Svend Auken (S), 1999-05-07:
Til hr. Søren Kolstrup:
De små, decentrale kraftvarmeværker blev i sin tid skabt for at mindske udslippet af CO2, og vi synes, det er rigtigt af enkelhedsgrunde at undtage dem fra kvoter, ellers kan det blive et meget, meget kompliceret regnestykke.
Men hvor meget det betyder, har jeg ikke svaret på her, og det var selvfølgelig også derfor, jeg ikke gav det nu, men jeg vil meget gerne bidrage med det til Det Energipolitiske Udvalg.
Hvad angår § 7, er det en nødretsbestemmelse og ikke en generel undtagelse fra reglerne, og dér kan vi jo altid diskutere, om den er rigtigt formuleret eller ej, men det er altså en nødretsbestemmelse, en force majeure-bestemmelse, der er i § 7. Hr. Peter Hansen-Nord har fuldstændig ret i sin beskrivelse af, hvordan vi arbejder: Det er sådan, vi arbejder, og det er også sådan, vi vil løse det problem, jeg nævnte før.
Og dér må alle have en fælles interesse i, at den målsætning, vi havde om, at der ikke skulle blive et hul i 1999, bliver opfyldt, og ikke tage gidsler i den forbindelse.
Det synes jeg egentlig er en vigtig ting: Her tager vi hverken fanger eller gidsler; her prøver vi at løse problemerne!
Til hr. Frank Dahlgaard må jeg sige, at den sikkerhed, han udbeder, kan han ikke få, for ingen af os kan afskære virksomheder eller Danske Elværkers Forening eller andre i at rejse en sag og argumentere den helt op til Højesteret.
Så ingen kan give ham den sikkerhed, for den ville jo i så fald bestå i, at vi enten tog alle i ed - og det kan vi jo ikke, - eller indførte en bestemmelse om, at der ikke kunne klages til en domstol.
Og det ville i hvert fald være grundlovsstridigt. Så det ønske kan man ikke opfylde.
Det, man derimod kan sørge for, er, at Justitsministeriet er overbevist om det, og at der i øvrigt er blevet brugt de rette håndværkere i forbindelse med udformningen af forslaget, og det har vi jo gjort.
Som jeg sagde før, har vi anvendt den rådgivning fra Kammeradvokaten, der var på området.
Man kan vel sige, at der er meget jura, hvor der er en gråzone, hvor det er vanskeligt, fordi der er gode argumenter
for både det ene og det andet, men efter at have læst alle dokumenterne kan jeg personlig overhovedet ikke se, at der skulle være et grundlovsproblem i det her, og jeg vil godt sige, at regeringen føler sig på fuldstændig fast grund.
Og vi ville efter min mening komme ud i uoverskuelige forløb ved, at vi nu skulle til at forhandle om dét, for hvilke andre eksperter skulle vi så vælge?
Skulle det være de juridiske fakulteter, eller skulle det være sagførere?
Og hvilket sagførerkontor skulle man så vælge osv.?
Og det ville alligevel ikke give nogen sikkerhed af den absolutte karakter, som hr. Dahlgaard kræver.
Derimod siger jeg ja til, at vi undervejs medtager alle de juridiske argumenter, alle de juridiske synspunkter, alt det, vi har belyst på den gode måde.
Det vil vi selvfølgelig gøre, og det vil vi gøre på en ordentlig og forsvarlig måde.
Så vil jeg endnu en gang kvittere for debatten og i øvrigt sige, idet jeg glemte at svare fru Aase D. Madsen på spørgsmålet: Vi har netop haft Dansk Industri til en gennemgang af konsekvenserne på nogle områder, og det er ikke mit indtryk, at der er nogen saglig uenighed os og dem imellem med hensyn til virkningerne, og det skal jeg meget gerne sørge for også kommer frem til udvalget i forbindelse med besvarelsen af spørgsmålene dér.
Men som en af ordførerne sagde det i dag, skal man jo være opmærksom på, at mange af de fordele, industrien har fået ved liberaliseringen, jo allerede er indtrådt, og det betyder, at man er tilbøjelig til at glemme det, når man skal gøre det samlede resultat af liberaliseringen op. Men det er klart, at det her jo er en proces, der strækker sig over flere år, og i det samlede regnestykke er industrien en af de store vindere. Det er naturligvis i samme forbindelse vigtigt at få understreget, at når finanslovaftalen - som fru Aase D. Madsen selvfølgelig ikke er omfattet af - pålægger os at spare 2 mia. kr., vil det alt andet lige gå ud over og nedsætte de forbrugerfordele, der er knyttet til en liberalisering på området.
Det siger næsten sig selv.