Søren Søndergaard (EL), 2000-12-07:
Som helhed kan vi ikke støtte forslaget.
Enkeltelementer om, at reststraffen altid skal afsones ved ny straf, vil vi godt se positivt på, men helheden i det kan vi ikke støtte.
Det mener vi, fordi beslutningsforslaget bygger på den fejlagtige påstand, som står på side 2: At formålet med beslutningsforslaget er at sikre, at det ikke kan betale sig at begå flere kriminelle handlinger.
Det kan aldrig betale sig at begå flere kriminelle handlinger.
Hr. Tom Behnke kan ikke give et eneste eksempel på, at det kan betale sig at begå flere kriminelle handlinger.
Det er rigtigt, at der ikke er en ligefrem proportionalitet mellem antallet af forbrydelser og straffens længde, og det vil vi også argumentere for at der ikke skal være, ligesom andre har argumenteret for det.
Dels er det noget, domstolene må afgøre, dels er der ikke tale om matematik, og dels er der ikke nogen idé i nødvendigvis at give lange ekstrastraffe for gentagelser.
Det hænger sammen med, at forbrydelser som regel begås i en ganske bestemt situation, hvor det er ret tilfældigt, om der bliver begået én forbryderhandling eller flere forbryderhandlinger.
Hvis man tager eksemplet med en narkoman, som skal have sit stof og er ude at skaffe penge til stoffet - jamen om der bliver begået to indbrud eller fem indbrud den pågældende aften for at skaffe de 5.000 kr. eller 10.000 kr. til stof,
er noget, der afhænger af, hvor dyrt stereoanlægget er i det første hus og i det andet hus og i det tredje hus.
Det er ikke noget, som afhænger af noget videre forsæt om at begå mange forbrydelser.
Derfor bliver man nødt til at betragte det som en helhed, hvor vi siger, at det, der bliver straffet for, er, at man finder på at lave et indbrud.
Om det så er et indbrud, man laver, eller tre indbrud for at skaffe de der penge til stof, er set fra vores synspunkt fuldstændig lige kriminelt.
Så er der nogle problemer ved gennemførelsen af forslaget.
Et oplagt problem, som jeg i hvert fald kan se, er, at ingen forbrydere fremover vil gøre rent bord ved anholdelse.
Der er situationen, hvor en forbryder bliver anholdt, og der er beviser på et eller andet klart, og så siger man: Skal vi ikke se at få gjort rent bord?
Så kan forbryderen jo få udleveret lommeregneren og se, at hvis jeg siger ja til det, så er det 8 måneder ekstra, og hvis jeg siger ja til det, så er det 2 måneder ekstra osv.
Hvad vil der så ske?
Der vil selvfølgelig ske det, at forbryderen vil nægte alt.
Alt vil forbryderen nægte ud over det, der lige ligger et fuldstændigt bevis på.
Hvad vil politiet gøre ved det?
De vil selvfølgelig skulle fortsætte efterforskningen af disse uopklarede forbrydelser, fordi der ikke ligger en tilståelse.
Når der ligger en tilståelse, behøver man jo ikke at fortsætte efterforskningen.
Men når der ikke ligger en tilståelse, bliver politiet nødt til at fortsætte efterforskningen.
Det vil sige, at det her forslag altså vil betyde, at en masse politiressourcer nu skal sættes ind i forhold til efterforskning af forbrydelser, hvor man i virkeligheden har forbryderen bag lås og slå, men hvor vedkommende bare ikke har tilstået dem endnu. Det synes vi ikke er nogen særlig hensigtsmæssig anvendelse af politiets ressourcer.
Vi troede, at de borgerlige mente, at det var afgørende at bruge politiets ressourcer på at fange de forbrydere, der ikke er bag lås og slå.
Men nu forstår vi, at den afgørende opgave for de borgerlige bliver at få opklaret forbrydelser, hvor forbryderen er bag lås og slå.
Det er en helt besynderlig logik.
Så vil det selvfølgelig også betyde, at vi skal bygge flere fængsler, for det her betyder jo, som vist nok fru Anne Baastrup var inde på, at vi vil få amerikanske tilstande, hvor folk vil blive idømt todobbelt livstid og tredobbelt livstid.
Det er også en anvendelse af ressourcerne, som vi ikke kan støtte.
Så det her forslag vil altså have nogle konsekvenser, der er negative, og det vil ikke have nogen positive konsekvenser, for det vil ikke afholde nogen som helst fra at begå flere af den type forbrydelser, der her er tale om.
Tværtimod er det jo sådan, at når folk har begået f.eks. to biltyverier og er sluppet godt af sted med det, så begår
de jo det tredje i den sikre forvisning om, at de ikke bliver fanget, fordi de to første gik godt
De begår jo ikke det tredje i den sikre forvisning om, at nu bliver de fanget og får lov til at betale for alle tre.
Selvfølgelig gør de ikke det.
Så vi kan ikke støtte forslaget.