runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Annette Just (FP), 1997-12-03:
Jeg synes, det er imponerende at høre statsministeren gentage den samme tale for, jeg tror, det er tyvende gang inden for det sidste halve år her i Folketingssalen. Vi har ligesom forstået, at statsministeren ikke mener, at de partier, der går ind for et nej til Amsterdamtraktaten, har noget alternativ, og det på trods af at vi gang på gang på gang har meddelt statsministeren, at ved et nej er Amsterdamtraktaten bortfaldet, og så kører vi videre med Maastrichttraktaten og det indre marked.
Fremskridtspartiet har flere gange om ugen fortalt ikke blot statsministeren, men også alle hans ministre, hvor vigtigt det indre marked er for at få Europas økonomi op at stå, og for at de nye demokratiske lande kan blive en del af det.
Men i stedet for er statsministeren gået videre med denne Amsterdamtraktat, som vil gøre det endnu mere kompliceret for de nye demokratiske lande at komme med.
Han vil ligesom den tidligere statsminister bare sige: Måske.
Derfor er jeg nødt til at sige, at det duer ikke bare at sige måske, og så laver vi en ny folkeafstemning.
Vi er nødt til at stoppe EU-integrationen.
Men det vil statsministeren jo ikke svare på.
Frank Dahlgaard (KF), 1997-12-03:
Vil statsministeren hævde, for det ligger jo i hans mange spørgsmål til Folketinget - det er ligesom vendt om nu - at de partier, de politikere og de, der går ud og stemmer ja til Amsterdamtraktaten, er enige om, hvad det ja skal bruges til, og at de er enige om, hvor langt man skal gå i integrationen?
Der er jo vild uenighed på jasiden.
Vil statsministeren helt benægte, at et stort dansk ja til Amsterdamtraktaten den 28. maj næste år betyder grønt lys
for Europas forenede stater
Vil statsministeren benægte, at der er mange også på jasiden, der er dybt bekymrede over den udvikling?
Og vil statsministeren så ikke svare på det spørgsmål, som jeg stillede, og som er blevet gentaget af hr. Kristian Thulesen Dahl, om han er bekendt med, at den britiske Europaminister klart har sagt, at såfremt blot ét af de femten EU-lande ikke ratificerer Amsterdamtraktaten, er der ikke tale om en EU-integration på Amsterdamtraktatens grundlag, for så er den faldet væk?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1997-12-03:
Den går ikke, må jeg sige til hr. Frank Dahlgaard.
Det, jeg argumenterer for, at man skal sige ja til, er en traktat, der er meget klar, meget entydig, og som tegner et klart grundlag for, hvad det er for et samarbejde, som Danmark skal deltage i i årene fremover. Det er en rigtig, rigtig god traktat, som på miljøområdet, som jeg allerede har sagt det, er langt bedre end den, vi har.
Det skal vi da ikke sige nej til.
Og som på forbrugerområdet beskytter forbrugerne bedre end den traktat, vi har at gøre med i dag, og som på beskæftigelsesområdet selvfølgelig ikke løser vores problemer, men trækker alle lande i den rigtige retning.
Det skal vi da ikke sige nej til.
Hr. Frank Dahlgaard kan ikke skubbe det ansvar fra sig, som er, at hvis det teoretisk skulle blive et nej, står der
et stort, stort spørgsmålstegn ud for Danmarks fremtid, en usikkerhed.
For så skal vi gøre op med de mange spørgsmål, der melder sig, og som jeg har prøvet at give nogle antydninger af.
situation
Og vi kommer ikke uden om at erkende, at vi kan da ikke i den sidste ende forhindre fjorten andre lande i at udbygge deres samarbejde.
Undskyld, jeg siger det, så store er vi da heller ikke.
Selvfølgelig er der ikke nogen, der anfægter artikel N, vil jeg sige til hr. Jan Køpke Christensen.
Det er jo ikke det, der er diskussionen.
Det er sådan en meget smal lille rigtig juridisk debatdiskussion.
Det, jeg taler om, er: Hvad er virkeligheden?
Virkeligheden er altså, at Danmark da ikke kan forhindre de andre i at lave et fornuftigt samarbejde.
Det skal vi da heller ikke.
Det har jeg også givet udtryk for.
så skal vi bare genforhandle.
Det tror jeg heller ikke på kan lade sig gøre.
Det så vi jo i 1992-93.
Det lader sig ikke gøre.
Og vi har jo udtrykkeligt sagt også i de fire undtagelser, vi har, at vi vil da ikke forhindre de andre i at gå videre.
Et ord er et ord, og det gælder altså også i EU-debatten.
Så er der flere, der har spurgt mig om pres på udlændinge.
Må jeg ikke sige til hr. Thulesen Dahl, at det forholder sig stik omvendt.
I virkeligheden vil et fornuftigt ja til Amsterdamtraktaten skabe grundlag for, at vi på længere sigt kan få et fornuftigt menneskeligt og ordentligt samarbejde om indvandrere og flygtninge i Europa, og det trænger vi sandelig også til.
Jeg ved godt, at hr. Thulesen Dahl vil fremstille det, som om alle døre så åbnes, og så kommer der en hel masse flere flygtninge i Europa.
Det er ikke sagen; det er jo heller ikke sandt.
Næh, traktaten for Amsterdams vedkommende giver os mulighed for, at mennesker, der er på flugt og i nød, ikke længere bliver flyttet og sparket fra det ene lands hovedstad til det andets, men at det går ordentligt til, at det går anstændigt til, og at det selvfølgelig også går til på den måde, at der er tale om flygtninge, der flygter fra nød og personlig forfølgelse.
Det er vi jo ikke uenige om, hr. Thulesen Dahl.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-03:
Nu kan man jo sige, at det er ikke så sært, at EU-kommissærerne bliver sure ved udsigten til et dansk nej ved den kommende folkeafstemning, for det er jo Kommissionen, der er den eneste part, der får fordel af en vedtagelse af Amsterdamtraktaten.
De er den, der får mere magt, mens alle andre mister magt, så man forstår jo godt, at Santer siger, som han gør.
Men var det ikke fornuftigt, hvis statsministeren simpelt hen henvendte sig til Santer og forklarede ham, at af Maastrichttraktaten fremgår det klart, at for at der kan vedtages en ny traktat, skal der være enstemmighed mellem landene?
Så er Amsterdamtraktaten bortfaldet, så er den del af diskussionen sådan set slut, og så kan hr. Santer jo sige, hvad han vil.
Det har han jo lov til i et demokratisk samfund, og det skal vi ikke blande os i.
Men han skal bare være klar over, hvordan traktaten er skruet sammen, og hvad der bliver konsekvensen af et nej, og det synes jeg statsministeren kunne bidrage til ved simpelt hen at forklare ham det, for det har han åbenbart ikke begrebet.
Svend Auken (S), 1997-12-03:
Der er så mange forkerte ting i det, fru Møller siger, at min taletid ikke tillader mig at nævne dem alle sammen.
Jeg ved, det er i god vilje, at hun siger det, men det er simpelt hen forkert.
Tyskland har ikke vedtaget nogen elliberaliseringslov.
Priserne i England er ikke lavere end dem, vi har i Danmark, og det, der er den store forskel på de liberaliseringserfaringer, man har i andre lande i forhold til Danmark, er, at vi i Danmark i udgangssituationen er meget effektive, meget lidt bureaukratiske i vores elproduktion.
Englænderne er endnu i dag efter at have liberaliseret ikke nede på den samme effektivitet i deres elproduktion, som vi er i Danmark. Og det sidste punkt, fru Møller tager fejl i, er, at der er forskel på, om man ser på virkningerne af liberalisering inden for et enkelt afsluttet marked, eller om man ser på, at man åbner et stort marked, som vi gør i Europa i øjeblikket. Åbner man et stort marked, vil der også blive fælles priser på strøm; så kan vi faktisk risikere, at vores strømpris stiger, og så har vi den fordel i Danmark, at vi har fastholdt hvile i sig selv-princippet.
Det var kløgtigt gjort, for det betyder så, at det overskud, vi får, vender tilbage til forbrugerne.
Så den danske model giver os fulde fordele af liberaliseringen, miljøet og økonomien
, og det er faktisk ret godt ramt i én lovgivning, som nu oven i købet er blevet godkendt af EU i dag.
Der var jo mange, der sagde: Den får I aldrig igennem.
Vi fik den igennem i dag.
Det er jeg glad for.
Eva Møller (KF), 1997-12-03:
Jeg vil fortsat interessere mig for vismandsrapporten, selv om jeg nu forstår, at ministeren har dette meget specielle syn på den, at på de dele, hvor rapporten er enig med ministeren, er vismændene kloge, og dér, hvor vismændene ser verden anderledes end ministeren, er de ukloge.
Nu vil jeg gerne sige, at så énsidig synes jeg ikke umiddelbart man kan tillade sig at være.
Men det kan vi jo diskutere senere.
Jeg vil gerne spørge - fordi vi jo ved fra andre lande, at liberalisering altid har givet anledning til lavere priser - om vismændenes rapport ikke kunne give ministeren anledning til at overveje at sænke grænsen i den danske lov nr. 486, som jeg nu forstår er notificeret til de 40 GW-timer pr. år, som Venstre og De Konservative foreslog under udvalgsbehandlingen.
Vi ved jo fra vores studiebesøg i England, at det har været en kanonsucces.
Vi ved, at det går godt i de øvrige nordiske lande.
Hvorfor skal danske forbrugere og dansk industri ikke have fordel af elliberaliseringen fuldt ud og helt ud, og hvordan vil ministeren i øvrigt kompensere dansk industri for den ændring i konkurrenceevnen på 10-20 pct., de får på baggrund af, at Tyskland netop har vedtaget en liberalisering af deres ellov?
Peter Hansen-Nord (V), 1997-12-03:
Jeg vil gerne have lov at spørge miljø- og energiministeren med baggrund i Det Økonomiske Råds resumé fra den nye vismandsrapport om, hvor lang tid ministeren forventer at kunne holde skjult over for finansministeren, at Danmark mister op til 6 mia. kr. pr. år på grund af manglende lyst til yderligere liberalisering af den danske elsektor.
Svend Auken (S), 1997-12-03:
Først har jeg en god nyhed til Folketinget.
I dag er den danske lov om liberalisering på elområdet med fuld respekt for de danske miljøsynspunkter godkendt af EU-Kommissionen, og det vil sige, at den som forudset kan træde i kraft til næste år.
Det gør, at vi får både fordelene ved liberaliseringen og fordelen for miljøet.
Ikke blot jeg, men de eksperter i både Danmark og Sverige, der har bedømt rapporten, har givet den, ja, undskyld det direkte udtryk, dumpekarakter.
Peter Hansen-Nord (V), 1997-12-03:
Det er naturligvis altid problematisk, når man er uenig med vismændene.
Deri forstår jeg godt ministeren.
Men jeg vil så udvide spørgsmålet og yderligere spørge ministeren: Når nu elliberaliseringsloven er blevet notificeret med de forbehold, som der ligger, hvordan stiller ministeren sig så til yderligere at liberalisere ved at ændre på nogle af de grænser, der er gældende for, hvem der kan handle frit på elmarkedet?
Svend Auken (S), 1997-12-03:
Jeg tror, at når Det Økonomiske Råds formandskab er kommet til det resultat, som de er, så er det ikke af ond vilje, og så er det ikke, fordi det ikke er dygtige folk, men så er det, fordi det er et område, de ikke har forhåndskendskab til.
Og jeg er sikker på, at hvis de, inden de afgav deres redegørelse på det her punkt, havde taget kontakt til eksperter på området, var de nået til et andet resultat, for så havde de fået at vide, at vi i forvejen handler i stor udstrækning, at vi i Danmark er positive over for liberalisering, og at vi i Danmark faktisk er gået foran i forhold til de øvrige EU-lande, men at vi også ønsker at bevare den danske miljøprofil, der tegner energipolitikken, så vi når både det bedste økonomiske resultat og det bedste miljømæssige resultat.
Jeg tager gerne en diskussion med formandskabets sekretariat osv. omkring de her spørgsmål, for jeg er sikker på, at når de bliver bekendt med det fejlagtige grundlag, de har baseret deres analyse på, så kommer de til nogle andre konklusioner end dem, de hidtil er kommet til.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-12-03:
Jeg interesserer mig lidt for samme rapport, og jeg vil godt have, at ministeren prøver at anskueliggøre for os, hvor stor fejlen er efter ministerens vurdering, og hvori det ligger, at man kan tage så meget fejl fra vismændenes side?
Og har ministeren belæg for at sige, at man slet ikke har været i kontakt med nogen, der har forstand på det?
Svend Auken (S), 1997-12-03:
Det er klart, at hvis man fra formandskabets side havde rettet henvendelse til Energistyrelsen og dem, der i øvrigt arbejder med det, eller havde undersøgt det hos eksperter i Norden i stedet for at holde sig til modelberegninger på et falsk virkelighedsgrundlag, så var man selvfølgelig kommet frem til et bedre resultat.
Det, der er svagheden, vil jeg gerne sige til hr. Langkilde, ved vismændenes analyse,
For det andet forudsætter de, at der er en stor ekstra kapacitet i Norden, men det er der ikke; den eneste ekstra kapacitet, der er i Norden, findes her i Danmark.
Og for det tredje går de ud fra, at danske energipriser ikke er konkurrencedygtige; tværtimod, på sammenlignelige brændsler producerer vi den billigste strøm i Europa, samtidig med at vi har en høj miljøprofil.
Så jeg vil sige om de milliarder, som formandskabet udpeger, at det ikke engang er fugle på taget, det er fugle, der end ikke er født. Hermed sluttede spørgsmålet.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1997-12-03:
Jeg vil gerne have miljøministerens vurdering af den mundtlige aftale, som vi indgik sammen onsdag aften om en vandmiljøplan, og som senere blev bekræftet på forhandlingsmødet om torsdagen sammen med SF og De Radikale.
Jeg vil gerne have ministerens vurdering af denne aftale set i forhold til den aftale, der senere er blevet indgået med Venstre og De Konservative.
Jeg vil gerne høre ministerens vurdering af de to aftaler i forhold til hinanden.
Svend Auken (S), 1997-12-03:
Der er én ting, man lærer af at være minister i en mindretalsregering, og det er ydmyghed.
Det er ydmyghed forstået på den måde, at man er nødt til at forhandle med andre partier for at opnå et politisk resultat.
Vi har sat os det politiske mål, at nu skal vandmiljøplanen omsider efter 10 år gennemføres
, og dér har vi ført gode forhandlinger med SF og Enhedslisten, og vi har ført gode forhandlinger med de politiske partier til højre i salen.
Det lykkedes at nå frem til et forlig omfattende Socialistisk Folkeparti, CD, Venstre, De Konservative og regeringspartierne, og det resultat er jeg godt tilfreds med.
Hr. Hindrup Andersen har imidlertid en pointe på ét punkt, og det er, at ammoniaktabet til luften ikke umiddelbart er omfattet af vandmiljøplanen og dermed heller ikke af den aftale, vi har indgået; men jeg er sikker på, at Venstre og De Konservative, CD og SF ligesom regeringspartierne - og meget gerne med hr. Hindrup Andersens inspiration - er optaget af at løse også dette problem.
Så dér tror jeg, der er en fordel.
Det er til gengæld nogle svagheder ved et nyt kompliceret skattesystem, administreret af 61.000 landmænd derude, et skattesystem, vi ikke kender til i øjeblikket, som gjorde, at jeg havde bekymringer ved det projekt, som hr. Hindrup Andersen i øvrigt under forhandlingerne ikke gjorde noget for at forenkle unødigt.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1997-12-03:
Jeg kan jo i hvert fald konstatere, at det i hovedtrækkene er den aftale, som vi var enige om, der er kommet frem her.
Det, der har været vanskeligt, er jo at fortælle, hvad det er for en aftale, fordi den ikke foreligger på skrift, men kun i nogle forhandlingsudspil i starten; men jeg kan konstatere, at vi er enige om, hvad hovedtrækkene i den er, og jeg kan også konstatere, at et af hullerne er ammoniaktabet fra staldene.
Med hensyn til, hvor kompliceret det er, vil jeg gerne sige, at det da er mit indtryk, at mange forskere netop på vandmiljøplanen også havde nogle gode bud på, hvordan det kan gøres enkelt og effektivt.
Og sagen er vel, at ministeren også må erkende, at vi også var indstillet på den såkaldte anden model, der også var simplere i opkrævningen af pengene, hvis den viste sig at være mere effektiv og bedre.
Så jeg vil også gerne have en bekræftelse fra ministeren af, at vi også var åbne for at finde en afbureaukratisering af det.
Og jeg vil også gerne have ministerens udsagn om, at hvis man har sådan en samlet afgift på kvælstof,
så kan man, når den virker, begynde at lette på hele det bureaukrati, der ligger i marken.
Det andet er så, at ministeren siger, at der også skal gøres noget ved ammoniaktabet.
Dér kunne jeg egentlig godt tænke mig at høre: Hvad er regeringens udspil?
Det er jo halvdelen af forureningen, der foreløbig er sluppet løs - og dertil kommer efter min opfattelse, at den ordning, man har lavet for den ene halvdel ude i marken, ikke virker.
Hvad er regeringens udspil til at løse det problem?
Svend Auken (S), 1997-12-03:
Den opgave, regeringen havde sat sig selv, var, at vandmiljøplanens mål skulle opfyldes, og jeg skal ikke skjule over for hr. Hindrup Andersen, at jeg er glad for, at vi er nået frem til en aftale, der hviler på et bredt grundlag. Jeg tror også af hensyn til erhvervet og erhvervets forståelse og dets medarbejdere, at det er godt, at det er på et bredt grundlag.
Var det ikke lykkedes at finde noget, der bandt os til 100 pct. opfyldelse af vandmiljøplanen - som jeg ved hr. Hindrup Andersen ikke bryder sig om -
så ville vi naturligvis have lavet en aftale, hvis det var muligt, mellem SF, Enhedslisten og regeringen.
Som jeg sagde til indledning: Man er nødt til at være ydmyg.
Havde vi ikke fået den, så tror jeg godt, vi kunne have fundet en aftale med hr. Hindrup Andersen; men den var kompliceret, den var indviklet, og et af problemerne var, at hr. Hindrup Andersen slet ikke vedkender sig vandmiljøplanens målsætninger.
Med hensyn til ammoniaktabet er vi jo nødt til at diskutere det forligspartierne indbyrdes; det er ikke umiddelbart omfattet af aftalen.
Men jeg vender meget gerne tilbage og lytter altid til hr. Hindrup Andersen med hensyn til gode ideer og inspiration.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-12-03:
Jeg kan bekræfte, at også Det Konservative Folkeparti er optaget af det element i planen.
Svend Auken (S), 1997-12-03:
Nu er det aldrig klogt at tale om, hvad der er sket i et - om jeg så må sige - forhandlingsforløb, som jo af gode grunde er fortroligt, og hvor mennesker skal have mulighed for at udveksle deres ideer osv.
Men de sidste ord, jeg ville komme i tanker om, hvis jeg skulle karakterisere den proces, var ordene mur- og nagelfast.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-12-03:
Det er den vismandsrapport, som vi drøftede for lidt siden, jeg godt vil tilbage til.
Jeg vil godt bede ministeren uddybe - han har åbenbart været hjemme og læse godt på lektien - hvor meget mere handel der rent faktisk kunne finde sted, hvis man åbnede helt op for det. Jeg ser et problem i, at vi har virksomheder lokaliseret
i Danmark, som ejer energiproduktionsvirksomheder i Sverige, og som gerne vil gøre brug af den CO2-neutrale strøm, man kan få fra vandkraft, men ikke kan gøre det.
De vil gerne have et smukt miljøregnskab, men må tage til takke med anden form for energiproduktion her fra Danmark, fordi virksomhederne ikke er store nok til, at de kan handle over grænserne på den måde.
Jeg er også meget optaget af, at vi får afviklet Barsebäckværket, og netop en større handel og bedre udnyttelse af energiressourcerne var en af mulighederne for at komme videre ad den vej.
Svend Auken (S), 1997-12-03:
I forbindelse med det nordiske ministerråds beregninger om elsamarbejde i forbindelse med diskussionen om fælles energibeskatning i Norden blev det i slutrapporteringen opgjort, at kapacitetsudnyttelsen i Sverige og Norge var 97 pct.
, mens den i Danmark kun var 70 pct.
Det betyder, at der ikke er noget ledigt volumen i Norge og Sverige udover den handel, vi har i øjeblikket.
Det, der vil være forskellen i et mere liberaliseret marked i forhold til det, vi har i dag, er, at nogle få store kunder vil få nogle fordele på bekostning af almindelige husholdninger og almindelige virksomheder.
Det system, vi faktisk kender i dag, sikrer, da Elsam og Elkraft køber meget, meget dygtigt ind, det er virkelige købmænd, de køber meget billigt ind, når der er strøm at få, at det er alle forbrugerne, der får fordel af det.
Det er nok den store forskel, og personlig kan jeg egentlig bedst lide det system, vi har i øjeblikket.
Men nu går vi ind i et mere liberaliseret system, hvor Danmark også på det område har været et foregangsland, og lad os så se, hvordan det udvikler sig.
Men der er ikke nogen stor ledig ressource, og dermed er også grundlaget for hele Det Økonomiske Råds formandskabs i øvrigt nok så interessante analyse forfejlet.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-12-03:
Nu kom det så frem, at 70 pct. af kapaciteten er udnyttet i Danmark.
Det må jo betyde, at de øvrige 30 pct. kunne udnyttes, og hvis de kunne udnyttes, var der jo nogen gevinst.
Ud over at vi kunne sørge for at hjælpe svenskerne af med atomkraften og være behjælpelige dér, er vi også mange, der er optaget af, at vi får en transport, der hviler mere på elbiler.
Netop at få udviklet
det var der jo et perspektiv i, og jeg vil sige, at hvis vi har så stor en uudnyttet kapacitet, må forretningen jo køre ret dårligt for de danske selskaber, og så er der måske noget om det, vismændene siger, at netop Danmark vil høste den store gevinst ved, at vi går ud og handler, for vi har faktisk en vare til rådighed meget billigt.
Og det er ikke et spørgsmål om, at vi skal reducere vores krav til miljøet, det vil jeg gerne understrege, dem står vi ved,
men det er et spørgsmål om at udnytte nogle ressourcer bedre og netop på den måde gøre det mere attraktivt at bruge elektricitet frem for benzin og diesel.
Det tror jeg vi er mange der er optaget af her i Folketinget.
Svend Auken (S), 1997-12-03:
En af vanskelighederne ved vores nuværende system er, at der ikke er noget stort incitament til at udfase gammel kapacitet baseret på kulkraft, for i perioder har det vist sig at være fordelagtigt at have den.
Det viste sig eksempelvis sidste år, da man på grund af nedbørsmangel i Norge og Sverige manglede vandkraft, og hvor man importerede kondenskulproduceret kraft fra Danmark.
Det tjente vi en masse penge ved, men vores CO2-regnskab skød jo så til gengæld opad.
Jeg tror ikke, vi skal basere os internationalt på, at vi producerer strøm, kondensproduktion på kul, i nævneværdigt omfang.
Tværtimod mener jeg, at der er en interesse i at fase det dér ud.
Men der er ingen tvivl om, at vi kommer til at eksportere strøm i fremtiden, og derfor er det vigtigt, at vi får opgjort CO2-fordelen.
Hele vismændenes analyse hviler imidlertid på, at Danmark skal til at være nettoimportør af strøm.
Det passer ikke, vi har kapaciteten, og som hr. Langkilde rigtigt siger, er vi dygtige, vi er konkurrencekraftige, osv.
Det er et andet godt eksempel på, at så kloge mennesker som dem, der sidder i Det Økonomiske Råds formandskab, ikke bare kan tage fejl, men kan tage fuldstændig fejl.
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-03:
Det sidste lille spørgsmål: En ting, som jeg kom lidt i tvivl om ved ministerens svar, er dette med, hvis formandskabet udsender nogle konklusioner, men er der ikke her grund til at være overordentlig forsigtig?
Jeg har nemlig forstået sagsgangen sådan, at man faktisk i Rådet gennemgår formandskabets konklusioner, der ofte opfattes som selve topmødets konklusioner, og dermed - medmindre man har skrevet forbehold ind i teksten eller fået formandskabet til at nævne, at man ikke var enig - godt kan tages som udtryk for, hvad topmødet besluttede.
Jeg nævner det bare, for at ministeren ikke skal stå med det problem, at man bagefter vil komme og sige, at det var Danmark alligevel med til at vedtage.