Anne Baastrup (SF), 2003-03-18:
Nu er det jo lykkedes gennem et par års pres fra både Kristeligt Folkeparti og SF at få sat prostitution på dagsordenen, og vi er også kommet så langt, at selv en borgerlig minister har taget spørgsmålet om, hvordan vi forhindrer trafficking, op og har startet en lille bitte, bitte del af de store projekter, som jeg mener skal gennemføres for at forhindre trafficking. Vi skal have gadearbejdere i gang, og vi skal have gadearbejdere, der også taler andre sprog end dansk.
De skal få kontakt med de forskellige kvinder, der bliver solgt, og derudover skal der være en langt mere offensiv indsats over for de gadeprostituerede. Vi kan se, at ud over at de bevæger sig i de store byer, har udviklingen jo vist, at de også er ude i de små.
Det, der bare er karakteristisk for kvinderne ude i de mindre byer, er, at de kommer fra nabobyen, fordi de selv oplever, at det er en meget ubehagelig situation, de står i.
Der er ikke andet at gøre end et effektivt, socialt opfølgende arbejde.
Nu har socialministeren fået megen god presse for de initiativer, og det betyder jo, at hun synes,
det er en god ide.
Derfor må vi bare fastholde den dagsorden, som vi satte, dengang Kristeligt Folkeparti kom ind i 1998, hvor vi stod skulder ved skulder, og vi skal fastholde det pres videre frem.
Der er to overordnede strategier, når man diskuterer prostitution.
Den ene er kriminalisering af køberen, og den anden er liberalisering, som man har valgt i Holland.
Prostitution er farlig og krænkende for dem, der er så uheldige at være direkte berørt af den, og samtidig understreger og viderefører den alle kvinders stilling i samfundet.
Det er derfor ikke kun de talrige tilfælde af vold, prostituerede kvinder udsættes for, der gør prostitution til et overgreb.
Det er selve det forhold, at kvinders kroppe købes og sælges af mænd, der understøtter kvinders og børns underlegne rolle på globalt plan.
Prostitution forstærker og viderefører altså uligheden mellem kønnene.
Prostitution er, ligesom andre former for overgreb mod kvinder, omgivet af massive myter, der tjener til at retfærdiggøre dem, og som det tilsyneladende er meget svært at få bugt med.
Vi kender myterne: prostitution er verdens ældste erhverv; prostitution forhindrer voldtægt af andre kvinder; mænd skal have sex; kvinder vælger prostitution, og kvinder nyder det.
Der er også argumenter imod kriminalisering af kunden.
Loven kan medvirke til at tegne et yderligere stigmatiseret billede af de prostituerede og sætte de prostituerede i mere lyssky og stressede forhold, og derudover gør kriminalisering det vanskeligt at udføre social- og sundhedsarbejde blandt de prostituerede, da det er svært at opnå kontakt.
I Sverige har loven tilsyneladende medvirket til at reorganisere markedet, så den usynlige del af markedet er blevet større.
De prostituerede udgør langtfra nogen homogen gruppe, og et lovgivningstiltag bør derfor i højere grad tage højde for den differentiering, der er i gruppen af prostituerede.
Danmark er endnu ikke parat til at vælge mellem en af de førnævnte strategier, da vi jo ikke har haft en ordentlig debat om spørgsmålet, og i øvrigt ved vi også for lidt om kunderne.
Man diskuterer slet ikke de mænd, der ser det som en ret at kunne købe sig til sex, og risikoen for, at kvinderne rammes først, er derfor også stor.
Kontroltiltag rammer historisk set kvinderne hårdest, og i takt med, at markedet bliver mere skjult, bliver kvinderne mere sårbare for vold, og presset på dem forøges.
Vi tror ikke, der er tilstrækkeligt belæg for at konstatere, at prostitutionen i Sverige er blevet mindsket som følge af kriminalisering af prostitutionskunderne.
Nogle prostituerede har udtalt sig imod en kriminalisering af kunderne, idet de opfatter det som en forstærkning af deres marginalisering og offerrolle.
Gadeprostitutionen udgør højst 9 pct. af al prostitution i Danmark, så selv hvis man kunne overføre de svenske erfaringer direkte på danske forhold, måtte effekten af kundekriminalisering blive af beskedent omfang set i forhold til den samlede mængde prostitution.
Danmark har en prostitutionslovgivning, som allerede i dag indebærer væsentlige bevis- og efterforskningsproblemer, og disse problemer forsvinder ikke og vil formentlig blive meget større ved kriminalisering af kunderne.
Kort sagt: I SF er vi delt.
Vi ser
store og gode begrundelser for kriminalisering, men vi har meget svært ved at se, hvad resultatet bliver.
Vi bliver nødt til at vente og se nøje på, hvad det er, der er sket i Sverige over en årrække.
Vi bliver også nødt til at se, hvad der kommer til at ske i Holland med opdelingen af markedet, og så skal vi samle kræfterne her og nu og selvfølgelig få diskussionen om, hvorfor søren det kan være, der er nogle mænd, der mener, de har ret til at købe en kvinde.
Vi skal sørge for, at de unge ikke kommer ind i miljøet, vi skal være hurtige i forsøget på at få dem ud, og så skal vi huske den ombudsmandshenstilling, der kom for snart mange år siden.
De kvinder, som ønsker at komme ud af prostitution, skal kunne få frit lejde, så de ikke mødes med en sigtelse for socialbedrageri, og de skal have en effektiv revalidering, så de kan komme ud af miljøet.
Vi stemmer ikke for forslaget.