Søren Espersen (DF), 2005-06-09:
Der er allerede her fra talerstolen blevet sagt mange fornuftige ting så vel i ministrenes taler som fra Venstres ordfører, og der er ingen grund til, at jeg gentager de ting.
I stedet for vil jeg bruge min tid på at rette opmærksomheden mod korruption, som Dansk Folkeparti betragter som et af de allervæsentligste onder, når vi taler om samhandel.
Der er jo mange forskellige opfattelser af, hvad der er bedst for ulandene, når det gælder samhandel, men en ting formoder jeg, vi kan blive enige om, nemlig at jo mere handelsmæssigt lukket et land er, desto bedre er grundlaget for korruptionen.
Dermed være ikke sagt, at korruption ikke findes i de lande, som har en fri handelsstruktur og et frit økonomisk system, for det er der jo som bekendt desværre også mange eksempler på.
Det gælder ilande og det gælder ulande.
Og på samme måde, som der er en klar sammenhæng mellem barrierer og korruption, er der også en sammenhæng mellem korruption og generel velfærd.
I et korrupt land er forskellen på rig og fattig stor.
Vindergruppen på den ene side er den, der kan betale sig fra at bryde loven henholdsvis myndighedsfolkene, som modtager betalingen, og tabergruppen er på den anden side den, som ikke har nogen myndighed, der gør, at den er værd at bestikke.
Hvis vi forestiller os et land, som havde et system, der var fuldstændig fri for handelsbarrierer af nogen art, så var i hvert fald den mulighed for korruption med hensyn til eksport og import forsvundet.
Generelt set
Det synes jeg er væsentligt at have i baghovedet, når der er stærke lobbykredse, som i det her spil slår til lyd for, at udviklingslandene i modsætning til ilandene skal have lov til at beholde deres handelsbarrierer.
Jeg forstår godt den betænkelighed, der kan være i at give markedet fuldstændig frit.
Det er jeg heller ikke tilhænger af, for der kan bestemt ligge en stor risiko for, at udviklingslandene så at sige bliver løbet over ende.
Jeg synes bare, at det her er nødvendigt at fremhæve, at jo større grad af frihandel, der tilbydes og modtages af udviklingslandene, desto større er i mine øjne det enkelte lands mulighed for at slide sig fri af fattigdommen, og det er jo det, som vi alle er interesseret i.
Der er par lande, som jeg vil fremhæve i den her forbindelse, lande, som for bare 40-50 år siden var blandt verdens absolut fattigste lande, men som nu befinder sig i superligaen blandt verdens økonomier.
Jeg tænker på Sydkorea og Taiwan, som i 1960’erne var på niveau med de allerfattigste afrikanske lande, men som 20 år senere overhalede Brasilien, og som nu som sagt er helt oppe i superligaen.
Taiwan eksempelvis er i dag sin relative lidenhed til trods verdens sekstende stærkeste økonomi.
De to nationaløkonomer Bjørnskov og Munch-Holbek pegede for nylig i en spændende kronik i Berlingske Tidende på fænomenet Chile, landet som helt ind i 1980’erne kørte efter samme struktur som de øvrige sydamerikanske lande med masser af defensive barrierer, men som fra begyndelsen af 1990’erne ensidigt og uventet fjernede barriererne.
På 15 år er Chile blevet Sydamerikas rigeste land.
Dansk Folkeparti vil med de her bemærkninger påpege over for ministrene, at en effektiv bekæmpelse af korruption i udviklingslandene i høj grad har at gøre med en sund og god og åben integrering på verdensmarkedet.