runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Søndergaard (EL), 2004-05-26:
Jeg kan forstå, at det ikke er en sag, statsministeren tager enormt alvorligt, når et land, som Danmark overdrager fanger til, i adskillige dokumenterede tilfælde har mishandlet og ydmyget fanger, og det i en lang række tilfælde er blevet påstået, at fanger er blevet slået ihjel.
Jeg troede, statsministeren tog det mere alvorligt.
Det er vel ikke helt forkert at forudsætte, at statsministeren inden længe vil mødes med Tony Blair i forbindelse med møderne i Det Europæiske Råd, og at det derfor ville være en relativt simpel foranstaltning, som næppe ville ødelægge statsministerens valgkamp de kommende uger, at statsministeren tog et lille separat møde med Tony Blair og gjorde opmærksom på, hvordan den danske befolkning ser på den opførsel, der er udvist af de britiske soldater.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-05-26:
Jeg har ikke nogen aftalte møder med premierminister Blair i min kalender, og derfor har jeg selvsagt heller ikke taget stilling til, hvilke emner det måtte være relevant at drøfte den dag, et sådant møde måtte finde sted.
Søren Søndergaard (EL), 2004-05-26:
Først vil jeg godt takke for, at statsministeren langt om længe har svaret med at forklare, at Amnesty International er naive mennesker, som statsministeren ikke lytter til.
Dernæst er spørgsmålet: Når nu statsministeren vil tage krigsforbrydelserne op over for USA, vil statsministeren så også tage dem op over for Tony Blair?
Vi ved jo, at Storbritannien har været involveret i en lang række af de samme ting, som USA har været involveret i.
Fra dansk side oplevede man noget lignende allerede for et års tid siden, og derfor må det vel være rimeligt, når statsministeren hævder, at han tager problemet alvorligt, at han også tager det op over for Tony Blair, ligesom statsministeren vil tage det op over for George Bush.
Derfor er spørgsmålet: Hvornår vil statsministeren tage det op over for Tony Blair?
Vil statsministeren ved sit førstkommende møde med premierminister Tony Blair tage spørgsmålet om de mange britiske overtrædelser i Irak af international humanitær ret op, og i benægtende fald, hvorfor ikke?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-05-26:
Jeg mener i høj grad, der er behov for en undersøgelse af, hvad der er foregået, men jeg tror, det bliver meget svært at få bred accept af noget, som kan kaldes en uafhængig undersøgelse.
Hr. Søren Søndergaard siger, at det er at løbe en åben dør ind.
Det, jeg siger, er ikke bare, at jeg tager afstand fra, hvad der er sket - det går jeg ud fra at alle gør - men at vi må have sikkerhed for, at sådan noget ikke kan gentage sig, og at vi må have sikkerhed for, at forholdene i fængslerne bliver strammet op.
Det er da meget konkret, det er da meget kontant, og det er altså nok så vigtigt som teoretiske spekulationer om undersøgelser, som det alligevel ville blive svært at få iværksat.
Derfor agter jeg at sætte ind de steder, hvor der kan skabes konkrete forbedringer her
Hermed sluttede spørgsmålet.
Søren Søndergaard (EL), 2004-05-26:
Statsministeren vil tage til USA og slå en åben dør ind.
Det er en fuldstændig ligegyldig konversation.
Det interessante er, hvad der helt konkret skal ske, og derfor har jeg stillet statsministeren det meget konkrete spørgsmål, om statsministeren vil tage initiativ til selv at gå ind for og også opfordre George Bush til at gå ind for den uafhængige undersøgelse af krigsforbrydelser og tortur i Irak, som Amnesty International har foreslået.
Det er et meget konkret spørgsmål.
Statsministeren stiller sig op og siger: Jeg har svaret på alt.
Men statsministeren har ikke svaret på spørgsmålet, og er statsministeren ude af stand til at svare på det enkle spørgsmål?
Eller mener statsministeren ikke, at der er behov for en reel uvildig undersøgelse af torturen i Irak, men at det bare er noget, der kan ordnes af USA selv?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-05-26:
Når jeg tillader mig at være ret kort i mine svar i dag, er det faktisk, fordi vi har været igennem dette her, om ikke 117 gange så i hvert fald temmelig mange gange.
Der er ikke noget nyt i spørgsmålene, og derfor kan man heller ikke forvente noget nyt i svarene.
Jeg har talrige gange gjort rede for, at jeg faktisk har tænkt mig at rejse sagen om mishandlingen af de irakiske fanger i fængslerne i Irak.
Jeg har tænkt mig at få et meget klart svar på, hvad amerikanerne vil gøre for at hanke op i forholdene og sikre, at sådan noget ikke sker igen, at der er en ordentlig ledelse af fængslerne, at der sker en ordentlig uddannelse af fængselspersonalet, og at reglerne står klart for alle.
Men der er ikke noget nyt i det.
Jeg har sagt det så mange gange i Folketingssalen, at hr. Søren Søndergaard og hr. Keld Albrechtsen må undskylde, at nu synes jeg altså, tiden er kommet til at være rimelig kort i mine besvarelser.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-05-26:
Det ville være praktisk og et fornuftigt signal at sende fra statsministerens side, for ønsket om et sådant møde er jo også en markering.
Sådan forstod jeg svaret.
Statsministeren må korrigere mig, hvis jeg har forstået det forkert, men jeg synes, det lå i statsministerens svar, og kunne man ikke sende en melding til London om, at man godt vil have sat et tidspunkt af i den forbindelse, så der kan holdes et møde - eventuelt også med deltagelse af udenrigsministeren - for at vise, at det er en sag, man fra dansk side lægger overordentlig stor vægt på?
Vil statsministeren sende en sådan melding til London?
Ole Sohn (SF), 2004-05-26:
Til det første vil jeg sige, at jeg har det altså sådan, at jeg gider ikke bruge tid på at diskutere fakta, for det synes
jeg er helt åndssvagt - hvis man må bruge sådan et ord her.
Nå, men om sig selv må man vel gerne sige det. En gang imellem foregår der en diskussion om, hvorvidt der kommer et økonomisk opsving eller ej.
Det har vi aldrig benægtet, at der kommer et opsving, og vi har heller aldrig benægtet, at der bliver lavet kloakker i dag, for det ville da være helt, helt vanvittigt.
Jeg bor i øvrigt selv i et kvarter, hvor jeg næsten ikke kan komme ud ad min gadedør på grund af kloakrenoveringer.
Pointen er bare, at opgaven er simpelt hen enormt stor, og den skal løses inden for en 10-års-periode, så kadencen skal sættes væsentligt op. Til det andet vil jeg sige til både hr. Eyvind Vesselbo og hr. Jørn Dohrmann: Jeg er fuldt opmærksom på, at den sproglige formulering af forslaget ikke er til 13 med pil opad.
Der står, at det giver færre arbejdsløse, men det er selvfølgelig øget beskæftigelse, vi taler om.
Så glemte jeg før at svare hr. Jørn Dohrmann på, hvad vi vil presse regeringen til angående vindmøller.
Regeringen er blevet presset til at åbne mulighed
for, at vindmølleindustrien kan fremmes mere, end den har ønsket, men det er jo noget helt andet. Den tekniske udformning af forslaget tager jeg ansvaret for, og den kritik, regeringen er kommet med, er fuldt berettiget.
Per Stig Møller (KF), 2004-05-26:
Det er et meget teknisk spørgsmål, som jeg vil foretrække at hr. Søndergaard så stiller i Nævnet, for det kan jeg ikke svare på her.
Søren Søndergaard (EL), 2004-05-26:
Ja, eller man kan starte en krig uden at være blevet angrebet.
Vi har jo et konkret eksempel: Irakkrigen.
Mig bekendt sendte Irak ikke nogen missiler mod USA, før USA angreb Irak.
Og det kan jo ske over hele verden, hvis USA har tiltroen til, at de kan opfange et begrænset modangreb ved hjælp af et missilskjold.
Så jeg synes ærlig talt ikke, udenrigsministeren svarer særlig konkret.
Jeg kunne godt tænke mig at høre i forhold til den aftale, som er indgået, hvilken status den islandingsbane har med kodenavnet »Raven Skiway«, hvor C-130-transportmaskiner fra USA landede; hvilken præcis placering den har i forhold til den aftale, som er indgået.
Per Stig Møller (KF), 2004-05-26:
Jeg synes, det ville være utrolig tåbeligt af Nordkorea, hvis de kun har ét missil, så at sende det af sted og få det opfanget, for så kunne man jo godt risikere, at man fik noget i hovedet bagefter.
Og det vil være en dejlig ting, hvis man kan sikre sig imod, at Nordkorea kan ramme med et missil.
Derfor er Japan jo selv i gang med undersøgelsen af et missilskjold.
Det er for at undgå at få et nordkoreansk missil i hovedet.
De har jo prøvet og har skudt hen over Japan.
Jeg synes faktisk, at man skal se på det her, som at man nu pludselig får en politisk mulighed.
Det er jo den eventualitet, der er den farligste i fremtiden.
Hvis man nu forestiller sig i dag, at der kommer et sådant missil, så kan man stå på Thuleradarstationen i dag og se det.
Og man kan følge det på simulatoren, hvor der står, at om 15 minutter slår det ned i Michigan, om 14 minutter slår det ned i Michigan, om 13 minutter slår det ned i Michigan.
Så kan man bare sige, at det slår ned i Michigan.
Man kan ikke gøre noget.
Det eneste, man kan gøre, er, at man kan vurdere: Vil man, når det slår ned i Michigan, sende nogle af sted mod afsenderen?
Man har altså ingen politisk mulighed, man har kun dette: Selv at lade sig udslette eller fælles udslettelse.
Det, der sker med missilskjoldet, som i øvrigt ikke er dagens emne, er, at der kommer en politisk mulighed.
Man kan opfange det og så sige: Kammerater, skal vi nu lige tænke os om, så det ikke behøver at eskalere.
Søren Søndergaard (EL), 2004-05-26:
Nu er udenrigsministeren ikke ene om at kunne være både blind, dum og døv.
Det er der også andre der kan være, inklusive mig selv.
Det kan jo f.eks. være, at jeg i forbindelse med de forsøg, USA har gjort på at inddrage såkaldte venner og allierede i missilskjoldet, har overhørt, at USA på noget tidspunkt skulle have fremlagt forslag om at afgive den totale kontrol med anvendelse af missilskjoldet.
Jeg vil godt spørge udenrigsministeren, om udenrigsministeren er stødt på, at USA har åbnet op for muligheden for at afgive kontrollen, den totale kontrol, med missilforsvaret til andre, sådan at brugen af missilforsvaret ikke alene var et amerikansk anliggende, men også skulle bestemmes af andre.
Det er jo det, det hele handler om.
Det handler jo om slå først-strategien, nemlig om, at man, hvis man har et missilskjold og kan fange et eller to missiler, så kan føle sig fristet til at angribe lande, som kun har et eller to missiler eller en begrænset kapacitet.
Det kunne f.eks. være
Nordkorea.
Per Stig Møller (KF), 2004-05-26:
Sagen er jo den, at det er hjemmestyret selv, der sætter miljøstandarderne, og det vil sige, at hjemmestyret så kan vælge at sætte dem som i Danmark afpasset efter de lokale forhold.
Hvis man synes, den danske er mere inspirerende, kan man vedtage den, og så er det den, der gælder.
Lars-Emil Johansen (SIU), 2004-05-26:
Jeg vil gerne spørge udenrigsministeren, om han ikke vil finde det naturligt, da det nu er en aftale mellem Danmark, Grønland og USA, at det er de tre landes miljøstandarder, man opererer med.
Der er jo ikke tale om en aftale mellem Grønland og USA alene, hvorfor der ikke er logik i - det havde jeg gerne set der var - kun at bruge grønlandske eller amerikanske standarder, når aftalen omfatter Danmark, Grønland og USA.
Per Stig Møller (KF), 2004-05-26:
Man er blevet enig om - det står i § 3 - at på Thule Air Base skal man bruge »the more protective of the US or Greenlandic environmental standards«, altså at man skal bruge de standarder fra USA's og Grønlands miljøpolitik, som er de mest beskyttende.
Nu er det jo sådan, at miljø er en af de ting, som hjemmestyret står for, og der er det jo altså muligt for hjemmestyret, hvis man mener, at en dansk miljøstandard er bedre end det, der foreligger, simpelt hen selv at vedtage den danske miljøstandard, hvorefter det så vil være den, man skal forholde sig til og rette sig efter.
Lars-Emil Johansen (SIU), 2004-05-26:
Aftalekomplekset indeholder jo som bekendt tre dele, for det første en ændring af forsvarsaftalen fra 1951 - den er o.k. set fra vores side - for det andet en miljøbeskyttelse og for det tredje samarbejde. Jeg vil godt stille udenrigsministeren et spørgsmål
vedrørende miljøstandarder.
Aftalekomplekset taler om, at den strengeste miljøstandard følges, og ifølge det, jeg kan se, så er det grønlandske og amerikanske miljøstandarder, der bruges.
Men der har været lidt forvirrende meldinger fra aftaleparterne, bl.a. fra udenrigsministeren og det grønlandske landsstyremedlem for udenrigsanliggender, ifølge hvem de danske miljøstandarder også skulle indgå i den bedømmelse.
Lars-Emil Johansen (SIU), 2004-05-26:
Med disse ord vil jeg gerne kvittere for det resultat af forhandlingerne mellem Danmark, Grønland og USA, der nu foreligger.
Der er med aftalekomplekset langt om længe sket et historisk skred i den rigtige retning ikke alene for Grønland med den fundamentale ændring af forsvarsaftalen fra 1951, som vi så mange gange har fået at vide ikke kunne ændres.
Det kunne den altså, og den ændring har vi forgæves krævet i mange år.
Vi får samtidig både en international anerkendelse af vores ret til at indgå i de internationale aftaler, der vedrører brugen af vores land, og en international anerkendelse af, at vi er en ligestillet del af det danske kongerige.
Derfor og først og fremmest derfor er der grund til at være tilfreds med det forhandlingsresultat, vi behandler i dag.
Der er som sagt grund til at være tilfreds med det nye aftalekompleks uden derfor dog at forfalde til godtroenhed.
Det er stadig væk en militær base, vi har med at gøre, og det ville være naivt at tro, at alt, hvad der foregår i amerikansk militærs regi, noget som helst sted i verden vil være tilgængeligt for andre, selv for gode partnere.
Det kan vi om ikke andet lære af denne tids udvikling andre steder i verden.
Der er heller ingen grund til at svække opmærksomheden på det faktum, at Grønland betaler dyrt for den aftale, vi nu indgår.
Det er vores land, og det er vores folk, der må lægge ryg til den trussel om angreb, enhver amerikansk militærinstallation medfører i verden i dag.
Som jeg har sagt før, er dette første gang, at Grønland selv indgår en forsvarsaftalen med USA og dermed selv tager ansvaret for at udsætte vort land og vort folk for den risiko.
Derfor skal vi være sikre på den kompensation, vi får for det.
Jeg vil gerne, da min taletid tilsyneladende er slut nu,
slutte med at udtrykke min anerkendelse af det rosværdige parløb mellem landsstyremedlem for udenrigsanliggender Josef Motzfeldt fra Grønland og udenrigsminister Per Stig Møller fra Danmark.
Den aftale, de har hentet hjem, giver alt i alt grund til tilfredshed og forsigtig optimisme, og jeg skal derfor anbefale, at Folketinget godkender den.
Kuupik Kleist (IA), 2004-05-26:
Denne forespørgselsdebat er jo kulminationen på et langt og sejt forløb, som både i Grønland, i Danmark, i Folketinget og i Landstinget har været genstand for en masse debatter.
Det er vel også rigtigt at sige, at sagen har afstedkommet vel nogle af de skrappeste konflikter, der i det hele taget har været mellem Grønland og Danmark.
Men som landsstyret også har udtrykt det i sin pressemeddelelse, har man jo så forhandlet efter noget, der kunne ligne den danske regerings noget for noget-princip.
Så det er klart, at vi da også på nogle punkter har indgået kompromiser med modparten.
Bl.a. har folketingsmedlem hr. Lars-Emil Johansen den 21. november i år 2002 stillet et spørgsmål til udenrigsministeren, der gik på, om det var rigtigt, at amerikanerne ikke havde vilje til at gå ind og ændre på forsvarsaftalen af 1951, hvortil regeringen og udenrigsministeren svarede, at det var den danske regerings helt klare indtryk, at det ville amerikanerne overhovedet ikke være indstillet på at forhandle om.
Det har jo så vist sig ikke at holde stik.
Jeg vil også gerne minde om, at undertegnede og hr. Lars-Emil Johansen den 22. april 2003 fremsatte et forslag til folketingsbeslutning om, at regeringen ventede med at besvare USA's anmodning, indtil en ny forsvarsaftale til afløsning af aftalen af 1951 var aftalt mellem mellem Grønland-Danmark og USA.
Beslutningsforslaget fik vi ikke flertal for.
Men i dag står vi jo i en situation, hvor det faktisk er det beslutningsforslag, der er blevet opfyldt, uanset Folketinget stemte forslaget ned.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi sådan refererer sagsforløbet lidt mere korrekt, end det er blevet gjort af visse af talerne her i dag.
Kort sagt har det jo nyttet at kæmpe fra den grønlandske side.
Regeringspartierne meldte ud med det samme, da USA's anmodning blev afleveret her i København, at de da var helt åbne for, at Thulebasen blev benyttet i det her projekt, men vi sagde: Stop en halv, der er nogle ting, vi skal diskutere først.
Det har vi så brugt tiden til - heldigvis må man sige.
Jeg mener, at aftalekomplekset ud over at opfylde de principielle krav, vi har haft, også åbner for, hvad man måtte kalde en normalisering mellem to venligtsindede lande, mellem Grønland og USA, og det er også nogle af de væsentlige punkter, vi har stillet krav om.
Vi vil altså gerne have et normalt forhold til vores naboland, når vi nu skal samarbejde om sikkerhedspolitikken og om forsvarspolitikken.
Så vi er glade for, at der bliver åbnet for, at vi i fremtiden kan diskutere andre ting end Thuleradaren, at vi kan diskutere handelspolitik, at vi kan diskutere miljø og ikke mindst med amerikanerne.
Det er også min forståelse, at det her aftalekompleks i princippet lader en grønlandsk fod komme ind, i den forstand at eventuelle fremtidige forhandlinger om brug af Thulebasen, om brug af Grønland i det hele taget til militære og andre formål ikke kan foregå uden grønlandsk medvirken.
Det er selvfølgelig et resultat, som formodentlig er det væsentligste resultat, at vi fra nu af altid deltager i besluttende organer, når det handler om benyttelsen af Grønland og eventuelle andre aftaler med andre lande.
Jann Sjursen (KD), 2004-05-26:
Jeg synes, det kan være et synspunkt i debatten.
Et andet synspunkt kan så være, at et missilforsvar, et missilskjold, eller hvad man vil kalde det, i sig selv jo ikke nødvendigvis behøver at have angrebsmæssig karakter, men netop kan være et forsvar.
Den debat, som så pågår især i NATO-mæssig sammenhæng, er jo: Hvad skal vi egentlig med det?
Og hvad skal vi specielt med det, hvis Danmark, om jeg så må sige,
via NATO på en eller anden måde også skal inddrages i en beslutning om det?
Den debat pågår stadig væk, og jeg synes da selvfølgelig, at det er enormt vigtigt, at Danmark spiller ind med, hvad skal man kalde det, defensive tanker og ikke Bushs slå først-strategi, som jeg ikke kan bifalde.
Søren Søndergaard (EL), 2004-05-26:
Jeg er glad for, at hr. Jann Sjursen erkender, at der absolut intet er, der tyder på, at USA under George Bushs ledelse afviger fra slå først-strategien, tværtimod. Det spørgsmål, som så følger fuldstændig naturligt heraf, er, om ikke hr. Jann Sjursen også vil erkende, at lige præcis opbygningen af missilskjoldet er en vigtig del af den slå først-strategi, og at eksistensen af et missilskjold vil øge risikoen for, at USA vælger at angribe lande, før man i andre dele af verden synes, at det egentlig er nødvendigt - nu nævner jeg ikke Irak - fordi man gennem missilskjoldet kan forhindre, at et eventuelt modangreb i form af et eller flere missiler går igennem til USA.
Jann Sjursen (KD), 2004-05-26:
Nej, jeg synes ikke, at man umiddelbart kan få det indtryk, men jeg synes, at det, der har været afgørende for MD-projektet og for, at jeg synes, man bør se lidt anderledes på udviklingen, end jeg i hvert fald synes at Enhedslisten gør, er, at der trods alt har været en proces, hvor amerikanerne også blev tvunget til at lade sig inddrage i en debat om projektets udformning. Det kan vi jo også komme tilbage til i forbindelse med en kommende forespørgselsdebat, hvis det er det, Enhedslisten vil. Jeg synes, det er vigtigt i hele denne debat at notere sig, at amerikanerne har sådan et projekt på bedding, og at vi ikke mindst gennem NATO har mulighed for at at prøve at påvirke dem.
Søren Søndergaard (EL), 2004-05-26:
Jeg blev også lidt overrasket over hr. Jann Sjursens indlæg, for en ting er forholdet mellem USA og Kina i forhold til missilskjoldet, en anden ting er, at missilskjoldet jo set ud fra et amerikansk synspunkt især er vigtigt for hele slå først-strategien. Der kunne jeg godt tænke mig at spørge hr. Jann Sjursen, om der er noget som helst, hr. Jann Sjursen er stødt på, der peger i retning af, at USA under hr. George Bushs førerskab har fraveget slå først-strategien.
Jann Sjursen (KD), 2004-05-26:
Nu må vi hellere holde os til temaet for debatten her.
Om forholdet mellem USA og Kina vil jeg igen sige, at jeg synes, det er mere nuanceret, end hr. Keld Albrechtsen giver udtryk for.
Mere generelt vil jeg sige, at jeg synes altså ikke, at forholdet mellem USA og Kina er så dårligt, som hr. Keld Albrechtsen rent faktisk vil gøre det til.
Det helt grundlæggende synes jeg er, at Danmark og andre lande ikke mindst i NATO-regi faktisk har været med til at presse amerikanerne i det her spørgsmål, sådan at man ikke har tumlet rundt, som var man en elefant i et glashus, men man har søgt at forankre denne her proces både i NATO og i bilaterale aftaler, ikke mindst med Rusland.
Det er det, jeg synes, der faktisk har været positivt, siden vi for alvor begyndte at diskutere missilforsvaret her i Folketinget.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-05-26:
Hr. Jann Sjursen kan vel også huske den seneste høring, vi havde om hele missilskjoldsprojektet, hvor eksperterne jo også bekræftede, at der er en risiko for, at der indledes et våbenkapløb mellem USA og Kina.
Hvis der er en sådan risiko, så må det jo være noget, der skal håndteres fra vores side med henblik på at sikre, at det bliver en nedrustning, der kommer til at blive gennemført, og ikke et oprustningsprojekt.
Det kan godt være, at hr. Jann Sjursen generelt er mere sorgløs, end jeg er, og det tror jeg såmænd i og for sig nok.
Jann Sjursen (KD), 2004-05-26:
Bortset fra, at jeg tror helt generelt, at hr. Keld Albrechtsen og Enhedslisten har lettere til bekymring, end jeg har, så vil jeg sige, at jeg ikke synes, det er rimeligt
bare at sige, at der er en masse ting, som nu kommer op,
som også burde give anledning til, at Kristendemokraterne og jeg burde være åh så bekymrede på det område.
Jeg har for det første givet udtryk for bekymring, men for det andet er der jo altså sket ting og sager ikke mindst i forhold til den amerikanske position, som gør, at man ikke bare kan sige, at nu går amerikanerne, jeg havde nær sagt, endnu en gang enegang.
De har indledt drøftelser med russerne, de har også forsøgt på drøftelser med kineserne, og de har også prøvet at forankre projektet her i NATO-sammenhæng.
Det gør, at debatten altså ikke bare kan føres på det grundlag, som den er blevet ført på, ikke mindst fra Enhedslistens side. Enhedslisten må så i denne sammenhæng være bekymret, hvis den vil. Det er vi jo altså som sagt også, men jeg synes, det er vigtigt at se på, hvad der rent faktisk er sket i denne her sag.