Frank Jensen (S), 1998-01-15:
Der er tale om et meget omfangsrigt beslutningsforslag, der i øvrigt næsten uændret har været fremsat flere gange tidligere, hvor der hver gang har været et flertal imod det. Forslaget er altså blevet nedstemt flere gange af et flertal her i Folketinget, og jeg vil derfor ikke kommentere alle 20 punkter.
Om punkt 1 vil jeg sige, at jeg ikke er enig i bemærkningerne om, at udgang og besøg i fængslerne blot er med til at udhule de idømte straffe.
Til spørgsmålet om faren for indsmugling ved udgang og besøg vil jeg sige, at vi har rimelige forholdsregler imod det.
I øvrigt mener jeg ikke, at vi i kampen mod narkotika i fængslerne alene skal fokusere på selve indsmuglingsfaren.
Det væsentligste er at motivere den enkelte indsatte til at ophøre med sit misbrug, f.eks. ved ophold i en kontraktafdeling - en type afdeling, som jeg går meget ind for.
Som bekendt har Kriminalforsorgen i de senere år i visse fængsler haft sådanne kontraktafdelinger, hvor motiverede stofmisbrugere kan blive behandlet, og de foreløbige erfaringer med disse afdelinger må vurderes som positive.
Og i forbindelse med vedtagelsen af den såkaldte pusherlov i sidste samling er der tilført yderligere ressourcer, således at der nu er åbnet to kontraktafdelinger mere, henholdsvis i Statsfængslet ved Sønder Omme og i fængselsafdelingen i Maribo.
Og på finansloven for 1998 er der afsat midler til en kontraktpension, som kan anvendes som sidste led i udslusningen af narkomaner.
Herudover har vi i Statsfængslet i Vridsløselille startet en særlig form for behandlingsafdeling, hvor behandlere fra den selvejende institution Kongens Ø behandler indsatte for stofmisbrug efter den såkaldte Minnesotakur.
Af samme slags særlige afdelinger, som modtager et vist antal tidligere narkomaner,
kan også nævnes de stoffrie afdelinger i Statsfængslet ved Horserød og fængselsafdelingen i Horsens.
I den forbindelse overvejes det, hvorvidt reglen om, at man højst må anbringes 7 dage på pottevagt, bør opretholdes eller ej.
For så vidt angår punkt 3 og 4, kan jeg oplyse, at der på finansloven for 1996 blev afsat knap 6 mio. kr. til forbedring af den ydre sikkerhed i de lukkede fængsler, og at bevillingen navnlig er brugt til ekstra overvågningskameraer, nye alarmer og hegns- og portsikring.
I 1997 er der i forbindelse med samlingen af indsatte med rockertilknytning i fire lukkede fængsler givet en særbevilling på 5,5 mio. kr. til etablering af ordningen.
En del af denne bevilling er anvendt til forbedring af sikkerheden, bl.a. i form af flere overvågningskameraer.
Som det fremgik af vores tidligere debat, sigtes der i øvrigt mod at indgå en flerårig bevillingsaftale for Kriminalforsorgen fra 1999.
Til brug herfor skal der i løbet af 1998 foretages en række undersøgelser og analyser af Kriminalforsorgens forhold, herunder af behovet for ressourcer til drift, nybyggeri og tekniske installationer m.v.
Punkt 5 i beslutningsforslaget indeholder forslag om bedre uddannelse af fængselspersonalet.
Jeg kan oplyse, at Kriminalforsorgen har foretaget en justering af grunduddannelsen for det uniformerede personale, således at uddannelsen nu er tilpasset AUF-strukturen, altså arbejds-, uddannelses- og fritidsstrukturen, i den reform, som for nogle år tilbage blev gennemført i Kriminalforsorgen.
Samtidig sættes en forbedring af ledelsesuddannelsen i værk i begyndelsen af 1998.
Og efteruddannelsen er blevet styrket væsentligt i de senere år, og der arbejdes løbende videre herpå.
Der foreslås i punkt 6, at straffelovens § 83 skal udvides, og at der skal idømmes strengere straffe for kriminalitet begået under afsoning.
Straffelovens § 83 giver dog allerede nu mulighed for strafforhøjelse til det dobbelte, når indsatte begår vold eller anden personfarlig kriminalitet mod fængselspersonale eller medindsatte.
Og det har også efter reglerne i straffelovens § 4 betydning, hvis en lovovertrædelse begås under afsoning, og det vil typisk have betydning i skærpende retning for straffen, hvis indsatte begår f.eks. tyveri eller narkotikakriminalitet under afsoning.
Der er derfor efter min opfattelse ikke behov for at foreslå ændringer på dette område.
Til punkt 7 om skærpede disciplinærstraffe ved undvigelse eller ved udeblivelse vil jeg blot sige, at jeg ikke tror, at antallet af undvegne eller udeblevne bliver mindre ved, at disciplinærstraffene skærpes.
I øvrigt er der også mulighed for at overføre folk til en lukket anstalt eller nægte udgang og prøveløsladelse, hvis det skønnes nødvendigt.
Forslagsstillerne foreslår i punkt 8, at der bør være mulighed for at varetægtsfængsle straffeafsonere, der pågribes under undvigelse.
Og ifølge beslutningsforslaget skal en straffeafsoner kunne varetægtsfængsles alene på grundlag af en formodning om, at straffeafsoneren normalt ernærer sig ved kriminalitet under undvigelse.
I øvrigt vil en undvegen strafafsoner ved pågribelse jo straks blive indsat til fortsat fængselsafsoning.
Forslagsstillerne nævner i punkt 9, at der automatisk bør ske udskydelse af prøveløsladelsestidspunktet, når en indsat har begået kriminalitet under afsoning eller misbrugt narkotika i fængslet. Jeg mener, at et afslag på en ansøgning om prøveløsladelse skal ske efter en mere konkret vurdering og ikke pr. automatik.
Med hensyn til punkt 10 om placering i åbent eller lukket fængsel sker fordelingen efter en konkret vurdering af den dømtes forhold, og heri indgår oplysninger om den dømtes farlighed og tilpasningsevne og om undvigelsesrisikoen og risikoen for en uheldig indflydelse på medindsatte samt om straftidens længde.
Det betyder bl.a., at Kriminalforsorgen er tilbageholdende med at anbringe personer, der er dømt for mere omfattende handel med narkotika, i en åben anstalt.
Hvis der er grund til at tro, at den domfældte vil fortsætte med sin handel med stoffer, vil der ske anbringelse i en lukket anstalt.
Kriminalforsorgen gennemførte i 1996 en undersøgelse for at få belyst, om proceduren på dette område kunne forbedres, og på baggrund af undersøgelsen udarbejdede direktoratet et forslag til ændring af fordelingen af fængselsdømte.
Imidlertid medførte den stadig mere tilspidsede situation med hensyn til placeringen af rockere, at der i begyndelsen af 1997 blev etableret særlige arrestafdelinger for rockerne i fire store lukkede fængsler.
Og med disse ændrede forudsætninger blev forslaget ikke umiddelbart gennemførligt.
Direktoratet vil derfor nu nedsætte en arbejsgruppe, der skal overveje, hvilke fordelingsprincipper der skal bruges i fremtiden, herunder om der skal bruges et mere differentieret fordelingssystem.
Beslutningsforslagets punkt 11 og 13 handler begge om stærke indsatte, og jeg vil derfor komme ind på dem under ét:
Som bekendt blev der på finansloven for 1998 afsat midler til en særlig indsats over for de stærke indsatte i de berørte lukkede fængsler, og indsatsen skal ske gennem en forstærket bemanding af de pågældende afdelinger.
Jeg kan endvidere nævne, at jeg har modtaget en indstilling fra en arbejdsgruppe nedsat af Dansk Fængselsforbund og Foreningen af Fængselsinspektører.
Indstillingen indeholder forslag om oprettelse af særlige afdelinger med i alt ca. 125 pladser for rockere og andre stærke indsatte.
Den indstilling er for tiden under overvejelse, men jeg kan oplyse, at både i den indstilling og i de forudgående overvejelser om foranstaltninger over for stærke indsatte indgår forslaget om en udvidet adgang til at overføre disse indsatte til andre afsoningssteder.
Imidlertid kan jeg sige, at der i forbindelse med den budgetmæssige undersøgelse af Kriminalforsorgen, som er en del af finanslovforståelsen, også skal ses på eventuelle bygningsmæssige behov i relation til de stærke indsatte.
Med hensyn til punkt 12 kan jeg oplyse, at der allerede er særlige institutioner til mindre personalekrævende indsatte, idet Statsfængslet i Gribskov og Statsfængslet Kærshovedgård til hæftere og bødeafsonere har en væsentlig lavere personalenormering end de øvrige statsfængsler, og der er ikke de samme udbyggede sociale og behandlings- og beskæftigelsesforhold som i de øvrige fængsler.
Forslaget om weekendfængsler i punkt 14 er ikke nyt.
Og jeg er enig i, at kortere straffe bør afsones således, at der i rimeligt omfang tages hensyn til bl.a. den dømtes arbejdsforhold, hvilket i øvrigt allerede sker gennem reglerne om udsættelse af afsoning, men for mig at se vil der være en række tungtvejende problemer forbundet med indførelse af weekendfængsler. F.eks. vil det føre til en meget ujævn og uhensigtsmæssig udnyttelse af fængslerne og til personalemæssige problemer, fordi afsoningsformen kræver en særlig bemanding af institutionerne i weekenden.
I øvrigt vil undersøgelsen af Kriminalforsorgens forhold, som jeg nævnte før, formentlig bidrage til en klargøring af fordelene og ulemperne ved en sådan alternativ afsoningsform.
I punkt 18 foreslås, at de indsatte selv bør vedligeholde anstalterne og stå for den daglige drift.
Det er jeg enig i.
Og også i dag er det de indsatte selv, der i fritiden skal sørge for indkøb, madlavning og rengøring.
Tingene bliver ikke længere serveret for dem; de må som alle andre i samfundet selv varetage disse opgaver. Der vil selvfølgelig være opgaver, som de indsatte på grund af farlige, tidsmæssige eller sikkerhedsmæssige forhold, ikke kan udføre, men jeg kan garantere, at de opgaver, der kan udføres af de indsatte, normalt også bliver det.
For så vidt angår punkt 20, kan jeg nævne, at de indsatte i de lukkede fængsler ikke må have edb-anlæg i deres opholdsrum.
Og der er et helt generelt forbud mod mobiltelefoner i alle anstalter, og Kriminalforsorgen har i februar 1996 indført et forbud mod at medbringe mobiltelefoner ved besøg i lukkede anstalter.
Til sidst vil jeg sige, at jeg naturligvis er indstillet på at tage en nærmere drøftelse af de enkelte punkter i beslutningsforslaget.
Min konklusion er dog, at vi på Kriminalforsorgens område er opmærksomme på de ting, der er nævnt i forslaget, og at der på de områder, hvor der er behov for det, er taget de nødvendige initiativer for at fremme de drøftelser og forhandlinger, vi skal have, når vi kommer på den anden side af det store analysearbejde, der forestår i foråret 1998.