Pernille Blach Hansen (S), 2003-05-15:
Jeg vil gerne sige tak for debatten her i dag.
Hele diskussionen om miljø og sundhed og farlige kemiske stoffer er jo en diskussion, der i stigende grad også kommer til at køre offentligt, og det er en vigtig diskussion.
I dag er det sådan, at 100.000 kemikalier kan markedsføres frit, og over 30.000 bliver det faktisk, og vi kender ikke de sundhedsskadelige effekter af ret mange af dem. Socialdemokratiets holdning er generelt, at vi skal have så højt et beskyttelsesniveau som muligt.
Det betyder, at vi skal tage udgangspunkt i forsigtighedsprincippet, så enhver tvivl skal komme menneskene og naturen/miljøet til gode.
Vi vil også gerne have, at man tager udgangspunkt i de mest sårbare grupper, når man vurderer farligheden af de her stoffer, og det vil så i givet fald være børn og gravide.
Samtidig vil vi gerne give folk så god en information
som muligt, så man som forbruger har en mulighed for at tage sine forholdsregler både på sine egne og på sin families vegne.
Vi kan jo se, at der er brug for, at vi tager initiativer netop på det felt.
Udfordringerne er store.
Der er masser af eksempler på, at sundhed påvirkes af miljøforhold, og det giver forringet livskvalitet.
Der går næsten ikke en dag, uden at vi et eller andet sted i en avis kan læse om problemer med brystkræft, stigende forekomst af testikelkræft, folk, der får problemer med at få børn, børn, der har astma og allergi osv., osv. - listen er lang.
Først og fremmest mener vi, at der er brug for en øget indsats over for hormonforstyrrende stoffer, det gælder også en øget indsats i EU.
Vi anerkender, at Kommissionen er kommet med noget, vi har heller ikke haft tid til at læse det i dybden, men vi vil gerne skubbe på for, at det bliver så godt som muligt og så effektivt som muligt, og at det kommer til at træde i kraft så hurtigt som muligt.
Vi vil gerne have en øget forskning også i de hormonforstyrrende stoffer, og vi vil gerne have, at man tager ekstra fat i den særlige gruppe, der hedder bromerede flammehæmmere, som vi har diskuteret her i dag.
Der mener vi faktisk, at der er en gruppe stoffer, der er brug for at rette endnu mere opmærksomhed mod fra dansk side.
Vi vil gerne arbejde for, at der for alle stoffer, der karakteriseres som farlige, inden for 5 år skal afgives en erklæring fra producenten om, hvor farlige de er.
Hvis ikke man kan få en sådan erklæring om, at de ikke er farlige, bør stofferne ikke kunne markedsføres.
Vi mener også, at man i stigende grad skal bruge computerberegninger for at kunne vurdere stofferne så hurtigt som muligt.
Vi mener også, at de mærkningsregler, der gælder i dag, kan blive endnu bedre, end de er.
Vi har foreslået, at de to officielle mærker, der er, nemlig Svanemærket, det nordiske miljømærke, og Blomstermærket, det europæiske miljømærke, bør suppleres med nogle nye kriterier, sådan at produkter, der er mærket med de to ordninger, hverken indeholder hormonforstyrrende eller allergifremkaldende stoffer.
Samtidig vil vi gerne have, at det fremgår af produktet, hvis en vare indeholder stoffer, der er på Miljøstyrelsens liste over uønskede stoffer.
Derfor foreslår vi et forbud mod ftalater i alt legetøj.
Den tidligere regering startede med et forbud mod ftalater i legetøj til de 0-3-årige, det var et stort skridt, det gav genklang i EU.
I dag er det faktisk sådan, at der er skrappere grænse for indhold af tungmetal i loftsmaling, end der er for børns legetøj.
Vi mener også, at forskningsindsatsen i stigende grad skal rettes mod børn og gravides følsomhed over for farlige stoffer. Nu har vi så haft diskussionen her i dag, og jeg skal på vegne af både SF, Det Radikale Venstre og Enhedslisten meddele, at de støtter de tre beslutningsforslag, vi har lagt frem. Jeg synes desværre, at diskussionen meget er gået på, hvor meget vi kan gøre i forhold til EU.
Egentlig mener jeg, at man af og til i denne diskussion kommer til at bruge EU lidt som en sovepude.
Selvfølgelig skal Danmark i EU gå forrest for at forlange en større indsats.
Der skal regeringen være aktiv og selv tage kontakt, selv presse på.
Måske tage direkte kontakt
til andre EU-lande for at presse på.
Men vi kan også gøre noget selv, og der mener jeg måske nok, at debatten i dag har vist, at vi er lidt for fantasiløse med hensyn til, hvad vi selv kan gøre.
Eksempelvis i forhold til mærkning foreslog jeg jo - men det svarede hr. Dohrmann så ikke på, for jeg er ikke sikker på, at han hørte hele spørgsmålet - at i stedet for at lave negativ mærkning, hvis det er så umuligt, det må vi jo have undersøgt, om det er, så var alternativet jo at lave en positiv mærkning, så de produkter, der ikke indeholder skadelige stoffer, får et tilbud om at få en »grønt-lys-mærkning«, det kan der vel næppe være nogen producenter der har noget imod, at deres egne produkter får. I forhold til de borgerlige ordførere, Venstre, Det Konservative Folkeparti, Dansk Folkeparti og Kristeligt Folkeparti, som jeg også forstod afviste alle tre forslag,
Vi synes, det havde været at tage et skridt af vejen, og det mener vi faktisk der er brug for. Vi har været kede af, at regeringen har skåret ned på de penge, der er afsat til området.
Vi er dog glade for, at de har brugt de penge, vi andre havde afsat, og det er jo grunden til, at man har brugt flere penge, fordi man også har brugt det, som vi andre fik afsat i årene før.
Men vi mener faktisk ikke, at vi som samfund har råd til at slække på indsatsen, når det drejer sig om miljø og sundhed og skadelige kemikalier og farlige stoffer, hverken når det handler om kroner og ører, og der vil vi som sagt gerne bruge nogle flere, også på forskning, men vi mener også, der er brug for at kræve noget mere aktiv handling, selvfølgelig i EU så meget, som vi overhovedet kan, så aktivt, som vi overhovedet kan, men også at vi spiller på alle tangenter, så vi også nationalt set gør en større indsats.
Der er ikke kun brug for pæne ord, der er brug for mere handling, der er brug for mere prioritering, og dybest set handler det jo om vores alle sammens fremtid.