runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Aaen (EL), 1998-05-07:
Nej, jeg vil ikke undlade at bruge den sammenhæng, der er, for det, der er, er, at vi har et kæmpemæssigt flertal i Folketinget, de forenede partier.
De har arbejdsgiverne, de har de fleste af medierne; de har gang på gang prøvet at sætte dagsordenen i de her afstemninger om EU-medlemskabet, og det gør de også denne gang.
Det er Overdanmarks projekt, på samme måde som det her indgreb er Overdanmarks indgreb.
Hvorfor nåede parterne ikke selv til et resultat?
Det gjorde de jo ikke, fordi arbejdsgiverne vidste med 100 pct. sikkerhed, at hvis de lod være med at åbne lommerne, ville regeringen gribe ind og opfylde det løfte, statsministeren havde givet på forhånd - det kan vi måske få bekræftet - om, at et indgreb ikke måtte koste en krone mere.
Man vil ikke påføre arbejdsgiverne én krone i ekstra i omkostninger via lovgivning her i Folketinget.
Det er jo meget interessant. Hvorfor afviste man overhovedet at diskutere vores forslag om, at vi i stedet for, at vi skal stå her og skændes om, hvorvidt der er opbakning eller ikke opbakning, kunne sende det ud til en urafstemning?
Det synes vi ville have været fair.
Og hvis det er sådan, at de udtalelser, der er kommet lige nu, skal tages i den retning, vil jeg sige: Lad os så stoppe her.
Lad os vedtage, at vi sender tingene til urafstemning, i stedet for at Folketinget dikterer.
Aase D. Madsen (DF), 1998-05-07:
Vi mener måske, der kan findes andre muligheder i en rimelig boliglovgivning, således at det bliver lejermidler, der går til byfornyelse, så man selv ude i de forskellige ejendomme mere eller mindre kan bestemme, hvad vores penge skal gå til. Hvorfor må man ikke få selvbestemmelse ude omkring i ejendommene?
Det må man ikke.
Man må ikke selv opbygge disse midler, der eventuelt kunne »byforny« i en mindre grad, end der gøres ved en stor, fin statslig ordning.
Så boligministeren kan sige ølse for og ølse bag, at nu vil vi sætte huslejerne op, og det er det, boligministeren er ved at prøve på at få Dansk Folkeparti i gyngen med, men det får boligministeren altså ikke.
Claus Larsen-Jensen (S), 1998-05-07:
For Socialdemokratiet er det stjerneklart, at EU ikke af hensyn til det indre marked skal kunne gribe ind i strejker og blokader.
Eftersom arbejdsmarkedspolitikken i Amsterdamtraktaten får en langt stærkere rolle og placering end i Maastrichttraktaten, og eftersom de demokratiske grundrettigheder, herunder også arbejdstagernes rettigheder,
ligeledes styrkes i Amsterdamtraktaten medfører det, at det i forhold til EF-Domstolens praksis er sådan, at disse rettigheder er en del af EU-retten, hvorfor de grundlæggende rettigheder ikke kan antastes, heller ikke med henvisning til det indre marked.
I Amsterdamtraktaten står det direkte, at lønforhandlinger, organisationsret og konfliktret er uden for EU's kompetence.
Arbejdstagernes rettigheder står kort sagt klart stærkere i Amsterdamtraktaten end i Maastrichttraktaten, hvilket er et af Socialdemokratiets argumenter for den nye traktat. Når det gælder den konkrete sag, som er anledning til spørgsmålet, nemlig de franske aktioner og den efterfølgende EF-dom, vedrører den alene hærværk og vold, som også i dansk sammenhæng er omfattet af straffeloven og politivedtægten.
Dommen siger samtidig, at Frankrig som land har gjort for lidt og været for længe om at gøre noget ved sagen.
EF-dommen kan ikke anvendes politisk til et postulat om, at EU forbyder strejker.
Sagen kan således heller ikke med rimelighed, som Enhedslisten forsøger det, bruges som led i deres kampagne mod Amsterdamtraktaten.
Sagen er tværtimod et ekstra argument for lønmodtagerne til at stemme ja til Amsterdamtraktaten. Det skal også bemærkes, at i de efterfølgende diskussioner og oplæg fra Europa-Kommissionen til interventionsmekanisme på området har Danmark sammen med andre lande, som udenrigsministeren har redegjort for det, meget klart præciseret dette.
På Socialdemokratiets vegne skal jeg derfor afvise Enhedslistens forslag som overflødigt som følge af ovennævnte argumenter og som et forsøg på på et fejlagtigt grundlag at skabe tvivl hos lønmodtagerne for at få dem til at stemme nej til Amsterdamtraktaten.
Pernille Frahm (SF), 1998-05-07:
I SF vil vi jo også gerne være med til at udvikle det kommunale demokrati, men vi vil også gerne være med til, at man undgår nogle uhensigtsmæssige procedurer.
Og når vi nu har forsøgt med først til mølle-princippet og fundet ud af, hvor uhensigtsmæssigt det er, så synes jeg, at vi burde medvirke til, at procedurerne ude i kommunerne bliver hensigtsmæssige.
Det er en meget, meget bred bemyndigelse, der ligger til kommunerne i § 94, stk. 4, for det er jo ikke bare sådan, at der står, at kriterierne »kan kombineres«, men der står jo også, at kriterierne »kan fastsættes på grundlag af«.
Det vil sige, at det også kunne være helt andre kriterier.
Det kunne være nogle helt tredje.
Det kunne være de røde huse først.
Jeg håber på, at ministeren vil medvirke til, at vi får en præcisering af det her, for som det ligger nu, synes jeg ikke, det bare er demokrati, men det nærmer sig anarki.
Rikke Hvilshøj (V), 1998-05-07:
Nu er det lidt sjovt i dag at høre en SF'er tale meget om det centralistiske og en socialdemokrat tale meget om det decentrale styre, og det er egentlig årsagen til, at jeg meldte mig, for det er en dejlig ting en gang imellem at høre en socialdemokratisk minister tale om det decentrale styre.
Det gør vi desværre alt for sjældent, og på den led er jeg faktisk enig med ministeren.
Først til mølle-princippet bliver jo brugt i mange sammenhænge.
Det er jo ikke første og sidste gang, at det princip bliver brugt rundtomkring.
Problemet i dette tilfælde var i høj grad, at der jo var to møller, og så kan jeg godt se, at det ville gå galt, og det var også, hvad vi så.
Den er bedre til at vurdere, hvor mange der vil søge, og det har vi også set kan afhænge lidt af hensigtsmæssigheden med først til mølle-princippet.
Så jeg må sige, at jeg faktisk er meget enig med ministeren.
Aase D. Madsen (DF), 1998-05-07:
Jeg vil gerne lige gendrive bolig- og byministerens ord om, at Dansk Folkeparti ønsker højere husleje lige sådan med ét slag.
Det, der sker ved byfornyelse, er jo som regel, at man sætter de lejere, der har boet der gennem mange år, ud af deres lejlighed.
De vil ikke ud, for de har boet dér på Nørrebro eller Vesterbro i mange år, og de vil søreme ikke byfornys.
De vil hellere bo, næsten som det ser ud.
Efter byfornyelsen sætter man dem ind igen - eller de forsøger at komme tilbage - til en meget højere husleje, som de så slet ikke kan betale, eller også sætter man dem ud et eller andet sted på Vestegnen.
Det synes jeg ikke er en rar tanke.
Hvis man derimod igennem årene havde haft en rimelig vedligeholdelse af den ældre boligmasse, måske til en lidt øget husleje, havde beboerne kunnet få den boligstandard, de havde ønsket. Det var måske ikke noget med fine badeværelser og alt mulig andet, men så havde de kunnet blive boende i det miljø, de har boet i hele deres liv, og de kunne så bo i rimelig vedligeholdte ejendomme.
Men fordi man ikke har villet røre ved dette problem, skal der nu en stor byfornyelse til, hvor beboerne skal rives ud af deres miljø.
Annie Lunde Hansen (CD), 1998-05-07:
Jeg håber, at vi ved udvalgsarbejdet kan få slettet først til mølle-princippet ude i kommunerne, ellers vil der rundtomkring i kommunerne være forskellige præmisser, man kan få de byfornyelsespenge på, og det synes jeg ikke kan være rigtigt.
Jeg synes stadig væk, at det må være behovet for pengene, der tæller højest.
Jytte Andersen (S), 1998-05-07:
Først til fru Rikke Hvilshøj, som er lidt forvirret over, at en socialdemokrat også er demokrat og lægger vægt på det kommunale selvstyre.
Jeg vil ved lejlighed måske fremsende vores partiprogrammer, kommunalpolitiske programmer og diverse til Venstres ordfører, for dér vil fru Rikke Hvilshøj kunne se, at vi lægger faktisk meget vægt på det kommunale selvstyre.
Det gør vi også i denne sag, hvor vi faktisk har tiltro til, at kommunalbestyrelsen selv kan vurdere, hvad det er for nogle hensyn, hvad det er for nogle regelsæt, der skal til for at afgøre, om den foretrækker et projekt eller den foretrækker et andet projekt.
Det er vi ikke velegnet til herinde i Folketinget, og det kan jeg også se på fru Pernille Frahm hun også er enig i.
Så mon ikke diskussionen om § 94 kan blive afklaret, og vi måske kan komme til lidt bedre forståelse af, hvad vi mener?
Alle omkring ordførerbordet nikker, og det er jo så et udtryk for, at man er relativt enig i, at kommunerne faktisk skal have nogle muligheder for selv at lade de forskellige projekter og penge indgå i en bypolitik og en byfornyelsespolitik, som passer til den kommune.
Andet er jo i virkeligheden ufornuftigt, så det tror jeg faktisk godt vi kan blive enige om. Så vil jeg godt sige til fru Aase D. Madsen, at der forekommer at være nogle myter i det, der bliver sagt.
Det er faktisk sådan, at der er ganske mange mennesker, der meget gerne vil have byfornyet deres bolig dér, hvor de bor - det er også, fordi det er nødvendigt - og de indgår faktisk meget aktivt i arbejdet for byfornyelse.
Så den dér forestilling om, at ældre mennesker eller unge mennesker for den sags skyld gerne vil sidde i slum, fordi det er åh, så romantisk, som regel kun findes hos dem, der bor meget langt væk fra slummen. De fleste vil faktisk gerne gøre en indsats, og det viser sig jo også, at de bagefter bliver i de boligområder med de muligheder, der selvfølgelig er for en forhøjelse af huslejen, men det er ikke i en grad, så det dækker de meget store udgifter, der er ved byfornyelse.
Selvfølgelig er det fortidens synder i en eller anden grad, men det ændrer jo ikke ved, at hvis vi gerne vil gøre noget nu og her i maj måned eller i juni måned eller i september måned i året 1998, så er det jo ikke de nuværende beboere, der skal betale en så voldsom pris, som de ville komme til, hvis man fjernede byfornyelsesloven og de penge, der ligger bag den.
Rikke Hvilshøj (V), 1998-05-07:
Jeg talte ikke om, hvorvidt Socialdemokratiet var demokratisk eller ej - det tror jeg partierne her i Folketinget er - men jeg oplever tit Socialdemokratiet som centralistiske og ikke så decentrale.
Men jeg er da glad for at høre, at ministeren siger, det står i Socialdemokratiets partiprogrammer, at man værner meget om det kommunale selvstyre og det decentrale styre, vi har i Danmark.
Det synes jeg ikke altid vi oplever, men vi kunne måske få det første eksempel fra den nye regering her ved regeringens forhandlinger med kommunerne.
Aase D. Madsen (DF), 1998-05-07:
Som jeg forstår ministeren, siger ministeren, at når vi nu laver de her byfornyelser, er vi faktisk i år 0, og så er den saga blot.
Frank Aaen (EL), 1998-05-07:
Det var Enhedslisten, der bad om at få dette forslag tilbage til fornyet udvalgsbehandling mellem anden og tredje behandling, fordi vi mente, der stadig væk var huller på det område, som burde lukkes.
Vi har også fået bekræftet, som det fremgår af bemærkningerne til ændringsforslaget fra Skatteministeriet, at en skatteyder, som faktisk slipper lidt billigere i skat, alligevel opnår en rentegevinst på 3 mio. kr., fordi der bliver rettet lidt i nogle konti, som skatten bliver sat ind på.
Det er et hul, som har eksisteret i en del år, og som har kostet urimelig mange millioner, og hvor fiffige skatteydere har scoret en gratis gevinst.
Det får vi heldigvis lukket.
Aage Frandsen (SF), 1998-05-07:
SF kan naturligvis også støtte dette ændringsforslag.
Allerede under andenbehandlingen stillede vi et ændringsforslag, der ikke var flertal for, men som var et forsøg på at udvide det område, så man fik fat i nogle penge, som vi mener de mennesker har kunnet få fat i takket være forskellige ordninger.
Derfor kan vi støtte forslaget.
Vi kan også støtte forslaget i sin helhed, og jeg vil godt sige, som vi har gjort ved tidligere lejligheder om nogle af de her sager, at vi er meget godt tilfreds med den måde, som regeringen og ikke mindst skatteministeren har tacklet de her problemer på, sådan at man får rettet op på noget af det, som tidligere regeringer har forsømt.
Ole Stavad (S), 1998-05-07:
Jeg vil gerne rette en bred tak til Folketingets partier, for jeg erkender selvfølgelig, at et ændringsforslag, der kommer frem så sent, som tilfældet er med det ændringsforslag, vi her diskuterer, ikke er den bedste procedure.
Derfor er der jo ikke desto mindre meget stor grund til at sige tak, fordi man har accepteret det, for det er et forslag, jeg mener tjener Folketinget bliver vedtaget, og så vidt jeg har lyttet mig til, vil der være en ganske bred tilslutning til de stillede ændringsforslag i Folketinget. Jeg vil da også godt returnere en tak til hr. Frank Aaen, som har været meget aktiv også under udvalgsbehandlingen til at påvise, at der var et problem.
Og jeg må erkende, at jeg jo nok sagde noget ved andenbehandlingen, som bliver dementeret med dette forslag.
Jeg sagde, at jeg mente, vi med de ændringsforslag, vi havde vedtaget, og med det forslag, som det lå efter anden behandling, havde gjort det, vi med rimelighed kunne gøre, også i forhold til selskabstømmerdelen.
Også de ændringsforslag, vi her behandler, griber ind, og det har vist sig, at der var et restproblem, som ikke bare var der, men som også kunne og burde løses, og det er jeg som sagt glad for at der er en bred opbakning til i Folketinget.
Så tak til Folketingets partier, fordi man har accepteret, at de ændringsforslag er kommet sent, og alligevel vil behandle dem på den måde, som vi ser om et øjeblik.
Lone Møller (S), 1998-05-07:
Der er vel ingen her i Folketinget, der synes, at det her er en lykkelig situation.
Men vi har nu i sådan i hvert fald lidt over et døgn drøftet det her lovforslag.
Der har været mange spørgsmål, og vi har vendt og drejet mange ting.
Der er mange fortolkninger, og man kan blive lidt forskrækket, når der fra den fornemste talerstol bliver slynget rundt med nogle påstande, som ikke ret mange har chance for at vurdere rigtigheden af.
Jeg synes også, det er bekymrende at høre, at ca. 40 pct. af SiD's medlemmer ikke er omfattet af det her lovforslag.
Jeg har desværre bare ingen forudsætninger for på nuværende tidspunkt og på grundlag af den debat, der bliver rejst mere eller mindre tilfældigt, at finde ud af, hvordan forudsætningerne er.
Hvordan er beregningerne?
Hvordan er man nået frem til det resultat?
Det synes jeg er bekymrende.
Hvis man ser på 6- og 9-måneders-reglen, vil jeg godt spørge hr. Ole Sohn, om det ikke er korrekt, at alle, som i forvejen er underlagt nogle optjeningsregler inden for de overenskomstmæssige rammer, som de har haft hidtil, stadig er underlagt nøjagtig de samme optjeningsbestemmelser, for vi skal vel ikke - og vel heller ikke med hr. Ole Sohn - lave helt nye regler. Det vil jeg gerne bede om at få et svar på.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1998-05-07:
Man kunne holde en filosofisk tale om først
til mølle-princippet
Hvis der derimod er få midler og mange, som gerne vil have en eftertragtet vare, kommer man ofte op at slås, og de, der så ikke får den eftertragtede vare, bliver selvfølgelig skuffede.
Her har man givetvis haft nogle ideale hensigter med det, man aftalte, og har vel overset, at nogle var kvikkere til at bruge edb-systemet end andre; så jeg synes, det er fornuftigt, at man prøver på at finde lidt andre kriterier.
Det kan vi støtte.
Så et par ord om byfornyelsen.
Men endnu bedre er det jo, hvis vore boliger bliver vedligeholdt, så vi ikke får brug for den dyre og gennemgribende byfornyelse.
Det er jo den bedste medicin, og dermed har jeg faktisk også antydet, at vi på et tidspunkt kommer til at drøfte en ny lejelov og også får den skruet sådan sammen, at der er de rigtige incitamenter til en løbende vedligeholdelse af vores boligmasse.
Jeg tror, det er en af de store udfordringer.
Vi har fået bygget mange både parcelhuse og almennyttige boliger i 1960'erne og 1970'erne.
Men dette konkrete forslag vil vi gerne støtte.
Det er da et fornuftigt forslag i den givne situation.
Dorit Myltoft (RV), 1998-05-07:
Det Radikale Venstre kan støtte det her forslag, der angiver fordelingen af midlerne til aftalt boligforbedring og helhedsorienteret byfornyelse.
Lovens vægten af en decentral beslutningskompetence er fastholdt.
Da ansøgningerne under nærmest kaotiske forhold blev indleveret ved nytårstid, stod det klart, at nok skulle princippet om først til mølle følges, men der var faktisk tale om to møller, den ene placeret i kommunen og den anden i Boligministeriet.
Med det forslag, som vi i dag behandler, er der nu kun tale om én mølle, og den står i kommunen.
Men kommunen kan ud over at følge det kendte princip vælge en procedure med en vurdering af de enkelte ansøgninger set i forhold til en samlet overordnet plan med forbedring af byens boliger.
I Det Radikale Venstre støtter vi også den fordeling, der nu er angivet omkring helhedsorienteret byfornyelse, hvor Boligministeriet kan vurdere de enkelte ansøgninger.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-05-07:
Jeg bliver nødt til at sige til Socialdemokratiets ordfører, at Socialdemokratiets vurdering af EF-Domstolens afgørelse fra december 1997 altså desværre er forkert, og det er derfor, at dette beslutningsforslag er nødvendigt.
Det fremgår jo klart af sammenhængen i dommen.
Derfor løser Amsterdamtraktaten heller ikke på nogen måde dette problem.
Så jeg vil godt spørge Socialdemokratiet, om Socialdemokratiet vil medvirke til, at vi får gennemanalyseret den dom og dens virkninger fuldstændig, således at vi kan være sikre på, at den ikke får virkning i Danmark.
Claus Larsen-Jensen (S), 1998-05-07:
Vi har jo rent faktisk i Europaudvalget haft en drøftelse og stillet en række spørgsmål for at undersøge, om det er tilfældet.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-05-07:
Men på den anden side siger Domstolen så, at Domstolen dog med respekt af det nævnte skøn har kompetence til under søgsmål at efterprøve, om den pågældende medlemsstat har truffet foranstaltninger, der er egnede til at sikre de frie varebevægelser.
Det vil sige, at selv om Domstolen erkender, at den ikke har kompetence, beslutter den alligevel, netop fordi princippet om de frie varebevægelser i EU-retten går forud for alt andet, også hvad der måtte stå i Amsterdamtraktaten om grundlæggende rettigheder, at dømme Frankrig med vidtgående principielle virkninger.
Jeg må sige, at det er, som om Socialdemokratiet simpelt hen ikke har forstået rækkevidden af denne dom.
Claus Larsen-Jensen (S), 1998-05-07:
Det er jo klart, at Enhedslisten vil bruge denne sag til at argumentere for et nej.
Det er korrekt, hvad hr. Keld Albrechtsen siger om Domstolen på de her felter.
Det er jo netop en afvejning mellem indre markeds-regler og grundrettigheder og afsnittet om arbejdsmarkedspolitik i EU, og kendsgerningen er, at i og med at man flytter arbejdsmarkedspolitikken ind som en integreret del af Traktaten, styrkes i virkeligheden det pågældende område, som slår fast, at netop strejkeret og andre ting, som er hellige faglige principper, er holdt udenfor.
Jeg vil gerne understrege, at jeg ikke finder anledning til yderligere kommentarer til det her.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-05-07:
Når nu Socialdemokratiet så gerne vil gøre det her til en debat om Amsterdamtraktaten, bliver jeg nødt til at komme med den bemærkning, at det, der i virkeligheden er et yderligere problem, som denne sag illustrerer, er, at ikke alene har vi altså den dom fra december, men ved at skrive disse grundlæggende rettigheder ind i Amsterdamtraktaten, giver man
også EF-Domstolen mulighed for at gå ind og fortolke rækkevidden af de grundlæggende rettigheder og tage stilling til, om de skal gå forud for eller underordne sig princippet om den fri varebevægelighed i det indre marked. Hvis man vedtager Amsterdamtraktaten, giver man dermed EF-Domstolen ret til at bestemme, om det indre marked går forud for de grundlæggende rettigheder.
Så det er faktisk ret katastrofalt også i denne sammenhæng, hvis man skulle gå hen at stemme ja til Amsterdamtraktaten. Det var bare lige for at få den grundlæggende misforståelse ryddet ud af debatten.
Det var ikke Enhedslistens tanke, at det her skulle være en debat om Amsterdamtraktaten, men en debat om et konkret problem, vi står over for i det nuværende EU-system.
Claus Larsen-Jensen (S), 1998-05-07:
Jeg bliver nødt til at sige til hr. Keld Albrechtsen, at hans antagelse i udgangspunktet er forkert, og derfor er konklusionen også forkert.
Charlotte Antonsen (V), 1998-05-07:
Jeg forstår heller ikke helt hr. Keld Albrechtsens bekymring, for som det jo fremgik, da udenrigsministeren var på talerstolen, så var alle 15 lande i EU faktisk imod det her forordningsforslag, så der er intet som helst, der tyder på, at EU skulle begynde at attakere strejke- og konfliktretten. Det synspunkt er vi i øvrigt enig i i Venstre.
Det skal man ikke.
Man kan jo se ud af vinduet - næsten - at der stadig væk er storkonflikt i Danmark, og Amsterdamtraktaten ændrer altså ikke ved, at der fortsat vil være mulighed for at strejke.
Vi har en stor strejke i gang, og der er intet i de nuværende regelsæt på det her område - når Amsterdam er vedtaget - der kunne ændre ved forudsætningerne for den strejke.
Så hr. Keld Albrechtsen kan sagtens forvente, at der kan komme strejker igen og igen og igen i Danmark.
Det er i hvert fald ikke noget, som EU vil forhindre.
Jens Heimburger (KF), 1998-05-07:
På vegne af vores ordfører, fru Lene Espersen, vil jeg knytte følgende kommentarer:
Det er endnu et af Enhedslistens paradeforslag, der har til formål at skade EU's omdømme og skabe myter om Fællesskabets hensigter og kompetence.
Det er utroværdigt at benytte EF-Domstolens dom mod Frankrig, som ikke har sørget
Statsministeren har allerede flere gange besvaret spørgsmål fra Enhedslisten om denne sag, og Det Konservative Folkeparti er ganske enig med statsministeren i, at EF-Domstolen har handlet i forhold til en konkret sag, og at en lignende sag i Danmark automatisk ville have medført, at de danske myndigheder havde grebet ind.
Der er med andre ord intet i dommen, der ændrer ved retstilstanden her i landet, og vi anser dette beslutningsforslag for inderlig overflødigt.
Et § 20-spørgsmål kunne snildt være nok til at få denne sag belyst.
Vi afviser derfor Enhedslistens forslag.
Anne Baastrup (SF), 1998-05-07:
Det her beslutningsforslag beflitter sig med to elementer, hvoraf udenrigsministeren jo ganske klart gjorde rede for det første element, nemlig at regeringen har afvist forslaget om en forordning om en interventionsmekanisme og fortsat vil afvise et sådant forslag.
Det næste spørgsmål er så, om EF-Domstolens afgørelse fra 1995 vedrørende Frankrig vil få virkning for Danmark.
Man kan her gå ind i en dybsindig diskussion om, hvorvidt Amsterdamtraktaten er bedre end Maastrichttraktaten på spørgsmålet om strejke- og konfliktretten, men man kan også vælge en anden vinkel: Når regeringen så tydeligt har sagt, at en forordning om interventionsmekanismen ikke er dansk politik, så må man også som konsekvens heraf sige, at hvis det måtte ske, at Kommissionen nedlægger påstand over for EF-Domstolen om, at Danmark i tilfælde af en eller anden konflikt med nogle eksportchauffører ikke overholder reglerne i forhold til det indre marked, så må konsekvensen være, at Danmark nedlægger påstand om, at det ikke er et EU-spørgsmål med henblik på at få den afvist af Domstolen. Hvis det er sådan, at EF-Domstolen på trods heraf dømmer Danmark, svarende til at Frankrig er blevet dømt, så vil der i givet fald opstå spørgsmålet om, hvorvidt det er i overensstemmelse med den danske grundlov, således som Højesteret har fortolket det.
Jeg tror i virkeligheden, at vi kan falde helt ned, idet vi selvfølgelig fra SF's side lægger vægt på, at regeringen, såvel når det drejer sig om forordningen vedrørende interventionsmekanismen som om en eventuel domstolsafgørelse - som jeg bestemt ikke håber, og som jeg ved ingen håber vil komme - vil føre samme politik.
Jeg tror i virkeligheden, at der er en bred enighed herom.
Der er så uenighed om, hvorvidt det er nødvendigt at dække hullet.