Mogens Lykketoft (S), 1999-12-15:
Ja, undskyld jeg ikke straks reagerede, hr. formand.
Jeg troede faktisk, der også var en ordfører uden for partierne.
Jeg skal ikke lægge op til en lang debat i denne omgang, men kun kommentere nogle af de mere fremtrædende synspunkter, der er blevet fremført af nogle af kritikerne af dette års finanslovaftaler. Der blev fra Venstres side startet en offensiv tidligere på dagen, hvor man åbenbart havde ræsonneret sig frem til i partihovedkvarteret, at diskussionen om Københavns Havn var der jo nok lidt krudt i, og den kunne man nok genere regeringen og Socialdemokratiet lidt med, for der var vist noget med en overborgmester, der også var formand for en havn, og man kunne prøve at skabe et odiøst skær om endnu et forsøg fra regeringen på at røve nogle penge et sted.
Jeg vil godt sige, at det er egentlig ejendommeligt, hvis repræsentanter fra Venstre og De Konservative går op på denne talerstol og kritiserer vort forslag, som er en følge af finanslovaftalerne om Københavns Havn.
Det er nemlig i sin karakter identisk med det forslag, hr. Kaj Ikast som trafikminister fremsatte i Folketinget den 3. maj 1991 på VK-regeringens vegne - det er da meget pudsigt, ikke?
Det forslag byggede på nøjagtig samme retsopfattelse som den, vi har fået bestyrket ved et meget omfattende udredningsarbejde fra Rigsarkivet og et meget entydigt responsum fra Justitsministeriet om, hvordan havnens juridiske status er.
Der er overhovedet ikke noget belæg for at prøve at piske en diskussion op om, at her mangler hjemmel, her er noget juridisk odiøst, osv. Så kan man spørge: Jamen er der ikke en retssag?
Det vil man sikkert se i stigende omfang i de kommende år.
Jeg havde nær sagt: Må jeg, må regeringen ikke få et godt råd fra kritikerne om, hvor en regering skal henvende sig, hvis den vil have en så klar analyse af retsstillingen som muligt?
Er det ikke meget naturligt at gå til sit Justitsministerium og få et responsum?
Her skal man hæfte sig ved, at man i denne kendelse også så sig nødsaget til at tage stilling til Københavns Havns status.
Det er i hvert fald ikke nogen voldgiftskendelse, der har svækket regeringens opfattelse af retstilstanden.
Lad mig så føje til - og det er til fru Tørnæs - at det er i og for sig en forvanskning, når man siger, at vi har taget stilling til, at der skal tages 1.750 mio. kr. ud af havneselskabet.
Vi har taget meget præcis stilling til 750 mio. kr., og så har vi ganske rigtigt aftalt en forventet videre udtræk over 4 år på 250 mio. kr.
Men vi har også sagt, at det vil ske i respekt for, at havnen er i stand til at varetage sine i øvrigt meget fornuftigt beskrevne formål i aftalen på betryggende måde.
Det er sådan set mere naturligt, hvis der oparbejdes et betydeligt provenu med årene i havneselskabet, at det er staten, regeringen, Folketinget, der tager stilling til, hvordan man kan bruge værdierne, end hvis det - med al respekt - var en bestyrelse, der var blevet udpeget til denne offentlige virksomhed.
Jeg skal ikke sige mere om det, men jeg håber, at det, jeg har sagt her, giver en lille antydning af, hvem der er mest på tynd is i denne sag.
Så synes jeg, jeg hørte hr. Thor Pedersen undervejs give udtryk for, at han, at Venstre ikke under de afsluttende politiforhandlinger var blevet orienteret om, at regeringen agtede at gennemføre pasgebyrer og retsafgift med SF og CD til finansiering af andre udgifter.
Jeg er ikke sikker på, jeg hørte det på den måde, men hvis jeg hørte det på den måde, må jeg tilbagevise det på det skarpeste og sige, at det blev klart oplyst under de forhandlinger.
For en sikkerheds skyld vil jeg i hvert fald bare præsentere den kendsgerning.
Så ved jeg ikke, om jeg synes, det er så imponerende, at hr. Thor Pedersen i sin retorik kan finde på at omtale gammelkommunister i Enhedslisten som et argument imod et eller andet.
Jeg skal sandelig ikke give mig til at forsvare hr. Frank Aaens fortid - det kan han jo gøre selv, hvis han føler behov for det - men jeg vil godt sige, og det kan også være en kommentar til nogle bemærkninger, jeg noterede mig,
at fru Lene Espersen har gjort på et tidspunkt - jeg tror, det var i forbindelse med det konservative landsråd: Der er jo mange politikere i dette Ting, som gennem årtierne, op gennem det 20. århundrede, er blevet anerkendt af kolleger på tværs af partierne som gode demokrater, selv om de havde flirtet helt utrolig meget med totalitære regimer tidligere i deres tilværelse, også repræsentanter for Det Konservative Folkeparti.
Derfor synes jeg egentlig, det er en dårlig form for samtale om samarbejdsrelationerne i Tinget, hvis man prøver at fremmane totalitære spøgelser fra den fortid, som vi heldigvis har lagt bag os i denne verdensdel, som argumenter i en finanspolitisk debat.
Om det så forholder sig sådan i virkelighedens verden, at det er dyrere at lave aftaler med venstrefløjen og CD, end det er med V og K, er jeg nu ikke så overbevist om, vil jeg bare sige.
Så sagde fru Gitte Seeberg om servicejob, at hun så det som et problem, at arbejdskraften kunne blive trukket væk fra det private erhvervsliv.
Nu laver vi jo servicejobbene, fordi vi oplever, at der i det private erhvervsliv som også mange steder i det offentlige er en så urimelig og uholdbar aldersdiskriminering, når man rekrutterer arbejdskraft, at folk ofte er afskåret fra at få arbejde, selv i et samfund med så høj beskæftigelse som i det danske lige nu, bare fordi de har nået en vis alder og har været arbejdsløse et stykke tid.
Så jeg tror ikke, den problemstilling er rigtig.
Så sagde fru Gitte Seeberg én ting til, som overraskede
mig lidt, og som jeg såmænd også skal beklage i det omfang, det er passeret på den måde.
Jeg var ikke klogere, end at det var blevet fortalt, og det beklager jeg, for hvis det ikke er blevet fortalt, er det nok så meget på grund af kommunikationsproblemer mellem nogle af os i regeringen, end det har været et bevidst forsøg på at unddrage Venstre og De Konservative den viden. Vi har været helt på det rene med et stykke tid, at der ville komme en efterregning, men jeg tror i hvert fald også, at jeg udtrykkeligt har sagt til dem, jeg har haft lejlighed til at forklare det: Ja, det er et stort bruttobeløb, men den reelle merudgift er i størrelsesordenen 500-600 mio. kr. til aktiviteter, uddannelse især, mens resten i virkeligheden bare er en kontering af forsørgelsesudgifter andre steder på finansloven, end de ellers ville have stået.
Jeg kan ikke efterforske på stående fod her, hvem der ikke har fået sagt hvad, men jeg beklager, hvis det er gået til, som fru Gitte Seeberg fremstillede det. Jeg vil gemme de fleste øvrige bemærkninger, men jeg skal sige tak for de rosende ord fra hr. Duetoft, hr. Estrup og hr. Jan Petersen og takke alle dem, der vil støtte regeringens ændringsforslag og de aftaler, vi har lavet.
Men i øvrigt har jeg en ganske klar fornemmelse af, at vi vender tilbage til de fleste temaer i debatten i morgen.