Knud Enggaard (V), 1997-11-04:
Tak til ministeren for nordisk samarbejde for redegørelsen og også tak for den interesse og den engagerede indsats, som ministeren har gjort i årets løb.
Man mærker, at ministeren har deltaget i arbejdet også som parlamentariker, og det hjælper, fordi det fortsat er vigtigt, at der ikke kommer kunstige skillelinjer mellem ministersiden og os parlamentarikere.
En af de ting, som kan give en divergens mellem de to sider, er budgettet.
Budget er noget meget vigtigt, fordi det er instrumentet til indflydelse, og derfor er det noget, som alle parlamentarikere og for den sags skyld ministre vil lægge megen vægt på.
Jeg noterer, at ministeren beklagede, at den svenske regerings holdning til nordisk samarbejde adskiller sig fra de øvrige landes, og at det har ført til en reduktion af budgettet i størrelsesordenen 1 pct.
I den forbindelse vil jeg gerne understrege betydningen af, at der i ministerrådets budget er en passende budgetreserve, sådan at der er plads til, at såvel forslag fra parlamentarikere som nye forslag fra ministerrådets side har en fair chance for at kunne blive realiseret rimelig hurtigt, efter at de er kommet frem og er blevet accepteret.
Jeg tror, at nogle af skærmydslerne omkring budgettet i fortiden har sin rod i, at der har været for lille en reserve til, at man har kunnet manøvrere i den korte tidsmæssige slutfase af året.
Budgettets fordeling på formålene er jo stadig interessant, og jeg noterer, at det kulturelle fortsat er i centrum med ca. 50 pct. af budgettet, og det er sikkert udmærket.
Det kulturelle er jo noget meget centralt i det grundlæggende nordiske samarbejde.
Jeg noterer også, at Baltikum og de øvrige nærområder har deres pæne del af budgettet, og det er meget betydningsfuldt.
Der er fortsat et stort behov for, at forbindelsen over Østersøen forstærkes på snart sagt alle mulige felter.
Nordisk Råds indsats er jo her et supplement til de mange øvrige aktiviteter, der foregår, og i penge vel kun en lille del, men i sin betydning meget væsentligt.
Lad mig blot nævne som en enkelthed stipendiatordningerne, som jeg mener bør fortsætte.
Pendulet svinger kraftigt i Baltikum og i de øvrige nærområder, og netop den demokratiske vinkel er så vigtig for landenes muligheder for at deltage i europæisk samarbejde og for den sags skyld i NATO.
Det er jo de samme krav, vi taler om, til demokratiets funktion.
Ministeren taler om tresøjlekonceptet, som arbejdet er bygget op om.
Det er min opfattelse, at det fungerer godt på parlamentarikersiden, men ministeren skriver også: »Nu mangler vi kun Ministerrådet.«
Jeg ville være glad, hvis ministeren ville løfte sløret for, hvad der kan komme ud af det arbejde, der her tales om, idet jeg i forlængelse af hr. Ole Stavads tale forudsætter, at ministeren har set sin redegørelse.
Hr. Ole Stavad antydede jo, at der var ministre, der ikke havde set, hvad yngste medarbejder havde afleveret på deres vegne, men jeg forudsætter, at det ikke er tilfældet her.
For Præsidiesekretariatets vedkommende vil jeg fremhæve, at flytningen til København har givet den tilsigtede effekt. Der er nu ca. 10 færre ansatte, end da sekretariatet fandtes i Stockholm, og administrationen nyder godt af samarbejdet med ministerrådssiden.
Ved at være to selvstændige organer under samme tag er der en væsentlig rationaliseringsgevinst.
Der kommer således flere midler til aktiviteter, og færre midler bruges til administration, og det er en rigtig udvikling.
Hele projektet om nordisk nytte er jo nu under gennemførelse.
13 institutioner ud af ca. 50 er under nedlæggelse eller vil få anden finansiering end den hidtidige, og det vil fra tid til anden være nødvendigt at have en sådan kritisk gennemgang for at se, om det oprindelige formål stadig er relevant under dagens vilkår.
Må jeg spørge ministeren om ministerrådets muligheder for at styre sine mange institutioner?
Jeg kan forestille mig, at der er et behov for at kunne lade beslutningerne slå igennem, også hvor der er indsat bestyrelser.
Jeg mener at vide, at der arbejdes med det problem.
Hvordan er udsigterne til, at man kan få en mere effektiv styring fra ministerrådets side af de mange institutioner, for det er jo vigtigt, hver gang vi taler om nordisk nytte-princippet, at beslutninger også kan føres rimelig hurtigt og effektivt ud i livet?
Endelig vil jeg nævne begrebet sikkerhedspolitik.
For første gang vil vi under den kommende session i Helsingfors opleve, at forsvarsministrene er med på ministersiden, og at vi vil få en redegørelse om forsvarssamarbejdet i Norden.
De mange former for forsvarssamarbejde er jo under fortsat udvikling, og det vil være meget relevant, at rådets medlemmer får også dette aspekt med ind i arbejdet.
Jeg er i øvrigt enig med ministeren i, at det bemærkelsesværdige i denne udvikling er, at konferencen om sikkerhed i august i det hele taget fandt sted, og at såvel NATO som Rusland stillede op med talere, uanset sikkerhedspolitikkens aktualitet, om NATO's udvidelse.
Jeg tror, at vi vil se en fortsat udvikling, i retning af at gruppernes medlemmer bliver engageret også i disse spørgsmål.
Det hilser Venstre med glæde.
Med disse ord vil Venstre gerne understrege behovet for, at Folketinget med jævne mellemrum har en debat om det nordiske samarbejde.
Vi har et behov for, at rådets arbejde knytter sig til Folketingets øvrige opgaver, så det ikke svæver frit i luften og kun er kendt af en lille kreds af kendere.