Bendt Bendtsen (KF), 2001-10-04:
Først vil jeg gerne kvittere for statsministerens tale i
tirsdags.
Vi er meget enige i den linje, som statsministeren har lagt i NATO, og som er lagt på det udenrigspolitiske område.
Det er en linje, som vi i Det Konservative Folkeparti har bakket op.
Til trods for den grusomme baggrund var det en glæde at opleve NATO virke de første dage efter angrebet på USA.
Ét land blev angrebet, NATO-kredsens opbakning kom prompte.
Vi følte os alle angrebet.
Vi gav vores støtte rent og utvetydigt.
Sådan skal det være.
Musketereden »én for alle, og alle for én« viste sin styrke.
Danmark var ingen undtagelse.
Heldigvis har regeringen og alle borgerlige partier fra starten været enige om, at Danmark skal stå skulder ved skulder med de andre lande, USA og NATO.
Ingen fodnoter, ingen slinger i valsen, men en klar dansk solidaritet, som kun venstrefløjen har haft det noget svært med.
Danmark må altid stå forrest, når det drejer sig om samhørighed med det amerikanske folk.
Vi skal huske, hvad de har gjort for os gennem det sidste århundrede.
Allerede nu er USA's NATO-allierede, herunder Danmark, blevet spurgt.
Vi er blevet bedt om at aflaste USA på Balkan - det skal vi tale om senere - og det er vi fuldstændig enige i. Det er nok også svært at forestille sig, at USA kan påtage sig nye opgaver for at sikre freden i Europa.
Tværtimod kan vi allerede nu se, at USA beder om en aflastning i Europa, og den linje vil sikkert fortsætte.
De amerikanske skatteborgere vil jo spørge: Hvorfor kan det rige Europa dog ikke tage mere vare på sig selv? Svaret må være enkelt: Det skal vi selvfølgelig også.
EU må tage sin del af ansvaret.
Vi kan vælge at stille os ud på sidelinjen, når EU overtager rollen som fredsbevarer i Europa, ligesom vi kan vælge fortsat at vende ryggen til et forpligtende samarbejde på retsområdet.
Vi kan også gøre det modsatte.
Vi kan nemlig vælge at sige ja på lige fod med vores venner og sige ja til at bekæmpe terrorismen på tværs af grænserne.
Dét er klart den konservative holdning.
Både forsvarsforbeholdet og det retlige forbehold skal væk, hellere før end siden.
Derfor er de seneste ugers udvikling i Europa også meget positiv: tættere samarbejde om efterforskning, tættere samarbejde, når det drejer sig om at retsforfølge, udlevere og få terroristerne sat bag lås og slå. I sin tale i tirsdags fastslog statsministeren, at vi skal gøre, hvad vi kan for at få de øvrige lande til at yde mere i bistand.
De skal op på 0,7 pct. af BNI, som de har forpligtet sig til.
Det Konservative Folkeparti kan helt og holdent
Alle civiliserede lande burde leve op til denne målsætning.
Vigtigere er det naturligvis, hvor og hvordan de bruges.
Den totalitære styreform, der undertrykker befolkningen, giver grobund for ekstremisme.
Derfor skal vi naturligvis ikke give en krone til den slags regimer.
Vi skal støtte de lande, der bevæger sig mod demokrati.
Vi skal støtte dem, der respekterer menneskerettigheder og bestræber sig på god regeringsførelse.
En endnu vigtigere lære af terrorangrebet er, at vi må gøre verdenssamfundet mere åbent.
Vi skal have knyttet flere bånd mellem den vestlige verden og udviklingslandene.
Det helt afgørende i den sammenhæng er frihandel, reel frihandel mellem dem og os.
Vi skal have skabt markedsadgang for de fattige lande.
Vi skal have fjernet toldbarriererne, og så skal vi have afskaffet alle mulige former for statsstøtte.
Lad os starte med landbrugsstøtten.
Den udgør en alvorlig trussel mod udviklingslandenes mulighed for at skabe en bæredygtig økonomi, og den skal væk.
Også FN kommer til at spille en central rolle i forhold til bekæmpelse af terror, ikke mindst via de terrorkonventioner, som alle civiliserede lande bør underskrive og iværksætte.
Det gælder også Danmark.
Og så skal vi forholde os til den meget vigtige resolution, som FN's Sikkerhedsråd vedtog i fredags.
Af den fremgår, at alle stater, før de giver asyl til nogen, skal sikre sig, at den asylsøgende ikke har planlagt, hjulpet eller støttet terrorhandlinger.
Der skal være bedre muligheder for samkøring af registre over fingeraftryk.
Vi skal have sikkerhed for, at vedkommende rent faktisk er forfulgt.
Vi skal have sikkerhed for, at han ikke står opført som terrorist på en eller anden liste et eller andet sted i verden.
Det er godt, det er flot.
Man kan så stille sig spørgsmålet
: Men hvorfor egentlig først nu?
Så sent som i marts foreslog vi sammen med Venstre, at sådanne regler blev gennemført, men dengang blev det afvist.
Som den socialdemokratiske udlændingeordfører sagde: Det er spild af Folketingets tid at komme med den slags forslag. I dag er det så ikke spild af tid længere, og jeg kan forstå på statsministeren, at nu følger vi blot FN, og det gør vi konservative.
Vi konservative har foreslået det.
Nu giver statsministeren os ret.
I løbet af de seneste uger har befolkningen været vidne til en interessant bevægelse i regeringens politik.
Vi konservative har forsigtigt advaret om, at efterretningstjenesten måske ikke har haft den politiske opbakning til at opdage alt, hvad regeringen har haft behov for at vide.
Den øverste chef, justitsministeren, har beroliget befolkningen.
I tirsdags fastslog statsministeren så det modsatte.
Ifølge statsministeren er de konservative argumenter de rigtige: Vi skal styrke vores efterretningstjenester.
Det er nødvendigt, så vi kan løfte vores forpligtelser også rent internationalt. Vi skal have flere ressourcer, mere mandskab og nye investeringer.
Det sagde statsministeren.
Vi konservative
har foreslået det, og nu giver statsministeren os ret.
Det er godt. Jeg har også flere gange i løbet af de seneste uger tilladt mig at stille et par spørgsmål ganske stille og roligt, nemlig: Kan vi være sikre på, at vi ikke huser organisationer og personer i landet, som ikke burde være her?
Kan vi være sikre på, at vi ikke har terrorister i Danmark?
Statsministeren har som bekendt forsikret befolkningen om, at vi ikke huser terrorister i Danmark.
Når jeg alligevel har tvivlet på forklaringen, så er forklaringen enkel.
Lige uden for vores dør, i Tyskland, i Belgien, i Frankrig, har politiet optrevlet terrorceller.
De har fundet terrorceller.
Nationale og internationale forskere fortæller os, at vi har dem også.
Men det har vi altså ikke, får vi at vide.
Derfor spørgsmålet.
Også her har justitsministeren været hurtigt ude med en kommentar.
I søndags kunne vi læse, at han mente, at en sådan offentlig mistanke var pinlig og et udtryk for mudderkastning.
Den viste noget om, hvem regeringen helt bevidst har givet ophold i Danmark: en irakisk hærchef, en tidligere chef for terrororganisationen PFLP samt flere afrikanere, der endog har meget blod på hænderne.
Det er så, hvad vi ved nu, men er der flere?
Spørgsmål rejser sig.
Er det stadig væk pinligt at være usikker på, om vi huser terrorister?
Statsministeren kom så i tirsdags med en nyhed: Vi skal sørge for, at krigsforbrydere, der søger tilflugt i Danmark, effektivt strafforfølges. Vi skal sørge for, at mennesker, der har forbrudt sig mod menneskeheden og menneskerettighederne, skal stilles til ansvar og retsforfølges.
Det er vi enige i.
Det er alt sammen meget fint, men hvad er egentlig grunden til, at regeringen hidtil har lukket den slags mennesker ind?
Hvordan kan det være, at de har fået lov til at gå rundt blandt os andre, efter at de har fortalt, at de har myrdet og torteret mennesker?
De har jo været her i årevis.
Hvordan kan det ske, at den slags mennesker bliver tålt, som det hedder, eller får asyl, uden at regeringen foretager sig noget? Så kan man stille spørgsmålet: Hvor mange andre går der
rundt i Danmark med regeringens velsignelse?
Ifølge Indenrigsministeriets oplysninger til Jyllands-Posten den 2. oktober ved man ikke, hvor mange der er her.
Der er ikke noget præcist overblik, som der blev sagt.
Der er altså intet overblik over, hvor mange forbrydere, terrorister og andre alvorligt kriminelle, der befinder sig i Danmark på tålt ophold.
Det svar er naturligvis ikke godt nok.
Det er aldeles uacceptabelt for den danske befolkning, at vi ikke ved, hvor mange af disse elementer vi skal hilse på hen over grøntsagshylden nede i Netto
Men nu bliver der lovet bod og bedring igen efter 8 år ved regeringsmagten, hvor man ingenting har gjort.
Sagen mod hærchefen bliver nu rejst, men hvad med de andre?
Hvor er de?
Hvad skal befolkningen tro?
Skal befolkningen tro, at regeringen mener det denne gang?
Skal vi endnu en gang tro på regeringens garantier, eller er det, som det plejer at være, synspunkter, der gør sig godt i en valgkamp, men som man, når det kommer til stykket, aldrig vil gennemføre?
Bod og bedring er den sang, som regeringen gang på gang har sunget om udlændingeloven.
Vi får gang på gang at vide: Nu er der sat prop i, nu er der strammet op, nu sker der en opbremsning i antallet af nye udlændinge i Danmark.
Det er jo en diskussion, som man dårligt kan tage her i dette hus, selv om det bekymrer mange mennesker uden for huset.
For kort tid siden var biskoppen fra Haderslev Stift, Niels Henrik Arendt, ude med et ualmindelig klart budskab.
Det går alt for stærkt med indvandringen, sagde han.
Hver gang vi får integreret 5 indvandrere, er der kommet 500 nye til, sagde han.
Det er måske trukket meget hårdt op, men det er selve budskabet, man hører fra mange, mange kommuner i de her måneder, også fra de socialdemokratiske borgmestre på den københavnske Vestegn.
De oplever, at antallet af flygtninge og indvandrere samt familiesammenføringer eksploderer.
Vi ved godt, at bægeret først blev fyldt op i København, Taastrup, Ishøj, Århus, Odense og andre byer.
Så vendte man strømmen mod de mindre kommuner, og det er blot et spørgsmål om tid, før bægrene også løber over i de små kommuner.
De skal sørge for bolig, job og anden integration af flere og flere og flere.
Ligegyldigt hvad vi har af
diskussion her i huset, så må vi erkende, at der altså findes
en grænse for, hvor meget vores kommuner kan gabe over.
Vi konservative har i årevis foreslået en opstramning af udlændingeloven.
Danmark giver i dag asyl til mange, som slet ikke falder ind under FN's flygtningebegreb.
Retskrav på opholdstilladelse efter de facto-reglen bør fjernes.
Det står i det fælles forslag, som er fremlagt af Venstre og De Konservative.
Som jeg sagde i forbindelse med kommunerne, må vi nok snart også i dette hus erkende, at der kommer flere, end man har mulighed for at håndtere i samfundet.
For integrationen er jo utrolig vigtig.
Der er tale om et fælles ansvar.
Det tror
man indimellem.
Det er et fælles ansvar for arbejdsgiveren, for fagforeninger, for kolleger ude på arbejdspladserne.
Det gælder alle steder, hvor vi opholder os, dér, hvor vi bor, dér, hvor vi færdes, i sportsklubber, overalt hvor vi mødes.
Og så er der jo én central hovedvej til ordentlig integration, nemlig at lære sproget.
Taler man dansk, er det lettere at få job. Og har man job, hvilket er meget vigtigt, så styrkes tilhørsforholdet til landet.
Vejen frem til integration går ad én vej, over sproget.
Statsministeren sagde i sin åbningstale, at alle i Danmark skal lære det danske sprog.
Hvor er jeg enig.
Det er nemlig meget vigtigt, og det har vi konservative sagt år efter år.
Hvad statsministeren ikke sagde så meget om var, hvad regeringen vil gøre på det her område.
Men vi må da ikke være så bange for at stille krav til nydanskerne.
Et af dem er, at der skal stilles skrappere krav til det at blive dansk statsborger.
Vi foreslår, at alle skal kunne tale dansk for at blive dansk statsborger, også dem over 65 år.
Eneste undtagelse er dem, der har et handicap, som gør det umuligt. Vi mener også, at nye statsborgere skal kunne læse dansk.
Det behøver jo ikke at være på et niveau, hvor man kan læse en leder i Information, men sådan at man kan læse og forstå en simpel besked eller en meddelelse på en arbejdsplads.
Og så forudsætter integrationen, at man ved, hvad man skal integreres i.
Ved siden af sprogundervisningen skal der set med vores øjne være en lige så forpligtende undervisning i dansk historie, retsopfattelse og kultur.
Det drejer sig om fælles forståelse.
Det drejer sig om at hindre en kommende dyb splittelse i det danske samfund.
Det er vor generations ansvar at sikre, at dansk kultur forbliver Danmarks kultur.
Vi er 5 millioner danskere.
Hvis ikke vi skulle passe godt på Danmark, hvem skulle så?
Statsministeren nævnte i tirsdags, at det er vigtigere end nogen sinde før, at indvandrere kommer i arbejde.
Igen må jeg præcisere: Det er jeg meget enig i.
Men regeringen peger måske heller ikke denne gang på hvordan?
Hvad vil regeringen gøre?
Hvilke konkrete initiativer tænker statsministeren på?
Vi kan ikke tale problemerne væk.
Der er brug for konkrete initiativer, der øger gevinsten for den enkelte ved at deltage i fællesskabet.
Vi konservative er åbne over for en bred aftale, når der skal forhandles finanslov. Statsministeren havde sine ønsker, vi har vores.
Der er brug for tiltag på sundhedsområdet.
Vi har stadig væk nogle ventelister, vi skal have set på.
Der er brug for tiltag på ældreområdet, på frihed for det enkelte menneske til at vælge.
Vi ser også gerne på uddannelsesområdet.
En ting mere, som jeg synes, at Folketinget nu i den nuværende situation også er nødt til at fokusere på, er, om vi kan få skabt det antal arbejdspladser, som regeringen også ønsker, altså de 100.000 arbejdspladser frem til år 2010.
Hvordan gør vi så det?
Statsministeren nævnte i en bisætning, at vi må skabe nogle forhold for dansk erhvervsliv, så vi har mulighed for at tjene penge hjem til Danmark.
Vi skal passe på med at tro, at dansk erhvervsliv kan blive ved med at holde til at blive pålagt det antal skatter og afgifter, vi har pålagt det i forskellige år.
Vi ved, at finansloven for år 2000 kostede omkring 1½ mia. kr.
Vi ved, at finansloven for år 2001 kostede næsten det samme.
Vi ved, at der er trukket milliardbeløb ud af dansk erhvervsliv og ud af likviditeten i de senere år.
Vi synes ikke, at løsningen og vejen frem er masser af nye skatter på dansk erhvervsliv i finansloven.
Vi tror, at det er en forkert vej.
Vi tror, at der er behov for at sige, at vores internationale konkurrenceevne skal skærpes.
Hvis vi skal skaffe job og plads til masser af nydanskere, så hjælper det jo ikke noget, at de produktionsvirksomheder, vi har, begynder at lægge udviklingen ud til udlandet. Der skal være plads til også dem i arbejdstøjet.
Der skal være job til dem, for det er ikke alle, der kan stå i kø for at få job i videnssamfundet.
Men vi rækker hånden frem i forbindelse med forhandlingerne om finansloven.
Det er brede løsninger, der er behov for på nuværende tidspunkt.
Vi ved, at ikke mindst siden den 11. september er der kommet nye ønsker med hensyn til at løse de store krav til civilt beredskab m.v., der stilles.
Så vi er klar til at se på finansloven og håber, der kan skaffes nogle brede flertal for de løsninger, der vil være nødvendige.
Hvis vi skulle tage det først, med at det skulle være amoralsk, så har der jo været nævnt nogle tal i dag, hvor Tony Blair ligger på 0,23, og hvis målet skulle nås, så skulle der 54 mia. kr. oveni.
Tyskland ligger på 0,26, Frankrig på 0,39, alt afhængig af hvordan vi ligger og regner på Danidas opgørelse, så jeg mener faktisk, at vi ligger pænt, hvor vi ligger.
Det er så en holdning, man kan være enig eller uenig i.
Så kan man jo spørge hr. Holger K. Nielsen, om det vil sige, at Storbritannien er tre gange så amoralsk som De Konservative her i Danmark.
Er tyskerne også tre gange så amoralske, som vi er i Danmark, selv om det er Schröder, der sidder og regerer? Sådan kunne vi gå videre.
Så med hensyn til prøven: Vi lægger ikke skjul på, at det at få dansk statsborgerskab er et privilegium.
Vi lægger ikke skjul på, at vi gerne vil stille nogle krav.
Og vi fratager ikke folk deres statsborgerskab, hvis de har det.
Men jeg synes, det er lidt nemt at prøve at spinde en ende over, at der er nogle enkelte mennesker, der ikke kan svare på, hvornår Christian IV regerede.