Frank Aaen (EL), 2000-01-11:
Den stribe lovforslag, vi har til behandling i dag, kommer jo alle sammen, fordi der sker en koncentration inden for den finansielle sektor.
Der opbygges nogle enorme finansielle supermarkeder.
De breder sig i højere og højere grad hen over landegrænserne.
Der står, det er af hensyn til konkurrencen.
Jeg vil gerne stille det spørgsmål som indledning: Er det en klog udvikling, der er i gang?
Er det til fordel for samfundet, for vores muligheder herinde for at være sikre på, at samfundet udvikler sig på en ordentlig måde, at vi får de her mastodonter?
Jeg tror det ikke.
Selv i mindre udgave har de jo været i stand til at påføre samfundet enorme problemer.
De problemer bliver selvfølgelig større, når vi får så store mastodonter, som vi har i øjeblikket.
Er det til fordel for borgeren i almindelighed, at banker breder sig hen over landegrænserne? Har vi nogen gavn
af, at Den Danske Bank nu også har en bank i Norge eller alle mulige andre steder i verden?
Nej, det er ikke til vores fordel overhovedet.
Tværtom, det øger usikkerheden for, om bankerne er solide nok.
Er det til fordel for borgerne, at det er den samme virksomhed, den samme ejerkreds, den samme ledelse, som har kontrollen over vores bank, vores kreditkortvirksomhed, vores pensionsopsparing, vores livsforsikring, vores skadesforsikring, vores boliglån osv.?
Er det til fordel for borgeren, at alt det er koncentreret hos én ejer, hos en enkelt?
Nej, det er det ikke, og det viser debatten jo.
Vi er jo dybt, dybt afhængige allerede i dag, og det bliver værre endnu med de her enorme koncerner, som jo har indsigt i alle sider af vores liv.
De kan finde ud af, hvad vi handler, hvorhenne og hvornår, enten ved hjælp af dankortet eller kreditkortene.
De ved alt om vores helbred i pensions- og i livforsikringsselskabet.
De kan også kontrollere, om der lige pludselig kommer sygedagpenge i stedet for løn ind på kontoen.
De kender alle detaljer om vores bolig.
Vupti, så er det også dér.
Og har vi tillid til koncernledelsen, har vi tillid til Politiets Efterretningstjeneste?
Der er nogle her i samfundet, der i hvert fald ikke har det fuldt ud, og vi er nogle stykker, der slet ikke har det.
Og det er jo det, vi har med at gøre.
Der opbygges et kæmpemæssigt registreringssystem, og uanset om man tror, at det bliver misbrugt eller ikke bliver misbrugt, så bliver
de registre altså opbygget, og selv når vi så siger: Nå, men det er i orden, jeg kan ikke lide registre, jeg vil i hvert fald ikke registreres fuldt ud, så jeg deler mine forretninger op med en konto i den ene institution og en konto i en anden institution, så har de i hvert fald ikke fuldt register over mig, vupti, hvad sker der så?
Ja, så køber den ene den anden, og straks har vi alle de registre kørt sammen, som man ikke troede nogen sinde kunne køres sammen.
Og registre, der er kørt sammen, er det også muligt at bruge legalt, fordi man tilfældigvis engang kom til at underskrive en samtykkeerklæring, ellers kunne man jo ikke få lov til at få sin konto, for som de sagde: Hvis ikke du har alle dine konti her hos os, og hvis ikke du også sætter den her lille underskrift, så er vi ikke interesserede i dig som kunde.
Og så skriver man jo under, for man er jo presset.
Det er man tit, når man kommer i en bank.
Det er et problem, en registreringsudvikling, som jeg ikke forstår, at regeringen ikke er mere bekymret over.
Og så er det igen, jeg spørger: Hvorfor synes man, den her udvikling bare skal fortsætte?
Faktisk kan vi sige, at med det, der sker i øjeblikket, og med omfanget af det burde man jo gå den modsatte vej og sige: Nu begrænser vi muligheden for at registrere og sammenkøre registre.
Det skal være forbudt at give en samtykkeerklæring, for så dum må man ikke være.
Man må ikke være så dum, at man giver sin bank ret til at kigge i det hele.
Vi skulle vedtage en lov herinde om, at det er forbudt at give en samtykkeerklæring.
Nej, nu får man lov til det og bliver ved med at få lov til det, og jeg forstår ikke udviklingen, for hvad er så begrundelsen for udviklingen?
Hvad er så begrundelsen?
Lad os høre den en gang mere.
Vi må kunne få et klart svar.
Jo, man siger, at det er for at kunne føre større kontrol med sikkerheden i de finansielle virksomheder, risikostyring.
Altså, selv om jeg så har alle mine lån og indlån og opsparinger og boliglån i den samme finansielle virksomhed,
så bliver det aldrig nødvendigt at samkøre alle mine oplysninger af hensyn til en risikovurdering f.eks. af Den Danske Bank - aldrig nogen sinde.
Og sådan er det med 99 pct. af kunderne.
Dér bliver det aldrig nogen sinde nødvendigt at lave en samlet samkøring af alle oplysninger for at kunne lave en klar risikovurdering, og den ene procent - eller lad os bare sige to procent - der er tilbage, jamen de vil alle sammen have en sådan størrelse, at risikovurderingen af hver enkelt virksomhed i hvert enkelt datterselskab selvfølgelig vil fremstå helt klart af regnskaberne, hvis de ellers føres lovligt, således at det er uden problemer både for koncernledelsen og specielt for Finanstilsynet at gå ind og se på hvad som helst.
Dér er det selvfølgelig meget muligt at foretage en korrekt risikovurdering af den pågældende koncern, uden at alle almindelige borgeres kontooplysninger, helbredsoplysninger, oplysninger om boliglån, oplysninger om kreditkortanvendelse, oplysninger om restancer, oplysninger om jobskift og alt muligt skal kunne køre rundt i virksomheden, fordi man engang kom til at give en samtykkeerklæring. Det er fuldstændig uanstændigt og uforståeligt, og derfor stiller vi også det spørgsmål, som jeg håber at økonomiministeren vil svare på: Hvorfor?
Hvem er kommet med den idé, at det skal udvikle sig på den her måde?
Hvorfor reagerer man ikke positivt og siger, at her er et problem, vi bør tage alvorligt?
For der er ingen grund til det, der er ingen saglig grund.
Dér må man spørge: Hvorfra kommer ideen til, at man følger branchens henstillinger på det område i stedet for forbrugernes henstillinger?
Hvad er begrundelsen for det?
For den eneste part i den her sag, der har interesse i at få den her helt frie mulighed for at kunne flytte rundt med oplysningerne, er den finansielle virksomhed selv, som kan bruge det i markedsføringsøjemed, som kan bruge det i kreditvurderingsøjemed, som kan bruge det i alle de øjemed, som den har lokket kunden til at acceptere at det kan bruges i. Uanset hvad der ellers er af grænser, så er det kun den finansielle virksomhed, der har interesse i, at det her system opbygges.
Samfundet har ingen interesse i det.
Finanstilsynet har ingen interesse i det.
Så derfor må vi spørge økonomiministeren: Med hvilken begrundelse har man lyttet til branchen og ikke lyttet til bekymrede forbrugere? Det synes jeg er det mest interessante spørgsmål i dagens debat.
Når det er sagt, er det jo klart, at udviklingen jo nu er i gang, uanset om den er klog eller uklog - den er uklog - men selvfølgelig fører det jo så også til, at vi må skærpe kontrollen med virksomhederne.
Men vi vil godt sige helt klart til ministeren, at ønsker man vores stemmer for de her lovforslag, så bliver der nødt til at ske en radikal ændring, og hvis ikke man er indstillet på det, så må der ske en opdeling af lovforslaget. Så skal vi gerne stemme for stramningsdelene.
Det skal vi gerne være med til.
Det kan jeg høre at i hvert fald dele af højresiden i Folketingssalen ikke så optaget af, men jeg synes selvfølgelig, at når vi får de her mastodonter opbygget, så er vi også nødt til at opruste samfundets kontrol med mastodonterne - naturligvis.
Men vi kan ikke acceptere det, der sker, af hensyn til borgerne her i samfundet og deres retssikkerhed.