Per Stig Møller (KF), 2002-04-04:
Det sidste håb deler jeg også.
Og det er jeg også sikker på at vi får, for vi er selvfølgelig alle sammen meget optaget af tjetjenernes skæbne og mulighederne, som vi har og Europa har, for at forbedre vilkårene for dem.
Så de synspunkter, vi havde i fjor, har vi selvfølgelig fortsat.
Men der sker jo også ting imellem det ene år og det andet år, og det vil jeg her redegøre for.
Forespørgslen giver mig nemlig anledning til at forklare og redegøre for regeringens syn på situationen i Tjetjenien og for vore bestræbelser på og vore bidrag til at fremme menneskerettighederne og en fredelig løsning på konflikten i Tjetjenien.
Danmark har et godt forhold til Rusland.
Regeringen vil fortsætte og uddybe samarbejdet med de russiske myndigheder.
Det indebærer en konstruktiv og substantiel, men også kritisk dialog om alle emner, herunder forholdene i Tjetjenien.
Vi anerkender Ruslands territoriale integritet.
Det gør jo hele verden.
Vi bestrider ikke Ruslands ret til at bekæmpe den internationale terrorisme, som også har forgreninger til Tjetjenien.
Det må vi erkende.
Men karakteren af den russiske fremfærd mod egne borgere i Tjetjenien giver anledning til stærk uro og kritik.
Rapporter fra internationale og russiske menneskerettighedsorganisationer melder om fortsat russisk anvendelse af uforholdsmæssig militær magt i Tjetjenien.
Rapporterne omtaler alvorlige og vilkårlige overgreb mod civilbefolkningen foretaget af føderale styrker også inden for de sidste måneder.
Samtidig rapporteres om tjetjenske terrorhandlinger, især rettet mod russere og prorussiske tjetjenske myndighedspersoner, som også i vidt omfang rammer civile tjetjenere.
Konflikten i Tjetjenien har både historiske rødder og mere aktuelle sociale og økonomiske årsager.
Tjetjenien blev erobret i 1865, og Stalin foretog de ting med fordrivelse af tjetjenere, som vi kender.
Derfor er der dybe historiske forklaringer på konflikten og tjetjenernes ønske om udvidet hjemmestyre og nogen uafhængighed.
Der er ingen enkle løsninger.
De russiske ledere erkender selv, at konflikten ikke kan afsluttes blot med militære midler.
Rusland må arbejde for en bæredygtig, langsigtet fredsløsning med inddragelse af repræsentanter for et bredt udsnit af den tjetjenske befolkning.
Der befinder sig i øjeblikket ca. 135.000 internt fordrevne i Tjetjenien og godt 140.000 i Ingusjetien.
Størstedelen af de internt fordrevne tilbringer deres tredje vinter i spontane bosættelser, midlertidige husninger eller hos værtsfamilier. Fra dansk side ydes en betydelig humanitær bistand.
I de sidste 3 år har Danmark ydet 85,5 mio. kr. gennem FN og danske private nødhjælpsorganisationer.
Dansk Flygtningehjælp og ASF-Dansk Folkehjælp har haft en central rolle i fordelingen af den internationale nødhjælp i Ingusjetien og Tjetjenien. Nødhjælpsarbejdet vanskeliggøres af den dårlige sikkerhedssituation.
De russiske myndigheders indsats for at sikre nødhjælpsarbejdernes adgang og sikkerhed anses generelt for utilstrækkelig.
Der har været eksempler på chikane, og i perioder synes man fra russisk side at ønske en begrænsning af den internationale tilstedeværelse.
Der er dog også tegn på en bedring i form af en mere åben dialog mellem de private organisationer og myndighederne.
Dansk Flygtningehjælp deltager nu i månedlige møder mellem føderale og lokale myndigheder og de humanitære organisationer i Tjetjenien.
Fra russisk side synes der at være et stærkt ønske om en snarlig tilbagevenden af internt fordrevne fra Ingusjetien til Tjetjenien.
I lyset af rapporterne om fortsatte menneskerettighedskrænkelser i Tjetjenien lægger regeringen ligesom FN og EU vægt på, at tilbagevenden kun må ske på frivilligt grundlag. Så vil jeg godt komme lidt nærmere ind på spørgsmålet
om, hvorvidt den sag skal rejses, som jeg også gik ind for i fjor, sidste sommer, mod Rusland ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol. Det er Ruslands pligt at tilvejebringe væsentlige forbedringer af de sociale og humanitære forhold for den tjetjenske befolkning.
De russiske myndigheder må tage mere konkrete skridt til at forhindre overgreb mod civile i Tjetjenien.
Der må foretages en langt mere systematisk efterforskning af de rapporterede overgreb.
Befolkningen i Tjetjenien må have tillid til, at alle, som har gjort sig skyldige i sådanne overgreb, bliver stillet til ansvar og straffet.
De russiske myndigheder må også bidrage mere til at forbedre forholdene for de mange flygtninge og internt fordrevne i regionen, indtil de føler sig trygge nok til at kunne vende frivilligt tilbage.
Og først og fremmest må Rusland gøre mere for at opnå en politisk aftale, der kan tilvejebringe en varig løsning på konflikten i Tjetjenien.
Dette er målsætningen, som vi også tager op i vores dialog med de russiske myndigheder, både direkte, gennem EU og i andre internationale fora som f.eks. FN's Menneskerettighedskommission.
Senest fremhævede jeg disse synspunkter over for min russiske kollega, udenrigsminister Ivanov, den 6. marts i år, hvor vi havde et møde i Kaliningrad.
Forespørgerne henviser til overvejelserne om klagesagen mod Rusland ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i Strasbourg og henviser også til, at jeg har ønsket en sådan, som den daværende regering dog ikke efterkom.
Hvorfor vil jeg så ikke rejse den nu, når jeg sidder i regeringen?
Fordi situationen naturligvis har ændret sig.
Siden sidste sommer og den 11. september er den politiske løsning trods alt kommet et skridt nærmere.
Der er foretaget arrestationer for overgreb mod civile.
Der er kommet en russisk kommissær for menneskerettigheder i Tjetjenien.
Og Europarådet arbejder i dette kontor for menneskerettigheder i Tjetjenien.
Derfor har Europarådet også i sit møde i januar ændret sin indstilling til Rusland.
Europarådet har
i januar i år ikke den samme indstilling, som Europarådet havde i januar i fjor.
Også fordi Europarådet selvfølgelig har konstateret, at der er sket noget, ligesom FN's Menneskerettighedskommission, hvor jeg talte med højkommissæren i går, også har en anden opfattelse end sidste år.
Verden har heldigvis bevæget sig, om end vi synes, at den skulle have bevæget sig betydelig hurtigere i den retning, vi gerne vil.
Derfor må overvejelser af denne karakter hele tiden sammenholdes med de øvrige påvirkningsmuligheder, vi har til rådighed.
Det afgørende er, hvordan vi under de givne omstændigheder bedst og hurtigst kan forvente at opnå de resultater, vi stræber mod.
Ikke mindst må vi udnytte de nye muligheder for samarbejde med Rusland, som har åbnet sig efter sidste sommer med den politiske og sikkerhedsmæssige udvikling, som katastrofen til trods er kommet efter den 11. september 2001.
EU har aldrig bestridt Ruslands ret til at bekæmpe terrorisme.
Og vore krav til de russiske myndigheder om overholdelse af menneskerettigheder og humanitære principper er uændrede og usvækkede. Det samme gælder i øvrigt den amerikanske regering og dens kritik af Ruslands behandling af Tjetjenien.
Det, som den 11. september har betydet for vores forhold til Rusland, er, at vi er kommet hinanden nærmere.
Der er åbnet nye muligheder for en bredere og dybere dialog med Rusland, sådan som jeg også oplevede det i min samtale med udenrigsminister Ivanov den 6. marts.
Det er der også kommet ikke mindst inden for EU og NATO, hvor vi jo nu har lavet en ny konstruktion mellem Rusland og NATO, så vi ikke længere er 19 + 1 i rådet, men 20.
Disse muligheder må vi udnytte og udvikle også under det danske EU-formandskab.
Det giver os ikke mindst et yderligere grundlag for at fremme de krav og forventninger, vi stiller til Rusland, og som vi ikke pludselig skal lave tilbageslag på.
Vi må også erkende, at den russiske regering på en række områder dog har foretaget begrænsede, men positive skridt til forbedring af forholdene i Tjetjenien.
Dette blev også fremhævet, da Europarådets parlamentariske forsamling vedtog sin seneste resolution om Tjetjenien i januar i år.
Forsamlingen fandt, at disse fremskridt var udslag af en ændret russisk holdning til håndtering af konflikten.
Forsamlingen fandt derfor, at Europarådet kunne yde sit mest effektive bidrag ved at støtte og styrke holdningen hos de i den russiske føderation, som går ind for sådanne ændringer.
Den russiske præsident Putins nytænkning har bl.a. givet sig udtryk i, at han ikke længere finder spørgsmål om Tjetjeniens status afgørende, så længe Tjetjenien forbliver en del af den russiske føderation.
Det vil sige, at mulighederne for mere udbredt hjemmestyre er større end tidligere. I stedet lægger han vægt på, at der ikke må udgå en trussel mod russisk territorium fra Tjetjenien.
Det er også nyt i den russiske optik, at præsident Putin for nylig udtalte, at konflikten ikke blot kan anskues som terrorisme. Den 4. september sidste år tog præsident Putin for første gang initiativ til kontakter med en repræsentant for den tjetjenske leder Maskhadov, sådan som vi hele tiden havde sagt, at han skulle, både da vi var i opposition, og da vi kom i regeringen.
Initiativet har foreløbig kun ført til et enkelt møde
mellem parterne, og det er for lidt, som fandt sted i november sidste år.
Og fra EU's side tilskynder vi de russiske myndigheder og den tjetjenske side til at gå videre ad dette samtale- og forhandlingsspor.
Men vi må samtidig erkende, at præsident Putin må overvinde en uforsonlig holdning til forhandlinger med tjetjenerne både i den russiske militære ledelse og i store dele af den russiske opinion
Også på andre områder har de russiske myndigheder taget konstruktive skridt i forhold til Tjetjenien.
OSCE's bistandsgruppe er tilbage i Tjetjenien under sit oprindelige mandat, og en ny finsk leder af gruppen er på plads med russisk godkendelse.
Den russiske præsidents særlige repræsentant for menneskerettigheder i Tjetjenien, Vladimir Kalamanov, har med bistand fra eksperter fra Europarådet formidlet over 7.000 klager fra civile tjetjenere og har udvirket løsladelsen af et betydeligt antal tilbageholdte tjetjenere.
Der er for nylig iværksat et samarbejde mellem Vladimir
Kalamanov og anklagemyndigheden med henblik på en hurtigere behandling af klagerne.
Den russiske præsident har i januar i år bekræftet, at alle klager over militære overgreb vil bliver undersøgt og sendt videre til domstolene, hvis der er grundlag herfor.
De russiske myndigheder har også fastlagt retningslinjer for de militære oprydningsaktioner, som de kaldes, som skulle medvirke til at forebygge overgreb mod civile, bl.a. gennem tilstedeværelsen af lokale myndigheder
under aktionerne.
Men der er alligevel stadig påfaldende få retssager i forhold til antallet af klager og antallet af forsvundne personer.
Den russiske statsanklager har ifølge de russiske oplysninger foreløbig fremsendt 118 sager vedrørende påståede overgreb begået af russiske militærpersoner til domstolene.
Foreløbig er 23 militærpersoner, herunder 2 officerer, blevet dømt for overgreb mod civile.
Ifølge russiske oplysninger er retsvæsen, skoler, hospitaler og kommunikationslinjer under opbygning i republikken.
Etniske tjetjenere indgår i integrerede politistyrker og kontrolposter.
En ny forfatning for Tjetjenien er under forberedelse, og det tjetjenske samfund vil ifølge de russiske myndigheder blive inddraget, måske også ved en folkeafstemning.
Udenrigsminister Ivanov sagde til mig, at der vil komme et referendum om den nye forfatning og derefter et nyvalg, og det vil sige, at der altså forudses
et valg i Tjetjenien, når den nye forfatning er vedtaget. Men vi mangler endnu at se konkrete tegn på, at forholdene i Tjetjenien er under forbedring.
Alligevel må vi anerkende, at russerne tager skridt i den rigtige retning.
Tendenserne må især betegnes som positive, hvis de afspejler en reel holdningsændring på højeste politiske niveau i Rusland, og hvis den holdningsændring så derefter kan presse sig igennem dér, hvor det stræbes mod.
Jeg er ikke i tvivl om, at det vedholdende pres fra det internationale samfund, også fra Danmark og især fra EU og også fra FN's Menneskerettighedskommission i disse dage, giver reslutater.
Og det må vi ikke sætte over styr ved at afbryde samarbejdet med Rusland.
Situationen i Tjetjenien er langtfra tilfredsstillende.
Rusland har som en stor europæisk magt et særligt ansvar for at mindske civilbefolkningens lidelser.
Gennem samarbejde vil vi søge at holde Rusland fast på de opnåede resultater.
Det vil vi gøre, samtidig med at Danmark fortsat vil yde en væsentlig humanitær bistand for at hjælpe ofrene for konflikten i Tjetjenien. Med de tendenser til en mere konstruktiv russisk holdning, som vi tilsyneladende er vidne til, og med den generelt mere samarbejdsbetonede udvikling i vore relationer til Rusland er det ikke i den nuværende situation gennem et sagsanlæg, at vi bedst og hurtigst kan fremme de ønskede resultater.
Vi må bygge videre på dette positive samarbejde med Rusland inden for EU, NATO, Europaråd, FN og OSCE.
Vi må tilskynde Rusland til at gå videre med genopbygning af den civile struktur i Tjetjenien.
Vi må understrege nødvendigheden af et konsekvent retligt opgør med alle dem, der krænker menneskerettighederne, og vi vil fastholde Rusland på dets løfter om at finde en politisk løsning med en ny forfatning, en folkeafstemning og et nyvalg, sådan som udenrigsminister Ivanov fremhævede over for mig.
Ad den vej kan vi bedst bidrage til kamphandlingernes ophør og til det endelige ophør af konflikten i Tjetjenien og til en politisk løsning.