Lissa Mathiasen (S), 2002-02-21:
Når man ser på lovforslaget og sammenholder det med EF-direktivet, som netop går på at bekæmpe forsinkede betalinger mellem erhvervsdrivende eller mellem erhvervsdrivende og en offentlig myndighed, når betalingen ellers har karakter af vederlag for varer eller tjenesteydelser, så vil jeg godt sige, at det synes vi i Socialdemokratiet er utrolig godt.
Det er godt at få nogle fælles retningslinjer.
Det vil sige, at vi står bag det, der ligger i direktivet.
Det ville også være mærkeligt, om ikke vi gjorde, eftersom det jo er noget, der er forhandlet på et tidspunkt, hvor vi havde regeringsmagten.
Men når man så kigger videre på det her lovforslag, er der jo lagt op til, at man også går ind og tager forbrugerkøb med ind i billedet, og det ligger ikke i direktivet.
Det vil sige, at man altså går ind og siger, at af hensyn til, at man gerne vil have nogle ensartede retlige retningslinjer, laver man parallelitet over til forbrugerkøb.
Lad mig nævne de tre punkter, som jeg kan se virkelig giver nogle problemer.
For det første går man ind omkring forhøjelse af morarenten, når en forbruger ikke betaler rettidigt.
Hvis man går ind og laver en parallelitet, betyder det altså en stigning på over 28 pct. i forhold til, hvordan det er i dag.
Det er en alvorlig stigning, når vi taler om forbrugerkøb, og vi finder det faktisk ikke rimeligt.
Skal man ind og lave et eller andet, der er mere regelret, må det i hvert fald være med en eller anden form for differentieret sats, således at forbrugerkøb ikke får den her alvorlige stigning.
For det andet ser vi det også som et problem - hvis vi har forstået det ret -
at ét er, at man tager sædvane ud og siger, at det kan man ikke benytte sig af, når det drejer sig om forbrugerkøb, men der er stadig væk mulighed for, at man kan aftale sig til at kunne kræve en højere betaling.
Men netop i forbrugerspørgsmål er vi jo typisk i en situation, hvor det er forbrugeren, der er den svage part og har meget svært ved at gennemskue, hvad der måtte ligge i sådan en aftale.
Et eksempel: Hvis man f.eks. står og gerne vil have en eller anden form for kontokort i en eller anden kontoring eller i en butik eller en butikskæde, så tror jeg ikke, der er så forfærdelig mange, der overvejer, om der står nede i hele den der lange brødtekst, at i øvrigt ligger der som en del af det her koncept, man skriver under på, at hvis ikke man overholder sådan og sådan omkring betalingen, ligger der en helt anden rentesats i forhold til morarenter.
Jeg tror ikke, folk er klar over, hvad det kommer til at have af konsekvenser, og jeg vil godt sige, at jeg synes, det er dybt bekymrende, at man her går ind og rent faktisk giver en mulighed for, at der kan aftales ringere vilkår.
Derfor må det være naturligt at sige: Vi må have en tilføjelse ind om, at det ikke kan gøres ringere for forbrugeren i kraft af aftaler. Det sidste, som jeg godt vil tage fat i, og som jeg faktisk har meget svært ved at forstå at man sætter ind her, er, at man også går ind og laver paralleliteten i forhold til at kunne kræve rimelige og relevante omkostninger for inddrivelse af tilgodehavender.
Lad os se på, hvad der blev vedtaget for relativ kort tid siden herinde i Folketinget.
Der gik et flertal ind og lavede en beslutning, som betød, at man som forbruger ikke kunne komme ud for et rykkergebyr på mere end 100 kr.
Der var bred enighed om, at det var rigtigt, og at det var godt at sætte den begrænsning på.
Hvis man så derefter går ind og lægger det her ved siden af - at man kan blive afkrævet betaling for rimelige og relevante omkostninger ved inddrivelsen - så har man fuldstændig udhulet den grænse, der hedder 100 kr., og så er der ingen forbrugerbeskyttelse mere heller på det område. Er det virkelig det, regeringen og justitsministeren vil med det her forslag? Som jeg sagde: Omkring handelskøb har vi intet problem.
Det er det, der relaterer sig til direktivet, og det vil vi meget gerne støtte.
Men til gengæld synes vi nok, at der i den grad er behov for at gå ind og se på, hvad det er for en forbrugerpolitik, vi rent faktisk får lagt an til med det, man lægger ind omkring forbrugerkøb i den her sammenhæng.
Ensartede rammer betyder væsentlige forringelser for forbrugerne, og det er vi altså ikke indstillet på at støtte i Socialdemokratiet.