runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen Højte Jensen (KF), 1997-12-12:
Det er nøjagtig et år siden, vi behandlede et forslag fra samme parti, der nærmest er identisk med dette, og dengang sagde jeg, at vi er fuldstændig enige med forslagsstillerne i, at der er et problem.
Men når det er sagt, så er det også et meget kompliceret problem, hvor det ikke er nemt bare med et fingerknips at få det løst. Der har været et udvalgsarbejde, og sidste år anmodede jeg ministeren om at fremskynde dette udvalgsarbejde, og det gjorde jeg naturligvis ud fra den betragtning, at det er et tema, som vi må have gjort noget ved.
Men jeg mener også, det er afgørende, at vi nu får rapporten.
Vi må finde den rigtige og den tilfredsstillende løsning for den demente selv, for de pårørende og for personalet.
Jeg sagde sidste år, at dette her drejede sig om en balance mellem at beskytte og være formynder, altså den enkeltes retssikkerhed.
Det var også det, ministeren nævnede i dag, og det er jeg naturligvis fuldstændig enig i.
Dette her er ikke bare et spørgsmål om nogle elektroniske dimser.
Det er også et spørgsmål om, om man har stillet den rigtige diagnose, og det er et spørgsmål om, hvem det er, der skal bestemme over den svage ældre.
Så der er uløste, ubesvarede spørgsmål nok, og jeg håber, at vi med den rapport, der kommer, vil nå et skridt videre, så vi får gjort det rigtige for disse svage mennesker.
På den baggrund tager vi faktisk heller ikke stilling
til forslaget.
Jeg håber, at der nu kommer noget fra ministeren.
Dorit Myltoft (RV), 1997-12-12:
Det Radikale Venstre er tilfreds med, at socialministeren tidligere har anmodet det nedsatte udvalg om psykisk handicappedes retsstilling om at fremskynde deres arbejde, og vi ønsker tilsvarende, at dette udvalgs forslag og anbefalinger bør danne grundlag for en politisk stillingtagen til bl.a. spørgsmålet om demente plejehjemsbeboeres retssikkerhed.
Det Radikale Venstre kan derfor ikke støtte
dette beslutningsforslag.
Frank Aaen (EL), 1997-12-12:
Det gør Enhedslisten derimod ikke.
Vi synes, at arbejdsgiverne selv kan klare de her ting.
Derfor går vi imod forslaget.
Jytte Andersen (S), 1997-12-12:
Jeg synes, hr. Bendt Bendtsen overser den kendsgerning, at det jo faktisk kun er på en meget lille del af arbejdsmarkedet, hvor man har eksklusivaftaler, fordi man har aftalt det indbyrdes mellem lønmodtagerorganisationer og arbejdsgiverorganisationer, og det er faktisk noget, man har aftalt.
Jeg vil da også godt sige til hr. Bendt Bendtsen, at inden for DA-området og SALA-området vil man gerne have aftalerne og også eksklusivaftaler.
Man opfatter det faktisk på den måde, at hvis muligheden for at lave frie aftaler på det her område blev fjernet, som jo altså også omfatter eksklusivaftaler, er det et indgreb mod ledelsesretten.
Så der er altså mange paradokser i denne sag, som jeg ikke rigtig synes kommer frem i den fremstilling, som Det Konservative Folkepartis ordfører giver, og som får det til at se ud, som om det kun er fagforeninger, der er imod, at vi fjerner muligheden for at aftale eksklusivaftaler.
Det er faktisk også arbejdsgiverorganisationerne.
Og hr. Bendt Bendtsen må være opmærksom på, at det skyldes, at man gerne dels vil bevare aftalefriheden - som den danske model jo er et fornemt eksempel på - og dels sikre rolige og stabile forhold på arbejdsmarkedet. Der er vel ikke noget besynderligt i, at hvis man har indgået en aftale, vil man da også gerne have, at de medarbejdere, der er på den pågældende arbejdsplads, så også tilmelder sig det fællesskab, som har lavet en aftale om, hvad man skal have i løn, og hvad man i øvrigt skal have af arbejdsvilkår i den pågældende virksomhed. Så det er i denne sag ikke kun fagforeninger, der hylder princippet om muligheden for eksklusivaftaler; det er meget, meget bredt på det danske arbejdsmarked.
Jeg er lidt overrasket over hr. Bendt Bendtsens indfaldsvinkel til det her.
og kan altså også stille nogle betingelser.
Det kan være med hensyn til uddannelse eller påklædning, Det kan i øvrigt være alle mulige betingelser, og én af betingelserne er
faktisk også, at den pågældende skal melde sig ind i en faglig organisation, som arbejdsgiveren har et aftaleforhold med
Skal det virkelig forstås sådan, at hr. Bendt Bendtsen vil anfægte arbejdsgiverens ret til at stille betingelser til de medarbejdere, som han gerne vil have ansat i sin virksomhed?
Skal det forstås på den måde?
Ulla Solvang (RV), 1997-12-12:
Jeg skal gøre det meget kort.
Jeg kan bare meddele, at Det Radikale Venstre heller ikke denne gang kan tilslutte sig forslaget.
Ole Vagn Christensen (S), 1997-12-12:
Det er enestående, at man vil stå og sige sådan en omgang snak her, som vi nu fik fra den forrige taler.
Han har slet ikke sat sig ind i, hvad konsekvenserne vil være.
Han er i en drømmeverden og tror, at hvis der blev givet mulighed for, at de a-kasser, som i dag findes, kunne begynde at konkurrere med hinanden om at få medlemmer, ville der være nogle udenfor, der ville komme ind på markedet.
Nej, det kommer man til at se helt anderledes på, hvis det var sådan, at disse ting blev gennemført.
Min opgave som folketingsmedlem er at vurdere, hvad der tjener sagen bedst.
Jeg har valgt det sidste.
Tom Behnke (FP), 1997-12-12:
Det er jo tydeligt at høre, at det gør ondt, når man bliver trådt over tæerne, og det gør specielt ondt, når en af ligtornene rammes.
Det er tydeligt at høre, at den socialdemokratiske ordfører stort set ikke havde noget at komme med her, andet end at den socialdemokratiske ordfører lige ville op og opponere.
Hvad var det egentlig, der blev sagt?
Ja, reelt var der jo ikke noget indhold i det.
Man ville sikre, at der er
en sammenhæng i tingene, og man vil sikre det ene, og man vil sikre det andet. Igen var min pointe jo rigtig.
Hr. Ole Vagn Christensen har den opfattelse, at borgerne ikke er i stand til selv at træffe det valg.
Det er kun hr. Ole Vagn Christensen, der er klog nok, som er ophøjet nok til at kunne vælge på vegne af borgerne.
Det er så skræmmende at se den måde, socialdemokrater udvikler sig på, den dag de træder ind i Folketinget.
Det er jo ikke rigtigt.
Det er en vildfarelse, hr. Ole Vagn Christensen svæver i.
Han ved ikke, hvad der er bedst for alle borgere.
Lad dog den enkelte borger selv vælge.
Nej, sagen er i dag, at fagforeningerne bruger a-kasserne til at tvinge folk til at være medlem.
Vi har et hav af eksempler på, at medlemmer får at vide, at man ikke kan melde sig ud af fagforening, for så ryger man også ud af a-kassen.
Det er to ting, der er adskilt fra hinanden, men det vil fagforeningen ikke acceptere.
Det er virkeligheden.
Ole Vagn Christensen (S), 1997-12-12:
Jeg prøvede på at sige til hr. Tom Behnke, og jeg kan forstå, at det ikke sivede ind, at vi har en opgave som folketingsmedlemmer, og i denne situation er det at vurdere, hvad der er bedst.
Er det at oprette en række tværfaglige a-kasser, eller er det at holde på de fagspecifikke?
Det er et valg, som hr. Tom Behnke har, og det er et valg, jeg har. Jeg er nået frem til den konklusion, at dér, hvor man sådan set kender tingene bedst, er i de fagspecifikke kasser. Det tror jeg også vi vil få at vide, hvis vi spørger arbejdsgiverne, hvordan vi får fat i mennesker, der har viden om de her ting.
Hr. Tom Behnke ryster på hovedet, men han må selvfølgelig selv om, hvorvidt han vil sidde og køre frem og tilbage.
Sådan er den virkelige situation, og det kan hr. Tom Behnke jo undersøge ved at tage kontakt til nogle arbejdsgivere.
Bruno Jerup (EL), 1997-12-12:
Jeg kan meddele, at jeg vil fastholde min frihed til at mene og i øvrigt også stemme for, at faglige a-kasser er den bedste måde at organisere a-kassesystemet på i Danmark.
Det gør jeg, fordi et fagligt kendskab til området giver langt bedre mulighed for ordentlig vejledning og forslag til beskæftigelsesinitiativer, fordi det giver mulighed for en kvalificeret behandling af f.eks. overenskomstforhold og fyringsvarsler, og fordi det giver mulighed for en demokratisk medindflydelse på gulvniveau.
Og det er der da heldigvis også ganske mange, der gør.
Men det er jo reelt heller ikke den faglige organisering af a-kassen, der anfægter forslagsstillerne.
Det egentlige formål med forslaget er jo i langt højere grad at undergrave det eksisterende system, hvor der er en sammenhæng mellem a-kasse og fagforening, angiveligt eller sandsynligvis på grund af den partipolitiske tilknytning og ikke på grund af alle de store ord, der ellers er blevet sagt.
For mig er det absolut ikke nogen fordel med konkurrence
mellem a-kasserne
Jeg kan f.eks. forestille mig en meget grim situation, hvor a-kasser reelt ville kunne sortere medlemmer efter ledighedsrisiko, og så kan man jo sagtens konkurrere på billig administration og deraf følgende lave kontingenter.
Det forekommer mig at være asocialt og meget skadeligt, men jeg er ikke i tvivl om, at de borgerlige vil ønske sig en sådan konkurrencesituation.
Enhedslisten foretrækker altså den klare faglige afgrænsning, og vi kan ikke stemme for forslaget.
Vibeke Kiil (CD), 1997-12-12:
Det er en udbredt misforståelse, at der er en sammenhæng mellem a-kasser og fagforeninger.
Lad mig slå fast, at medlemskab af en a-kasse er fuldstændig uafhængigt af medlemskab af en fagforening.
A-kasserne og LO er to usammenhængende institutioner. CD støtter forslagets idé om en mere fleksibel overgang fra en a-kasse til en anden, men det behøver vi ikke dette forslag til, for det kan man allerede i forvejen.
Det, man kan diskutere, er, om arbejdsministeren administrerer den gældende lov for stramt, for hun har mulighed for at give ret til overflytninger.
CD støtter derimod ikke, at man går over i den anden grøft og opretter tværfaglige a-kasser.
Staten dækker hovedparten af alle omkostninger til dagpenge
, medens a-kassen kun dækker en del af omkostningerne.
Hvis der var fri a-kasse, ville alle flytte til den billigste og dermed blot øge omkostningerne for staten og dermed for skatteyderne.
Det løser ifølge Centrum-Demokraterne ingenting.
Aage Frandsen (SF), 1997-12-12:
Der er et vist slægtskab mellem dette forslag og det tidligere.
Personkredsen, der står bag forslaget, er den samme.
Der er tale om genbrug, og der er tale om et forslag, som Det Konservative Folkeparti ikke ønskede skulle fremmes, da Det Konservative Folkeparti havde arbejdsministerposten.
Jeg er bekendt med, at på det tidspunkt, hvor Det Konservative Folkeparti havde arbejdsministerposten, var der en masse sager, som i dag er løst på anden vis af den nuværende arbejdsminister, ved at afgrænsningsspørgsmål klares i et udvalg.
De sager, der var under den daværende konservative arbejdsminister, var en række sager, hvor nogle i hvert fald anlagde nogle meget snævre betragtninger i forhold til, hvad der skulle være af frihed til at vælge a-kasser.
Det er ikke muligt i alle tilfælde, men det er muligt i en række tilfælde, og det er en fordel, fordi a-kasserne dermed kender folks løn-, arbejds- og uddannelsesvilkår, og det vil sige, at a-kasserne ikke bare er en forening med henblik på en forsikring.
A-kasserne skal yde en service over for deres medlemmer i forhold til, hvad der er muligheder for på arbejdsmarkedet, og hvad der er muligheder for uddannelsesmæssigt, og det er efter vores opfattelse meget vigtigt, at man fastholder dette.
Der er selvfølgelig områder, hvor man må sige, at den faglige afgrænsning ikke er nær så præcis, som den er i andre tilfælde.
Det er klart, at inden for metal er der altså rimelig præcise afgrænsninger, og det er der jo alligevel ikke i alle tilfælde.
Inden for kontorområdet må man sige, at der er afgrænsningen noget sværere, og derfor er der nogle situationer, hvor det er lidt svært at finde ud af, hvor
en person hører hjemme
Jeg mener, at det, arbejdsministeren gjorde for 2½ år siden, var rigtigt i forhold til, at man løser problemerne lidt mere fleksibelt og på en rimelig og fornuftig måde og lidt mere ud fra, hvilken organisationsmæssig tilknytning man i forvejen har inden for området . Derfor ser vi altså ikke, at der overhovedet er grundlag
for at ændre på det her område.
Det eneste, vi synes er vigtigt, er, at når der er tale om afgrænsningsspørgsmål, som der er uenighed om a-kasser og medlemmer imellem, får man en hurtig behandling, så man ikke trækker ud i langdrag.
Poul Erik Dyrlund (S), 1997-12-12:
Som det allerede er konstateret, er det jo et genbrugsforslag, vi her behandler.
Og det er nu tredje gang inden for relativt kort tid, vi skal diskutere arbejdstilsynets beføjelser i forhold til private hjem.
For nu at undgå, at en af forslagsstillerne om et øjeblik står her på talerstolen og påstår, at jeg ikke har læst forslaget, skal jeg dog meddele, at jeg godt kan se, at forslagsstillerne har modereret sig lidt i forhold til B 84, som vi førstebehandlede den 22. januar i år, altså for mindre end et år siden.
Men forslaget er principielt det samme.
I bemærkningerne til forslaget citerer man grundlovens § 72.
Levér mig bare ét eksempel på, at det er sket!
Grundlovens § 72 kan kun fraviges ved lov, og jeg regner med, at forslagsstillerne er enige i, at arbejdsmiljølovens § 76, stk. 2 og 3, opfylder denne bestemmelse, og at arbejdstilsynet ikke foretager sig noget ulovligt, når det en meget sjælden gang besøger private hjem.
I Socialdemokratiet er vi ikke enige i, at arbejdsmiljøloven skal ændres. Arbejdstilsynet skal have hjemmel til at gribe ind i de tilfælde, hvor en privatperson i eget hjem begår tåbeligheder eller ulovligheder med risiko for at påføre sig selv, andre i husstanden eller måske naboerne skade.
At Arbejdstilsynet skal gøre dette med fornuft og med lempe, er en selvfølge, men det gør Arbejdstilsynet også.
Levér mig bare ét eksempel på, at dette ikke er tilfældet.
Så ved jeg selvfølgelig godt, at om lidt står forslagsstillerne formentlig her på talerstolen og gør opmærksom på den eneste sag i nyere tid, den efterhånden - tillader jeg mig at sige - ældgamle sag fra Ribe.
Men det kan jeg ikke bruge til noget.
Det er et dårligt argument, som slet ikke begrunder et forbud mod at gribe ind, når private begår tåbeligheder.
Der er ingen saglig begrundelse for dette forslag.
I Socialdemokratiet er vi da også af den opfattelse, at det først og fremmest handler om, at forslagsstillerne skal have pudset den ideologiske glorie.
Men det ligger vi ikke under for i Socialdemokratiet, og derfor kan vi naturligvis ikke støtte forslaget, selv om vi er enige i, at arbejdstilsynet ikke bare skal komme brasende ind i private hjem.
Men det skal have mulighed for at møde op, når særlige grunde taler for det.
Poul Erik Dyrlund (S), 1997-12-12:
Jeg synes, det er en utrolig dårlig undskyldning at stå her på talerstolen og sige, at man ikke havde flertal, i hvert fald ikke i hele perioden.
Hvad er det for noget sludder, hr. Mikkelsen?
Man kunne da i det mindste have taget et initiativ for at prøve at overtale andre partier til et eller andet.
Sikken en gang sludder.
Så må jeg sige til dette med det hypotetiske eksempel:
Nej, hr. Mikkelsen, det foregår tusindvis af gange hver evig eneste sommer.
Det er meget konkret, og politiet er ikke i stand til at afgøre, hvordan og hvorledes man skal håndtere en sådan situation.
Der skal sagkyndige til fra Arbejdstilsynets side.
Man kunne selvfølgelig tænke sig den situation, at vi skulle til at lave dobbeltbureaukrati, at politiet kunne køre et eller andet sted hen og slæbe Arbejdstilsynet på pladsen og bede dem om at gøre noget ved det, men det er altså den omvendte verden, hr. Mikkelsen.
Anne Baastrup (SF), 1997-12-12:
Som det blev sagt før, er der i et vist omfang tale om en genfremsættelse, og jeg vil derfor indlede med at henvise til min tidligere tale her i salen, men også knytte nogle ekstra kommentarer til.
Af bemærkningerne til forslaget kunne man få det indtryk, at arbejdsmiljøloven ingen grænser har og kan hjemle alskens krænkelser af privatlivets fred.
Men sådan er det ikke.
Arbejdsmiljøloven har et begrænset dækningsområde, nemlig arbejde.
Arbejdsmiljølovens dækningsområde er funktionsmæssigt og ikke fysisk.
Et eksempel på, at arbejdsmiljøloven har et sådant begrænset dækningsområde, er børn i institutioner.
Når børnehaven leger med giftige farver, er pædagogerne beskyttet af arbejdsmiljøloven, men børnene er ikke.
Forslagsstillerne bryder med denne måde at afgrænse arbejdsmiljølovens dækningsområde på.
Det er lovteknisk et strålende eksempel på, hvordan man kan fremme uforståeligt bureaukrati.
Jeg kan give et enkelt eksempel.
Så kan de lære noget, og han kan få gavn af dem.
Hvis mester selv arbejder med, skal han så kunne kravle rundt på taget, men sige: Hov, stop, vent på stilladsfirmaet, hvis lærlingen følger efter op ad stigen? Forslaget vil ikke blot skabe bureaukratisk rod, men også skabe en lang række arbejdsmiljøproblemer.
Det vil give virksomheder rig lejlighed til at spekulere i, hvordan man kan undgå arbejdsmiljølovens regler og de dertil knyttede udgifter, hvis de kan sætte folk til hjemmearbejde, bruge dem som enmandskonsulentfirmaer, der arbejder fra egen bolig osv.
For Arbejdstilsynet vil det indebære, at de skal gribe ind med påbud, vejledning m.v. over for nogle, men frede nogle andre, selv om arbejdsmiljøproblemerne ved f.eks. skærmarbejde ville være de samme.
Informationsteknologien skaber en lang række muligheder
for fleksible arbejdsformer, fordi konstruktion, produktion, salg og administration kan adskilles fysisk.
Arbejdsministeriets IT-udvalg er i gang med en analyse af alle de problemer, det skaber for bl.a. arbejdsmiljøet.
En vedtagelse af forslaget vil på forhånd gøre det næsten umuligt at få fornuftige løsninger på, hvordan arbejdsmiljøloven skal dække disse nye fremvoksende arbejdsområder.
Måske har hverken bureaukratiet eller bomben under fremtidens fleksible arbejdsformer været forslagsstillernes ønske, men det er en konsekvens af forslaget, og derfor kan SF ikke støtte det.
Men vi er ligesom sidste år enige i, at den sag, der er årsag til beslutningsforslaget, var helt uacceptabel og ikke må gentages.
Tom Behnke (FP), 1997-12-12:
Fremskridtspartiet er af den opfattelse, at Arbejdstilsynet er en god ting.
Det er vigtigt, at vi har et arbejdstilsyn, som kan være med til at sikre, at arbejdsmiljøet er godt på virksomhederne og på de forskellige arbejdspladser, at vi sikrer, at lønmodtagerne har et godt og fornuftigt arbejdsmiljø at udføre deres arbejde i, så vi får så få skader som overhovedet muligt.
Men forslaget handler ikke om arbejdspladser.
Forslaget handler om private hjem.
Jeg ved godt, at diskussionen kan køre på, hvorvidt man kan definere det som en arbejdsplads, når private udfører helt private ting i deres eget private hjem, og det er måske dér, hunden ligger begravet.
Det er et spørgsmål om definitioner af, hvornår man skal gå ind og kigge på det.
Det er præcis det, forslaget gør op med og siger, at når en privatperson laver noget privat i sit eget hjem, skal Arbejdstilsynet ikke have beføjelser til at gå ind og blande sig i, hvad der foregår.
Men derfra og så til, at Arbejdstilsynet skal have lov til at gå hjem og se, hvordan jeg rører enten højre eller venstre om i gryden, når jeg skal lave min sovs el. lign., er der temmelig langt.
Det er præcis det, dette forslag gør op med.
Der er forskel, og der skal være forskel på, om arbejdet udføres som et egentligt arbejde eller det er noget, man gør for sig selv i sit eget hjem.
Derfor burde man kunne gennemføre dette forslag, og det burde have været gennemført for længe siden.
Men jeg ved godt, at der er et flertal her i Folketinget, som ikke bare vil løfte opgaven med at beskytte borgerne imod overgreb fra andre, men som også ønsker at gå ind og beskytte borgeren mod borgeren selv i enhver lille detalje.
Det er vi altså ikke indstillet på i Fremskridtspartiet.
Vi mener, at det, man laver for sig selv, må man selv vælge hvordan man gør, og man må så også tage konsekvenserne af den valgmetode, man har benyttet. Vi støtter forslaget.
Bendt Bendtsen (KF), 1997-12-12:
Vi hører, at arbejdsministeren er glad og tilfreds med, at der også i DA-sammenhæng er opbakning bag ved eksklusivaftaler, men det forhindrer jo ikke Det Konservative Folkeparti i at prøve at vejlede arbejdsmarkedets parter, herunder også DA, på det her område.
Vi kan da godt diskutere, om det er indgreb i ledelsesretten.
Og vi kan da alle sammen være enige i, at vi ønsker rolige og stabile forhold på arbejdsmarkedet.
Men det mener jeg altså også godt man kan, selv om man ikke har eksklusivaftaler. Det, der er vigtigst for os i denne her sag, er at sikre det enkelte menneske, det enkelte individs rettighed til at vælge.
Det gør vi ikke i dag.
Jeg tror, jeg sagde, da vi behandlede det her sidste gang, at det var et forslag, vi ville genfremsætte år efter år.
Jeg tror, vi talte om 90-års fødselsdagen sidste gang, og vi vil blive ved, for vi har jo oplevet med administrationsomkostningerne i a-kasserne, der også var en del af vores frihedspakke sidste gang, at der da er sket en ændring, vi må notere os.
Det vil der også gøre på det her område; det er kun et spørgsmål om tid.
Vibeke Peschardt (RV), 1997-12-12:
Jeg har til glæde for mig selv og måske også for salen oven over denne tale skrevet »genbrugstale«, for vi har jo været igennem dette her indtil flere gange, og nu skal vi så igennem det en gang til.
Det er sådan, at Arbejdstilsynet hvert år modtager mange hundrede anmeldelser om arbejdsbetingede lidelser og arbejdsulykker, tit forårsaget af tunge løft, dårlige arbejdsstillinger m.v.
Det tal burde kunne bringes væsentligt ned, men det kræver altså, at Arbejdstilsynet får mulighed for at se de pågældende arbejdspladser og give vejledning om arbejdets udførelse.
I Det Radikale Venstre er vi godt klar over, at det er følsomme sager, når arbejdspladserne er private hjem, men især landets kommuner, der har ansat mange hjemmehjælpere bl.a. til at sørge for vores ældre og handicappede medborgere, har et ansvar over for deres ansatte.
For at kunne røgte den opgave må det være muligt at bedømme den pågældende arbejdsplads, også selv om den befinder sig i en privatsfære.
Derfor er der en hjemmel i arbejdsmiljøloven til, at den offentlige myndighed Arbejdstilsynet kan gå ind i et privat hjem.
Det er det, man åbenbart ikke bryder sig om fra forslagsstillernes side.
Man ønsker i hvert enkelt tilfælde - og det er noget, Venstre kører ikke bare i denne sag, men også i andre sager - at der skal en dommerkendelse til, for at offentlige myndigheder kan gå ind i hjemmet.
Det er vi ikke enige i, og vi afviser endnu en gang forslaget.