runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kim Andersen (V), 1999-11-18:
For god ordens skyld vil jeg gerne sige til Kristeligt Folkepartis ordfører, at jeg sammenlignede ikke sejlbåde med små robåde, der ligger og gynger på vandet; jeg sammenlignede sejlbåde med motordrevne lystfartøjer, som er beskrevet i lovforslaget.
Det er muligt, at sejlbåde har været med i Kristeligt Folkepartis tanker, men de er altså ikke med i lovforslaget, og det er jo det, vi har til behandling nu.
Men det kan vi jo få uddybet nærmere i udvalget og få præciseret.
Vi er positive over for intentionerne.
Men kan det lade sig gøre, og det tror jeg vi får uddybet i udvalget, så er vi stadig positive.
Pia Gjellerup (S), 1999-11-18:
Jeg synes, det er nødvendigt at få præciseret helt fuldstændig krystalklart, at jeg ikke tror, der er nogen, der er uenige i, at man ikke bør sejle, hvis man er fuld.
Og det eneste, der er spørgsmålet, er: Vil en promillegrænse hjælpe med til, at der ikke vil være de situationer, eller vil den ikke betyde noget?
Så der er ikke nogen som helst tvivl om fra alles side, at det ikke er gunstigt for sikkerheden til søs, at der drikkes, når man sejler.
Spørgsmålet er udelukkende, hvordan man så håndterer det.
Håndhævelse?
Ja, man kan selvfølgelig lave noget håndhævelse.
Man kan jo stille sig op i havnene og kontrollere dem, der går i land, og se, hvordan alkometeret ser ud.
Det, man har i dansk lovgivning, er jo noget andet.
Man har jo ikke den dér kontrol ude på vandet, hvor man kan tage en paragraf et eller andet-razzia og hente folk ind til kysten.
Men i de situationer, hvor man konstaterer, at der er spiritus i forbindelse med sejlads, har man en mulighed for at skride endog særdeles hårdt til værks strafmæssigt.
Så der er taget højde for, at der er en lidt anden situation på søen.
Og nu ved jeg ikke, om vi alle er landkrabber - jeg er det da i hvert fald - men jeg vil sige, at jeg har haft meget brug for at lytte til Søsportens Sikkerhedsråd, som plejer at være særdeles nøjeregnende med, hvilke initiativer der overhovedet kan tages for at øge sikkerheden til søs.
Og dens anbefaling er, at det her ikke vil hjælpe, og det synes jeg er meget vigtigt at tage med, for det er ikke et spørgsmål om den principielle enighed om det, der er intentionen, nemlig at der drikkes mindre og gerne meget mindre.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-11-18:
Først til Venstres ordfører: Tak for opmærksomheden på præciseringen!
Det er klart, at den præcisering af, hvad det handler om, altså fritidsbådene, skal være sikker, og det mener jeg sådan set den er.
Men hvis det ikke læses på den rigtige måde, må vi selvfølgelig sørge for at få det præciseret.
Så med hensyn til, at vi skal passe på med at lave noget, der ikke er administrerbart: Vi har jo desværre i det her land flere love, som er forholdsvis administrerbare, men som vi heller ikke administrerer, f.eks. lukkeloven, som vi har snakket om i det samme forum her for ikke så længe siden.
Den er faktisk let at administrere, men det gør vi heller ikke.
Alligevel sætter lovgivningen jo nogle rammer, nogle normer for, hvordan vi bør opføre os.
Og jeg er helt sikker på, at opmærksomheden på problemet her vil være med til at påvirke adfærden.
Med hensyn til promillegrænsen og dens ændring til 0,5 promille ved jeg ikke rigtig, om det, der ændrer adfærden, er frygten for at blive stoppet.
Jeg tror mere, det er frygten
for at komme til at begå en ulykke og så have for meget sprit i blodet
Jeg tror faktisk mere, det er det.
Og det gælder jo i hvert fald også til søs.
Dér kan man drage sammenligninger med det her: Det er frygten, der er slem.
Det er en frygtelig situation at stå i.
Men tak for behandlingen!
Frank Aaen (EL), 1999-11-18:
Som hr. Ole Sohn var inde på, havde vi jo debatten i forbindelse med et SF-forslag om et duelighedsbevis, og jeg er enig i, at problemstillingen er bredere end blot en promillegrænse.
Men vi er helt indstillet på, at en af de ting, man kan gøre for at forbedre sikkerheden til søs på det her område, er også at se på en promillegrænse.
Så vi er positivt stemt over for lovforslaget.
Sonja Albrink (CD), 1999-11-18:
Her i landet er vi stolte af vores velfærdssamfund, hvor vi forsøger at løfte de sociale opgaver i fællesskab, om det så er i staten, i amterne eller i kommunerne.
Der er brug for et offentligt socialt sikkerhedsnet, og der skal være adgang til en række fundamentale offentlige ydelser, som alle borgere kan være trygge ved.
Det er der heldigvis mange der erkender og har overskud til at gøre noget ved.
Vi ser jo, hvordan mange gerne stiller op som besøgsvenner eller går ud med raslebøssen eller giver et pengebidrag til nogle gode formål.
Nogle af indsamlingerne går til forskellige organisationer, hvoraf nogle f.eks. støtter helt uundværlig forskning i sygdomme.
Den slags organisationer skal naturligvis have de bedst mulige betingelser at arbejde under.
De løfter jo af den ene eller anden grund opgaver, der ikke løses af det offentlige, eller som suppleres af en offentlig indsats.
Men også vore erhvervsvirksomheder påtager sig et socialt ansvar, som er helt nødvendigt i et moderne samfund.
I CD mener vi, at det er politisk vigtigt at sikre, at de, som påtager sig alle disse opgaver, også får nogle ordentlige vilkår, og det er derfor, vi i dag siger: Arbejdsmarkedslovgivningen skal være rummelig, sociallovgivningen skal give plads til frivillige organisationer, og skattelovgivningen skal give plads til, at folk kan føle sig motiveret til at yde et bidrag til de frivillige sociale organisationer.
Vi håber, at vi får en god debat, således at vi får sat
en god dagsorden med denne her forespørgsel
Besvarelse
Ove Hygum (S), 1999-11-18:
Også jeg vil gerne takke CD for anmeldelsen af denne forespørgsel, og jeg er meget enig med socialministeren i, at virksomhederne og det frivillige sociale arbejde spiller meget vigtige roller i fornyelsen af velfærdssamfundet.
Derfor skal der også i lovgivningen gives nogle rammer, der kan støtte udviklingen af det private og frivillige initiativ.
På arbejdsmarkedsområdet, nærmere betegnet arbejdsløshedsforsikringen, har vi nogle regler, der regulerer deltagelsen i visse former for frivilligt arbejde.
Dagpenge- og efterlønsmodtagere kan ubegrænset deltage i visse former for frivilligt ulønnet arbejde, uden at det får betydning for dagpengene eller efterlønnen.
Det er tilfældet, hvor der udføres aktiviteter, som i den pågældende organisation, forening eller lignende i det væsentlige er baseret på frivillig, ulønnet medvirken i hele forløbet.
Der er imidlertid nogle grænser for, hvad man kan deltage i, uden at det har betydning for ens dagpenge eller efterløn, og det er dér, hvor man deltager i aktiviteter, der i den frivillige organisation også udføres af lønnede medarbejdere.
Og grunden til, at man ikke ubegrænset kan deltage i sådanne aktiviteter er, at reglerne ikke må medvirke til, at der sker en indskrænkning af det arbejde, der udbydes på almindelige lønvilkår.
Når det altså er nødvendigt overhovedet at have regler, er det, fordi vi i arbejdsløshedsforsikringen må tage nogle arbejdsmarkedspolitiske hensyn, der ikke modarbejder formålet med arbejdsløshedsdagpengene og efterlønnen.
Der har længe fra mange sider været ønske om at åbne mere op og give mulighed for deltagelse i flere aktiviteter, og derfor er jeg også glad for, at jeg i foråret blev enig med forligspartierne bag efterlønsreformen inklusive CD om en udvidelse af de hidtidige regler.
Udvidelsen betyder bl.a., at man nu kan udføre frivilligt, ulønnet arbejde i frivillige organisationer, det være sig sociale, humanitære, kirkelige eller sportslige, i op til gennemsnitligt 4 timer om ugen uden fradrag, selv om det efter sin art kunne udbydes som almindeligt lønarbejde.
Herudover har vi fjernet den regel, der sagde, at frivilligt arbejde ikke kunne udføres i offentligt regi.
Den betød, at ledige og efterlønsmodtagere var udelukket fra projekter og aktiviteter, der foregår med stor offentlig støtte.
Jeg kan til slut oplyse, at Direktoratet for Arbejdsløshedsforsikringen for at udbrede kendskabet til de nye regler og muligheder for at deltage i frivillige, ulønnede aktiviteter, der ligger heri, i samarbejde med repræsentanter for de frivillige organisationer er i færd med at udarbejde en vejledende pjece om, hvilke aktiviteter dagpenge- og efterlønsmodtagere må deltage i, uden at der sker fradrag i dagpengene eller i efterlønnen.
Der er tale om væsentlige udvidelser i forhold til de tidligere regler, og den dialog, vi har haft med flere af de frivillige organisationer, hvor vi har givet dem mere mundtlig vejledning og information om de nye reglers videre rammer, har haft et meget konstruktivt forløb.
Jeg håber, at det nye vejledningsarbejde vil være til gavn for deltagerne og styrke arbejdet i de frivillige organisationer.
Forhandling
Ole Hækkerup (S), 1999-11-19:
Først og fremmest vil jeg gerne spørge hr. Knud Erik
Kirkegaard, om han har den samme vurdering af regeringens forslag, som Venstre har.
Jeg håber, at jeg husker rigtigt, men sådan som jeg husker Venstres ordfører, var formuleringen, at regeringens politik ville give et friere valg i børnefamiliernes hverdag, simpelt hen ved at man sænkede minimumsperioden.
Det var jeg naturligvis glad for.
Så det var det første, jeg ville høre; om hr. Knud Erik Kirkegaard er enig i den vurdering.
Det andet, jeg så vil spørge om, er: Hvis det nu var - jeg ved ikke, om det er mere eller mindre skræmmende - De Konservative, der bestemte alene, hvor ville grænsen så være?
Ville den være ved 8 uger, ved 13 uger eller ved 10 uger?
Hvor er for De Konservative den ideelle grænse på minimumsperioden, man skal tage børnepasningsorlov i?
Lars Kramer Mikkelsen (S), 1999-11-19:
Ja, så bliver jeg nødsaget til at spørge, når vi nu skal diskutere daginstitutionstilbud: Hvor mange pladser skal der stå ledige?
Hvor mange pladser skal de offentlige daginstitutioner have stående tomme, så de kan stå klar til at tage imod de børn, som måtte komme, hvis deres forældre kom i arbejde?
Lad os se noget finansiering.
Det er jo det glade, skærende kejserens nye klæder.
Mogens Andreasen (DF), 1999-11-19:
Til hr. Lars Kramer Mikkelsen: Det, jeg pegede på, var, at pengene også kunne følge børnene, og så kunne der altså være valgfrihed for, hvordan man vil have passet sine egne børn.
Jeg pegede også på, at der er så mange ledige, som kan passe deres børn, og at det bare gælder om, at den dag de har fået arbejde, har de en plads, hvor de kan få anbragt det barn eller de børn, de har.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 1999-11-19:
Ja, eller lade børnene følge pengene.
Jeg anerkender, at hr. Mogens Andreasen sagde, at der lå nogle positive tendenser i forslaget, men jeg vil stadig godt sige, at hvis vi forvandler det til nu at være et spørgsmål om forhandling mellem arbejdsgiveren og den enkelte forælder, har jeg ikke tillid til, at der vil komme en løsning, som vil være tilfredsstillende for børnefamilierne.
Derfor vil vi selvfølgelig godt sikre - og det mener jeg i øvrigt er sket i forslaget - lige præcis den konkrete afvejning af børnefamiliernes behov og arbejdsmarkedets behov for arbejdskraft.
Når hr. Mogens Andreasen anerkender, at der er færre unge, der kommer ind på arbejdsmarkedet, har jeg nemlig vanskeligt ved at forstå, hvorfor vi skal bede dem alle sammen om at blive hjemme og passe deres egne børn.
Mogens Andreasen (DF), 1999-11-19:
Jeg vil godt sige til hr. Lars Kramer Mikkelsen, at det er rigtigt, at vi er positive over for, at der er muligheder for forældrene at være sammen med deres børn.
Det skal der også være.
Men problemet for os ligger i, at man i dag står i en situation på arbejdsmarkedet, hvor man kan sige: Jamen det er ganske udmærket, at de 8 uger bliver normen, men situation er altså sådan, at tilgangen til arbejdsmarkedet af yngre ikke er så stor.
Så der ligger jo det i det, at vi simpelt hen blander os for meget i de ordninger, der er.
Lad dog de virksomheder og de forældre blive enige om, at der er et forældrepar eller en enkelt forælder, der kan holde fri 14 dage eller 3 uger eller 4 uger, som det nu passer medarbejderen og virksomheden.
Det kan jeg ikke se noget galt i, det er sund fornuft, og i øvrigt sagde jeg også noget om, at vi kunne få valgfrihed, og at vi bare kunne lade pengene følge børnene.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 1999-11-19:
Ja, man fristes jo til at sige: Nu gik det ellers lige så godt!
Det var, da jeg havde hørt den første del af Mogens Andreasens tale.
Det gik lige så godt, fordi jeg jo kunne høre, at det faktisk var et positivt forslag, og at han forholdt sig positivt til forslaget.
Og det synes jeg da er helt ok, og det kan vi så forhandle videre om i udvalget.
Men så gik han over til at tale om de her daginstitutionstilbud, som jeg jo ikke rigtig mener egentlig er en del af det her forslag, men lad os da bare diskutere det.
Og så sagde han, at det her bare skulle være aftalebaseret mellem forældre og arbejdsgivere.
Jeg må spørge hr. Mogens Andreasen: Når man ellers hører, hvad Dansk Folkeparti kan melde ud her fra talerstolen om belastninger på arbejdsgivere osv., hvordan forestiller man sig så at en ordning med en rent aftalebaseret orlov skulle udmøntes mellem forældre og arbejdsgiver?
Kan vi ikke få et bud på, dels hvad sådan noget vil koste, og dels hvordan man overhovedet forestiller sig at man kunne få arbejdsgivere til at hoppe på den her limpind?
Jeg vil yderligere sige: Jeg har utroligt vanskeligt ved at forestille mig, at forældrene ville få en situation, der ville være bedre end den, de får med den her ordning.
Ole Hækkerup (S), 1999-11-19:
Men jeg vil gerne sige, at jeg fuldstændig deler hr. Ole Sohns ønske om at gøre det mere fleksibelt for børnefamilierne, og jeg opfatter det her lovforslag som noget, der gør det mere fleksibelt for børnefamilierne, også uden at de mister rettigheder.
Og så kan jeg altså ikke genkende billedet af, at regeringen har gjort »lidt« for børnefamilierne.
Lad mig bare nævne som eksempel - og det var jo i øvrigt sammen med bl.a. SF - pinsepakken, hvor man lavede en langsommere aftrapning af tidspunktet for fuld egenbetaling i daginstitutioner.
Det kostede 300 mio. kr.
Hvis jeg husker hr. Ole Sohns indlæg under den forrige debat ret - nu har jeg lige glemt lovforslagsnummeret - så var han netop meget optaget af - hvad jeg selvfølgelig er glad for som socialdemokrat - at de borgerlige var økonomisk uansvarlige, når de ikke ville være med til at finde godt 150 mio. kr
Hvis 300 mio. kr. - det dobbelte af det, hr. Ole Sohn selv brugte til at anklage de borgerlige for at være økonomisk uansvarlige - om året som led netop f.eks. i aftrapningen i forbindelse med, hvornår der var fuld egenbetaling i daginstitutioner, som det blev indført med pinsepakken, er et eksempel på »lidt«, så har jeg svært ved sådan at se den fuldstændige sammenhæng mellem beløbsstørrelserne i SF's verden.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-11-19:
Jamen jeg er overbevist om, at det har været regeringens hensigt at foretage denne afvejning.
Må jeg i øvrigt sige, at jeg tror, det er væsentligt, at vi finder frem til en linje for vores politik over for børnefamilierne, som kan stå sig uanset konjunkturerne i samfundet, så vi ikke skal skifte børnefamiliepolitik, alt efter om der er højkonjunktur og god beskæftigelse eller der er lavjunktur og lav beskæftigelse.
Vi skal forsøge nu at finde den linje, vi skal køre, uafhængigt af konjunkturerne.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 1999-11-19:
Ja, nu har vi jo brudt praksis, så kan vi lige så godt fortsætte.
Jeg beklager, at det var mig selv, der startede på at bryde den praksis, men det er jo da meget underholdende, håber jeg i hvert fald.
Jeg vil så sige, at jeg er sådan set glad for hr. Knud Erik Kirkegaards konkrete afvejning af arbejdsmarkedets behov og forældrenes behov, og jeg mener præcis, at det er det, der er grundlag for forslaget.
Der er foretaget en konkret afvejning af, hvad der er børnefamiliernes behov, og hvad der er arbejdsmarkedets behov, og det ville jeg egentlig gerne have at hr. Knud Erik Kirkegaard kunne bekræfte.
Ole Hækkerup (S), 1999-11-19:
Jeg vil blot spørge, om hr. Mogens Andreasen ikke kan bekræfte, at hvis man laver en ordning, hvor barnet skal følge pengene eller pengene skal følge barnet - alt afhængigt af temperament - vil det betyde, at der alt andet lige bliver et mindre udbud af arbejdskraft, og lige præcis dét var jo hr. Mogens Andreasens store bekymring.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-11-19:
Hr. Jens Kramer Mikkelsen - Lars, undskyld.
Der er også en Kramer Mikkelsen, der hedder Jens, er der ikke?
Undskyld, hr. Lars Kramer Mikkelsen.
Hr. Lars Kramer Mikkelsen spurgte, om vi nu lagde størst vægt på familiernes hensyn, eller vi lagde størst vægt på arbejdsmarkedshensynet, og der må jeg sige til hr. Lars Kramer Mikkelsen, at naturligvis kan hr. Lars Kramer Mikkelsen diskutere det med vores ordfører, men kunstnen er jo netop at tilgodese begge hensyn, både hensynet til børnefamilierne og hensynet til arbejdsmarkedet.
Til hr. Ole Hækkerup vil jeg sige, at det er min opgave her i dag at tage stilling til regeringens forslag i det, vi behandler.
Det er ikke min opgave at tage stilling til Venstres forslag, sådan som det er refereret her i dag.
Om 8 uger lige præcis er den korrekte grænse for, hvor langt vi skal gå ned, når vi i øvrigt aftaler det med afbejdsgiverne, kan jeg ikke her i dag lægge mig fast på.
Det vil vi også dyrke nærmere under udvalgsbehandlingen og se på nogle beregninger og nogle prognoser over, hvad omkostningerne vil være ved den ene grænse og ved den anden grænse.
Så vi ser frem til udvalgsbehandlingen, og jeg er helt sikker på, at hr. Jens Heimburger vil deltage meget aktivt i den.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-11-19:
Af den korte bemærkning fremgik det, at der i fru Peschardts kommune var forældre til 200 børn, som ikke kunne komme på arbejdsmarkedet, fordi der ikke var institutionspladser.
Sådan opfattede jeg det i hvert fald, men det er jo meget atypisk.
Den virkelighed, jeg kender, er, at masser af unge familier ikke kan få deres liv til at hænge sammen, fordi de ikke kan få fri fra arbejdsmarkedet, og fordi de ikke kan få økonomien til at hænge sammen uden at være for meget på arbejdsmarkedet. Så henviste fru Peschardt til hensynet til arbejdsmarkedet, til produktionen, og her er mit spørgsmål helt konkret: Vægter fru Peschardt altså i virkeligheden produktionen, erhvervslivet, højere end børnefamiliernes trivsel og dermed Danmarks fremtid?
Ole Hækkerup (S), 1999-11-19:
I forlængelse af fru Vibeke Peschardt vil jeg gerne gentage mit spørgsmål fra før: Kan hr. Mogens Andreasen bekræfte - og det er i og for sig ikke noget kompliceret spørgsmål - at det giver et mindre arbejdsudbud, hvis man laver den ordning, hvor pengene følger barnet?
Mogens Andreasen (DF), 1999-11-19:
Jeg vil gerne sige til både fru Vibeke Peschardt og hr. Ole Hækkerup, at de orlovsordninger, vi har, betyder jo også, at det måske er den samme arbejdskraft, der mangler.
Der er jo ingen forskel på det, og det er jo ikke sikkert, at det eskalerer, så der er endnu flere, der vil have orlov af den grund.
Det kan blive på samme niveau, som det er nu, så jeg kan ikke se nogen forskel i det.
Vibeke Peschardt (RV), 1999-11-19:
Nu snakker vi altså om to orlovsordninger, den aftalebaserede og den, man har ret til.
Der er to, og lovforslaget her omfatter dem begge to. Jeg vil starte et andet sted:
Når man har nedsat orlovsydelsen til 60 pct. af dagpengene, er der jo en grund til det, og den kan man så aflæse i kurverne over det faldende antal mennesker, som bruger den ordning.
Når der er nogle, der alligevel gør det - og det skal de selvfølgelig have lov til - er det, fordi kommunerne har mulighed for at supplere med op til 35.000 kr.
Og den kommune, hvor jeg sidder i kommunalbestyrelsen, gør det, fordi det er en Venstreledet kommune, som hylder princippet om, at pengene følger barnet.
Men det betyder samtidig, at man tror, at man kan spare nogle institutionspladser. Dem mangler vi nemlig 200 af lige præcis i det område, og det er altså mange.
Men de unge forældre, der bor derude, har kun ét ønske, og det er at komme ud på arbejdsmarkedet og få passet deres børn.
Så det passer slet ikke med det, hr. Mogens Andreasen siger.
Mogens Andreasen (DF), 1999-11-19:
Jeg vil gerne gentage det over for fru Vibeke Peschardt: Der er altså ingen forskel på, om man har den gældende orlovsordning eller man laver en frivillig ordning, hvor forældrene får pengene, der følger barnet.
Det, at de ønsker en pasningsordning på en anden måde end ved at få børnene i institution, gør ikke nogen forskel med hensyn til, at der bliver flyttet om på arbejdskraften.
Jeg tror ikke, det vil give nogen eksplosion på nogen som helst måde, så jeg er slet ikke enig i det, fru Vibeke Peschardt siger.
Der vil ikke være nogen risiko.
Det er en regulering, for der er ikke den frihed, der bør være.
Annie Lunde Hansen (CD), 1999-11-19:
Da CD's arbejdsmarkedsordfører, fru Susanne Clemensen, ikke kan være til stede i dag, skal jeg på hendes vegne redegøre for CD's holdning.
Dette er et længe ventet udspil.
Nu sker der endelig en udmøntning af de løfter, regeringen er kommet med, og vi vil i CD ikke afvise forslaget, for det kan godt være en fordel
for børnefamilierne, men vi har altså en række betænkeligheder.
Først mener vi, der kan sættes spørgsmålstegn ved merudgiften på 100 mio. kr. Det fremgår af bemærkningerne, at der er tale om en betydelig usikkerhed.
Det er ikke særlig betryggende at lave lovgivning på et sådant grundlag, og et anden spørgsmål er, om de 100 mio. kr., eller hvad det nu ender med at blive, ikke kan anvendes på en bedre og mere aktiv måde til gavn for børnefamilierne.
En anden betænkelighed, vi har, er med hensyn til de økonomiske konsekvenser for arbejdsgiverne.
På dette område fremgår det af bemærkningerne, at der ingen yderligere omkostninger er, og det kan vi kun undre os over.
Hvis der er flere, der skal på denne orlov - og det er jo meningen -
vil det vel medføre en udgift?
Svaret fra regeringen er sikkert noget i retning af, at der kan ansættes en anden i jobbet i mellemtiden, hvorved det bliver udgiftsneutralt, men sådan hænger det jo ikke sammen i virkeligheden. Det er på ingen måde sikkert, at der ansættes en anden i stedet for og vel specielt ikke nu, hvor perioden nedsættes til 8 uger.
Det vil i mange situationer slet ikke kunne betale sig at anskaffe en ny medarbejder for en så kort periode, og hvis der alligevel rent faktisk bliver ansat en under orloven, skal der ske en oplæring osv., og samlet set kan det da på ingen måde være gratis. Man skal også huske, at da disse orlovsordninger blev indført i sin tid, da CD var med i regeringen, var det på et tidspunkt, hvor arbejdsløsheden var meget høj.
Sådan ser det ikke ud i dag, og derfor kan man i højeste grad sætte spørgsmålstegn ved antagelsen om, at der bliver ansat en anden i jobbet, mens en medarbejder holder orlov.
Afslutningsvis skal jeg nævne, at vi i CD støtter afskaffelsen af sabbatordningen, og jeg skal også love, at fru Susanne Clemensen vender tilbage til en positiv udvalgsbehandling af dette lovforslag.