Bendt Bendtsen (KF), 2003-05-20:
Det Radikale Venstre har den 18. februar fremsat beslutningsforslag nr. B 90 om offentlig kontantvurdering af alle boliger i Danmark.
I forslaget opfordres regeringen til inden udgangen af 2003 at fremsætte et lovforslag, som sikrer, at alle boliger i Danmark underkastes en kontantvurdering efter samme metode, som benyttes for ejerboliger.
Som baggrund for forslaget anfører forslagsstillerne, at der er mange myter om støtten til almene lejeboliger, om rentefradragsrettens værdi for boligejere og om den billige private leje- eller andelsbolig.
Forslagsstillerne ønsker et opgør med disse myter.
Derfor ønsker forslagsstillerne en offentlig kontantvurdering af værdien af samtlige boliger i Danmark.
Vurderingen skal ske efter de kriterier, der i dag gælder for ejerboliger.
Det anføres endvidere, at en sammenlignelig vurdering også er afgørende, hvis regeringen vælger at sælge en del af den almene boligmasse som ejerboliger og andelsboliger.
Forslagsstillerne anfører, at de er imod et sådant salg, men hvis lejerne skal have et tilbud om at købe deres bolig, finder forslagsstillerne, at prisen bør sættes til en pris, der svarer til boligens markedspris på det uregulerede ejerboligmarked.
Regeringen er enig i, at boligmarkedet kunne være mere velfungerende, og at det er et mål, at boligmarkedet skal gøres mere velfungerende.
Det indeholder en lang række initiativer, hvoraf mange allerede er gennemført, bl.a. boligpakken, som blev vedtaget af et bredt flertal i Folketinget.
Men det er regeringens opfattelse, at det foreliggende forslag er overflødigt, idet problemet ikke er, at der mangler grundlæggende viden om ubalancerne på boligmarkedet.
Reguleringen af boligmarkedet og subsidieringen af de forskellige boligformer er jo et emne, der gennem tiderne har været genstand for mange grundige analyser. Hvilken bolig der er mest attraktiv for den enkelte husstand, afhænger jo i høj grad af husstandens forhold.
Det er en afvejning, som de enkelte husstande selv må foretage ud fra individuelle holdninger og forventninger til fremtiden. En offentlig kontantvurdering af boligens værdi som ejerbolig
vil næppe være til megen hjælp i den forbindelse.
Det er da også erfaringen, at de eksisterende offentlige kontantvurderinger af ejerboliger kun har ringe betydning for prisdannelsen på ejerboligerne.
En kontantvurdering af udlejningsboliger og andelsboliger efter principperne for vurdering af ejerboliger synes heller ikke at tjene noget fornuftigt formål; der er ikke noget fast forhold mellem markedslejen for udlejningsboliger og boligens markedspris som ejerbolig.
For andelsboliger gælder det, at prisen ikke uden videre kan sammenlignes med markedsprisen som ejerbolig,
En kontantvurdering foretaget af Told og Skat efter samme metode, som benyttes for ejerboliger, vil være standardiseret, det vil sige uden hensyntagen til de enkelte lejligheders konkrete indretning og vedligeholdelsesstandard. Kontantvurderingen vil afspejle generelle forhold og vil kun kunne benyttes til at give et fingerpeg om boligens markedsværdi.
Vurderingen vil derfor ikke kunne anvendes til at fastsætte en konkret salgspris ved et salg af almene boliger til lejerne som ejerboliger eller andelsboliger. En gennemførelse af forslaget om en kontantvurdering vil i øvrigt medføre administrative omkostninger for staten, idet en udvidelse af det antal ejendomme, som Told og Skat skal vurdere, vil kræve yderligere ressourcer til vurderingsopgaven.
Hertil kommer, at der, inden der kan laves en vurderingsforslagsberegning på en lejlighed i en udlejningsejendom eller en andelsboligejendom, først skal ske en identifikation af de enkelte lejligheder.
I BBR-registret er de enkelte boligenheder kun identificeret ved en adresse, og det er ifølge Told og Skat ikke tilstrækkeligt, når vurderingsforslagssystemet skal håndtere lejlighederne enkeltvis og der skal laves individuelle vurderinger.
Identifikation af en lejlighed sker bedst ved, at ejendommen opdeles i ejerlejligheder; det vil være en meget vidtgående foranstaltning at sætte i værk alene for at muliggøre en vurdering af de enkelte boliger.
Det vil endvidere medføre omkostninger for de private udlejere, de almene boligorganisationer og andelsboligforeningerne.
Alternativt kan den enkelte bolig tildeles et fiktivt ejendomsnummer.
Den løsning kræver en større administrativ indsats hos Told og Skat med deraf følgende administrative omkostninger for staten.
Regeringen kan på den baggrund ikke støtte forslaget.
Det Radikale Venstre, SF og Enhedslisten har fremsat et forslag til folketingsbeslutning om gældsrådgivning for private.
Forslagsstillerne anfører, at overdreven gældsætning kan nedsætte livskvaliteten og have store sociale følger.
Endvidere anføres det, at gældsætning er et økonomisk problem for både det offentlige og for kreditorerne.
Jeg vil gerne starte med at sige, at grundlæggende er det regeringens opfattelse, at det altså er den enkeltes ansvar at have overblik over sin egen økonomi.
Det er regeringens opfattelse, at forbrugeren er i stand til at vurdere, om han eller hun ønsker at stifte gæld.
Hvis man er i tvivl, må man selv indhente rådgivning fra en privat rådgiver. Men der er åbenbart ingen grænser for, hvad det offentlige skal beskæftige sig med efterhånden.
Det er ikke en offentlig opgave at gennemgå husholdningsbudgetter.
Til det formål findes der en række private initiativer, som er bedre; her skal det offentlige ikke gå ind og tilbyde konkurrerende ydelser.
Derimod kan det offentlige være med til at sikre, at forbrugerne får tilstrækkelige oplysninger til at træffe et bevidst valg.
Dette sikres ved lovgivningens oplysningskrav og den offentlige information fra bl.a. Forbrugerinformationen.
Der er allerede i dag en række regler i lovgivningen, som har til formål at forhindre, at forbrugerne havner i en situation med overdreven gæld.
Endvidere findes der regler, som beskytter forbrugere, der er kommet i denne situation.
I kreditaftaleloven findes de væsentlige regler, der medvirker til at sikre, at forbrugerne ikke bliver overforgældede.
Loven indeholder krav om, at forbrugerne i forbindelse med indgåelse af en kreditaftale eller kontoaftale skal have en række oplysninger, som skal sætte forbrugeren i stand til at vurdere omfanget af den økonomiske forpligtelse ved at påtage sig gæld.
Som eksempler på oplysninger kan nævnes lånebeløbets størrelse, kreditomkostningerne med angivelse af et beløb, de årlige omkostninger i procent og det samlede beløb, der skal tilbagebetales.
Når man køber på kredit med ejendomsforbehold, altså når kreditgiver kan tage varerne tilbage, hvis forbrugeren ikke kan betale,
så er der i dag et krav om en udbetaling på 20 pct. af købesummen.
Da ejendomsforbehold ofte anvendes ved køb af dyre varer, modvirker denne regel impulskøb og andre køb, der kan medføre, at forbrugeren påtager sig en uforholdsmæssig stor gæld.
I prismærkningsloven findes der endvidere regler, som pålægger kreditgiver at give bestemte prisoplysninger i forbindelse med annoncering eller i selve forretningslokalet.
Disse regler medvirker til, at forbrugerne på et tidligt tidspunkt får oplysninger om prisen på en kredit.
Hvis det er gået galt, og forbrugerne er kommet ud i en håbløs gældssituation, er der endvidere efter konkursloven mulighed for i særlige tilfælde at opnå gældssanering.
Disse regler vurderes for tiden af Konkursrådet, og jeg kan sige, at i Økonomi- og Erhvervsministeriet vurderer vi også muligheden for, at folk kan starte igen inden for en tidsramme, der ikke er så lang som den, vi ser i dag.
Retsplejeloven indeholder regler, som beskytter forbrugerne mod, at der bliver foretaget udlæg i ejendele, der er nødvendige til opretholdelse af et beskedent hjem og en beskeden levefod for skyldneren og hans husstand.
Som skyldner er man således beskyttet imod, at ens bolig bliver fuldstændig ribbet for møbler og andre personlige ejendele.
Ud over beskyttelsesregler i lovgivningen stiller Forbrugerinformationen i forbindelse med sit informationsarbejde en række oplysninger til rådighed for forbrugerne, som kan hjælpe forbrugerne til at få overblik over deres økonomiske situation.
Hvordan får man saneret sin økonomi?
Hvilke låneformer er de mest fordelagtige?
Hvordan sparer man dyre gebyrer, når man skal betale sine regninger?
Bare for at nævne nogle af de eksempler, som Forbrugerinformationen rådgiver om.
Oplysningerne sigter bredt mod alle aldersgrupper, og allerede de helt unge opfordres i Forbrugerinformationens undervisningsmateriale til brug i folkeskolerne til et fornuftigt forhold til deres økonomi. Forbrugerinformationen har endvidere lagt en facilitet ind på hjemmesiden, der kan hjælpe forbrugeren til at opstille et budget for familiens økonomi.
Herved får forbrugeren et overblik over familiens indtægter og udgifter.
På en række udgiftsposter, hvor det er svært at have et præcist overblik over, hvad man bruger, opererer budgettet med nogle standardbudgetposter, eksempelvis for mad.
Endelig har Forbrugerinformationen etableret en række muligheder for at få sammenlignelige priser på varer og tjenesteydelser på sin hjemmeside.
Der kan man således finde en oversigt over, hvilke banker der tilbyder de billigste forbrugslån, ligesom der er en lang række andre hjemmesider, hvor forbrugerne kan lave prissammenligninger, også af finansielle ydelser.
Det er altså efter min opfattelse væsentligt at pege på, at bankerne yder forbrugerne rådgivning og bistand til at opstille budget og få saneret økonomien.
Bankerne har også en interesse i, at forbrugerne kan betale de lån, som de har optaget i banken.
Jeg vil gerne fremhæve, at det netop er dette område, hvor der inden i sommer skal udstedes en bekendtgørelse om god skik på det finansielle område.
Den indeholder bl.a. bestemmelser om rådgivning og pligt til at orientere kunderne om relevante risici i forbindelse med låntagning.
Der er også indgået en aftale med Forbrugerrådet om samarbejde om at udforme en forbrugerguide vedrørende långivning, investering og forsikring.
Guiden, som er et led i regeringens nye forbrugerpolitik, skal gøre forbrugerne opmærksomme på de problemstillinger, som de særlig skal være opmærksomme på i forbindelse med optagelse af lån.
Samlet set er der derfor i dag en række initiativer, som på forskellig vis klæder forbrugerne på dels til at undgå overdreven gældsætning, dels til i særlige situationer at komme ud af gældsfælden, hvor økonomien ikke hænger sammen.
Regeringen kan ikke støtte forslaget.