runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2003-11-18:
Da vores ordfører på området, fru Pernille Rosenkrantz-Theil, ikke kan være til stede, skal jeg fremføre følgende: Regeringen lagde kort efter sin tiltræden ud med at fjerne en række statslige råd og nævn, som man ikke brød sig om. Nu er turen kommet til kommunerne.
Igennem mange år har borgerne fået en række instrumenter til at få større indsigt og deltagelse i det politiske liv i kommunerne.
Det mener regeringen og Dansk Folkeparti skal fjernes.
Kommunerne skal ikke længere redegøre for, hvad de foretager sig på en række områder, f.eks. beskæftigelse og sundhed.
Hvis regeringen virkelig ønskede at afbureaukratisere i stedet for at afdemokratisere, burde man tage fat på det, der virkelig giver kommunerne store udgifter til bureaukrati: regeringens såkaldte fritvalgsordning på ældreområdet, som pålægger minutkontrol og bureaukrati, og grundtakstreformen, som har ført til flere administrative stillinger og nedskæringer for dem, der skal hjælpe borgerne.
Det konkrete forslag her handler om at gøre det muligt at nedlægge de lokale folkeoplysningsudvalg rundtomkring i kommunerne, så jeg kommer lige med et citat: »I lyset af intentionerne med folkeoplysningsudvalget, udvalgets opgavevaretagelse og de gode erfaringer, mange kommuner har haft med folkeoplysningsudvalget, anbefales det kommunalbestyrelserne at bevare folkeoplysningsudvalgene.«
Dette citat er ikke et høringssvar fra en af de mange frivillige foreninger, der i dag sidder i folkeoplysningsudvalgene og dermed er med til at påvirke kommunernes fritids- og kulturpolitik.
Det står i bemærkningerne til lovforslaget.
Det er altså ret tåbeligt.
Der bruges en masse papir, en masse embedsmandstimer, en masse timer i kommunerne og foreningerne til at udarbejde og drøfte et lovforslag, som ministeriet i øvrigt ikke mener kommunerne skal gennemføre.
Det er virkelig effektiv ressourceudnyttelse.
Enhedslisten mener, at lokalt demokrati er meget centralt.
Vi mener, at kommunerne skal inddrage beboerne, foreningerne, i, hvordan bl.a. kultur- og fritidspolitikken tilrettelægges.
Der kan siges meget om, hvorvidt de eksisterende folkeoplysningsudvalg egentlig inddrager mange nok.
Der kan siges meget om, hvordan de foreningsløse får mulighed for at komme til orde, når det gælder tilrettelæggelsen af den lokale kultur- og fritidspolitik.
Vi vil gerne diskutere, hvordan vi kan udvide og udbrede det lokale demokrati.
Men vi synes, det er noget pjat at lave en lov, der åbner for at nedlægge folkeoplysningsudvalgene, når ministeriet mener, at de skal bevares.
Vi kan ikke se nogen reelle bedre alternativer til folkeoplysningsudvalgene i lovforslaget, og Enhedslisten mener, at folkeoplysning er en væsentlig forudsætning for folkestyre, så Enhedslisten kan ikke støtte forslaget.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2003-11-18:
Da Kristendemokraternes ordfører på området, fru Bodil Kornbek, ikke kunne være til stede, har jeg lovet at fremsige følgende:
Som nævnt tidligere har Kristendemokraterne forståelse for, at kommunerne gives frihed på bedst mulig måde, men vi kan ikke acceptere, at det sker på bekostning af brugerindflydelse og dermed brugernes mulighed for at deltage i den demokratiske proces.
Det er vigtigt, at vi fortsat sikrer brugerindflydelse og den lokale forankring, fordi det er her, den demokratiske interessevaretagelse sikres bedst muligt.
Hvis man fjerner udvalgene som lovpligtige, risikerer vi, at mange kommuner fremover ikke vil rådføre sig med det frivillige foreningsliv om kommunens fritids- og kulturpolitik.
Forslaget undergraver ganske enkelt princippet om, at der skal være en armslængde mellem den politiske magtudøvelse og de folkeoplysende foreninger.
Kan og vil undervisningsministeren acceptere en sådan risiko? Folkeoplysningsudvalgene varetager ikke alene administrative opgaver, men skaber dialog mellem brugerne indbyrdes og mellem brugerne og kommunalpolitikerne.
Hvis folkeoplysningsudvalgene nedlægges, vil ikke mindst de ressourcesvages interesser have svært ved at blive tilgodeset.
En helhedsorienteret fritidspolitik kræver ganske enkelt dialog og bindeled mellem brugere og politikere.
Lovforslaget sender desuden et meget uheldigt signal om statslig og regeringsmæssig nedprioritering af de opgaver, som folkeoplysningsudvalgene varetager.
Hvad jeg ikke tidligere har kommenteret, men som
selvfølgelig også gælder L 64 og L 65, er, at det er et tvetydigt signal, regeringen sender til befolkningen, når man, få måneder før Strukturkommissionen afgiver rapport om den fremtidige indretning af de kommunale og amtskommunale strukturer, fremsætter forslag på op til flere fagområder om ændring i den regionale struktur.
I samme åndedrag legitimerer regeringen, at den ikke tager initiativ eller stilling til det danske velfærdssamfunds fremtidige udformning, fordi der er nedsat en Velfærdskommission og man vil afvente dens resultater.
Jeg synes, det er tankevækkende, og argumentationen fremstår noget tilfældigt, alt efter hvad der passer i situationen.
Vi har hos Kristendemokraterne meget svært ved at se, hvorledes brugerindflydelse og den lokale forankring kan sikres, hvis folkeoplysningsudvalgene gøres frivillige.
Vi kan derfor ikke stemme for forslaget.
Ulla Tørnæs (V), 2003-11-18:
Jeg vil gerne starte med at sige tak til ordførerne fra Dansk Folkeparti, Det Konservative Folkeparti og Venstre for opbakningen til dette lille lovforslag.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at fortælle lidt om baggrunden for, at regeringen har valgt at fremsætte også dette lille lovforslag.
Baggrunden er den, at indenrigs- og sundhedsministeren tilbage i januar 2002 udsendte et frihedsbrev til kommunerne for at bede kommunerne om at byde ind på, på hvilke områder de gerne ville have større bevægelsesmuligheder, altså mere frihed.
I den forbindelse nævnte mange kommuner muligheden for at se på udvalgsstrukturen i kommunerne, herunder også muligheden for en frivilliggørelse af folkeoplysningsudvalget.
Det har vi valgt at følge op, dels med en aftale med KL, dels med dette lovforslag.
Jeg synes, det er vigtigt at understrege, at der er tale
om en frivilliggørelse
Der er altså ikke et krav om, at man skal ændre udvalgsstrukturen, og at man skal nedlægge folkeoplysningsudvalget.
Men der er en række kommuner, som har ønsket en frivilliggørelse, og for at tage den opfordring, vi gav kommunerne til at byde ind på, hvor de kunne tænke sig større frihedsgrader, alvorligt, har vi altså valgt at følge op med dette lovforslag.
Så vil jeg gerne understrege, at jeg synes, sammenligningen med folkeskolen er helt upassende.
Jeg ser i øvrigt ikke, at der er tale om nogen statsliggørelse af folkeskolen, sådan som fru Marianne Jelved var inde på.
Her er der frem for alt ikke tale om nogen statsliggørelse, tværtimod bliver det kommunerne selv, der må afgøre, om man ønsker at fastholde et folkeoplysningsudvalg eller ej.
Det er jo ikke sådan, at de opgaver, der i dag løses af folkeoplysningsudvalgene, så forsvinder ud i tågerne.
De opgaver skal naturligvis fortsat løses.
Jeg tror, det var De Konservatives ordfører, fru Helle Sjelle, som ganske glimrende beskrev, hvordan det vil kunne finde sted, såfremt man fra kommunens side beslutter sig for at nedlægge folkeoplysningsudvalget.
Der var en ordveksling imellem Kristendemokraternes ordfører og Dansk Folkepartis ordfører om eventuelle økonomiske konsekvenser af forslaget, og jeg vil gerne understrege, at der ikke er nogen økonomiske konsekvenser forbundet med dette lovforslag.
Det står faktisk tydeligt beskrevet på side 7 i bemærkningerne, spalte 2, punkt 4, at det foreliggende lovforslag ikke ændrer i de nuværende samlede kommunale udgifter.
Blot for at understrege den del af lovforslaget.
Lene Jensen (S), 2003-11-18:
Jeg bed mærke i, at undervisningsministeren sagde - og jeg ved søreme ikke, om jeg hørte rigtigt - at det var, fordi der var nogle kommuner, jeg ved ikke hvor mange, det kan vi jo spørge til under udvalgsbehandlingen, som havde peget på det, og at det var derfor og udelukkende derfor, går jeg ud fra, at man havde fremsat det her forslag. Jeg vil høre, om det er rigtigt forstået, at det i virkeligheden ikke er undervisningsministeren selv, der synes, det er en rasende god idé at lave frivilliggørelsen.
Men hvis det nu er undervisningsministeren, der synes, det er en rasende god idé, måske endda i lige så høj grad, som Dansk Folkepartis ordfører synes det, så vil jeg gerne høre, hvordan bytteforholdet er mellem garanti for lokal forankring og direkte medbestemmelse og så det kommunale selvstyre.
Hvad er bytteforholdet i undervisningsministerens univers?
Ulla Tørnæs (V), 2003-11-18:
Jeg vil gerne understrege, at jeg er en varm tilhænger af det kommunale selvstyre, jeg har faktisk stor respekt for det kommunale selvstyre.
Jeg har stor respekt for de folkevalgte politikere, der styrer og leder vores kommuner, og det her handler om, at de får en ekstra mulighed.
Jeg er som liberal naturligvis indstillet på, at kommunerne får så store bevægelsesmuligheder som overhovedet muligt, og det her er en måde, hvorpå vi giver kommunerne en frihedsgrad, som de har efterspurgt, og som jeg tror vil blive brugt i nogle kommuner.
Men jeg tror også, at der er en lang række kommuner, som rent faktisk ikke ønsker at benytte sig af den mulighed, som de får med lovforslaget her.
Lene Jensen (S), 2003-11-18:
Tak for svaret.
I mit univers ser det sådan ud, at hvis man giver en rettighed til kommunerne i forhold til, at man ikke behøver at have de her folkeoplysningsudvalg, så tager man også en rettighed fra dem, der sidder i folkeoplysningsudvalgene i dag, Foreningsdanmark, som har en ret til at sidde i de her udvalg og være medbestemmende om deres egne forhold.
Det er derfor, jeg spørger til bytteforholdet.
Jeg går også ind for det kommunale selvstyre, men man ofrer jo noget på det kommunale selvstyres alter ved at fjerne en rettighed fra Foreningsdanmark.
Ser ministeren slet ikke, at der er en eller anden balance eller ubalance der?
Peder Sass (S), 2003-11-18:
Ved den sidste revision af folkeoplysningsloven, den store revision,
var der stor enighed i det danske Folketing om, at man skulle gøre noget for, at det idébestemte børne- og ungdomsarbejde skulle styrkes i hele folkeoplysningslovens arbejde.
Det var der, hvor man fik et forum, hvor de små idébestemte organisationer og de store folkelige idrætsorganisationer havde et sted, hvor de kunne mødes, debattere, præsentere hinandens arbejde over for hinanden, skabe forståelse og tolerance og respekt for hinandens arbejde.
Folkeoplysningsudvalget skulle bruges som høringsorgan for byrådet til at udtale sig og til at indstille til byrådet.
Hvordan forestiller ministeren sig i det tilfælde, at der er nogle byråd, der beslutter sig for ikke at opretholde folkeoplysningsudvalgene, at disse processer, hele dette grundlag, som et enigt Folketing arbejdede for og gennemførte for år tilbage, skal fortsætte, hvis der er nogle, der beslutter sig for at nedlægge det?
Jeg hørte fru Louise Frevert nævne, at vi nu var ude i frihedens allerhøjeste potens, og jeg må sige, at det lyder jo utrolig besnærende, hvis det er sandheden.
Men sandheden er jo, at foreningerne ikke længere har et retskrav på at sidde i et folkeoplysningsudvalg - eller rettere sagt: At kommunen ikke længere har pligt til at oprette et, som kan være talerør for dem.
Derfor må jeg spørge en gang til: Hvad er det for en ret, Foreningsdanmark nu har tilbage, efter at man nu giver kommunerne fri rådighedsret over, hvorvidt de vil gøre det eller ikke vil gøre det?
Ulla Tørnæs (V), 2003-11-18:
Det, som hr. Aage Frandsen er inde på, er selvfølgelig logisk, at når man nedlægger et folkeoplysningsudvalg, så er der ikke noget folkeoplysningsudvalg, og dermed vil der ikke være et sådant organ, der bliver sat til at træffe de beslutninger, som folkeoplysningsudvalget træffer i dag.
Men det betyder jo ikke, at beslutningerne ikke skal træffes. Så er jeg ikke sikker på, at jeg helt kan genkende den beskrivelse - jeg er i hvert fald ikke enig i den - som jeg hører at nogle lægger til grund for, hvordan beslutningerne træffes i kommunerne.
Så det der billede af, at det er noget, der kommer til at foregå fordækt eller under andre omstændigheder, kan jeg ikke rigtig genkende.
Når jeg tænker på det kommunale landkort, ser jeg noget helt andet for mig.
Til sidst til hr. Peder Sass: Det er jo ikke sådan, at opgaverne forsvinder, sådan som flere af os har været inde på.
Opgaverne skal naturligvis stadig væk løses, de bliver bare løst i et andet regi, og de bliver løst under nogle andre forhold.
Louise Frevert (DF), 2003-11-18:
Egentlig er det jo en spændende diskussion, hvis vi tager udgangspunkt i, at det egentlig er borgerne, der bestemmer, at det i virkeligheden er vælgerne, der bestemmer.
Det er vælgerne, der bestemmer, hvem der skal sidde i den pågældende kommunalbestyrelse; ergo er det også borgerne, der bestemmer, hvilken regering og hvilket flertal der skal bestemme, hvad der skal foregå af politik i Danmark eller i den pågældende kommunalbestyrelse, og ergo må man sige, at det er demokrati.
Sigtet og målet må vel være, at det er nærdemokratiet, der er bedst til at løfte opgaverne, fordi de lokale politikere ved, hvad der er bedst for deres egne borgere ude i den pågældende kommune.
De er selv i stand til at tage højde for, hvad de har brug for, og om de har brug for et folkeoplysningsudvalg eller ej, og det er virkelig demokrati.
Jeg synes ellers ikke, jeg har problemer med at formulere mig klart og tydeligt, men jeg prøver en gang til over for Kristendemokraternes ordfører: Nej - og jeg siger det en gang til: Nej, der bliver ikke skåret i 5-pct.s-puljen.
Det må være op til kommunerne selv.
Der er nogen lovgivning, der skal overholdes, men der bliver ikke skåret i bloktilskuddet.
Til fru Lene Jensen: Nu skal vi lige holde tingene lidt adskilt.
Sådan som jeg ser lovforslaget, giver det lige præcis kommunerne mulighed for selv at bestemme.
Man giver dem jo en frihedsgrad ud over det sædvanlige til selv at bestemme, om de vil nedsætte et folkeoplysningsudvalg eller ej.
Det er en utrolig frihed, man giver dem, så det er frihed
under ansvar.
Jeg vil sige, at det ikke er at tage en frihed fra nogen, fordi der nu kommer en lov, der gør, at man ikke partout skal nedsætte et folkeoplysningsudvalg.
Der står, at man ved, det har fungeret strålende, og jeg har rent faktisk selv siddet i 4 år som medlem af den del af Københavns Kommunes udvalg, da jeg var medlem af Borgerrepræsentationen, så jeg ved udmærket godt, hvordan det fungerer.
Jeg ved også udmærket godt, hvordan brugerindflydelsen er i folkeoplysningsudvalgene, men jeg tror overhovedet ikke, at brugernes og borgernes stemme bliver mindre, tværtimod.
Det er jo det, der er meningen med nærdemokratiet, det er jo det, der er meningen med, at man uddelegerer friheden.
Tina Nedergaard (V), 2003-11-18:
Da Venstres ordfører ikke kan være til stede i salen i dag, har jeg lovet at redegøre for Venstres holdning på området.
Lovforslaget skal ses i forlængelse af anbefalingerne fra Udvalget vedr. kommunale råd og nævn mv.
Dette udvalg havde til opgave at vurdere de råd og nævn, som er nedsat i kommunalt regi i henhold til gældende lov.
Rådets rapport, som fremkom i maj, indeholder en række anbefalinger om frivilliggørelse af flere råd og nævn.
Blandt forslagene er folkeoplysningsudvalgene, som siden den 1. januar 1991 har været lovpligtige for kommunerne.
Med lovforslagets eventuelle vedtagelse muliggør vi, at kommunerne kan indrette sig efter individuelle forhold.
Der er små kommuner, der gerne vil gå sammen med nabokommunen på folkeoplysningsområdet, og det gives der nu mulighed for, ligesom kommunerne får ret til at placere området som et direkte ansvarsområde under kommunalbestyrelsen.
Men opgaverne skal naturligvis stadig løses i overensstemmelse med gældende regler.
Der er alene tale om frivilliggørelse af måden at organisere arbejdet på, det er ikke en frivilliggørelse af, om opgaven på folkeoplysningsområdet skal løses.
Vi er godt klar over i Venstre, at mange kommuner stadig vil vælge at nedsætte folkeoplysningsudvalg, og det har vi det helt fint med.
Folkeoplysningsudvalgene har været et godt bindeled mellem folkeoplysningsvirksomhederne og kommunalbestyrelserne, og derfor finder vi, at de er en god løsning.
Med frivilliggørelsen bliver det op til kommunerne selv at tilrettelægge tingene, og det har vi i Venstre fuld tillid til at de kan.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2003-11-18:
Selv om jeg er substitut for vores ordfører, er det jo ikke ensbetydende med, at jeg ikke læser lovforslaget, og jeg har skam set, at der i lovforslaget står, at det ikke har nogen økonomiske konsekvenser for kommunerne og for amterne, at det ikke har nogen økonomiske konsekvenser for erhvervslivet osv. Det, som jeg spurgte til tidligere, var jo netop, om regeringen vil bruge muligheden til at skære i bloktilskuddet, som det var tilfældet, da man gjorde 5 pct.s-puljen under folkeoplysningen frivillig.
Da skar man i bloktilskuddet til kommunerne.
Vil man, når nu folkeoplysningsloven som helhed bliver gjort frivillig,
så også benytte den mulighed for at skære i bloktilskuddet?
Arne Toft (S), 2003-11-18:
Det er svært for mig at forstå, at noget, der fungerer godt nu, nogle råd, der gør et godt stykke arbejde, ønsker man at nedlægge.
Så siger fru Louise Frevert: Det kan da være, det fortsætter.
Jamen hvad nu, hvis det ikke fortsætter?
Peder Sass (S), 2003-11-18:
Det kan ikke være ukendt for fru Louise Frevert, at museumsvæsenet her i landet er delvis ejet af amterne, andre steder er det ejet af kommunerne, og endnu andre steder er der tale om helt private museer.
Der er altså tale om et meget kompliceret område, når man skal samarbejde om at lave museumsplaner.
Det er normalt, når man bevæger sig væk fra noget, der er lovgivningspligtigt, til noget, der skal styrke dette fællesskab, at man spørger, hvordan man så laver det her på en fornuftig måde.
Nu gør man det frivilligt, og så kommer spørgsmålet: Når man bevæger sig mod noget, der bliver lovpligtigt, forlanger kommuner og amter DUT-kompensation; nu gør man tingene frivillige, og er det så tanken, at man nu med det her forslag vil kræve penge tilbage fra amter og kommuner, fordi man nu gør det frivilligt?
Louise Frevert (DF), 2003-11-18:
Jeg siger mange tak for belæringen om, hvordan det hele hænger sammen i museumsverdenen.
Jeg er glad for, at Socialdemokraterne kan forklare det heroppe fra talerstolen.
Men så tror jeg også, at takken stopper, for hr. Peder Sass står faktisk heroppe og argumenterer for, at man skal nedsætte et råd - dette er også et svar til hr. Arne Toft, for jeg er nødt til samlet at svare de socialdemokratiske ordførere - men det vil jo være et mistillidsvotum til lokalpolitikerne, hvis man ikke gav dem et ansvar.
Jeg mener i virkeligheden, at man med det her lovforslag giver lokalpolitikerne ude i landet et stort ansvar med hensyn til selv at kunne træffe de beslutninger og dispositioner, som de i virkeligheden har brug for og lyst til at foretage.
Derfor tror jeg ikke, at der ved, at man har frivillighedsprincippet i forbindelse med at effektuere nedsættelsen af et råd, skulle være noget, der gjorde, at man ville nedlægge - for at bruge Socialdemokraternes ord - rådene derude, tværtimod.
Jeg tror, at hvis behovet er der, vil man også nedsætte dem, og ellers vil funktionen, som jeg sagde det i min ordførertale, kunne blive varetaget på anden måde.
Ole Sohn (SF), 2003-11-18:
Det er jo for så vidt en meget interessant debat, vi har,
både den, vi har under det her punkt, og den, vi havde under det foregående punkt, nemlig hvordan regeringen og Dansk Folkeparti kan bruge ufattelig mange positivt ladede ord for at dække over en begrænsning, en indskrænkning, af demokratiet. Det får mig til at tænke på en af finanslovaftalerne, hvor man i forhold til en nedskæring af boligydelsen, boligstøtten, kalder det en behovsafhængig opregulering.
Her kalder man en indskrænkning af museumsrådene for et frivillighedsprincip og en styrkelse af det museale arbejde ude i amterne, når det i virkeligheden dækker over, at man som regering - sammen med Dansk Folkeparti, den flertalskonstellation vi har - reelt ønsker at nedprioritere det amtslige museale arbejde.
Det gør selvfølgelig - det synes jeg må være ret oplagt
- at konklusionen må være, at vi er imod det, fordi vi ønsker, at man skal styrke museumsarbejdet, på samme måde som vi synes, at man skal styrke musikarbejdet ude i regionerne.
Skal man endelig sige noget processuelt, så burde regeringen også i den her sammenhæng have ventet med at komme med et udspil, til man havde fået Strukturkommissionens resultat på plads.
Men heller ikke det har bidt på regeringen.
Så med de bemærkninger skal jeg bare meddele, at SF heller ikke kan støtte dette forslag.
Peder Sass (S), 2003-11-18:
Jeg kunne tænke mig at stille hr. Ole Sohn, som jo er meget vidende på det her område, et spørgsmål, der handler om, at staten jo har en overordnet forpligtelse med hensyn til det, der hedder vores kulturarv - alt, hvad der findes i jorden osv., skal jo indberettes til Nationalmuseet - og når nu man nedlægger eller har mulighed for at nedlægge, for at bruge et sådant udtryk, disse amtsmuseumsråd, hvorledes forestiller hr. Ole Sohn sig så, at staten kan få løst sine forpligtelser, når man ikke har et organ, man kan samarbejde med på det regionale niveau?
Ole Sohn (SF), 2003-11-18:
Nu er jeg ikke religiøs, men man må bede til guderne om, at amterne agerer anderledes, end regeringen forestiller sig, og at de fastholder amtsmuseumsrådene, for ellers får staten et problem, idet forudsætningen for, at staten kan udføre sit kulturarvsarbejde, er, at man har nogle regionale samarbejdspartnere.
I hvert fald er det med til at smidiggøre arbejdet, og hvis man nedlægger de amtslige museumsråd, giver det øgede problemer for styringen af det museale arbejde, og det vil også give Kulturarvsstyrelsen flere problemer.
Også ud fra en saglig begrundelse fatter jeg ikke, at regeringen er kommet med forslaget, så det styrker bare min argumentation for, at her bør man stemme nej.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2003-11-18:
Vi finder den samme logik og de samme bevæggrunde bag ønsket om at fivilliggøre museumsrådene som bag det foregående lovforslag, L 64, om frivilliggørelsen af amtsmusikudvalgene.
Den politiske interessevaretagelse bag såvel L 64 som L 65 ville vække langt mindre utilfredshed, hvis den bare var understøttet af en reel undersøgelse af, hvilke forventninger man kunne have til disse råds og nævns fremtidige eksistens.
Det er den imidlertid ikke, og det finder Kristendemokraterne problematisk.
Jeg kan godt forstå, hvis det vækker harme hos de folk, der gør et prisværdigt stykke arbejde, hvad enten det er i amtsmusikudvalgene, i amtsmuseumsrådene eller i kulturmiljørådene, at der løbende fra regeringens side sættes spørgsmålstegn ved deres eksistensgrundlag og det arbejde, der bliver gjort.
Mener kulturministeren, at det arbejde, amtsmuseumsrådene og kulturmiljørådene foretager sig på nuværende tidspunkt, er overflødigt? Frivillighedsprincippet kan medføre en svækkelse af de koordinerende arbejder på området.
Der er en reel risiko for, at lovændringen vil medføre en mere differentieret og skæv fordeling af de kræfter og initiativer, der skal sikre bevaringen af den danske kulturarv regionalt.
Det er dybt uheldigt set i lyset af de anbefalinger, kulturministeren selv kom med i sin kulturrapport tidligere på året. Jeg vil gerne tillade mig at sættee spørgsmålstegn ved den mulige administrative effektivisering, som kulturministeren mener at man kan få ved indførelsen af frivillighedsprincippet.
Det er værd at tage med i overvejelserne.
Det er samtidig uheldigt, at man med det fremsatte lovforslags § 2, stk. 1, lægger op til en styringsmodel, hvor der kan sås tvivl om uafhængigheden og habiliteten ved de rådgivende organers råd og vejledning.
Ud fra princippet om den demokratiske styringskæde er det ikke rimeligt at gøre de fremtidige kulturmiljøråd afhængige af amtsrådenes forgodtbefindende.
Man kan kun foranlediges til at tro, at det, regeringen egentlig lægger op til, er en reducering af fagligheden i rådene til fordel for en politisering.
Derfor skal jeg på vegne af Kristendemokraterne, da vores ordfører på området, fru Bodil Kornbek, ikke kunne være til stede, meddele, at vi ikke kan støtte forslaget.