Jann Sjursen (KRF), 2002-04-04:
Jeg anerkender fuldt ud Venstres og fru Hanne Severinsens m.fl. ændrede vurdering af situationen, og jeg synes sådan set, at generelt er det klogt, at politikere forbeholder sig retten til - jeg vil ikke sige at blive klogere, for det ville være et forkert udtryk i den sammenhæng, men til at tage et nyt standpunkt, fordi der er sket nogle ting.
Det gør jeg såmænd også selv en gang imellem, så den ret forbeholder
jeg mig også.
Så vil jeg sige, at jeg synes faktisk, fru Hanne Severinsen på meget fin vis i denne debat netop har redegjort for, hvorfor man indtager et andet standpunkt, hvorimod jeg måske nok synes, at den konservative ordfører kom lige lovlig let hen over, hvorfor man nu har et nyt standpunkt, og fik beskyldt andre partier for at lave politisk plat på en måde, som jeg ikke synes hører hjemme her.
Jeg anerkender fuldt ud, at det er en drøftelse om, hvilke midler der skal til for at presse russerne, men selvfølgelig er det afgørende spørgsmål: Skal man bare slå en streg over de krænkelser, der er sket, og sige: Jamen o.k., nu glemmer vi det bare, og vi rejser alligevel ikke nogen sag, for nu er de ved at komme ind på ret kurs? Her siger vi fra Kristeligt Folkeparti: Nej, vi vil fortsat godt have det spørgsmål afklaret, uanset at der er spæde forhåbninger om, at russerne måske er på vej til at give sig i denne sag.
Da Folketinget sidste år den 17. maj havde en debat om Tjetjenien her i Folketingssalen, fik vi en debat, som jo i sig selv var udmærket, men som også efterfølgende, som vi allerede har hørt det, fik et efterspil i form af, at en række folketingsmedlemmer sendte et brev til daværende udenrigsminister hr. Mogens Lykketoft.
Det skete den 30. maj
Et brev med en opfordring til regeringen om at drage omsorg for, at der blev rejst en sag mod Rusland ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol for at få afklaret, om Rusland har undertrykt menneskerettighederne i Tjetjenien, sådan som det stod formuleret i brevet, og som det også har været citeret indtil flere gange i debatten her i dag.
Jeg var på vegne af Kristeligt Folkeparti medunderskriver på det brev, fordi vi fandt, at også det redskab kunne tages i brug i forhold til at lægge pres på russerne - ikke blot for at få en afklaring på forholdene i Tjetjenien, som de var dengang, og som de desværre også stort set er i dag, men også for at få draget russerne til ansvar for de krænkelser af menneskerettighederne, som efter Kristeligt Folkepartis opfattelse helt klart har fundet sted i Tjetjenien, altså bagud i tid. Udenrigsministeren har så i dag på regeringens vegne redegjort for, hvorfor VK-regeringen - overraskende, vil jeg sige - ikke ønsker at rejse en sag mod Rusland ved Menneskerettighedsdomstolen.
Udenrigsministeren og ordførerne for Venstre og Konservative har med lidt forskellige begrundelser henvist til, at der er sket positive fremskridt i Tjetjenien, om end ikke nok, og at det i sig selv begrunder, at man ikke ønsker at rejse en sag mod Rusland ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
Kristeligt Folkeparti mener, at man da godt kan finde fremskridt i processen, men også, at disse fremskridt har en tendens til i specielt udenrigsministerens og Venstres og Konservatives ordførerindlæg at være blevet overvurderet.
Men uanset hvordan man nu vil måle de fremskridt, der har været på området, måske ikke mindst i år, så ændrer det jo ikke noget i forhold til det standpunkt, som vi indtog sidste år i forbindelse med det brev, der blev afsendt til den daværende udenrigsminister, nemlig at vi ønsker at se på, om Rusland har overtrådt menneskerettighederne, altså bagud i tid.
Det har ikke så meget med fremtiden at gøre.
Derfor vil jeg sige, at vores synspunkt er det samme, som det var sidste år, og det er derfor, vi også er medforslagsstillere til det forslag til vedtagelse, som hr. Søren Søndergaard på vegne af Enhedslisten, Dansk Folkeparti, SF og Kristeligt Folkeparti læste op tidligere i debatten.
Hvis der for alvor er noget nyt i situationen, sådan som vi ser det fra Kristeligt Folkepartis side, jamen så er det, at Venstre og Konservative har skiftet holdning, hvorefter man må sige, at den nye VK-regering så har indtaget præcis den samme holdning, som den tidligere SR-regering havde.
Jeg mener, det er helt åbenbart efter debatten i dag, at sådan forholder det sig, og det skal jeg ikke specielt skose Venstre og De Konservative for, det står ethvert parti frit for at skifte holdning.
Jeg vil også godt sige, at sidste år var vi i forbindelse med debatten i Folketinget den 17. maj medforslagsstillere til forslag til vedtagelse nr. V 120, som jo i alt væsentligt er udgangspunkt for det forslag til vedtagelse, som er fremsat af fru Hanne Severinsen på vegne af en række partier.
Uanset at vi i dag selv er medforslagsstillere til et forslag til vedtagelse, vil vi, fordi det ikke kommer til afstemning først, derfor godt kunne støtte det forslag til vedtagelse, som er fremsat af en række partier, og som peger fremad med hensyn til, hvad der skal ske for at få en løsning på konflikten.
Vi er helt enige i det, og derfor vil jeg også godt bifalde det, som fru Elisabeth Arnold sagde.
Jeg er overbevist om, at alle i Folketinget ønsker, at der skal ske noget for at få bragt de russiske krænkelser af menneskerettighederne til ophør og finde en politisk løsning på konflikten i Tjetjenien.
Det synes jeg er meget smukt, og det kan sådan set også manifestere sig, uanset at der kan være uenighed om, hvorvidt der skal rejses en sag mod Rusland ved Menneskerettighedsdomstolen eller ej.
Vi havde gerne set det sidste, men vi er absolut med på, også med hensyn til det mere fremadrettede, altså at finde en politisk løsning på konflikten, at give regeringen den opbakning, der skal til, for at vi som EU-formandskabsland kan få den fornødne pondus til forhåbentlig at være med til at bane vejen for, at vi får bragt de uhyrligheder, der sker i Tjetjenien, til ophør.