runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Marianne Jelved (RV), 2000-05-03:
Jeg må tage fuldstændig klart og massivt afstand fra, at jeg ikke svarer på spørgsmålet.
Den Europæiske Centralbanks styrelsesråd holder møde i Frankfurt.
Det er en uafhængig institution, nøjagtig som Nationalbanken er det i Danmark.
Der sidder ingen minister eller politiker med i Danmarks Nationalbanks direktion, som består af tre nationalbankdirektører.
De træffer en beslutning i Danmarks Nationalbank om renteændringer i givne situationer, nøjagtigt som styrelsesrådet gør det i Den Europæiske Centralbank.
Jeg kan ikke engang i Danmark få at vide, hvilke diskussioner der er foregået mellem de tre danske nationalbankdirektører i Danmarks Nationalbank.
Styrelsesrådet aflægger ikke referat til Ecofin-ministerrådet, ligesom den Danmarks Nationalbank ikke aflægger referat, hverken til økonomiministeren eller til Folketinget, om den diskussion, der foregår internt, før de træffer den slags beslutninger.
Jeg kan af gode grunde ikke kende den diskussion, som i styrelsesrådet er pågået mellem de 11 eurolande og de seks direktører, der sidder i styrelsesrådet. Jeg kan se på virkeligheden, hvilken gavn borgerne i Finland, Irland og Portugal har af at være med i den fælles valuta, euroen.
Og jeg har påpeget, at der er en økonomisk udvikling i de tre lande, som har øget beskæftigelsen, sænket renten, skabt helt nye, stabile vilkår og vækstmuligheder og beskæftigelsesmuligheder, fordi der er ført en politik, der gør, at de tre lande er i stand til at deltage i den fælles valuta.
Og så ved jeg, at de hver sidder med en stemme, og den ene stemme vejer lige så meget som alle de andre landes stemme gør i styrelsesrådet.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-05-03:
Jeg synes jo også godt, at ministeren kunne have svaret på spørgsmålet, og derfor vil jeg godt spørge ministeren, om den danske regeringen har kendskab til, om Finland, Irland og Portugal har forsøgt at øve indflydelse, for det kunne jo være interessant at se, om det er muligt at øve nogen indflydelse overhovedet.
Jeg tvivler på det, og ministerens ikkesvar peger jo også i den retning.
Derfor er det jo interessant, når den danske befolkning skal tage stilling, at se, om der er eksempler på, at nogen har kunnet øve indflydelse, og hvad det så går ud på at øve indflydelse, når man nu så gerne vil sidde med ved bordet, for det står uklart for mig, hvad det, man snakker om, egentlig kan handle om. Så vil ministeren ikke godt gøre sig den ulejlighed simpelt hen at besvare spørgsmålet?
Frank Dahlgaard (UP), 2000-05-03:
Det var et afslørende svar på et spørgsmål, der er indleveret for 4-5 dage siden, og hvor man har kunnet forberede sig.
Økonomiministeren ved og alle ved, at renten f.eks. også herhjemme er faldet siden 1995, men euroen trådte først i kraft for 16 måneder siden, den 1. januar 1999, og da har de siddet med ved bordet i styrelsesrådet, og ministeren kommer jo med til møderne bagefter, når det er Ecofin, og dér kan man jo snakke lidt om tingene.
Og man har ovre i Økonomiministeriet et embedsapparat, der kan finde ud af, hvordan det helt konkret har gavnet borgerne.
Kunne vi ikke få det frem helt konkret: Hvilken gavn har man haft af at sidde med ved bordet?
Marianne Jelved (RV), 2000-05-03:
Jeg kan sige, at det er jo velkendt, at de tre lande har en stemme hver i ECB, i Den Europæiske Centralbanks styrelsesråd, nøjagtig ligesom de store lande har en stemme hver.
Hvis vi så skal se på, hvilken glæde man har haft af det, hvis man er borger i et af de tre lande, så vil jeg sige, at det, der er hele ideen i det, vi taler om, den fælles valuta, den økonomiske samordning, er jo at skabe stabil økonomisk udvikling.
Hvis vi så konkret ser på de tre lande, kan jeg oplyse, at den finske rente er faldet fra ca. 9 pct. i 1995 til under 5 pct. i 1999, et rentefald på 4 pct., at den irske rente har haft et fald på 3 pct. i den samme årrække, og at den portugisiske rente er faldet fra ca. 10 pct. til 5 pct., altså en halvering.
Det er meget konkret for de pågældende landes borgere.
Det er en følge af, at de tre lande fører den økonomiske politik, der skal til for at være medlem af den fælles valuta, og det tror jeg borgerne i de pågældende lande er ret tilfredse med.
Der bliver ikke et prishop, vil jeg sige til hr. Keld
Albrechtsen
Det kan ikke lade sig gøre.
Og det handler ikke om, at den enkelte borger skal kunne sammenligne, hvad et glas fadøl koster i Bruxelles, og hvad et glas fadøl i Tivoli for eksempel koster.
Det kan man godt gøre, men det er ikke det, jeg mener.
Jeg mener, at der er et marked i Danmark i dag.
Der er fri mulighed for bagere, grønthandlere og forretninger i det hele taget til at konkurrere også på prisen, kvaliteten og alle mulige andre ting for at overtale kunderne til at bruge deres forretning.
Dette system ophører ikke, fordi vi får en fælles valuta, euroen, i stedet for kronen.
Det vil stadig væk fungere sådan.
Det er jeg helt tryg ved.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-05-03:
Det er jo et af de væsentligste argumenter fra regeringens side for at afskaffe kronen og indføre euroen i Danmark, at vi sidder med ved bordet, og at vi får indflydelse på udviklingen, og det er baggrunden for spørgsmålet, hvor det drejer sig om tre små eurolande, nemlig Finland, Irland og Portugal:
Hvilken helt konkret indflydelse har disse tre eurolande haft i de 16 måneder, hvor de har været med i eurosamarbejdet, og hvordan har det gavnet almindelige mennesker i de tre små lande?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-05-03:
Jeg vil gerne sige tak for svaret, hvis jeg kan tolke svaret derhen - og det håber jeg at jeg kan - at statsministeren og regeringen naturligvis vil gå til Det Udenrigspolitiske Nævn forud for indførelse af andre sanktioner over for EU-lande end de sanktioner, der er i gang over for Østrig, og de spekulationer, der måtte være i forbindelse med det.
Det har statsministeren stadig ikke gjort.
Det kan jeg jo ikke under det her spørgsmål forlange at statsministeren gør, men jeg vil bare sige, at man bør altså, hvis der skal være nogen som helst logik i det her, og hvis der skal en være retssamfundstankegang i det, statsministeren foretager sig, have en konsekvent holdning i forhold til, hvor der indføres sanktioner, og hvor der ikke gør. Den vilkårlighed, der her gør sig gældende, viser jo bare, at grunden til, at man har indført sanktionerne over for Østrig, er, at Østrig er et lille EU-land, og dér kan man gøre det uden de store brydninger.
Man har selvfølgelig aldrig kunnet drømme om at indføre lignende sanktioner over for et land som Italien, selv om der kommer folk i regeringen i Italien, som er af en langt værre støbning, end man overhovedet kan påstå at Jörg Haider og partiet Frihedspartiet giver udtryk for.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-05-03:
Ja, spørgsmålet lyder, om jeg kan bekræfte, at jeg i overensstemmelse med grundlovens bestemmelser forud for indførelse af eventuelle danske sanktioner mod Italien vil konsultere Det Udenrigspolitiske Nævn.
Jeg skal henvise til mit svar på spørgsmål nr. S 2457.
Der er ikke noget nyt i det.
Regeringen rådfører sig med Det Udenrigspolitiske Nævn i overensstemmelse med grundlovens og nævnslovens bestemmelser, og man har etableret en regering i Italien, som ikke giver den danske regering anledning til at foretage sig noget i forhold til Det Udenrigspolitiske Nævn.
Peter Skaarup (DF), 2000-05-03:
Jeg vil bare slutte af med at sige, at jeg mener, Venstre bør ændre opfattelse her.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-05-03:
Til hr. Keld Albrechtsen kan jeg sige: Nej, jeg har ikke hørt om en tysk modstand mod græsk optagelse i det fælleseuropæiske samarbejdsområde.
Det vil alene være en objektiv vurdering af, om Grækenland lever op til kriterierne eller ej, der vil være udslagsgivende.
Det samme gælder Polen og Tjekkiet og andre lande.
Og så har jeg i øvrigt svaret hr. Thulesen Dahl på, hvordan en ændring i valutakurserne påvirker de lande, vi besøger, og det er hermed for mig et svar på det spørgsmål, der er stillet.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-05-03:
»Hvilken indflydelse har små eurolande som Finland, Irland og Portugal helt konkret haft på den fælles rente- og pengepolitik i Euroland, og på hvilke konkrete punkter har dette gavnet almindelige mennesker i Finland, Irland og Portugal?«
Frank Aaen (EL), 2000-05-03:
»Vil ministeren i forlængelse af ministerens svar på spørgsmål nr. S 2225 redegøre for, om sanktionerne over for folk, der blot en enkelt gang udebliver fra en samtale på arbejdsformidlingen, står i et rimeligt forhold til forseelsen?«
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-05-03:
Spørgsmålet skal selvfølgelig være konkret og direkte, og det må vi så håbe at svarene også på et eller andet tidspunkt bliver.
Men det er til det her med, at kursen svinger op og ned: Hvis det har været et mål for og udgangspunkt for Danmark at føre en fastkurspolitik med henblik på at have en stærk krone, så vi har lav rente og lav inflation, så bør det jo vække bekymring i regeringskredse, at kronens kurs rasler ned i værdi i forhold til stort set alle valutaer i hele verden med undtagelse af euroen, som den følger ned.
Det må da vække bekymring, men det må man ikke sige op til den 28. september 2000, for da skal man give befolkningen et billede af, at det går så godt.
Så kan man måske sige det den 29. september, da vil man måske godt sige det, eller hvad?
Det her er et led i regeringens jaspekulation om, hvordan man får et ja ved en folkeafstemning.
Det er ikke en ærlig måde at føre dialog på om de konkrete problemer, som også gør sig gældende i Euroland, og som også gør sig gældende, hvis man optager nye lande i eurozonen, som har en økonomi, der ikke kan bære en indtræden i valutasamarbejdet. Hermed sluttede spørgsmålet.
Ove Hygum (S), 2000-05-03:
Når spørgeren henviser til mit svar på spørgsmål nr. S 2225, går jeg ud fra, at spørgeren specielt tænker på den sanktion, at et medlem mister retten til dagpenge, indtil medlemmet har haft 52 ugers beskæftigelse inden for 3 år.
Jeg vil derfor indledningsvis præcisere, at denne sanktion kun finder anvendelse i forhold til medlemmer, der skal aktiveres i aktivperioden.
Sanktionen gælder desuden ikke for enhver udeblivelse fra et møde på AF.
Sanktionen anvendes kun ved udeblivelser, der må sidestilles med et afslag, og kun ved udeblivelser fra et møde hos AF om udarbejdelse af eller revision af en individuel handlingsplan eller uddannelsesplan eller om afgivelse af et tilbud i henhold til en individuel handlings- eller uddannelsesplan.
A-kassen skal altid konkret vurdere, om udeblivelsen må sidestilles med et afslag.
Hvis medlemmet forud for mødetidspunktet havde evne og vilje til at møde, men f.eks. blev udsat for et færdselsuheld, skal udeblivelsen ikke sidestilles med et afslag.
Det samme kan være tilfældet, hvis udeblivelsen f.eks. skyldes, at medlemmet har noteret en fejlagtig mødedato i sin kalender.
I sådanne tilfælde vil det bl.a. indgå i bedømmelsen, hvor hurtigt medlemmet retter henvendelse til a-kassen, og om det er første gang, medlemmet udebliver, eller om det også er sket tidligere. Som jeg nævnte i mit svar på spørgsmål nr. S 2225, skal der iværksættes en særlig indsats for medlemmer, der har været ledige så længe, at de har opbrugt dagpengeperioden, og den indsats tilrettelægges af AF i samarbejde med det enkelte medlem.
Det er derfor helt afgørende, at medlemmet medvirker positivt ved tilrettelæggelsen af denne aktivering.
Hvis et medlems udeblivelse fra et møde på AF efter en konkret vurdering må sidestilles med et afslag,
skal medlemmet pålægges en sanktion.
Hvis udeblivelsen må sidestilles med et afslag på at medvirke til at udarbejde eller revidere en individuel handlings- eller uddannelsesplan eller på et tilbud i henhold til netop den individuelle handlings- eller uddannelsesplan, er der med rette så stor tvivl om medlemmets evne og vilje til at deltage i aktivering, at det er rimeligt, at medlemmet skal bevise sin rådighed for arbejdsmarkedet ved igen at opfylde det nævnte arbejdskrav for at få dagpenge.
Peter Skaarup (DF), 2000-05-03:
»Vil ministeren tage initiativ til en ændring af udlændingeloven, så domstolene i forbindelse med bedømmelse af sager om udvisning af udlændinge, der har fået en ubetinget fængselsstraf for narko eller vold, ikke længere skal veje forbrydelsens grovhed op mod personens tilknytning til Danmark eller proportionalitetsbegrebet?«
Højesteret afviste den 27. april 2000 at udvise en 24-årig tyrker født i Danmark, selv om han er dømt for syv voldelige røverier.
Højesteret mente blandt andet, at den 24-åriges tilknytning til Danmark er så stærk og hans tilknytning til Tyrkiet så beskeden, at det er i strid med menneskerettighederne at udvise ham, uanset at han er dømt for grov kriminalitet.
Højesterets afgørelse var en omstødelse af en afgørelse fra Østre Landsret om, at den pågældende skulle udvises fra Danmark.
Højesteret forsvarer sig med, at den har taget hensyn til menneskerettighederne.
Det må man gå ud fra at Østre Landsret også har gjort i sin kendelse, der lød på udvisning.
Derfor er der tale om en slingrekurs i disse sager, og spørgeren er af den opfattelse, at lovgivningen må indrettes på en sådan måde, at det klart fremgår, at domstolene i forbindelse med bedømmelse af sager om udvisning af udlændinge, der har fået en ubetinget fængselsstraf for narko eller vold, ikke længere skal veje forbrydelsens grovhed op mod personens tilknytning til Danmark eller proportionalitetsbegrebet, og spørgeren skal hermed opfordre ministeren til at tage et sådant initiativ.
Det er lidt i forlængelse af det tidligere spørgsmål, hvor jeg spørger ministeren meget konkret, hvad man har af overvejelser fra regeringens side, og jeg kan i forlængelse af det også sige, at det, jeg synes ville være relevant at få belyst, er: Hvor langt går menneskerettighedskonventionen i forhold til den danske lovgivning?
Og hvor meget længere kan vi gå?
Og dér synes jeg, at den afgrænsning dér kunne være interessant at få belyst, for det er også vigtigt for os som lovgivere, at vi så måske efterfølgende kan beslutte os for at lave nogle lovinitiativer, der går videre, hvis det er det, ønsket er, hvis det er nødvendigt for, at man kan afsige udvisningsdomme, der kan gå videre, end hvad konventionerne siger.
Karen Jespersen (S), 2000-05-03:
Jeg kan jo sige, at dommen har givet mig anledning til at love et medlem af Folketinget at tilvejebringe noget materiale, der belyser hele det her problem og også belyser grænsen mellem dansk lovgivning og menneskerettighedskonventionen.
Men regeringen har ikke planer om at lave loven om, for det ville betyde, hvis det skulle ændre noget i forhold til den helt konkrete dom, at det ville være et brud med den europæiske menneskerettighedskonvention, og det ville være et meget dramatisk skridt, hvilket jeg også synes lå i en af de tidligere formuleringer fra spørgeren: at det ville være et meget stort skridt, som spørgeren heller ikke selv uden videre er klar til at tage, og det synes jeg jo meget godt illustrerer den lidt svære afvejning, vi står over for.
Peter Skaarup (DF), 2000-05-03:
Jeg vil godt gentage, at jeg selvfølgelig mener, det er vigtigt, at vi får belyst de her ting: konventionen set i forhold til dansk lovgivning og sådan noget.
Og jeg siger tak
for ministerens tilkendegivelse af, at vi får det materiale frem.
Men jeg mener ikke, det løser det specifikke problem, nemlig at det ser ud til, at der er en helt ny praksis nu i forhold til det, som Folketinget vedtog i sin tid, i 1998. Jeg kan i hvert fald høre på borgerlige partier, der var med i den beslutning - vi var ikke selv med i Dansk Folkeparti, fordi vi netop pegede på de undtagelsesbestemmelser og sagde, at her har vi en ladeport, der er åben for, at man ikke afsiger udvisningsdomme, selv om man egentlig gerne ville gøre det - jeg kan høre på de andre borgerlige partier, der
var med i den lov og accepterede den lov, at de jo bruger det som argument til at sige: Jamen der afsiges udvisningsdomme over kriminelle udlændinge, der afsiges udvisningsdomme både med hensyn til vold og voldtægt og overfald og narko osv.
Men det kan så rent faktisk konstateres nu, at det sker ikke alligevel. Så derfor tror jeg, at hvis regeringen vil fremkomme med noget materiale her, så har vi et grundlag at se det her på.
Men derudover er det altså også vigtigt, at regeringen overvejer, om ikke der skal laves en ny lovgivning på området, for hvis den nuværende lov eksisterer, som den er, så er instruksen videre i retssystemet i øjeblikket, at der ikke skal afsiges udvisningsdomme i de her tilfælde.
Og vi må trods alt erkende, at den mand, vi taler om her, havde familie i Tyrkiet og havde været på ferie dernede, altså må man sige, at han havde en vis tilknytning til landet stadig væk, og derfor virker det uforståeligt på mange mennesker, at man ikke afsiger en udvisningsdom.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Bortfaldet spørgsmål
Spm. nr. S 2405
Kim Behnke (FRI), 2000-05-03:
»Hvilke initiativer agter ministeren at tage for at forbedre kvaliteten af den skattemæssige rådgivning, de lokale skatteforvaltninger giver borgerne, således at borgerne ikke får fejlagtig rådgivning fra over en tredjedel af forvaltningerne?«
Skriftlig begrundelse
I bladet Penge & Privatøkonomi fra april 2000 er gengivet en undersøgelse af en række skatteforvaltninger.
Bladet henvender sig til 40 skatteforvaltninger med spørgsmål om helt lovlige og almindelige skattefradrag.
I mere end en tredjedel af skatteforvaltningerne blev der givet forkert vejledning, nemlig at der ikke var skattefradrag. Det forekommer stærkt bekymrende, at kvaliteten af den rådgivning, skatteborgerne får, er så dårlig, særlig i lyset af, at der gennemføres den ene kampagne efter den anden for at skrabe flere penge ind fra skatteborgerne.
Det forekommer krænkende for den skattemæssige retssikkerhed, at skatteforvaltningerne ikke vil rådgive skatteborgerne til fuldt lovlige fradrag.
Men de samme medarbejdere er måske optaget af at jagte skatteborgere, der har regnet forkert »på sidste decimal«. Spørgeren forventer, at ministeren vil tage initiativ til at forbedre kvaliteten af den skatterådgivning, borgerne kan opnå ved de lokale skatteforvaltninger.
I den forbindelse erindres ministeren også om den verserende sag vedrørende politibetjente på tjeneste i udlandet, der også fik fejlagtig rådgivning.
Søren Søndergaard (EL), 2000-05-03:
Den forespørgsel, vi skal behandle her i dag, er stillet af alle partier, og jeg skal derfor selvfølgelig ikke påtage mig at redegøre for de enkelte partiers bevæggrunde for at have støttet denne her forespørgsel - det vil utvivlsomt ske i vores respektive indlæg efter ministrenes besvarelser - men jeg vil godt tillade mig at forklare mine bevæggrunde for at tage initiativ til denne her forespørgsel:
Jeg blev oprigtigt glad for sluterklæringen fra Holocaustkonferencen i Stockholm, fordi der direkte var en passus om at tage alle nødvendige skridt til at lette åbningen af arkiver med henblik på at sikre, at alle dokumenter med relevans for holocaust bliver tilgængelige for forskere.
Vil det nu ske?
Vil der virkelig blive tale om mere åbenhed?
Eller var der blot tale om en af de her festerklæringer, som mange konferencer er så rige på, og som ikke rigtig har nogen praktiske konsekvenser?
Sporene fra fortiden skræmmer: Der har været udfoldet meget stor nidkærhed for at forhindre, at den danske befolkning kunne kende sin egen historie, selv den, der ligger mere end 50 år tilbage.
Derfor tog vi initiativ til den her forespørgsel for at få afklaret, om der var tale om luftsteg og vindfrikadeller eller reelle fremskridt i retning af mere åbenhed.
I Enhedslisten er vi glade for, at alle de øvrige partier har villet være med til at anmelde den her forespørgsel, og vi ser frem til ministernes besvarelse.
Besvarelse
Peter Skaarup (DF), 2000-05-03:
Jeg vil godt spørge den socialdemokratiske ordfører, hr. Søren Hansen, med hensyn til det forslag til vedtagelse, som nu er fremsat på vegne af en række partier, om et par enkelte småting i forslaget.
Det er jo ikke sådan, at det er ubekendt, at der er partier herinde, der ønsker fuldstændig åbenhed omkring de arkiver, og dér synes jeg nok, man - afhængigt af, hvordan man læser det - kan se en form for gummiparagraf i tredje pind i forslaget, og dér kunne jeg godt tænke mig at spørge:
Når man i vedtagelsesforslaget siger: »at sikre en så liberal adgang som muligt til arkiverne vedrørende perioden 1933-1950«, hvad ligger der så i det?
Hvad er det for nogle ting, det ikke er muligt at sikre adgang til?
Det står lidt uvist for mig.
Så vil jeg også godt spørge med hensyn til den pind, der beskæftiger sig med, at man skal modvirke nynazistiske, racistiske og andre, tilsvarende holdninger, bl.a. på Internettet, hvad der ligger i det.
Hvad ligger der konkret i det?
Altså, jeg tror alle er enige om, at man skal modvirke sådanne tendenser, men jeg kunne godt tænke mig at høre: Hvordan har man tænkt sig at gøre det rent praktisk?
Karen Jespersen (S), 2000-05-03:
Jo, det vil jeg selvfølgelig meget gerne, men hvis jeg lige får et lidt mere præcist ønske, sådan at jeg kan imødekomme det behov for materiale, hr. Peter Skaarup har.
Det synes jeg er yderst relevant, og det gør jeg meget gerne, men hvis man ligesom kan sige, at vi kan tale sammen om en lidt mere præcis afgrænsning af, hvad det er for materiale, vi snakker om, så er jeg selvfølgelig fuldstændig indstillet på det. Hermed sluttede spørgsmålet.
Søren Søndergaard (EL), 2000-05-03:
Det er et bedre udkast end de tre tidligere udkast, Kulturministeriet har udsendt, og hvor udgangspunktet jo var fortsat lukkethed - fortsat lukkethed!
Hr. Peter Skaarup har nævnt nogle af dem, men jeg kunne da godt tænke mig at gå lidt videre og sige: Er det ikke sådan, at arkivloven i dag skal administreres så liberalt som muligt?
Er det ikke sådan?
Er det sådan, at der er en fortolkning, når vi f.eks. går ud over den periode, som hedder 1933-1950, der siger, at arkivloven ikke skal fortolkes liberalt?
Det vil jeg i hvert fald godt høre den socialdemokratiske ordfører og kulturministeren forholde sig til, for det synes jeg da er et meget relevant spørgsmål.
Jamen jeg vil godt takke den socialdemokratiske ordfører for svaret, for det er jo fuldstændig korrekt, at arkivloven skal fortolkes så liberalt som muligt.
Man kan ikke sidde, bare fordi man har lyst, og holde noget tilbage.
Der skal være nogle helt specielle grunde til det.
Den skal altså fortolkes så liberalt som muligt, og det er derfor, jeg vil gentage mit spørgsmål
: Hvad er så forskellen, når man siger: »at sikre en så liberal adgang som muligt til arkiverne vedrørende perioden 1933-1950«, når det også er det, man skal i den øvrige periode, og når det i øvrigt altid er det, man har skullet?
Hvad er forskellen?
Hvad er det nye i denne her udtalelse?
Eller er det bare en gentagelse af det gamle?
Og så sagde hr. Søren Hansen, at der jo kun er ganske få afslag, osv.
Ja, et af de afslag, der er kommet for nylig, så vidt vi er informeret, var til en gruppe RUC-studerende, der havde bedt om at få adgang til Det Udenrigspolitiske Nævns mødereferater og arkiver i forbindelse med Abessinienkrisen i 1935.
Det fik man afslag på.
Kan hr. Søren Hansen give bare en antydning af en forklaring på, hvorfor man har givet det afslag?
Ellers vil jeg godt hjælpe ham lidt.
Peter Duetoft (CD), 2000-05-03:
Så det er godt.
Jeg er meget tilfreds med hr. Søren Hansens meldinger om, at man skulle bruge alle midler til at imødegå de her ting på Internettet; det er jeg enig i.
Når man går ind og ser hjemmesider, der handler om benægtelser af holocaust, og hvor det første, man slår op på på en dansk hjemmeside, er 64 grunde til, at Auschwitz aldrig har eksisteret, så har vi sådan set et problem, og så er der nogle, der skal imødegå det. Og jeg synes, det er for sølle, når det i dag er en studerende i Århus, der hedder Mikkel, som for egne lommepenge er den eneste, der går ind og laver en hjemmeside, der imødegår de her ting.
Dér mener jeg bestemt man kunne bruge nogle af de midler, der nu bliver afsat i forbindelse med den vedtagelse her, til at gå ind og støtte den slags initiativer.
Og jeg vil spørge hr. Søren Hansen, om han ikke er enig med mig i, at det ville være en oplagt idé at skabe noget modvægt på Internettet og ikke lade de dér folk bare drøne derudad med alle mulige underlige påstande.
Det er i hvert fald et konkret forslag, som man kunne arbejde videre med.