Bodil Kornbek (KD), 2004-03-23:
Sidste år stillede jeg spørgsmålet: Har vi næsten ligestilling i Danmark?
Det vil jeg gøre igen i år, for jeg mener ikke, at ligestillingsdebatten herhjemme har flyttet sig nævneværdigt siden den sidste redegørelse fra ministeren.
Jeg synes, det er meget illustrativt, at man i Sverige finder det forlig om en ny barselfond, som arbejdsmarkedets parter i Danmark kom til enighed om her søndag aften, for konservativt og en smule gammeldags, mens vi herhjemme ser det som et stort fremskridt for ligestilling på arbejdsmarkedet.
Jeg ved godt, at jeg nogle gange med sådan nogle udtalelser i mine tidligere debatter med ligestillingsministeren, hvor tonen også har været en smule skarp, lidt er blevet karakteriseret som en del af et bedrevidende hylekor, men jeg vil holde fast i, at debatten herhjemme er præget af forestillingen om, at ligestilling er tæt på at være en realitet.
Flere fagfolk, eller nogle vil måske kalde det smagsdommere, har påpeget, at vi politikere tilkendegiver en god vilje over for problemstillinger på ligestillingsområdet, men at vi samtidig godt ved og måske endda er tilhængere af, at initiativerne ikke skal føre til de store ændringer.
Det går jo egentlig meget godt, og vi har jo også ligestilling - sådan mere eller mindre.
Hvis den danske ligestillingspolitik skal afværge prædikatet af symbolpolitik, så håber jeg, at den langsigtede proces, som ministeren fremlægger i sin redegørelse, rent faktisk munder ud i, at vi får nedbrudt nogle af de strukturelle barrierer, der reelt betyder, at ikke alle piger og drenge, kvinder og mænd frit kan vælge det liv, de hver især ønsker.
Kristendemokraterne finder det prisværdigt, at man fra ligestillingsministerens side forsøger at brede ligestillingsaspektet ud på så mange områder som muligt, samtidig med at nogle helt essentielle indsatsområder fastholdes, herunder arbejdsmarkedet og sammenhængen mellem arbejdsliv og familieliv, vold mod kvinder, målrettet integration i et kønsperspektiv og ikke mindst handel med kvinder.
Kristendemokraterne mener fortsat, at en af de største og vigtigste ligestillingsmæssige udfordringer, vi står over for i dag, er udviklingen på arbejdsmarkedet.
Vi oplever et stigende pres på kvinderne og fremtidige familier som en konsekvens af det evige dilemma mellem karrieren og familielivet, mellem arbejdsliv og familie.
Som redegørelsen selv understreger, har vi en af verdens højeste erhvervsfrekvenser for kvinder, og både kvinders og mænds uddannelsesniveau er meget højt.
Det afspejler sig jo også i et stigende antal af kvinder, der vælger børnene fra.
Selvbestemmelse er mantraet.
Vi kan læse det flere gange i redegørelsen.
Men vi bliver nødt til at forholde os konstruktivt til de samfundsmæssige problemstillinger, det giver, når vi taler om kvinder og arbejdsliv, for resultatet er jo nemlig tit, at mange kvinder i vid udstrækning skal vælge imellem børn og karriere, og er det rimeligt?
Hvis kvinderne vælger karrieren fra, så betyder det jo, at arbejdsmarkedet mister halvdelen af den talentmasse, der findes, og at samfundet får mindre end fuldt udbytte af halvdelen af dem, vi uddanner.
Har vi råd til det?
Er det en rimelig pris, at man skal vælge børnene fra for at kunne bruge de ressourcer eller de evner, man nu engang har tilegnet sig? Jeg tror på, at virksomheder og ledere må til at holde op med at betragte familien som en konkurrent til jobbet og jobbet som en konkurrent til familien.
Arbejdspladsen skal ikke indrettes som en substitut for familien.
Den virksomhed, der indretter sig fleksibelt over for folk med børn,
vil formentlig i sidste ende stå med mere tilfredse og afbalancerede medarbejdere, fordi arbejdet ikke har splittet dem ad med urealistiske krav, mens deres børn stod og ventede i børnehaven.
De vil også være mange menneskelige erfaringer og kvaliteter rigere og derfor bedre ledere og bedre medarbejdere og bedre kollegaer.
Derfor er det også vigtigt, at vi har fokus på det her område, hvilket ministeren jo også lægger op til.
Og Kristendemokraterne har netop også i dag været medforslagsstiller til et forslag om lønstatistikker for erhvervslivet, fordi en af de problemstillinger, vi jo står over for, er den manglende ligeløn.
Man kunne også nævne uligheder på pensionsområdet osv.
Det er et vigtigt område at have fokus på, og det er vigtigt at få en bedre sammenhæng.
Som det fremgår af redegørelsen, er ministeren og regeringen af den opfattelse, at ligestilling er vigtig, men at alle samfundsgrupper må opnå den uden særbehandling.
Målsætningen for regeringen er at skabe reelle og ikke blot formelle lige muligheder.
Men hvad gør vi, når samfundsstrukturerne uundgåeligt skaber ulighed og forhindrer, at der reelt er lige muligheder?
Kan vi opnå det med gode råd, med pjecer, med god vilje og dialog, eller skal vi også forsøge at være meget mere konstruktive og politisk turde stille nogle helt andre krav?
Et andet område er handel med kvinder, hvor ligestillingsministeren jo nu har vundet reklamebranchens priskonkurrence Guldkornet for sin annoncekampagne.
Men det ændrer ikke på det faktum, at vi fortsat hos Kristendemokraterne finder den politik, der bliver lagt for dagen, mangelfuld.
Den fremlagte politik formår ikke at tage fat om de grundlæggende årsager til, at handelen finder sted, nemlig selve efterspørgslen på prostitutionen.
Den fremlagte handlingsplan på området berører udelukkende symptombehandlinger og forsøg på at forbedre kvindernes forhold, når de er havnet i prostitutionsmiljøet.
Denne løsningsmodel er uholdbar, den er i hvert fald mangelfuld og tager ikke hele aspektet med.
Hvorfor er den generelle prostitution ikke en del af indsatsområdet for handel med kvinder?
Mener ligestillingsministeren ikke, at prostitution er et ligestillingsproblem?
Hvis der er et sted i samfundet, hvor kønsdiskriminationen lever i bedste velgående, så er det i vores seksualitetskultur.
Der er ved at ske det paradoksale skred i vores samfund, at det at afvise pornografi er ved at blive tabubelagt.
Jeg oplever ofte, når jeg rejser de her debatter, at blive stemplet som sexforskrækket eller snerpet, når jeg argumenterer imod den stigende pornoficering af det offentlige rum.
Man bruger begrebet porn chic i USA og England, som kendetegner den kulturelle proces, hvor pornografien glider ind i vores hverdagsliv som et alment accepteret og ofte idealiseret kulturelt element.
Pornografiens udbredelse er blevet større, og pornografien er blevet mere tilgængelig, samtidig med at den er i færd med at blive gjort stueren på grund af massemediernes og reklamebranchens stigende interesse.
Udviklingen betyder, at ikke mindst børn og unge vokser op med et forskruet og stereotypt kvinde- og mandebillede.
Jeg kunne fortsætte længe om netop dette specifikke emne, men min pointe er, at jeg står helt uforstående over for den tavshed, vi oplever fra ligestillingsministeren lige på dette område, fordi jeg rent faktisk synes, ministeren har en pointe, når hun i redegørelsen tager fat om ungdom og moderne kønsroller, som jeg selv ser som værende utrolig vigtigt, og hvor der også bliver taget nogle initiativer fra ministerens side.
Derudover har Kristendemokraterne jo flere gange efterlyst en undersøgelse netop om, hvad den påvirkning af hele seksualiteten i det offentlige rum betyder i forhold til de kønsopfattelser, unge går rundt med, og hvordan de opfatter sig selv.
Jeg ved egentlig ikke, om den undersøgelse p.t. er gået helt i gang.
Jeg spurgte for nogle måneder siden.
Der var det vist ikke helt på plads.
Der var vist givet nogle midler i forhold til nordisk regi osv.
Men jeg har haft dette ønske siden 2001, da jeg kom i Folketinget.
Det er et vigtigt område, og jeg kunne godt tænke mig, at det blev meget mere konkret og håndfast, for jeg synes, ministeren har fat i noget meget rigtigt ved at sætte fokus på det her område.
Som jeg sagde indledningsvis, er der utrolig mange gode intentioner og tiltag i den her redegørelse, som vi sagtens kan bakke op om fra Kristendemokraternes side.
Men det har også været vigtigt for mig at tage fat på et område, som jeg mener er en mangel i forhold til redegørelsen, netop hele pornoficeringen, som jeg synes hænger meget sammen med det, der ellers ligger.
Men der er mange fine initiativer, som jeg ser frem til at se også bliver meget mere konkrete politisk, og som dermed kan være med til at give en positiv udvikling, når vi diskuterer ligestilling, og være med til at nedbryde de barrierer og strukturer, der nu engang findes i vores samfund på forskellige områder.