Marianne Jelved (RV), 2004-10-07:
Jeg vil gå lidt utraditionelt til værks, for jeg vil begynde med at rose statsministeren.
Jeg vil gerne rose statsministeren for hans uforbeholdne støtte til og understregning af i sin tale her i tirsdags, at Danmark skal være fuldt og helt med i det europæiske samarbejde.
Der står vi side om side.
Jeg vil ligeledes gerne rose statsministeren for den støtte, der er givet fra regeringens side, til, at EU starter optagelsesforhandlinger med Tyrkiet.
For Det Radikale Venstre er det meget centralt, at Europa er et åbent fællesskab, at vi uanset vores forskellige kulturer, forskellige religioner, forskellige baggrunde og historier kan skabe et eksempel for resten af verden på et ægte, regionalt samarbejde, hvor vi lærer at leve sammen, og hvor vi lærer at bruge hinandens styrkeområder i fremtiden.
Så har jeg også svært ved at finde mere at rose statsministeren for, desværre.
Men det var to meget vigtige områder.
Regeringens udspil til en strukturreform kom bag på Det Radikale Venstre – indrømmet.
Det havde vi ikke forestillet os fra regeringen efter mange og for os – sådan oplevede vi det – konstruktive drøftelser af, hvad vi kunne forestille os med det kommunale Danmark og fremtiden.
Det forslag, regeringen lagde frem, havde intet grundlag i de drøftelser, der havde været ført hos indenrigs- og sundhedsministeren.
Forslaget lå milevidt fra det, Det Radikale Venstre forestillede sig om Danmarks fremtid i det kommunale regi.
Det er fuldstændig legalt og i orden – det er jo fair nok, at vi i et demokrati er politisk uenige – men jeg synes, det er bemærkelsesværdigt interessant, at Det Radikale Venstre rundtomkring på møder i landet tillægges et afgørende ansvar for det resultat, der ligger nu.
Ræsonnementet skulle være, at eftersom Det Radikale Venstre ikke blev siddende ved forhandlingsbordet, så blev resultatet det, vi kender i dag.
Det til trods for, at Det Radikale Venstre kun besidder 9 mandater, at de 9 mandater ikke er afgørende for at skabe et flertal, at regeringen havde fuldstændig opbakning betingelsesløst fra Dansk Folkeparti til sit forslag, og at det er regeringen som regering, der har ansvar for de forhandlinger, der foregår hos regeringen.
Men jeg er dybt beæret over, at Det Radikale Venstre får så stort et ansvar for resultatet.
Det har jo fået os til at overveje, hvordan vi håndterer et så stort ansvar.
Derfor er vi medforslagsstillere til den vedtagelse, der ligger her i dag.
Både det kommunale Danmark og de danske borgere skal være fuldstændig klar over, hvori de politiske forskelle ligger, og hvori forskellen på den fremtid, vi ser for Danmark, ligger.
Det er mest fair.
Jeg forstår ganske godt, at når man har et flertal for sin politik, så er det i virkeligheden meget svært at skulle give relativt store tilbud på ændringer.
Det er et dilemma, som jeg har fuld forståelse for, og derfor kan jeg godt forestille mig, hvis indenrigsministeren ærgrer sig lidt over den uforbeholdne tilslutning fra Dansk Folkeparti i starten af forhandlingerne.
Men det er passé.
Jeg noterer mig også, at socialministeren på det seneste har konstateret, at når kommunerne nu bliver større eller store, som vi kan se de er på vej til, så behøver kommunerne ikke længere at varetage driftsopgaver, for så er der basis for, at private virksomheder kan overtage de driftsopgaver, som kommunerne i dag har, og så kan kommunerne nøjes med at visitere borgerne til de relevante ydelser.
Det billede vil jeg gerne tage klart afstand fra.
Selv om Det Radikale Venstre er et liberalt parti, har vi stor respekt for, at der er en offentlig sektor, som netop er offentlig, fordi den ikke kan sige nej til nogen – det kan private virksomheder – og fordi den skal levere nogle kerneydelser, som er defineret på en sådan måde af politikerne, at det ikke er økonomisk rentabelt at lade private virksomheder overtage dem.
Der er jo en definition på den offentlige sektor og en begrundelse for den offentlige sektor, som er anderledes end en definition på en privat sektor.
Nu sættes den offentlige sektor så på markedslignende vilkår.
Vi kan se, at det fører til en statsdirigering, et Bureaukrati- og et Kontroldanmark, som ikke har set sin lige, jeg havde nær sagt siden enevælden.
Der er givet 500 mio. kr. mere til hjemmehjælpen.
De 135 mio. kr. er efter Finansministeriets opgørelse ved hjælp af andre ministerier gået til egentlige ekstra hjemmehjælpstimer, resten er gået til administration, og det er da klart, at det fylder i beskæftigelsen i den offentlige sektor.
Men jeg har meget, meget svært ved at se værdien af, at det administrative personale stiger og stiger i den offentlige sektor.
Er det det, der skal øge kvaliteten i folkeskolen, i hjemmehjælpen og på sygehusene?
Nej, det er det, der skal styre det kæmpebureaukrati, statsdirigeringen og kontrollen og resultat det ene og det andet, når det skal tælles op.
Danmark har altid levet af sin omverden, Danmark har klaret sig godt, og det er jo ikke en tilfældighed.
Vi har gode uddannelser og på mange måder et godt velfærdssamfund, der tager hånd om de mennesker, der har brug for det.
Det har været et godt grundlag for familierne og for virksomhederne.
Danmark har i særdeleshed været god til at klare sig ved at være innovativ, ved at kunne organisere både vores offentlige sektor og vores virksomheder og vores arbejde i Danmark på en god og hensigtsmæssig måde ved at have haft et rigtig flot internationalt udsyn, netop fordi vi skal leve af vores omverden.
Vi står over for nogle store udfordringer, som statsministeren såmænd på mange måder gjorde ganske godt rede for, og vi skal stadig væk leve af verden omkring os.
Men fremtiden kræver bare noget mere af os.
Vi skal bare have styrke og opøve vores evner til også at være kreative.
Danmark skal være kendt for at være det kreative Danmark, der kan tiltrække dygtige mennesker og kreative talenter, og det kræver mange forskellige ting, som jeg tidligere har talt om også fra denne talerstol.
Det kræver bl.a., at vi også tænker på, at vores uddannelser har nogle fortrin, som andre uddannelsessystemer i andre dele af verden, uanset hvor gode de er, ikke har, at vi har kreative og kritiske og selvstændige og energiske unge mennesker; de lærer noget mere end det rent faglige.
Det er en kolossal styrke, og det skal videreudvikles netop i et videnssamfund, fordi viden skabes og dannes af, at man netop har de egenskaber og kan samarbejde og begå sig i mange forskellige sammenhænge.
Det er rigtigt, at uddannelse skal styrkes.
Det er vi enige i, vi skal bare ikke glemme den dimension, som jeg giver overskriften kreativitet.
Forskning er vigtigt.
Det er også rigtigt, og vi må gerne inddrage nye områder, men vi skal ikke kaste vrag på de steder, hvor vi har vores fortrin allerede.
Jeg nævner bare som eksempel forskning i vedvarende energi.
Vi skal understøtte, synes jeg som noget meget vigtigt, de kompetencer eller spidskompetencer, de enkelte universiteter udvikler.
De skal ikke gøre det samme alle sammen, men de skal understøttes, så de udvikler særlige kompetencer og kan tiltrække mange unge også fra andre dele af verden.
Men det hele handler jo ikke om at kunne klare netop videnssamfundet.
Det handler også om, at der er mange mennesker, der føler sig dybt bekymret over den retning og den fart, vores samfund udvikler sig med.
Til dem er vi nødt til at have nogle bedre svar, end der er givet hidtil.
Det er ikke nok med bedre konjunkturer, det er ikke nok med bedre vækst.
Vi er nødt til at ændre nogle af vores systemer for at skabe en større mulighed for dem, der har kort uddannelse.
Vi er nødt til at udvikle servicejobbene – ikke bare nødt til, vi har faktisk en fordel, hvis vi gør det.
Det kan give familierne bedre handlemuligheder, men det kræver, at vi ændrer vores skattesystem.
Skattesystemet er forvridende i vores valg af, hvordan vi bruger vores penge.
Det er klart, at når vi skal arbejde 5 eller 6 timer for at tjene penge, så vi kan betale en håndværker, der skal have 100 kr. i overskud efter skat og moms, så tænker vi os om.
Hvad bruger vi vores penge til?
Skal vi kun arbejde 2 timer for at opnå nøjagtig det samme, så er der en større reel valgmulighed imellem at købe en ny bil og købe noget mere service derhjemme.
Vi vil i Det Radikale Venstre påtage os at skabe 50.000 flere jobmuligheder, nye jobmuligheder, som ikke er der i dag, ved at ændre vores skattesystem.
Men jeg har forstået, at regeringen er så begejstret for det system, SR-regeringen lavede i 1990’erne, at der ikke må flyttes et komma.
Det synes jeg er uklogt af regeringen.
Mange tusind børn, i hvert fald knap 2.000 børn, venter på behandling for psykiatriske problemer.
Flere og flere unge kvinder forsøger selvmord.
Der er unge, oppe omkring 20 pct., som ikke kan tage en kompetencegivende uddannelse.
Vi er nødt til at finde svar på det, og Det Radikale Venstre har svar på det spørgsmål.
Alle skal have ret til uddannelse.
Alle skal simpelt hen have et kort i hånden, der giver dem ret til minimum 3 års uddannelse på den ene eller den anden måde efter folkeskolens 10. skoleår.
Vi skal også styrke det internationale udsyn, og jeg synes, det er fantastisk vigtigt, at regeringen også gerne vil støtte, styrke den internationale retsorden.
Det var i virkeligheden en ros, jeg måske skulle have taget med.
Men når jeg ikke tog den med i starten, er det, fordi det er ganske utroværdigt, det, regeringen gør.
Jeg får hver dag breve, mails fra mennesker rundtom i Danmark, som sidder i en klemme på grund af de familiesammenføringsregler, vi har.
Senest forleden dag hørte jeg fra Paula fra Chile, som er veluddannet på USA’s universiteter og har mødt Hans på et universitet i Sydney.
Hun skal rejse ud.
Hvorfor?
Fordi hendes mand, der er kemiingeniør, kom til Danmark sidste forår og nu har fået job og købt hus og alt muligt, men inden da nåede han at få 13.000 kr. i starthjælp, så Paula må rejse ud.
Så håber hun, at behandlingen tager så lang tid, at de når hen på den anden side af februar 2005, hvor der er en karensperiode, fordi Hans fik 13.000 kr. i starthjælp, uden at nogen sagde til ham, hvad konsekvenserne var.
Paula føler sig så uvelkommen i Danmark.
Hun skriver til mig: Jeg kommer fra en god familie, jeg er veluddannet, jeg vil gøre en kæmpeindsats.
Jeg mødes af mistro, ubehageligheder og trusler om udvisning.
Jeg tror, at vi ville få et mere frit liv i Chile.
Det er dagens Danmark.
Det er det budskab, vi sender ud til vores unge på universiteterne ude i verden, hvor de bosætter sig, arbejder, uddanner sig, som vi beder dem om, men vi tager ikke vel imod dem.
Og det påstår regeringen er fremtidens videnssamfund.
Det Radikale Venstre siger, at regeringen er helt forkert på den.
De familiesammenføringsregler, vi har, rammer utrolig mange mennesker, som aldrig nogen sinde burde være ramt i et åbent, frit Danmark, der skal bygge på kreativitet, visioner, retsind, frisind og storsind.
Det Radikale Venstre har virkelig brug for at få en opbakning til næste valg – jo før, jo bedre.