Brian Mikkelsen (KF), 2004-01-29:
Jeg vil sige om dette forslag, som jo er fremsat af forskellige partier her i Tinget, at det er et initiativ, der i princippet vedrører en rigtig, rigtig god sag.
På samme måde som musikskolerne, som vi kender dem i dag, i ganske mange af landets kommuner er gode og vigtige institutioner i det lokale kulturliv, kan kulturskoler også være en berigelse for børn og unge i lokalsamfundene.
Derfor kan jeg da også kun opfordre de kommuner, der ikke allerede støtter den form for aktiviteter, til at gå
videre med ideen, hvis de altså kan afse midler til det.
Det er nemlig regeringens opfattelse, at det grundlæggende er en kommunal opgave og ikke en statslig at tilbyde undervisning til børn og unge inden for nye områder som billedkunst, drama m.v., og det er jo en opgave, som visse kommuner også allerede i dag prioriterer.
Jeg kan oplyse, at der i dag er ca. 130 billedskoler for børn, ca. 35 dramaskoler og ca. 10 medieskoler.
Hertil kommer ca. 30 såkaldte kulturskoler med mellem 2 og 5 forskellige fag.
Nu ved jeg jo godt, at der ikke i forslaget ligger, at der er tale om en pligtordning for kommunerne.
Det er altså kommunerne selv, der skal afgøre, om de vil oprette kulturskoler, eller om de vil prioritere deres kulturbudgetter på en anden måde, og det er da et sympatisk træk ved forslaget. Der er tale om et forslag, som indgår i Socialdemokratiets forslag til finanslov 2004, men De Radikale, SF og Enhedslisten, der også er medforslagsstillere, har ikke prioriteret et sådant initiativ, men er alligevel nu blevet forslagsstillere.
Det fremgår ikke af beslutningsforslaget, hvor stor den statslige udgift til en kulturskoleordning forventes at blive, men i Socialdemokratiets forslag til finanslov 2004 er der afsat 5 mio. kr. til ordningen.
Det lave beløb harmonerer jo noget dårligt med intentionerne, som de er beskrevet i beslutningsforslaget.
Her står der nemlig, at kulturskolerne skal sikres en statslig støtte, der er på niveau med støtten til musikskolerne, og den statslige støtte til musikskolerne i 2004 er på 81 mio. kr.
Det er noget af et spring.
Oprettelse af en kulturskoleordning må imidlertid også efter det foreslåede forventes at koste betydelig mere end 5 mio. kr. årligt, og det er i sig selv desværre et urealistisk element i forslaget.
Hertil kommer selve timingen.
Der er tale om et forslag, der vil medføre en ny og formentlig betydelig udgiftspost på finansloven, hvorfor forslaget også burde indgå i prioriteringen af den samlede finanslov og altså ikke komme på nuværende tidspunkt.
Det er et spørgsmål om timing af Folketingets arbejde.
Man kan spørge sig selv, hvorfor regeringen anser det for en kommunal opgave at yde støtte til kulturskoler
, når nu staten økonomisk støtter musikskolerne.
Hvis man skal forklare det, må man gå tilbage og se på baggrunden for oprettelsen af vores musikskoler.
Lovforslaget om musikskolerne blev vedtaget i 1990 med opbakning fra alle Folketingets partier med undtagelse af Fremskridtspartiet.
I 1990 var der ca. 200 musikskoler i Danmark, som var kommunale eller selvejende institutioner med kommunalt tilskud.
Situationen var dengang, at musikskolernes økonomi var under pres på grund af kommunale nedskæringer med deraf følgende risiko for lukning af musikskoler.
Med loven blev der indført den ordning, som vi kender i dag, hvor der er hjemmel til, at staten maksimalt støtter musikskolerne med op til 20 pct. af udgifterne til lærerlønninger.
Man betingede sig samtidig, at musikskoleelevernes betaling for undervisningen ikke overstiger en tredjedel af udgiften til skolens drift.
Der var således tale om, at staten gik ind på det kommunale område og gav kommunerne en hjælpende hånd med musikskolerne.
Samtidig sikrede staten sig, at kommunerne fortsat havde hovedansvaret for ordningen ved at betinge sig, at staten maksimalt kunne bidrage med 25 pct.
Jeg vil også gerne fremhæve et andet moment, der begrunder et statsligt engagement på musikskoleområdet, nemlig at musikskolerne spiller en helt speciel afgørende rolle i hele den fødekædeproblematik, vi taler om på musikområdet.
Her kan man sige, at musikskolerne jo egentlig ligner balletskolerne ved Det Kongelige Teater, balletskolen, nu har de godt nok forskellige skoler i Holstebro og Odense, men balletskolen ved Det Kongelige Teater.
Det er simpelt hen en nødvendighed, at børnene starter i en tidlig alder med disciplineret og målrettet undervisning, hvis de skal nå op på det høje niveau, som vi siden kræver for at slippe dem igennem nåleøjet til musikkonservatorierne eller en fast stilling for balletskolens vedkommende ved balletten på Det Kongelige Teater. Krav om disciplin og hård træning fra en tidlig alder er ikke på samme måde en forudsætning, hvis man skal gøre sig gældende inden for billedkunst, teater og litteratur, endda overhovedet ikke.
Nu kan man så spørge, om det betyder, at regeringen ikke prioriterer en indsats for børn og unge.
Nej, det gør det naturligvis ikke.
Den 1. januar 2003 blev børnekulturens netværk etableret som et samarbejde mellem fire af ministeriets nøgleinstitutioner: Biblioteksstyrelsen, Kulturarvstyrelsen, Kunststyrelsen og Det danske Filminstitut.
Kunstrådet har i sin handlingsplan en særlig indsats for børn og unge, og rådet vil her prioritere børns møde med den professionelle kunst især i folkeskolen, men også f.eks. i daginstitutioner.
Det vil ske i et tæt samarbejde med kommuner og amter, og formålet er at forbedre børns muligheder for i deres hverdag at møde kunsten i alle dens genrer og udtryksformer.
Så vidt muligt skal professionelt skabende og udøvende kunstnere stå som formidlere.
Initiativet skal omfatte alle de genrer, der hører under rådets virkefelt, og også gerne film, arkitektur, design og kunsthåndværk i et samarbejde med de relevante aktører på de områder.
Som det fremgår, finder regeringen det også vigtigt, at der gøres en stor indsats for børns og unges møde med kunsten og kulturlivet, men det er vores holdning, at skal der være kulturskoler i de enkelte kommuner, er det kommunerne selv, som må løfte opgaven.
Det er der jo også nogle kommuner
der allerede gør.
Mine børn har eksempelvis gået i en billedkunstskole, som kommunen selv har prioriteret og selv har finansieret.
På baggrund af, at der er visse opgaver, som kommunen må støtte, og staten så må foretage nogle landsdækkende prioriteringer af den indsats, vi yder inden for alle forskellige genrer, så kan regeringen ikke støtte forslaget, selv om det har meget sympatiske træk og vi godt kan se ideen og intentionen med, at der kommer sådanne skoler ude i kommunerne, men kommunerne må så vælge at prioritere den indsats.