Margrete Auken (SF), 2000-05-04:
Også i SF er vi meget tilfredse med det, der er sket indtil nu, og vil gerne takke regeringen for dens indsats.
Og jeg vil også godt benytte lejligheden her til at fremhæve det, som jeg synes, Grønlands hjemmestyre i denne her sammenhæng virkelig skal roses for.
Det er jo sådan, at hvis man tænker over fænomenet menneskerettigheder og rettigheder, så er rettigheder egentlig forbeholdt den svage part.
Den stærke part har strengt taget kun pligter, og den eneste ret, den stærke part har, er retten til at kunne være et ordentligt menneske.
Det er præcis det, jeg har oplevet, at grønlænderne her i den sidste ende ikke har gjort.
Det blev fremhævet før, at vi gerne skulle blive ved med at være spydspids.
Det står også i det forslag til vedtagelse, jeg selv er med til at fremsætte.
I en vis forstand kunne man da håbe, at der var nogle, der ville overhale os.
Jeg synes i og for sig, at det er flot med Danmark, men vi er jo ikke så store.
Det ville jo være herligt, hvis vi uden at slække på vores egen position ikke længere var spydspids.
Så det synes jeg, at vi skal tage med i vores ønske om, hvordan det skal gå fremover, for hvis de her sager skal klares, så er det jo ikke nok at glæde sig over - og det synes jeg i øvrigt, at der er grund til at glæde sig over -
at Brasilien og Rusland har været medforslagsstillere til den her permanente repræsentation.
Det skulle også gerne være noget, de gjorde noget ved.
Jeg har mødt hawaiianere på Hawaii, og det var en helt anden situation.
Det var et slumforhutlet folkefærd, som nok havde nok at spise, men altså var fuldstændig frataget deres eksistensmulighed.
Det er et gammelt søfartsfolk, og der er ikke længere skibsforbindelser mellem øerne på Hawaii.
Det er bare for at fortælle, hvad der er sket med deres vilkår, og vi kan fortælle langt, langt værre historier rundtomkring fra.
At få givet dem stemme, at få dem uddannet i det omfang, det overhovedet er muligt, så de heller ikke længere er nogle, der bare skal have rettigheder, men kan have pligter på lige fod med os andre, ville jo være den optimale situation.
Og så vil jeg også sige, at jeg synes, at et af de store problemer, vi jo står med, men det skal vi jo ikke afgøre nu, er, når regeringen skal til at prioritere i sin uendelige mængde af gode ideer.
Ved den konference, vi havde i går, blev det også fremhævet, at der er rigtig, rigtig, rigtig mange gode sager, og en af de rigtig, rigtig, rigtig mange gode sager er støtten til de oprindelige folk, og der skal da ikke være nogen her, der siger, at der skal ske noget som helst andet end at sætte fuld styrke på dér.
Men vi står med et problem.
Vi står med et problem, som vi skal have skabt kapacitet til også i den her sammenhæng.
Jeg synes, at linjen er rigtig.
Jeg håber meget, vi kan holde fast ved den, og at vi kan holde fast ved de høje prioriteringer.
Lykke til med det, men vi står minsandten med et meget stort problem, når man tænker på, hvad det er for alvorlige problemer, vi ser ind i hovedet hele vejen rundt, netop der, hvor vi så har koblingen til en undertrykt urbefolkning.
Det er jo ikke en hvilken som helst minoritet, der er urbefolkning, og det er ikke et hvilket som helst undertrykt folk heller, der er urbefolkning, men at vilkårene for disse oprindelige minoriteter, som er undertrykte, altså bliver ved med at have Danmark som stemmegiver og stemmeskaber omkring sig, og jo altså den støtte, som de har fået fra Grønland.
Jeg håber, at vi kan fortsætte med den linje.
Men jeg synes, det er vigtigt, at vi gør os klart, at vi er i nogle alvorlige valgsituationer.