Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-06-17:
Ja, så står vi med den i dag, så kom den endelig, den længe ventede børnepakke eller regeringens børnepolitiske redegørelse.
Ikke alene har vi her i Folketinget ventet, men også befolkningen har med god grund ventet på at se, hvad der så var i pakken.
Ikke mindst statsministeren lovede befolkningen forbedrede forhold for børnefamilierne, forbedrede forhold for de svagest stillede børn og unge, og så en ekstra indsats for at forebygge problemerne med andengenerationsinvandrerne.
Så man kan jo roligt sige, at der var skabt nogle forhåbninger, som alle havde en klar forventning om at få indfriet med klare lovforslag og ikke mindst penge på bordet.
Med fremsættelsen af redegørelsen begynder problemerne, for jeg vil da tro, at ordførerne i dag har haft den samme oplevelse som jeg, da de nærlæste redegørelsen.
Det var svært at se, selv med rigtig god vilje, at redegørelsen er en indfrielse af de løfter, regeringen har givet befolkningen.
Og fra CD's side står vi uforstående over for, at regeringen har følt sig nødsaget til at komme med et så tyndt oplæg, og så her lige inden sommerferien.
Det havde fortjent at blive gennemarbejdet over sommeren for så at kunne blive fremlagt i den nye samling med et indhold, som indfriede de forhåbninger, regeringen selv har skabt.
Nu er så aftalen med kommunerne kommet i hus, og jeg synes, det er blevet helt åbenlyst, at regeringen har gjort regning uden vært.
Aftalen indeholder en vækst på 1 pct. i stedet for de foregående års 2 pct., og dem har man så valgt at satse primært på skoleområdet.
Det er jo så værd at bemærke, at der for at skabe ro, som det hedder, til forbedringer skal omstilles og rationaliseres.
Det har vi jo i realiteten gjort de sidste 10 år.
Men altså, der er ingen plads til vækst på det offentlige område, heller ikke til at opfylde garantien på børnepasningsområdet.
Der er man parterne imellem i de forhandlinger, der har været, blevet enige om at sætte tempoet ned, det vil sige, at man ikke har tabt det af syne, men at kadencen er sat væsentligt ned.
Vedrørende spørgsmålet om regningen er det da værd at bemærke, at der i aftalen med kommunerne på side 3 står: »Regeringen og Kommunernes Landsforening er enige om, at der ikke fra statens eller kommunernes side bør skabes yderligere forventning til udbygningen af den offentlige service.« Det synes jeg havde været en rigtig god ting at tage med, for jeg havde måske ikke behøvet at skrue mine forventninger så højt op, hvis jeg havde vidst, at man på den måde gerne ville have fat i hinanden. For det er utrolig vigtigt, at det er kommunerne, der er entreprenører på området, og det er meget svært her fra Folketingets eller regeringens side at love noget, som der så ikke er økonomi til senere.
Den børnepolitiske redegørelse synes jeg indeholder 3 elementer.
Det er balance, det er meget centralt, der er omtalt fleksibilitet og så initiativer.
Balancen er det altid vanskelige spørgsmål om at gøre det muligt for børnefamilierne at få dagligdagen til at hænge sammen og samtidig opretholde den effektivitet på arbejdspladserne, der skal til for at betale for de tiltag, vi iværksætter på det sociale område.
Regeringen vil føre en dialog med arbejdsmarkedets parter om deltid, placering af ferie og spørgsmålet om at tænke børnepolitiske tiltag ind i virksomhederne.
Fleksibiliteten kommer ind ved spørgsmålet om at indrette fleksible pasningsmuligheder, deltidsbørnehaver, børn på klippekort og en udbygning af det allerede eksisterende frie valg for forældrene.
Jeg kan godt forstå Venstres ordfører, når han snakker om mursten og institutioner.
Det er, fordi man er jo begyndt også med sociallovgivningen at tænke sig ud af det, ud af de gamle rammer for institutioner og ind i nogle andre måder at entrere på.
Det har faktisk også givet mere økonomi, mere ansvar ud det enkelte sted og i høj grad også en bedre kundetilfredshed.
Så hvis det var den måde, man havde tænkt det på - men det tror jeg næppe det var - så synes jeg, det er en god idé at tænke ud over de rammer.
Meget af det, der nævnes som fleksibilitet, kan kommunerne og den enkelte arbejdsgiver jo selv indføre, og man har givetvis allerede på mange områder imødekommet behovet.
Det viser jo det arbejde, der er blevet udført som virksomhedernes sociale ansvar, og jeg synes, man er kommet
rigtig langt.
Regeringen har så også tænkt sig at nedsætte et udvalg til at se på: Hvor langt kom vi så, og er det muligt at gå videre ad den vej?
Med hensyn til de konkrete initiativer vil regeringen fremsætte et lovforslag, der gør det muligt at spare ferie op, så den kan bruges, når børnefamilien har mest behov for det.
Jeg synes, det er en god idé at gå ind og revidere ferieloven.
Der er jo også andre problemer i den på nuværende tidspunkt, så det havde vel også været fornuftigt at kunne rulle sin ferie fra år til år.
Det vil så give bedre mulighed
for at afholde ferie sammen med børnene eller ved nogle kriser, der kan opstå i familien.
Og så er det en god idé - og jeg synes, man kunne have kigget på det også for et stykke tid siden - at fordoble aftrapningsintervallet for fripladstilskud.
Det er meget velkomment, for det har ligget på et meget lavt niveau længe. Endvidere kommer regeringen med et forslag til en mere fleksibel børnepasningsorlov; det ser vi også gerne på. Ja, så er der initiativerne over for de svagest stillede børn og unge; det synes jeg er det vagest formulerede afsnit i redegørelsen, det fylder heller ikke så forfærdelig meget.
Det eneste sådan rigtig konkrete, der står i det, er jo, at man vil gerne give socialrådgiverne en bedre uddannelse.
Alle, der kommer i forbindelse med den familie, er jo på en eller anden måde involveret, så det vil vi gerne kigge på. Det er også kommet til udtryk, at man har fået en større bevidsthed om det, også familierne imellem i de boligblokke, man bor i, idet der er kommet stadig flere henvendelser til sociale myndigheder, hvis nogen mener, at et barn er i klemme.
Og det viser da: Ja, den debat, der har været, har man lyttet til, og man er blevet mere bevidst om, at det er nødvendigt at gribe ind på et tidligere tidspunkt.
Så kommer det tværministerielle børneudvalg i løbet af efteråret med en kortlægning af det, som allerede er igangsat
på området, og det er da klart, at vi arbejder gerne med på det, når nu vi har noget på bordet.
Og når det drejer sig om tid - tid var jo også et væsentligt debatemne - til at være sammen med sine børn, så er det jo, at CD tidligere har foreslået, at man kunne lave en særlig opsparingsordning på kapitalspensionslignende vilkår for på den måde at give børnefamilierne mulighed også for at afhjælpe de økonomiske problemer, som der jo er med nedsat arbejdstid.
Det er da et konkret forslag, der er til at forholde sig til.
Det ser vi gerne man tager med ind i sine overvejelser.
Vedrørende fripladsgrænserne og motivationen for lavtlønsfamilierne til at komme i beskæftigelse har CD ikke opgivet tanken, som jo også var en del af valgkampen - det blev jo adopteret fra flere sider - forslaget om et jobfradrag, for succes har jo flere fædre, end fiaskoer har, som man ved som regel er forældreløse. Men jobfradrag vil vi gerne tage med ind, fordi vi synes, at det i langt højere grad giver motivation til at komme i arbejde, for de 10.000 kr., som Finansministeriet har regnet sig frem til, er jo for den smalle gruppe, som betjener sig af at have et barn i vuggestuen.
CD's forslag om jobfradrag ville jo få en bredere gruppe af de lavtlønnede i arbejde.
Som jeg indledte med at sige, er der en hel del rigtig gode hensigter i oplægget og opfordringer til dialog imellem parterne, men politisk er der meget få konkreter at forholde sig til.
CD er da positivt indstillet over for intentionerne og forventer også, at der kommer noget på bordet, som vi kan samarbejde om.