Jette Gottlieb (EL), 1997-11-04:
Ministeren har her i 600-året for Kalmarunionen valgt at starte og slutte redegørelsen med henvisninger til denne unionstraktat, og det er jo ganske rigtigt, at det nordiske samarbejde i år har stået i Kalmarunionens tegn.
Men jeg kan på den anden side godt forstå, at ministeren alene hæfter sig ved unionstidens start og ikke ved dens slutning.
Kalmarunionen endte jo som andre konstruktioner af samme slags ganske kaotisk og blodigt, da princippet om det mellemstatslige samarbejde var glemt og de involverede magter i stedet kæmpede om det økonomiske, politiske og militære overherredømme i unionen.
Ministeren lægger i redegørelsen vægt på, at EU-spørgsmål nu er fast forankrede i den nordiske dagsorden.
Denne såkaldte forankring kan imidlertid let udarte, så Nordisk Råd i stedet for at være forum for et levende nordisk samarbejde bliver en filial af Den Europæiske Union, hvor Danmark, Sverige og Finland får til opgave at sørge for, at de lande og områder, hvor befolkningen har valgt at stå uden for Unionen, alligevel bliver hægtet på unionstoget.
Et af de største problemer, vi får i den kommende periode, bliver Schengenaftalen, hvor der skal hekses meget, for at det ikke ender som et valg mellem den nordiske pasunion og det langt mere omfattende grænse- og politisamarbejde i Schengenaftalen.
Når Schengenaftalen bliver en integreret del af EU, får ikkemedlemmerne i hvert fald problemer.
I den forbindelse er det jo vældig godt, at vi kan henholde os til fem statsministres og fem samarbejdsministres samstemmende løfte om, at den nordiske pasunion ingen sinde vil blive tilsidesat af Schengenaftalen.
Men nu kommer problemerne, og det havde unægtelig været nemmere, hvis Danmark, Sverige og Finland havde undladt at tilslutte sig Schengen.
Enhedslisten hilser velkommen, når Nordisk Råd forholder sig til nye emneområder af fælles interesse, og vi føler faktisk også, at vi har vores andel i, at det er lykkedes.
Et eksempel, som ministeren nævner, er den sikkerhedspolitiske debat.
Et andet er den øgede vægt på miljøområdet
, og her skal vi langt videre.
Den nye struktur vanskeliggjorde i en periode, at sådanne nye emner kunne komme til kvalificeret debat, men med de undergruppestrukturer, vi nu er ved at finde frem til, ser det ud til, at vi kan få tingene til at fungere.
Men den vigtigste del af det nordiske samarbejde foregår ikke ved møder og konferencer.
Det foregår først og fremmest i de arbejdende nordiske institutioner og i samarbejdet mellem de nordiske folkelige og frivillige organisationer i det daglige arbejde.
Nordens Hus er et godt eksempel.
Derfor er Enhedslisten naturligvis også ligesom ministeren bekymret over de fortsatte budgetnedskæringer i Nordisk Råd, og vi er skeptiske over for resultaterne af de omfattende institutionsnedlæggelser.
Mener de nordiske regeringer og parlamenter det nordiske samarbejde
alvorligt, skal der være penge til aktiviteterne, men pudsigt nok er jeg her en lille smule enig med den konservative ordfører om, at det vigtigste er det folkelige arbejde i institutionerne og i de frivillige organisationer og i forbindelse med nærområderne.
Så vi må stoppe for budgetnedskæringerne, og så må vi sikre, at institutionerne fortsat kan udvikle det praktiske nordiske samarbejde på gulvniveau.