Margrethe Vestager (RV), 2001-01-30:
Lad det være sagt straks: Det er meget, meget svært at finde på noget at have imod åbenhed og øget gennemsigtighed.
Og derfor har jeg heller ingen reservationer i forhold til, at skoler og uddannelsesinstitutioner stiller relevante informationer om uddannelsens indhold, kvalitet og niveau til rådighed for elever og studerende og andre, som måtte være interesseret i det, og at man også gør det på en tilgængelig måde.
Derimod har jeg endog ganske store reservationer i forhold til den type løsninger, som beslutningsforslaget er udtryk for, nemlig forestillingen om ,at de relevante informationer kommer til at foreligge, hvis det bliver en pligt for alle uddannelsessteder at udarbejde et standardiseret informationsmateriale, som indeholder en række fælles indikatorer for uddannelsernes og uddannelsesstedernes kvalitet, og ikke mindst og måske især forestillingen om, at omfattende og detaljerede karakteroplysninger er egnede indikatorer.
Mange af tankerne i beslutningsforslaget er helt i overensstemmelse med regeringens politik.
Sammen med amter og kommuner lægger vi stor vægt på at opfylde borgernes helt naturlige ønske om reel oplysning om de offentlige institutioners løsning af deres opgaver.
Det gælder selvfølgelig også for oplysning om uddannelse og undervisning.
Vi kan formodentlig være helt enige om, at det offentliges oplysningsvirksomhed skal være præget af åbenhed og redelighed, retvisende og reel oplysning, som er let tilgængelig, og ikke tendentiøse udsagn og halvkvædede viser. Åbenhed og gennemsigtighed i uddannelsessystemet er vel nærmest en nødvendighed.
Jeg er også helt enig med forslagsstillerne i, at et højt informationsniveau om uddannelserne vil være en hjælp for borgerne i deres valg af uddannelsesinstitution.
Jeg er også enig i, at det vil bidrage til skolers og institutioners kvalitetsbevidsthed og i sidste instans styrke kvaliteten af uddannelserne. Det er også begrundelsen for, at kommunestyrelsesloven i 1995 efter anbefalinger fra udvalget om fornyelse og effektivisering af den kommunale sektor fik tilført bestemmelser om information om kommunal service, herunder om undervisning og uddannelser.
Hvis man er nærmere interesseret, kan jeg også henvise til Indenrigsministeriets serviceredegørelse fra februar 1998, som jo kan se på ministeriets hjemmeside.
Det, der bl.a. står her, er, at det påvises, at bl.a. folkeskolerne og gymnasieområderne er blandt de højest prioriterede områder for kommunernes og amtskommunernes udsendelse af information til borgerne om status, målsætninger og praktiske oplysninger, og informationerne gives i stigende grad både gennem skrevne og elektroniske medier.
Også på andre områder er virkeligheden ilet forud for beslutningsforslaget.
Danmarks Evalueringsinstituts virksomhed omfatter alle dele af uddannelsessystemet og er båret af åbenhed og gennemsigtighed.
På erhvervsskolerne er det i vidt omfang en indarbejdet praksis, at skolerne inddrager eleverne, de studerende og virksomhederne i evaluering af uddannelsernes organisering og deres tilrettelæggelse.
Beslutningsforslaget og bemærkningerne til det ligger imidlertid på en række meget væsentlige punkter temmelig fjernt fra de hensyn, som jeg mener skal være bærende for åbenhed i uddannelsessystemet.
God kvalitet opnås ikke gennem gabestokke og udhængsskabe, men når en lærer og uddannelsesstedet tager ejerskab til de lokale undervisningsplaner, så bliver der grobund for en kvalitetsudvikling, og så er motivationen høj, når det gælder om at vise, hvad man kan, og hvad man vil.
Ifølge forslaget skal uddannelsesinstitutionerne oplyse om værdigrundlag og pædagogisk udgangspunkt.
Det er jeg enig i.
Forslagsstillerne er formodentlig også bekendt med, at jeg har taget en række initiativer for at styrke opmærksomheden
om den vigtige rolle, værdierne har og bør have for undervisning og uddannelse og for hverdagslivet på vores skoler og uddannelsesinstitutioner.
Det er imidlertid afgørende, at disse oplysninger bliver så konkrete og jordbundne som muligt, så elever og forældre eller studerende, kursister og andre interesserede har mulighed for reelt at forholde sig til det.
Sidste forår udsendte jeg debatoplægget »Værdier i virkeligheden«, hvor jeg opfordrede samtlige skoler og uddannelsesinstitutioner til at formulere deres konkrete værdigrundlag på baggrund af en diskussion på institutionerne om hæftets indhold og uddannelsernes formålsparagraf.
Lad mig også lige minde om, at Folketinget i sidste samling vedtog et lovforslag, som jeg fremsatte, om de frie kostskoler, og som bl.a. pålagde hver enkelt skole at formulere sit eget værdigrundlag, som omverdenen kan læse og tage stilling til, og som skolen tilrettelægger og vurderer undervisningen efter.
I »Uddannelsesredegørelse 2000« har jeg yderligere peget på en mulighed for konkret oplysning om uddannelsernes kernefaglighed.
Her opfordres de videregående uddannelser til at formulere, hvad der indholdsmæssigt er kernen i deres uddannelser.
Herved opfordres de til at lade sig inspirere af den praksis, som allerede findes i USA og andre angelsaksiske lande, hvor universiteterne først og fremmest præsenterer sig selv over for offentligheden ved at pege på deres kernefaglighed.
Desuden indgår den opgave i flerårsaftalen for de videregående uddannelser.
På folkeskoleområdet vil det være forslagsstillerne bekendt, at vi har arbejdet med at sikre klare og præcise mål i folkeskolen.
De enkelte kommuner og skolerne skal udarbejde delmål for undervisningen i de enkelte fag, så det bliver klart for elever, forældre og lærere, hvad det er hensigten at børn skal kunne efter bestemte klassetrin.
Delmålet skal både angå de mere specifikke faglige kompetencer og de almene kompetencer.
Man skal kunne se, hvordan skolen vil arbejde med at sikre børnenes fortsatte faglige og personlige udvikling og trivsel.
Initiativet vil også give skolerne bedre mulighed for selvevaluering, som er et væsentligt element i en fortsat udvikling af kvaliteten i folkeskolen.
Disse beskrivelser skal være indeholdt i de enkelte skolers læseplaner, som selvfølgelig vil være tilgængelige for elever, forældre og lærere - meget gerne også på skolernes websider.
Internetbaseret borgerinformation i kommunerne er genstand for et analyse- og udviklingsarbejde, som regeringen og de kommunale parter har iværksat inden for projektet »Service og velfærd«.
Informationerne skal indeholde kvantitative og kvalitative udtryk for indhold, omfang, kvalitet af kommunale ydelser, herunder selvfølgelig folkeskolen, gymnasieskolen og hf samt andre kommunale undervisningsområder.
Jeg forestiller mig, at det bliver de enkelte skoler, der skal udarbejde og vedligeholde deres informationsmateriale på grundlag af lokale prioriteringer og behov.
Det vil svare til den model, som er valgt med hensyn til den mere overordnede kommuneinformation i henhold til kommunestyrelsesloven, som jeg lige har omtalt.
Men jeg kan ikke forestille mig centralt fastsatte skabeloner eller standardkrav til kommunernes hjemmesider. Jeg har nævnt en række eksempler på initiativer, der allerede er sat i gang eller som overvejes, med det formål, at skoler og uddannelsesinstitutioner formulerer de væsentlige oplysninger, som må interessere offentligheden, og som har en form, således at informationerne bliver reelle og siger en bredere offentlighed noget.
Jeg har stor tillid til, at uddannelsesinstitutionerne udfører det arbejde efter hensigten og offentliggør deres resultater på hjemmesiden og andetsteds og frem for alt drøfter dem som afsæt for en kvalitetsudvikling, der tager udgangspunkt i den daglige skabelse af uddannelsen dér, hvor det sker.
Det er ganske enkelt i egen interesse at være synlig og tydelig i forhold til dem, som forholder sig til det.
Måske er det primært spørgsmålet om offentliggørelse af karaktererne, som har bevæget forslagsstillerne til at fremsætte beslutningsforslaget.
Offentligheden skal jo efter forslaget kunne sammenligne institutionerne på deres karakterniveau og vælge på baggrund af simple tal, synes man at mene.
I forslaget peges der på, at der kun for de almene gymnasiers vedkommende eksisterer et forbud mod offentliggørelse af karakterer.
På andre uddannelser i andre lande inden for OECD finder man ikke lignende forbud, siges det i bemærkningen til beslutningsforslaget.
Det er nok muligt.
i antagelsen med hensyn til andre OECD-lande.
Undervisningsministeriet er ved at indhente oplysninger om en række landes praksis på området, og de foreliggende informationer viser en stor mangfoldighed med hensyn til, hvordan karakteroplysninger faktisk bruges.
Forslagsstillerne stiller sig altså kritisk an i forhold til det forbud på gymnasieområdet, som Folketinget vedtog i 1995.
Man kunne så spørge sig selv, hvorfor de uddannelsesinstitutioner, for hvem et sådant forbud ikke gælder, alligevel kun i meget få tilfælde benytter deres frihed til at offentliggøre karakteroplysninger og lade dem indgå som konkurrenceparametre.
De forhold gør sig også gældende i andre lande, men det har forslagsstillerne tilsyneladende ikke undret sig over.
Måske fordi det nærliggende svar ikke er særlig bekvemt for forslagsstillerne.
Forklaringen er nemlig højst sandsynlig, at man på uddannelsesinstitutionerne udmærket er klar over, at offentliggørelsen af det nøgne karaktergennemsnit på en uddannelsesinstitution vil give et falsk eller i det mindste et stærkt forvrænget billede af institutionens kvalitet.
Vi får måske højst den halve.
Der er ikke tale om reel borgerinformation.
En uddannelsesinstitutions kvalitet kan ikke måles på de eksamenskarakterer, som elever og studerende en tilfældig eksamenstermin har opnået i diverse fag og emner, men på den tilvækst i viden og kompetence, færdigheder, almene og personlige sociale kompetencer, som institutionen formidler til elever og studerende.
Hvis man glemmer det, så går man fejl af uddannelsernes grundvilkår, og man bidrager til at skabe et forvrænget konkurrenceforhold uddannelsesinstitutionerne imellem - og kunne jeg tilføje: til en stærk overfokusering på eksamen. Som et yderligere aspekt i spørgsmålet må jeg desuden advare mod den tankegang, der kan spores bag beslutningsforslaget, for i sin yderste konsekvens reducerer det borgeren til en forbruger.
Jeg ser derimod borgeren som medskaber af samfundet, ikke mindst i lokalsamfundet, med en demokratisk forpligtelse til at engagere sig i skolebestyrelser og andet arbejde.
Vi har alle et ansvar for at deltage aktivt i at udvikle de rammer, vi nu engang indgår i, i stedet for straks at løbe hen et sted, hvor græsset umiddelbart ser grønnere ud.
Derfor er f.eks. gennemførelsesfrekvens og overgangsfrekvens til næste trin i uddannelsessystemet eller et succeskriterium, der viser, om de uddannede får beskæftigelse efter endt uddannelse,
meget relevante som tegn på, at man når de mål, man har sat sig.
Det kunne være et forslag om reel information, og jeg forventer, at det arbejde med selvevaluering, som foregår på alle niveauer, bl.a. i tilknytning til Evalueringsinstituttets virksomhed, resulterer i sådanne mere kvalitative målemetoder i stedet for en primitiv anvendelse af karakteroplysninger.
Ved den lejlighed udtrykte både Venstres og Det Konservative Folkepartis ordfører mildt sagt en dyb skepsis over for offentliggørelse af fødevarekontrollens udsagn om de enkelte virksomheders forhold som et egnet instrument til kvalitetssikring på fødevareområdet.
Den skepsis er tilsyneladende vendt til begejstring, når det drejer sig om offentliggørelse af censors bedømmelse af matematikpræstationerne i 9. x på Y-købing skole.
Det er ikke mit ønske, at alle hånde oplysninger og informationer på undervisningsområdet skal være tilgængelige for enhver pris.
Regeringen kan derfor ikke støtte forslaget, som det her foreligger.