Ebbe Kalnæs (CD), 1999-05-26:
En af de ting, som vi var optaget af, og meget optaget af, i indgangen til de her forhandlinger, var de miljøpolitiske overvejelser og så den danske elsektors mulighed for at overleve på et frit marked
Der har været væsentlige spørgsmål under forhandlingerne om den nye energiverden og snittet mellem de fremtidige økonomiske vilkår, og CO2-målsætningerne er afgørende for elbranchens overlevelsesmuligheder.
Det, der er sket i den sidste del, hvor forligspartierne rettede nogle ting til, hilser vi med meget stor glæde.
For det første er spørgsmålet om elværkernes åbningsbalance og en række organisatoriske vilkår udskudt til efteråret 1999.
Vi lægger meget stor vægt på den aftale, man dér har lavet, om at forøge fleksibiliteten ved den selskabsmæssige opdeling af de nuværende distributionsselskaber på henholdsvis net- og forsyningspligtselskaber.
Det, at elbranchen kan bevæge sig frit i det, der kunne ende i et europæisk marked, have mulighed for at agere i markedet uden alt for mange bindinger, anser vi for vigtigt, og vi håber, at man i efteråret får fundet nogle former, der gør, at man ikke binder elbranchen så hårdt ind, at den ikke kan eksistere.
Vi hilser selvfølgelig også med meget stor glæde, at de energitunge virksomheder nu ikke skal betale for den del af den grønne energi, som ligger over 100 gigawatt.
Det betyder jo, som nogle har nævnt, når de har nævnt enkeltvirksomheder, at tre fjerdedele af den udgift lettes f.eks. Stålvalseværket for.
Tager vi en anden som Aalborg Portland f.eks., er det også en ganske væsentlig del, mere end to tredjedele af deres omkostninger på det område.
Det tror vi er klogt.
Men man landede på de 100 gigawatt, og det må vi så glæde os over frem for at skumle over, at man ikke fik den længere ned.
Når jeg siger det, så er det, fordi den snak om, at de store virksomheder skal betale, så de små forbrugere kan undgå det, er en meget, hvad skal man sige, salgbar vare, men den er ikke klog.
for en almindelig elforbruger.
Men det ville også betyde, at den almindelige elforbrugers arbejdsplads ikke kom i en vanskelig situation på et konkurrencemarked.
Som sagt glæder det forhold os.
Det andet forhold, man havde med i den sidste del af aftalen, nemlig spørgsmålet om vindmøllerne, har selvfølgelig også for CD været væsentligt.
Jeg vil gerne her sige, selv om vi på andre områder har haft et glimrende samarbejde til venstre, at jeg er enig med dem, der har udtalt, at det var gidseltagning ved højlys dag, da man tog møllerne ind i den fase.
Det, der er det væsentlige i den sammenhæng, er, at de tusinder af vindmølleejere har fået en ordentlig overgangsordning.
Det, at vi har en ung industri, som sidder på op mod 70 pct. af verdensmarkedet, giver nogle unikke muligheder, og hvis vi ikke bliver bange for vores egen skygge, skulle vi tage at udnytte dem.
Når 160 lande har pålagt sig selv CO2-kvoter, er der ingen tvivl om, at der er et kolossalt potentiale i det marked.
Det er helt kolossalt endda, og hvis vi er parat til at gribe det og ikke tøver og ikke ryster på hånden, så er der helt fantastiske muligheder i det.
Der er mulighed for en virkelig gennemtænkt industripolitik, som oven i købet ikke kolliderer med nogen regler i forhold til vores EU-samarbejde.
Dér, hvor CD står af i elreformen, er, som de fleste vil vide, at vi ikke vil gå med til lokale CO2-kvoter.
Vi afviser ikke internationale aftaler om at nedbringe CO2-udledningen, som mistænkes for at bidrage til den globale opvarmning.
Vi afviser ikke handel med kvoter.
Vi afviser ikke joint implementation og andre ting, som kommer i en europæisk sammenhæng, ja, i en global sammenhæng.
Det mener vi er klogt, og realiteten vil formentlig være om nogle år, at en CO2-ton kan koste måske 200 kr., og så ændrer meget sig med hensyn til, hvad der kan betale sig. Men vi er imod, at vi i Danmark på et tidligt tidspunkt, før der er udsigt til bare et fornuftigt marked i den her sammenhæng, fedter med nogle lokale danske kvoter.
Der er nemlig ingen mening i, at velfungerende danske, og nogle af verdens reneste, elværker skal dæmpes i deres aktivitetsniveau for at overlade leveringen af strømmen til andre værker, som sviner langt mere.
Danmark skal ikke ofre kolossale summer eller anvende sine ressourcer på en sådan måde, at man får nogle ganske begrænsede CO2- eller miljøgevinster i det hele taget, når vi i samarbejde med andre lande i en bredere sammenhæng kunne opnå langt bedre resultater, altså det, som CD sædvanligvis kalder miljømæssigt købmandskab.
Det er væsentligt at understrege, at man godt må gå imod strømmen en gang imellem, også i vores internationale samarbejde, og sige, at der er noget, der hedder miljømæssigt købmandskab.
Det er ikke kun et spørgsmål om at båndlægge hinanden, fordi man nu har vedtaget noget.
Der skal også være en vis fornuft i det.
Derfor valgte CD's gruppe i denne her sammenhæng at sige: Vi siger fra.
Generelt skal jeg understrege, at CD har været udmærket tilfreds med forhandlingerne hen til slutfasen, hvor vi måtte stå af med hensyn til CO2.
Jeg vil gerne understrege, at jeg ikke synes, det er lappet.
Det er kompliceret, det her.
Det er noget, det er vanskeligt at fortælle om ude i forsamlingshusene, fordi det, der interesserer mest ved elreformen, er, om der er strøm i kontakten, og hvad der står på girokortet.
Men det afgørende er, at selve fasen har været udmærket.
Jeg tror ikke, det kunne gøres meget bedre.
Jeg mener ikke, der er lovsjusk eller noget andet her.
Det er dybt kompliceret, og jeg synes, at alle har forsøgt at bidrage flot til det. Derfor stemmer CD som sagt for elreformen med undtagelse af L 235.
Vi undlader også at stemme til ændringsforslagene
til L 235, hvis vi skulle have stemt om dem, men om resten må vi sige, at det lever vi med.
Jeg vil dog til slut sige, at det at love billigere strøm i den her sammenhæng skal man nok være varsom med.
Jeg tror ikke, den stiger væsentligt, men man skal nok være forsigtig.
Der sker meget på sådan et marked som det her.