runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Martin Glerup (S), 1998-12-18:
Jeg synes, der er grund til at oplyse, at udvalget havde besøg af Landbrugsraadet forleden, og det vil jo ikke være forkert at sige, at vi spurgte om, hvorvidt der var en eneste landmand, som efter deputationens mening ville ophøre med at bruge markvanding på grund af den her afgift, og svaret var et klart nej.
Man ved, at det her er småpenge, det er ikke noget, der betyder en pind i den store sammenhæng.
Derimod er man selvfølgelig bange for, at det bliver et redskab, der kan bruges senere til et afgiftsmæssigt formål, men dette er et gebyr, og det er noget helt andet.
Og jeg mener, at vi har ministerens ord for, at vi vil se særligt på dambrugernes problemer, en mindre erhvervsgruppe, der kan have nogle andre problemer.
Det synes jeg vi skal stille os tilfreds med.
Men det er rigtigt nok, at vi skal også have kendsgerninger på bordet, Vi skal vide, hvor meget det
egentlig kommer til at koste i de enkelte amter,
Aase D. Madsen (DF), 1998-12-18:
Jeg vil på Dansk Folkepartis vegne gerne give hr. Kristen Touborg 100 pct. ret: Hvorfor ser man det ikke fra forbrugernes side?
Sådan er det herinde.
Jeg giver hr. Touborg fuldstændig ret.
Med hensyn til Venstres og hr. Hans Christian Schmidts stillling, så må man sige, at de er i lidt af et dilemma.
De spræller på to kroge.
Jeg siger til lykke med det og glædelig jul.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1998-12-18:
Jeg vil også gerne sige tak til ministeren, fordi han vil være med til at se på gebyrernes størrelse i relation til erhvervslivet.
Men så vil jeg gerne samtidig sige til hans forligspartnere, Venstre og de andre borgerlige partier, som er gået med til det her, at nu må man endelig holde ministeren fast på, at der virkelig bliver gjort noget ved det.
For, som jeg sagde i mit første indlæg heroppe, er det en katastrofe for dem, nemlig landbruget, og ligesådan for dambrugsejerne.
Så min opfordring til forligspartierne er: Hold nu ministeren fast, så der bliver gjort noget ved det.
Aase D. Madsen (DF), 1998-12-18:
Ja, nu er løbet jo mere eller mindre kørt, for jeg tror ikke, der kommer så meget ud af de gode løfter herfra; der sker ikke så voldsomt meget.
Jeg vil gerne spørge ministeren: Der ligger fra Foreningen af Kommuner i Københavns Amt et bilag, hvor de siger: »FKKA skal gøre opmærksom på, at den gebyrfinansiering, der lægges op til med lovforslaget, vil ødelægge de lokale initiativer på grundvandsområdet, som er forudsat i den gældende lovgivning, og som i øjeblikket er under etablering i hovedstadsområdet.
FKKA skal på denne baggrund på det alvorligste opfordre til, at lovforslaget ikke vedtages i den foreliggende form, men henvises til fornyet behandling i Miljø- og Planlægningsudvalget.« Er det noget, som ministeren vil tage hensyn til, de foreliggende tiltag, som man allerede har lavet i FKKA, som man har allerede sendt meddelelser ud til de forskellige kommuner om, og hvor man har igangsat et virkelig godt samarbejde med hensyn til vandmiljøet?
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1998-12-18:
På udvalgsmødet her til morgen foreslog jeg, at vi i udvalget skulle trække forslaget tilbage og behandle det igen i det nye år.
Vi i Fremskridtspartiet ved ganske udmærket, at der er et flertal; der er jo forlig imellem Venstre og Socialdemokratiet og flere borgerlige partier om, at det skal føres ud i livet, men jeg anmodede allerede deroppe om at få forslaget trukket tilbage.
Vi kunne jo gennemarbejde det igen.
For det er kommet frem, at bare en ganske almindelig kartoffelavler, for at bruge det udtryk, ude i Vestjylland kan risikere at komme til at betale - der er nævnt forskellige beløb - mellem 50.000 og 70.000 kr. over 10 år på grund af det her.
Derfor synes jeg, der i høj grad er grundlag for, at vi tager den med ro, at vi trækker forslaget tilbage her i dag og venter og får det ordentligt gennemarbejdet i det nye år.
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-12-18:
Jeg vil meget gerne støtte Dansk Folkepartis forslag, og var det ikke kommet derfra, ville jeg selv være kommet med det.
Jeg synes, at vi er blevet præsenteret for nogle forkerte forudsætninger i lovforslaget her, og jeg har på fornemmelsen, at de partier, som indgår i vandmiljøforliget og dermed har været med til at træffe den aftale her, også er ved at få kolde fødder.
Da vi så, at landbruget og dambruget tilsammen skulle betale 17,5 mio. kr., syntes vi, at det i sig selv var forkert, men så har vi vel regnet med, at for dambrugets vedkommende var det nok en halv eller en hel million kroner.
Nu viser det sig, at det er 3 eller 4 millioner kroner til det lille erhverv dér.
Det er helt urimeligt.
Nu ved jeg nok, at der er folk i det her Folketing, der mener, at dambrugsejere driver landsskadelig virksomhed.
Jeg mener, det er udmærket, når ellers de får styr på miljøet, og det er de stærkt på vej til, men i hvert fald er 3-4 millioner kroner i det lille erhverv helt hen i vejret, og det må være utilsigtet, så jeg støtter Dansk Folkepartis forslag.
Hans Christian Schmidt (V), 1998-12-18:
Jeg vil gerne sige fra Venstres side, at vi ikke kan støtte, at vi nu afbryder tredje behandling af det forslag, der er fremsat af Dansk Folkeparti.
er resultater.
Jeg forstår det sådan, at ministeren godt er klar over, at der her kan være nogle ting, der er regnet forkert ud.
Der er simpelt hen et erhverv, der bliver belastet mere, end det har været hensigten.
Det er det, vi vil forfølge.
Vi er altså meget mere interesserede i, at vi får løst
den her problematik, end at vi nu kan sætte os hen og diskutere igen, hvordan man skal omformulere forslaget. For os, vil jeg gerne sige til ministeren, er det spørgsmålet om, at et erhverv ikke kan gå hen og blive ødelagt ved at få en belastning, der er alt for hård i forhold til, hvad det har evne til. Derfor må jeg sige, at det ikke vil være et forslag, vi vil støtte nu.
Vi vil derimod afvente med interesse, at ministeren vil tilkendegive, hvad vi gør ved det her problem, og der har vi tiltro til, at det vil ministeren være med til at se på.
Ebbe Kalnæs (CD), 1998-12-18:
Der er ingen grund til at sende noget tilbage, for vi står ikke i en situation, hvor vi har noget, der er uoplyst.
Vi står måske i en situation, hvor vi kan dykke længere ned i sagen, men det håber jeg bestemt ministeren gør.
Omfanget af virkningerne for dambruget var ikke med i det grundlæggende materiale, vi arbejdede med.
Det var måske vores egen skyld, at vi ikke dykkede ned i det, men vi havde nok en forventning om, at man tog fornuftigt på det her.
Det, jeg håber på frem for at afbryde sagen, er at høre fra ministeren, at man ikke om 1 eller 2 år, men at man umiddelbart efter, at vi har vedtaget forslaget, fordi det er en aftale, vi har, vil dykke ned i sagen, undersøge den nærmere, følge den og få den rettet, hvis der er de virkninger, man har påpeget.
Der er tale om virksomheder, som kan miste helt op til en fjerdedel af deres indtjening på et forslag som det her.
Henriette Kjær (KF), 1998-12-18:
Vi mener ikke, der er behov for en fornyet udvalgsbehandling, og kan derfor ikke støtte Dansk Folkepartis forslag, men vi mener, der er behov for, at ministeren kommer herop og giver garantier for, at forligspartierne bliver inviteret til forhandlinger, og at vi får løst det åbenlyse problem, der har vist sig her i morges i den deputation, vi havde i Miljøudvalget, hvor Dansk Dambrugerforening var inde og redegøre for den problematik, der er omkring lovforslaget.
Vi er glade for den imødekommenhed, miljø- og energiministeren her udviser.
Så vi vil byde ministerens invitation velkommen og håber
Hans Christian Schmidt (V), 1998-12-18:
Jeg er helt enig med ministeren i, at det her er jo noget, som de enkelte amter kan afgøre, hvor dyrt det skal blive.
Det er amterne, der nu skal gå ind og sige: Hvad er det, vi har behov for, hvad er det, vi mangler, hvordan vil vi arrangere os?
Og så er det dem, der afgør, hvordan udgiften bliver, og hvor den så skal pålægges.
Men jeg vil benytte lejligheden til, selv om det jo ikke er, fordi det sker så tit, at rose ministeren for her fra talerstolen at have sagt, at hvis det viser sig, at nogle erhverv bliver helt urimelig hårdt belastet i forhold til andre erhverv, går vi ind og kigger på, hvad vi kan gøre for de erhverv.
Den invitation tager Venstre helt klart imod, og vi vil være der lige med det samme i det nye år, for at vi kan kigge på det.
Så er vi i øvrigt enige i, at så følger vi det igennem det her år frem til, at vi også ser den første udmelding, der kommer.
På den måde skulle vi sammen gerne kunne få luget de her uretfærdigheder væk, og så har det jo været det helt rigtige resultat af den debat, vi har haft her.
Kristen Touborg (SF), 1998-12-18:
Jeg har blot et enkelt spørgsmål til ministeren
: Jeg vil godt bede ministeren fortælle mig, hvor den højere visdom er i, at der er 10 pct. af landbruget, der skal betale for hele den her kortlægning.
Hvorfor lægger man det ikke på landbruget som en helhed i stedet for, lægger det generelt på landbruget?
Er det, fordi man mener, at der er mere forurening i de landbrug, hvor der markvandes, eller hvad er årsagen?
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-12-18:
Jeg er da forholdsvis glad for miljøministerens tilsagn om at ville tage sagen op igen, hvis det viser sig, at enkelte erhverv bliver ualmindelig hårdt ramt.
Jeg mener, at lovforslaget med betalingen fra landbruget er helt forkert, men det kommer vi tilbage til. Men det, jeg ville anfægte, var ministerens seneste udtalelse her om, at det ikke var lovsjask, at det var nøje gennemtænkt.
Dertil vil jeg sige, at det er barsk at sige, at et lovforslag, som rammer dambrugserhvervet med en 3-4 mio. kr., er gennemtænkt.
Det kan ikke være gennemtænkt.
Så ond vilje tror jeg ikke ministeren har.
Ebbe Kalnæs (CD), 1998-12-18:
Jeg vil gerne takke for ministerens tilsagn om at gå ind og kigge på den her sag.
Jeg vil også gerne understrege, at når hr. Martin Glerup gør opmærksom på, at dambrug bruger en masse vand, er det altså sådan, at dambrugerne bruger vand som de sidste, når amterne har taget stilling til, at alt andet er i orden, at der er grundvand, så det stiger op, så man næsten tager det fra overfladen, når man er helt sikker på, der er langt mere vand, end man skal bruge; det er de eneste steder, man får indvindingstilladelsen. Jeg vil også gerne sige, at det, at de bruger meget, kunne forlede nogen til at tro, at hr. Martin Glerup også har et andet formål, nemlig har et spørgsmål med inde om holdningen til dambrug, og det bør altså ikke være med i denne sag.
Det er mennesker, som med små omsætninger kan miste en meget stor del af deres indtjening, og derfor er det vigtigt at gå til denne sag med stor omhu.
Søren Søndergaard (EL), 1999-01-12:
Ideen om at give de rytmiske spillesteder et løft er ikke af nyere dato; den stammer helt tilbage fra et oplæg, som en arbejdsgruppe bestående af en række mennesker inden for musikområdet i 1995-96 har udarbejdet.
Enhedslisten foreslog ved den lejlighed - det var i januar 1997 og under overskriften »Spil for spil« - at man med midler fra tips- og lottoområdet igangsatte en længerevarende forsøgsordning.
Målet med den forsøgsordning skulle være at understøtte behovet og ligestille den rytmiske musik med andre musikformer, at skabe støtte til de rammer, som spillestederne giver for især unge, herunder især unge med indvandrer- og flygtningebaggrund, at man gennem en støtteordning til gengæld ville få vekslet en mere uofficiel økonomi til en officiel økonomi.
Vi foreslog også, at der blev etableret en garantifond, der havde mulighed for at støtte op til 50 pct. af udgifterne til musikhonorarer eller forhåndsansøgninger fra det pågældende spillested.
De resterende 50 pct. skulle dækkes af egenfinansiering, herunder kommunal støtte, som dog ikke skulle være en forudsætning.
Musikhonoraret skal altid være beregnet som områdets gældende minimumstarif.
Vi foreslog endvidere, at der blev nedsat et spillestedsudvalg bestående af repræsentanter for spillestedsscenerne, Dansk Musiker-Forbund, Statens Musikråd, Rytmisk Musikkonservatorium og en repræsentant udpeget af ministeren.
Udvalget skulle forestå den egentlige uddeling af støtten.
Denne støtte skulle så fordeles ud fra en vurdering af den kunstneriske profil, markedsføring, samspil og samarbejde med det lokale musikliv, programprofil og frekvens af koncerter.
En forudsætning for en statslig støtte skulle være, at det pågældende spillested er etableret som en fast momsregistreret arbejdsplads, at der i videst muligt omfang benyttes organiseret arbejdskraft, samt at den kunstneriske drift er totalt adskilt fra salg af drikkevarer og lignende
Siden 1995-96 har der været, som det er blevet nævnt, en succesrig forsøgsordning, og det er dette og hele den forudgående proces, der nu danner baggrund for, at der kommer en egentlig spillestedslovgivning.
Tove Videbæk (KRF), 1999-01-12:
Umiddelbart har vi i Kristeligt Folkeparti megen sympati for dette forslag.
I bemærkningerne er der oplistet en række gode argumenter, især er vi enige i argumentet om at frigøre udøvelsen af den rytmiske musik fra diskoteks- og barmiljøet.
Kunne der skabes økonomisk grundlag for oprettelse af spillesteder for rytmisk musik, ville man måske samtidig kunne sætte en udvikling i gang, der successivt vil kunne frigøre den rytmiske musik fra at skulle søge sponsorer, der oftest er de store bryggerier, til de store friluftsarrangementer, og fra, at det skulle foregå i bar- og diskoteksmiljøet.
Imidlertid mener vi, at arbejdet med de regionale kulturforsøg skal gøres færdigt, inden en ny spillestedslov bliver vedtaget.
Kristeligt Folkeparti vil, ligesom tidligere ordførere også har udtalt det, hellere have en god spillestedslov end en hurtig spillestedslov.
Kristeligt Folkeparti kan derfor ikke stemme for det foreliggende forslag.
Ole Stavad (S), 1999-01-12:
Det Konservative Folkeparti har fremsat forslag om dels at åbne adgang for tildeling af iværksætteraktier, dels at lempe reglerne om tildeling af aktiekøberetter til medarbejdere.
Fælles for forslagene er, at aktierne eller køberetterne først beskattes, når medarbejderne til sin tid sælger deres aktier.
Selskabet har til gengæld ikke fradragsret for aktiernes værdi.
Formålet med forslaget er dels at styrke incitamentet til at stifte og drive nye selskaber, dels at skabe øget medindflydelse, medansvar og interesse for virksomhedsdrift hos medarbejderne.
Det er fornuftige formål, som regeringen også støtter.
Medarbejderaktieordningen sikrer, at medarbejderne i højere grad interesserer sig for og tager ansvar for deres arbejdsplads, når deres arbejdsindsats direkte kan aflæses af værdien af deres aktier.
Hvad angår muligheden for etablering og drift af virksomheder i Danmark, bør disse naturligvis gøres så gode som muligt.
Hele diskussionen handler bare ikke først og fremmest om det fornuftige i medarbejderaktieordninger.
Omdrejningspunktet for diskussionen er i virkeligheden, om man skal beskattes anderledes, fordi man får lønnen udbetalt i aktier i stedet for i kontanter.
Det vil sige, om medarbejderaktieordningen skal have en særlig skattemæssig begunstigelse, ved at et løngode til sin tid beskattes som aktieindkomst.
Herefter vil løn i form af aktier og aktiekøberretter blive lempeligere beskattet end løn i form
af kontanter, hvorved visse grupper af medarbejdere får udbetalt løn til en lavere beskatning end andre
Det vil få andre grupper til at kræve, at også andre personalegoder på samme måde beskattes lempeligere end den personlige indkomst.
Dette indeholder risikoen for en glidebane.
Stille og rolig omklassificeres løn til aktieavance, og de to begreber sammenblandes på en uheldig måde.
Der er også andre problemer: Der er særlige EU-regler, der giver mulighed for at udskyde beskatningen ved succession i realiteten i det uendelige.
Man kan derved reelt slippe helt for beskatning, og under alle omstændigheder mistes styringen med beskatningstidspunktet.
Og endelig vil en ændring fra løn til aktieindkomst få betydning i relation til grænseoverskridende forhold, f.eks. vil en ændring betyde, at Danmark helt fraskriver sig sin beskatning af en medarbejder, der arbejder i Danmark, men bor i Tyskland.
Lønbudet i form af køberetten beskattes hverken ved tildeling eller udnyttelse, og gevinsten ved salg af aktien beskattes efter tyske regler, og i Tyskland er en mindretalsaktionær skattefri af aktieavancer efter seks måneders ejertid.
Lønnen er blevet skattefri, hvilket naturligvis ikke er acceptabelt.
Så uanset det fornuftige formål kan regeringen ikke anbefale, at beslutningsforslagene vedtages.
Bjarne Laustsen (S), 1999-01-12:
Det Konservative Folkeparti er kapitalens curlinghold.
Alle forhindringer skal fejes af banen, selv skatten på indtægter fra kapitalanbringelse i virksomheder, og vejen skal banes for størst mulige gevinster til kapitalejerne.
Gevinster på kapital skal helst være skattefri eller så tæt på at være skattefri som overhovedet muligt ifølge konservativ ideologi.
Det nye modeord, som skal dække over det sande formål, er
incitament.
Kapitalejeren skal have incitamenter til at investere, og medarbejderne skal have incitamenter til at interessere sig for deres arbejdsplads.
Socialdemokratiet støtter bestemt at øge folks interesse for at stifte og drive selskaber samt at øge medarbejdernes indflydelse og interesse for deres arbejdsplads.
Men de foreslåede værktøjer kan vi ikke gå ind for.
Der findes faktisk andre incitamenter end de rent økonomiske.
Vi er grundlæggende uenige i den idé, at man ved at være lidt fiks skal kunne få skattefri gevinster af investeret kapital, og vi vil bestemt ikke øge mulighederne på dette område.
Derfor kan vi hverken støtte B 63 eller B 64, der begge, som skatteministeren gjorde rede for, fører os ind på den forkerte vej.
Ole Sohn (SF), 1999-01-12:
SF er positiv over for nogle af intentionerne i de to beslutningsforslag, nemlig muligheden for at øge medarbejderindflydelsen i virksomheder gennem medarbejderaktier og styrke muligheden for, at medarbejdere kan få medarbejderaktier ved start af nye virksomheder.
Problemet er bare, at der allerede i dag eksisterer i hvert fald fire ordninger for medarbejderaktier, og ingen af dem fungerer særlig godt.
Generelt er problemet med de eksisterende ordninger og også de to forslag, at de ikke giver øget medarbejderindflydelse.
De giver mulighed for, at enkeltpersoner kan få en skattefri gevinst og dermed en højere indkomst, men de giver ikke øget indflydelse på virksomheden.
Allerede i dag er det muligt at give medarbejderne en aktieoption.
Den beskattes først, når optionen omsættes til en aktie.
Denne mulighed bruges sjældent, da aktien bliver beskattet som personlig indkomst og ikke som en aktieindkomst.
Samtidig er aktieoptionerne ikke særlig interessante for en række virksomheder, nemlig dem, der ikke er børsnoterede.
SF vil gerne være med til at kigge på en bedre ordning
for aktieoptioner.
Virksomheden skal så først højst være fem år gammel, og alle ansatte skal have tilbudet.
Samtidig skal selve skattedelen kigges grundigt igennem.
SF synes, det er vigtigt at give medarbejdere med en god idé mulighed for at få medarbejderaktier ved stiftelse af en ny virksomhed.
Her er et stort vækstlag, som vi ser i dag, f.eks. i nye innovationsmiljøer og forskerparker.
Dette har været meget svært på grund af skatte- og selskabsretlige problemer samt problemerne ved finansieringen af dette ejerskifte.
SF kan ikke støtte de to konkrete forslag fra De Konservative, men hele spørgsmålet om at øge medarbejdernes indflydelse og engagement gennem medarbejderaktier synes vi
er meget vigtigt.
SF har derfor også tidligere fremsat vores eget forslag til medarbejdereje af virksomheder.
Sonja Albrink (CD), 1999-01-12:
CD kan støtte de to foreliggende forslag.
Iværksætterkulturen i Danmark er sat på en prøve, og jeg beundrer dem, der trods alt det administrative bøvl og alle de barrierer, som man hører om, alligevel kaster sig ud i at starte egen virksomhed.
Jeg synes, det er en god idé, at man fjerner nogle af de stopklodser, så vi kan få en god iværksætterkultur.
Det første forslag vil jo gøre det lettere at fremskaffe kapital til iværksættere og forhåbentlig også sætte gang i en proces, hvorved vi får flere virksomheder og dermed også flere arbejdspladser.
Jeg tror, at dette forslag koblet sammen med det andet forslag, der både øger fremskaffelsen af kapital og medarbejderes indflydelse i deres egen virksomhed, vil give et løft til den danske iværksætterkultur.
Når vi har haft debatten omkring iværksættere, er et af de store spørgsmål, der melder sig, altid, hvordan man kan fremskaffe og frembringe kapital.
Det er utrolig vigtig, som jeg sagde før, at det danske samfund har en underskov af virksomheder, og det er også utrolig vigtigt, at de mennesker, der i dag går med nogle gode ideer, bliver bakket op også politisk, så der bliver lavet nogle gode forslag, så man i hvert tilfælde kan bevare den kultur, som de iværksættere er med til at give. Som jeg sagde i starten af mit indlæg, vil vi meget gerne være med til under udvalgsbehandlingen at se på, om der er nogle ting, der skal undersøges; men alt i alt støtter vi forslagene.
Morten Helveg Petersen (RV), 1999-01-12:
Det Radikale Venstre kan ikke støtte de to beslutningsforslag, og det har jo ikke noget med hensigterne i forslagene at gøre.
Det her med at skaffe flere arbejdspladser og incitamenter og flere iværksættere er jo intentioner, som vi alle kan bakke op om og dermed skabe finansiering til velfærdssamfundet osv., osv. At styrke incitamentet til at drive egen virksomhed er positivt, og det er medindflydelse og medansvar til de enkelte medarbejdere selvfølgelig også, og ikke mindst i de nye vidensintensive industrier som IT og biotech.
Så hensigterne, intentionerne er jo fornuftige og positive.
Men der er altså problemer i det her, som man er nødt til at forholde sig til i den virkelige verden.
Og et af problemerne er selvfølgelig den helt principielle diskussion omkring udbetaling af løn i form af aktier og dermed aktieavance i forhold til lønindkomst.
Det er en meget fundamental diskussion, som man selvfølgelig er nødt til at forholde sig til.
Og vi kender også til, at der vil være problemer i forholdet til Tyskland, hvor mindretalsaktionærer er skattefri af aktieavancer efter 6 måneders ejertid.
Derfor er der store problemer forbundet med typer af tiltag som det her.
De positive intentioner tror jeg alle sammen vi kan blive enige om, men Det Radikale Venstre er nødt til at afvise af de begrundelser, som jeg har anført her.
Frank Aaen (EL), 1999-01-12:
Jeg vil sige det sådan, at hvis Det Konservative Folkeparti kom med et forslag, der gik ud på at støtte fremme af fuldt medarbejderejede virksomheder, ville vi godt gå ind i en diskussion.
Men her, hvor formålet først og fremmest i praksis næsten kun er at give støtte, skattelettelser til ledende medarbejdere - for sådan vil begge forslag komme til at virke i praksis - er vi ikke med.
Hvis man ønsker at belønne de ledende medarbejdere henholdsvis iværksætteren eller dem, som er i ledelsen af en virksomhed, med nogle aktier, så må man betale det, det koster; så er det ikke skatteydernes ansvar at finansiere det under nogen omstændigheder. Jeg har det i øvrigt også sådan, at skal vi give penge til erhvervsstøtte, så ønsker vi også, at der skal være hånd i hanke med, hvad pengene bliver brugt til.
Vi vil altså have nogle krav til, hvilken form for virksomhed der kan opnå støtte, og ikke bare at man deler ud i al almindelighed.
Endelig synes jeg, at man seriøst hos forslagsstillerne skal overveje, om det nu er sådan, at man altid skal vælge skattemetoden, når man ønsker at støtte erhvervsformål.
Det viser sig jo, at alle de gange, man bruger skattemetoden, får man for det første en mere indviklet skattelovgivning, og for det andet får man altid åbnet op for nogle huller, som senere skal lukkes, fordi de misbruges.
Det ville være meget mere skønt at se på, hvis De Konservative sagde, at der skal tilskud, og at tilskud i virkeligheden er det samme.
Og da det er meget nemmere at kontrollere, og da det er meget nemmere at være sikker på, at man får det for pengene, man gerne vil have, når man gør det i form af tilskud, så tag dog og vælg tilskudsmodellen i stedet for altid at skulle have besværliggjort vores skattesystem.