runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Villy Søvndal (SF), 2001-05-07:
Den hed: »Og så til noget helt andet«.
Det, vi diskuterede, var heroin, og det, hr. Jørgen Winther mest svarede på, var angående kræftbehandling, som bestemt er en vigtig diskussion.
Jeg er ked af at måtte sige, at det bare ikke er mit område.
Jeg arbejder med socialpolitik og narkopolitik.
Det er en velkommen diskussion for en sundhedsordfører, der arbejder med det.
Så vil jeg egentlig bare sige, at jeg godt forstår alle de etiske overvejelser i det her.
Jeg tror, at alle, der har arbejdet med det her område, har været dem igennem.
Det tror jeg, men jeg synes, det er et barsk synspunkt, at vi er nødt
Det kan godt være, at det er for groft at kalde det et kynisk synspunkt.
Det er ikke pænt.
Men det er i hvert fald et synspunkt, der, synes jeg, står langt fra det synspunkt, der hedder, at her har vi også at gøre med et menneske, bare et menneske, der har været lidt mindre heldig undervejs i livet og er endt, hvor det er, og der kan vi så af moralske grunde ikke gå ind og hjælpe med det, vi godt ved vil hjælpe. Det kan godt være, det ikke er kynisk, men det er i hvert fald et synspunkt om nogle mennesker, som ikke sidder her i salen, men som betaler en meget, meget høj pris.
Jørgen Winther (V), 2001-05-07:
Til hr. Villy Søvndal: Jeg tror, at vi to og også vore to partier er enige om én ting, og det er, at vi gerne vil hjælpe narkomanerne så godt som muligt.
Vi har bare hver sin måde at gøre det på, og det, som jeg synes kan grænse til kynisme - jeg vil ikke sige, at det er kynisme - er f.eks. det, at der findes nogle ledige pladser på private institutioner, hvor man meget gerne vil være med til at hjælpe disse narkomaner med stoffri døgnbehandling, som er utrolig god.
Der synes jeg, at det er kynisme at sige nej til, at de kan komme ind på disse pladser, når de er ledige.
Det her er et område, som er svært.
Og jeg synes egentlig, hr. Villy Søvndal kommer lidt for let om ved det ved bare at sige: Det er ikke mit bord.
Jeg sammenligner med en anden gruppe patienter.
Socialdemokratiet og især regeringen og SF er meget, meget afvisende over for, at alvorligt syge kræftpatienter kan få behandling i udlandet.
Det er noget, der optager mig utrolig meget, og jeg ved, at der er mange, der kunne reddes.
Det er også lidt kynisme bare at sige: Det er ikke mit bord, der har vi en anden ordfører.
Villy Søvndal (SF), 2001-05-07:
En af de lidt vanskelige ting i denne her debat, synes jeg, er at tage sådan patent på dem, der er ude i virkeligheden.
Der var to citater, dels fra Peter Ege og dels fra chefkriminalinspektøren i København.
Jeg står med nogle andre af dem, der arbejder tæt på.
Den ene er gadesygeplejerske i Mariakirken nede i Istedgade, den anden er gadejurist.
De skriver følgende, og jeg citerer, og det er et andet billede fra virkeligheden: »Dernede på bunden dør op imod 350 mennesker hvert år, og på vej mod bunden smittes de stofafhængige med hepatitis, hiv, får amputeret arme og ben, mister tænderne og lider alvorligt psykisk under den prostitution og kriminalitet, de er henvist til at begå.« Det var et andet billede.
Jeg vil bare spørge: Er det ikke lidt rimeligt at lade være med at tage patent på denne her virkelighed?
Der er altså forskellige virkeligheder.
Men det er en fuldstændig forvrængning af virkeligheden at give indtryk af, at det er, hvad folk mener.
Det samme gælder forældre til narkomaner.
Jeg får to typer af breve.
Breve fra nogle, der er blevet clean, som siger, at alle burde gøre som dem.
Og breve fra forældre, der har mistet et barn, søskende, som siger: Havde vi bare haft en mulighed, så havde vi stadig en bror eller en søn.
Og vedkommende bliver aldrig clean, for de er døde.
Birthe Skaarup (DF), 2001-05-07:
Jo, jeg er udmærket klar over, at der sagtens kan være forskellige billeder fra det virkelige liv.
Det skal vi naturligvis til stadighed prøve at rette op på.
Jeg ønsker ikke at tage patent på noget som helst, og jeg er udmærket klar over, at der her i landet er forskellige meninger omkring netop det her problem.
Jeg har også hørt folk, der siger, at vi aldrig skulle have givet kaffen fri. Den er jo også en stimulans.
Villy Søvndal (SF), 2001-05-07:
Jeg takker for erkendelsen af, at der er forskellige virkeligheder, og at det dermed ikke er berettiget at citere den ene del af virkeligheden, som om det var virkeligheden.
Det er den udvendige virkelighed.
Den kan man godt lade sig nøje med, hvis man synes, at det andet billede er for ubehageligt og for påtrængende.
Det andet, jeg godt vil anholde, er, at den danske narkopolitik skulle være forfejlet.
Det synes jeg ikke den er.
Der er flere i behandling i dag end nogen sinde.
I al beskedenhed har jeg selv været med til at flytte penge over til det. Jeg var til et møde i Fredericia, hvor jeg mødte hundreder af afvænnede narkomaner.
Det kunne ikke have ladet sig gøre for 10 år siden.
Så den er ikke kun forfejlet.
Der er nogle af tingene, der er lykkedes.
Vores problem er bare, at der er en lille gruppe, og det er den dårligst stillede, som vi ikke er i stand til at nå med de nuværende tilbud.
Det er det, den skarpe diskussion handler om, det er det, der tidligere er blevet karakteriseret som det lille hjørne, men et lille vigtigt hjørne, for det er i det hjørne, folk dør.
Birthe Skaarup (DF), 2001-05-07:
Til hr. Villy Søvndal: Det kan da godt være, at der er flere i behandling end tidligere, men jeg må så konstatere, at det ikke er nok.
Der skal åbenbart en meget, meget større indsats til, og det tror jeg alle de ordførere, der har været heroppe, har kunnet medgive, også dem, der netop er med i denne narkofølgegruppe.
Jeg vil godt spørge: Hvorfor skal vi ikke prøve alt, hvad der er overhovedet muligt?
Hvorfor skal vi opgive nogen?
Jeg er da også godt klar over, at der er nogle, der går ude i marken som følge af deres job.
Og jeg er da udmærket klar over, at hun ser al elendigheden.
Jeg synes bare ikke, at man skal opgive mennesker.
Det er Dansk Folkepartis holdning.
Dorte Bennedsen (S), 2001-05-07:
Fru Birthe Skaarup sluttede sit indlæg med at sige, at vi skal prøve alt, hvad der er muligt på dette problemfyldte område.
Det er en holdning og en bemærkning, jeg er meget enig i.
Men jeg kan ikke få den til at rime med, at fru Birthe Skaarup, som på forhånd ikke afviser at lave forsøg, det er ikke det, vi taler om, afviser at bede nogle folk som en lille del i en større opgave om at se på, om der kan laves forsøg på det område.
Det blev tidligere fra fru Gitte Seebergs side sagt, at der rejste sig en række faglige og etiske problemer.
Man kan ikke heroppe stå og sige, at man skal prøve alt, hvad der er muligt på dette her område, og så på forhånd sige, at der er ét område, man overhovedet ikke vil have nogen til at se på.
I sidste ende er det jo altså det her hus, der beslutter, om vi skal have forsøgene eller ej.
Lad os dog få den viden og kyndighed, det overhovedet er muligt at få, inden en sådan beslutning.
Birthe Skaarup (DF), 2001-05-07:
Jamen det er fuldstændig rigtigt, at jeg siger, at vi skal prøve, hvad prøves kan.
Vi må prøve alt muligt over for disse mennesker, der er kommet ud i et misbrug.
Men det er jo således, at når man ser det kommissorium, som blev udleveret her, lige kort før vi skulle have mødet i Folketingssalen, så skal man nøje afveje, hvad det indebærer, og det er dér, jeg ser et problem. En anden ting er, at når jeg siger, at vi skal prøve alt muligt, så har der været lavet nogle forsøg, bl.a. har Københavns Kommune på forsøgsbasis lanceret behandling af narkomaner med et bestemt præparat, der hed buprenorphin.
Vi har aldrig fået at vide, hvad der er kommet ud af det.
Ligeledes havde Sundhedsudvalget på et tidspunkt også nogle eksperter, jeg tror, de var fra Vietnam, jeg er ikke helt klar over det, på besøg, der havde et bestemt præparat, som var meget, meget gavnligt over for netop narkomaner.
Forleden dag så vi også, at en vis form for akupunktur kunne hjælpe....
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2001-05-07:
I SF har man åbenbart en overbevisning om, at det her beslutningsforslag nok bliver vedtaget før eller siden.
En cadeau for den tålmodighed.
Forslaget hed jo første gang B 85, anden gang B 10 og tredje gang B 123.
Og det, man kan sige, at SF har fået ud af det denne her gang, er en imødekommenhed fra ministerens side om at nedsætte et ekspertudvalg. Så vil jeg sige, at det SF vil, vil CD også.
Vi vil gerne hjælpe de hårdest belastede narkomaner.
Men CD vil det ikke med samme midler som SF.
Det tror jeg jeg også sagde de to foregående gange.
Den ligner til forveksling den debat, vi havde om indførsel af metadon.
Der havde vi jo også en forventning om at kunne hjælpe en meget smal, lille, hårdt belastet gruppe.
Det mener jeg ikke rigtig er lykkedes, for så havde vi jo ikke stået her i dag.
Hvorfor tror man så, introduktion af nye stoffer hjælper?
medfinansiere en øget psykosocial indsats, meget gerne også en stoffri behandling, og en meget længerevarende efterbehandling, end vi ser i dag, for det kniber uendelig meget med en længerevarende efterbehandling.
Samtidig forventer vi også gode resultater af de forsøg, der nu bliver udført, bl.a. i Vestsjællands Amt, med metadon som injektion, og vi erkender samtidig, at den lille gruppe hårdt belastede narkomaner, der har brug for hjælp, skal have både den lægelige og den sociale hjælp.
Det kræver så også en større indsats, bestemt, end den, vi ser i dag, og der kunne man jo godt tænke sig - som vi drøftede på en nylig afholdt konference om unge og rusmidler - at den politimæssige indsats kunne nedtones, og at midlerne konverteredes til en øget psykosocial indsats.
Det vil vi gerne se på fra CD's side.
Der mangler opholdssteder, og der mangler motivation.
Der mangler motivation hos narkomanerne, også på Maria Kirke plads.
Motivation for afvænning mener jeg ikke, man kan forvente, hverken hvis man er alkoholiker eller narkoman.
Man kan ikke forvente, at de folk, der er på krogen, kan være motiverede til en afvænning.
Det synes jeg ikke er logisk.
Derfor kommer vi nok også til at diskutere spørgsmålet, om mangel på motivation vedblivende så også skal medføre en mangel på behandling.
Det ville det jo aldrig gøre efter psykiatriloven.
I CD mener vi, at Folketinget går galt i byen, hvis man tror, at introduktionen af nye stoffer er løsningen på det store problem, vi har.
Så vil jeg lige ganske kort citere resten af det, hr. Villy Søvndal citerede fra lederen i Ugeskrift for Læger i dag.
Der står, at det bliver bedre, og derefter står der: »Derefter er der tvivl om årsagerne og om, hvor stor en rolle placeboeffekten har spillet, herunder den psykosociale støtte, selve injektionen som indtagelsesmåde, det højt kvalificerede forsøgspersonale og offentlighedens store interesse.«
Så ja til en øget psykosocial indsats.
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2001-05-07:
Det er som bekendt ikke første gang, at spørgsmålet om lægelig ordineret heroin er til debat her i Folketingssalen.
Det er et utrolig svært emne at tage stilling til, og det bliver ikke nemmere af, at der blandt eksperter er stor uenighed om virkningen af lægeordineret heroin.
For mig at se
kunne lægelig ordineret heroin være en løsning for de hårdest belastede narkomaner, som daglig er tvunget til kriminalitet og prostitution for at kunne finansiere deres udgifter til narko, når alt andet har været forsøgt.
Det er ynkelige skæbner på alle måder, og jeg synes ikke, vi kan lade dem i stikken, så hvis det er sidste vej, er det som sagt min personlige opfattelse, at så bør vi også gå den.
Men jeg er jo ikke ekspert på området, så jeg mener, det er rigtigst på nuværende tidspunkt at afvente vurderingen fra den ekspertgruppe, som regeringen vil nedsætte for at belyse mulighederne for yderligere initiativer over for de hårdest belastede narkomaner.
Det er vigtigt, at jeg ved præcist, hvad det er, vi sætter i gang, hvis vi beslutter os for at iværksætte forsøget.
Afgørende for mig er det dog, at et eventuelt forsøg med indførelse med lægeligt ordineret heroin ikke må komme til at stå alene.
Det er helt og aldeles afgørende, at et forsøg følges op af en psykosocial indsats, så problemet, om jeg så må sige, ikke bare fejes af vejen, men det kan være, at det også er det, der skal til, for at man kan nå de pågældende mennesker.
Det er utrolig vigtigt, at de hårdest belastede narkomaner, forsøg med lægelig ordineret heroin eller ej, får hjælp og støtte til at skabe sig et liv, til at få et arbejde, en bolig og et netværk, så de kommer til at fungere
som mennesker
Det er ikke nogen hemmelighed, at der i den radikale gruppe er delte meninger om forsøg med lægeligt ordineret heroin.
Afgørende er dog den psykosociale indsats.
Selv er jeg som sagt ikke umiddelbart afvisende over for et forsøg, men jeg - så vel som den radikale gruppe - mener, at det mest rigtige på nuværende tidspunkt er at afvente resultatet af ekspertgruppens arbejde. Det Radikale Venstre kan på den baggrund ikke støtte forslaget.
Frank Aaen (EL), 2001-05-07:
Som det er fremgået af de korte bemærkninger, er vi positive over for forslaget.
Og vi er også glade for, at regeringen er ved at bevæge sig væk fra den tidligere meget bestemte afvisning til nu at ville overveje at undersøge sagen nærmere.
Ingen kan have noget imod, at man undersøger tingene godt, før man sætter noget i gang.
Når vi er indstillet på at støtte lægeligt ordineret heroin til de særlig hårdt belastede narkomaner, er det først og fremmest ud fra et ønske om skadesbegrænsning, at kunne forbedre og menneskeliggøre levevilkårene for disse mennesker, at få den uhyggelig høje dødsrate sænket, men også fordi vi tror på, at på den måde kan man måske komme i kontakt med den her gruppe og få den kontakt med dem, der gør, at man måske også kan få dem i behandling og afvænning og gjort stoffri.
Det mener jeg også er meget vigtigt.
Derfor vil jeg lige sige, at der jo nok er en lille forskel på det, SF mener, og det vi mener, men det kan hr. Villy Søvndal jo eventuelt svare på.
Men det fremgår af beslutningsforslaget, at der skal være behandling i gang, samtidig med at man har lægeligt ordineret udlevering af heroin.
Der er det vores opfattelse, at der skal være tilbud til dem, der går ind i det her, men at det vil være uklogt at lave tvangsbehandling.
Det tror vi ikke på.
Vi tror, man er nødt til, hvis man skal have et menneske ud af et sådant misbrug, at sørge for, at det sker via tilbud.
Og vi tror på, at over for de hårdest belastede narkomaner kan det her være en indgang, så vi kan få dem ind i et behandlingstilbud. Så er der det andet, som jeg var inde på i mine bemærkninger til ministeren, at vi jo har meget dårligere erfaringer - og det har andre også været inde på - med metadon, hvor man startede med at sige, at det er en del af en behandling, og så er det efterhånden gået hen og blevet til noget, man bare gør for at vedligeholde misbrugeren.
Altså vi ønsker ikke bare et billigere alternativ til den langt dyrere stoffri behandling med henblik på afvænning.
Vi vil for alt i verden undgå at være med til at bidrage til en ny metadonskandale.
Derfor insisterer jeg så hårdt på - og jeg håber også, at SF er enig i det, men det synes jeg heller ikke står helt klart i forslaget - at vi ikke kan have en situation med ventelister til stoffri behandling, samtidig med at vi tilbyder lægeordineret heroin.
Det er simpelt hen utåleligt, det kan vi ikke bære.
Det er nødvendigt, at vi får etableret behandlingspladser, så ingen skal vente på behandling.
Det giver jo næsten sig selv, at når en misbruger er kommet dertil, at vedkommende gerne vil tage imod et behandlingstilbud, er i virkeligheden det dummeste, man kan svare: Kom igen om et halvt år.
Vi kan vel gå ind i sådan et forsøg som det her, men det skal være kombineret med, at der selvfølgelig - og det burde være en selvfølge - straks er adgang til behandling, hvis en stofmisbruger ønsker at komme i behandling.
Jørgen Winther (V), 2001-05-07:
Til hr. Villy Søvndal: Det er angående det med en øverste grænse.
Jeg synes, det kunne være spændende, hvis SF spiller ud med, hvor den øverste grænse skal være, hvor mange mennesker, det er, det her heroinforsøg skal omfatte.
Mit hovedformål med at komme på talerstolen er faktisk, at jeg nu er i besiddelse af kommissoriet for narkofølgegruppen, som er fra den 23. marts 2001.
Og så kan jeg ikke forstå, hvorfor man nu vil til at lave den her nye ekspertgruppe.
Her står i kommissoriet for narkofølgegruppen: »Redegørelsen skal beskrive den kvantitative udvikling på området, dvs. udviklingen i antallet af behandlingskrævende stofmisbrugere, antal døgn- og dagbehandlingspladser, behandlingstilbud til særlige målgrupper blandt stofmisbrugerne, herunder f.eks. unge under 18 år, og ventetider m.v.«
Og så vil jeg bede hr. Søvndal høre godt efter: »Redegørelsen bør endvidere udvikle en kvalitativ belysning af indsatsen for stofmisbrugere, således at der opnås et overordnet indtryk af, på hvilke måder opgaven løses, og herunder bl.a. hvorledes samarbejdet mellem kommuner og amter er tilrettelagt«.
Og der står lidt mere, men nu lyser den røde lampe.
for mange ekspertgrupper, udvalg, nævn osv., og det her er det mest overflødige, vi har gjort i Folketinget i lang tid.
Tove Videbæk (KRF), 2001-05-07:
Hr. Villy Søvndal sagde noget om, at vi står med et menneske, og at vi selvfølgelig alle sammen vil sige, hvordan hjælper vi bedst det menneske.
Det er klart, at der er
Kristeligt Folkeparti helt enig med SF. Men enigheden hører op, når vi læser rapporten.
Jeg begriber ikke, at hr. Villy Søvndal stadig væk læser rapporten sådan, at den ensidigt siger, at det var gode resultater.
Har hr. Villy Søvndal ikke læst Sundhedsstyrelsens og WHO's vurdering af rapporten?
For så mener jeg, at de sikre erfaringer, som hr. Villy Søvndal taler om, smuldrer lidt.
Frank Aaen (EL), 2001-05-07:
Jeg synes, det lyder som en meget spændende udvikling i regeringens holdning på dette område, at man også kan inddrage herointildeling i forbindelse med behandling.
Der er bare en ting, jeg godt vil spørge om for at være sikker, inden man går videre.
Derfor vil jeg sige, at når vi stadig væk i aviserne kan læse om, at der er ventelister til stoffri behandling, så vil jeg være lidt betænkelig ved at igangsætte en behandling med stoffer, før vi er sikker på, at alle kan få stoffri behandling som alternativ, altså uden venteliste.
Derfor: Kan vi få en garanti for, at vi på det her område får fjernet ventelisterne, så alle narkomaner, der ønsker at komme i stoffri behandling, straks kan komme i behandling?
Gitte Seeberg (KF), 2001-05-07:
Det kunne jeg også godt tænke mig at høre lidt mere om, for der er jo ingen tvivl om, hvis man evaluerer tingene - det har WHO også gjort, man har bl.a. haft forsøg i Schweiz - at så vil man jo altid komme til den konklusion, at den enkelte narkoman måske kan få det bedre.
Men der indgår i denne her diskussion efter vores opfattelse andre afvejninger end bare hensynet til den enkelte narkoman.
Der indgår også hensynet til vores narkopolitik som sådan.
Nu sidder jeg, ligesom fru Tove Fergo, i regeringens narkofølgegruppe, hvor vi jo netop sidder og beskæftiger os med præcis de samme ting, og jeg synes, at man kommer til at gøre arbejdet en ekstra gang.
Jeg vil også gerne spørge, om det ikke indgår i regeringens og ministerens overvejelser, at siden det her tema kom med i satspuljeforhandlingerne i 1994, er bevillingerne til det her område øget med mere end tre gange.
Kan vi allerede nu se resultaterne?
Jeg synes i hvert fald, at det er for tidligt.
Dorte Bennedsen (S), 2001-05-07:
I betragtning af den debat, der lige har udspundet sig, vil jeg godt spørge ministeren, om han over for Folketinget kan bekræfte, at det ekspertudvalg, som han nu agter at nedsætte, skal beskæftige sig med det samlede område inden for narkobehandling, nemlig hvor langt vi er kommet, med problemer, der måtte være, med barrierer og mangler, med værdien af en forstærket psykosocial indsats, og det skal også, som ministeren sagde i sin tale, have spørgsmålet om forsøg med lægeordineret heroin inde. Er dette spørgsmål om lægeordineret heroin i virkeligheden ikke et lille hjørne af dette udvalgs arbejde, som netop er tænkt til at skulle dække den samlede problemkreds?
Tove Fergo (V), 2001-05-07:
Nu har vi jo før i det her Folketing været vidne til, at sundhedsministeren ikke vidste, hvad socialministeren havde aftalt og omvendt.
Jeg tænker selvfølgelig på sagen om nedlæggelsen af Alkoholpolitisk Kontaktudvalg.
Og jeg har lidt fornemmelsen af, at det er det samme, man nu er vidne til.
Det er det samme, der er ved at ske igen.
Det er jo interessant at høre, at man nu en gang til vil fordoble, netop på denne dag, hvor det bliver offentliggjort, hvor mange råd, nævn og kommissioner der er nedsat, og hvor mange milliarder kroner der bliver brugt på det.
Så er det jo interessant endnu en gang at være vidne til, at det er regeringens måde at løse de voldsomt akutte problemer, der er for nogle mennesker, som bevæger sig på livets rand, på.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå det.
Det virker meningsløst, det virker som tidsspilde, det virker som en syltekrukke, det virker som alt muligt, der bare skal forsinke, at der bliver ydet en ordentlig og effektiv og akut indsats over for de her mennesker.
Vi ...
Frank Aaen (EL), 2001-05-07:
Jeg er tilhænger af, at man starter forsøg med lægeordineret heroin, både for at begrænse skaden ved at være misbruger og som led i behandlingsforsøg.
Men hvis vi bliver ved med at have ventelister på stoffri behandling, så er vi jo kommet i den helt groteske situation, at der kommer en misbruger og siger: Jeg vil gerne i stoffri afvænning.
Så siger man fra amtet: Nej, desværre, der er 2 års ventetid, men du kan få et heroinforsøg, du kan blive tildelt lægeordineret heroin.
Den situation må vi jo ikke komme i.
Vi kan ikke bære, at vi i stedet for stoffri afvænning tilbyder folk stof.
Det er derfor, jeg siger, at dér bliver man nødt til at være mere præcis.
Når man begiver sig ud i det her, som jeg er tilhænger af at man gør, må det være en forudsætning, at alle misbrugere umiddelbart kan få tilbudt en stoffri behandling i det øjeblik, de beder om det.
Gitte Seeberg (KF), 2001-05-07:
Som jeg var inde på tidligere, nedsatte regeringen i sin tid narkofølgegruppen, som jeg selv er med i nu, og regeringen har nedsat Narkotikarådet, hvilket er et organ, som er nedsat til brug for at rådgive regeringen i narkopolitikken. Ret beset
burde det være Narkotikarådet, som varetog denne her opgave, men nu nedsætter man en helt tredje gruppe, som skal tage sig af nøjagtig de samme ting, som vi sidder og laver i narkofølgegruppen i øjeblikket, og som regeringens eget Narkotikaråd også sidder og laver - sådan som jeg ser det i hvert fald.
Jeg synes, at det er mange forskellige instanser, regeringen har med på råd.
Var det så ikke en idé at nedlægge Narkotikarådet?
Tove Videbæk (KRF), 2001-05-07:
Sundhedsministeren sagde, at man ville overveje, om der eventuelt skulle laves forsøg med at bruge heroin i behandling af heroinmisbrugere.
Og mit sidste spørgsmål er, om man i udvalgsarbejdet også vil inddrage spørgsmålet om narkomanernes eller brugernes egen indstilling til behandlingsform og behandlingssted.
Som jeg forstår det ude fra det virkelige liv, så lyttes der i meget ringe grad til narkomanernes egne holdninger og egne ideer.
De, der ønsker stoffri behandling, kommer på ventelister, og de kan så få noget metadon og en kop kaffe; men stoffri behandling er næsten uopnåeligt for langt de fleste.
Vi har for få pladser.
Hvad er ministerens holdning til det?
Birthe Skaarup (DF), 2001-05-07:
Jeg mener helt klart, at der er nogen ubalance i narkobehandlingen her i Danmark; det tror jeg nok at de fleste kan være enige med mig i.
Nu fremlægger ministeren så et kommissorium.
Og jeg har lidt på fornemmelsen, at det indikerer - jeg har måske en forkert opfattelse af det - at ministeren gerne ser, at vi laver et forsøg her i Danmark i lighed med det, der blev lavet i Schweiz.
Derfor vil jeg godt spørge sundhedsministeren, om sundhedsministeren anerkender de resultater af forsøget med heroinunderstøttet behandling, som er fremlagt fra forsøget i Schweiz.