Niels Helveg Petersen (RV), 1998-04-23:
Til indledning vil jeg gerne sige, at regeringen er meget tilfreds med, at denne forespørgsel er stillet.
Det giver en god mulighed for Folketinget til at drøfte et væsentligt spørgsmål og eventuelt også vedtage synspunkter på dette væsentlige spørgsmål.
Det kan være med til at give et godt grundlag for regeringens videre forhandlinger internationalt, og det kan være med til at udrydde myter og misforståelser om denne sag.
Dem var der allerede en del af i hr. Keld Albrechtsens motivering for forespørgslen, og jeg synes, at forespørgslen er nyttig for at kunne udrydde så mange myter og misforståelser som muligt.
I 1995 blev 29 OECD-lande enige om at påbegynde forhandlinger om at indgå en multilateral aftale om investeringer, MAI-aftalen.
Det var oprindelig tanken at færdiggøre forhandlingerne ved OECD-ministermødet i maj 1997, men ved den lejlighed nåede man ikke til enighed, og forhandlingsmandatet blev videreført til OECD-ministermødet i 1998.
, at OECD-udenrigsministrene på det kommende møde den 27-28. april 1998 må tage stilling til, på hvilke vilkår forhandlingerne eventuelt skal fortsætte.
Debatten i dag drejer sig altså om nogle forhandlinger, som er i gang om en aftale og ikke om en umiddelbart forestående indgåelse af en aftale.
Udgangspunktet for indgåelse af MAI-aftalen er den internationale udvikling.
Det er globaliseringen og det stadig stigende økonomiske og handelsmæssige samkvem mellem verdensdelene.
Omfanget af direkte udenlandske investeringer er steget stærkt i de seneste år.
En af årsagerne hertil er den øgede handel, som blev resultatet af Uruguayrundens nedsættelse af toldsatser på en række områder.
Samtidig har kapitalliberaliseringen i store dele af verden sammen med computerteknologien gjort det let og hurtigt at foretage investeringer i udlandet.
De voksende udenlandske investeringer og den stigende verdenshandel er noget, man skal hilse velkommen.
Det har medført øget økonomisk vækst, skabelse af flere arbejdspladser og bedre levevilkår for mange landes befolkninger.
Regeringen støtter derfor internationale bestræbelser på at øge udenlandske investeringer - i øvrigt både i ilande og i ulande.
Direkte udenlandske investeringer kan i mange tilfælde skabe øget økonomisk aktivitet og overførsel af ny teknologi, hvilket kan betyde, at der kommer mere gang i samfundsøkonomien.
Samtidig har regeringens linje hele tiden været, at de enkelte lande skal bevare deres fulde handlefrihed, når det drejer sig om normal national regelfastsættelse. For at de udenlandske investeringer fortsat skal kunne stige, har virksomhederne brug for, at der er knyttet et sæt af gennemsigtige regler til den internationale investeringsvirksomhed, og det skal være regler, der beskytter investorerne imod vilkårlighed fra værtslandets side.
Samtidig har landene på deres side brug for, at det ikke skal være muligt at lokke investeringer til gennem nedsættelse af beskyttelsesniveauer på forskellige områder.
Det er jo noget meget væsentligt for landene, at de ikke udsættes for en sådan helt urimelig konkurrence om, hvem der kan tilbyde de billigste normer på forskellige områder.
Regeringen synes, at det er en god ide at nedfælde sådanne principper i en international aftale som MAI-aftalen, der samtidig indeholder regler for bilæggelse af uenigheder mellem de kontraherende parter eller mellem en investor og en kontraherende part.
En MAI-aftale vil med andre ord sikre, at internationale investeringer vil blive foretaget efter internationale regler, og at de ikke blot er udsat for kræfternes frie spil.
Der er tale om en regulering, som regeringen ser på med sympati.
For en lille og åben og meget handelsafhængig økonomi som den danske har internationale investeringsregler en særlig betydning, og det er også derfor, at Danmark igennem en årrække i efterkrigsperioden selv har forhandlet og indgået bilaterale investeringsaftaler, hvis indhold i vid udstrækning svarer til MAI-aftalens bestemmelser.
Og det er også derfor, at regeringen støtter sigtet med MAI-forhandlingerne i overensstemmelse med ønsket om øget international frihandel samt inddragelse af miljø-, arbejdstagerrettigheds- og sundhedshensyn, som der jo også er bred tilslutning til her i Folketinget at inddrage. Regeringen håber, at forhandlingerne i OECD kan være til nytte for de videre drøftelser om handel og investeringer, der blev iværksat under WTO-konferencen i Singapore i december 1996.
Disse forhandlinger er indtil videre ikke kommet længere end til det helt analytiske stade.
Med hensyn til indholdet af en eventuel kommende aftale er udgangspunktet for den tekst, der foreligger, allerede indgåede forpligtelser og retningslinjer.
Det drejer sig bl.a. om OECD's kapitalliberaliseringskode, OECD's retningslinjer for multinationale virksomheder, den europæiske energichartertraktats regler om investeringsbeskyttelse og de mange bilaterale aftaler, der er indgået mellem de enkelte OECD-lande og en række ikke-OECD lande.
Grundelementet i aftalen, som den ligger, er princippet om ikkediskrimination.
Og hvad ligger der så i det begreb?
Men det indebærer også for det andet, at der ikke må ske forskelsbehandling mellem udenlandske investorer, og dermed beskytter man de internationale investorer imod, at der ikke nationalt indføres restriktioner, der alene rammer udenlandske investeringer.
På den anden side ligger der det i det, at udenlandske investeringer heller ikke må behandles bedre end nationale investeringer.
Der skal altså etableres en form for konkurrenceregler mellem landene, der forhindrer, at de kan tiltrække investeringer ved at lokke f.eks. med fritagelse for miljøafgifter, ringere arbejdsvilkår eller lempelser i andre nationale beskyttelsesforanstaltninger.
Jeg vil gerne understrege, at det er regeringens holdning, at MAI-aftalen ikke skal være til hinder for, at der fortsat kan foretages national regulering på miljø-, sundheds- og arbejdstagerrettighedsområdet, så det nationale beskyttelsesniveau kan fastholdes.
Som det fremgår af regeringsgrundlaget, vil regeringen lægge stigende vægt på disse emner i fremtiden.
Danmark var blandt de første lande, der bragte spørgsmålet om stærkere bestemmelser vedrørende miljø- og arbejdstagerrettigheder ind i forhandlingerne om MAI-aftalen.
Det indebærer, at vi fra dansk side ønsker, at de fundamentale arbejdstagerrettigheder overholdes.
Og i dag står vi ikke alene med disse krav.
Senest har et forslag fra MAI-forhandlingernes formand vedrørende miljø- og arbejdstagerrettigheder mødt betydelig opbakning
De væsentligste elementer i forslaget, som er sendt til Folketingets Europaudvalg, og som OECD lægger ud på internettet, er følgende: For det første skal det i aftalen slås fast, at det fortsat skal være muligt for landene at foretage national regulering vedrørende miljø- og arbejdstagerrettigheder, så længe der ikke er tale om forskelsbehandling.
For det andet skal det fremgå, at der ved normal regelfastsættelse - f.eks. på miljøområdet - ikke vil være tale om, at sådanne normale regler skal opfattes som ekspropriation, der medfører erstatning.
Disse to bestemmelser slår altså helt fast, at landene bevarer deres fulde handlefrihed på miljø- og arbejdstagerområdet, når der blot ikke er tale om vilkårlig forskelsbehandling.
Fra dansk side ønsker vi at indskrive det i MAI-aftalen efter samme model som i GATT-aftalen. For det tredje indeholder forslaget fra MAI-forhandlingernes formand, at landene ikke må sænke deres standarder på disse områder for at tiltrække udenlandske investeringer.
For det fjerde bør der ifølge forslaget indføjes henvisninger til København-erklæringen, Riodeklarationen om handel og udvikling og »Agenda 21«, og i den forbindelse bør der særligt henvises til princippet om, at forureneren betaler, til forsigtighedsprincippet og til at aftalen bør gennemføres i overensstemmelse med princippet om bæredygtig udvikling.
Som nævnt bakker flere og flere lande op bag disse synspunkter.
Regeringen vil fortsætte bestræbelserne for at få disse forslag ind i aftalen.
Vi anser det for en meget væsentlig fordel at få disse forslag med ind i aftalen.
Jeg skal herefter vende mig til spørgsmålet om udviklingslandenes forhold til MAI-aftalen.
Regeringens udgangspunkt er, at direkte udenlandske investeringer i udviklingslandene er en forudsætning for at skaffe den kapital og den ny teknologi, der kan bringe disse lande ud af fattigdommen.
Derfor er øgede udenlandske investeringer sammen med fuld markedsadgang for udviklingslandenes produkter de væsentlige handelspolitiske midler, der efter regeringens opfattelse bør supplere udviklingsbistanden. I tilsvarende bestræbelser for at imødekomme de mindst udviklede udviklingslandes markedsadgang fører vi jo også an andre steder, især i WTO.
Udviklingslandene deltager ikke i forhandlingerne mellem OECD-landene, men der har under forhandlingerne været ført konsultationer med en lang række lande, navnlig i Sydamerika og Asien, og det er afgørende, at MAI-aftalen er åben over for tredjelande.
Den vil være et tilbud, men der er ikke tale
om en tvang
Det er tanken, at der i forbindelse med nye landes tiltrædelse af aftalen skal føres specifikke forhandlinger med hvert enkelt land med henblik på at drøfte vilkårene for deres tiltrædelse af aftalen.
Herigennem vil der være mulighed for at vedtage specielle klausuler eller undtagelser for de lande, der har behov for det, og tage specielt højde for de særlige forhold, der gør sig gældende for udviklingslandene. Danmark bør også i fremtiden i særlig grad være opmærksom på konsekvenserne for ulandene af en aftale.
Mulighederne for at træffe nogle særlige foranstaltninger for ulandene falder godt i tråd med de vilkår, der gælder for OECD-landene, der under forhandlingerne alle sammen har tilkendegivet, hvilke nationale undtagelser de ønsker sig for deres vedkommende.
For Danmarks vedkommende har vi hidtil anmeldt undtagelser vedrørende udlændinges køb af sommerhuse, udenlandske køb af fiskerbåde, udenlandsk adgang til at drive lufttransport og vedrørende drift af rederivirksomhed.
De undtagelser, der er baseret på den foreløbige tekst, svarer til de forbehold, der allerede er anmeldt i forbindelse med Danmarks tiltrædelse af OECD's kapitalliberaliseringskode.
Som følge af de nævnte undtagelser vil Danmarks tiltrædelse af MAI-aftalen, som den foreligger på nuværende tidspunkt,
ikke kræve lovændringer.
Under den resterende del af forhandlingerne vil det dog være muligt at anmelde flere forbehold fra dansk side.
Dette spørgsmål er fortsat under overvejelse.
Til slut et par bemærkninger om den kritik, der har været rejst om forhandlingernes form.
Fra OECD's side har der under forhandlingerne været afholdt konsultationer eller høringer med NGO'er.
I Danmark har der under hele forhandlingsprocessen været holdt kontakt til berørte danske myndigheder og interesseorganisationer.
Herudover har MAI-aftalen været bragt op som led i det løbende samarbejde, der finder sted mellem danske NGO'er og Udenrigsministeriet vedrørende handelspolitiske spørgsmål.
Vi håber også, at der i det videre forløb vil være god kontakt til berørte NGO'er og organisationer samt en offentlig debat.
En sådan aftale kræver ordentlig information.
Danmark har derfor i OECD arbejdet for mere åbenhed i beslutningsgangen bl.a. ved offentliggørelse af dokumenter.
Det er jo en linje, der falder helt i tråd med vores holdning til arbejdet i WTO,
hvor Danmark har stillet et forslag om mere åbenhed om de vigtige handelspolitiske beslutninger, der i stigende grad direkte berører enkelte borgere.
Forhandling