runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Rune Lund (EL), 2005-04-06:
Nu kan man jo spørge sig selv: Er Folketinget gået helt bananas?
Tænk, at vi gider at diskutere, om noget skal hedde en forfatningstraktat eller en traktat om en forfatning for Europa.
Men det giver jo alligevel lidt mening.
For sagen er, at grunden til at det skal hedde forfatningstraktaten, jo er, at jasiden gerne vil give indtryk af, at det her ikke betyder så meget, det er bare lidt små tekniske justeringer, som i virkeligheden ikke betyder det store, for derved at få danskerne til at få det her til at glide ned.
Men det skjuler dermed det faktum, at det her jo er en forfatning.
Det er jo en grundlov for EU, for når traktaten ligesom er overstået, når den er blevet vedtaget, er det, der står tilbage, jo en forfatning.
Så kan ministeren ikke bekræfte, at det i virkeligheden er, fordi man helst vil give et indtryk af, at det her ikke er så slemt, at man har valgt at kalde det en forfatningstraktat i stedet for det, det i virkeligheden er, nemlig en forfatning?
Per Stig Møller (KF), 2005-04-06:
Jeg vil hverken bekræfte eller afkræfte noget som helst.
Jeg vil kun præcisere, at det jo ikke bare er i Danmark, vi bruger ordet forfatningstraktat.
Storbritannien gør det altså også, og det er jo ikke sikkert, de har importeret udtrykket »The Constitutional Treaty« fra os.
Den kan jeg bekræfte.
Men det afgørende for os har jo været, at kendingsmærket for det, vi nu skal diskutere frem til den 27. september, hvor vi skal stemme, er, at det er en traktat, og hvis man derfor tager den officielle titel, så er det jo ikke rigtig til at se, om det er en forfatning eller en traktat, fordi de jo sådan kan se ligestillede ud ifølge det danske sprog.
Men det er de jo ikke.
Det er jo en traktat, og den skal ændres efter traktatprocedurerne, og derfor synes jeg faktisk, at det rigtige er det, vi har gjort, og som englænderne også har gjort.
Jeg er klar over, at der er det andet synspunkt og det andet argument, derfor har man jo også fået sit synspunkt med i parentes nedenunder, så alle er jo tilfredse – håber jeg.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-04-06:
Jeg takker for udenrigsministerens pædagogiske indføring i, hvordan danskerne taler.
Det tror jeg der sikkert er mange der vil sætte pris på.
Jeg har stor tillid til udenrigsministerens evner i den henseende og også i øvrigt, men vil alligevel holde fast i, at sagen jo er den, at begrebet en forfatningstraktat er noget, som de, der ønsker forfatningen gennemført, har opfundet.
Det er jo forkert at sige, som udenrigsministeren gør, at det alene er Enhedslisten og Dansk Folkeparti, der protesterer.
Jo, det er korrekt, at vi protesterer, men årsagen til, at vi protesterer, er jo, at det er jasiden, der har opfundet et begreb.
På nejsiden forholder vi os jo sådan set bare til, hvad der står i forfatningen, nemlig at det er dette begreb, man bruger.
I øvrigt bruger man også i publikationerne fra Kommissionen helt klart udtrykket »en forfatning for Europa«, lige så vel som man gør på selve optrykket af forfatningen.
Der står der »traktat om en forfatning for Europa«.
Så det forekommer altså kun at være i de politiske jasiders hoved, at det her forfatningstraktatbegreb egentlig består.
Kan udenrigsministeren i hvert fald så ikke bekræfte det?
Tak for svaret.
Jeg synes, at nu, hvor udenrigsministeren nævner grundlovens § 66, er der jo grund til at fæstne sig ved, at man altså der godt kan tale om en forfatning, uden at man tror, det er § 66, der er den egentlige grundlov for Danmark, men at man altså ikke, når det kommer til EU, vil citere det, der rent faktisk står i dokumentet.
Sagen er jo altså den, hvis jeg bare må citere artikel I-14 her, at der står: »Unionen deler kompetence med medlemsstaterne, når forfatningen tildeler den en kompetence, der ikke vedrører de områder,« osv. osv.
Det er jo bare sådan, at ordet forfatning optræder et hav af gange i forfatningen, hvorimod ordet forfatningstraktat ikke optræder i forfatningen, fordi det ganske enkelt ikke findes.
Kan ministeren ikke bekræfte det?
Per Stig Møller (KF), 2005-04-06:
Jeg kan jo kun henholde mig til de oplysninger, som foreligger for mig, og de går på, at der er 17, som direkte havde med Tiananmen at gøre.
Men det betyder jo ikke, at der ikke er flere politiske fanger i Kina, for det er der jo.
Jeg har set tal, som svinger mellem 80 og 250, og det er forskellige beregninger og institutioner osv., der er kommet frem til det.
Men det, der er oplyst for mig, er, at i selve Tiananmensituationen hænger de 17 stadig fast.
Men skulle nogle være fængslet af andre grunde, kan vi selvfølgelig heller ikke acceptere det, for vi accepterer ikke, at nogen holdes som politiske fanger.
Selvfølgelig bør alle politiske fanger løslades, det har vi arbejdet for hele tiden, og det har hr. Skaarup og jeg jo været enige om i hele vores folketingskarriere.
Det er der ikke nogen som helst tvivl om.
Jeg synes ikke, man skal få denne spørgetid til at se ud, som om regeringen kæmper for at ophæve våbenembargoen og negligere de menneskerettighedsproblemer, der stadig er i Kina.
Vi prøver bare at se realistisk på situationen og se, hvordan vi kan udnytte overvejelserne i EU til at få forbedret de ting, vi ønsker at få forbedret, bl.a. menneskerettighedssituationen.
Vi kan konstatere, at der trods alt sker noget, men at der til gengæld ikke sker nok.
Men det betyder ikke, at de demokratiske normer og frihedsrettighederne er opretholdt, og vi vil arbejde videre for at få fremmet en bedre omgang med menneskerettighederne i Kina.
Peter Skaarup (DF), 2005-04-06:
Ja, det er selvfølgelig under alle omstændigheder positivt.
Mit spørgsmål går på tallet 17.
Mig bekendt mener Amnesty International, at der er tale om flere hundrede, og det mener den amerikanske regering vist også, men vistnok ikke så mange som Amnesty International.
Men tallet 17 er i hvert fald alt for lille, og mit spørgsmål går på: Er det dansk politik, at man er enig i tallet 17, eller er det i virkeligheden ikke klart flere, der skal frigives, før man kan være med til at ophæve embargoen?
Per Stig Møller (KF), 2005-04-06:
Nej, som bekendt er det jo sådan, som jeg netop lige sagde, at EU og USA ikke vurderer, at selve denne lov ændrer ved den politik, vi alle sammen kender.
Artikel 6 er jo faktisk tværtimod langt mere konstruktiv og positiv, end vi er vant til at se det i lovform.
Vi har jo hele tiden vidst, og det har hele tiden været sagt, at vil Taiwan tage sin totale uafhængighed, så vil det få følger i forhold til Kina.
Så det er der ikke noget nyt i.
Det nye er, at det er i lovform.
Og da har EU udtrykt kritik og betænkelighed på vores alle sammens vegne over for Kina.
Derfor behøver jeg såmænd ikke foretage separate skridt, for EU har udtrykt bekymring ved præcis den artikel, som også bekymrer hr. Søren Espersen, og som også bekymrer mig, for der må jo ikke komme krig i det stræde.
Taiwan skal have lov til at leve sit liv og selv tage genforeningen, når Taiwan mener, at genforeningen er forenelig med deres demokratiske position.
Taiwan går jo også ind for en genforening, men på demokratisk grund.
Søren Espersen (DF), 2005-04-06:
Jeg vil spørge udenrigsministeren – det gjorde jeg også i mit første spørgsmål – hvilket indtryk det har gjort på udenrigsministeren, at den her beslutning er truffet, og om udenrigsministeren i øvrigt har foretaget sig noget i den forbindelse.
Per Stig Møller (KF), 2005-04-06:
Tak for spørgsmålet.
Lovens formål er, som det formuleres i artikel 1, at imødegå Taiwans løsrivelse fra Kina, fremme en fredelig national genforening, bevare freden og stabiliteten i Taiwanstrædet og sikre Kinas suverænitet.
Kina ønsker gennem konsultationer og forhandlinger, fremgår det af artikel 7, at opnå en fredelig genforening.
Forhandlingerne skal gennemføres på lige fod mellem Kina og Taiwan.
Accept af etkinaprincippet er dog oplagt en forudsætning for start af forhandlingerne mellem Kina og Taiwan.
I sidste ende fastslår loven dog også – og det er det, der fremkalder spørgsmålet – at hvis Taiwan tager skridt til selvstændighed, så forbeholder Kina sig retten til at bruge ikkefredelige midler, som først må bruges, når alle fredelige midler er udtømt.
Hvad er så de fredelige midler?
Ja, det er en tilnærmelsespolitik over strædet, som begge regeringer allerede i dag forfølger, og som faktisk præciseres i lovens artikel 6, og som omfatter, at Kina bestræber sig på at øge personlige forbindelser mellem de to befolkninger; arbejder for direkte kommunikationsforbindelser og øget økonomisk samkvem; øger samarbejdet inden for uddannelse, forskning, kultur, sundhed og sport; øger samarbejdet inden for kriminalitetsbekæmpelse samt bistår ved andet, der kan bidrage til fred og samarbejde.
Det er altså en ret vigtig artikel.
Vi har som bekendt ført etkinapolitikken siden 1950, så hverken EU, USA eller Japan har ændret politisk kurs efter den her antiløsrivelseslov.
Søren Espersen (DF), 2005-04-06:
Det er jo kendt, at Den Kinesiske Folkekongres har vedtaget en lov, der indebærer tilladelse til at gennemføre et militært angreb på det frie Taiwan, hvis Taiwan demokratisk skulle beslutte sig for at blive en selvstændig stat.
Jeg har stillet spørgsmålet her til udenrigsministeren, fordi jeg gerne vil høre, hvilket indtryk den beslutning har gjort på udenrigsministeren, og om han i øvrigt har foretaget sig noget i den anledning, f.eks. indkaldt den kinesiske ambassadør til en samtale, eller om han på anden måde har protesteret over for Kinas regering.
»Hvilke initiativer vil regeringen tage over for Kinas regering, efter at Den Kinesiske Folkekongres har vedtaget en lov, der indebærer et militært angreb på det frie Taiwan, såfremt Taiwan demokratisk beslutter sig til at blive en selvstændig stat?«
Per Clausen (EL), 2005-04-06:
De penge, som allerede er sparet i Fødevarestyrelsen, har i hvert fald ført til to ting – det kan man få bekræftet ved at tale med medarbejderne – nemlig en opfattelse af, at arbejdsmiljøet er blevet meget dårligere, og at kvaliteten er faldet.
Det kan godt være, at når ministeren ser gennem de filtre, man nu engang har i systemet, bliver billedet af den forringede kvalitet måske lidt svært at genkende.
Men det er altså den umiddelbare reaktion, man får, når man taler med de medarbejdere, som er ansat i Fødevarestyrelsen på dette område, og så kunne man da godt diskutere, om det ikke var sådan, at hvis man kunne lave nogle strukturændringer, som sparede penge, kunne disse penge være godt anvendt til at hæve kvaliteten og måske skabe nogle bedre arbejdspladser på området.
En afsluttende bemærkning om Danmarks Fødevareforskning: Hvis det er sådan, at ministeren er enig i, at der skal findes en løsning, der gør, at man ikke skal gennemføre dramatiske fyringer, er det vel nødvendigt at gennemføre den rimelig hurtigt.
Ellers risikerer man jo, at folk begynder at forsvinde, både her og i øvrigt også i Fødevarestyrelsen, som jeg startede med at tale om, så hele forskningsmiljøet og hele det vidensmiljø, der er på området, er nedbrudt, selv om man finder penge til sidst.
Det ville jo være dårligt, og derfor synes jeg, forbrugerministeren måske skulle prøve at handle en lille smule hurtigere på området og ikke afvente den kommende finanslov.
Med reference til det, hr. Bjarne Laustsen nævnte før, skal jeg gøre opmærksom på, at hele hovedsamarbejdsudvalget, inklusive medarbejderrepræsentanterne i Fødevarestyrelsen, faktisk står bag den plan, der er fremsendt til mig.
Det er da vigtigt at være opmærksom på, at medarbejderne er inddraget i arbejdet med en plan, som de altså efter det, der foreløbig er oplyst for mig, står bag.
For så vidt angår medarbejderne i Danmarks Fødevareforskning, har jeg selv haft lejlighed til at tale til dem ved et besøg derude, og i den forbindelse lagde jeg vægt på, at den viden, der er opbygget, og den kontinuitet, der er i Danmarks Fødevareforskning, så vidt muligt bevares, og den viden ligger jo netop hos medarbejderne.
Jeg er helt opmærksom på de værdier, som medarbejderne repræsenterer, og det behov, der er for at have så megen kontinuitet i institutionen som muligt, og derfor er jeg også enig i, at der skal handles hurtigt.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Elisabeth Geday (RV), 2005-04-06:
Ministeren har i denne sag været ude med mange garantier og meget få, hvad skal man sige, håndfaste løfter om, hvor vi rent faktisk kan se pengene komme fra.
Jeg kunne godt tænke mig, at hr. Lars Barfoed her i salen bekræfter over for os, at han er villig til at se på mulighederne for at få penge, som ikke bare skal omfordeles inden for Danmarks Fødevareforskning, men også penge, som kunne komme til institutionen udefra.
Jeg noterer mig jo, at ministeren siger, at der er 140 mio. kr. i forskningspuljer inden for det her område.
Jeg er lidt bekymret over, at man tilsyneladende er villig til at bruge flere penge på at forske i, hvor mange svin man kan proppe ind i en svinestald, og færre penge på forskning i fødevaresikkerhed og fødevarekvalitet.
Nu forvirrer det jo sagen en lille smule, at vi taler om to forskellige institutioner: dels Fødevarestyrelsen, dels Danmarks Fødevareforskning.
Jeg vil opholde mig ved den sidste institution, som for ganske få år siden blev lanceret af regeringen som det helt store fødevareforskningsflagskib.
Hvis det er et flagskib, må man sige, at det er et flagskib med en ganske kritisk slagside lige i øjeblikket.
Der er ingen tvivl om i mit sind, at der er brug for flere penge, for at man kan redde den ganske betydelige forskning, der foregår i Danmarks Fødevareforskning.
Så jeg vil gerne høre, hvilke initiativer ministeren har tænkt sig at tage for at rette op på den situation, der er i Danmarks Fødevareforskning.
Jeg deler fuldstændig fru Elisabeth Gedays bekymring for situationen.
Jeg synes, det er en meget alvorlig situation, Danmarks Fødevareforskning er kommet i, og derfor skal vi lige nu have is i maven og meget nøje overveje, hvad der er den bedste løsning.
Udgangspunktet er jo, at man har fået et budget, og det budget skal holdes.
Der har økonomistyringen i institutionen altså ikke fungeret effektivt.
Der må vi som udgangspunkt sige, at det må bestyrelsen så bringe i orden.
Men nu vil jeg naturligvis se på det forslag, de kommer med, og vurdere, om det er forsvarligt
også set ud fra en politisk synsvinkel.
Per Clausen (EL), 2005-04-06:
Jeg kan jo forstå, at forbrugerministeren i forhold til Fødevarestyrelsen og fødevarekontrollen opretholder det synspunkt, at der ikke findes eksempler på, at man af ressourcemæssige grunde har undladt at gennemføre tilsyn og undersøgelser, som man skulle ifølge lovgivningen.
Det tror jeg nok at der i de kommende uger bliver brug for at bore lidt mere i.
Men det, der står tilbage, er jo, at der, uanset at der nu kommer et stort eller lille beløb – hvis vi får det divideret med de der 4-5 år, det skal divideres med, så lyder beløbet ikke helt så stort, som det lød lige før – er sket massive nedskæringer på det her område.
Jeg nævnte tallet 80-85 mio. kr. på Fødevarestyrelsens område.
Det er også en del af det, at man kan begrænse antallet af ledelsesenheder i Fødevarestyrelsen og på den måde også gennem en mere hensigtsmæssig arbejdsgang opnå nogle besparelser, som hverken har konsekvenser for intensiteten eller for kvaliteten i fødevarekontrollen.
Jeg har også forstået, at ministeren mener, at man ved nogle strukturændringer kan spare 30-35 mio. kr. næste år, uden at det gør ondt.
Spørgsmålet er så, om de 80 mio. kr., som siden 2001 er forsvundet fra Fødevarestyrelsen, også er forsvundet, uden at det har gjort ondt, for så er det jo meget dramatiske besparelser, man kan gennemføre, uden at det gør ondt.
Fødevareministeren har over for mig sagt, at de udfører de ting, som de skal ifølge lovgivningen, men det kan jo gøres på forskellige måder.
Jeg synes, det ville være meget godt, hvis man tager udgangspunkt i det, der er sket på Fødevarestyrelsens område, og det, der nu tegner sig på fødevareforskningens område, og ligesom erkender, at der nok også er brug for et økonomisk løft.
Det er jo sådan, at vi i 2005 udbyder en pulje på i alt 140 mio. kr. til forskning i fødevarer, ernæring og sundhed, og det er midler, som Danmarks Fødevareforskning på linje med andre forskningsinstitutioner på området kan søge om at få del i.
Det hører med i det samlede billede af vores prioritering af hele fødevareområdet og forskningen.
For så vidt angår Fødevarestyrelsen, er det da min absolutte oplevelse, at fødevarekontrollen her i landet foregår absolut forsvarligt og effektivt, og at der ikke er nogen grund til bekymring på nogen måde.
Men det er selvfølgelig noget, som vi hele tiden løbende overvejer.
»Vil ministeren på baggrund af sin besvarelse af spørgsmål nr. S 328 redegøre for, hvordan han vil sikre en økonomisk genopretning af bevillingerne til og en høj prioritering af fødevaresikkerhed og sundhed fremover?«
Per Kaalund (S), 2005-04-06:
Nu er det sådan, at den egentlige skærpede kontrol selvfølgelig skal foregå ved de ydre grænser, og en bustur fra Paris til København vil jo typisk være passage over indre grænser, altså mellem EU-landene.
Derfor er der selvfølgelig ikke den helt skærpede kontrol, som der er ved de ydre grænser.
Men når man bliver opmærksom på et problem, som der jo tilsyneladende har været, også i den beskrivelse, som Ekstra Bladet er kommet med, må man selvfølgelig tage det op og vurdere, om indsatsen er tilpas, og om den er i orden.
Og kan der gøres noget dér for at skærpe det i en eller anden sammenhæng, hvilket jeg forstod på ministeren at man også har gjort, man kontrollerer oftere busser af den type, der nævnes her, i forhold til f.eks. 65-Ferie-busser osv., så synes vi, det er i orden.
Søren Espersen (DF), 2005-04-06:
Jamen jeg kan konstatere, at den danske regering i hvert fald ikke har foretaget sig noget over for den kinesiske regering, ikke engang i form af en protest.
Jeg vil gerne have bekræftet af udenrigsministeren, om det er korrekt, at man fra den amerikanske regering har fået en henvendelse, hvori der opfordres til, at våbenembargoen ikke ophæves, og om man i øvrigt har reageret på den henvendelse.
Jeg vil yderligere spørge udenrigsministeren, om ikke han vil bekræfte, at USA har garanteret Taiwans sikkerhed, og at det således kan blive USA’s 7. flåde, man i givet fald vil bruge EU’s våben mod, hvis Kina beslutter at angribe Taiwan.
Per Stig Møller (KF), 2005-04-06:
Her er hr. Søren Espersen så sprunget over til det næste spørgsmål, han har anmeldt, så jeg tror, vi skal tage én ting ad gangen.
Danmark
, at det er bekymrende, at det ikke er befordrende at lave en sådan artikel, som er lavet, om, at man nu med loven i hånden kan foretage væbnede indgreb over for Taiwan, hvis de erklærer deres uafhængighed.
Men samtidig har vi jo alle sammen opfordret Kina og Taiwan til at finde en løsning gennem dialog og alene ved anvendelse af fredelige midler, for den amerikanske regering lægger som EU ikke op til, at loven vil ændre amerikansk politik, der fortsat er baseret på etkinapolitikken og ikke støtte til taiwansk uafhængighed.
Det, jeg dog understreger, er, at vores politik jo også, som det er Dansk Folkeparti bekendt, er kombineret med en støtte til udviklingen af Taiwan og samarbejdet med Taiwan.
Peter Skaarup (DF), 2005-04-06:
Hvilke muligheder ser ministeren for, at man kan få ændret den lov?
Vi har åbenbart forskellige opfattelser af, hvad der skal til.
I Dansk Folkeparti mener vi, at man skal gå mere hårdhændet til værks, men vi er vel enige om, at loven er af det onde, og at vi skal af med den lov.
Og det er dér, jeg mener at det må være rigtigt, at udenrigsministeren svarer på: Hvad vil man så gøre i det videre forløb, for at den her lov bliver skrinlagt?
For det er da afgørende, at også et land som Kina respekterer Taiwan på den måde, som Taiwan gerne vil respekteres på.
Per Stig Møller (KF), 2005-04-06:
Den danske regering har hele tiden arbejdet for, at vi får udnyttet denne overvejelsessituation til f.eks. forhandlinger, men også til at fremme befrielsen af fangerne fra Tiananmenpladsen.
Jeg har personligt nævnt over for den kinesiske regering, at hvis et af den kinesiske regerings argumenter for, at det vil være en god idé, at EU ophæver våbenembargoen – de udtrykker det sådan, at Tiananmen er et overstået kapitel, og at 1989 og 2005 er væsensforskellige, ellers skal man være både døv og blind, så sagen er overstået – vil mit svar være: Jamen så løslad dog de i hvert fald 17 politiske fanger, vi kender til i EU, som blev fængslet på Tiananmenpladsen og stadig er fængslet.
Jeg mener også, at den kinesiske regering burde være lydhør og markere, at hvis Kina synes, man er kommet videre, at Tiananmen er forhistorie, og at EU derfor ikke bør fastholde sanktioner på grund af Tiananmen, bør Kina også selv vise det ved sin håndtering af følgevirkningerne af Tiananmen; så må det være slut med dem.
Jeg synes bl.a., at de 17 fanger skal løslades, og det har jeg også sagt til den kinesiske udenrigsminister.
Peter Skaarup (DF), 2005-04-06:
Spørgsmålet går på våbenembargoen.
Begrundelsen for i sin tid at indføre våbenembargoen var vel de optøjer, der var på Den Himmelske Freds Plads, som betød, at Kina efterfølgende tog mange hundrede politiske fanger.
Der er fra forskellig side, bl.a. af Amnesty International, stillet spørgsmål om deres skæbne og rimeligheden i, at man fortsat fastholder mennesker i fangenskab, selv om de sådan set bare var – og vel stadig er – politisk uenige med det kinesiske styre.
Mit spørgsmål til udenrigsministeren går på: Vil det være et krav fra den danske regering, at alle de politiske fanger, der stadig sidder tilfangetaget den dag i dag på baggrund af optøjerne på Den Himmelske Freds Plads, bliver løsladt, for at Danmark kan gå med til at ophæve våbenembargoen?
Per Stig Møller (KF), 2005-04-06:
Nu er det jo meget kønt at høre, hvordan Dansk Folkeparti og Enhedslisten i dag mener at kunne fortælle, hvad flertallet mener, og at hele Folketinget er enigt i de positioner, Dansk Folkeparti og Enhedslisten indtager, men det er jo faktisk ikke tilfældet.
Enhedslisten står temmelig alene i det danske Folketing i forbindelse med EU-politikken, og derfor står Enhedslisten og i øvrigt også Dansk Folkeparti uden for fællesskabet, når det drejer sig om, hvordan man skal forholde sig til EU.
Det er klart, at Enhedslisten gerne ser EU som en kampplads, men jeg er ret overbevist om, at det store flertal i det danske Folketing ønsker en fælles europæisk udenrigspolitisk.
Det er faktisk, hvad det store flertal i Folketinget har efterlyst, der skal arbejdes for, og den danske regering bestræber sig på at medvirke til, at man får en fælles europæisk udenrigspolitik.
Lige nu taler jeg ikke om Kina og våbenembargoen, men i al almindelighed har det faktisk været det brede flertals opfattelse, så jeg tror ærlig talt ikke, jeg vil modtage hr. Rune Lunds råd om at gøre EU til en kampplads.
Det er nok noget, som vil passe hr. Rune Lund, men det vil næppe passe det store flertal i det danske Folketing.
Rune Lund (EL), 2005-04-06:
Ja, jeg har et spørgsmål mere.
Vi har i hvert fald fået bekræftet, at våbenembargoen ikke bliver overholdt, og det er jo et problem i sig selv, for vi bliver tit tudet ørerne fulde med, at i EU er der et regelbundet samarbejde, og når man vedtager noget, bliver reglerne skam overholdt.
Men her har vi altså et eksempel på, at man i enstemmighed har vedtaget en våbenembargo, og at den bliver brudt.
Det vil åbenbart sige, at reglerne gælder for nogle, men ikke for alle.
Men jeg vil i hvert fald gerne have udenrigsministeren til at bekræfte, at Danmark kan nedlægge veto mod, at våbenembargoen bliver ophævet.
Det er Enhedslistens holdning, at her kan man jo godt bruge EU som en kampplads.
Her har vi et værktøj, og vi kan faktisk forhindre, at våbenembargoen bliver ophævet.
Det er vores formelle mulighed, og derfor skal vi også gøre det, så jeg vil gerne have, at udenrigsministeren i hvert fald kan bekræfte, at hvis Danmark vil, kan vi nedlægge veto mod, at våbenembargoen bliver ophævet.