Mogens Lykketoft (S), 1998-11-17:
Det er jeg sådan set glad for, for jeg mener, at det bygger på tre forkerte præmisser.
For det første antyder det, at ulighederne uden indgriben vil være store, underforstået større, i fremtiden.
Det mener jeg ikke at der er udsigt til.
Jeg mener tværtimod, at der er udsigt til, at en meget stor gruppe på arbejdsmarkedet, som ikke hidtil har været godt dækket, bliver godt dækket, og dermed at det bliver en mere ensartet dækningsprocent. For det andet er hr. Søvndals præmis, at der fortsat vil være en betydelig gruppe, som stort set er henvist til at leve af den nøgne folkepension; men det har hr. Søvndal jo netop sørget for med sikkerhed ikke bliver tilfældet ved sin deltagelse i pinsepakken.
De aller-, allerfleste danskere vil have et betragteligt supplement, når vi kigger en årrække frem - som man jo altid skal gøre, når man taler arbejdsmarkedspension - et betragteligt supplement i både ATP og den særlige pensionsopsparing, som i virkeligheden for en almindelig lønmodtager vil svare til en fordobling af ATP, når den er fuldt udbygget.
Derfor bygger meget af den diskussion, vi fører her, lidt på den vrangforestilling, at der i fremtiden vil være vældig mange mennesker, der skal leve af den nøgne folkepension.
Jeg skal gerne medgive, at den nøgne folkepension ikke er noget stort beløb, men det er jo også derfor, vi i bred enighed i dette Folketing op gennem årene har opbygget en lang række udgiftsdækkende ordninger som supplement, så mennesker ikke kommer i dyb nød ved alene at være henvist til folkepensionen.
Vi har også sikret med grundlæggelsen af ATP i 1963 og med den særlige pensionsopsparing, som vi vedtog i foråret, at de aller-, aller-, allerfleste danskere får opbygget et betragteligt supplement.
Den tredje vrangforestilling, der er fremme i debatten, er, at de nuværende skattebegunstigelser for pensionsopsparingen overvejende tilfalder de bedst stillede pensionister; men det er jo også en forkert antagelse.
Hr. Søvndal har selv været med til at sikre, at det ikke længere er en rigtig antagelse, for hvis der skulle ligge - og det er også lidt en kommentar til fru Gottlieb - en meget stor begunstigelse i fradragsretten i forhold til beskatning af pensionsopsparinger ud over den i og for sig meget fornuftige mulighed for at flytte rundt på livsindkomsten - fradrag på ét tidspunkt, beskatning på et andet tidspunkt - og den især skulle rette sig mod de bedst stillede, ja, så havde vi et problem.
Men det er jo derfor, nogle af os har været optaget af at rette de systemfejl, der i nogle situationer førte til det resultat.
Jeg skal bare nævne - det vil sikkert ophidse en del af den højre side af salen - vores seneste ændring af kapitalpensionsfradragsreglerne, som jo sikrede, at hvad enten vi taler om en kapitalordning, eller vi taler om løbende ordninger, er der en parallelitet i skattefordelen ved indbetaling og beskatningen ved udbetaling.
Der er nogle gamle privilegier fra tidligere årtiers regler, der overlever ganske længe - det ved jeg godt - men det ville jo stride mod enhver forestilling om, hvad man kan tillade sig med tilbagevirkende kraft fra dette Folketings side, hvis der blev grebet ind over for dem.
Vi har ryddet op i reglerne med fremadrettet virkning, og reglerne har nu en balance, der gør, at man kan tale om den skattemæssige behandling af pensionsopsparingen som noget, der i det store og hele og runde kun er en omflytning af folks egen livsindkomst.
Alting tyder jo også på, at det er alt nok til, at mennesker fortsat vil foretage en stor, frivillig eller overenskomstbaseret privat pensionsopsparing.
Al den snak, vi hørte før sommerferien om truslen mod den private pensionsopsparing, dementeres nu heldigvis dag for dag af oplysninger fra pensionsanstalterne, fra pensionsforsikringsselskaberne osv.
Der er usvækket interesse for at spare op til trods for, at vi nu har nogle afbalancerede og neutrale regler på alle punkter.
Derfor er jeg altså nødt til at sige, at efter min oplevelse bygger denne debat på tre forkerte præmisser, som hr. Søvndal med stor præcision har formuleret i sit eget forslag til vedtagelse.
Det er jo ikke så godt, for det er jo svært at blive enige om konklusionen, hvis man er uenige om præmisserne.
I øvrigt vil jeg - som en sidebemærkning til dem, der som fru Seeberg er bekymret over beskatningsreglerne for pensionsopsparing - rette to fejlagtige antagelser, som fru Seeberg gjorde gældende.
Den ene er, at den løbende beskatning af pensionsopsparing til udbetaling skulle være steget.
Den er faldet.
Den har været jævnt faldende for de aller-, allerfleste mennesker, siden Palle Simonsen og jeg aftalte en samspilsløsning mellem vore respektive partier og den daværende regering tilbage i 1987.
Beskatningen har været faldende i kraft af alle de skatteomlægninger, der er sket siden 1987, og den vil være faldende frem til år 2002.
Det er i øvrigt også en forkert antagelse, at bruttoskatten har forringet pensionsopsparingens vilkår.
Den har flyttet lidt beskatning til indbetalingstidspunktet fra udbetalingstidspunktet, men ikke forringet pensionsopsparingens værdi.
Jeg bemærkede, at fru Herløv Andersen var inde på den usikkerhed, der kan være skabt om førtidspensionisterne, og her tror jeg, det er vigtigt, at vi siger meget klart til hinanden: Ja, det kan da godt være, der skal laves nogle fremadrettede ændringer af indretningen af førtidspensionssystemet.
Det kan der være god grund til at overveje stille og roligt, men det kommer under ingen omstændigheder til at berøre de mennesker, der er gået på førtidspension, i negativ retning.
Hvis der er noget, der kommer til at berøre de mennesker, der er gået på førtidspension, er det dét, at vi bliver i stand til at skabe nogle flere muligheder for, at de kan få et mere aktivt liv, hvis de ønsker det.
Det tror jeg er et meget vigtigt budskab.
Så noterede jeg mig selvfølgelig diskussionen mellem de konkurrerende oppositionspartier om, hvordan man kunne lave de største overbud til folkepensionisterne.
Det ved vi jo alle sammen er sådan mere til udvortes propagandabrug, og ingen vil kunne løfte finansieringen.
Det ved vi, sådan har det været under tidligere regeringer, og sådan er det under den nuværende regering.
Det er måske nok alligevel lidt utåleligt at høre på, fordi det skaber nogle falske forestillinger om, hvad der kan lade sig gøre. Hr. Tom Behnke er også en af dem - jeg ved ikke, om det er en vrangforestilling, men i hvert fald giver han udtryk for, viderebringer en falsk forestilling - der siger, at vi skal genoprette folkepensionens grundbeløb.
Men den såkaldte genopretning, vi har set forslag om fra borgerlig side i dette Folketing, har alene været noget, der ville tilføre flere kroner til nogle, der havde meget i forvejen, og ikke ville gavne dem, som både Fremskridtspartiet og andre partier påstår, de er optaget af, nemlig dem, som kun har den nøgne folkepension eller lidt mere.
De ville ikke få én eneste krone mere, og det synes jeg er en vigtig konstatering, for at ingen skal løbe rundt og tro, at det er det, hr. Tom Behnke er mest optaget af.