runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Skaarup (DF), 2004-12-14:
Hr. Jacob Buksti må dog erkende, at den beskrivelse, Dansk Folkeparti giver af forholdene i bemærkningerne til forslaget og i betænkningen, er korrekt på nuværende tidspunkt.
Hr. Jacob Buksti har en tro på, at Tyrkiet i løbet af relativt kort tid kan ændre forholdene, men det er der altså andre socialdemokrater der ikke tror.
En af de socialdemokrater, der har en lidt anden opfattelse, er Socialdemokraternes tidligere formand Poul Nyrup Rasmussen, som gentagne gange har sagt, at det er naturligt, at der er en skepsis over for det.
Også Karen Jespersen, der var folketingsmedlem for Socialdemokraterne, har en anden holdning, og jeg er sikker på, at der er mange i den socialdemokratiske gruppe, der har en anden holdning.
Hr. Jacob Buksti mener – bedrevidende som hr. Jacob Buksti nogle gange er i sine indlæg, og som tilfældet også er her – at det er et helt forkert forslag, at det slet ikke kan gennemføres, og at det er helt hen i skoven.
Men når det er sådan, at Tyrkiet ikke opfylder kriterierne lige nu, hvorfor så ikke tage en folkeafstemning om det?
Hvorfor ikke spørge befolkningen, ligesom vi gør i andre EU-spørgsmål?
Det er da rimeligt nok, at vi får en åben, demokratisk debat og en folkeafstemning om spørgsmålet.
Jacob Buksti (S), 2004-12-14:
Jeg sagde allerede under førstebehandlingen af dette forslag, at det forekommer lettere absurd, for ikke at bruge stærkere udtryk, at vi har at gøre med et forslag, hvor der absolut ingen forbindelse er mellem selve forslagets indhold og bemærkningerne.
Sagen er jo, at hvis det, der står i Dansk Folkepartis forslags bemærkninger, og det, som er blevet sagt fra hr. Peter Skaarup heroppefra, var gældende, når det drejer sig om økonomi, menneskerettigheder, tortur, korruption, almindelige politiske rettigheder, militærets dominans osv., var der slet ikke noget problem, for så opfyldte Tyrkiet slet ikke kriterierne, og så var det slet ikke noget spørgsmål, om de skulle optages eller ej.
Så blev de ikke optaget.
Villy Søvndal (SF), 2004-12-14:
Jeg synes, det altid er fremragende at diskutere med hr. Søren Krarup, fordi han fremfører sit synspunkt så klart, at det må stå tydeligt for alle, at hr. Søren Krarups ærinde i denne debat er at etablere det skel mellem to store religioner, der gør, at mennesker ikke kan leve sammen.
Når man beder ham om at bekræfte det, gentager han det endnu en gang, og så strør han lidt om sig med fraser om, at de, han diskuterer med, intet har forstået og sådan noget.
Men det er jo hr. Søren Krarups vante stil.
Jeg synes bare, det må vække til eftertanke hos dem af Venstres og De Konservatives medlemmer, som er optaget af, at mennesker skal kunne leve sammen.
Er Dansk Folkepartis position i dansk politik virkelig af en sådan styrke, at ingen ordførere fra Venstre eller Det Konservative Folkeparti tør tage ordet af angst for at komme til at udfordre Dansk Folkeparti, selv når Dansk Folkeparti bevæger sig så langt ud, at jeg antager, at ganske mange medlemmer af både Venstre og De Konservative i øjeblikket sidder og krummer tæer?
Thor Pedersen (V), 2004-12-14:
Det eneste, jeg kan sige her, er, at vi vil dele sol og vind lige.
Mere præcist
bliver det ikke i dag.
Om metroprojektet gælder det jo, at det i dag er finansieret af et udviklingsselskab, og opgaven er at dele sol og vind lige, så den gældsbyrde, der vedrører metroen, følger metroen, og den gæld, som skyldes andre initiativer, som er taget i udviklingsselskabet, følger de andre aktører.
Men indgangsvinklen er for så vidt den samme, som jeg går ud fra spørgeren har, nemlig at de, der har haft nytte af strømmen af gæld til bestemte formål, også slutter af med at bære gældsbyrden og er med til at betale for de goder, de har fået.
Men mere specifikt bliver det ikke, for det er en øvelse, der forestår.
Den nedsatte høreevne hverken kan eller skal jeg bebrejde fru Rosenkrantz-Theil.
Det når altså åbenbart ikke derned, og det er problemet.
Jeg har jo sagt, hvad vi vil, og hvad vi arbejder for, og jeg lever helt fint med den model, man har i USA, at man har frihed til at etablere arbejdspladser som en meget stor styrke med hensyn til at etablere nye arbejdspladser.
Jeg kan bedre lide det end det, der foregår i Nordkorea eller på Cuba, hvor det system altså også har vist sin bæreevne.
Jeg refererer blot til det, man sådan kan se i forhistorien om det, som medlemmer bl.a. har rost gennem tiderne.
Men det, som vi agerer ud fra, er mulighederne, og der ved jeg også godt at Enhedslisten ikke bryder sig om, at folk får mere til rådighed til sig selv, i form af at vi har nedsat skatterne, så man selv kan få lov at disponere mere over dagligdagen, samtidig med at vi har øget de offentlige investeringer, at vi har fremrykket støttet byggeri, og at vi har fremrykket mere, end hvad vi har i vores egen investeringsplan, så også her har vi gjort mere end det, som vi egentlig havde lovet.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Spm. nr. US 38
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-12-14:
... hvor man skaber en efterspørgsel på nogle varer.
Det er den model, Enhedslisten vil.
Jeg mangler stadig væk at høre, hvad finansministeren vil.
Jeg tror, det svarer lidt til, at jeg siger til finansministeren, at hans højt elskede USA er det, han peger på, det vil sige, at vi skal have afskaffet den fri abort og nogle af de andre ting, Bush kommer med.
Jeg tror, vi skal lade være med at tage andre samfundsmodeller og putte dem ned i halsen på hinanden, det giver ikke nogen mening, for det, vi er her for at diskutere, er sådan set, hvordan vi får løst et af samfundets største problemer, nemlig at rigtig mange mennesker står uden for arbejdsmarkedet, så det synes jeg vi skal holde os til.
Så vil jeg sige, at når finansministeren siger, at regeringen har gjort, hvad der var maksimalt muligt, tror jeg sådan set også godt, at finansministeren kender til de tal, som Danmarks Statistik kommer med, som siger lidt om, hvor mange arbejdspladser man får pr. million kroner.
Når man laver skattelettelser af den type, som man lavede med forårspakken, får man i bedste fald 1,4 arbejdsplads.
Vil finansministeren ikke medgive, at hvis man nu i stedet for lavede en direkte investering, som man gjorde dengang med vindmølleeventyret, som ikke skaber offentlige, men private arbejdspladser i sidste ende, ville beskæftigelseseffekten være langt større?
Vi har 20.000 arbejdspladser i Danmark på grund af fokuserede investeringer fra det offentliges side ...
Thor Pedersen (V), 2004-12-14:
Jeg vil godt sige, at vi gør, hvad der er maksimalt muligt for, at færrest mulige skal være ledige.
Vi gennemfører en forårspakke, som fagøkonomerne og vismændene siger er unødvendig, hvor vi har sagt, at vi vil gøre, hvad der overhovedet er maksimalt muligt for, at der er færrest muligt ledige.
Så er forskellen blot på det livssyn, som fru Rosenkrantz-Theil har, og det, som jeg har, at jeg mener, at vækst og beskæftigelse kommer gennem et dynamisk markedsorienteret samfund, hvor man kan få lov til at udfolde sig, og hvor lovgiver er tilbageholdende med at uddele byrder.
Over for det står så et system, som man har i Nordkorea eller på Cuba, som jo er grundlaget for det politisk markedsstyrede samfund, som fru Rosenkrantz-Theil peger på.
Der er forskellen, og jeg tror, det er to uforenelige størrelser, men det lever jeg fint med.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-12-14:
Man kan så sige, at i de perioder, hvor Enhedslisten har haft indflydelse, har tallene for beskæftigelsen set lidt kønnere ud, end de har gjort, mens den her regering har været ved magten, så hvis finansministeren tog lidt ved lære, kunne det være, der kom nogle flere folk i arbejde.
Vi har nogle fuldstændig konkrete bud på, hvordan man skaber arbejdspladser i både det offentlige og det private.
Det er meget fint, at finansministeren kan stå her og sige, at han ikke bryder sig om Enhedslistens politik, det er finansministeren velkommen til, men det ville være interessant, hvis finansministeren så kunne komme med nogle bud på, hvad der er regeringens politik, for det, finansministeren siger, er, at man vil skabe bedre vilkår for konkurrencen.
Så har man sagt, at det er på grund af de internationale konjunkturer.
For mig lyder det lidt ligesom, da punkerne i 1980'erne sagde, at det var samfundets skyld.
Kan finansministeren ikke komme med et bedre bud på, hvordan man skal skabe arbejdspladser til de mange ledige, der står uden for, som den her regering har skabt, fordi den enøjet har kørt på en strategi, der har vist sig ikke at virke?
Thor Pedersen (V), 2004-12-14:
Nu vil jeg altså ikke gentage, hvad der er sagt så mange gange, hvad det er for en gruppe, vi fokuserer på, og at vi har en opgave frem til 2010, der går ud på at sikre beskæftigelsesfremgang bl.a. på de områder, jeg har nævnt.
Man får i øvrigt vækst og gang i beskæftigelsen ved at gøre stort set det modsatte af det, som Enhedslisten altid står for, nemlig ved at sikre, at danske virksomheder har gode konkurrencemuligheder, at vi er med til at lempe byrderne for virksomhederne i stedet for at øge byrderne.
Det er et spørgsmål om at få dynamik i den private sektor, så man får al den vækst i beskæftigelsen, som man ønsker i et markedsorienteret samfund; stort set det modsatte af det, som Enhedslisten altid stemmer for eller ønsker.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-12-14:
For én ting er, at folk er klar til at tage et arbejde, en anden ting er, om der er noget arbejde at få, og det svar mangler vi.
Det er rigtigt, at jeg har hørt finansministerens bud på – jeg ved så ikke, hvor meget der ligger i det – hvordan vi gør folk klar til at komme ud på arbejdsmarkedet, men jeg mener stadig væk, at finansministeren mangler at svare på, hvordan vi skaber nye job.
Jobbene hænger jo ikke på træerne, fordi ældre bliver længere tid på arbejdsmarkedet, og der bliver ikke skabt job af, at folk får mere uddannelse.
Det er et spørgsmål om, hvad det er for nogle investeringer, finansministeren vil foretage, sådan at der i fremtiden er flere arbejdspladser i vores samfund.
Det spørgsmål synes jeg stadig væk ikke vi har fået svar på, jeg mener ikke, at finansministeren kommer med et bud på, hvordan der kommer 60.000 flere arbejdspladser, og når vi taler om 800.000, synes jeg virkelig, det er svært at se.
Finansministeren svarer alene på, hvordan de folk skulle være i stand til at komme ind på arbejdsmarkedet, såfremt der på et tidspunkt kom nogle mennesker til magten i det her land, som ville skabe arbejdspladser.
Thor Pedersen (V), 2004-12-14:
Vi har jo fortalt, hvordan vi i hvert fald vil sikre, at det, vi har i vores finanspolitik om 60.000 flere i beskæftigelse, bliver nået.
Vi har jo sagt, at vi vil gøre det mere fordelagtigt for ældre at blive længere på arbejdsmarkedet, vi vil gøre det lettere for dem, der er uden for arbejdsmarkedet, indvandrergrupper, at komme på arbejdsmarkedet, vi vil gøre mere for at nedbringe sygefraværet, og vi vil gøre mere for, at unge kommer hurtigere igennem deres uddannelse.
Sådan er det.
Det gælder jo generelt for hele gruppen af dem, der har svært ved at komme ind på arbejdsmarkedet, at vi måske også skal se på vores kultur på arbejdsmarkedet, at man altid har mulighed for at arbejde det timetal, man kan præstere, at vi har meget fleksible overenskomster, således at ingen skubbes ud af arbejdsmarkedet, fordi de ikke kan præstere på fuld tid eller for den sags skyld på halv tid; altså at man fokuserer på det, folk kan, i stedet for at fokusere på det, de ikke kan.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-12-14:
Jeg vil gerne samle lidt op på den første del af finanslovdebatten i torsdags, hvor finansministeren udtalte: »Jeg synes, det er overordentlig fattigt, hvis man siger, at det eneste, vi ønsker for de 800.000 i den arbejdsduelige alder, der står uden for arbejdsmarkedet, er, at 60.000 af dem kommer ind på arbejdsmarkedet.«
Det synes jeg jo er en fantastisk positiv melding fra finansministeren.
Derfor er jeg da interesseret i at høre, hvis målet ikke er 60.000 – og det har man ikke noget svar på – hvad svaret så er, når tallet er så stort som 800.000.
Per Stig Møller (KF), 2004-12-14:
Det, jeg har understreget i min samtale med Vietnams udenrigsminister, og som ministeren for udviklingsbistand også har understreget over for vicepremierministeren, er, at man må forvente, at Vietnam overholder almindelige spilleregler, når det er et programsamarbejdsland.
Det giver os mulighed for, at vi overhovedet har kunnet få fremmet sagen – i gåseøjne, for den har ventet i alt for lang tid
, men den ville sikkert have ventet endnu længere tid, hvis ikke vi havde haft præcis den adgang og den basis for at tale hårdt og direkte til Vietnam.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jesper Langballe (DF), 2004-12-14:
Når jeg nu hører om alt, hvad der er blevet sagt, så ville jeg egentlig gerne høre noget om, hvad der er blevet gjort med hensyn til at sætte trumf på.
Til udenrigsministerens forklaringer må jeg spørge: Jamen hvilke midler har man så?
Der er mange ting, jeg ikke behøver at forklare udenrigsministeren, formentlig heller ikke, at det altid er en fordel at forhandle ud fra en styrkeposition.
Det gør Danmark her.
Men hvis vi ikke bruger styrkepositionen, hvis modparten ved, at uanset hvor længe en sag syltes, vil man aldrig nogen sinde nå til det punkt, hvor den part, der står i styrkepositionen, siger et klart nej, så kommer der jo ikke noget ud af det.
Vi ved alle sammen, at Vietnam er en bananstat, som ikke har nogen som helst – sådan som vi forstår det – retsorden, og derfor vil jeg igen spørge: Hvilket middel vil regeringen bruge i den sidste ende?
Per Stig Møller (KF), 2004-12-14:
Det behøver hr. Jesper Langballe sandelig ikke at minde mig om.
Det er jeg fuldstændig klar over, og det er jo også det, vi kræver af vietnameserne.
Vi kan arbejde for et reformarbejde i Vietnam, og det er det, vores bistandspolitik bl.a. skal medvirke til.
Det vil sige, at det nødvendige reformarbejde vil vi jo direkte modarbejde, hvis vi begynder at bringe udviklingsbistanden ind i det.
Det, vi kan gøre, er at presse på, at understrege, at det her er fuldstændig uacceptabelt.
Vi har også under mit møde i Vietnam fået udenrigsministerens ord for, at det er uacceptabelt, og han har givet besked i systemet om, at det er uacceptabelt.
Det samme er blevet sagt til vicestatsministeren.
Det vil sige, at der er kommet så meget bevægelse i sagen, at den skulle have været fremme her i december, men altså så kommer i januar.
Det er forkert; det har taget for lang tid, og så lang tid burde der ikke gå.
Jeg kan se i aviserne, at dér har vicestatsministeren jo til den danske presse udtalt sig om, hvad vedkommende er anklaget for, og det er jo altså en form for økonomisk kriminalitet; det er det, anklagen rummer.
Men anklageskriftet har jeg ikke, fordi det ikke er fremlagt, jeg har kun vicestatsministerens ord for, hvorfor vedkommende er tilbageholdt.
Det er uacceptabelt, og det har vi sagt mange gange, men jeg tror ikke, hr. Jesper Langballe kan sejle over med kanonbåde og skyde et fængsel ned og befri en dansker.
Jesper Langballe (DF), 2004-12-14:
Jeg takker udenrigsministeren for hans grundige redegørelse for regeringens aktiviteter i den her sag.
Men spørgsmålet er jo, om det, der er foregået, har været stærkt nok, ultimativt nok.
Og det er derfor, jeg stiller udenrigsministeren det spørgsmål.
Jeg vil gerne udvide spørgsmålet: Har udenrigsministeren nogen anelse om, har Vietnam løftet sløret for en skitse – nogle konturer – til anklager mod Kim Brix Andersen?
Ved den danske regering noget om, hvad sagen overhovedet går ud på?
Til ordene om, at det er uacceptabelt at sidde så længe, vil jeg minde udenrigsministeren om, at det i vore øjne er uacceptabelt at sidde ét minut mere end 24 timer uden at blive stillet for en dommer.
Per Stig Møller (KF), 2004-12-14:
Det kan godt være, at der kom røre om sagen i Folketinget i oktober, men der har faktisk været røre om sagen i Udenrigsministeriet siden oktober i fjor.
Det er en forkert fremstilling at få det til at virke, som om der ikke er foretaget noget i forhold til sagen.
Den 6. oktober 2003 blev vi underrettet om vedkommendes fængsling, og siden da har vi gjort en aktiv indsats for at fremme hans sag; man fik klarlagt anklageskriftet, og han kom for en dommer.
Der har været møder lige siden, hvor den danske ambassadør har været der jævnligt, 13 gange tror jeg.
Den 6. oktober havde jeg et møde med Vietnams udenrigsminister i Vietnam, hvor jeg insisterede på, at der nu kom en afklaring af sagen.
Den 15. november havde ministeren for udviklingsbistand et møde med den vietnamesiske vicepremierminister her i København, hvor han gjorde det samme.
Vi fik begge løfte om, at der ville være en domstolsbehandling i december måned, og at anklageskriftet ville komme frem.
Det er så ikke sket.
Vi har været i kontakt med vicestatsministerens kontor for at få afklaret, hvorfor det ikke kommer på i december, men åbenbart først i januar, og vi understregede, at det er uacceptabelt at sidde så længe uden anklageskrift.
Jesper Langballe (DF), 2004-12-14:
Man har med stigende glæde kunnet notere sig, at der er vokset et folkeligt pres frem for at forsøge at gøre noget for den stakkels dansker Kim Brix Andersen, som stadig væk sidder og rådner op i et fængsel i Vietnam uden nogen berammet retssag, uden noget anklageskrift.
Jeg vil i den anledning gerne spørge udenrigsministeren endnu en gang: Der begyndte på officielt niveau, i hvert fald på folketingsniveau, at komme røre om sagen i oktober.
Siden er der bestandig sat nye frister.
Det sidste, jeg kan huske, er, at midt i december skulle der i hvert fald ske noget.
Nu har jeg en fornemmelse af, at den frist er rykket til midt i januar.
Jeg vil gerne spørge udenrigsministeren igen: Hvor er regeringens smertegrænse, inden man siger til Vietnam som et ultimatum, at nu skal der ske noget, hvis ikke ulandsbistanden skal ryge sig en tur?
Margrethe Vestager (RV), 2004-12-14:
Man skulle simpelt hen tro, at regeringens ministre og regeringsordførerne havde en hang til slædekørsel, som ikke var os andre forundt.
Vi bliver ved med at høre om og høre om og høre om og høre om den skrænt, og vi bliver udsat for manipulation, som om vi havde 1-årige forskningsbudgetter i SR-regeringens tid.
Nej, vi havde programmer, som udløb, og hvor der skulle tages stilling til, på hvilken måde de skulle videreføres, og der var inviteret til forhandlinger om dem.
Forestillingen om, at SR-regeringen, hvis den havde været så vælgerbegunstiget at vinde valget, ville have ladet den skrænt fortsætte, er jo en fiktion.
Det er en illusion.
Det er en forestilling, som regeringen bruger til at stille sig selv op på en piedestal.
Så kan vi ikke snart blive fri for at høre om den skrænt?
Kan vi ikke snart få lidt mindre manipulation fra regeringens side i forhold til, hvad der er fup og fakta i forskningsfinansieringen?
Søren Søndergaard (EL), 2004-12-14:
Jeg forstår egentlig godt, hvorfor finansministeren hellere vil snakke om situationen i Nordkorea end situationen i Danmark, for problemet er jo, at regeringen er fantastisk god til at komme med forudsigelser, men lidt dårligere til at sørge for, at forudsigelserne går i opfyldelse.
I år 2002 forudså regeringen, at arbejdsløsheden ville falde, i 2003, at arbejdsløsheden ville falde – der skete ikke noget.
Så var Politiken så venlig at gøre os opmærksom på, hvad det var, statsministeren sagde i sin nytårstale – altså for et år siden.
Han sagde nemlig: »Men her på årets første dag tør jeg godt forudsige, at opsvinget kommer i 2004.«
Så vil jeg bare høre, om det også er en af de utallige forudsigelser fra den her regering, som ikke har holdt stik, eller om finansministeren mener, at det har holdt stik, og i så fald hvordan det så f.eks. har givet sig udtryk i et faldende ledighedstal.
Thor Pedersen (V), 2004-12-14:
Det undrer også mig, at det skal være nyt, for det er jo slået igennem.
Der er ikke nogen økonomiske prognosemagere, der ikke er enige i, at opsvinget er i gang.
Tallene viser, at antallet af ledige nu er 10.200 lavere, end det var i december sidste år, så det er altså faldet.
Beskæftigelsen er steget med 17.000.
Man skulle tage og glæde sig over, at forårspakken virker, glæde sig over, at familierne har fået større rådighedsbeløb, glæde sig over, at nogle har mulighed for at bruge mere og endda også for at spare mere op.
Man skulle i anledning af julen tage og finde den stille glæde frem, så kan man sådan set have det lidt mere kedelige livssyn, at alting er så sort og mørkt, resten af året.
Søren Søndergaard (EL), 2004-12-14:
Jeg forstår stadig væk godt, at ministeren hellere vil snakke om Nordkorea, for hvis vi nu tager Børsen, som jeg lige må gøre opmærksom på ikke sædvanligvis er Enhedslistens kamporgan, ser vi, at Børsen havde en artikel fredag den 10. december 2004 – det er sådan set kun nogle få dage siden – hvor overskriften lød: »Ledigheden har bidt sig fast over 170.000.«
Ledigheden har bidt sig fast over 170.000.
Jeg ved ikke, om finansministeren lige på stående fod kan huske, hvad den var, da finansministeren overtog roret, men den var mindst 30.000 lavere end det tal.
Vi har altså en ledighed, der har bidt sig fast over 170.000.
Det er rigtigt, at der har været nogle små svingninger.
Den sidste svingning er jo den, der består i, at ledigheden faktisk er gået op.
Så er det, jeg spørger, hvordan det hænger sammen med en udtalelse om, at opsvinget vil komme i år, når vi ser en ledighed, der bider sig fast på et fuldstændig uacceptabelt højt niveau, og når vi oven i købet her hen mod årets sidste måneder ser, at ledigheden ikke fortsætter med at falde, men faktisk går op.
Thor Pedersen (V), 2004-12-14:
Det hænger i og for sig ganske udmærket sammen.
Hvis vi blot kunne få en erkendelse af, at ledigheden nu altså er faldet med godt 10.000 siden december sidste år.
Kan vi ikke bare komme så langt?
Den er altså faldet.
Og vi har sagt hele tiden, at vi vil spå et meget jævnt, fladt forløb, en trend, som er glidende nedadgående, hvad angår reduktion af ledigheden.
Jeg vil godt vide, hvilke autoriserede prognosemagere der i givet fald ikke er enige i det, for det, der gælder, hvad enten vi taler om IMF, OECD, EU, vismændene, Nationalbanken, Dansk Industri, bankerne i øvrigt, eller hvem det måtte være, er, at man er enige om, at ledigheden fortsat vil falde.
Så hvis der er en, der i en redaktion på Børsen har en overskrift, der siger, at den har bidt sig fast, må vedkommende altså bide sig fast i avisen.
Forventningen er med det, der også ligger for næste år, med den kapacitet og den købekraft, der udloddes i 2005, stadig, at der vil være en reduktion af den samlede ledighed på ca. 20.000.
Poul Henrik Hedeboe (SF), 2004-12-14:
I forbindelse med kommunalreformen er der en masse udeståender, og jeg vil godt spørge lidt til trafikområdet.
Vi har en metro.
Der er planlagt en Østamagerdel, og en del af den skal gå gennem Tårnby Kommune, selv om kommunen har kæmpet lidt imod det.
Men nu er det sådan, at Københavns Amt forsvinder som følge af kommunalreformen, og Københavns Amt står for en del af långivningen til metroen.
Historien bringes i Politiken i dag.
Aktuelt er der tale om, at 600 mio. kr. vedrører den del af metroen, der går gennem Tårnby Kommune, som er en lille kommune, og hvis kommunen skulle overtage den del af lånet, ville det betyde en udgift på omkring 15.000 kr. for hver indbygger.