Kim Behnke (FP), 1998-05-07:
Det er jo nok skæbnens ironi, at også i Fremskridtspartiets folketingsgruppe blev det århusianerne, der fik fornøjelsen af at gå ned og tale om det her forslag.
Det skyldes nu, at vores ordfører, fru Kirsten Jacobsen, ikke kunne være til stede.
Vi var blandt dem, der råbte højt, da dette boliglotteri gik i gang, ikke kun på den dag, hvor udlodningen fandt sted, og alle for åbent tæppe kunne se, hvor absurd det var, men allerede på det tidspunkt, hvor man blandt forligspartierne var så evigt enige om, at det var et genialt princip, man havde opfundet.
Det gik selvfølgelig galt.
Og det går galt, hver gang man skal udlodde statsmidler til forskellige formål.
Derfor vil de fleste altid få et afslag, og så har vi problemet, fordi mange af de projekter, der bliver givet afslag på, måske objektivt ville være akkurat lige så velfunderede som nogle af dem, der bliver givet tilsagn om.
Derfor er det vores opfattelse, at man skal lade være med at uddele disse tilskud.
Man skal i stedet stille det meget, meget enkle spørgsmål: Hvorfor er der overhovedet opstået det her behov for byfornyelse?
Hvorfor har ejerne af disse ejendomme ikke automatisk og løbende sørget for en vedligeholdelse, der gør, at der slet ikke er brug for byfornyelse?
Svaret er meget, meget enkelt: Det er Folketingets ansvar.
Det er Folketinget, hvor et nidkært flertal gennem årene har betragtet enhver boligejer, enhver ejer af en ejendom som en fæl bolighaj og boligspekulant, der bare var ude på at rage penge til sig.
Hvis man ikke skal ud og entrere med sorte håndværkere - rent skattemæssigt i hvert fald - skal man betale dyrt, og det forstår man godt, når man ser på, hvordan vores skattelovgivning er indrettet.
Så det er dér, vi skal tage fat.
Har folk selv midlerne, så disponerer de selv løbende, og det er efter Fremskridtspartiets opfattelse den rigtige og sunde måde at få det her til at virke på. Men hvad så med den offentlige sektor?
Hr. Keld Albrechtsen bragte jo et ikke uvæsentligt element ind i debatten.
Specielt når det gælder energibesparelser og energirigtige ejendomme, halter det offentlige jo langt bagud.
Tager man et infrarødt fotografi af København, ser man Christiansborg Slot ligge som en pinlig rød hestesko og lyse op på billedet, fordi energien fosser ud af bygningen.
Og sådan er det med statens, med kommunernes og med amtskommunernes ejendomme rundt omkring.
De er i en meget dårlig energimæssig tilstand.
Jeg har også over for energiministeren efterlyst, at der snart kommer nogle flere aktstykker i Finansudvalget, hvor boligministeren søger om penge til at energisikre og isolere de offentlige ejendomme, for det er der brug for.
Og specielt i en tid, hvor man pålægger private alverden af konsulenter osv. for at sikre, at de er energimæssigt rigtigt indrettet, er det pinligt, at det offentlige halter så meget bagud.
Jeg ved godt, at Boligministeriets arkitekter får nervesammenbrud bare ved tanken om at sætte en solfanger op, men hvad nu, hvis boligministeren meddeler dem, at sådan skal det altså være fremover?
Hvor mange steder i boligministerens regi er der opstillet en vindmølle?
Svaret er: nul steder.
Ja, der er ude på Risø, men det er, fordi de går og måler på dem derude, og det er heller ikke i Boligministeriets regi. Det er simpelt hen, fordi det må private jo tage sig af.
Hvorfor går staten ikke frem som et godt eksempel og viser, at man med solfangere, med solelementer, med vindmøller osv. faktisk kan få noget spændende ud af det - og så spare på energien.
Det vil de her penge være bedre anvendt til, og derfor afviser vi forslaget.