Arne Rolighed (S), 2001-01-25:
Spørgsmålet om at indføre tvang af kontrol i bekæmpelse af visse smitsomme sygdomme - for det er jo det, det handler om -
har været rejst mange gange tidligere her i Tinget, og hver gang har et stort flertal afvist forslaget.
Og jeg forventer også, at det beslutningsforslag, Folketinget behandler her, vil møde samme markante modstand fra Folketingets partier.
Ud over, at iværksættelse af tvangselementer ville stride imod fundamentale principper for undersøgelser og behandling i det danske sundhedsvæsen, så vil et krav om anvendelse af tvang over for bestemte grupper af tilrejsende være diskriminerende og i strid med de resolutioner, som FN, WHO, Europarådet og EU har vedtaget i forskellige sammenhænge.
I forbindelse med en debat om indsatsen mod hiv og aids stillede fremsynede politikere et forslag om motiveret dagsorden, som blev vedtaget af Folketinget.
Heri bekræfter Folketinget, at den danske indsats mod sygdommen aids fortsat skal bygge på frivillighed og anonymitet, den skal være åben, der skal være direkte og ærlig information, der skal være tryghed for den enkelte ved at henvende sig til sundhedsmyndighederne, og man ønsker at undgå enhver form for diskrimination.
Disse principper består fortsat som fundament for den danske indsats mod aids, men fik også stor betydning for Folketingets senere beslutning om at ophæve kønssygdomsloven.
Oplysningsvirksomheden mod aids har vist sig at have langt større effekt.
Man har også tillid til, at motivationen til at modtage behandling er til stede hos enhver patient, uanset hvilken sygdom den pågældende måtte pådrage sig.
Efter regeringens opfattelse savnes der således et grundlag for at antage, at forslag om tvangsforanstaltninger vil have en mærkbar smittebegrænsende effekt.
Generelt er det jo også et helt grundlæggende princip, at en læge før en undersøgelse eller behandling af en patient skal indhente samtykke fra patienten.
Lidt om den faglige begrundelse: Aids-virus er ikke særlig smitsom
, og som partner i et seksuelt forhold kan man som bekendt ved enkle forholdsregler selv beskytte sig imod at blive smittet. Tuberkulose er en sygdom, der heller ikke er særlig smittefarlig, og mange, der smittes, udvikler aldrig sygdommen.
Og så kan sygdommen behandles og helbredes.
For så vidt angår den del af begrundelsen om at undgå at smitte andre, så gælder det jo for hiv, at der skal to personer, en smittebærer fra en smittet modtager, til at overføre hiv-smitte.
I Danmark har vi i aids-politikken lagt afgørende vægt
Vi har derfor anvendt en informationsstrategi, der fremmer sikker sex, og som advarer imod enhver form for risikoadfærd.
For tuberkulose gælder, at det kun er lungetuberkulose og særlig såkaldt åben lungetuberkulose, der er smitsom.
Udlændinge i Danmark med tuberkulose, specielt somaliere, har i halvdelen af tilfældene tuberkulose uden for lungerne, og de er således ikke smittefarlige.
Det er sådan, at nogle flygtninge og indvandrere har tuberkulosesygdomme ved ankomst, men mange udvikler først sygdommene i årene efter ankomsten.
En screening ved ankomst vil kun finde nogle få og løser altså alligevel ikke tuberkuloseproblemet.
For at blive smittet med tuberkulose skal udsættelsen normalt være massiv, og smittespredning sker derfor næsten udelukkende ved daglig kontakt med en person, der har smittefarlig tuberkulose.
Det er derfor især for husstandene og nære kontakter, der er risiko for smitte.
Forslaget er således ikke fagligt velbegrundet.
For både hiv og tuberkulose gælder det også, at smittespredningen mellem danskere og indvandrere og flygtninge er meget begrænset.
Så man kan jo spørge sig selv, om det virkelig er rimeligt at præsentere udlændinge fra eksempelvis Sydafrika, Thailand, Schweiz, Australien eller Brasilien for en udvisning, blot fordi de ikke ønsker at tage imod tilbudet om test for hiv og tuberkulose.
Står de to ting i rimeligt forhold til hinanden?
Ministeren bad i den forbindelse Sundhedsstyrelsen om en redegørelse herom inden udgangen af april år 2001.
Rapporten vil blive fremsendt til Sundhedsudvalget, så snart den foreligger.
Er der forhold her, som vi kan gøre bedre, er regeringen klar til en diskussion herom. Alt i alt: Regeringen kan ikke støtte beslutningsforslaget.