Pia Kjærsgaard (DF), 2001-05-31:
I denne afslutningsdebat kan Dansk Folkeparti konstatere, at det egentlig har været et ganske mærkeligt folketingsår.
I et halvt har regeringen jo ført valgkamp, startskuddet hertil lød ved regeringsomdannelsen kort før nytår, og siden har statsministeren pisket sine ministre rundt i landet til det ene arrangement efter det andet. Den ene dag drejer det sig om et morgenmøde på en arbejdsplads, og den næste dag gælder det et plejehjem under mediernes store bevågenhed, og nu kan det være, at det gælder en reception i Folketinget for statsministeren, som jeg kan se er på vej ud af salen.
Valgkampen er altså i fuld gang, så på den baggrund kan det synes noget mærkværdigt, at statsministeren ikke har kunnet tage sig sammen til at udskrive valget.
Men det er jo nok socialdemokratisk taktik og ikke et spørgsmål om, hvad der egentlig gavner danskerne.
Men under alle omstændigheder tikker taxametret, og lige præcis i dag er der 283 dage til, at valget skal være afholdt.
Man kunne næsten ønske, man havde så langt et målebånd, at man kunne klippe det af.
Så er der nemlig gået 4 år siden sidst, og så kan statsministeren ikke trække den længere.
Jeg er såmænd ikke i tvivl om, at han gerne ville, men selv statsministeren kommer jo til at overholde grundloven og tak for det.
Men ellers gør regeringen jo en masse for at blive siddende.
Her har vi virkelig en regering, der sidder, og derfor er hele dens hverdag én eneste kamp for at prøve at overleve næste valgdag.
Vi kunne høre det allerede her i dag, næsten 1 time måtte vi høre på statsministerens valgoplæg.
Imens prøver man at få befolkningen til at glemme de virkelige forhold ved at sætte embedsmændene til at komme med den ene propagandabrochure efter den anden om, hvor godt det hele egentlig går.
Sådan er det jo ikke i virkeligheden.
På masser af områder går det ikke så godt, som statsministeren eller hele regeringen prøver at bilde befolkningen ind, og det er på utrolig mange områder, de svagest stillede bliver ramt.
Netop den gruppe, som regeringen gør et meget stort nummer ud af at ville forsvare.
Et eksempel er efterlevelsespensionen, som vores ordfører tidligere har været inde på, og som regeringen rask væk fik strøget.
Der er ikke nogen medlidenhed med de mennesker, som har mistet deres ægtefælle efter mange års samliv.
Der er ikke nogen forståelse for, at den efterladte står i en svær situation med problemer til op over begge ører.
Nej, nu hjælper regeringen til, så situationen bliver endnu mere uoverskuelig; det er direkte tarveligt.
Lad mig derfor allerede nu slå fast, at når Dansk Folkeparti skal være parlamentarisk grundlag for en borgerlig regering, så vil vi selvfølgelig arbejde for, at efterlevelsespensionen genoprettes, og at der i øvrigt bliver rettet op på de forhold, som en socialdemokratisk ledet regering har nedbrudt.
Bl.a. synes vi, at man skal indføre det dobbelte personfradrag igen.
Eller hvad med de grønne afgifter, som jo helt bevisligt vender den tunge ende nedad, og der er jo heller ikke den fulde tilbageførsel til erhvervslivet, som miljøministeren har lovet.
Også med hensyn til bruttoskatten er den gal.
Den skulle jo falde, når ledigheden faldt.
Regeringen bryster sig voldsomt af den lave ledighed, men bruttoskatten er jo rent faktisk ikke faldet.
Når det drejer sig om efterlønnen og om nedsættelsen af varme- og boligtilskud, så har regeringen også vist sin sociale uansvarlighed, og det er endda den regering, der hele tiden taler om at have et rigtigt menneskesyn, og som hele tiden fortæller andre, hvad der er rigtigt, og hvad der er forkert. Men befolkningen har gennemskuet regeringens falske melodi.
Danskerne ved godt, at denne her periode er brolagt med brudte løfter.
Hver evig eneste gang statsministeren udsteder en garanti, har vi nu tværtimod en situation, hvor befolkningen i stedet for tænker, at nu er der nok ugler i mosen, nu er der nok nye indgreb på vej.
Helt forståeligt, for danskerne husker jo ganske godt. Dansk Folkeparti har naturligvis aktivt og på masser af områder prøvet at modvirke regeringens skadelige politik.
Når det drejer sig om forholdene for vore ældre, syge og handicappede, har Dansk Folkeparti foreslået, at der f.eks. nedsættes en kommission, at der indføres et retskrav på plejehjemspladser, at der bliver indkvarteringsgaranti for hjemløse, at influenzavaccinationer bliver gratis, at ventelisterne på sygehusene nedbringes, og at sygehusene skal fungere meget, meget bedre.
Dansk Folkeparti har også foreslået, at embedslægerne skal overtage tilsynet med plejehjemmene.
Omsider har man erkendt, at det ikke er nogen god idé, at kommunerne skal føre tilsyn med sig selv. Så har vi de der sædvanlige tilfælde, hvor man på et plejehjem i en socialdemokratisk ledet kommune, f.eks. Odder Kommune, vender bleerne til ældre.
Hvad er dog det for en historie, man skal lægge øre til i dagens velfærdssamfund?
Det er en ganske utilstedelig måde at behandle vores ældre medborgere på.
I dag i Politiken kan man se, at der er en læge, som med stor kløgt udtaler, at det er ganske uanstændigt og uhæderligt, at man bliver ved med de metoder på plejehjemmene.
Selvfølgelig skal der flere ressourcer, der skal langt mere forståelse for, at den slags ting kan man ikke byde vores ældre medborgere.
Der er altså tale om danskere, der har slidt og slæbt for det velfærdssamfund, som vi alle sammen går og fortæller, vi har, men hvor det står skralt til, når det virkelig gælder.
Jeg synes, at de ældre, de svage, de syge og de handicappede trygt skal kunne regne med, at de også under en borgerlig regering har Dansk Folkeparti på deres side.
Så havde vi den 28. september sidste år et flertal på 53,2 pct. af danskerne, der sagde nej til at afskaffe kronen,
en ganske god beslutning.
1,8 mio. danskere ville ikke være med til at euroisere vores valuta og på den måde spille hasard med vores selvstændighed og Danmarks økonomiske fremtid. Selvfølgelig manglede dommedagsprofetierne ikke, det gør de jo aldrig.
Det er man ganske god til at finde på, både i fagbevægelsen, som jo er under socialdemokratisk dominans for langt størstedelens vedkommende, og i regeringen som sådan.
Enhver analyse viser, at de negative profetier, som man kom med, de dystre spådomme, ikke er gået i opfyldelse.
Forud for folkeafstemningen sagde man også, at når det gik så dårligt for euroen, så var årsagen, at dollaren var stærk.
Nu er den amerikanske valuta svækket, og nu er det lige pludselig årsagen til den svage euro, begge dele kan jo altså ikke være sandt.
Mon sandheden ikke er, at der ikke er tillid til euroen, og når der ikke er det, så falder valutaen naturligvis i værdi. Under alle omstændigheder må der nu 8 måneder efter afstemningen være nogle flove dommedagsprofeter, der blandt andet sidder rundtomkring her i Folketingssalen.
Der er ikke nogen af de dystre spådomme, som blev til virkelighed.
Vi har stadig væk vores gode, danske krone, og den skal vi blive ved med at have.
Det er også et område, hvor Dansk Folkeparti vil markere, at i den valgperiode, vi går ind i, skal der selvfølgelig ikke være en afstemning, og vi kan forstå på udtalelser fra de borgerlige her på det seneste, at det synes de heller ikke.
Lad os håbe, at man kan regne mere med det end det, statsministeren lovede i valgkampen, at der ikke skulle folkeafstemninger til.
Men mens man helt undervurderer, hvad EU er ved at udvikle sig til, og i bedste fald nægter at se kendsgerningerne i øjnene, så skøjter man hen over problemerne, når det drejer sig om udlændingepolitikken.
Her er der altså tale om et gigantstort problem i dansk politik, men stadig væk nægter et flertal herinde at se sandheden i øjnene.
Sandheden er, at Danmark er ved at gå op i limningen på grund af den stadige tilstrømning af fremmede.
Vi har netop udgivet bogen »Danmarks fremtid, dit land, dit valg«, hvor man på et par hundrede sider kan læse alt om, hvor galt det står til.
Et meget detaljeret talmateriale fortæller, at Danmark aldrig før i danmarkshistorien har haft så stor en tilstrømning af fremmede. Jo, jo, jamen vi bliver da beskyldt for at overdramatisere problemerne og generalisere osv. med hentydninger til, at vi jo tidligere har modtaget en stor tilstrømning til Danmark af folk fra andre kulturer end vores egen.
Det har nu altså været polakker, hollændere osv., vi før har modtaget, og hvor det stort set er gået gnidningsløst.
Det er jo helt rigtigt, at vi før i tiden har fået folk fra andre lande, men de ankom jo slet, slet ikke til Danmark i den målestok, som tilfældet er nu.
Men frem for alt havde de, der kom, et ønske om at bosætte sig i det danske samfund på nøjagtig samme vilkår som dem, vi andre har i det danske samfund, indrette sig efter vores kultur, forstå, at man ikke skal komme herop og opbygge en stat i staten.
Det er den meget, meget store forskel, og det er utroligt, at Folketingets flertal fortsat bliver ved med at negligere det og ikke vil se i øjnene, hvordan problemerne tårner sig op, og hvad det egentlig er, danskerne interesserer sig for.
Er der dog ikke mange andre politikere, der ligesom vi fra Dansk Folkeparti kommer ud i landet, taler med danskerne, hører om, hvad det er, der rører sig, eller lukker man bare øjnene?
Gør man sådan, at man nægter at se kendsgerningerne i øjnene, fordi man mener at vide bedst, eller hvorfor vil man ikke lytte til, hvad det er, der foregår?
Når det drejer sig om asylansøgninger og opholdstilladelser, er tallene fra Danmarks Statistik ganske dyster læsning.
Sidste år var der i Danmark 10.347 registrerede asylsøgere, hvilket faktisk var en stigning efter de nyeste tal på 58 pct. i forhold til 1999.
Det tal er holdt totalt ude.
Det her det drejer sig alene om familiesammenføringer og asylansøgere.
Og så diskuterer man fortsat med det store, store antal, om vi nu ikke skal til at ændre på den måde, man indkvarterer på.
Jeg synes, det er groft, groft, groft nedladende over for danskerne, at asylanter, så snart de kommer ud i kommunerne, har et krav på en passende bolig efter 3 måneder.
Det giver altså mistillid i samme øjeblik, man sender dem ud blandt danskerne.
Jeg forstår godt, at der skabes frustrationer, aggressivitet og vrede.
Men det er alene politikerne, der bør påtage sig det ansvar, det er ikke den danske befolkning, og reelt er det jo heller ikke dem, der kommer herop og søger asyl og får asyl. Det er politikerne, der har ansvaret for det her.
Så snakker man om, hvorvidt man kan være bekendt at lukke folk ind i beboelsescontainere.
Kommunerne siger fra.
Man har for længst fundet ud af lokalt, at det kan man ikke klare i samfundet, men forståelsen mangler stadig væk på Christiansborg.
Dansk Folkeparti mener, at den udvikling skal stoppes hurtigst muligt.
Der har været tale om utrolig mange løsninger, men der er kun én eneste løsning, der virker, og det er at få stoppet tilstrømningen af fremmede.
Derudover skal der sættes ind for at få repatrieret så mange som overhovedet muligt.
Den gruppe, der fortsat er her, skal vi selvfølgelig gøre alt for at få integreret i det danske samfund.
Hvis forholdene fortsætter uændret, så viser al statistik - det siger i hvert fald de eksperter, som har forsket i befolkningsfremskrivninger i mange år - at i år 2125 vil der i Danmark være 5 mio. muslimer.
Det ender galt.
Det er altid endt galt.
Det er også dyrt.
Vi diskuterer ofte, hvordan vi skal få velfærdssamfundet til at fungere.
I dag er en stor del af debatten gået på, at sundhedsvæsenet ikke hænger sammen.
Jeg vil anbefale, at man ser på udlændingeudgifterne.
Vi beregnede for nogle år siden, at det kostede 30 mia. kr. hvert evig eneste år i Danmark. Jeg er ganske overbevist om, at det tal er vokset siden.
Der sker jo også det, at mange af de fremmede i virkeligheden ikke bryder sig om at være i det danske samfund.
Mange opfører sig aldeles og helt, som de selv vil.
Og ikke nok med det, nu kommer de også med krav til os om, at vi skal indstille os på deres vilkår.
Lad mig derfor sige det ganske utvetydigt og helt klart: Dansk Folkeparti vil aldrig lade sig underkue af de fremmede. Vi betragter fortsat Danmark som danskernes land.
Vi har intet imod udlændinge, men de skal ikke komme her og oprette stater i staten og efter salamimetoden prøve at undergrave og destabilisere vores samfund.
Det skal selvfølgelig modarbejdes.
Den øgede tilstrømning af fremmede giver naturligvis kolossale problemer.
Og jeg skal ærligt erkende, at jeg har fulgt debatten, og det tror jeg, der er mange, der har, med opstillinger til Folketinget hos De Radikale med den allerallerstørste interesse.
Her har man virkelig fået problemerne ind på livet, endda helt selvforskyldt.
For Danmarks fremtid vil jeg derfor håbe, at man lærer af den situation.
Også i Socialdemokratiet er der interne problemer med udlændingepolitikken.
På den ene side har vi duerne, der jo nærmest ønsker, at Danmark skal være socialkontor for hele verden.
På den anden side har vi høgene, der taler om øde øer og om stramninger.
Det kan vel ikke overraske, at Dansk Folkeparti nok håber mest på høgene i Socialdemokratiet, men desværre så bliver det hele jo ved snakken. Den øde ø, den blev der jo ikke noget af.
Og sådan er det hele vejen igennem.
Det er altså en tomgangssnak, og det er dybt skuffende, at hver eneste gang man skifter indenrigsministeren ud i Socialdemokratiet, så lyder det i de første par måneder som om, at nu sker der noget på området.
Nu sker der nogle stramninger, som virkelig batter.
Og så lander det præcis, som det har gjort hele vejen igennem.
Det nytter altså ikke noget.
Det er den almindelige dansker, som synes, at det her er for meget, og man vil ikke længere acceptere det.
Jeg forstår ikke, at Socialdemokratiet med det bagland, som man stadig væk må forvente, at Socialdemokratiet har i deres vælgerskare, ikke erkender, at der skal ændres på det her.
Der er fremmede, der kommer til Danmark, og temmelig mange, som aldrig nogen sinde yder noget som helst til det danske samfund, og de kommer i mange tilfælde til at bo meget bedre og til at leve bedre end familien Jensen, der i årevis har betalt deres skat, stået op om morgenen for at passe deres arbejde og har gjort deres indsats.
Man skulle faktisk tro, at det var lyv, men sådan er forholdene i dagens Danmark.
Og når man så spørger forskellige ministre, om ikke man kunne tage at ændre lidt på tingene, så svarer man, at det bare skal ske ved en integration, at det skal bare ske ved at give bedre forhold for dem, der kommer til landet, og at man overhovedet ikke ønsker at ændre på det, som er det egentlige kerneproblem, nemlig tilstrømningen til Danmark.
Man kan lige så godt allerede nu gøre sig klart, at Dansk Folkeparti vil have indflydelse.
Når det er sket, så er det også et ufravigeligt krav, at vi vil have indflydelse på udlændingepolitikken, på ældrepolitikken og på forholdene for vores syge, for blot at nævne nogle eksempler.
Man kan lige så godt indstille sig på det. Og jeg vil appellere til Venstre og De Konservative om, at efter næste valg bliver det virkelig sådan, at borgerne kan føle tilfredshed med det Folketing, som bliver valgt. Folketingets sommerferie står for døren.
Der er måske ikke så mange herinde, der får sommerferie, for som jeg sagde i starten, så er valgkampen i fuld gang.
Derfor er mit råd til statsministeren - jeg håber, at man vil lade budskabet gå videre - at man nu, hvor valgkampen allerede er i fuld gang, jo lige så godt kan udskrive det her valg i stedet for at vente til den rigtig, rigtig bitre ende for Socialdemokratiet.