Bodil Kornbek (KD), 2003-12-02:
Kristendemokraterne finder de bagvedliggende intentioner for lovforslaget positive.
Det ville være klart den bedste løsning, hvis flere elever fik mulighed for at gennemføre en erhvervsuddannelse med en uddannelsesaftale, og ikke mindst at færre elever blev henvist til at benytte sig af skolepraktik.
Det tror jeg ikke der er nogen der er uenige i.
Vi kan såmænd også tilslutte os mange af de fremlagte initiativer såsom en internetbaseret portal, der skal fungere som mødested for virksomheder og elever, samt et edb-baseret register til brug for skolernes virksomhedsopsøgende arbejde.
Man kunne også håbe på, at de fleksible virksomhedsgodkendelser og kombinationsaftaler kunne være med til at forbedre situationen i forhold til status quo. Men der er da nogle grundlæggende ting, som bekymrer mig i hele lovforslaget.
For det første den omstridte reducering af skolepraktikken.
Den er jo allerede blevet diskuteret intenst her og også i medierne, og den har også været oppe og vende i et samråd med ministeren.
Men jeg er stadig ikke overbevist om, at den nye struktur vil skabe flere praktikpladser, og jeg har vanskeligt ved at se, hvorfor det er så bydende nødvendigt at reducere skolepraktikken uden at have reelle alternativer ved hånden. Det virker umiddelbart urealistisk at forvente, at lovforslaget skaber 3.800 ekstra praktikpladser på arbejdsmarkedet, set i forhold til hvad vi hidtil har set fra arbejdsgivernes side.
Begrænsningerne i skolepraktikken vil ramme i forvejen udsatte grupper i erhvervsuddannelsessystemet.
Regeringen har udtalt mange gange, at den selvfølgelig ønsker, at unge skal tage en uddannelse og komme i gang hurtigst muligt, og jeg ved også som ordfører på udlændingeområdet, at integrationsministeren har været meget stærkt optaget af, at flere unge med en anden etnisk baggrund end dansk påbegynder og fuldfører en uddannelse, så de får samme muligheder for at klare sig på arbejdsmarkedet som andre.
Jeg synes imidlertid ikke, at det fremsatte lovforslag lever op til de intentioner.
Unge med en anden etnisk baggrund har langt sværere ved at få en praktikplads end andre, og derfor havner disse unge ofte i skolepraktik.
Unge med en anden etnisk baggrund møder i deres forsøg på at få praktikpladser de samme eksklusionsmekanismer, som deres forældre møder på arbejdsmarkedet, og man kan ikke forvente, at de fremlagte initiativer såsom skærpelse af mobilitet og kortere erhvervsuddannelser vil forbedre deres egne muligheder.
Fru Marianne Jelved var inde på, at systemet ikke skal indrettes, så tosprogede automatisk havner i skolepraktik.
Jeg er helt enig, for skolepraktik er under ingen omstændigheder den optimale løsning; det er en nødløsning.
Men fjerner man muligheden for skolepraktik uden at have en større sikkerhed for, at der bliver flere praktikpladser, vil der automatisk blive flere - ikke kun unge af anden etnisk herkomst, men også unge danskere, der måske ikke har de største ressourcer - der ufrivilligt springer fra en ungdomsuddannelse, og det er jo ikke i overensstemmelse med regeringens intentioner om at fastholde unge i en påbegyndt ungdomsuddannelse. For det andet har jeg ledt længe og forgæves efter, at der i lovforslaget stilles nogle krav til virksomhederne og deres ansvar for, at flere unge kommer i praktik.
Det eneste, jeg kan se, er, at vekseluddannelser forudsætter, at virksomhederne vedkender sig ansvaret for at oprette tilstrækkelig mange praktikpladser.
Men det ansvar eksisterer jo også i den nuværende struktur, så hvad er det, der gør, at virksomhederne får nemmere ved at vedkende sig det reelle ansvar med den nye struktur?
Fleksibilitet er jo et nøgleord, som regeringen ofte har brugt,
og det er også et nøgleord i det, vi kalder fase 2 i arbejdet med erhvervsuddannelserne.
Men for mig er fleksibilitet ikke udelukkende et plusord, hvis erhvervsuddannelsessystemet samtidig bliver mere uoverskueligt og mindre sikkert.
Hvis erhvervsuddannelsernes struktur bliver vanskeligere at overskue, kan det få den uheldige konsekvens, at de unge vælger erhvervsuddannelserne fra, og samtidig betyder begrænsningen af skolepraktikken, at ved uddannelsesstarten kan den enkelte elev ikke få garanti for, at den ønskede uddannelse gennemføres.
Jeg mener, at disse to faktorer er med til at skabe usikkerhed omkring erhvervsuddannelserne og kan gøre dem mindre attraktive. Der er utrolig mange andre elementer i lovforslaget, man kunne vælge at tage fat på, og som også er meget vigtige at forholde sig til, som andre jo har gjort i løbet af aftenen.
Der gælder med hensyn til de kortere uddannelser og efterspørgslen på den type uddannelser, og det gælder de 1.200 skolepraktikpladser, der bliver oprettet, også set i et geografisk perspektiv: Hvor skal de ligge, og hvilke områder vil blive styrket?
Man kan sige, at der er mange, mange lag i forslaget.
Men som det fremgår af min argumentation, er der altså betydelig flere ting, vi er bekymrede over, end vi er positive over for, så vi kan ikke stemme for lovforslaget.