Carsten Koch (S), 1997-11-19:
Først til hr. Kristen Touborg: Det er min soleklare opfattelse, at vi ikke skal bruge produkter, som har store, skadelige miljømæssige konsekvenser, i denne forbindelse.
Det skal vi i øvrigt heller ikke andre steder, og jeg er hele tiden på udkik efter de mindst skadelige produkter.
Det er helt oplagt. Jeg er netop nu blevet oplyst om, at det muligvis kan være sådan, at et af de farvestoffer, vi anvender, kan undværes, og jeg er parat til med det samme at undersøge den sag.
Der skal nemlig ikke herske tvivl om, at regeringens opfattelse er, at der ikke skal være nogen som helst fare forbundet med brugen.
Så vil jeg også lige sige til hr. Touborg, at det er ikke sådan, at man bare flytter tromler fra den ene del af vognen til den anden.
Beredskabsstyrelsen har tjekket den måde, farvestofkoncentraterne bliver transporteret på, har lavet alle mulige tests og har givet grønt lys for det, vi gør nu.
Der er altså ikke nogen problemer i forbindelse med det, og regeringen er klart optaget af at minimere problemstillingen.
Til hr. Bent Hindrup Andersen: Der er ikke nogen som helst påbud fra EU om, at man skal farve de stoffer.
Og med hensyn til det andet spørgsmål: Jo, man kan selvfølgelig altid sige, at den letteste løsning er at lægge samme afgift på alt.
Men man skal være opmærksom på, at olien også anvendes til opvarmning af huse m.v., og derfor er afgiften mindre.
Det er ikke nok kun at pålægge erhvervslivet afgifter, hvis man vil løse problemerne.
Det lovforslag, som vi her har til førstebehandling, omhandler havnenes skattefritagelse, og formålet med forslaget er ifølge både dets titel og bemærkningerne til det at begrænse skattefriheden for havne.
Af lovforslagets bemærkninger fremgår, at det især er Københavns Havns virksomhedsområde efter sammenlægningen med Københavns Frihavns- og Stevedore Selskab A/S, der har fået forslagsstillerne til at fremkomme med dette forslag.
Indledningsvis må jeg fastslå, at forslaget synes at bygge på nogle vildfarelser vedrørende Københavns Havns skattefritagelse.
Forslaget går nemlig ud på at ændre skattefritagelsesbestemmelserne i selskabsskatteloven § 3, stk. 1, nr. 4, vedrørende de private havne.
Københavns Havn er imidlertid som en særlig statslig forvaltningsenhed skattefritaget efter selskabslovens § 3, stk. l, nr. 1, vedrørende skattefritagelse for staten og dens institutioner.
Forslagsstillerne må derfor gøre sig klart, at forslaget vil være uden nogen betydning for den havn, der angiveligt - i hvert fald i det væsentligste - har bevirket, at forslaget overhovedet fremsættes.
Lad mig lige først skitsere de gældende skattefritagelsesbestemmelser for havne:
Havne kan være fritaget for indkomstbeskatning efter én af flere bestemmelser i selskabsskatteloven.
Skattefriheden kan hvile på bestemmelsen i selskabsskattelovens § 3, stk. l, nr. 1, om staten og dens
institutioner
, eller § 3, stk. l, nr. 2, om kommuner og kommunale virksomheder og institutioner, eller § 3, stk. 1, nr. 4, om havne m.fl. Såfremt en havn som en statslig eller kommunal virksomhed er omfattet af selskabsskattelovens § 3, stk. l, nr. 1 eller 2, vil havnen være fuldstændig og ubetinget skattefritaget; skattefritagelsen gælder uanset arten af den udøvede virksomhed, og skattefritagelsen skyldes ikke, at der er tale om en havn, men er en følge af den almindelige skattefrihed for stat og kommune. Skattefriheden efter selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 1 og 2, omfatter ikke statslige og kommunale aktieselskaber, dvs. aktieselskaber, hvor staten eller en kommune er aktionær.
Disse beskattes således som ethvert andet aktieselskab.
Statslige og kommunale aktieselskaber kan dog være omfattet af skattefritagelsesbestemmelsen i § 3, stk. l, nr. 4, hvis betingelsen i denne er opfyldt.
Efter denne bestemmelse er det således afgørende for skattefriheden, at der kun udøves havnevirksomhed.
Bestemmelsen skal fortolkes restriktivt.
Udøves der f.eks. andre aktiviteter end sådanne, som kan henføres til havnedrift i snæver forstand, bortfalder skattefriheden fuldt og helt.
Det gælder også, selv om sådanne andre, såkaldt sideordnede, aktiviteter udøves i et selvstændigt selskab ejet af havnen, idet havnen ved at investere midler i et selskab med sideordnede aktiviteter vil have anvendt en del af sine indtægter til aktiviteter, der ligger uden for havnens formål.
Den endelige afgørelse af, hvorvidt der skatteretligt kan anses at foreligge havnevirksomhed i snæver forstand - altså således som omhandlet i § 3, stk. l, nr. 4 - henhører under ligningsmyndighederne.
Som det forhåbentlig er fremgået, er der altså allerede efter de gældende regler snævre grænser for de private havnes skattefrihed.
Nu kan det jo være vanskeligt at vurdere - og som nævnt er der jo i sidste instans også tale om en konkret ligningsmæssig afgørelse - men umiddelbart ses gennemførelsen
af oppositionens forslag ikke at ville betyde en begrænsning af de private havnes skattefrihed i forhold til de eksisterende skatteregler.
Man kan tværtimod forestille sig, at lovforslaget vil kunne betyde en udvidelse i forhold til den gældende skattefritagelsesregel.
Ifølge den foreslåede lovbestemmelse skal skattefriheden nemlig være betinget af, at havnens aktiviteter i det væsentligste - som det hedder i forslaget - er begrænset til etablering, udbygning og vedligeholdelse af havnens infrastruktur.
Så hvis forslagsstillerne med udtrykket »i det væsentligste« sigter til en bagatelgrænse, f.eks. således, at havnen inden for en vis grænse vil kunne have aktiviteter, der ikke har sammenhæng med havnedrift, vil der være tale om en udvidelse af skattefriheden i forhold til de gældende regler.
For efter de gældende regler er de private havnes skattefrihed som nævnt betinget af, at der kun udøves havnevirksomhed, så hvis havnen har andre aktiviteter, vil skattefriheden bortfalde fuldstændig, og det gælder også for den del af indtægterne, der vedrører havnevirksomhed.
Forslaget må altså skulle forstås således, at der åbnes for, at der fremover i et vist omfang skal kunne udøves havnefremmed virksomhed, som man kunne kalde det, og en sådan
udvidelse af havnenes skattefrihed kan regeringen ikke støtte.
Og hvordan - kan man i øvrigt filosofere videre - har forslagsstillerne forestillet sig at en sådan væsentlighedsreel bagatelgrænse skal administreres i praksis? Ligningsmyndighederne skulle så åbenbart fra sag til sag afgøre, om der udøves andre aktiviteter i væsentligt eller uvæsentligt omfang - med den usikkerhed og de afgrænsningsproblemer, som dette ville medføre.
Også på andre punkter giver forslaget anledning til usikkerhed.
I forslaget tales der f.eks. både om havnenes infrastruktur og om deres suprastruktur, og det er jo sådanne udtryk, som kan bruges i nogle bemærkninger, men jeg må erkende, at det er ikke helt klart for mig, hvad der nærmere menes med infrastruktur og suprastruktur.
I det hele taget er der en del uklarhed med hensyn til, hvad skattefri havne må og ikke må ifølge lovforslaget, specielt når man sammenholder lovteksten med både de almindelige bemærkninger og de specielle bemærkninger.
I særdeleshed er forslagets specielle bemærkninger meget vanskelige at forstå. Alt i alt vil forslaget, sådan som det foreligger, efter min mening ikke medvirke til at skabe mere klare regler for, hvad de private havne skattefrit kan udøve af aktiviteter. Så regeringen kan ikke støtte lovforslaget, sådan som det foreligger.
Og de væsentligste grunde er, som jeg har nævnt, at den gældende skattefritagelsesbestemmelse i selskabsskattelovens § 3, stk. 1, nr. 4, er tilstrækkelig restriktiv, og at forslaget rent faktisk må antages at ville medføre en udvidelse af den gældende skattefritagelse.
Men når det er sagt, vil jeg også gerne tilføje, at det efter min opfattelse altid er sådan, at hvis der fra statens eller en kommunes side er tale om udøvelse af mere kommercielle aktiviteter i konkurrence med private firmaer, kan man overveje at lægge sådanne aktiviteter i et aktieselskab - med større gennemsigtighed og skattepligt efter de almindelige regler til følge.
Men jeg må også gøre opmærksom på, at denne betragtning selvfølgelig også gælder Københavns Havn, som jo er det, der interesserer, men som jeg ikke har beskæftiget mig så meget med.
Jeg må dog i den forbindelse henvise til den omfattende diskussion, som fandt sted i forbindelse med behandlingen af lov nr. 504 af 24. juni 1992 om Københavns Havn, for formålet med den lov er i hvert fald ikke i overensstemmelse med ønsket om skattepligt i dette lovforslag, især når man ser på diskussionen i forbindelse med den, ligesom jeg må anbefale, at man orienterer sig i den omfattende grundlovsdiskussion, der udspandt sig forbindelse med lovbehandlingen dengang.
For begge dele - altså både formålet med den daværende lov og den diskussion, som fandt sted i forbindelse med grundlovsproblemstillingen - er relevante i forbindelse med intentionerne med det nærværende lovforslag.