Ulla Tørnæs (V), 2000-10-05:
Vi er kede af det på Danmarks vegne, vi er kede af det, fordi vi fortsat mener, det havde været bedre for Danmark at være en del af den fælles valuta.
Det havde været et bedre udgangspunkt for at sætte vores fingeraftryk for udviklingen i Europa.
Så kunne vi have skabt bedre forudsætninger for, hvordan Danmark kunne være med til at præge udviklingen i hele Europa.
Der skal naturligvis ikke herske den mindste tvivl om, at Venstre respekterer nejet.
Vi vil loyalt forvalte vælgernes afgørelse og føre europapolitik på baggrund af nejet.
Derfor kan der ikke blive tale om at belære, endsige europæisere vælgerne.
Venstre har også lært af nejet, lært, at der i befolkningen er en udbredt bekymring for, at EU udvikler sig for hurtigt og for centralistisk.
Det er en bekymring, der giver anledning til eftertanke, og som vi naturligvis har skrevet os bag øret.
Befolkningens valg indebærer, at al snak om afvikling af Edinburghaftalens undtagelser er fuldstændig utidig og uaktuel.
Det gælder således ikke kun undtagelsen over for deltagelse i den fælles valuta, men også undtagelserne om dansk deltagelse i forsvarssamarbejdet og i indre og retlige anliggender.
Vi må se i øjnene, at vi med nejet i torsdags permanent placerede os på sidelinjen som et B-medlem.
Vi gav et klart signal om, at vi ikke ønsker at være med i EU's kerne.
Vi ved, at en række lande ønsker at gå videre i et forstærket samarbejde uden Danmark.
Det er den situation, vi må forberede os på.
Det delte Europa er blevet en realitet.
I Venstre vil vi gøre, hvad vi kan for at bidrage til, at Danmark ikke isoleres.
Det er muligt,
de øvrige EU-lande kan undvære os, men vi kan så absolut ikke undvære EU.
Vi lever godt af at sælge vore varer til EU, og lad mig minde om, at knap 70 pct. af al dansk eksport går til de andre EU-lande, et tal, der vil blive endnu større, når udvidelsen med de øst- og centraleuropæiske lande har fundet sted.
Vi øger ikke velstanden og velfærden i det danske samfund ved at isolere os.
Derfor er det altafgørende, at Danmark fremover spiller en rolle i den europæiske debat, og her må vi ud fra de givne forudsætninger spille vore kort så fornuftigt som muligt.
Så i stedet for at vende ryggen til Europa skal vi med nejet i ryggen sætte dagsordenen dér, hvor det er muligt.
Der lå mange forskellige årsager til grund for vælgernes afgørelse i torsdags.
Mange nævnte Østrigsagen, hvor de 14 regeringsledere, inklusive statsministeren, på fuldstændig uforståelig vis troede, at de kunne slippe godt fra at sætte demokratiet ud af spil, mens andre lagde vægt på euroens fald over for dollaren.
Endnu andre nævnte frygten for glidebanen, frygten for, at EU er på vej til udvikle sig til Europas forenede stater, frygten for, at Danmark som nationalstat vil forsvinde, og her bidrog nejsigerne i væsentlig grad til at skabe grobund for denne frygt.
Lad mig sige det, så det ikke kan misforstås: Venstre ønsker ikke, at EU skal udvikle sig til Europas forenede stater.
EU er, og EU skal fortsat være et forpligtende samarbejde imellem selvstændige, suveræne nationer.
For at skabe sikkerhed for, at der ikke er tale om en glidebane, og at EU ikke udvikler sig til Europas forenede stater, har Venstre foreslået, at Danmark sætter sig i spidsen for at få defineret, hvilke opgaver nationalstaterne skal varetage, og hvilke opgaver EU skal varetage.
For at skabe den helt nødvendige tryghed i befolkningen, forestiller vi os, at en sådan opgavefordeling bliver traktatfæstet.
Det indebærer, at der kun kan ændres på opgavefordelingen ved en traktatændring, der jo som bekendt kræver enstemmighed.
Vi har kaldt det et kompetencekatalog, altså et katalog over, hvem der har hvilke kompetencer, hvilke opgaver.
statsministerens sympati for forslaget, og vi ser frem til at drøfte forslaget med regeringen.
For at genskabe danskernes tryghed og tillid til EU er det frem for alt vigtigst at få skabt et helt andet billede
af EU i hverdagen.
Vi kender alle udtrykket »nede i Europa«, »nede i EU«, underforstået noget fjerntliggende og noget uvedkommende, men nej, Danmark er en del af Europa, Danmark er en del af EU, det bliver vi nødt til at tage udgangspunkt i, hvad enten vi kan lide det eller ej.
Derfor var det også med glæde, at vi noterede os undersøgelsen i Ugebrevet Mandag Morgen forleden, der viste, at danskerne er mere europæiske end nogen sinde.
I Venstre lægger vi stor vægt på, at optagelsen af de øst- og centraleuropæiske lande kommer til at ske efter den fastlagte tidsplan.
Derfor er det vigtigt, at det danske nej til deltagelse i den fælles valuta ikke kommer til at spænde ben for østudvidelsen.
Danmark skal under ingen omstændigheder være det land, der blokerer for Estland, Letland, Litauen, Polen, Tjekkiet og Ungarns brændende ønske om at blive en del af det europæiske fællesskab.
Derfor bakker vi fortsat op om det forhandlingsmandat, vi har givet regeringen i forbindelse med regeringskonferencen om Nicetraktaten.
Fornemmelsen af deja-vu eller nærmere: Har vi ikke hørt det før?
sad vi vel alle med, da vi lagde øre til statsministerens lange redegørelse forleden.
Den var blottet både for visioner og pejlemærker.
Til gengæld fik vi en yderst detaljeret gennemgang af regeringens meget omfattende lovkatalog, der lægger op til regulering ned i allermindste detalje.
Der er såmænd ikke grund til at spilde meget krudt på den tale, der mere gjorde sig bemærket ved det, der ikke var med, end det, der var med.
Det samme gælder i og for sig det længe ventede regeringsgrundlag.
Regeringen har nu brugt 10 måneder, ja, 10 måneder har regeringen blokeret for ethvert initiativ med henvisning til, at man ventede på det nye regeringsgrundlag
, 10 måneder har man brugt til at formulere nogle ganske almindelige betragtninger.
Ikke et ord om de kriminelle udlændinge, der for kort tid siden skulle isoleres på en øde ø.
Ikke et ord om de alt for lange ventelister til sygehusbehandling.
Ikke et ord om den alt for slappe retspolitik.
Med andre ord ikke et suk om alt det, der beviseligt optager helt almindelige mennesker, der færdes dér, hvor statsministeren kun kommer som led i et gennemkoreograferet mediestunt
Det er derude i det virkelige Danmark, vil jeg gerne sige til statsministeren, at vælgerne sukker efter bud på, hvordan man løser de reelle problemer: Et nødlidende sygehusvæsen, kriminelle udlændinge og skoler hærget af vold og forfald.
Det er her, danskerne forventer svar fra landets statsminister.
Og hvad fik de?
Forblommede tungen-ud-af-vinduet-sætninger som: Vi skal møde udfordringerne med rank ryg.
Vi skal bekæmpe magtesløsheden og holde fast i det stærke samfund, var, hvad de fik.
Ærlig talt, det er for tyndt, statsminister, det er for nemt.
Altså ingen konkrete bud på løsning af konkrete problemer i det danske velfærdssamfund.
Nej, i stedet bliver listen over forslag, der skal finansieres af regeringens magiske milliard, længere og længere.
Milde gaver er regeringens eneste chance for at bevare magten.
Men taburetkløen er blevet for tydelig.
Lokkeriet og det gustne overlæg er gennemskuet.
Tag nu f.eks. varmehjælpen til pensionisterne - i sig selv et særdeles sympatisk forslag.
Typisk socialdemokratisk.
Først flår Ole Stavad...
Nej, vil jeg sige til hr. Thulesen Dahl, det er der ikke.
Jeg tror ikke, at hverken regeringen og i og for sig heller ikke hr. Thulesen Dahl er et sekund i tvivl om Venstres holdning til det forslag, der er kommet, om en overvågningsmekanisme.
Hr. Thulesen Dahl kalder det en formalisering af Østrigsanktioner.
Jeg tror ikke, der er nogen som helst, der er i tvivl om, heller ikke statsministeren, hvad Venstre mener om et sådant forslag.