Jytte Andersen (S), 1999-03-17:
Jeg synes, at den prioritering, som Københavns Kommune har, er rigtig.
Jeg synes, det er rigtigt at nedlægge små utidssvarende boliger.
Jeg er ikke for den romantiserede holdning af den gamle bydel, som vitterlig har utidssvarende boliger.
på det her.
Det vil jeg godt sige, men jeg vil så også godt sige, at jeg tror, at det er meget vigtigt, at vi i vores boligpolitik har varierede boligformer både i forhold til ejer-, lejer- og andelsformen og i forhold til store og små lejligheder.
I handlingsplanen drejer et af indsatsområderne sig faktisk om små boliger, om noget, vi kalder superboligen, altså den lille funktionelle bolig, som ikke nødvendigvis behøver at have meget luksus, men kan være enkel og ren i sin arkitektur.
Forleden dag så jeg i Rantzausgade, at der faktisk er bygget noget, hvor man netop har lagt vægt på singleboliger, på boliger, der er relativt overkommelige at betale, som er lidt rå i sin arkitektur, hvor folk selv kan flytte vægge osv. osv. Det mener jeg vi skal, for jeg er enig med hr. Frank Aaen i, og jeg er enig med Enhedslisten i synspunktet om, at vi selvfølgelig skal have boliger i tilstrækkeligt antal og i et rimeligt prisleje, så de unge mennesker, der er under uddannelse, kan have et sted at bo, selvfølgelig.
Men derfra at konkludere, at vi skal bevare de nogle og tres tusinde, som nu skal nedlægges, og som ingen her i det her Folketing vil bo i, vil jeg ikke.
Hvorfor skal vi tillade dem i forhold til unge mennesker, som jo alligevel er ganske, ganske lang tid i deres uddannelsesforløb?
Nogle stifter familie, mens de er i uddannelsesforløbet.
Skal de bo i små utidssvarende boliger?
Nej, det synes jeg altså ikke.
Jeg synes, og jeg vil meget håbe på - det kan vi måske diskutere ved en anden lejlighed - at projektet i virkeligheden går ud på, vi skal have små boliger, vi skal have store boliger.
Vi skal have boliger til de unge, der som regel ikke har så meget boligbehov. I en periode af vores liv skal vi have større bolig.
Så skal vi have mulighed for at vælge en mindre bolig.
Det kan være bofællesskaber, det kan være andelsboliger, eller det kan være små superboliger.
Det giver jo en vifte af valgmuligheder, som jeg tror
befolkningen i meget højere grad vil efterspørge.
Det synes jeg sådan set ikke er nødvendigt, for jeg tror ikke, uanset om jeg kunne have meget sympati for det - det vil jeg ikke lægge skjul på - at der kunne skaffes et flertal her i Folketinget, og et flertal er jo 90 mandater. Så jeg tror ikke, det er lovgivningsvejen, der er brugbar, men det er forhandlingsvejen.
Det er dialogen med de private udlejere, med andelsboligforeninger.
Så til hr. John Vinther: Jamen hr. John Vinther behøver sådan set ikke at læse op fra handlingsplanen.
Jeg har brugt formuleringen - det var godt nok i en artikel i Jyllands-Posten for nylig - at vi skulle have udviklet ejergenet.
Det skal ikke forstås sådan, at vi alle sammen skal eje vores bolig, og det skal heller ikke forstås sådan, at vi alle skal leje vores bolig, men det skal forstås på den måde, at jeg synes, det er en god idé, at folk har et engagement i deres bolig, og jeg tror altså på, at engagementet også afhænger af muligheden for at få indflydelse.
Muligheden for at få indflydelse i den almene sektor er ikke så stor, som jeg gerne ville have den.
Dermed mener jeg, at man godt kan have videre råderetsregler, end vi har i dag.
Hvis man eksempelvis afleverer et råhus, så kan der være nogen, der siger: Vi vil gerne investere meget i vores lejlighed.
Vi vil gerne have noget luksus i vores lejlighed.
Men det er klart, at et eller andet sted vil man måske også gerne have en sikkerhed for, at man kan få noget af den investering tilbage.
Dér mener jeg faktisk godt, at man kan udvikle den almene sektor i den retning.
Det skal ikke være på bekostning af ejerboligformen, lige så vel som ejerboligformen heller ikke skal udvikles på bekostning af den almene sektor.
Men en smule mere fantasi fra Det Konservative Folkeparti omkring det her spørgsmål havde jeg nu en forventning om.
Det kan jo godt være, at vi undervejs kan inspirere hinanden, for en del af det kunne jeg forstå hr. John Vinther gerne ville være med på.
Og så til fru Rikke Hvilshøj igen: Jeg vil hævde, at der intet belæg er for en konklusion, der går i retning af, at nu vil jeg trække kompetence, som kommunerne har, til mig.
Ingen steder er der belæg for det.
Der er belæg for en konklusion om, at der skal være nogle samarbejdslinjer, nogle projekter. Vi kan ikke lave bypolitik, uanset om vi ville det her i Folketinget, hvis vi nu antog det, hen over hovedet på kommunerne.
Det lader sig ikke gøre, og derfor er det dialogen.
Det er vi faktisk forpligtet til som regering at sige.
Det er vores dagsorden.
At de kommuner, der gerne vil være med til at diskutere den dagsorden, også får nogle muligheder for det, mener jeg faktisk er en forpligtelse.
Det vil jeg godt sige, og det er det, vi har sat os for.
Vi vil da ikke give det enkelte menneske en mulighed for indflydelse på bekostning af et fællesskab, som et byliv jo er på godt og ondt.
Det er jo et fællesskab.
Så vil jeg nu også tillade mig at tvivle på, om alle de Venstrekommuner, som Venstre jo har ganske mange af - desværre for mange - har den samme holdning.
Jeg ser ikke eksempler fra Venstrekommuner, hvor man giver en udvidet demokratisk ret til byens borgere.
Tværtimod vil jeg sige - tværtimod.
Så hvis vi nu skulle lave en test rundt i kommunerne, tror jeg altså ikke, at det synspunkt kunne holde i byretten.
Fru Rikke Hvilshøj giver udtryk for, at Venstrekommuner skulle være meget mere åbne, meget mere demokratiske, give folk meget mere indflydelse, end der er i socialdemokratiske kommuner.
Den går ikke.