runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Marianne Jelved (RV), 2003-12-02:
Jeg tror, jeg skal slå mit svar på hr. Carsten Hansens første spørgsmål og på fru Bodil Kornbeks spørgsmål sammen.
I dag siger hr. Carsten Hansen, at 6.200 pladser forsvinder.
Der er 5.000 indgangspladser nu.
Der er 7.000 og et eller andet antal i skolepraktik lige nu, fordi de er på forskellige steder.
Men fremover er det 5.000 indgangspladser, der bliver forringet - nu taler jeg socialdemokratisk - til 1.200. Hvor bliver de unge af?
Jamen de er gået nogle helt andre veje.
De står slet ikke og skal have en skolepraktikplads.
De er nogle helt andre steder.
Jamen det er det, der er hele ideen med det.
Der kommer ikke færre ind i de faglige uddannelser.
Vi håber endda, at der kommer flere, men de bliver vejledt, fordi der bliver adgangsbegrænsninger på nogle uddannelser, der bliver adgangsbegrænsninger på nogle skolepraktikmuligheder, og det betyder, at de slet ikke kan starte der.
Så de ender jo ikke med at stå og mangle en skolepraktikplads, for de er gået
nogle andre veje.
Det er det, der er hele kernen i det her.
Dertil er der lavet en række instrumenter, som man kan læse om i lovforslaget, og som ordførerne bag aftalen har forsøgt at forklare, men det kræver lidt mere tid.
Så praktikpladstaxameteret: Der er taget penge fra undervisningstaxameteret.
Ja, det er der.
Men dem kan vi jo i princippet tage væk fra praktikpladstaxameteret og lægge tilbage igen.
Det kunne vi godt have valgt.
Så bliver praktikpladstaxameteret lidt mindre.
Men der er faktisk tilført ekstra 20 mio. kr. til det her. Hvis hr. Carsten Hansen synes, at det er kardinalpunktet og Socialdemokratiet vil stemme for forslaget, hvis vi kan ændre den der lille manøvre, så tror jeg, at forligspartierne vil være interesseret i det. Til fru Bodil Kornbek: Det kan godt være, at de 10 uger ikke er nok, men vi vil følge det meget nøje.
Vi har gjort et forsøg på at finde en løsning, et svar på det, vi er blevet opfordret til af de mennesker, der arbejder med det, at der skal være tid, mere tid end normalt, og derfor har vi lagt den mulighed ind.
Så må vi se, hvordan det går.
Bodil Kornbek (KD), 2003-12-02:
Ca. en tredjedel af unge med en anden etnisk baggrund gennemfører dele af uddannelsen i skolepraktik.
Knap en femtedel afslutter hele uddannelsen kun med skolepraktik.
Så der er reelt her en gruppe unge, som man bliver nødt til at have fokus på for at sikre, at de også i fremtiden kan være en del af arbejdsmarkedet på lige fod med andre. At de nu kan få 10 uger forlænget tid i uddannelsen, det er fint.
Det er én ting.
Men hvad så efterfølgende?
Jeg er helt med på, at man ikke kan ændre arbejdsgivernes holdning bare lige sådan. Det kunne ellers være skønt på mange områder, men det kan man altså ikke.
Hvis nu de ikke får en uddannelsesaftale, og der heller ikke er nogen skolepraktik, hvad skal der så gøres, for at man kan fastholde disse unge i uddannelsessystemet, at de kan blive en del af arbejdsmarkedet, at de kan få et arbejde, kan være på lige fod med andre unge?
Hvordan skal det gøres?
Det kan jeg simpelt hen ikke se i det her lovforslag.
Jeg ville meget gerne kunne se, hvordan det skulle løses, men jeg kan simpelt hen ikke.
Carsten Hansen (S), 2003-12-02:
Niels Hausgaard synger jo en sang på jysk, som jeg måske ikke burde citere, men det er sådan lidt om atomkraftværker: Hvordan er de dog kommet så tosset af sted?
Det kunne man næsten også spørge Det Radikale Venstre om her.
Hvor skal de hen, hvis ikke de kan finde en praktikplads i deres hovedforløb?
De er væk.
De er væk. De 489 mio. kr., der bliver sparet, hvor forsvinder de hen?
De er i hvert fald som indtægt hvert eneste år.
Så er det da rigtigt, at arbejdsgiverne ikke får dem.
Hvorfor har man ikke brugt dem på at forbedre erhvervsuddannelserne frem for at forære dem til finansministerens kasse?
Må jeg så ikke sige til det praktikpladstaxameter: Det praler man så meget af, men hvem er det, der kommer til at betale halvdelen af det?
Det er ude på skolerne.
De mister nemlig undervisningstaxameteret, og de skal så betale det halve af det.
Hvem kommer så til at betale?
Det synes jeg jeg må have lov at sige.
Marianne Jelved (RV), 2003-12-02:
Hr. Aage Frandsen spørger, om man med det lovforslag, der ligger her, har sikret unge med en anden etnisk baggrund, at holdningerne hos arbejdsgiverne har ændret sig.
Nej, det har man ikke sikret.
Det kan man jo ikke sikre med en lovgivning.
Det har jeg ingen forventning om at man ikke fortsat vil gøre.
Nu har man så endda skabt, kan man sige, en belønning i form af praktikpladstaxameteret.
Teknologisk Institut har undersøgt de forskellige forsøg, der er gjort, og anbefaler stærkt, at man bruger den metode.
Det prøver vi så.
Men at ændre holdning hos arbejdsgivere kræver jo bl.a., at vi politikere taler på en måde, som gør, at arbejdsgiverne forstår, at holdningerne bør ændres.
Det kan loven ikke gøre i sig selv.
Vi er bundet af den aftale til og med 2006.
Det gjorde vi sidste år.
Det kan da også være, at SF kan tilslutte sig den på et givet tidspunkt, hvis de gerne vil det af forskellige årsager.
Det er jo heller ikke forbudt at finde flere penge til en uddannelse, som man har indgået en aftale om, hvis det f.eks. var det, det handlede om.
Til hr. Bjarne Laustsen
: Økonomien er ikke et nulsumsspil.
Det var ikke det, jeg sagde.
Faktisk er der flere penge til erhvervsuddannelserne nu, fordi der er nogle flere muligheder, end der var før.
Skolepraktikken som sådan er jo ikke en del af erhvervsuddannelserne - altså forstå mig nu ret - og skolepraktikken er finansieret på en ganske bestemt måde.
Det er jo logisk, at hvis der ikke er 5.000 pladser, men 1.200, så er der færre penge til skolepraktik.
Derfor holder jeg skolepraktikregnskabet for sig selv, og så ser jeg, hvad der så i øvrigt er sket, og der er lagt flere penge til erhvervsuddannelsen, fordi de flere muligheder, lovforslaget giver, koster flere penge.
Så det er sådan set meget enkelt. Og så med A- og B-eleverne: De, der er i praktik på almindelig vis, de, der kommer i restaftalepraktik, får selvfølgelig den samme lærlingeløn som dem, der er i almindelig praktik.
Det er kun den virksomhedsforlagte undervisning, som er virksomhedernes mulighed for at have en gratis arbejdskraft, som man skal passe på ikke bliver misbrugt, vil jeg gerne lige sige.
Så den kigger vi ekstra meget på.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-12-02:
Jeg skal spørge fru Marianne Jelved, om fru Marianne Jelved mener, at det er billigere at købe ind nede i Brugsen, bare fordi man ikke fik en praktikplads, om det er sådan, at der er specielle rabatordninger for den gruppe, der har været ude og hamre på hver evig eneste dør, på hver evig eneste virksomhed for at få en praktikplads, om det er sådan, at der bliver udleveret et eller andet rabatkort ned til Brugsen.
I virkeligheden synes jeg, at det, der er kernen i problemet med, at man skærer i lønnen, er, at der er nogle folk, der får svært ved at få tingene til at hænge sammen.
Det synes jeg er kernen.
Til det her med, at der er en uddannelsesgaranti, når først man er startet på et hovedforløb: Jeg vil gerne spørge fru Marianne Jelved, om denne her aftale vil medføre en stigning eller et fald i antallet af elever, der er garanteret at påbegynde et hovedforløb.
Bjarne Laustsen (S), 2003-12-02:
Det er jo interessante ordførere, vi har for de fire partier, der har lavet det her.
Fru Tina Nedergaard sagde, at der var nogle detaljer med økonomien, vi burde kigge på.
Fru Marianne Jelved sagde, at det, der står her på side 12, stort set ingen betydning har.
Det er et nulsumsspil.
Sådan kan jeg ikke se det.
Jeg mener, der står, at det er 489 mio. kr. i 2007.
Det tror jeg vi er nødt til at kigge lidt på under udvalgsarbejdet.
Virksomhedspraktik: Vi får nu A- og B-elever.
Når man kommer ud i en virksomhed i restlæreforhold, så kommer man til at gå sammen med elever, der har en virksomhedsløn.
Med det her forslag kommer man til at gribe ind i, at folk, der er ude på virksomheden, får en anden løn end dem, de andre går sammen med, der har den overenskomstmæssige løn, som fru Marianne Jelved er så stolt af.
Derfor skal man selvfølgelig give det svar her, at det er et arbejde, det er en uddannelse, man får, og derfor skal man
slet ikke ind på SU osv.
Jeg ville egentlig have spurgt til sidst, om ikke det var muligt også at sikre, at der var regionale tilbud i områder, hvor det er meget svært at finde lærepraktikpladser.
Aage Frandsen (SF), 2003-12-02:
Selv om fru Marianne Jelved taler meget varmt, nærmest begejstret for det lovforslag, der ligger her, så er der alligevel nogle gange, det må høres sådan, at fru Marianne Jelved er klar over, at det alligevel ikke er så sikkert endda, og det er specielt i forhold til, hvordan vi sikrer, at unge med en anden etnisk baggrund også får en uddannelse.
Det kan godt være, der skal lidt mere tid til at finde det, men er det ikke her, man må sige, at der er et kæmpe holdningsproblem hos mange arbejdsgivere?
I hvert fald er der en række eksempler, man har kunnet drage frem, hvor unge mennesker kunne sige, at de har de og de kvalifikationer, men de havde et »forkert« navn.
I nogle tilfælde har de endda skiftet navn, men da arbejdsgiveren så dem, duede de alligevel ikke.
Og så har jeg et andet spørgsmål: Hvis det nu viser sig, at det her ikke rigtig virker, så er det selvfølgeligt, at det skal følges op osv., osv.
Hvis vi så samtidig forestiller os, at der er kommet et folketingsvalg, der giver et andet resultat end det nuværende Folketing, betragter fru Marianne Jelved sig så som bundet af en forligsaftale, der gælder for 2003, 2004, 2005 og 2006?
Hvis nu valget sker i 2004 eller i 2005, er man så også bundet af det i en anden flertalssituation og må sige, at man ikke kan lave om på det her, man har en aftale med sine gamle legekammerater om?
Marianne Jelved (RV), 2003-12-02:
Til fru Pernille Rosenkrantz-Theil: Der er ikke nogen, der er mere værd end andre i virksomhedens skolepraktik.
Det handler udelukkende om, at der er en overenskomstmæssig aflønning i en virksomhed.
Det er der ikke, når man går i skole.
Det tillader jeg mig at skelne imellem, og jeg må indrømme, at det har jeg ingen problemer med.
Jeg er fuldstændig på det rene med, at der er kommende skolepraktikelever, som vil få mindre i rådighedsbeløb, end de får, hvis de er i en virksomhedspraktik.
Til hr. Bjarne Laustsen
: Altså hvis man kigger på økonomien, så er det jo i virkeligheden ikke et besparelsesforslag.
Jeg ved godt, at det bliver læst sådan af Socialdemokraterne, men det må Socialdemokraterne leve med.
Jeg lever fint med det.
Hvis man ser på den økonomiopstilling, der er i lovforslaget, så viser den jo ganske tydeligt, at det er skolepraktikken, der bliver mindre i omfang, og derfor bliver der mindre brug for de penge, som hidtil har været brugt til skolepraktik.
Men ellers er der en række merudgifter.
Hvis ikke der var lavet en finansieringsomlægning, hvor var de penge så gået hen?
Men nu bliver der en finansieringsomlægning, og derfor er der et merprovenu, kan man sige, fordi der ikke er det træk på skolepraktikordningen mere, regner vi med.
Det er så gået hen til noget andet i uddannelsessystemet.
Hvad med resten, som ikke kan komme i skolepraktik?
Jamen sagen er, at de når ikke dertil, hvor de står og mangler skolepraktik, fordi der er givet nogle andre muligheder undervejs.
Der er en anden vejledning, fordi de ikke kommer ind på det hovedforløb med et antal skolepraktikpladser, hvor der hidtil har været et eller andet mægtigt antal, men hvor der nu kun er et mindre.
De har en uddannelsesgaranti, hvis de starter i et hovedforløb, som vi kender det i dag, men de bliver vejledt i nogle andre retninger, hvis ikke de har en uddannelsesaftale.
Så er der også nogle frivillige muligheder, som de kan benytte sig af.
Til hr. Carsten Hansen: Uddannelsesgarantien er ikke afskaffet.
Den er fastholdt, for man kan godt have uddannelsesgaranti, selv om der ikke er nogen skolepraktikpladser. Så kan folk bare ikke starte på et hovedforløb på et område, hvis ikke de har en uddannelsesaftale.
Men de, der starter i et hovedforløb, kan gøre det færdigt, de kan gøre uddannelsen fuldstændig færdig, og de kan endda gøre det på forskellige måder; det har de ikke kunnet før, men det kan de nu. Så til fru Bodil Kornbek: I dag gøres der en kæmpestor indsats for dem med en anden etnisk baggrund.
Det, der er brug for, er, at der er tid til, at man gør den indsats.
Der er ikke efter min opfattelse - sådan har jeg ikke forstået det, heller ikke fra skolerne - brug for, at skolerne kan gøre en endnu større indsats, fordi der gøres allerede i dag en kæmpestor indsats.
Bodil Kornbek (KD), 2003-12-02:
Den 24. oktober er fru Marianne Jelved citeret i Politiken
for en udtalelse om de tosprogede elever, og hun siger følgende: »Jeg er opmærksom på, at det kræver en større indsats og længere tid at skaffe læreplads til dem, desværre. Det er vi også nødt til at finde et svar på, men vi kan ikke indrette systemet, så tosprogede elever skal i praktik.«
Nøjagtig det samme svar hører jeg nu, og jeg er helt enig.
Man kan selvfølgelig ikke indrette et system efter, at tosprogede absolut skal i skolepraktik.
Fint nok.
Så spørger hr. Aage Frandsen fru Marianne Jelved om, hvor den større indsats er, når man nu skaffer længere tid, 10 uger.
Der mangler en større indsats ud over den længere tid, for længere tid alene giver jo ikke nødvendigvis nogen uddannelsesaftale for disse unge.
Så der må vel skulle mere til end det.
Er det så eventuelt de her kortere uddannelser, eller hvilken større indsats er det, fru Marianne Jelved har i tankerne?
Torben Hansen (S), 2003-12-02:
Jeg beklager, hvis fru Tina Nedergaard ikke føler, hun har fået noget svar, men det kan være svært at nå at svare på alle spørgsmål.
Ordet straffe tror jeg er noget, der er opfundet af fru Tina Nedergaard.
Det er ikke noget, der ligger i nogen af de ting, som jeg har sagt her i dag.
Der er ikke nogen, der er ude på at straffe nogen som helst.
Det, jeg til gengæld kan se, hvis man taler om straffeforanstaltninger, er, at der vel med det her forslag i forbindelse med nogle af de elever, der kommer i klemme, rent faktisk er tale om straffeforanstaltninger. Jeg synes, det er vigtigt, hvad Det Økonomiske Råd siger i dag, og det har jo været nævnt tidligere, at man får lagt
nogle incitamenter ind i det her, også for arbejdsgiverne.
Men der er ikke tale om straffeforanstaltninger.
De eneste, der bliver straffet med det her forslag i dag, er eleverne, og det mener vi ikke er rimeligt. Så til fru Marianne Jelved: Man kan sige, om vi ikke mener, at vi kunne have fået indflydelse ved forhandlingsbordet.
Det ved jeg i hvert fald ikke.
Det kan jeg af gode grunde ikke sige noget som helst om, for jeg kender ikke de betingelser, man har forhandlet under i fase II-gruppen, men jeg kan i hvert fald konstatere, at de ting, der ligger på bordet her, ville vi ikke under nogen omstændigheder have været med til, hverken hvis vi havde siddet med ved bordet, eller hvis vi havde siddet uden for døren. I forhold til praktikpladstaxametret kender jeg udmærket godt »Vi er alle egnede« fra september 2002.
Der taler vi også om en reel finansiering af erhvervsskoleområdet.
Det er taxametrene for erhvervsskolerne, der kommer til at betale praktikpladstaxametret, og det synes vi altså ikke
er rimeligt.
Det synes vi simpelt hen ikke er rimeligt.
Man må tilføre de midler, der er nødvendige til erhvervsskoleområdet, ikke flytte rundt og så kalde det incitamenter og alle mulige andre ting i forhold til at skaffe praktikpladser, samtidig med at man skærer ned på den basale ydelse på undervisningen.
Det er ikke rimeligt.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-12-02:
De sidste bemærkninger fra fru Marianne Jelved kan jeg kun tilslutte mig.
Det her med tillægstaksterne er jo dels en del af sidste års finanslov, dels en del af alt det her med at fordre hunden med dens egen hale: Først tager man pengene fra uddannelserne, og derefter giver man pengene tilbage igen i et eller andet omfang og til bestemte formål.
Det er også det der sker her, og selv om der kan være fornuft i nogle af de ting, pengene skal bruges til, jamen så ændrer det ikke på, at regeringen på den her måde udhuler uddannelsernes dagligdag og skaber en større grad af statslig styring, og det bryder vi os ikke om.
Vi mener, at når vi behandler de her uddannelsesformer, som vi har med at gøre i det her lovforslag, jamen så knækker det den helt centrale tankegang
bag de uddannelsesformer.
Så skal jeg sige, at vi heller ikke har kunnet dechifrere et nettoresultat af det her forslag, og det må man sige er et andet principielt problem, når man behandler det her.
Vi kan ikke se et nettoresultat - det håber jeg
ministeren måske kan komme lidt nærmere ind på -
Vi synes, det er en helt forkert tankegang, og jeg kan som sagt kun tilslutte mig Det Radikale Venstres ønske om at viske tavlen ren, starte forfra og lade være med at have al den puljestyring i uddannelsessystemet.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-12-02:
Med planerne om konferencen Copenhagen Consensus er der skabt kaos i ledelsen i Institut for Miljøvurdering og skabt endnu større tvivl om, hvad der egentlig er formålet med og fremtiden for det institut, som regeringen har sikret stadig voksende bevillinger til.
Instituttet er et politisk analyseinstitut, ikke en forskningsinstitution, og den enkle kendsgerning er, at instituttets virksomhed foregår i strid med det grundlag, som bevillingerne hviler på, som også er fastslået i forslaget til finanslov for året 2004.
Det er også en kendsgerning, at de evalueringer af instituttets første rapporter, som er tilgængelige, fastslog, at der ikke var tale om videnskabeligt arbejde eller metodeudvikling i normal videnskabelig forstand, og at der ikke, som altså forudsat, var gennemført egen forskning.
Kort sagt, man må sige, at instituttet i al sin enkelhed indtil videre kan betegnes som en betydelig fiasko.
Ikke desto mindre vil jeg sige, at vi fra Enhedslistens side har lagt op til en konstruktiv debat.
Vi er ikke ligesom regeringspartierne, vi er faktisk liberale, vi har det udgangspunkt, at vi skal være her alle sammen, og vi møder ikke frem med krav om, at alt muligt skal nedlægges her og nu og uden betingelser, sådan som regeringen gjorde, da den kom til magten.
Men der skal være orden i tingene, og skatteydernes penge skal bruges ordentligt og i overensstemmelse med det, der står i lovgivningen, og der må vi sige, at det beklageligvis ikke er tilfældet med dette institut.
Derfor skuffer det svar mig også, som ministeren gav på et brev, jeg sendte til ham i fredags, hvor jeg bad om at få besvaret en række spørgsmål om, hvad indholdet og udgifterne til den konference, jeg omtalte, er.
Disse spørgsmål returnerede ministeren med det svar, at han syntes, det var en usædvanlig fremgangsmåde, at jeg sendte ham et brev, og henviste mig til, at jeg kunne begynde at stille § 20-spørgsmål.
Det synes jeg er en uhensigtsmæssig måde af ministeren at indlede debatten på.
Det havde været mere hensigtsmæssigt, om de spørgsmål havde været besvaret, så det materiale lå for alle Folketingets medlemmer og for offentligheden som startpunkt for den her debat.
Men så må vi tage spørgsmålene et efter et undervejs i debatten og så gå frem på den måde.
Jeg håber ikke desto mindre, selv om ministeren altså lagde ud med en sådan afvisning, at vi kan få en konstruktiv debat.
Det vil jeg i hvert fald gerne indbyde alle partier til.
Enhedslisten møder frem til den her debat med det udgangspunkt, at vi altså har et flertal, der har truffet nogle beslutninger, men så må vi prøve at se, om vi alligevel kan nå et fornuftigt skridt i løbet af en sådan debat, som vi skal have her i dag.
Besvarelse
Frode Sørensen (S), 2003-12-02:
Selv om Socialdemokratiet er imod forslaget om ændring af hjemmeservice som helhed, må vi jo nok konstatere, at regeringen regner med at få flertal for sit forslag, og det vil sige, at om 29 dage træder ændringerne i kraft.
Det får betydning for hjemmeservicevirksomhedernes opsigelsesvarsel, og det ødelægger virksomhedernes mulighed for at kunne omstille sig.
Jeg tør godt postulere, at de fleste sikkert vil dreje nøglen om, før de får mulighed for at ændre kurs.
Dansk Handel & Service skriver i deres høringssvar, at staten får færre midler til rådighed, da indtægter i form af moms og skat overstiger udgifterne til tilskud.
Jeg har bedt ministeren om at forholde sig til dette svar, og ministeren skriver i sit svar på spørgsmål 18
: Jeg kan ikke bekræfte den pågældende bemærkning fra Dansk Handel & Service, og ministeren henviser til sit svar på spørgsmål 12, hvor ministeren siger, at det er regeringens overbevisning, at den foreslåede beskæring samlet set vil medføre en besparelse for staten.
Mere vagt kan det vist ikke siges.
Regeringen har ingen beregninger, der viser, at statens tilskud overstiger summen af tabt moms, tabte skatter og øgede dagpengeudgifter.
Hertil kommer også øgningen af det sorte arbejde, selv om ministeren jo har en fantastisk tiltro til, at de, der i 1997 gik fra sort til hvidt arbejde, ikke vil gå tilbage til det sorte arbejde, men med glæde vil betale de manglende 40 pct. Troen kan som bekendt flytte bjerge, men her taler vi om hjemmeservicevirksomheder, der skal flytte snavs, og på det område hjælper tro næppe. Jeg har forgæves forsøgt at få ministerens beregning på statens udgifter, såfremt ledigheden på baggrund af disse ændringer stiger med henholdsvis 600, som beregnet af regeringen, 1.000 beregnet af os og 1.380 beregnet af branchen.
Svaret fra ministeren: Vi mangler forudsætningerne, derfor er det ikke muligt at foretage en sådan opgørelse.
Det er faktisk tankevækkende, at når regeringen, jf. svar på spørgsmål 12 og i lovforslagets bemærkninger peger på, at der er tale om 600 fuldtidsstillinger, at man så ikke kan beregne, hvad det koster.
Derfor er min konklusion, at der er tale om, at man for alt i verden vil afskaffe den her ordning, og man er klar over, at ændringerne ikke vil medføre besparelser.
Så derfor vil det i anstændighedens navn være rimeligt at give virksomhederne en chance ved at udskyde fristen for ændringer med 1 år, så de får en mulighed for at omstille sig.
Jeg nægter nemlig at tro på, at selv ministeren tror, at de ledige hjemmeservicemedarbejdere, der som oftest er kortuddannede og for manges vedkommende folk med anden etnisk baggrund, blot kan gå ud og få sig et nyt job i en tid, hvor arbejdsløsheden stiger dag for dag.
Lene Espersen (KF), 2003-12-02:
Jeg tror, at vi i første omgang skal være glade for, at man i regeringen trods alt har fundet nogle midler til formålet via Socialministeriet.
Så kan man håbe på, at der også er andre i det private erhvervsliv, som kan se det formålstjenlige i at støtte en så utrolig god ordning, som Natteravnene er.
Men jeg kan ikke her i dag tilkendegive - det mener jeg ikke vil være rigtigt i forhold til forligskredsen - hvorvidt noget helt nyt lige pludselig skulle til at indgå som et element i aftalerne og dermed også tage penge fra andre prioriterede formål.
Det synes jeg ikke ville være fair i forhold til forligspartierne.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Anne Baastrup (SF), 2003-12-02:
Kan vi få ministerens tilsagn om, at hun vil kigge på sagen i forligskredsen, således at man eventuelt får mulighed for, at landssekretariatet vil fortsætte?
Lene Espersen (KF), 2003-12-02:
Hvor gerne jeg end ville, har jeg altså desværre ikke nogen muligheder for her at rykke op med en pose penge.
Jeg må sige, at for så vidt angår flerårsaftalerne, ligger der en ret klar aftaletekst på de områder, så jeg har lidt svært ved at se, hvordan det kan komme ind under de ordninger.
Men det er klart, at nu må jeg jo først afvente, at der kommer udmøntningsplaner for flerårsaftalerne, og så må vi se på, hvordan aftalerne er blevet udmøntet.
Men som sagt fremgår det altså ikke i aftalerne på noget punkt, at Natteravnene skulle være inddraget i det, og derfor kan jeg ikke her i dag stå og sige, at det er muligt inden for aftalerne at finde midler til Natteravnene.
Det måtte i givet fald også være noget, der skulle diskuteres i forligskredsen.
Så det har jeg svært ved at svare på i dag.