runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Connie Hedegaard (KF), 2004-12-02:
Bortset fra det sidste bliver vi jo ikke ret uenige, fru Elsebeth Gerner Nielsen og jeg, om de der punkter.
F.eks. inden for det, der hedder miljø og sundhed har jo netop den danske Miljøstyrelse lavet en selvstændig rapport, som man også lagde frem på det fælles initiativ sammen med svenskerne.
Så laver vi indimellem noget arbejdsdeling med svenskere, og det kan være med andre, hvor vi siger: Hvis I især har noget viden inden for det, så gør I det; vi andre supplerer, hvis vi har noget, eller vi tager os af nogle helt andre ting, sådan som man f.eks. gjorde med Miljøstyrelsens arbejde omkring miljø og sundhed.
Det er fuldstændig det, der bliver nævnt der, og det er fuldstændig i overensstemmelse med det, der rent faktisk sker.
Jeg synes bare ikke, det er det, der fremgår af forslaget her, og det var derfor, jeg blev lidt mystificeret over, at fru Elsebeth Gerner Nielsen og Socialdemokraterne, som jo sammen har lagt navn til og ryg til den handlingsplan med de principper, der er gældende for 2001, nemlig at vi skal gøre de her ting på internationalt plan, ligesom meget pludseligt var i fuld galop væk fra det med det internationale og sagde: Så kan vi i øvrigt også gøre det nationalt.
For det, der var hele tænkningen bag handlingsplanen i 2001, var jo netop en erkendelse af, at selv om det kan lyde charmerende, så er det bare ikke det, der batter noget, hvis vi for alvor sammen vil nå resultater her.
Så skal vi ud i det internationale rum og prøve at påvirke med de her ting.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2004-12-02:
Det, vi anbefaler i Det Radikale Venstre, er præcis, at vi gør det, vi kan, i en international sammenhæng.
Men samtidig må jeg sige, at min optimisme her i 2004 altså er mindre, når det drejer sig om det internationale, end den var i 2001.
Da havde vi stadig håb om, at vi kunne lave et REACH-system, der var velfungerende, og som vi kunne læne os op ad.
Jeg har stadig håb om det, og jeg takker miljøministeren for miljøministerens kamp i den del af indsatsen.
Men samtidig mener jeg, at vi er nødt til at begynde at tænke over, hvad det er, vi kan gøre fra dansk side, hvis det altså ikke lykkes os at komme igennem med noget inden for EU, som er bæredygtigt, som vi altså kan tillade os, så vi kan sige til vores børn: Jamen vi gjorde noget.
Det, der jo er det forfærdelige i det her, er, at vi simpelt hen ophober nogle giftstoffer i vores organismer lige nu, som vi bare giver videre fra generation til generation.
Et sted må det stoppe, og vi har et ansvar for det.
Connie Hedegaard (KF), 2004-12-02:
Jo, men det ansvar ved fru Elsebeth Gerner Nielsen også at vi jo alle deler og føler.
Og derfor handler diskussionen her udelukkende om, med hvilke midler man tror, man kan nå frem til de bedste resultater.
Det synes jeg også understøttes af det faktum, at efter at EU i 2002 havde lavet forbud mod to af de bromerede flammehæmmere, er USA nu fulgt efter med et forbud mod det samme.
Det er jo vejen frem.
Det er jo det, der batter noget, når vi taler om f.eks. computere.
Der må vi jo bare sige, at i modsætning til de industrielle F-gasser, hvor vi sådan set har en stor kølevirksomhed i Danmark, der kunne finde nogle alternativer osv., kunne vi argumentere for, at der kunne det batte lidt, at vi gik foran dér.
Der må vi bare sige, at hvis vi taler om f.eks. computere, så har vi jo ikke så frygtelig meget pres at komme med i en national, dansk sammenhæng.
Det er et godt argument for, at det måske internationalt og i denne her sammenhæng først og fremmest er via EU.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2004-12-02:
Men det er åbenbart ikke kun Det Radikale Venstre, der har brug for det, for formanden for Kommunernes Landsforening, Ejgil Rasmussen, der også er Venstremand, er også meget, meget, meget skeptisk over for de her ministerbemyndigelser og over for den centralisering, der bliver solgt under sloganet decentralisering.
Er det sådan, at indenrigsministeren sætter denne her oplysningskampagne i gang også med henblik på at oplyse sine egne om strukturreformens velsignelser, eller er den sådan målrettet De Radikale og andre?
Jeg synes ærlig talt, at fru Elsebeth Gerner skulle spare sig lidt, set i lyset af, at det, der jo skilte vores partier i aftalerne og forhandlingerne om kommunalreformen, jo netop var spørgsmålet om, hvorvidt kommunerne skulle betros flere opgaver.
Det tror jeg at alle, der har deltaget i de her forhandlinger, kan bekræfte: Regeringen kæmpede imod en mistillid til kommunestyret.
Vores ambition har været at flytte opgaver ud til kommunerne, at gøre kommunerne til indgangsdøren til den offentlige sektor.
Og hvad var holdningen fra den anden side af salen?
Jeg mener også, at ministeren har brug for noget goodwill fra det civile samfund, hvis man skal komme igennem med den her opfattelse af, at der er tale om en decentralisering og en demokratisering af hele samfundet.
Jeg kan simpelt hen ikke se, at det er det, der er tilfældet, når man betænker, at strukturreformen medfører 204 nye ministerbemyndigelser, hvor regeringen så at sige kan regere uden om alle folkestyrets organer inklusive Folketinget.
Vi snakker om 500 områder, hvor regeringen så at sige centraliserer magten.
Set i det lys må der være rigtig meget brug for både at holde civilsamfundets topmøde og at gennemføre det forslag, som Kristendemokraterne her har lagt frem, fordi man så på alle andre områder er nødt til at give indtryk af, at man altså nu styrker det lokale folkestyre.
Er ministeren ikke enig i det?
Hvad er det for nogle, jeg får?
Hvad ville alternativet til det være?
Ja, alternativet ville jo være, at vi fastlagde de nye kommunegrænser ved lov.
Ville det være mere i overensstemmelse med nærdemokratiske traditioner, at det var Folketinget her, der skulle sidde ved lov at vedtage et nyt Kommunedanmark?
Nej, det er i overensstemmelse med ideen om decentralisering, at kommunerne kommer med deres egne ønsker, og jeg får så den praktiske mulighed for at kunne godkende kommunernes ønsker.
Jamen hvad ville alternativet være til det?
Ja, det ville jo være, at jeg fremsatte et lovforslag, så vi her i salen skulle sidde og stemme om, hvad de nye kommuner skal hedde.
Sådan kunne jeg give en stribe andre eksempler på praktiske bemyndigelser, der nu gives bl.a. til indenrigs- og sundhedsministeren for at få denne proces kørt til ende på en måde, hvor vi værner om, at beslutningerne tages nedefra.
Og så må jeg sige ... nej, jeg må ikke sige mere, for den røde lampe lyser.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-12-02:
Jeg vil godt holde lidt fast i den tankegang.
Nu kommer jeg jo selv fra et område, hvor ministerens eget parti har flertal i byrådet, og det må jeg sige at vi faktisk lever ganske udmærket med, selv om det nok kunne være ønskeligt, at det var anderledes, men på det lange stræk må jeg erkende, at det går udmærket.
I den samme kommune, som jeg refererer til, kan et parti som De Konservative ikke engang få valg.
Det er en balance mellem på den ene side at sikre repræsentation, sikre, at de holdninger og politiske kulturer, der trives i den geografiske enhed, en kommune er, bliver repræsenteret i byrådssalen.
Det andet hensyn er jo så at have et arbejdsdygtigt forum.
Det er den balancering, der skal finde sted.
Det, vi har kunnet iagttage i kommunestyret over en årrække, er jo, at der har været en tendens til, at kommunerne af egen drift er gået ned i antallet af byrådsmedlemmer.
Jeg er faktisk også bekendt med eksempler på kommuner, der i lyset af den aftale, vi nu indgår, er nødt til – i gåseøjne – at køre med et højere antal byrådsmedlemmer i næste valgperiode, end man ellers havde tænkt sig.
Men det er et balancepunkt, og vi synes, vi har fundet et fornuftigt balancepunkt ved at løfte minimumsantallet fra 9, som det faktisk er i dag, til 19, som det bliver i 2010.
Jeg ville naturligvis hellere have, at regeringen kunne støtte forslaget ud fra den positive tankegang, men sådan er spillets regler jo.
Jeg er enig med ministeren i, at demokrati foregår andre steder end i byrådssalen.
Derfor er det også godt med den tænketank, og det er da også et udtryk for, at ministeren har en opfattelse af, at det er nødvendigt, at der tænkes tanker, og det glæder jeg mig bestemt over.
Men har jeg ikke ret i, at spærregrænsen til byrådsvalgene med den struktur, som ligger fra regeringens side, med kommunesammenlægninger og det antal byrådsmedlemmer, der er lagt op til, bliver højere?
Det har vi jo også taget hånd om i aftalen om en ny kommunalreform, hvor vi jo sådan set har været inde at løfte det minimumsantal, et byråd kan være, og hvor vi i øvrigt også i åbningssituationen, altså i den første valgperiode for de nye sammenlagte kommuner, har markeret, hvad det er for et antal byrådsmedlemmer, der skal være.
I aftalen er det fastsat, at antallet af medlemmer, der skal vælges til kommunalbestyrelsen for de nye og større kommuner, fastsættes til mellem 25 og 31. Og det er jo netop for at adressere den problematik, hr. Mogens Nørgård Pedersen her nævner.
Connie Hedegaard (KF), 2004-12-02:
Dermed ender vi jo med at blive enige, i hvert fald hvad det sidste angår.
Min pointe er bare, at jeg ikke tror, at demonstrationer eller provokationer er det, der flytter noget her.
De andre vil være fuldstændig stjerneligeglade med, hvilke problemer Danmark skaber for sig selv ved at lave nationale forbud.
Jeg tror stadig væk, at der, hvor vi virkelig skal pulje kræfterne og sætte ind sammen med folk, der tænker ligesom os, er i forhold til virkelig at få sat fokus på REACH, EU's kemikalieregulering, og få det til at gå så hurtigt som muligt, så det kan ende med at være et set-up, der bliver så markant som muligt.
Der tror jeg altså, at tomme demonstrationer ikke er det, der bringer os længst i den sammenhæng.
Jytte Wittrock (S), 2004-12-02:
Jeg bliver nødt til at tage ordet igen, når jeg bliver citeret for at have sagt, at selv om det ikke hjælper, for så må jeg have glemt et ord: alene.
Jeg har faktisk givet udtryk for, at vi er meget optaget af, at vi gør en indsats over for de her problemer i EU.
Det støtter vi varmt og inderligt, men jeg har også givet udtryk for, at vi er en lille smule utålmodige i forhold til det tempo, der er på, og at vi også siger, at vi om nødvendigt må presse på, provokere om man vil, ved at gå foran med et nationalt forbud.
Og det er der, hvor jeg så har sagt: selv om jeg godt ved, at det ikke hjælper, og der burde jeg så også have sagt: alene.
Det er jo selvfølgelig et spørgsmål om at være forundret over, at vi flytter os i løbet af 4 år, men der er altså for lidt fart på i den sag, og vi er alle sammen meget bekymrede.
Så om ikke andet må vi prøve at samle os om at se, hvilke skridt vi yderligere kan tage for at sætte fart på processen i EU.
Connie Hedegaard (KF), 2004-12-02:
Ja, der er altså ingen grund til at grave grøfter, hvor der ikke er nogen uenighed.
Jeg vil sige, at det, der jo bare er vanskeligheden med bromerede flammehæmmere, ikke er, at vi ikke er nogen, der gerne på EU-plan vil prøve at presse igennem, at der skal være forbud, når der er grund til at lave forbud.
Og det er der inden for nogle af dem her.
Vi skal bare passe på, vi kan ikke pære dem alle sammen sammen i én stor gruppe.
Nogle af dem er bundet i en fast form, hvor de så vidt vides ikke på nogen måde kan afgive noget til miljøet.
Dem kan vi jo ikke forbyde.
Hvordan skulle vi bære os ad med det?
Hvis vi går ind i den type argumentationer, så underminerer vi jo hele tankegangen bag REACH, og det er svært nok i forvejen at få forståelse, som de forskellige ordførere ved, også hos industrien osv., for den omkostning, der ligger i det her.
Der er det da vigtigt, at vi er præcise, og at vi siger, at der, hvor der er beviste sundhedsmæssige problemer, skal vi sætte ind.
Det er det, der bliver opgaven, og det er det, der også skal være vores prioritet, hvis vi reelt skal flytte noget til fordel for miljøet her.
Jørn Jespersen (SF), 2004-12-02:
Det er jeg helt enig i.
Der er enormt brug for et meget stort pres for, at REACH bliver til noget, der rigtig batter.
Og det tror jeg sagtens vi kan holde sammen om og også arbejde for via Europa-Parlamentet.
Vores parlamentarikere er i hvert fald meget optaget af det, kan jeg garantere for.
Det tror jeg også der er mange andre, der er, så det skal vi bestemt gøre.
Men det forhindrer da ikke, at vi tager nogle andre stofgrupper, som med stor sandsynlighed ikke bliver tilstrækkeligt reguleret af REACH, og også lægger et pres for at understøtte presset for at få REACH til at fungere, og det er det, vi har foreslået her.
Men jeg skal bare for at være helt sikker på, at vi i hvert fald ikke taler forbi hinanden, så konstatere, at miljøministeren ikke havde til hensigt at kritisere SF for de tidligere bemærkninger, og at miljøministeren er med på, at de otte punkter, der er i SF's forslag, er otte punkter, som tilsammen er tænkt som en strategi fra SF's side.
Connie Hedegaard (KF), 2004-12-02:
Nej, nu føler hr. Jørn Jespersen sig ramt.
Jeg sagde lige præcis ikke noget om SF i den sammenhæng.
Jeg undrede mig stilfærdigt over fru Jytte Wittrocks og fru Elsebeth Gerner Nielsens sådan store fokus på det nationale.
Det sagde jeg ikke et ord negativt omkring.
Bortset fra det kan man jo selvfølgelig godt blive en anelse forvirret her i dag af, at partier, der normalt ikke lige hylder EU, går ind for EU-regulering, og partier, der normalt er meget EU-venlige og taler meget om det indre marked, så her synes, at vi altså skal vise sådan en demonstrativ politik og gå ind for national regulering.
Det var da det, vi skulle bruge kræfterne på frem for at begynde at tale om national regulering.
Lige præcis i det næste års tid, vil jeg sige, bliver der altså god brug for at opretholde presset for, at REACH skal blive til noget, helst i en så markant udgave som det nu er gørligt.
Jørn Jespersen (SF), 2004-12-02:
Jeg synes ikke, det er helt velanbragt, når miljøministeren siger, at vi godt ville gøre noget mere, men bare ikke rigtig har nogen ideer til, hvad det er, vi skal gøre fra nationalt hold for at sætte noget mere gang i den her proces.
Det, vi diskuterer i øjeblikket, er da et beslutningsforslag med otte forskellige ideer, forslag, konkrete tilgange til at gøre noget mere for at sætte mere fut i processen med at få reguleret de her meget farlige kemikalier.
De ligger på bordet.
Det er dem, vi diskuterer.
Det forstår jeg simpelt hen ikke.
Mit andet spørgsmål går på, at miljøministeren siger, at når miljøministeren læser forslaget, så virker det lidt, som om forslagsstillerne ikke rigtig har kunnet finde ud af, om man skulle foreslå internationale forbud i EU, eller om man skulle gøre det nationalt, og så tænkte man, at det heller ikke rigtig kan lade sig gøre, og så foreslår man en afgift.
Det er da tænkt som et både-og.
Vi foreslår samtlige otte ting gennemført, at bruge alle otte virkemidler samtidig som led i en samlet strategi.
Det er da ikke otte tilfældige punkter.
Det er de otte ting, vi mener skal bruges som led i en samlet strategi.
Så har jeg bare sagt i dag under behandlingen, at kan vi blive enige om seks af dem, så lad os da sætte dem i gang og styrke dem yderligere.
Det er da en meget pragmatisk tilgang, som jeg ikke forstår bliver afvist så hurtigt.
Jytte Wittrock (S), 2004-12-02:
Jeg hører stadig væk, at hr. Jørn Dohrmann mener, at den her sag er så alvorlig, at vi bør løse den på globalt plan – og jeg kan se, at der nikkes.
Så langt har jeg i hvert fald hørt efter og forstået det.
Som et gammelt ordsprog siger: Mens græsset gror, dør horsemor.
Det betyder oversat til almindeligt nudansk, at problemet vokser os over ørerne, fordi der reelt ikke kommer til at ske noget.
Det tager lang tid i EU.
På 10 år har man fået to produkter skrottet.
Hvor lang tid skal det så tage, hvis det skal foregå på globalt plan?
Er det med åbne øjne, at Dansk Folkeparti nikker til, at det skal tage så lang tid at løse det her problem?
Jørn Jespersen (SF), 2004-12-02:
Derfor vil jeg bede hr. Erling Bonnesen sådan mere præcist at forklare, hvorfor det ikke kan lade sig gøre.
Hvad er det, der er i vejen med det?
Jeg er godt klar over, at der ikke for nærværende er en vilje i regeringen til at gøre det, men det er jo en politisk beslutning, at man ikke ønsker at gøre det fra regeringens side.
Mit spørgsmål er: Hvorfor kan det ikke lade sig gøre, hvis man nu havde et flertal i Danmark, der ønskede det?
Lise Hækkerup (S), 2004-12-02:
I dag er det sådan, som jeg også sagde i min ordførertale, at på et golfareal anvendes en tredjedel af den mængde pesticider, som et tilsvarende landbrugsareal ville gøre.
Vi ønsker det tal ned, så det bliver lavere end en tredjedel.
Om golfbaner kan drives helt uden brug af pesticider, ved jeg ikke, men vi ønsker altså forbruget bragt væsentlig ned, navnlig når man tænker på, hvor stort et areal af Danmarks skønne arealer de her golfbaner kommer til at udgøre.
Jørn Jespersen (SF), 2004-12-02:
Det vil jeg gerne have en uddybning af.
Hvorfor kan det efter Venstres opfattelse ikke lade sig gøre?
Gitte Lillelund Bech (V), 2004-12-02:
Jeg kan endnu en gang referere til min ordførertale, hvor jeg sagde, at det var vigtigt, at vi fik belyst de her spørgsmål og eksempelvis også spørgsmålet om definitionen af svært bevægelseshæmmede.
Jeg er sikker på, at der findes fornuftige argumenter for de valgte præciseringer, men jeg synes, det er vigtigt, at vi får det belyst, fordi det rejses som en problemstilling fra handicaporganisationerne i høringssvarene.
Derfor synes jeg, at det er i udvalgsarbejdet, vi skal belyse det.
Jeg vil ikke tage stilling til, hvad man skal eller man ikke skal,
andet end jeg vil sige, at lige præcis hvad angår de blinde og svagtseende, har regeringen taget hånd om problematikken.
Dem betragter jeg ikke som hørende ind under det, der ligger i det her lovforslag, selv om jeg har bemærket mig, at Dansk Blindesamfund gerne ville have dem til at høre ind under det her lovforslag.
Men det mener jeg altså vi tager hånd om i den finanslovaftale, som er lavet med Dansk Folkeparti og Kristendemokraterne.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-12-02:
Så tror jeg, vi er ved at være lidt inde ved kernen, for det, der er vores bekymring, er, at man siger, at der er nogle aldersgrupper, og så er der nogle grupper af handicappede med et svagt syn f.eks., og det problem bliver løst alle mulige andre steder, håber man så.
Men der er altså behov for at gå igennem, om vi ikke i virkeligheden skal sikre, at den fastlæggelse bliver bredere i det her lovforslag, sådan at vi er sikre på, at de, som virkelig har brug for den ordning og tryghed at kunne komme fra dør til dør, også får den.
Der synes jeg stadig væk det er, som om fru Gitte Lillelund Bech indsnævrer den gruppe, der skal have sikret den ret.
Gitte Lillelund Bech (V), 2004-12-02:
Hvis vi tænker på gruppen af de blinde og svagtseende, er det sådan, at regeringen har indgået finanslovaftale sammen med Dansk Folkeparti og Kristendemokraterne lige præcis om, hvordan man kan sikre de blinde og svagtseende med hensyn til dør til dør-transport.
Der vil jeg sige, at jeg ikke vil betragte blinde og svagtseende som nogle, der falder ind under den kategori, der hedder svært bevægelseshæmmede.
For spørgsmålet er, og det er noget, som jeg synes det er værd at få afklaret: Kan man være svært bevægelseshæmmet uden at have et gangstativ?
Keld Albrechtsen (EL), 2004-12-02:
Jeg vil godt følge op på det, for det, jeg har forstået der også er henvendelser om fra invalideorganisationerne, er, at det skal være bredt nok.
Der er en risiko for, at det bliver for snævert i lovforslaget, at det kun er personer med svær fysisk funktionsnedsættelse, der bliver omfattet, og at de, der i virkeligheden har samme behov for at kunne være sikre på at komme fra dør til dør, lades i stikken med lovforslaget.
Der vil jeg godt spørge, om ikke den definition, fru Gitte Lillelund Bech kom med, er lidt forkert: Der er de svært funktionshæmmede, og så er der alle andre.
Så enkelt er det vist ikke.
Der er en lidt bredere gruppe, som vi skal være sikre på at få med.
Gitte Lillelund Bech (V), 2004-12-02:
Med hensyn til hvad der vedrører den kollektive trafik, så er det, som jeg også nævnte i min ordførertale, ret vigtigt, at vi ligestiller muligheden for anvendelsen af kollektiv trafik mellem de svært handicappede og os borgere uden fysiske handicap.
Det er jo ikke sådan, at jeg som borger uden fysisk handicap bliver hentet ved min dør og bragt til min dør, så derfor kan jeg ikke principielt sige, at transporten fra dør til dør gælder for den ene, men ikke for den anden gruppe.
Det, jeg synes er vigtigt at holde fast i, er, at vi skal opretholde en adgang til kollektiv trafik også for de svært bevægelseshæmmede.
Det er i hvert fald det, som lovforslaget lægger op, men det er rigtigt, at lovforslaget ikke lægger op til en dør til dør-løsning, for det vil ikke være at sidestille deres muligheder for at bruge den kollektive trafik med de muligheder, vi brugere uden fysiske handicap har.
Martin Lidegaard (RV), 2004-12-02:
Jeg er helt enig i, at vi ikke her skal diskutere, om det skal stå i serviceloven eller i den her lov.
Det, jeg spurgte til, var, om fru Gitte Lillelund Bech er principielt enig med mig i, at den minimumsstandard, der må gælde, uanset hvor den står henne, gælder for folk ned til 12 år med et handicap, og for så vidt angår svært handicappede, også gælder, hvis de skal transporteres fra dør til dør.
Det er et helt principielt politisk spørgsmål, som kan besvares meget enkelt: Ja eller nej.
Jeg er helt sikker på, at fru Gitte Lillelund Bech med den positive tone, hun har, vil svare ja, men jeg tror omvendt, at der er en del handicappede, der vil blive bekymrede, hvis hun ikke kan svare ja på dette ret principielle spørgsmål.
Gitte Lillelund Bech (V), 2004-12-02:
Det, jeg synes er vigtigt, er, at vi med det her lovforslag rent faktisk får stillet minimumskravene.
Det bliver altså klart, hvilke minimumskrav der er til handicapkørslen.
Det ligger os meget på sinde, at vi netop får præciseret minimumskravene, men vi har jo også godt kunnet læse høringssvarene og har kunnet læse, at der fra de forskellige handicaporganisationer er rejst spørgsmål om, hvorvidt nogle af delene bør ligge i serviceloven, hvor de ligger i dag, eller om de bør ligge i den pågældende lov.
Jeg synes, det ville være rart at få opklaret, for jeg er ikke dybt inde i serviceloven, og hvad det lige præcis er, der gør forskellen.
Hvis det er sådan, at de 15-18-årige eller 1218-årige for den sags skyld er bedre stillet i serviceloven, så ville jeg synes, det ville være fuldstændig absurd at putte dem ind i den her lovgivning, hvis det faktisk giver dem nogle begrænsninger, som de ikke har, hvis det ligger i serviceloven.
Martin Lidegaard (RV), 2004-12-02:
Jeg tror, der er et meget bredt ønske i Folketinget om at sikre en større ensartethed i de serviceydelser, vi tilbyder folk, der har et handicap, men ligesom hr. Homann er jeg bekymret for, om vi så ender på den laveste fællesnævner, og at det er den måde, vi harmoniserer på.
Jeg skal ikke binde fru Lillelund Bech op på nogle bestemte konkrete løsninger, men jeg vil bare høre, om hun helt principielt er enig i, at den service selvfølgelig skal for gælde folk helt ned til 12 år, og at de, der er specielt hårdt ramt, selvfølgelig også skal have muligheden for at blive transporteret fra dør til dør.
Så kan vi diskutere, i hvilke love og paragraffer vi skal indføre det, men de to ting går jeg ud fra vi er enige om, og så må vi bare tage teknikken bagefter.
Gitte Lillelund Bech (V), 2004-12-02:
Da vi endnu ikke er kommet til udvalgsarbejdet, og da jeg endnu ikke ved, hvad de opklarende spørgsmål i udvalgsarbejdet vil vise, kan jeg ikke give noget tilsagn om, at vi vil støtte eventuelle ændringer.
Det må helt bero på, hvad det er, der kommer frem, og hvad forskellen helt præcist er rent juridisk mellem, hvad der ligger i serviceloven, og hvad der ligger i kollektiv trafiklovgivning.
Morten Homann (SF), 2004-12-02:
Jeg vil godt sige tak for den positive tilgang og bare for en ordens skyld sikre mig, at det også betyder, at Venstre er parat til at gå ind og støtte nogle ændringer af det foreliggende lovforslag, hvis det faktisk er det, der skal til, for at man i praksis får skabt forbedringer af handicappedes vilkår i trafikken og ikke bare får lavet et stykke papir, som i virkelighedens verden måske forringer vilkårene.