runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Troels Lund Poulsen (V), 2003-02-06:
Jeg kan blot konstatere, at hr. Kim Sejr tager ÆldreSagen som sandhedsvidne i denne her debat, og jeg vil bare spørge hr. Kim Sejr, om Det Radikale Venstre ikke lægger vægt på det høringssvar, der er kommet fra Alzheimerforeningen, som jo netop foreslår og siger god for, at man i særlige tilfælde kan bruge de her særlige døråbnere.
Hvad er det, der gør, at hr. Kim Sejr lægger mere vægt på ÆldreSagens høringssvar end Alzheimerforeningens, som har pårørende som sin målgruppe?
Charlotte Dyremose (KF), 2003-02-06:
Jeg er glad for, at det ser ud, som om vi er nogenlunde enige om det her nu.
Men det var simpelt hen også bare et spørgsmål om, at jeg meget gerne ville have fejet de her fordomme af bordet, fordi der har bl.a. i aviserne været forudsigelser om, at det skulle være sådan kodelås eller dobbelte låse, hvor man har forestillet sig to nøgler, der så i øvrigt begge skulle smides væk. Det var sådan set bare for at give udtryk for, at det, som jeg i hvert fald føler vi har diskuteret i den kreds af partier, der har arbejdet med det her, netop er noget, der svarer til sådan en stikkontaktlignende ting på væggen eller måske to håndtag lige over hinanden, altså noget ganske simpelt.
Er hr. Kim Sejr ikke med på, at det kan være en løsning
i sidste ende i en overgangsperiode, indtil man finder en bedre løsning?
Det er jo altså ikke noget, der låser andre inde, det er bare et spørgsmål om at fortælle, hvad det er.
Er man f.eks. dement, jamen så kan man ikke lige huske, hvordan det er, man gør det.
Kim Sejr (V), 2003-02-06:
Når jeg ikke har hæftet mig synderligt ved høringssvaret fra Alzheimerforeningen, er det jo, fordi det, der har gjort mig skeptisk, er de mange andre forslag til døråbnere, som jeg har set beskrevet, og som jeg synes ville have en uheldig virkning, da de ville forhindre en lang række andre personer i at kunne bevæge sig ud.
Men jeg er selvfølgelig enig med fru Charlotte Dyremose i, at vi skal lave nogle løsninger med udgangspunkt i den ældres situation.
Det synes jeg i hvert fald er svært at være uenig i.
Pia Kristensen (DF), 2003-02-06:
Jeg vil næsten give både fru Pernille Rosenkrantz-Theil, fru Sandy Brinck og hr. Villy Søvndal det samme svar.
Jeg stillede socialministeren en række spørgsmål, og dem forventer jeg at får et svar på.
Jeg forventer også under udvalgsarbejdet, at vi kan se, om socialministeren måske ændrer holdning til det, for, som der står i baggrunden for lovforslaget, så fremgik det jo af kommuneaftalen for 2003, at det er en forudsætning, at en madordning omfatter alle børn i den enkelte børnehave.
Så det er uforståeligt for os, at socialministeren pludselig har ændret den tekst. Så jeg vil vente og høre, hvad socialministeren svarer.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-02-06:
Som sagt er vi ikke uenige i, at det selvfølgelig er rarere, at man kan tale den ældre fra at gå udenfor.
Så vidt jeg husker, var det Alzheimerforeningen, der havde det modsatte synspunkt, nemlig at døråbneren var bedre end pejlesystemet.
Men altså igen er det lidt for måske at nå frem til det
her med, at det nok er i den enkelte situation, på det enkelte sted, med den enkelte ældre, at man skal tage stilling til, hvad det er for en foranstaltning
I virkeligheden er det jo lidt sjovt, at det er det her, der diskuteres så meget, for vi taler om måske en 2-3-måneders-periode.
Er hr. Kim Sejr ikke med på, at det ville være mest hensigtsmæssigt at tage udgangspunkt i den enkelte situation med den enkelte ældre, når man skal finde ud af, hvad der er den bedste løsning, og at det dog trods alt er bedre
enten at sætte et pejlesystem op eller lave en trykknap til døren som på Gentofte Amtssygehus for at undgå, at ældre dør i den periode, mens man finder ud af, hvordan man kan lave en bedre foranstaltning?
Kim Sejr (RV), 2003-02-06:
Nu er det ikke noget, jeg står her og finder på, og det er ikke, fordi jeg har specielt kendskab til de her forhold.
Jeg kan jo bare henholde mig til høringsmaterialet og ÆldreSagen, som jo er en stor organisation med megen ekspertise på det her område. De nævner netop selv, at for dem ville det betyde meget, at ordningen med de særlige døråbnere ikke blev anvendt, og de peger jo selv på en lang række muligheder for alternativer, såfremt der var behov for den type magtanvendelse.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-02-06:
Der er ikke nogen tvivl om, at vi også i Det Konservative Folkeparti ønsker at bruge mindst mulig magt over for den enkelte ældre.
Der skal derfor heller ikke herske nogen som helst tvivl om, at jeg ønsker, at man i de flest mulige situationer undgår at skulle bruge de der teknologiske pejlesystemer eller døråbnerne.
Jeg vil alligevel godt lige afdramatisere det her som den løsning, det kunne være.
Det kunne være f.eks. i en 2-måneders-periode, hvor man havde sådan en stikkontakt, ligner det, henne på væggen, og når man trykker på den, så går døren op.
Nu er det godt nok længe siden, jeg var på hospitalet, men sidst jeg var der, var der sådan en.
Det låser jo ikke nogen inde, og det er ganske enkelt at forklare, at sådan kommer man ud ad den dør.
Man trykker på den knap.
Der kan tilmed være en henvisning til, at det er her, man trykker, for at døren åbner sig.
Mere besværligt behøver det ikke at være for at undgå, at en dørsøgende ældre kommer til at gå ud ad den dør, mens alle andre kan gå ud.
Derudover vil jeg godt sige til hr. Kim Sejr, at der er
altså utrolig stor forskel på, hvad den enkelte føler i forhold til det her med pejlesystem kontra døråbner
Jeg har faktisk diskuteret det her med utrolig mange mennesker, for jeg synes, det er meget, meget svært, og jeg får altid en klar tilkendegivelse af, om man synes, det ene er bedre end det andet, men det er aldrig den samme tilkendegivelse.
Kim Sejr (RV), 2003-02-06:
Det er og bliver tragisk, når pårørende oplever demente forlade deres plejehjem og forvilde sig ud i regn og kulde, og hvert år oplever vi en række tilfælde, der har dødelig udgang.
Det er jo tragisk for den ældre selv, men naturligvis også for de pårørende.
Hensynet til liv vejer meget tungt også i forhold til de retssikkerhedsmæssige aspekter for det enkelte individ.
De vil uden tvivl have den ønskede effekt, nemlig at holde de vandrende demente indenfor.
Men desværre vil de jo også have den effekt, at det vil holde andre indenfor, så det middel, man bringer i anvendelse, vil altså ikke alene ramme den enkelte, som man jo gerne ønsker at beskytte, men også andre personer, som måske ikke er i stand til at kunne komme ud.
Dermed bliver den personlige frihed jo voldsomt begrænset, og det synes jeg er et problem.
Der er ingen tvivl om, tror jeg, at faglig udvikling og ægte engagement hos personalet og ikke mindst en hensigtsmæssig måde, hvorpå institutionen er indrettet, kunne løse mange af de her problemer, men når vi nu står i en situation, hvor der er nogle problemer, så må vi jo tage stilling til dem.
Der er jeg så tilhænger af, at man meget bevidst bruger de midler, der så ligger forud for f.eks. særlige døråbnere, og det er de teknologiske midler, som jeg har nævnt før.
ÆldreSagen har det i sit høringssvar og beskriver fortræffeligt, hvordan den her teknologi kan bringes i anvendelse.
Det har min store tilslutning.
Det er et langt mindre indgreb end at låse de ældre inde.
Fastholdelse i hygiejnesituationer kan der jo blive behov for, hvis alt andet viser sig umuligt.
Muligheden bør være der
Det vigtigste er naturligvis frivilligheden, og her peges der jo i høringsmaterialet netop også på, at et godt uddannet personale kan være altafgørende for, at de her situationer ikke opstår.
Magtanvendelse skal altså ikke være en dårlig undskyldning eller erstatning for den optimale måde at løse problemet på. Derfor er det så vigtigt, når dette lovforslag måske bliver til noget, at vi så holder øje med, om omfanget af magtanvendelse stiger, for hvis det gør det, så må vi have en ny diskussion.
Villy Søvndal (SF), 2003-02-06:
Tak for spørgsmålet fra fru Karen Klint.
Jo, jeg synes bestemt, og det fremgik også af fru Karen Klints ordførertale, at det er en selvstændig vigtig del at sørge for, at så meget magtanvendelse som muligt kommer frem i lyset.
Det kan godt være ubehageligt at få det frem i lyset, men vi er nødt til at få det frem i lyset.
Det er det ene.
Det andet er, at det også er ønskeligt at have øjne udefra til at se på, hvad der sker, fordi institutionerne jo ellers kan lave deres egen rutine.
Jeg skal sige, at min hovedbekymring i det her er såmænd også, at i en situation, hvor vi generelt bevæger os i retning af mindre omsorg på grund af stramme kommunale og amtskommunale budgetter, der tvinger nedskæringer igennem over for nogle af de mest udsatte grupper, vi har, har jeg altså ikke lyst til at udstyre den nuværende regering med øgede magtbeføjelser til at klare de ting, der efter min opfattelse burde klares i øget grad ad social vej.
Det er min hovedbekymring i det her.
Karen J. Klint (S), 2003-02-06:
Jeg vil gerne spørge hr. Villy Søvndal: Når vi har diskussionen om mere magt, handler det for mig også meget om at få synliggjort den magt, som hr. Villy Søvndal jo også vedstår nogle gange sker.
Kan det så ikke være en proces, altså et trin på vejen til, at man periodisk kan få tilladelse til noget, man måske i forvejen gør?
Er det så i hvert fald ikke betryggende, at den tilladelse skal komme uden for miljøet og ind til miljøet, og at det ikke er tilladelser inde fra miljøet?
Det er den åbenhed, jeg appellerer til.
Det kan godt ske, der er nogle tekster her, der skal ses lidt efter under udvalgsarbejdet.
Det vil vi også gerne i Socialdemokratiet være med til, og vi vil også gerne være med til at lave nogle betænkningsbidrag.
Jeg har også sagt noget om et ændringsforslag om en revision, for jeg synes ikke, vi er færdige med at diskutere det her.
For os i Socialdemokratiet er det vigtigt, at vi får åbenhed om det, og vi vil gerne appellere til, at vi er flere, der slås for, at vi får åbenhed og ærlighed om det.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-02-06:
Undskyld, men jeg føler faktisk ikke, at hr. Villy Søvndal bidrager til seriøsiteten i debatten lige nu.
Det handler som sagt om, at en institution - uanset hvor den ligger i landet - der har et problem, som den ikke har kunnet finde en løsning på, som sidste mulighed ender med at få f.eks. en 2-måneders dispensation til at sætte et dobbelt tryksystem på en dør.
Man får 2 måneder til at finde en løsning, hvor man f.eks. via samtaler eller motion, eller hvad der måtte være af andre aktiviteter, kan sørge for, at den enkelte ældre eller yngre person ikke forlader boligen og går rundt på landets motorveje.
Jeg forstår altså ikke, hvordan hr. Villy Søvndal kan mene, at der kan være særlig økonomi i det.
Det er en kortvarig periode, hvor man har mulighed for at benytte magt, så man rent faktisk sikrer sig, at den person, vi taler om, ikke bliver slået ihjel ude på motorvejen, inden man har løst problemet med, at vedkommende forlader hjemmet, og har fundet en pædagogisk løsning på det problem.
Villy Søvndal (SF), 2003-02-06:
Jeg prøver lige igen for at forstå dybden i sætningen.
Lovforslaget retter sig ikke alene mod ældre demente.
Det retter sig mod alle voksne med betydelig og varig nedsat psykisk funktionsevne.
Det står jo i lovforslaget, og jeg spørger igen: Hvis nu et amt konsekvent har skåret ned over for de dårligst stillede i amtet - hjemløse, sindslidende og psykisk udviklingshæmmede, som er dem, der kommer på tale i forbindelse med de mange tvangsindgreb - betyder det så, at det geografiske område, eksempelvis Ribe Amt, der har gjort det, ikke må anvende øget tvang?
Og hvordan vil man kontrollere det? Det er jo i virkeligheden et meget glædeligt budskab, der kommer fra regeringen, eftersom man har skåret ned i hovedparten af landet. Betyder det, at hovedparten af landet er fri for at anvende magt fra nu af?
Eller hvordan skal det forstås?
Charlotte Dyremose (KF), 2003-02-06:
Til hr. Villy Søvndal: Det fremgår ligefrem af den lovgivning, vi er ved at behandle nu, at økonomien ikke må være årsag til anvendelse af magt, så det er altså ikke af økonomiske årsager, man kan få en dispensation.
Desuden er det jo sådan, at de magtanvendelser, f.eks. døråbnere eller andet, kan man kun have i en kortere periode, mens man udarbejder en handlingsplan for den enkelte ældre. Meningen er jo netop, at man i den tid, man ellers skulle have brugt på at indberette og indberette og indberette alle de problemstillinger, der har været, arbejder konstruktivt på at finde en anden løsning.
Det er ikke sådan, at man bare kan blive ved med at anvende det, vi med et lidt ubehageligt ord kalder magt.
Man kan f.eks. anvende døråbner i 2 måneder, mens man forsøger at finde en anden løsning, og så er det jo heller ikke muligt bare at lade det være økonomien, der spiller ind, for efter 2 måneder skal man have fundet en anden løsning, uanset hvordan ens økonomi i øvrigt ser ud.
Derfor bliver det ikke økonomien, der kommer til at spille ind.
Villy Søvndal (SF), 2003-02-06:
Et enkelt afklarende spørgsmål til den konservative ordfører, der siger, at det vil være vigtigst, når man overvejer, om der må anvendes magt, at økonomien ikke må spille ind.
Hvordan vil man gøre det?
Vil det f.eks. sige, at institutioner, der har skåret ned, ikke må anvende magt?
I så fald er der jo store områder i Danmark, der bliver fri for magtanvendelse, f.eks. Ribe Amt og Storstrøms Amt osv., hvor der helt oplagt bliver behov for at erstatte omsorg med magt.
Er det dét, fru Charlotte Dyremose mener: at de steder, hvor man har skåret ned, må man ikke anvende magt?
Eller hvordan vil man operationalisere den sætning?
Charlotte Dyremose (KF), 2003-02-06:
Til hr. Kim Sejr kan jeg oplyse, at der står i bemærkningerne
til lovforslaget, at økonomien ikke må spille ind. Det er selvfølgelig vigtigt, at man forsøger at udarbejde en metode, hvorefter man bedst muligt tager hånd om den enkeltes problemer, og jeg kan i samme sætning bekræfte over for fru Karen J. Klint, at det selvfølgelig kun er i yderste nødstilfælde, man bruger disse foranstaltninger, men at der dog er mulighed for at gøre det i en periode, indtil man får løst det problem, som måtte være opstået.
Derfor er det, kan jeg sige til hr. Kim Sejr, ikke et spørgsmål om, at man bare rationaliserer personalet væk og låser de gamle mennesker inde.
Det er faktisk meningen, at vi skal undgå, at de gamle mennesker føler sig forladte, føler sig indespærrede, eller hvad det måtte være, men at vi netop giver mulighed for, at man får udarbejdet en plan, får tænkt sig om og får lavet en eller anden konstruktion, der gør, at det ældre menneske, eller hvem det nu måtte være, netop kan føle sig tryg og ikke forsøger at forlade stedet.
Til fru Line Barfod kan jeg kun sige, at fru Line Barfod har jo også været med i en del af forarbejdet til lovforslaget.
Vi har skullet lave en lang række svære afvejninger, og der er nogle, der har udtrykt ønsker om de ændringer, som kommer nu.
Der er også nogle, der har påtalt nogle forskellige elementer i lovgivningen, som efter deres opfattelse ikke har været tilstrækkelige eller rigtige, og fru Karen J. Klint nævnte nogle af dem.
Her forsøger vi så at råde bod på noget af det, og som jeg også sagde i mit ordførerindlæg, vil jeg meget gerne sammen med fru Karen J. Klint lægge op til, at vi får lavet en klar og tydelig vejledning, så lovgivningen når ud til den enkelte.
Det er klart, at det er vigtigt, at lovgivningen når derud, hvor den rent faktisk skal bruges, så alle er klar over, hvordan den er.
Line Barfod (EL), 2003-02-06:
Jeg er meget enig med fru Charlotte Dyremose i, at det er svært for Folketinget at fastsætte grænserne præcist mellem på den ene side omsorgen og på den anden side den enkeltes personlige frihed.
Men derfor undrer det mig også, at fru Charlotte Dyremose insisterer på, at vi skal have en lovændring her og nu, når de organisationer, der netop arbejder på området, siger, at de gerne vil have mere tid, så hele den lovgivning, der blev gennemført for ikke så længe siden, når ud til den enkelte medarbejder, og at alle bliver ordentligt informeret om, hvordan man får udviklet de pædagogiske midler osv.
Det er det budskab, der går igen og igen fra organisationerne og også går igen i høringssvarene: man vil have mere tid.
Så hvorfor ikke give de folk, der arbejder på området, ordentlig tid til at finde ud af, hvad det præcis er, de har behov for? Så bliver man jo helt varm om hjertet, når man hører fru Charlotte Dyremose tale om, at vi ikke kan have, at en ældre medborger vandrer rundt på vejene.
Jeg håber bare, at den omsorg også kommer til at gælde de hjemløse på et tidspunkt, så vi sikrer, at der bliver bygget nogle boliger til dem.
Kim Sejr (RV), 2003-02-06:
Jeg stødte som sådan ikke på noget i fru Charlotte Dyremoses indlæg, som jeg var uenig i.
Men derimod har jeg den samme betænkelighed som tidligere.
Vi er jo enige om, at den allerbedste sikkerhed ville være faglig udvikling, uddannelse, de bedste boformer osv.
Men vi taler om en situation, hvor man alligevel har en omvandrende dement, og så opponerer jeg lidt mod den meget indgribende foranstaltning, som døråbnerordningen er, og henviser til Ældre Sagen, der henviser til en række måder at løse problemet på.
Døråbner er noget, der kun skal bruges i yderste nødstilfælde, efter at pejlinger og alarm er blevet anvendt, og som Ældre Sagen skriver i sit høringssvar: »Kun fantasien sætter grænser for, hvad man kan anvende af systemer og mildere indgreb.«
Spørgsmålet er så, om man kunne forestille sig, at økonomien satte grænser, for nogle af de mest sofistikerede midler og tekniske midler til pejling og alarm er jo noget, der koster penge.
Det kunne jeg godt tænke mig at høre en melding om.
Eva Kjer Hansen (V), 2003-02-06:
Jeg skal sige tak til formanden, for det er jo min eneste mulighed for at komme ind i debatten på
, i og med at jeg tidligere i dag er blevet irettesat for at stille - hvad var det - støttespørgsmål, fordi det ikke netop var oppositionspartierne, jeg tog ordet til. Men jeg vælger at tage ordet for at reagere på nogle af de meldinger, der er kommet.
Jeg mærkede mig nemlig, at den socialdemokratiske ordfører var inde på, at der ikke er nogen, der må vælge fra på grund af økonomi, og nu bliver jeg ærlig talt meget forvirret i betragtning af det, der tidligere er sagt i dag.
Jeg vil så godt spørge til Socialdemokratiets holdning: Må man gerne vælge madordningen fra af andre grunde end økonomiske?
Så vil jeg gerne spørge, hvordan Socialdemokratiet vil gå ind og definere, hvornår et valg er af økonomiske grunde.
Hvem er det, der skal betale, og hvem er det, der ikke skal betale?
Eller har Socialdemokratiet i virkeligheden her under debatten ændret opfattelse i retning af, at det ikke længere skal være forældrene, der skal betale, men at det i virkeligheden skal være det offentlige, der går ind og dækker en udgift? Så er jeg meget glad for de bemærkninger, der er kommet fra ministerens side, der jo gør det meget klart, at i dag er det noget, som forældrene betaler, og det synes vi fortsat, det er.
Jeg vil gentage, at blandt de madordninger, jeg kender i dag, har jeg ikke ét eksempel på, at man udelukker nogen fra madordningen, men at man netop finder ud af det og i fællesskab diskuterer, hvad vilkårene skal være, sådan at det lige netop kommer til at omfatte alle i den pågældende pasningsordning.
Det er selvfølgelig det, der er den bedste løsning.
Troels Lund Poulsen (V), 2003-02-06:
Jeg vil gerne spørge hr. Kim Sejr, hvordan det kan være, at hr. Kim Sejr lægger mere vægt på det høringssvar, der er kommet fra ÆldreSagen, end det høringssvar, der bl.a. er kommet fra Alzheimerforeningen, hvor man netop foreslår, at der kan laves de her trykknaplignende funktioner for at sikre, at de demente ældre ikke bevæger sig væk fra det pågældende plejehjem.
Villy Søvndal (SF), 2003-02-06:
Jeg synes også, socialministeren bliver for stejl.
Det kan jo ske, det kender man godt fra andre debatter, at man kan blive meget, meget stejl, fordi man nu er i det lune. Men jeg synes sådan set, det er lidt underligt, når Dansk Folkeparti så klart har sagt, at de ikke vil være med til en ordning, der har de her sociale skævheder.
Sammen med et flertal i Folketinget.
Når Dansk Folkeparti har peget på, at nogle af de her ting koster penge i form af normeringen, i form af at sikre, at der også kan laves mad i lokalerne.
For hvis maden skal købes tilberedt udefra, er det jo helt andre priser, vi taler om.
Derfor skulle det være mit gode råd til ministeren at sige: Ministeren er kommet med et udspil, men der er et flertal i Folketinget, der ønsker en langt, langt, langt højere social vinkling af det her forslag, og om ikke ministeren dog vil give den åbning, at det vil hun godt være med til at kigge på.
Jeg synes, det er dumt at låse sig fast på slet ikke at ville lytte efter, hvad et flertal i Folketinget har sagt i dag.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-02-06:
Det er jo altså sådan, at man må betragte det at være forældre som også at være en pligt til at brødføde sine børn, uanset om de er hjemme eller de er i institutionen, eller hvordan det end måtte være.
Og så kunne det jo i øvrigt være, hvis økonomien er så stram, som den jo ganske rigtigt er i nogle familier, at man så netop fik nogle stordriftsfordele ud af at købe mad ind til så mange børn frem for at skulle købe kun til lille Hans eller Peter, og at man derfor kunne få noget bedre mad for de samme penge, ikke mindst i de familier, hvor man måske ikke lige får smurt den dér pokkers madpakke.
Dér fik man så rent faktisk sørget for, at børnene får mad hver eneste dag til frokost for et forholdsvis beskedent beløb.
Og er det så ikke også rigtigt, at kommunerne f.eks. kan vælge at lægge det her ind under den generelle forældrebetaling og derfor give et 70 pct.s tilskud, hvis de ønsker det?
Eva Kjer Hansen (V), 2003-02-06:
Ja, nu regner jeg med, at jeg har muligheden for at gå ind i debatten uden at blive klandret for at stille nogle spørgsmål.
For jeg synes faktisk, det er vigtigt.
For mig at se er debatten ved at være godt og grundigt afsporet.
For når hr. Villy Søvndal er inde på, at 6 kr. om dagen kan vælte et budget i en familie, så synes jeg, hr. Villy Søvndal fuldstændig glemmer at tage højde for: Hvad koster madpakken, og hvad koster frugten og alt det andet, man ellers skulle have haft med?
Sagen er jo, at de madordninger, vi kender til rundt omkring, egentlig viser sig at være ret billige.
Og mig bekendt er der ikke nogen steder, hvor man faktisk ikke finder ud af det og netop finder en løsning i fællesskab og tager hensyn til de forskellige interesser, der er for, hvordan madordningen skal skrues sammen.
Det, jeg så gerne vil spørge om, er: Når hr. Villy Søvndal og andre ordførere er inde på, at det her skal omfatte alle børn, skal det så betyde, at hvis lille Peter ikke vil have maden dér, men er så forfærdelig glad for sin madkasse, så kan han afgøre, at så skal de andre heller ikke have en madordning?
Eller hvis Louise - for nu også at tage et pigenavn - er allergiker og simpelt hen ikke kan tåle noget som helst og derfor har brug for sin egen kost, skal hun så også kunne afgøre, at man ikke må have en madordning i det pågældende dagtilbud?
Charlotte Dyremose (KF), 2003-02-06:
Altså det er jo direkte bare at sige, at man gerne vil lægge flere penge for en ydelse, end den rent faktisk koster.
Altså forældrene i forældrebestyrelsen skal jo også selv betale prisen.
Det ville da være direkte dumt.
Som sagt altså til det her med, hvor meget det kommer til at koste: Det viser sig jo, at man laver nogle rimelige, fornuftige ordninger, og at forældrebestyrelserne har hjertet på rette sted og ikke bare styrer hen over hovedet på dem, der ikke kan være med.
Så jeg er helt overbevist om, at det nok skal vise sig, at sådan er det også i alle de andre situationer.