Tom Behnke (FP), 1998-01-22:
Indledningsvis føler jeg, at der er anledning til at kritisere den debatform, som Folketinget har valgt.
Det, at man kaster alle otte forslag sammen i én stor bunke og behandler alle forslagene under et, er ikke rimeligt.
Hvert forslag i sig selv fortjener en grundig behandling.
Alene overskriften på lystavlen bag mig indikerer jo, at det bare er sådan en samling udlændingeforslag.
Det er ikke en rimelig behandling, men da Folketinget således ikke har tænkt sig, at der skal være en seriøs debat om hvert enkelt forslag, er jeg nødt til at koncentrere min ordførertale om det vigtigste.
Venstres og De Konservatives forslag kan Fremskridtspartiet støtte, idet de pågældende forslag i høj grad er som skrevet direkte af efter Fremskridtspartiets politik.
Der skal selvfølgelig lyde ros til Venstre og De Konservative for det, selv om der selvfølgelig er nogle enkelte ting, som vi ikke er helt enige i, men lad det nu ligge.
Fremskridtspartiet har også i denne samling stillet en række forslag til opstramninger af udlændingepolitikken.
Nogle af forslagene er allerede blevet behandlet, og nogle af dem skal behandles i dag, og endnu flere skal behandles
Fremskridtspartiet har stillet forslag om ophævelse af udlændinges valgret til kommunalvalg.
Det forslag var der ikke flertal for.
Fremskridtspartiet har stillet forslag om en folkeafstemning om udlændingepolitikken, så befolkningen kunne tilkendegive deres holdning.
Det forslag var der heller ikke flertal for.
Fremskridtspartiet har stillet forslag om ophævelse af offentligt betalt modersmålsundervisning, for skal de fremmede blive i Danmark, og det er der jo et flertal der ønsker, så må det være sagen, at de lærer dansk og ikke fastholdes i et andet sprog.
Det forslag var der heller ikke flertal for.
I dag behandler vi så en stribe forslag fra Fremskridtspartiet, og forslagene drejer sig om følgende: For det første afskaffelse af de facto-status.
De facto-flygtninge er jo ikke flygtninge i konventionens forstand.
Det er personer, som ikke er flygtninge, men som er i en flygtningelignende situation, altså personer, som vi uden at bryde konventionen kunne sende hjem igen.
De facto-flygtninge har i de sidste år udgjort tre fjerdedele af alle flygtninge i Danmark, hvilket er en foruroligende udvikling.
Den største gruppe af de facto-flygtninge, som er i Danmark, er somaliere, som nemt kunne være rejst hjem igen, men som et flertal her i Folketinget ikke ønskede at sende hjem.
Det har betydet, at de nu har været her så længe, at de og kommende generationer reelt kan blive her resten af deres liv med enorme offentlige udgifter til følge.
Og det samtidig med, at vi end ikke har råd til vore egne borgere, og det samtidig med, at millioner af reelle flygtninge ikke får den hjælp, de har brug for.
Det er Fremskridtspartiets opfattelse, at vi skal koncentrere kræfterne om de flygtninge, som virkelig har brug for hjælp, og dermed skal vi have ophævet reglen om de facto og ikke nøjes med regeringens forslag til begrænsning af personkredsen.
Et forslag som i øvrigt ingen som helst virkning vil få. For det andet et forslag om udlændingekontrakter.
Mange flygtninge kan nemt finde ud af at opføre sig ordentligt, mens de er i Danmark, og de kan nemt indordne sig under danske regler.
Men der er desværre uhyggelig mange, som ikke kan finde ud af det.
I Fremskridtspartiet er vi ganske overbevist om, at langt de fleste flygtninge vil kunne finde ud af at overholde de danske spilleregler, hvis de allerede ved deres indrejse i Danmark skulle skrive under på en udlændingekontrakt, hvor der helt nøjagtigt er angivet, hvilke betingelser der er for at være i Danmark, og hvornår de skal forlade Danmark igen.
Har en udlænding som tak for at få lov til at komme til Danmark og nyde beskyttelse her fået stillet en række sociale ydelser til rådighed, og hvis takken er at begå grov kriminalitet, så har de pågældende efter Fremskridtspartiets opfattelse selv bedt om at få lov til at forlade Danmark igen, og det hjælper vi dem gerne med.
På samme måde mener vi i Fremskridtspartiet, at der skal være helt klare spilleregler for at sikre, at afviste og udviste udlændinge reelt forlader Danmark, ligesom det skal sikres, at de såkaldt anonyme udlændinge sættes i fængsel, til de igen kan huske, hvem de er, og hvor de kommer fra.
For sagen er jo, at de såkaldte anonyme udlændinge jo kun er anonyme, fordi de ved, at den dag, hvor de fortæller, hvor de kommer fra, vil de blive sendt tilbage igen. Forslaget om udvisning af kriminelle udlændinge har Fremskridtspartiet fremsat adskillige gange før.
Ikke desto mindre ser vi nu i dag, at regeringen fremsætter
et forslag, hvor man faktisk lægger op til, at kriminelle udlændinge skal udvises.
Fremskridtspartiet har gentagne gange påpeget det urimelige i, at udlændinge på en række områder opnår en positiv særbehandling i forhold til den danske befolkning.
Hver gang har vi fået at vide, at reglerne er ens for danskere og udlændinge, men det er alligevel lykkedes at formå skiftende regeringer til at ændre i lovgivningen.
Med det fremsatte forslag har Fremskridtspartiet opremset endnu en række steder i lovgivningen, hvor udlændinge opnår en positiv særbehandling.
Hvis den danske befolkning generelt skal få et bedre forhold til udlændinge, så er det af afgørende betydning, at de fremmede ikke særbehandles.
Nævnet for Etnisk Ligestilling er jo ligeglade, så længe de fremmede bare har det bedre end den danske befolkning, til trods for at rådet burde sikre ligestilling begge veje, men det ønsker rådet ikke. Nu må vi se, om et flertal i Folketinget ønsker det, eller om flertallet igen blot vil ignorere denne urimelighed.
Så er der regeringens spæde forsøg på at fremlægge forslag og dermed forsøg på at lægge en dæmper på udlændingedebatten, men jeg tror ikke, at det vil lykkes for regeringen.
Dels er forslagene jo noget af det tyndeste, der er set i mands minde, og dels vil forslagene formentlig have den stik modsatte effekt af den, regeringen påstår.
Det er også kritisabelt, at indenrigsministeren ikke er i stand til at fremlægge bedre forslag end disse, specielt set i lyset af at indenrigsministeren sidste år som borgmester havde ganske vidtgående tanker og ideer i forhold til opstramninger af udlændingeloven.
Som borgmester kunne hr. Thorkild Simonsen se problemerne.
Det har han altid kunnet.
Pludselig var det ikke længere nødvendigt med stramning
af udlændingeloven
Nu er det pludselig nok, at vi med tvang fordeler flygtningene rundt i kommunerne.
Vi kan være helt enige om, at de udlændinge, der skal blive i Danmark, hurtigst muligt skal integreres i Danmark, så de kan forsørge sig selv og deres familie.
Men hvem skal blive i Danmark, og hvor mange skal blive i Danmark?
Det er langt vigtigere at spørge om, og så skiller vandene jo mellem regeringen og Fremskridtspartiet. Hvad er det egentlig, der står i forslaget til integrationslov?
Det vil sige, at regeringen altså vil integrere alle udlændinge i Danmark fra den første dag, hvor de sætter deres fod på dansk grund, selv om der er tale om flygtninge, som kun burde være her, til de igen kan vende hjem.
Her får vi det så skåret ud i pap
: Det, regeringen ønsker, er, at enhver flygtning, der kommer til Danmark, ikke skal være flygtning, men skal gøres til indvandrer.
Regeringen erkender med disse få indledende ord til en i øvrigt 66 paragraffer stor integrationslov, at formålet med loven er at integrere alle udlændinge i Danmark, hvilket i den grad må siges at vende op og ned på begrebet flygtninge.
Flygtninge er jo personer, som er flygtet, og som har behov for midlertidigt ophold i et andet land, indtil de igen kan vende hjem.
Men det er altså ikke regeringens politik, og det er heller ikke regeringens hensigt.
Regeringens politik er hurtigst muligt at omdanne Danmark til et multietnisk samfund, og med den fart, regeringen har på, så varer det såmænd nok ikke så mange år.
Og så er det jo egentlig unødvendigt at gå dybere ind i forslaget til integrationslov, for den melodi, der bliver spillet allerede i den første paragraf, spilles hele vejen igennem. Men jeg vil nu alligevel tage lidt fat, for forslaget er ganske enkelt en katastrofe; men regeringen skal jo nok få rigelig med støtte fra de mest yderliggående socialister i Folketinget.
Det er vi slet ikke i tvivl om.
For blot at nævne nogle af grusomhederne i forslaget til integrationslov, så kan jeg fremhæve følgende elementer:
Forslaget vil betyde ekstraudgifter på en kvart mia. kr. hvert eneste år ud over de udgifter, vi allerede har, plus en ekstrabevilling allerede i 1998 på 300 mio. kr. Udlændinge kan med det her forslag i hånden gå foran alle boligkøer, hvilket er klart diskriminerende.
Udlændingestyrelsen kan lægge beslag på såvel almennyttige som private boliger.
Udlændinge kan i modsætning til danskere deltage i frivillige aktiviteter, der anses for at have betydning for den pågældendes arbejdsmæssige situation, uden at det får konsekvens for overførselsindkomsterne.
Det kan den danske befolkning altså ikke.
Udlændinge kan få tilskud til samvær
med deres børn.
De kan få betalt rejser, når de skal
på besøg.
Og der bliver oprettet et råd for etniske minoriteter og et repræsentantskab for rådet.
Desuden kommer Udlændingestyrelsen suverænt og uden nogen form for politisk indflydelse til at bestemme antallet af udlændinge, der skal tvangsplaceres i kommuner og amter - uden nogen form for politisk indflydelse - og en tvangsmæssig placering af udlændinge i kommunerne vil alt andet lige give en modvilje ud i kommunerne, ikke bare blandt de kommunale politikere, men også i befolkningen i kommunerne, til at tage imod de tvangsanbragte udlændinge.
Det er jo drønærgerligt, for hvem går den uvilje ud over?
Går det ud over indenrigsministeren?
Går det ud over flertallet i Folketinget?
Nej, det går desværre ikke ud over dem, der har bestemt, at nogle udlændinge tvangsmæssigt skal placeres i en kommune; det går desværre ud over de fremmede, og det er sørgeligt.
For hvad er det så, man opnår?
Man opnår i virkeligheden det stik modsatte af det, man ønsker.
Regeringen siger, at man ønsker at integrere udlændinge i Danmark, men med den her måde at gøre det på, vil man opnå det stik modsatte.
Jeg skal love for, at indenrigsministeren er kommet fra asken i ilden.
Det andet forslag fra ministeren - forslaget om opstramninger i forhold til tidsubegrænset opholdstilladelse, asyl og familiesammenføring og udvisning - kunne jo godt se
ud som et skridt i den rigtige retning.
Umiddelbart tænkte
jeg: Endelig, nu kommer der nogle opstramninger.
Men som jeg sagde, så kunne det godt se ud, som om der er tale om opstramninger.
Sandheden er bare, at forslaget til opstramninger sammenholdt med forslaget til integrationslov vil bevirke, at den nuværende alt for gavmilde udlændingelov vil blive fastcementeret med kun små muligheder for fremtidige ændringer.
Derudover er der, hvis man læser nøje efter, en række undtagelsesbestemmelser, hvor man med stor overbevisning kan sætte spørgsmålstegn ved, om man overhovedet opnår det, som ministeren skriver om i nogle af paragrafferne.
Og alene af den grund bør alle med interesse for udlændingepolitikken stemme imod de to forslag fra ministeren.
Det kunne umiddelbart være besnærende at lade venstrefløjen gennemføre integrationsloven og lade de borgerlige gennemføre opstramningerne, men tilsammen vil de to lovforslag være imod begge fløjes interesser.
Jeg skal derfor appellere til begge fløje i Folketinget om at se begge forslag under ét og forstå, at konsekvenserne er langt større, end det umiddelbart fremgår af forslagene.
Forslagene her vil kræve en særdeles grundig udvalgsbehandling, hvor konsekvenserne af forslagene tydeliggøres og klargøres.
Og jeg kan allerede nu sige, at Fremskridtspartiets endelig stillingtagen vil afvente dette meget grundige udvalgsarbejde.
Vi vil under udvalgsbehandlingen have sikkerhed for, at de opstramninger, der ser ud til at være tale om, er reelle opstramninger.