runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Helge Adam Møller (KF), 2003-01-16:
Ja, nu er det, blodet begynder at koge.
Jeg vil godt fastholde, at jeg mener, at det bedste, det optimale for et barn er at have både en far og en mor.
Man kan godt synes, at det er en forældet og gammeldags holdning, men jeg tror, jeg deler den med 95 pct. af alle danske forældre, også alle de enlige fædre og alle de enlige mødre.
De bliver ikke skilt af hensyn til at give deres børn en bedre tilværelse.
De bliver skilt på trods af, at de godt ved, at hvis de ellers kunne holde sammen, var det optimale, at børnene havde både en far og en mor.
Det ligger dybt i et kæmpe flertal af den danske befolkning, og det gør det over hele verden.
Hvis man synes, det er en forbrydelse af have den holdning, er jeg en stor forbryder.
Men den holdning deler jeg med rigtig mange, og den er selvfølgelig den optimale.
Jeg ved, at der er masser af enlige fædre, at der er masser af enlige mødre, og at der er masser af børn, der slet ikke har en far og en mor eller har adoptivforældre eller andet.
Her giver man dem selvfølgelig en så god opvækst, som man overhovedet kan, man prøver at kompensere for, at de ikke har
begge forældre, og det lykkes jo i langt de fleste tilfælde, så vi får nogle gode og velfungerende børn.
Men det ændrer da ikke ved, at det optimale, det allerbedste er at have en far og en mor, hvis de ellers er kærlige og ordentlige.
Sådan er det da, og sådan tror jeg faktisk også, det er i Ny Guinesien og andre spændende steder.
Sådan tror jeg faktisk, at mennesker er skabt, og hvorfor skulle vi så ikke vælge det bedste, de gange vi kan?
Så må vi acceptere, at indimellem kan vi ikke få det bedste, men så tager vi det næstbedste eller det tredjebedste.
Med hensyn til de børn, der måtte være chokerede over det, jeg siger her... Nej, børnene er ligeglade, for de
sidder ikke og lytter til folketingsdebatter klokken kvart i otte om aftenen.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-01-16:
Det er lidt i samme tråd, men jeg skal lige først huske at takke for, at vi hopper væk fra kristendommen og slipper for at diskutere den her i salen.
Det burde også være for middelalderligt. Skal staten sikre, at barnet har både en mor og en far?
Det kan jeg forstå at hr. Helge Adam Møller står og argumenterer for heroppefra
, men hvis man skal karikere det synspunkt bare en lillebitte smule, ville det altså betyde, at vi skulle afskaffe skilsmisser, og det ville vi nok synes var en lillebitte smule ekstremt.
I hvert fald skulle vi tvinge begge forældre til med jævne mellemrum at have kontakt med barnet eller - hvis man skal karikere det yderligere - tvangsgifte enker og enkemænd, fordi barnet har ret til både en mor og en far.
Sådan er verden bare ikke længere, og jeg tror heller ikke, at hr. Helge Adam Møller ville gå ind for de to ting.
Men jeg synes ikke, det er nogen særlig konsekvent holdning, og jeg synes, det er meget nedvurderende over for de mange, mange, mange børn, der ikke vokser op med både en mor og en far, når man siger, at det er dét, der er bedst.
Line Barfod (EL), 2003-01-16:
Det kan godt være, at hr. Helge Adam Møllers erfaringer med børnehaver er nogle andre end mine.
Det kan skyldes, at vi bor forskellige steder i landet, men det er altså virkeligheden i dagens Danmark, at der findes et utal af forskellige familietyper.
Der er nogle enlige mødre, og der er nogle enlige fædre.
Der er nogle, hvor der er en mor og en far, der er nogle, der bor i storfamilier, og der er nogle, der bor i kollektiver, osv. Der findes mange forskellige familietyper.
Problemet er, hvis vi her i Folketinget begynder at have den generelle opfattelse og udbrede den, som hr. Helge Adam Møller åbenbart gør, når han står her og siger, at de bedste familier er dem, hvor der er en far og en mor og et eller flere børn, og de andre altså ikke er lige så gode.
Hvad så med alle de børn, der bor i de familier?
De fleste af de børn, der bor i de familier, er jo ikke adopteret.
De er kommet på helt naturlig vis på forskellig måde, og er det så dårligere for dem?
At der skal være både kvindelige og mandlige pædagoger og kvindelige og mandlige skolelærere osv., er der jo ingen af os, der er uenige i.
Men det er bare noget andet, end at vi fra statens side skal bestemme, at i familierne skal der altså være en far og en mor, for så får vi lidt af et problem med de mange forskellige slags familier, der findes i dag.
Helge Adam Møller (KF), 2003-01-16:
Ja, jeg burde måske undlade at svare.
Men jeg har jo selv rodet mig ind i det.
Men det er svært, når man kun har ét minut.
Og det er i virkeligheden nogle både spændende og filosofiske diskussioner.
Men ud over det kan jeg igen bekræfte det, fru Elisabeth Arnold siger.
Det var dog fantastisk så enige, De Radikale og De Konservative er i dag. Men så til fru Rosenkrantz-Theil om altid at tage konsekvenserne af sin biologi, osv.
Altså det, jeg i virkeligheden også har prøvet at sige, er det helt banale som f.eks. det, man oplever, hvis man er ude at besøge en børnehave - nu hopper jeg lidt væk fra kristendommen.
Jeg har selv indtil for et års tid siden haft piger, der gik i børnehave, nu er de kommet op i 0. klasse, som det hedder, og 2. klasse.
Jeg tror, de fleste børnehaver fungerer supergodt, men det er min klare opfattelse, at de, der fungerer allerallerbedst, er dem, hvor der både er mandlige og kvindelige pædagoger og ikke kun mandlige - dem er der vist ikke så mange af - eller kun kvindelige pædagoger.
Det er også min opfattelse, at i folkeskolen og andre steder er det meget godt, når der er nogle af hvert køn.
Det har ikke noget
at gøre med, at kvinder eller mænd ikke alle sammen er kærlige og gode og rare, for det er de, også uanset seksuel orientering.
Men det modspil, som to forskellige køn giver, er ganske vigtigt og i hvert fald det optimale.
Det bedste er, at et barn får modspil fra både en mand og en kvinde, og det er altså lidt svært, hvis man bliver spurgt, hvordan man har det hjemme i familien, af sine små skoleveninder: Hvordan har I det hjemme hos jer, leger I nogen sinde far, mor og børn?
Nej, nej, vi leger far, far og børn.
Det er ikke lige så godt.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-01-16:
Med nogen bæven bevæger jeg mig ind på den boldgade, som hr. Helge Adam Møller begyndte på, nemlig ved at sige, at det var et kristent synspunkt, at der skulle en mand og en kvinde til at få børn.
Det er altså ikke helt dækkende, for det er faktisk noget, der er ret universelt biologisk.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-01-16:
Ikke at jeg tror på Gud.
Det tror jeg også ville være overraskende, hvis jeg gjorde det.
Men lad mig gå ind på tankegangen.
Så er der vel også en grund til, at en mand er steril, så er der vel en grund til, at Gud har skabt en mand steril, så han ikke kan få et barn.
Derfor må man vel gå ud fra, at der også er en årsag til, at manden ikke kan få et barn.
Det kan godt være, at manden som begreb er skabt til at kunne få børn.
Men den ene mand, der må være en årsag, der må være en grund til, at Gud har skabt verden på den måde, at nogle ikke kan få børn.
Sådan plejer jeg i hvert fald at huske Kristeligt Folkeparti argumentere, hvis jeg ikke tager helt fejl.
De sidder godt nok og griner ad mig dernede.
Men jeg synes, jeg normalt hører den slags argumenter fra de kanter, når vi diskuterer kunstig befrugtning.
Men ville de så ikke også skulle tage konsekvensen af, at Gud ikke har skabt dem til at få børn?
Jeg forstår ikke konsekvensen i argumentationen.
Det er det, der er mit problem.
Og dér, hvor det leder mig hen, er, at det er samfundet, der vælger, at de homoseksuelle ikke skal kunne få børn, ligesom at det er samfundet, der vælger, at den mand, der er steril, alligevel skal kunne få børn.
Vi har sat os ud over Gud.
Vi leger allerede Gud, eksempelvis når vi går ind og giver kunstig befrugtning.
Helge Adam Møller (KF), 2003-01-16:
Først til fru Elisabeth Arnold, der spørger, om den konservative folketingsgruppe er enig.
Det ved jeg ikke hundrede procent, og det ved gruppen heller ikke selv.
Der er et overvældende flertal, som er enig i det, jeg har sagt.
Der er en, måske to, som ikke har gjort deres stilling op endnu, og som først, når der er stillet spørgsmål og debatten har rullet og de har tænkt yderligere over det, vil afgøre, om de vil stemme som resten af gruppen eller stemme for eller undlade at stemme.
En, måske to, men de ved det ikke selv endnu, og vi ved det ikke, men sådan er holdningen.
Jeg synes for øvrigt - det vil jeg da godt sige - at det i virkeligheden er en dejlig debat, undskyld udtrykket.
Det er en god debat.
Lad mig sige det på den måde.
Og det er godt, at der er så mange grupper, der i og for sig er lidt uenige, for det her er jo ikke noget, man kan slå op i et partiprogram.
Ja, det kan man måske i enkelte partier.
Det er også lidt afhængigt af, hvor stort partiet er, det anerkender jeg.
Men nu har vi jo altså hørt fra Socialdemokratiet, og vi har hørt fra Venstre, og vi har hørt fra De Konservative, og vi har hørt fra Dansk Folkeparti, altså de store partier.
Og det er jo, fordi det her er noget, hvor der dybest inde kan være en række argumenter den ene vej og den anden vej, nogle rationelle, men i sidste instans er det jo ligesom andre forskellige etiske spørgsmål, som vi vejer op mod hinanden, også på baggrund af vores egne erfaringer og vores egne børn, vores miljø, osv., osv.
Det er rigtigt, at jeg sagde krav.
fru Arnold helt ret.
Til fru Pernille Rosenkrantz-Theil, der spørger, om man så altid skal tage konsekvensen af sin biologi, og om det så eksempelvis betyder, at man skal afskaffe
kunstig befrugtning.
Nej, det synes jeg bestemt ikke man skal gøre.
Men der er vel en forskel, og det kommer måske også lidt an på ens egen religiøse overbevisning, men hvis man er kristen og har den opfattelse, at Gud har skabt en mand og kvinde, og der skal en mand og en kvinde til for at skabe nyt liv, ja, hvis man så vælger at være to mænd sammen eller to kvinder, så kan man altså ikke skabe nyt liv.
Det kan man ikke i dyreverdenen, jo, så er vi nede på encellede dyr, men ellers kan man ikke, Det kan vi heller ikke som mennesker.
Det kan man synes er forkert, og at Vorherre ikke været dygtig nok, men jeg tror, at der er en årsag til det.
Og når jeg sagde det, så mener jeg, at på det område må man tage konsekvensen af sin biologi.
To kvinder, der lever sammen, kan i hvert fald ikke få et barn med hinanden, og det kan to mænd heller ikke, i hvert fald ikke rent fysiologisk.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-01-16:
Der er nok ikke den store tvivl om, at jeg ikke deler De Konservatives syn på familien.
Det ville nok også være en stor overraskelse i dette Ting.
Men når hr. Helge Adam Møller siger, at man skal tage konsekvensen af sin biologi, og vælger man at leve i et homoseksuelt forhold, så betyder det, at man ikke kan få børn, så vil jeg gerne spørge hr. Helge Adam Møller: Hvad så med den enlige forælder, der kan adoptere?
Skal vedkommende, den enlige forælder,
så ikke også tage konsekvensen af sin biologi, nemlig at man ikke kan få børn alene?
Skal det heteroseksuelle par, som ikke kan få børn på grund af - hvad ved jeg - at manden er steril, skal de så ikke også tage konsekvensen af deres biologi og erkende, at de ikke kan få børn, og dermed skal vi afskaffe kunstig befrugtning?
Altså skal det være konsekvent?
Er det sådan, at vi skal ind og afskaffe kunstig befrugtning?
Er det sådan, at vi skal ind og afskaffe muligheden for adoption generelt?
Er det det, hr. Helge Adam Møller argumenterer for?
Elisabeth Arnold (RV), 2003-01-16:
Jeg synes, det var en flot og velafbalanceret og meget gennemarbejdet ordførertale, hr. Helge Adam Møller holdt.
Men jeg bliver alligevel nødt til at stille det spørgsmål, jeg har stillet til alle andre ordførere, eller næsten alle andre, ihukommende, at da vi stemte om registreret partnerskab for snart 14 år siden, var der tre Konservative, der stemte for, og resten stemte imod, så vidt jeg husker.
Jeg vil derfor gerne spørge hr. Helge Adam
Og det er fuldstændig rigtigt.
Men udtrykket krav blev også nævnt i hr. Helge Adam Møllers tale, og jeg mener faktisk ikke, det fremgår i hvert fald af vores beslutningsforslag, at homoseksuelle har krav på at få et barn, men at de har ret til at blive godkendt eller gå igennem en godkendelsesprocedure, så de kan blive bedømt, om de er egnede som forældre.
Og der er en meget stor forskel på, om man har krav på at få et barn, eller om man har ret til at blive efterprøvet som egnede forældre.
Per Dalgaard (DF), 2003-01-16:
Sagde jeg et mandligt og et maskulint?
Det må have været en fortalelse.
Jeg mener selvfølgelig et mandligt og kvindeligt element - det er det, jeg mener.
Med hensyn til, hvorvidt Dansk Folkepartis gruppe stemmer som én gruppe eller ej, så har vi det på samme måde som Venstre, at det vil tiden vise, men hvis der er specielle forhold i forbindelse med nogle af Dansk Folkepartis medlemmer, at de ønsker at stemme anderledes end det, hovedparten af gruppen vedtager eller stemmer, så er det også i orden.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-01-16:
Ja, jeg er jo selvfølgelig interesseret i at høre, om Dansk Folkepartis folketingsgruppe er enig i den indstilling, som hr. Per Dalgaard kom med her.
Og så vil jeg gerne lige spørge, om det var en fortalelse, da hr. Per Dalgaard før sagde, at man ønskede, der skulle være et maskulint eller et mandligt element i den slags familier.
Betyder det så, at man er villig til at se på adoption til mandlige homoseksuelle, men ikke til kvindelige homoseksuelle?
Lissa Mathiasen (S), 2003-01-16:
Der er da ingen tvivl om i en diskussion om nogle beslutninger som disse her, at det i den grad er noget, der taler til den enkeltes følelser, og at det nemt bliver en følelsesladet sag.
Men omvendt vil jeg sige, at det vel er meget naturligt.
Vi er forskellige partier, vi har forskellige holdninger, og jeg og vi fra Socialdemokraternes side har valgt at sige, at vi har lagt den undersøgelse til grund.
Vi har været enige i, at den beslutning skulle tages.
Og der er vel ikke så meget at sige andet end: Ja, vi har også forskellige holdninger på andre punkter.
Jeg skal ikke trætte på det her tidspunkt med at ridse dem alle sammen op, men jeg kunne godt finde nogle stykker.
Det eneste, jeg vil glæde mig over, er, at det som regel viser sig, at når der er gået nogle år, så var de beslutninger, vi rent faktisk tog, ikke så forkerte.
Så har man efterfølgende også fra Venstres side været enig i dem. Men vi respekterer altså, at der er andre, der har andre holdninger.
Man kan sige som fru Irene Simonsen: Det her skal vejes på en vægtskål.
Ja, og vi har valgt, at vejningen her er faldet ud til fordel for, at det er rimeligt, at det er rigtigt, også set i forhold til de her børn.
Irene Simonsen (V), 2003-01-16:
Der har man valgt i Sverige og i England at veje anderledes og se tingene fra en anden vinkel, end jeg og vi fra Venstre gør, nemlig at stille barnets tarv i forhold til omgivelserne anderledes.
Jann Sjursen (KRF), 2003-01-16:
Jeg vil godt sige, at jeg sådan set ikke synes, der er nogen anledning til at prøve at nedgøre specielt det svenske beslutningsgrundlag, men når flere ordførere her i debatten, herunder fru Lissa Mathiasen, nærmest tillægger det svenske beslutningsgrundlag autoritativ gyldighed til forsvar for det beslutningsforslag, vi nu her behandler i dag, så må det dog være tilladt at prøve at udbrede det beslutningsgrundlag og gøre rede for, at en lang række organisationer har kritiseret det beslutningsgrundlag på det kraftigste: Den svenske psykologforening, Socialstyrelsen, Børneombudsmanden og mange flere, som i virkeligheden repræsenterer børns interesserer i denne her sag, det, som fru Lissa Mathiasen indledte sit ordførerindlæg med.
Dem, der støtter sig til undersøgelsen og forsvarer den, ja, det er de organisationer, der tager udgangspunkt i ønsket om lighed for loven, om homoseksuelles ønske om ligestilling.
Derfor må det dog være tilladt og mane til eftertanke
, når fru Lissa Mathiasen udtrykkeligt i sit ordførerindlæg sagde, »vi tager udgangspunkt i barnets interesse«, at se på, hvad beslutningsgrundlaget var i Sverige, ikke fordi jeg sådan set vil polemisere mod det, men fordi fru Lissa Mathiasen selv i sit ordførerindlæg brugte det med autoritativ betydning.
Helge Adam Møller (KF), 2003-01-16:
Jeg vil godt i fortsættelse af hr. Jann Sjursen også beskæftige mig lidt med den svenske undersøgelse og selvfølgelig rette spørgsmålet til Socialdemokratiets ordfører, men der er jo også andre, der har været inde på det, og det er helt naturligt, for det er vist den eneste undersøgelse, og den er også citeret i to af forslagene.
Men der står jo også i et af forslagene, som vi behandler her, hvor man citerer direkte fra undersøgelsen, at det i et antal tilfælde har givet anledning til kriser og konflikter for disse børn, der nu er vokset op.
Og nu læser jeg direkte, idet jeg prøver at oversætte det svenske til dansk: For en del børn i disse tilfælde kan det i visse dele af opvæksten betyde, at der opstår konflikter, som er relateret til forældrenes homoseksuelle orientering.
Det handler først og fremmest om ting, der sker i de tidlige teenageår, hvor man kan opleve forældrenes homoseksuelle orientering problematisk set i relation til kammeratgrupper og til andre jævnaldrende.
Det står altså direkte, at det altså giver kriser og konflikter i visse tilfælde.
Hvorfor siger man ikke noget om dét?
Frank Jensen (S), 2003-01-16:
Nu drejer debatten i dag sig jo ikke om, hvorvidt vi skal have de særlige rådgivere eller ej.
Det er et faktum, at det har vi, og det er der også et sagligt og et fagligt belæg for.
Vi har også fået redegørelser, hvor vi har fået fastlagt
reglerne, både fra Bundgaard-Nielsen-udvalget og også i forbindelse med Justitsministeriets redegørelse R 2 fra 2001.
Men problemet har jo vist sig under den nuværende regering at være de såkaldte særlige rådgiveres eller spindoktorers overholdelse af gældende regler, altså at man ikke må lyve, ikke må vildlede.
Derfor synes jeg, Venstres ordfører her i dag også skal prøve selv at leve op til de regler om, at man ikke må lyve og ikke må vildlede.
For når Venstres ordfører nævner antallet og vil gøre det til en diskussion, jeg synes ikke, det er en særlig relevant diskussion, men når nu hr. Jens Rohde vil gøre det til en diskussion, vil jeg meget gerne vide, hvor de 19 særlige rådgivere var ansat under Nyrupregeringen. Jeg kan sige for mit eget vedkommende, at jeg aldrig nogen sinde har haft en særlig rådgiver ansat i de to ministerier, jeg selv har været minister for.
Men lad os nu høre hr. Jens Rohde fortælle, hvor de 19 ansatte var henne.
Kristian Jensen (V), 2003-01-16:
Jeg må klart afvise hr. Jørn Jespersens påstand.
Det er faktisk sådan, at vi i Venstre mener, at man bør lave en politik, der i langt højere grad sikrer, at vi får mest muligt miljø for pengene.
Jeg tror, vi sagtens kan tage en lang debatrunde om hele ideen bag Institut for Miljøvurdering, osv. osv.
Vores baggrund for at oprette Institut for Miljøvurdering og opbygge et sekretariat er netop at fastholde debatten og lave en vurdering af, hvorledes vi sikrer, at vi skaber den bedste tilstand for Danmark, for dansk natur og for dansk miljø.
Jens Rohde (V), 2003-01-16:
Jo, men nu er det jo sådan, at denne regering har vedtaget, at hver minister kan have én rådgiver, én pressemedarbejder, eller hvad man nu end måtte kalde det her.
Spindoktorer er jo sådan et lidt sjovt begreb i øvrigt, for jeg mener sådan set ikke, at vi reelt har spindoktorer i Danmark, som man kender det fra udlandet.
Men det vil det arbejde jo sådan set også kunne afdække, når vi nu skal tage erfaringer med fra andre lande.
Men det har denne regering besluttet for at kunne servicere pressen og Folketinget og offentligheden på bedst mulig vis.
Så kunne fru Marianne Jelved have en opfattelse af, at det ikke er nødvendigt.
Jamen fred være med det.
Det kan vi have forskellige opfattelser af.
Men når regeringen har valgt at sige, at der er én - vel at mærke kun én i hvert ministerium - er det jo ud fra hensynet om, at man skal kunne håndtere, servicere, pressen, offentligheden og Folketinget
bedst muligt.
Marianne Jelved (RV), 2003-01-16:
Jeg må på sin vis beklage, men også sige, at jeg er dybt uenig med hr. Jens Rohde i den beskrivelse, som jeg hørte - nu bliver der mulighed for at korrigere, hvis jeg hørte forkert.
Det er et medieboom, der har udviklet sig.
Det er et globalt problem, det er jo rigtigt, eller ikke et problem, men en konstatering, som hr. Thulesen Dahl kom med lige før, det er jeg enig i, men det bør ikke nødvendigvis give anledning til, at alle ministre skal have en særlig rådgiver. Efter min opfattelse kan man udmærket betjene ministeriet og en minister uden at have en personlig rådgiver, selv om der er kommet det medieboom.
Det bør et ministerium kunne efter min opfattelse, helt klart.
Jens Rohde (V), 2003-01-16:
Til hr. Jacob Buksti vil jeg bare sige, at det jo var hr. Buksti, som tvang mig til at gå ind og blive meget konkret, eftersom han spurgte meget konkret, og jeg svarede.
Jeg sagde også, at det var i 1997.
Jeg talte om året 1997.
Jeg talte om året før Bundgaard-Nielsen-betænkningen.
Til hr. Aage Frandsen: Jo, det er måske rigtig nok, men der må jo være en grund til, at netop hr. Aage Frandsen tog det initiativ i 1998.
Det er blot det, jeg har påpeget her.
Jeg har sagt, at denne regering, uanset hvad man måtte mene, jo netop har taget initiativ til at gøre alt, hvad den kunne for at afskaffe de uklarheder, bl.a. ved at man går med den enkelte minister, man deltager f.eks. ikke i Venstres gruppemøder, man deltager heller ikke i Venstres landsmøder.
Og så er det rigtigt, at der har været nogle uheldige eksempler.
Så er spørgsmålet, om man kan gardere sig ud af det.
Det er så det, vi skal i gang med at undersøge, og det er det, vi spiller meget konstruktivt med på, fordi vi jo selvfølgelig om nogen har en interesse i, at der er tillid til det arbejde, som de mennesker udfører for regeringen, og at der ikke kan kastes mistanker eller dårligt lys over det arbejde, som de udfører.
Kan vi minimere disse risici, der altid er, når vi har med mennesker at gøre, så er vi meget gerne med på det, og det er jo dybest set det, som det drejer sig om.
Deri vil jeg i hvert fald give hr. Kristian Thulesen Dahl ret.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2003-01-16:
Nu har hr. Frank Jensen beklaget, nu har fru Marianne Jelved beklaget, nu har hr. Jens Rohde beklaget den form, debatten efterhånden har taget.
Så må det da være muligt for også de tre, der nu beklager, at lægge så meget bånd på sig selv, at de kan komme ud af det spor.
Jeg mener, alt andet virker jo fuldstændig ulogisk.
Men det kan jo godt være, det alligevel er konsekvensen; at der er så meget opsparet frustration i denne her sag, at det bare må ud.
Så kan vi selvfølgelig sige: Jamen lad os tage et par timer med det, men så få forlænget forespørgslen, så vi måske kan komme tilbage til hovedproblematikken, som selvfølgelig må være, at der er sket en udvikling i den vestlige verden i retning af, at ministre i stigende grad har et redskab til deres rådighed, der handler om, hvordan man bedst kan styre igennem det minefelt, som ligger foran en.
Den udvikling er sket, og man kan grundlæggende diskutere: Er det godt eller skidt?
Vi mener, det er skidt, at der kommer et nyt filter ind, at det ikke er almindelige embedsmandsvilkår i forhold til de informationer, der tilgår, men at det selvfølgelig er et led i, at man ansætter nogle, der skal prøve at styre et eller andet.
Det har været tiltagende.
Én ting er at diskutere det.
Noget andet er så at diskutere, hvordan vi, hvis der er et stort flertal, der ønsker at bevare den ordning, og det er der, så kan sikre nogle spilleregler, der så godt som muligt tager hånd om det, så vi sikrer nogle skillelinjer mellem, hvad det almindelige embedsmandskorps gør, og hvad denne her type særlige rådgivere gør.
Det er jo det, der er interessant for debatten, og der har vi valgt at gå konstruktivt ind, selv om vi altså har den grundholdning, som jeg har givet udtryk for her.