Lotte Bundsgaard (S), 2001-03-28:
Ordningen i det beslutningsforslag, vi behandler her i dag, er den samme, som blev midlertidigt indført ved vedtagelse af lovforslag nr. L 28 fra 1997.
Det er altid vigtigt at få historikken på plads.
Derfor vil jeg påpege, at den foreslåede ordning ikke er den samme som den, der blev afskaffet i 1993, men svarer til den, der blev indført i 1997.
I ordningen, der løb indtil 1993, var der en skattefri statspræmie til boligspareren, mens der skulle betales indkomstskat af renteindtægterne, og ordningen fra 1997 gav skattefrihed for afkast af indskuddene.
Det er den sidste ordning, Venstre foreslår i dag.
Regeringen fremsatte L 28 i 1997 som et element i en samlet pakke med Venstre og De Konservative, fordi det var nødvendigt at styrke den private opsparing.
Regeringen lagde stor vægt på, at ordningen blev gjort tidsbegrænset og ikke løb mere end 1 år.
I forhold til 1997 er situationen nu en anden.
Med pinsepakken er der kommet balance i boligbeskatningen, og incitamentet til privat opsparing er blevet forbedret på en god og holdbar måde.
Derudover vil den foreslåede ordning ikke hjælpe de unge familier med børn, som i dag har svært ved at finde en egnet familiebolig på grund af høje priser på ejerboligmarkedet.
I stedet vil det komme dem til gode, der i forvejen har nem låneadgang eller har midler til opsparing, mens økonomisk pressede familier ikke vil kunne drage fordel af forslaget.
Tværtimod vil de økonomisk mest pressede familier komme
længere bagud i konkurrencen med de bedre stillede på boligmarkedet.
For det andet vil en skattebegunstiget opsparing højst have en kortvarig effekt på den samlede opsparing, og privatpersoner vil i høj grad blot omplacere deres opsparing fra fri opsparing til boligopsparing.
Nettoresultatet er derfor en ufinansieret skattelettelse, der ikke er forenelig med regeringens økonomiske målsætninger.
Men skal der sættes ind over for disse problemer, tror jeg mere på initiativer, som kan fremme etablering af boliger bredt på hele boligmarkedet. Her kan jeg pege på en række initiativer, som regeringen har taget for at tilvejebringe et større og mere varieret udbud
af boliger
For det første har regeringen indledt et tæt samarbejde
med byggeriets parter for at sikre en effektivisering af byggeriet, som bl.a. vil kunne gøre byggeriet af boliger bedre og billigere og derved give flere boliger. På det almene område har regeringen bl.a. indført en generel låneadgang for kommunerne, som indebærer en væsentlig forbedring af den kommunale likviditet ved etablering af f.eks. almene familieboliger.
Flere almene familieboliger vil i særlig grad kunne tilgodese de familier, som har sværest ved at etablere sig på boligmarkedet for øjeblikket.
Regeringen har endvidere for at få bedre viden om boligmarkedet igangsat en analyse af, hvilke barrierer der er for kommunernes etablering af almene ungdoms- og familieboliger.
Vi vil samtidig undersøge boligbehovet, herunder, om udbudet af boliger svarer til det aktuelle behov.
Endelig er jeg i øjeblikket i gang med nye drøftelser med pensionskasserne om styrkelse af udbudet af private udlejningsboliger.
Samlet set er det derfor min opfattelse, at vi er godt i gang.
Det beslutningsforslag, vi her behandler, er ikke det rette til at sætte yderligere gang i flyttekæden på boligmarkedet.
Derfor kan regeringen ikke støtte det fremsatte forslag.