runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Blach Hansen (S), 2003-01-15:
Jeg vil gerne bede ministeren om at være mere specifik og forklare, hvordan direktøren opfylder kriteriet om at have dokumenteret og anerkendt forskningserfaring, og hvordan direktøren dokumenterer, at han har relevante og anerkendte forskningsmæssige kvalifikationer.
Som ministeren gjorde opmærksom på, da vi diskuterede denne her sag, senest for et års tid siden, svarede ministeren faktisk hr. Jørn Jespersen på et spørgsmål i salen, at Bjørn Lomborg netop var blevet indstillet, fordi: »Bjørn Lomborg skiller sig ud både ved at have publiceret bøger, at have publiceret én på engelsk på et anerkendt universitetsforlag, som er helt central i forhold til instituttets opgave.«
Så ministeren har selv under debatten i Folketingssalen henvist til, at Bjørn Lomborg havde publiceret en bog - endda på engelsk - og at det var centralt i forhold til instituttets opgave.
Det er den bog, der nu bliver kritiseret sønder og sammen.
Derfor synes jeg, det er meget relevant, hvis ministeren kunne være noget mere specifik og forklare, hvilke kvalifikationer det helt præcist er, ministeren mener Bjørn Lomborg her opfylder.
Hans Christian Schmidt (V), 2003-01-15:
Det hedder i opslaget vedrørende en direktør for Institut for Miljøvurdering bl.a., at der ved besættelse af stillingen vil blive lagt vægt på en dokumenteret og anerkendt forskningserfaring, det vil sige på lektor- eller seniorforskerniveau, indsigt i instituttets arbejdsområder og dokumenteret erfaring i sammenstilling, tværgående vurdering og formidling af forskningsmæssige resultater på miljøområdet.
Formanden for bestyrelsen for Institut for Miljøvurdering indstillede Bjørn Lomborg til stillingen som direktør som den bedst kvalificerede blandt ansøgerne, og jeg fulgte den indstilling.
Jeg forstår også, at bestyrelsen har drøftet situationen omkring direktøren i mandags, og som det fremgår af den udsendte pressemeddelelse, er bestyrelsen fortsat overbevist om, at Bjørn Lomborg i tæt samarbejde med bestyrelsen kan løfte opgaven som direktør.
Pernille Blach Hansen (S), 2003-01-15:
Det overrasker mig meget, at statsministeren ikke ville svare på det tidligere spørgsmål, men det må jeg jo tage som udtryk for, at der ikke findes noget godt svar.
Derfor vil jeg nu spørge miljøministeren, om miljøministeren er af den opfattelse, at Bjørn Lomborg nu opfylder de kriterier, der oprindelig stod i stillingsbeskrivelsen, om at direktøren skulle have dokumenteret og anerkendt forskningserfaring.
Jeg vil desuden spørge til det spørgsmål, som ministeren har besvaret gennem Folketingets Miljøudvalg, hvori der står, at direktøren skal have relevante anerkendte forskningsmæssige kvalifikationer.
Det vil jeg meget gerne bede miljøministeren om at uddybe, for jeg synes, det er meget væsentligt, at de mennesker, vi skal have til at stå i spidsen for danske forskningsinstitutioner, også skal have de relevante faglige, videnskabelige kvalifikationer for at bestride det job.
Det synes jeg der er rejst meget berettiget tvivl om her.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-01-16:
Jeg føler ikke trang til på baggrund af det forslag her at kaste mig ud i sådan en større statsretlig diskussion med hverken hr. Kuupik Kleist eller hr. Lars-Emil Johansen.
Jeg vil også sige til hr. Lars-Emil Johansen
: Min holdning til det her er ikke, at jeg sådan går rundt og opfatter Danmark som en tidligere kolonimagt.
Jeg synes, at hr. Lars-Emil Johansen og hr. Kuupik Kleist meget ofte under vore debatter her i Folketingssalen stiller nogle skræmmebilleder op eller fører en skyggeboksning med nogle, som slet ikke vil slås. Som jeg før har sagt, er regeringens holdning jo den, at vi er tilhængere af en fortsat udvikling og modernisering af hjemmestyret såvel på Færøerne som i Grønland, og vi er også i løbende dialog med det grønlandske landsstyre om en sådan proces.
Vi ser nu frem til, at der kommer en betænkning
fra Selvstyrekommissionen.
Hr. Lars-Emil Johansen og hr. Kuupik Kleist møder ikke nogen vrangvilje i Folketinget.
Jeg fornemmer, der er en bred tilslutning her i Folketinget til, at vi fortsat skal udvikle og modernisere hjemmestyret, og som jeg flere gange har givet udtryk for, så er det min og regeringens principielle holdning, at det både er naturligt og rigtigt, at så mange opgaver og så meget ansvar lægges så tæt som muligt på de mennesker, som det vedrører. Derfor forstår jeg ikke, at det hele tiden skal stilles
op, som om der er et modsætningsforhold.
Og så er det jo altså også et spørgsmål om, at hvis der skal være et reelt indhold i et selvstyre, så skal man altså også være i stand til i højere grad at kunne tjene sine egne penge. Det er jo derfor, at jeg har aftalt med landsstyret at igangsætte et fælles arbejde mellem landsstyret og den danske regering om, hvordan vi kan udvikle Grønlands erhvervsliv, hvordan vi kan gøre det grønlandske samfund i stand til at blive mere økonomisk selvbærende.
Skulle vi nu ikke tage diskussionen på den pragmatiske måde og skabe praktiske resultater i stedet for sådan en gang skyggeboksning med fjender, der ikke eksisterer?
Per Dalgaard (DF), 2003-01-16:
Med lovforslag nr. L 117 lægges der op til, at Danmark vil gennemføre ændringer i straffeloven og adoptionsloven og
dermed, at vi ratificerer den FN-konvention, som Danmark underskrev den 7. september 2000.
Ved den underskrift forpligtede landene sig til at kriminalisere salg af børn med henblik på at udnytte barnet seksuelt, at sælge barnets organer for vindings skyld, at barnet udsættes for tvangsarbejde, at udnytte barnet til børneporno eller prostitution.
Alt sammen handlinger, som ethvert samfund, uanset om det er demokratisk eller ej, burde tage dyb afstand fra.
Ligeledes gennemfører lovforslaget ændringer i straffeloven, således at Danmark deltager i vedtagelsen af en EF-rammeafgørelse om netop bekæmpelse af førnævnte kriminelle handlinger.
L 117 medfører også ændringer i retsplejeloven om gennemførelse af straffesager, hvor børn skal vidne, og det glæder mig, at det nu bliver lov, at videoafhøring af børn tillades, at den sigtede ikke får mulighed for at overvære denne, samtidig med at den finder sted, men først kan se optagelserne bagefter.
Den frygt, nogle har udtrykt, for, at en gentagelse af afhøringen af barnet vil være frustrerende for det ved denne model, viser sig ikke at holde stik.
Det er i hvert fald ikke Kriminalforsorgens erfaringer, at der bliver krævet en genafhøring af børn.
Også det, at strafferammen for udbredelse af børneporno under skærpende omstændigheder bliver sat op til 6 år, og at det også bliver forbudt at bruge modeller under 18 år, falder ind under denne her strafferamme, og ligeledes, at besiddelse af børneporno eller andre utugtige visuelle gengivelser straffes med op til 1 år
De nye restriktioner gælder også animeringer af personer, der optræder i simuleret seksuel aktivitet.
Det er også glædeligt, at Danmark vil kriminalisere hændelser, hvor personer optræder som under 18-årige trods det, at vedkommende måske har en alder af over 18 år.
Der står rent faktisk på side 16 i lovforslaget omkring menneskesmugling noget med en straf på mindst 6 til 10 år.
Det vil selvfølgelig glæde Dansk Folkeparti, om man måske ad denne vej får indført minimumsstraffe for visse grove forbrydelser.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-01-16:
Jeg er bare nødt til at sige, at når regeringen har givet tilsagn om, at den vil indlede en dialog med det grønlandske hjemmestyre om en fremtidig råstofordning, så finder jeg ingen anledning til på det her tidspunkt at gå nærmere ind i det spørgsmål.
Det tror jeg er meget forståeligt for alle.
Det synes jeg jo egentlig er den mest imødekommende holdning, man kan forestille sig, og det burde også være tilfredsstillende for både hr. Lars-Emil Johansen og hr. Kuupik Kleist.
Lars-Emil Johansen (SIU), 2003-01-16:
Jeg vil gerne sige til statsministeren: Jeg har absolut intet imod eller ønske om at forhindre, at regeringen og statsministeren fører forhandlinger med Grønlands regering, Grønlands hjemmestyre.
Men det er heller ikke det, jeg spurgte om.
Jeg spurgte om, hvad forskellen er.
Det må være tilladt som medlem af Folketinget at stille et spørgsmål, som regeringen besvarer, i stedet for bare at henvise til, at man planlægger at have nogle forhandlinger med Grønlands regering senere, og derfor vil man ikke svare på det. Jeg mener, at jeg som medlem af Folketinget har ret til at få et svar på, hvorfor Danmark forskelsbehandler Grønland og Færøerne i forhold til deres rettigheder til undergrunden.
Kristen Touborg (SF), 2003-01-16:
... hr. Lars-Emil Johansen to gange har stillet til statsministeren.
Hvad er forskellen på den færøske situation og den grønlandske?
Jeg finder faktisk, det er for dårligt, at statsministeren ikke vil det, og jeg vil så gerne opfordre statsministeren til at gøre det nu.
For det er vel ikke, fordi der ikke er noget svar på det spørgsmål?
Kun den ene bemærkning, at jeg finder, det er utilstedeligt, at statsministeren ikke vil besvare det spørgsmål, som hr. Lars-Emil Kristiansen to gange har stillet...
Kuupik Kleist (IA), 2003-01-16:
Men fakta er jo altså, at Danmark ifølge internationale definitioner var en kolonistat indtil grundlovsændringen i 1953.
Grunden til, at jeg f.eks. kommer ind på nogle traktater, der omhandler forhenværende kolonimagters forpligtelser og andre ting, er jo, fordi der i denne her debat bliver henvist til nogle andre traktater, der åbenbart skulle gøre det umuligt for Danmark at overdrage ejendomsretten. Og sådan foregår en debat jo.
Jeg opfatter den ikke som særdeles eller specifikt negativ.
Jeg synes, at det grundlæggende er en positiv debat, hvor der bliver luftet nogle forskellige synspunkter.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-01-16:
Statsministeren berørte et meget principielt spørgsmål.
Danmark er ikke en kolonimagt, men vi har en klar forpligtelse til at erkende, at det har vi altså været.
Og en del af Grønlands folkeretlige status baserer sig jo på, at Danmark har været en kolonimagt, hvilket giver Grønland en række folkeretlige rettigheder.
Dem kan man altså ikke udslette ved at påstå, at vi ikke har været en kolonimagt.
Jeg føler, at vi har en meget stor samhørighed med Grønland.
Men så må vi også være åbne for at diskutere vores historie.
Og når sagen om ejendomsretten til undergrunden overhovedet kommer op, så er det jo, fordi Danmark har været en kolonimagt.
Ellers ville ejendomsretten til undergrunden jo ikke ligge hos rigsfællesskabet, men hos Grønland.
Så det har en meget umiddelbar praktisk konsekvens.
Og så skal man altså lige huske, at der stadig væk lever mennesker, der kan huske, hvordan den danske stat uden for sit eget territorium tvangsdeporterede folk og fratog dem deres ejendom og flyttede dem et andet sted hen, end hvor de gerne ville bo.
Det er sådan noget, kolonimagter gør.
Og det er i nuværende menneskers levetid, at det fandt sted.
Så lad os nu ikke grave grøfter, men se fremad og også stå ved, hvad vi som nation har begået ude i verden.
Lars-Emil Johansen (SIU), 2003-01-16:
Jeg er meget overrasket over, at statsministeren taler om, at vi insisterer på skyggeboksning eller insisterer på kamp mod et fjendebillede, der ikke eksisterer.
Jeg spurgte: Hvad er forskellen?
Hvorfor kan færingerne opnå en rettighed, som en anden del af riget ikke kan opnå?
Det er da ikke at insistere på noget.
Det er et faktum.
Hvorfor kan en del af riget opnå en rettighed, som en anden del af riget ikke kan opnå?
Det var bare det.
Der er ikke insisteret på en kamp med nogen, der ikke vil kæmpe.
Og jeg har ikke noget fjendebillede af Danmark.
Men jeg vil gerne bruge min rettighed til at spørge: Hvad er forskellen?
Hvordan kan en statsminister overdrage ejendomsretten over de færøske ressourcer for nogle år siden, når en statsminister i år ikke kan overdrage tilsvarende til de tilsvarende grønlandske myndigheder, også hjemmestyremyndigheder?
Det er da et ret klart spørgsmål.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-01-16:
Det er ikke, fordi jeg føler nogen særlig stærk trang til sådan at begynde at starte en stor debat om det.
Men der er da mange forskelle mellem Grønland og Færøerne.
En af forskellene er jo de økonomiske forudsætninger.
Men der er da mange andre aspekter, man skal tage ind.
Men lad mig så vende tilbage til, at jeg jo har stået her i dag og flere gange tilkendegivet, at regeringen faktisk er indstillet på positivt at drøfte den fremtidige råstofordning med det grønlandske landsstyre, og derfor har
jeg meget svært ved at se, hvad problemet egentlig er.
Jeg vil bare kort svare på hr. Lars-Emil Johansens spørgsmål ved at sige, at nu har regeringen jo altså tilkendegivet, at den er parat til at indlede en dialog med Grønlands landsstyre om denne ordning.
Der er rettet en henvendelse fra det grønlandske landsstyre til regeringen, og økonomi- og erhvervsministeren vil tage et møde med det ansvarlige landsstyremedlem.
Og på det grundlag vil vi så starte en dialog med landsstyret.
Det synes jeg da faktisk er en meget imødekommende holdning.
Men det er også på den baggrund, at regeringen må afvise det forslag, der er til behandling her i dag.
Lene Espersen (KF), 2003-01-16:
Jeg har redegjort både over for fru Pernille Rosenkrantz-Theil og resten af salen for, hvad de helt altovervejende årsager til, at regeringen ikke kan støtte forslaget om at give registrerede partnere mulighed for at adoptere fra udlandet, er. Så bliver spørgsmålet om enlige draget ind i denne debat.
Som jeg har fået det oplyst, er der vist en verserende sag for øjeblikket, hvor en enlig har oplyst, at den pågældende er homoseksuel, men ønsker at adoptere, og den sag er ikke afgjort endnu.
Men jeg synes, det er vigtigt at få understreget for ikke at gøre dette her til en diskussion om forskellige samværsformer: For enlige, der skal adoptere, gælder der jo ganske skrappe regler, for når et barn retligt alene har én forælder, erkender man, at så er der altså endnu mere behov for, at der er netværk og andre ting til stede, som gør, at barnet har en kreds omkring sig, der kan være med til at skabe tryghed.
Det er altså ret skrappe regler, der ligger til grund for, at enlige under helt særlige omstændigheder skal have mulighed for at adoptere børn.
Jeg forstår godt, at der er mange, der i denne debat vil sige: Jamen det virker ikke logisk, at en enlig kan få lov, og at homoseksuelle par, hvoraf mange er fantastiske forældre, ikke kan.
Faktisk kender jeg masser af eksempler på børn, der lever godt i forhold, hvor det er homoseksuelle par, der opdrager og opfostrer børnene, så det kan virke besynderligt, at man her afviser den mulighed.
Men som jeg også har redegjort for, er der utrolig mange forhold, der spiller ind. Til fru Line Barfod vil jeg sige, at hvis det er sådan, at vi gennemførte et skridt, der for nogle lande er ekstremt vidtgående, kunne det meget vel få den konsekvens, at de siger: Så adopterer vi bare ikke børn til Danmark, for vi vil ikke risikere, at barnet kommer til at få en opvækst, som vi ikke finder er rigtig.
Så må vi selv bare fortsætte vores kamp imod alle former for fordomme, men det er ikke noget jeg tror, vi kan løse i løbet af debatten her i dag.
Lene Espersen (KF), 2003-01-16:
Jeg føler sådan set, at jeg allerede har redegjort for det synspunkt.
For problemstillingen er altså desværre den, at selv om fru Line Barfod her siger, at jamen det kan da godt være, at de lande så vil fortsætte med at afgive børn til adoption, hvis bare de får en garanti for, at det ikke er registrerede partnere, der modtager barnet, så tror jeg, der vil ske det, at man til sidst siger: Danmark er et uinteressant land for os, fordi vi ikke kan være hundrede procent sikker på de danskere, for de har nogle mærkelige regler.
Derfor tror jeg ikke, at man skal tage så let på den problemstilling, som går på, at hvis man først tager skridtet fuldt ud, så er det ikke bare et spørgsmål om, at man sætter betingelser, der gør, at lovgivningen måske bliver fuldstændig uden reel forbedring i hverdagen, men der kan også meget nemt ske det, at der så bliver en reel forværring for de mennesker, der i dag godt kan adoptere et barn.
Det er altså ikke en problemstilling, som jeg synes, at man skal tage let på.
Jeg mener, at det er et reelt argument og et problem, som også forslagsstillerne bliver nødt til at forholde sig til.
Kuupik Kleist (IA), 2003-01-16:
Jeg går også meget ind for pragmatiske løsninger.
Det skal ikke komme an på det.
Og når Venstres ordfører spørger mig, hvad der skal til for at etablere en mere selvbærende grønlandsk økonomi, så er det netop f.eks. dagens forslag, som skal bane vejen for en mere selvbærende økonomi.
Nu vil jeg ikke stå og remse en hel masse op, men det er klart, at også en mere effektiv forvaltning selvfølgelig altid er ønskelig, men det gælder måske ikke kun for Grønland.
Dagens andre debatter her i salen har vel illustreret det rigeligt. Til fru Aase D. Madsen vil jeg sige, at jeg altså er helt enig i, at hvis vi kan få et sådant notat, som belyser problematikken, er det selvfølgelig meget velkomment.
På den anden side kan jeg næppe forestille mig, at det vil være forbudt for Danmark ifølge de traktater og vedtagelser, som fru Aase D. Madsen henviser til, at overdrage ejendomsretten til Grønland.
Det ville da virkelig være mærkeligt.
Line Barfod (EL), 2003-01-16:
Men der er ingen af dem, der har sagt, at de så vil lukke for adoption til heteroseksuelle par i Danmark.
Så det, der er spørgsmålet, er ikke, om det har skadevirkning for andre, der ønsker at adoptere, men alene om der vil være nogle børn, der kan adopteres.
Der ligger jo ikke i Enhedslistens forslag noget som helst pres på, at man skal tvinge de her lande, men alene en mulighed for, at hvis der på et tidspunkt kommer et land, der gerne vil lade sine børn adoptere af homoseksuelle, så er den mulighed der, så det ikke er Danmark, der skal blokere for, at homoseksuelle kan adoptere.
På den måde kan vi også være med til at påvirke holdningen i andre lande.
Lene Espersen (KF), 2003-01-16:
Som jeg sagde i min indledende besvarelse, er det her en meget svær balancegang.
Men jeg har også redegjort for, hvad det er for argumenter, der har vejet tungest fra regeringens side for at afvise de her forslag.
Der er noget af det, som jeg synes fru Pernille Rosenkrantz-Theil glemmer lidt i debatten, hele spørgsmålet om, at vi i dag modtager mange børn fra lande også langt væk fra Danmark, som så får en tryg opvækst i Danmark.
Mange af de lande har tilkendegivet, at de ikke vil acceptere, at børn bliver adopteret af registrede partnere.
Til det må man sige, at det jo ville være meget, meget, meget forkert, hvis vi kom i en situation, hvor de børn, der egentligt kunne få en tryg opvækst i en familie i Danmark, bliver frarøvet den mulighed, fordi vi ønsker at komme med noget lovgivning, der skal bekæmpe fordomme osv.
Der vil jo stadig væk, mener jeg, være rigtig god grund til at glæde sig over, at der er så mange, der kan adoptere børn fra udlandet.
Men vi mener altså, at grænsen går her.
Jeg synes, at det er en vanskelig afvejning, det vil jeg gerne sige.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-01-16:
Jeg ved udmærket godt, at der ikke er talrige eksempler.
Jeg står nemlig ikke og diskuterer eksemplerne, som jeg også sagde før, jeg diskuterer lovgivning og bevæggrundene for den lovgivning, der er på området.
Der er intet i lovgivningen, som forhindrer en enlig homoseksuel i at adoptere et barn, og det, jeg forsøger at få opklaret, er, hvorfor man har lavet den lovgivning. Jeg forsøger altså ikke at få en forklaring på, hvordan lovgivningen ser ud, eller hvem der er blevet adopteret, men hvorfor den ser ud, som den gør.
Jeg vil gerne spørge på en måske anden måde: Mener justitsministeren selv, det er logisk, at lovgivningen på ét område forhindrer, at homoseksuelle kan adoptere, men på et andet område ikke gør det?
Det er blot den inkonsekvens, jeg spørger til.
Så siger ministeren, at det jo er en diskussion om, hvad der er bedst for barnet.
Bringer det på ingen måde ministeren i tvivl om, hvad der er bedst for barnet, når man nu kan læse i den svenske undersøgelse, som jo ligger til grund for, at man i Sverige vedtog det forslag, som Enhedslisten har fremsat i dag, at børn, der vokser op med homoseksuelle forældre, udvikler sig socialt og psykisk fuldstændig magen til andre børn, altså at børn fra homoseksuelle familier og børn fra heteroseksuelle familier er ens?
Lene Espersen (KF), 2003-01-16:
Jeg vil gerne gentage det, som jeg sagde under diskussionen om enlige: opfattelsen her i Folketinget har været, at der skulle være en mulighed for enlige for at adoptere, og man må også sige, at der er jo mange enlige, der har eneansvaret for et barns opvækst.
Som udgangspunkt har man ikke under sagsbehandlingen set på den enliges seksuelle tilbøjeligheder.
Men som jeg har redegjort for, er der altså en verserende sag for øjeblikket om lige præcis en homoseksuel person, som søger adoptionstilladelse.
Det var blot det, jeg forsøgte at sige, fordi fru Pernille Rosenkrantz-Theil her fra talerstolen sagde, at når nu homoseksuelle enlige kan adoptere, osv.
Nu skal vi jo lige se, hvordan sagen falder ud, for det lyder, som om fru Pernille Rosenkrantz-Theil har bunkevis af eksempler på, at det skulle være tilfældet. Jeg medgiver - og det er den mere logiske diskussion, kan man næsten sige - at det kan virke mærkeligt, at man i princippet kan skjule sine seksuelle tilbøjeligheder og få en mulighed for at adoptere og efterfølgende leve i et homoseksuelt forhold.
Men der sker jo så meget.
Man kan også ændre seksuel tilbøjelighed i løbet af sit liv og nå at adoptere, inden det sker, og så er det jo ikke sådan, at børnene bliver frataget én.
Det er en gang imellem en meget, meget, meget vanskelig balancegang, man kommer ud på,
men regeringen har altså fundet, at det vil være forkert, såfremt vi åbner mulighed for, at registrerede par som udgangspunkt også kan adoptere fra udlandet.
Der er en mulighed for stedbarnsadoption, men adoption fra udlandet mener vi ikke er at tilgodese barnets tarv på den 100 pct. allerbedste måde.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-01-16:
Det, der kalder mig herop, er, at jeg ikke rigtig synes, jeg fik svar på mit spørgsmål.
Én ting er, at der er en verserende sag, som ikke er blevet afgjort, men det er i og for sig lovgivningen fuldstændig uvedkommende, for lovgivningen blev jo vedtaget, før den sag blev rejst.
Jeg har jo ikke været så længe her i Tingen, så det kunne være, ministeren kunne oplyse mig om, hvad logikken er bag, at en enlig homoseksuel kan adoptere.
Hvorfor har man lavet en lovgivning med den åbning, hvis man har et problem med, at børn vokser op hos homoseksuelle forældre?
Hvad er det, der gør, at et barns tarv er bedre varetaget hos den enlige homoseksuelle end hos et homoseksuelt par?
Det er mig ubegribeligt, og jeg håber, ministeren kan hjælpe med at opklare spørgsmålet.
Det andet spørgsmål er om enlige og de skrappe godkendelsesregler og skrappe regler for netværk: Jamen vi lægger jo op til, at fuldstændig de samme regler og fuldstændig de samme godkendelsesprocedurer skal gælde for homoseksuelle.
Barnets tarv skulle være lige så vel varetaget med den samme godkendelsesprocedure vedrørende børn, der kommer til homoseksuelle forældre, som i dag gælder for hetroseksuelle eller enlige.
Line Barfod (EL), 2003-01-16:
Ministeren nævnte som en af grundene til at være imod forslaget, at mange af de lande, hvor de børn, der skal adopteres, kommer fra, ikke vil acceptere, at børn bliver adopteret af homoseksuelle. Men kan ministeren ikke bekræfte, at det ikke forhindrer, at andre kan adoptere børn, så det ikke vil have nogen skadevirkning, at vi vedtager forslaget?
Så vil jeg spørge ministeren, om Danmark ikke kunne være med til at påvirke holdningen internationalt.
I Danmark har vi jo den holdning, at homoseksuelle er nøjagtig lige så gode mennesker som alle os andre, og derfor kunne vi jo være med til at påvirke holdningen i andre lande.
Der er jo mange andre områder, hvor vi er uenige med andre lande i verden, men det får os jo ikke til at lade være med at ændre vores lovgivning.
så kunne det her ikke også være et område, hvor vi var med til at sikre, at holdningen kan udvikle sig, så de mange homoseksuelle, der gerne vil give et barn en kærlig opvækst, kunne få mulighed for det?