Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-02-19:
Det lød lovende, at FN's generalforsamling for ca. 4 år siden indledte diskussionerne om en konference om finansiering af udvikling.
I løbet af den første fase blev målet om en helhedsorienteret tilgang på globalt plan et større politisk partnerskab, der skulle sætte nye koordinerende tilgange i søen til fordel for udviklingen.
De centrale emner er efterhånden blevet identificeret som en tilvejebringelse af økonomiske midler såsom udviklingsbistand, problemer i det finansielle system, ulandenes gæld, gennemførelse af en tidligere beslutning i FN-systemet om udvikling og endelig et samarbejde imellem de internationale institutioner.
Efter det seneste forberedelsesmøde i New York tyder alt på, at topmødet i Mexico ikke vil bringe det fremskridt, som initiativtagerne håbede på.
På alle centrale punkter serveres vi enten en gang varm luft eller en trosbekendelse til de frie markedskræfter.
På spørgsmålet om niveauet for udviklingsbistand er oplægget lige så uforpligtende, som det længe har været i denne her type resolutioner
På spørgsmålet om det finansielle system repeteres devisen om, at vi skal holde mere øje med det hele, men teksten melder intet om reelle skridt imod spekulation og ustabilitet.
På gældsområdet er der sympatiske formuleringer om at tage et ulands muligheder for at opfylde de såkaldte millenniumsmål i betragtning, når det skal afgøres, om et land skal have gældslettelse, men her som alle andre steder er lyspunktet for svagt formuleret til, at det bliver rigtig synligt i debatten.
Udkastet er ikke kun uheldigt på grund af mangel på fremskridt på de her områder, hele dokumentet er stærkt præget af forestillingen om, at hvis ulandene gør det lettere og lettere for udenlandske virksomheder at tjene penge lokalt, så skal det hele nok gå.
Med andre ord lyder det fra den rige verden til den fattige verden: Det er i jeres interesse, at I støtter vores firmaers interesser.
Og det er Enhedslisten grundlæggende uenig i.
Ulandene har mere end nogen sinde behov for at kunne pålægge netop udenlandske investorer, netop udenlandske firmaer, specielle forpligtelser.
Som vi hørte af referaterne
af forberedelserne, kan man ikke tale om, at EU har haft travlt med at præge dagsordenen i positiv retning.
Derfor kunne vi se debatten i dag som en mulighed for at give den danske regering et skub, i håbet om at regeringen vil skubbe
I den sammenhæng ankommer den danske regering desværre ikke med de bedste kort på hånden.
Den reduktion, der er på vej herhjemme, vil selvfølgelig ikke være tabt på de mere genstridige ilande i denne her sammenhæng.
Men for det andet må der sættes en proces i gang, der kan føre til en reel stabilisering i det finansielle system, f.eks. gennem indførelse af en Tobinskat på globalt plan.
På det punkt ser det ud til, at regeringen i modsætning til andre europæiske regeringer tror, at en sådan skat vil have for store omkostninger.
Den glemmer til gengæld de omkostninger, der er for millioner i denne verden ved at lade være og bare lade stå til. For det tredje må spørgsmålet om ulandenes gæld stilles klart op.
Kravet må være at arbejde hen imod en fuldstændig slettelse af ulandenes gæld.
For det fjerde må ulandene gives øgede muligheder for at stille krav til udenlandske investorer, og for det femte må det understregedes, at en lang række af de mål, en konference om udvikling bør sætte sig, allerede er sat på dagsordenen af millenniumskonferencen.
Og for det sjette må der tages skridt mod en retfærdigere handel på internationalt plan, herunder selvfølgelig en øget adgang for ulandene til ilandenes markeder.
Enhedslisten har forfattet et udkast til vedtagelse, som lyder:
Forslag til vedtagelse: »Folketinget opfordrer regeringen til at fastholde Danmarks målsætning om at yde minimum 1 pct. af BNI i ulandsbistand og til på Den Internationale Konference om Finansiering af Udvikling at arbejde for, - at der fastsættes tidsrammer for opnåelse af målsætning på 0,7 pct. af BNI for ilandenes udviklingsbistand, - at der tages initiativer med henblik på opnåelse af større stabilitet i finansielle system, f.eks. ved vedtagelse af en Tobinskat, - at der sættes en proces i gang, som fører til fuldstændig slettelse af ulandenes gæld, - at der skabes globale mekanismer, som kan øge ulandenes muligheder for at stille krav til udenlandske investorer med henblik på nationale udviklingsmål og social udvikling, - at der tages initiativer, som kan skabe en mere retfærdig international handel, herunder gennem øget adgang til ilandenes markeder for ulandene, og - at arbejde for at opnå målene for FN Milleniumkonference styrkes«.