runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jann Sjursen (KRF), 2003-03-19:
Jeg er glad for, at hr. Peter Skaarup her fra talerstolen har bekræftet, at det er en ny politik fra Dansk Folkepartis side, at man mener, at man skal støtte USA i et og alt, og at datoen den 11. september 2001 er helt central i denne her sammenhæng.
Når jeg gerne vil fremdrage det, så er det, fordi vi jo altså ikke skal længere tilbage end til 1998, før Dansk Folkeparti rent faktisk gik imod, at Danmark gav et militært bidrag til den alliance, der ville søge at skabe fred i Kosovo og forhindre den etniske udrensning, der var på vej dér.
Dengang i 1998 advokerede Dansk Folkeparti for, at diplomatiet skulle have endnu en chance, og at vi ikke skulle sætte ind med bomber og landtropper, og Dansk Folkeparti advokerede yderligere med, at dette var uden for NATO's territorium, og derfor skulle vi holde fingrene væk.
Jeg takker for det klare svar.
At Dansk Folkeparti nu har skiftet politik, synes jeg er meget interessant, og jeg synes også, det er interessant i forhold til den generelle debat, for så må hr. Peter Skaarup dog medgive, at det må være legitimt for partier, som det har været det for Dansk Folkeparti, at man tager selvstændig stilling til tingene og ikke nødvendigvis bare pantsætter sin holdning hos ét land eller én organisation.
Dansk Folkeparti er jo netop eksemplet herpå, at det gør man ikke.
Peter Skaarup (DF), 2003-03-19:
Hr. Keld Albrechtsen er inde på situationen efter Golfkrigen, og der står det meget klart for mig i hvert fald, at USA og i øvrigt også FN igennem hele perioden siden den første Golfkrig har lagt et ret kraftigt pres på Irak.
Man har håndhævet den såkaldte no-fly zone, ikke dermed at forstå at man så har sikret sig, at Saddam Hussein opfører sig ordentligt.
Det er jo derfor, FN-resolutioner er kommet, men det er klart, at man har ventet med at gribe militært yderligere ind, indtil man har afprøvet alle muligheder for at få Saddam Hussein til at makke ret.
Så jeg siger ikke, at alt, hvad Saddam Hussein har gjort siden den første Golfkrig, har været fornuftigt.
Nej, tværtimod, og det er jo derfor, vi står i den situation, vi gør nu, med alle FN-resolutionerne.
Så til hr. Ole Sohn: Tak for ordene.
Det er altid godt at få ros af SF for den klare tale.
Jeg kunne så godt have ønsket mig, at f.eks. Socialdemokraterne ville være mere klare i en debat som den her, nemlig i forhold til at følge op på det, som de mente, da de sad i regering, hvor de altså klart meldte, at de støttede USA i denne her kamp mod terrorisme, som kom i gang efter den 11. september 2001.
Nye regler: Ja, vi skal bestemt diskutere FN's rolle.
Er det rimeligt, at vi i FN-regi er afhængig af, hvor mange dollar, hvor mange franc der skal gives til Angola, til Syrien, hvad der i virkeligheden har værer afgørende for Socialdemokratiet og SF og andre partier her i Folketinget i forhold til at gribe ind over for Saddam Hussein?
Er det rimeligt, at vi skal hælde vores hoved til lande, der har diktaturregimer, som er udemokratiske, har korruption, undertrykker almindelige menneskererettigheder i deres egne lande, at vi skal stille dem i front?
Det er det, jeg angriber, og det er det, der har været problemet i FN-regi
her på det seneste.
Så til hr. Frank Jensen og hvornår vi fik besked om, at regeringen ville være interesseret i at stille et militært bidrag: Jamen det har sådan set ligget i kortene lige siden det møde i Udenrigspolitisk Nævn, hvor regeringen meddelte, at det konkrete bidrag, man havde tænkt sig, bl.a. var ubåden »Sælen« og de danske specialstyrker.
Jeg tror, at hr. Frank Jensen udmærket godt ved, at det er på det tidspunkt, at Dansk Folkeparti bliver bekendt med, at regeringen har intentioner om måske på et tidspunkt at overlade kommandoen for de enheder til en alliance af partnere, hvis det er nødvendigt med en militær afvæbning.
Det er meget naturligt, sådan er dét, og sagde vi fra over for det nu, så ville det være et fuldstændig forkert signal.
Frank Jensen (S), 2003-03-19:
Ja, man kan med rette sige, at Dansk Folkeparti ikke har skiftet standpunkt i denne her sag.
Dansk Folkeparti har ment fra første færd, at Danmark skulle bidrage militært, uanset på hvilket grundlag.
Sådan har man i hvert fald måttet forstå
de tilkendegivelser, der er kommet gennem de seneste par måneder fra Dansk Folkeparti.
Det får mig så til at spørge hr. Peter Skaarup, hvornår hr. Peter Skaarup eller hr. Peter Skaarups partileder blev bekendt med, at den danske regering på et tidspunkt ville skifte spor væk fra FN's Sikkerhedsråds spor.
Hvornår blev hr. Peter Skaarup og Dansk Folkeparti gjort bekendt med, at regeringen ville stille et militært bidrag til rådighed for en militær aktion i Irak?
For offentligheden er det jo noget, der først blev bekendtgjort i går, i nævnet blev vi først gjort bekendt med i går, at regeringen vil stille et militært bidrag til rådighed.
Hvornår blev Dansk Folkeparti gjort bekendt med, at regeringen ville stille militært bidrag til rådighed for en amerikansk ledet aktion?
Else Theill Sørensen (KF), 2003-03-19:
: »I den nuværende situation er det derfor ikke et principielt valg mellem at følge FN-sporet eller at gå »enegang« sammen med USA, som nogle gerne vil fremstille det.
FN er enige om, at Saddam skal afvæbnes.«
Og lidt senere: »Men det er og bliver et politisk valg, om man vil stille sig på USA's og Storbritanniens side eller overlade også næste halvleg til den irakiske leders dødsensfarlige julelege.«
Hvis hr. Frank Jensen ikke ved det, kan jeg oplyse, at debatindlægget er skrevet af tidligere forsvarsminister, socialdemokraten Hans Hækkerup, og i samme debatindlæg skriver Hans Hækkerup: »Men det kan ikke være et principielt problem, at der ikke er vedtaget en ny specifik FN-autorisation til den konkrete magtanvendelse, for der ligger jo klare fortilfælde fra den tidligere regerings tid, hvor et bredt flertal i Folketinget besluttede, at det ikke var nødvendigt.
Holger K. Nielsen (SF), 2003-03-19:
Jeg har to ting.
Jeg er helt enig med hr. Peter Skaarup i, at Saddam Hussein er en brutal diktator.
Men har hr. Peter Skaarup på noget tidspunkt tænkt på, at da han gassede kurderne i 1988, blev der knap nok løftet et øjenbryn fra Vestens side?
Det var først, da Saddam Hussein angreb Kuwait, så der blev problemer med olieforsyningerne til Vesten, at han blev et problem.
Har hr. Peter Skaarup gjort sig nogen overvejelser
over det hykleri, der har ligget fra Vestens side i hele håndteringen af Saddam Hussein gennem årene? For det andet: Hr. Peter Skaarup nævner terroren og siger, at mange mener, Saddam Hussein står bag den internationale terrorisme
Der er ikke påvist nogen sammenhæng - jo, det britiske efterretningsvæsen kom med en rapport, men det viste sig, at den var hentet fra en specialeafhandling på internettet.
Der er ingen seriøse mennesker, der påstår, at Saddam Hussein og den internationale terrorisme har tæt forbindelse med hinanden.
Har hr. Peter Skaarup omvendt tænkt på, at er der én, der ønsker denne krig, så er det Osama bin Laden?
Terrorismen vil blive styrket af denne her krig.
Man ville bekæmpe terrorismen i sin tid, men konsekvensen bliver flere terrorhandlinger her i Vesten, og vil Dansk Folkeparti tage et medansvar, hvis det finder sted?
Frank Jensen (S), 2003-03-19:
Fru Pia Kjærsgaard siger, at EU ikke duer til en snus eller noget i den retning.
Jeg tror ikke, citatet er helt korrekt, men det var noget i den retning.
Det er jo beskæmmende, at Europa er splittet, som Europa er i denne sag, og jeg mener, den danske statsminister på et meget tidligt tidspunkt har bidraget til at splitte Europa ved sammen med syv andre kolleger at sende et brev til den internationale presse.
til at markere modstand mod meget store lande i Europa, nemlig Tyskland og Frankrig, og det er ikke godt, at Danmark efter et meget succesfuldt dansk formandskab på den måde bidrager til at skabe splittelse i Europa.
Jeg er sikker på, at den amerikanske præsident George Bush gerne vil have et enigt Europa bag USA.
Den amerikanske
præsident ønsker ikke et enigt Europa mod amerikanske synspunkter.
Det er her, vi står, og jeg synes, at vi Danmark skal gøre op med os selv.
Vi skal holde fast i, at den transatlantiske pagt er vigtig, men vi skal også gøre op med os selv, hvor vore nærmeste interesser ligger.
De ligger i Europa, og vi skal lade være med at lade os piske rundt i manegen af den nuværende amerikanske præsident, som har et fundamentalt andet grundlag at vurdere Europa på, end vi burde have, hvis vi skulle varetage vore egne snævre danske interesser for vore egne borgere.
Jeg så gerne, at Europa blev meget mere forankret i fælles holdninger på en række felter, også udenrigs- og sikkerhedspolitikken.
Vi troede, Venstre og De Konservative havde samme udgangspunkt som os, men denne sags håndtering er et udtryk for, at det kan der i hvert fald sås tvivl om.
Jeg mener ikke, vi skal acceptere, at den nuværende amerikanske præsident gang på gang intervenerer i det, vi har i gang her i Europa, og i denne sag synes vi, konsekvenserne er uoverstigelige, fordi det fører så mange menneskelige lidelser med sig.
Til fru Else Theill Sørensen skal jeg sige, at jeg har ikke læst den pågældende artikel; jeg har ikke haft mulighed for det, fordi vi startede så tidligt i salen i dag.
Men jeg vil sige om de citater, at det, man hele tiden skal holde sig for øje, er, at vi har samme opfattelse som regeringen: at resolution 1441 ikke giver grundlag for militær intervention.
Det er vigtigt at fastholde det, for det har regeringen sagt, og udenrigsministeren har så sent som for nogle ganske få timer siden skrevet under på, at han står ved citatet på forsiden af Politiken i dag.
Det skal alle, der vurderer denne sag, hele tiden holde sig for øje.
Det er ikke gjort med 1441.
Der skulle en ny sikkerhedsrådsbeslutning til, en ny vurdering og en ny beslutning, og i hvert fald skulle Sikkerhedsrådet ind i sagen og vurdere den.
Villy Søvndal (SF), 2003-03-19:
Jeg forstod på hr. Peter Skaarups indlæg, at der ville være rigtig mange lande, der sender soldater af sted.
Vil hr. Peter Skaarup være så flink at oplyse, hvor mange lande det er? Jeg har prøvet at tælle sammen, jeg kan få det til fem. Det kan godt være, at hr. Peter Skaarup har hørt om et højere tal fra nogle af vennerne, det ved jeg ikke.
Men fem, er det en stærk international koalition, der sender soldater af sted?
Og hvis der er flere end fem lande, vil hr. Peter Skaarup så ikke være flink at oplyse om, hvilke det er? Sagen er jo i den her debat, at Danmark har taget en ekstrem position - en ekstrem position - i modsætning til flertallet af landene i det internationale samfund, og det er jo hovedgrunden til, at det her aldrig kom til afstemning.
En ganske ekstrem position.
Så sagde hr. Peter Skaarup også, at hvis Saddam forlader Irak, bliver der ingen krig.
Nu kan det selvfølgelig også for Dansk Folkeparti være svært at følge med i de internationale udmeldinger, og det har jeg forståelse for, men Ari Fleischer, som er præsidentens talsmand, udtalte i går, at uanset om Saddam forlader Irak, så rykker de amerikanske soldater ind. Jeg spørger bare: Hvem har mest ret, præsidentens talsmand eller hr. Peter Skaarup?
Eller er det bare hr. Peter Skaarups viden, der ikke er ajourført?
Peter Skaarup (DF), 2003-03-19:
Først til hr. Holger K. Nielsen.
Det er da rigtigt, at der er sket mange fejl omkring Irak.
Der har været forskellige former for amerikansk støtte, hvis vi kigger langt tilbage i historien, til Saddam Hussein, men det ophørte jo med den første Golfkrig, hvor Saddam Hussein var aggressiv over for Kuwait.
Derfor er der god grund til, at man følger op på det, som han lovede efter den første Golfkrig, men som han jo så ikke har overholdt igennem de 12 år, der er gået siden da.
Med hensyn til terrorsituationen kan jeg ikke forstå, hvordan hr. Holger K. Nielsen ved noget som helst om, hvad der kommer af terror i fremtiden.
Jeg håber da, at vi kan undgå enhver form for terror.
Men jeg ved ikke, hvorfor hr. Holger K. Nielsen skulle være mere ekspert i at vurdere det end alle mulige andre her i det danske samfund.
Så jeg kan ikke se noget belæg for, at der skulle komme mere terror, Men jeg kan i hvert fald sige, at ifølge Colin Powells tale i FN's Sikkerhedsråd stod det meget klart, at Irak havner terrorisme, at Saddam i sit land har terrorister til stede, som man ikke gør noget ved, som bevæger sig frit omkring i Irak.
F.eks. er der beviser for, at der i Bagdad har været besøg af terrorister tilhørende Al-Qaedanetværket.
Så kan man diskutere, om Irak samarbejder, altså planlægger aktioner hist og pist.
Men kendsgerningen efter Colin Powells tale og de beviser, der er fremlagt, er, at Irak er i en situation, hvor man havner, hvor man lægger land til, og det er jo i sig selv efter den 11. september 2001 rimelig problematisk, må man sige.
For hvis vi accepterer, at lande lægger havn til terrorisme, så er vi langt ude, og derfor forstår man jo godt den amerikanske holdning her.
Til sidst til hr. Søvndal: Der er da mange lande, der støtter de aktioner, der formentlig kommer til at finde sted.
Jeg kan nævne Storbritannien, Spanien, Polen, Rumænien, Tjekkiet, Slovakiet, Bulgarien, Letland, Australien plus en række andre lande med politisk støtte.
Det ved vi allerede nu, og derudover må man regne med en række andre lande ud
over Danmark.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-03-19:
Hr. Peter Skaarup burde være klar over, at det såkaldte bevismateriale, som USA's udenrigsminister Colin Powell fremlagde, jo er blevet analyseret alle mulige steder.
Det har tysk efterretningstjeneste, det har fransk efterretningstjeneste kigget efter i sømmene.
Frankrig og Tyskland har ikke fundet, at der var et bevismateriale, og det er dog formentlig dygtige folk inden for efterretningsvirksomhed.
Så der tror jeg, at hr. Peter Skaarup vil gøre sig selv en tjeneste ved selv at kigge tingene lidt grundigere igennem og prøve på at basere sig på et seriøst stykke arbejde og ikke bare slabre i sig, hvad Colin Powell kommer og siger, for det viser sig altså ikke at kunne holde. KL. 13.45 Så går hr. Peter Skaarup ud i den rene historieforfalskning med hensyn til fortiden.
Så påstår han, at USA ikke har støttet Saddam Hussein siden Golfkrigen. Jamen det er jo helt forvrøvlet.
USA afstod fra at rykke ind
Sådan er kendsgerningen.
Derfor burde man ikke stå og udbrede sig om ting, som man helt åbenlyst ikke har sat sig ordentligt ind i, her fra Folketingets talerstol.
Jann Sjursen (KRF), 2003-03-19:
Det er et selvstændigt og meget vigtigt argument for Dansk Folkeparti, at vi skal følge vores nærmeste allierede, England og USA, og derfor er mit spørgsmål til Dansk Folkeparti ganske enkelt: Hvornår er det blevet
Dansk Folkepartis politik, at vi skal følge vores nærmeste allierede, USA og England, i et og alt
Hvornår er det blevet besluttet, at det skal vi konsekvent gøre?
Ole Sohn (SF), 2003-03-19:
Jeg synes, det var en befriende klar tale, som hr. Peter Skaarup kom med.
Ikke al den her pakken ind og udenomssnak, som hr. Jens Rohde fra Venstre er kommet med, og som udenrigsministeren er kommet med.
Næ, det er klar tale.
Vi skal støtte USA i et og alt.
Uanset, hvad de gør, så er det bare den vej.
Og det synes jeg er fint.
Men spørgsmålet er, om der er andre motiver end bare blindt at følge, hvad USA gør.
Og er der andre motiver, så kunne det være interessant at få Dansk Folkeparti til at redegøre lidt for dem.
Vil man gå ind for nogle nye regler for, hvornår man kan agere, eller gør man det bare, når USA siger det? Med hensyn til jagten på terrorister så ved man jo beviseligt, at de, der stod bag 11. september, kom fra Saudi Arabien og Egypten.
Er det så der, vi går til næste gang, eller venter vi, til USA siger til? Når man bryder resolutioner, griber man så ind?
Hvornår vil Dansk Folkeparti så støtte en indgriben over for Israel, som har brudt resolutioner i 30 år?
Har man en nuanceret holdning dér, eller venter man bare, til USA siger: Nu gør vi noget, og så går Dansk Folkeparti efter?
Er det den eneste rettesnor, som Dansk Folkeparti har?
Naser Khader (RV), 2003-03-20:
Overordnet vil jeg hilse Socialdemokraternes initiativ velkommen.
Det er kærkomment, at det danske musikliv kommer på den politiske dagsorden.
Dansk kultur i almindelighed har brug for opmærksomhed for tiden, og her tænker jeg på opmærksomhed med en anden dagsorden end besparelser og nedskæringer.
Dette gælder også for det danske musikliv.
Dansk musikliv er trængt på flere fronter, musiklivet er ikke blot presset af det dominerende politiske miljø for tiden, men er presset af den teknologiske udvikling, der har gjort nye måder at distribuere og indhente musik på mulige.
Dette har betydet, at salget af dansk musik har været kraftigt faldende.
Vedrørende det danske musikliv og kunst og kultur i almindelighed er det vigtigt at få aflivet to udbredte myter
om kulturen og kunstneres vilkår, for kunst og kultur kan ikke blot overlades til markedskræfterne.
Markeder er fortrinlige måder at organisere mange områder på, men det er ikke nødvendigvis egnet til kunst og kultur.
Det er ikke det samme som at sige, at kunst og kultur ikke må være populært, men selv det populære har ofte brug for støtte.
Den gamle romantiske forestilling om talentfulde kunstnere som lysende, iøjnefaldende genier, der straks bliver opdaget og elsket af publikum og derpå sikrer deres karrierer og fremtid, er en myte.
En musikers tilværelse og karriere er hårdt arbejde, det er en slidsom bevægelse, hvor man må forsøge at forlene kunstneriske ambitioner og stræben med almindelige menneskelige kår, såsom at der skal smør på brødet.
Ofte vil det minde om decideret sisyfosarbejde.
Vi skal gøre op, hvilket samfund vi gerne ser, Danmark udvikler sig til.
Dette indebærer også, at vi skal gøre op, hvilket kulturliv vi vil have, og her er musiklivet selvsagt et centralt område.
Senere på Folketingets dagsorden i dag vil et konkret radikalt forslag, der vil forbedre vilkårene for en del af de danske musikere, blive behandlet.
Dette er en konkret manifestation af den vigtighed, Det Radikale Venstre mener, dette emne har.
Som sagt hilser jeg derfor Socialdemokratiets initiativ velkommen, der er brug for aktive tiltag, der stimulerer det danske musikliv.
Bodil Kornbek (KRF), 2003-03-20:
Der er ingen tvivl om, at staten bærer et ansvar for at støtte og fremme et mangfoldigt og alsidigt musikliv i Danmark, og det sker for det første via den økonomiske støtte, en støtte, der skal ydes til såvel professionelle kunstnere som amatører, idet et hovedkriterium ved tildelingen skal være kvalitet. For det andet sker det indirekte via den måde, vi vælger at strukturere hele vores musikalske uddannelsessystem på i Danmark, og det vil jeg komme tilbage til lidt senere. Den ensidigt stigende kommercialisering af den internationale og dermed den danske musikbranche bliver stadig mere udtalt, hvor jeg ofte finder, at vi giver køb på den kunstneriske kvalitet, mens indpakningen opprioriteres, og hvor succes afhænger af éns økonomiske formåen.
Det har ikke mindst svækket den klassiske og rytmiske musik.
Et initiativ, som jeg imødekommer med glæde, er Foreningen af Danske Musikkritikeres nylancerede musikpris, Steppeulven, som blev uddelt for første gang i januar i år.
En musikpris, der er totalt uafhængig af pladebranchen og andre kommercielle interesser.
Den uddeles ud fra kunstneriske kriterier til danske produkter.
Der kan man da tale om et signal, der ikke er til at misforstå.
Vi er nået til et punkt, hvor fokuseringen på den del af musiklivet, der lever på kommercielle vilkår, er blevet for dominerende i forhold til andre dele af det danske musikliv.
Det afspejles ikke mindst i musikudbuddet i såvel de danske som udenlandske medier de senere år, hvor især den klassiske musik har måttet vige for populærmusikkens opmærksomhed. Der skal handles, og derfor finder jeg denne debat, som Socialdemokratiet har rejst, frugtbar og også nødvendig.
For vi har et ansvar i Folketinget for at rette op på den skævhed, som vi oplever inden for musiklivet.
Samtidig viser udviklingen sig også i den danske befolknings egentlige kendskab til vores musikalske kulturarv
og tradition, som bliver stadig dårligere.
Jeg synes, det er ærgerligt, hvis kommende generationer helt mister fornemmelsen for, hvad den danske sangskat er, samt ikke kender vores vigtigste danske komponister og deres værker.
I juni sidste år fremlagde en task force, nedsat af Kulturministeriet, en del anbefalinger til, hvorledes man kommer de aktuelle problemer med den musikalske fødekæde inden for klassisk musik til livs.
Tilsyneladende skyldes en stor del af det rytmiske og klassiske musiklivs problemer hele den måde, vi har valgt at strukturere det danske musikalske uddannelsessystem på.
En struktur, der har vanskeliggjort bl.a. koordinering af musikuddannelsernes formål, læseplaner og undervisningsmetoder.
Det skal vi gøre noget ved, og det er også det, jeg synes, kulturministeren har lagt op til.
I Kristeligt Folkeparti vil vi gerne være med til at samarbejde om fremtidens musikliv i Danmark og sætte fokus på større kvalitet og mere bredde i dansk musikliv og ikke mindst det danske musikalske uddannelsessystem.
Så vi ser frem til de kommende initiativer, der kommer
her fra Folketinget og fra ministeren, og vi håber også, at de anbefalinger, der har været, i højere grad vil blive benyttet.
Lone Møller (S), 2003-03-20:
Nu elsker jeg ikke de økonomiske diskussioner, sådan som ministeren gør.
Det gør jeg ikke, for det er altid utrolig svært at efterprøve de tal, der bliver slynget ud fra Folketingets talerstol.
Man kan altid bagefter slå dem efter.
Det, der fik mig op, er, at ministeren siger, at vi aldrig nogen sinde har været oppe på de 25 pct., ikke engang bare i nærheden.
Men er det ikke korrekt, at vi i 1993 var oppe på 21,4 pct. i refusionstilskud?
Det er i hvert fald et godt stykke højere oppe end det, vi giver i dag.
Så er jeg meget tilfreds med de ting, som ministeren siger vi skal styrke på musikskolerne: kvaliteten og uddannelsen.
Men der kommer jo flere og flere på musikskolerne, og så er det klart, at det ikke nytter noget, hvis der ikke bliver tilført midler.
Så vi skal også fra Socialdemokratiet sige, at vi meget gerne vil være ministeren behjælpelig med både at styrke området og finde nogle penge til det.