsstraf.
Jeg hørte nu ikke noget spørgsmål fra fru Elisabeth Arnold om dødsstraf.
Men jeg vil da meget gerne svare på det.
Dansk Folkeparti mener, at en straf er en straf.
Vi går ikke ind for dødsstraf, men vi går ind for livstidsstraffe.
Er det rimeligt over for befolkningens retsbevidsthed?
Synes fru Elisabeth Arnold, at det er rimeligt, at en person, der i den grad har forbrudt sig mod dansk lovgivning, er en fri mand og kan opføre sig, som han vil? Det er en manglende overholdelse af den livstidsstraf, han fik, som her kommer til udtryk, og det er en af de ting, som Dansk Folkeparti ikke kan acceptere.
Derfor forstår jeg ikke, at vi ikke kan få lov til at mene det uden at skulle blive skudt i skoene, at vi vil have dødsstraf eller guillotine, eller hvad det nu er.
Med hr. Søren Søndergaard kan man jo altid diskutere, hvad der er stødende, men jeg mener, at det er stødende, når Torkil Lauesen fra Blekingegadebanden og Jønke farer rundt og holder foredrag om deres dybt kriminelle fortid; det mener jeg er stødende.
Jeg mener også, det er stødende, at hr. Søren Søndergaard og andre var medvirkende til at opretholde et regime i Østeuropa, der knægtede menneskerettighederne, fængslede folk ubegrundet og sendte folk til Sibirien osv. så sent som for 10-15 år siden.
Derfor kan man altid diskutere, hvad der er stødende, men jeg tror altså, det er stødende for befolkningens retsbevidsthed, at Jønke og Blekingegadebanden tror, de kan rende rundt og fortælle, hvad der er ret og vrang i samfundet, hvor det i virkeligheden burde være sådan, at de burde have fået en langt hårdere dom, end det var tilfældet i sin tid.
Det, som Dansk Folkeparti vil med denne debat, er at kaste lys over, at der er en alvorlig kriminalitet i samfundet, og at der er mennesker her i landet, der føler sig utrygge ved den meget grove vold, som vi i mange tilfælde ser.
Og dér kan man så slå hinanden i hovedet med statistikker om, hvorvidt den er meget eller kun lidt stigende, men den er der, og der er utryghed, specielt blandt ældre mennesker og specielt efter mørkets frembrud, og det skal vi bare forholde os til som politikere og lad være med at diskutere, om den er lidt stigende eller lidt faldende.
Så vil jeg også godt sige, at det, vi ville med denne debat i dag, var, at vi meget gerne med debatten kunne få sagt, at der skulle gives øgede bevillinger til politiet for at sikre en højere grad af tryghed ude i de lokale miljøer.
Men der er altså partier herinde, der føler sig bundet af et politiforlig, og som derfor ikke kan gå med til det, og derfor bliver udgangen på vores debat altså, at vi vil kræve nogle højere strafferammer, for det er noget, vi kan komme
igennem med blandt en stor del af partierne, så det er vores mål med debatten i dag.
Elisabeth Arnold (RV), 1998-12-10:
Jeg synes stadig væk ikke, jeg har fået svar på spørgsmålet, for sagen er jo, at uanset hvor længe folk sidder, kan de altså stadig væk ytre sig, medmindre de simpelt hen bliver slået ihjel.
En straf kan kun være absolut, hvis den afskærer vedkommende fra fuldstændig at udtale sig.
Den situation kan man kun undgå på én måde, og det er ved simpelt hen at indføre dødsstraf.
Dronningen kan benåde, og der kan altid være en mulighed for at sige, at nu er den person så gammel og vil aldrig nogen sinde gentage sin forbrydelse; derfor kan vi roligt lukke ham ud i samfundet igen.
Det er jo det, der er begrundelsen for, at man siger, at folk kan komme ud igen: at man anser det for at være fuldstændig usandsynligt, de nogen sinde igen vil begå en forbrydelse.
Den usandsynlighed kan blive til vished, hvis man indfører dødsstraf.
Det har man gjort i Amerika, det gør man i visse andre lande, og jeg har stadig væk ikke fået klart svar på, hvad Dansk Folkeparti vil med dødsstraffen.
Dorte Bennedsen (S), 1998-12-10:
Problemer om vold og ungdomskriminalitet optager mange mennesker, og det er godt nok, for det er med til at sætte fokus på problemet.
En af samfundets helt grundlæggende opgaver er at sørge for, at borgerne kan være trygge og kan føle sig sikre, og selv om rigspolitiets meget, meget store voldsundersøgelse viser, at volden er stagneret i de senere år, er det ikke nok.
Vi må gøre en indsats for at bringe den længere ned.
Skal vi nedbringe kriminaliteten og volden, er vi nødt til at prøve at bremse tilgangen af unge, som kommer ud i kriminalitet.
For os er der ikke nogen som helst tvivl om, at den bedste forebyggelse af ungdomskriminalitet er en konstruktiv ungdomspolitik, som giver alle unge mulighed for uddannelse og arbejde.
Følelsen af at være kasseret af samfundet og være kasseret af ens omgivelser har ikke nogen positiv indvirkning på unge, som i forvejen har det svært.
Disse unge skal hjælpes, så de igen kan blive en del af samfundet.
Det er jo faktisk lykkedes regeringen at nedbringe ungdomsarbejdsløsheden til et historisk lavt niveau, og det er i sig selv forebyggende, at unge kommer i arbejde.
Det har formentlig været stærkt medvirkende til, at ungdomskriminaliteten er relativt lav her i landet i forhold til mange andre lande. Men det må vi ikke bruge som sovepude.
Vi har stadig for mange unge, som er ude i kriminalitet, og vi har stadig for mange, som fortsat befinder sig i risikogruppen.
fra samfundets side.
Men det er også vigtigt at gøre sig klart, at denne opgave kan altså ikke løses af lovgivningen eller af det offentlige alene.
Det forudsætter en bred, bred vifte af handlemuligheder byggende på forældrene, på det offentlige, på fritids- og ungdomsklubber, på SSP-samarbejde
, på åbne og for de mest belastede unge også på lukkede institutioner.
1997 havde Folketinget ved flere lejligheder drøftelser om en forstærket indsats mod vold, og det endte som bekendt med vedtagelsen af voldspakken, som indeholdt indsatser på alle de områder, jeg før nævnte, og hvad der ikke er mindst vigtigt: en indsats til støtte for voldsofrene.
Og til gennemførelse af pakken blev der jo afsat 100 mio. kr. om året i fire år.
Initiativerne er nu godt på vej til at blive ført ud i praksis, og vi kan se de første klare tegn på, at indsatsen giver positive resultater, sådan som det også blev nævnt i ministerens tale.
Det synes jeg er en ubehagelig form for populisme.
Og hvad værre er: Det skaber en unødig frygt, især blandt ældre mennesker.
Vi skal til enhver tid gøre, hvad vi kan for at nedbringe volden, og derved bidrage til, at folk kan føle sig sikre og trygge.
Dansk Folkeparti går med sin kampagne og sine argumenter den modsatte vej og er derved direkte med til at skabe en frygt i befolkningen, og det er der megen grund til at tage afstand fra.
Pia Kjærsgaard (DF), 1998-12-10:
Må jeg sige til Socialdemokratiets retsordfører, fru Dorte Bennedsen, at det eneste, vi er argumentresistente over for, er fru Dorte Bennedsens argumenter, fru Anne Baastrups argumenter, hr. Søren Søndergaards argumenter, fru Elisabeth Arnolds argumenter.
Vi er ikke argumentresistente i forhold til det, vi hører rundt omkring, de breve, vi får, de henvendelser, vi får i Dansk Folkeparti, og jeg må klart afvise fru Bennedsens argument om, at det er os, der skaber frygt.
Det er at slå budbringeren ihjel, der kommer med budskabet.
Hvad er det for en gang vås?
Volden er i samfundet.
Retsusikkerheden lurer, og frygten lurer, og det kan aldrig nogen sinde bebrejdes nogen politiker eller noget politisk parti at bringe et emne på bane, som er meget debatteret rundt omkring, men det er måske ikke gået op for fru Dorte Bennedsen.
Jeg ønsker heller ikke at blive ved med at diskutere procenter, men der er slet, slet ingen tvivl om, at politiet i år har behandlet 18 pct. flere sager om grov vold, end de gjorde i 1997.
Det er en stigning, jeg beklager den stigning, men uanset om det er få procent frem eller tilbage, så er det et stort problem for det danske samfund.
Peter Skaarup (DF), 1998-12-10:
Man kan jo godt nogle gange undre sig over politikere herinde, når det er sådan, at de beskylder partier, der taler om, at der ingen som helst tvivl er om, at der er så høj en grad af voldskriminalitet i Danmark, for at være populister, ikke se på kendsgerningerne osv. osv.
Det er altså efter vores opfattelse en urimelig måde, fru Dorte Bennedsen optræder på.
Jeg kan opfordre fru Dorte Bennedsen, der siger, at vi ikke læser det materiale, der kommer til Folketinget, til at læse politiets årsberetning for 1997.
Det er en af de bøger, Folketinget har fået stillet til rådighed, og der kan vi f.eks. se, at der i 1997 var 531.115 anmeldelser om overtrædelser af straffeloven, og det var en stigning i forhold til 1996 på 0,5 pct.
Altså uanset om fru Dorte Bennedsen kan lide det eller ej, så er det her en kendsgerning, at politiet selv fortæller, at det er en realitet.
Hvorfor vi skal bestride sådanne kendsgerninger, fatter jeg ikke.
Dorte Bennedsen (S), 1998-12-10:
Jeg havde nu ikke forestillet mig, når jeg brugte ordet argumentresistent, at fru Pia Kjærsgaard eller andre skulle tro på mine argumenter.
Jeg har kendt fru Pia Kjærsgaard for længe til, at jeg er så naiv.
Men jeg troede faktisk, at Dansk Folkeparti havde tillid til politiet.
siden, der omfatter 25.000 danske borgere, som er blevet spurgt, om de føler, de har været udsat for eller truet med vold.
25.000 danskere er faktisk mange.
Jeg synes, det var interessant, at hr. Peter Skaarup kom op med politiet årsberetning, for det bekræfter, hvad jeg siger, at Dansk Folkeparti ikke vil læse ordentligt.
Det betyder jo helt konkret, at danskerne finder sig i mindre i dag, og derfor er de mere tilbøjelige til at anmelde.
Det synes jeg er godt, så vi får det frem i lyset, så der ikke er for meget vold, der aldrig bliver anmeldt.
Men når hr. Peter Skaarup bruger det som udtryk for, at volden er stigende, er det ikke korrekt, og han kan altså som sagt tage politiets store undersøgelse og se, hvordan den faktiske vold har været. Som sagt er det fint nok, at man anmelder mere.
Det synes jeg er glædeligt, for en af måderne, vi kan bekæmpe volden på, er at sige, at vi ikke vil finde os i, at der sker vold, uden at der reageres på det.
Peter Skaarup (DF), 1998-12-10:
Det er, ligesom fru Dorte Bennedsen tager udgangspunkt i, at alle forbrydelser også bliver anmeldt.
Det er glædeligt, at der er mange forbrydelser, der bliver anmeldt.
Det skal vi så være glade for, men der er ikke nogen som helst, der kan dokumentere, hvor mange forbrydelser der i virkeligheden bliver begået.
Vi ved jo, at der f.eks. er restauranter rundtomkring i Danmark, der er beskyttet af rockerklubber, og kun ved, at ejerne betaler for den beskyttelse, tør de overhovedet opretholde deres restauranter.
Dér er det altså, jeg godt vil sige til fru Dorte Bennedsen, at medarbejdere sådanne steder jo ikke tør anmelde, hvis de bliver slået ned, eller hvis der opstår kriminalitet i sådan en restaurant eller værtshus.
Det tør de ikke, for de er nemlig bange for repressalier, og jeg vil godt efterlyse Socialdemokratiets initiativer på det her område, for dem hørte vi faktisk ikke noget til i Socialdemokratiets ordførertale.
Hvad vil Socialdemokratiet rent faktisk gøre ved det?
Hvilke lovforslag vil det komme med?
Peter Skaarup (DF), 1998-12-10:
Jamen det kan være lidt irriterende, når der er ordførere, der åbenbart ikke hører efter, hvad der bliver sagt.
Jeg har én gang sagt, at vi ikke går ind for dødsstraf, men det, der er relevant at tale om her, det er - for at skære det ud i pap - at vi har nogle forbrydere her i landet, som befolkningen hører om via medierne på forskellig vis, som undergraver retsbevidstheden ved at optræde på alle mulige måder i medier, i aviser osv., på skoler, på en måde, der er stødende for retsbevidstheden. Der mangler vi her i Folketinget, at fru Elisabeth Arnold, fru Anne Baastrup, fru Margrete Auken og andre debattører på det retspolitiske område tydeligt og klart siger, at det er ikke acceptabelt, det, man her ser, at folk, mens de sidder inde, udtaler sig om deres meget grove kriminelle handlinger.
Hvis forbrydere skal have lov til at have udgang - nogle forbrydere skal have lov til at have en udgang - så skal det efter vores opfattelse for det første være folk, der er dømt for meget små forbrydelser, og for det andet skal det være på en måde, hvor man besøger sin familie eller andre relevante personer.
Det er ikke med i vores opfattelse i Dansk Folkeparti, at man skal have lov til at gå ud og holde foredrag om sin kriminalitet.
Anne Baastrup (SF), 1998-12-10:
Dansk Folkeparti har ét mål, nemlig uanset saglighed i argumentationen at sprede usikkerhed og frygt for det ukendte, og det ukendte i den nuværende kampagne er vold. Denne kampagne skaber frygt, især hos ældre, der bliver bange for at gå ud.
Vores samfund taber i værdi, når også ældre bliver bange, og derfor skal vi bruge energi på at bekæmpe kampagnen.
Volden er faldende i Danmark.
Uanset hvilken type statistiske undersøgelser jeg har set, er billedet det samme: siden 1994 går det faktisk rimelig godt. Dogmet om, at den grove vold er stigende, kan jeg heller ikke finde belæg for; det drejer sig som bekendt om ganske få sager årlig, og der er ingen målbar stigning.
Men det ville nu have været rart, om vi i stedet for at køre ind i Dansk Folkepartis usaglige kampagne i stedet kunne få en debat her i Folketinget om, hvordan vi undgår vold og kriminalitet, for bare ét voldstilfælde er et for meget.
Senest har SSP-samarbejdet i Køge sat et projekt i gang, hvor unge kriminelle tager rundt
i ungdomsmiljøerne og fortæller, hvorfor man skal holde sig på dydens smalle sti
De ved præcis, hvad de taler om, og de kan få de truede unge i tale.
Det er den slags initiativer, der forhindrer fremtidig kriminalitet, men det giver jo ikke så gode overskrifter, så det kan vi næppe forvente at Dansk Folkeparti vil forholde sig til.
Andre tiltag som ungdomshuse, weekendåbent i ungdomsklubber m.v. vil helt givet
også forhindre vold, for det er jo som bekendt lediggang, der er roden til alt ondt, og derfor skal vi sætte ind mod den.
Men vi voksne
skal også vise et ansvar, og erfaringerne fra forældregrupperne i de store byer, der render rundt om natten, er jo gode.
Og så skal vi i øvrigt desværre bruge kræfterne på at fortælle den almindelige danske befolkning, at der ikke er noget at frygte, fordi man går på gaden - naturligvis medmindre man er en ung mand, der går sig rundt mellem klokken 3 og 6 om natten, eller selvfølgelig hvis man har en voldelig ægtefælle.
Vi har et stort problem her i Folketinget - i hvert fald de fleste af os - for al den snak om, at volden skal ud af Danmark, flytter fokus væk fra det centrale: at de voldsofre, vi har, ikke får en optimal behandling.
Det ville være rart i stedet at få en debat om dem
Hvad tilbyder samfundet af bistand?
Som justitsministeren sagde i sin tale, er der sket noget, men er det godt nok?
Får man hurtig og tilstrækkelig psykologhjælp?
Er der problemer med varigheden af sygedagpengene?
Mister man et klip i sin SU?
Er erstatningen stor nok, og kommer den tidligt nok?
Hvordan skal politiet agere, når et offer vil anmelde et overfald eller en trussel herom?
Er der tilstrækkelig imødekommenhed fra politiets side, eller hvad?
Der er mange problemer for ofrene, men de problemer får vi ikke taget fat på, fordi den yderste højrefløj blot er på stemmefiskeri ved at oppiske frygten for det ukendte, som vi så skal mane ned.
Det er spild af vores tid.
Søren Søndergaard (EL), 1998-12-10:
F.eks. har det da virket utrolig stødende på mig, at hr. Peter Skaarups tidligere partiformand, Mogens Glistrup, tog rundt omkring i landets forsamlingshuse og meddelte den undrende offentlighed, at muslimer yngler som rotter.
Det har da været utrolig stødende for mig, men jeg kunne aldrig nogen sinde drømme om at foreslå, at han ikke skulle have lov til det - aldrig nogen sinde!
Så hvad er det egentlig, hr. Peter Skaarup foreslår?
Er det et forbud mod, at »forhærdede forbrydere«, som hr. Peter Skaarup siger, ikke skal have lov til at optræde i forsamlinger, hvor de er inviteret til at tale?
Er det det, der er forslaget?
Eller er forslaget, at de ikke skal have lov til at skrive kronikker i aviserne?
Virker det ikke stødende, at forhærdede forbrydere skriver artikler i aviserne, som bliver læst af såvel mænd som kvinder og børn?
Er det ikke groft stødende, og er forslaget, at det skal de ikke have lov til? Eller er der i virkeligheden ikke noget forslag?
Er det bare lidt varm luft uden nogen konklusion?
Jeg synes, hr. Skaarup skal komme med konklusionen.