Villy Søvndal (SF), 1997-11-06:
Jeg vil starte med at sige tak for to tredjedele af de tilstedeværende partiers støtte til forslaget, og så vil mange af mine bemærkninger rette sig mod den sidste tredjedel, nemlig boligministerens indlæg, og her vil jeg kvittere for et indlæg, som jeg synes retorisk var på et meget højt niveau, for jo mere boligministeren talte, jo mere fik man fornemmelsen af, at boligministeren i virkeligheden holder af det byggestop; men det er jo det, der sker, når man bliver grebet af sine egne ord, og det er jo også kendt fra andre sammenhænge.
Men jeg formoder, at boligministeren, på trods af at ministeren blev grebet af ordene, stadig væk synes, det er en nødløsning, og at ministeren opfatter det som en nødløsning, der ikke er særlig rar.
Det, som fremgår af regeringens egne bemærkninger vedrørende tilsagnsstoppet,
er, at man regner med, at det betyder 1.800 ungdomsboliger mindre i den resterende del af 1997 og i 1998 i forhold til, hvad der havde været tilfældet, hvis man ikke havde foretaget indgrebet, og det er vist svært at snakke sig uden om, hvad det betyder i en situation, hvor der optages stadig flere på de videregående uddannelser, for det er jo det, der er baggrunden i denne diskussion.
Og i forbindelse med diskussionen om et nyt universitet i det sydjyske område hørte jeg for nylig undervisningsministeren sige følgende: Fra regeringens side har vi et ønske om, at det antal unge mennesker, der tager en videregående uddannelse, bliver udvidet fra i dag at være 38 pct. til om ganske kort tid at være 50 pct. Og så er spørgsmålet: Tror man så i regeringen, at man kan fortsætte med de forhåndenværende søms princip?
Allerede i år er der 2.400 flere på de videregående uddannelser, bl.a. fordi venstrefløjen sidste år var med til et finanslovforlig, hvor vi fik flere uddannelsespladser med, og der er altså ikke sammenhæng i stadig at udvide antallet af uddannelsespladser og samtidig at foretage nogle retoriske manøvrer, der går på, at der ikke er noget problem.
Og hvis ikke Folketinget har blik for, at det er et problem ude omkring, så savner man forståelse af, hvad der sker ude omkring, og derfor synes jeg, det er voldsomt modsætningsfyldt, at regeringen netop griber ind på et område, som er meget ømt, fordi behovet som sagt er stigende, ikke blot i forhold til hvad der faktisk sker, men i høj grad også i forhold til regeringens målsætning om, hvor mange unge der gerne skulle tage en videregående uddannelse.
Men selv om man anerkender boligministerens argumentation, inden han talte sig varm, om, at byggestoppet er begrundet i flaskehalsovervejelser i byggesektoren, er det vel ikke indlysende - heller ikke for en socialdemokratisk ledet regering - at det er den almene sektor, der skal holde for; der er vel også andre muligheder.
Bl.a. anbefaler OECD, at man måske skulle kigge på ejerboligerne.
Så hvorfor er det indlysende, at det er den del af boligerne, som i højeste grad er behovsbestemt, der altid skal holde for som økonomisk regulator?
Det kan vel mere karakteriseres som en traditionel borgerlig tankegang - nogle af de borgerlige ordførere var også inde på, at de havde foretaget lignende indgreb - end som en traditionel socialdemokratisk forståelse af problemet.
Jeg vil derfor også spørge: Er det her et signal om, at vi kan forvente sådanne indgreb igen?
Hvis beskæftigelsen fastholdes på et højt niveau, vil man så også fremover bruge den almene bolig som regulator i så høj grad, som tilfældet er nu?
Eller kan det her beslutningsforslag få den konsekvens, at vi måske får en mere langsigtet diskussion om, hvorvidt regeringen, hvis den fastholder det uddannelsesmål, at så mange flere skal tage en længerevarende uddannelse, så også vil være med til at lægge en mere sammenhængende plan for, hvordan der kan sikres boliger til de langt flere, der tager en uddannelse? Boligministeren nævnte en anden måde at afbøde virkningerne af byggestoppet på, nemlig at ændre mærkningen
af den almene bolig
Men for at kunne være sikker på, at det er et virksomt middel i den sammenhæng, har jeg lyst til at spørge: Har vi overhovedet set nogen eksempler på, at almene boliger er blevet ændret til lige præcis ungdomsboliger?
Og i givet fald hvor mange?
Jeg tror nemlig ikke, vi har set ret mange, bl.a. fordi presset både på det, som vi i gamle dage kaldte almennyttige boliger, og på ældreboliger jo er så voldsomt, som det er, altså i et antal, der betyder noget i forhold til det her problem.
Men jeg vil gerne kvittere for de ting, som vi selv har været med til at vedtage, også med hensyn til, at store lejligheder kan anvendes af unge studerende, osv., for det er klart, at det var en åbning; men det var jo ikke en åbning i forhold til det problem, vi nu står over for. Så en enkelt kommentar til den socialdemokratiske ordfører, fru Sonja Mikkelsen, som henviste til decentraliseringen:
Jeg har lidt svært ved at forstå, hvad et beslutningsforslag, hvori vi diskuterer et tilsagnsstop dikteret på centralistisk vis af regeringen, har med decentraliseringsdiskussionen at gøre.
Jo, jeg kan godt se sammenhængen, men jeg kan ikke se, at indgrebet har noget med decentralisering at gøre.
Tværtimod er det vel et voldsomt centralt indgreb, der gør, at kommunerne bliver forstyrret i deres planlægning.
Bl.a. er den kommune, hvor jeg selv er bosiddende og valgt, blevet voldsomt forstyrret af boligministerens initiativ, og i den forbindelse har der været en hel del skriveri, hvori man har givet udtryk for, at man ikke bryder sig om det, som boligministeren har gjort her.
Jeg siger det også, fordi boligministeren jo undervejs næsten blev glad for det tilsagnsstop.
Og til allersidst vil jeg stille boligministeren et spørgsmål vedrørende forholdet mellem kollegiebyggeri og universitetsbyggeri, for i det sydjyske område står man på grund af fusionsplanerne i forbindelse med oprettelse af et sydjysk universitet over for en ganske betydelig stigning i antallet af studerende: Kan vi forvente, at boligministeren anerkender den enkle sammenhæng, at hvis man åbner op for det antal studerende, der er tale om, så bliver der også behov for, at man laver ungdomsboliger, så de unge har et sted at bo? Jeg synes, at virkningen af forslaget har været, at vi har fået åbnet en lille smule op.
Virkningen har været, at boligministeren har givet sig en lille smule.
Det er jo fint nok.
Det er udmærket, at man får det ud af et forslag, men det, vi mangler, er at få det lange perspektiv.
Det er at få en langsigtet plan, som man kunne drøfte sammen med SF og Enhedslisten, om, hvordan vi sikrer, at der er en rimelig forsyning af ungdomsboliger i forhold til målsætningerne om at fortsætte udbygning af de videregående uddannelser.