Søren Søndergaard (EL), 2003-10-08:
Problemet ved at være pessimist er jo, at man nogle gange får ret.
Det er jo ikke særlig rart, for så går det jo, som man håber, at det ikke skulle gå.
Og når vi ser på det, der er sket i Irak efter den amerikanske intervention, så kan man jo sige, at det jo på stort set alle områder er gået, som vi frygtede.
På en række områder er det endda gået værre.
Vi har set, at tusindvis af fuldstændig uskyldige civile er blevet dræbt.
For det andet har den måde, man gennemførte invasionen på, jo betydet, at Saddam Husseins hær på mange måder har fået bedre kampvilkår.
Det var jo oplagt for enhver, at Saddam Husseins hær ikke var i stand til at kæmpe en konventionel krig mod en amerikansk hær eller nogen vestlig hær, hvorimod der har været meget bedre mulighed for at gennemføre en guerillakrig, en krig, hvor man gemmer sig og rammer og forsvinder igen.
For det tredje har vi oplevet en modstand mod besættelsen fra dele af befolkningen, som ikke før støttede Saddam Hussein.
Det er jo sådan set en tragedie, at folk, som ikke støttede Saddam Hussein, som måske oven i købet kæmpede imod Saddam Hussein, nu vender sig imod besættelsen, fordi de føler, at den ikke tjener deres interesser.
Så har vi for det fjerde set tiltrækningen af reaktionære islamiske terrorister.
Og det er jo, fordi man har fået skabt en situation, hvor der ikke er et legitimt arabisk-irakisk styre, og hvor reaktionære islamiske terrorister så kan trækkes til landet og fungere som en styrke, der angriber besættelsesmagten.
Det er jo blevet fuldstændig klart.
Hr. Niels Helveg Petersen har jo fuldstændig ret i at konstatere den totale uduelighed, hvormed Pentagon har forberedt situationen efter krigens udfald.
Det har jo ført til en situation, hvor der ikke har været nogen, der har kunnet hamle op med den kriminalitet, som er fulgt i kølvandet på Saddam Husseins fald.
Alt det her er jo ikke og var jo ikke nogen begrundelse
for Enhedslisten for, at man så bare skulle lade Saddam Hussein blive siddende.
Det var det ikke, og det er det ikke.
Det var en begrundelse for det, vi sagde dengang og det, vi sådan set stadig væk fastholder, at det, der var det afgørende, var at skabe et grundlag for, at den irakiske befolkning gjorde op med Saddam Hussein, for kun hvis den irakiske befolkning gjorde op med Saddam Hussein eller i hvert fald udgjorde en væsentlig del af opgøret med Saddam Hussein, var det muligt at etablere en situation bagefter, hvor irakerne kunne tage ansvar for deres egen fremtid, og hvor man altså også kunne forhindre, at den situation med alle de dårligdomme, der nu er indtrådt, kom til at indtræde.
I Enhedslisten har vi aldrig nogen sinde haft nogen illusion om, at Saddamdiktaturet kunne fjernes ved hjælp af fredelige midler.
Det kræver magt, men det er altså ret vigtigt, hvem det er, der anvender magten, om det er nogen udefra kommende, eller om der er en basis i den irakiske befolkning.
Det, der så er problemet, er, at der ikke fremlægges noget klart perspektiv for, hvordan den situation kan ændre sig til det bedre.
Dermed alle forskelle ufortalt får vi en situation, der på mange måder kan minde om Afghanistan, hvor vi i Afghanistan jo også havde et reaktionært diktatorisk styre, som dræbte skolelærerne på landet, og som gjorde alle mulige forfærdelige ting, og så havde vi Sovjetunionen, som havde en idé om, at de kunne gå ind og ordne det problem udefra.
Men vel at mærke en tragedie, som startede med, at Sovjetunionen valgte at invadere Afghanistan, og som ikke var blevet forhindret ved, at Sovjetunionen ikke havde trukket sig ud.
Tværtimod, det havde blot gjort pinen endnu længere.
Løsningen på den situation, vi står i, er jo, at magten overgår til irakerne jo før, jo bedre.
Og det er, at besættelsestropperne trækkes ud.
Hvis irakerne har et ønske om, at der skal være tropper i Irak, jamen så må de bede om det dér, hvor de ønsker at bede om det.
Det vil naturligt kunne være FN, det kan være andre steder, men det må sådan set være irakernes egen opgave.
Hvis ikke vi vælger den løsning, hvor besættelsen ophører, og besættelsen ophører jo før, jo bedre, så er der efter vores opfattelse en overhængende risiko for, at vi bevæger os ud i en kviksandssituation, hvor det her ikke bliver den sidste behandling, vi har om udsendelse af danske soldater, men hvor det vil blive fulgt af nye forslag, nye forslag, nye forslag, men uden at situationen i Irak radikalt forbedres.