Karen J. Klint (S), 2000-02-02:
I bemærkningerne til beslutningsforslaget er forslagsstillerne inde på vintervejret i 1998.
I dag er det kyndelmisse, og der er koldt derude, ikke så koldt som i november-december 1998, men alligevel er det ikke spor sjovt at være uden tag over hovedet. Jeg tror dog ikke på, vi løser de hjemløses situation ved en statsindsats med her og nu-boliger eller ved en langvarig statsgaranti, der bl.a. bygger på genåbning af herbergpladser, at lave barakbyer, hotelskibe eller lignende, for det er ikke den slags overnatningssteder, de hjemløse ønsker, og da slet ikke som mere permanente boliger.
Jeg har også besøgt gruppen på Israels Plads, og jeg ved fra deres egen mund, at de ønsker sig en rigtig bolig, en med to opholdsrum, køkken og bad.
En etværelses bliver alt for trang og for rodet.
Den genopfrisker min cellekuller; det har jeg prøvet i for mange år, og det er smertefuldt, så hellere
være ude i det fri,
Deres lejlighed må gerne være i en fælles opgang eller i en hel boligblok, så de kan have deres eget netværk tæt på.
Det er vigtigt for dem, at de ikke overlades til sig selv.
De ønsker sig tolerance fra naboer og andre, så de kan leve et frit liv.
Disse hjemløse ønsker sig således ret almindelige boliger, hvis de bare var til stede som ledige lejligheder i den rette størrelse til den rette pris og med den rette støtte og omsorg.
Mange af de hjemløse har oplevet svære tider og sygdomme
og traumer, der gør, at de ikke kan bo tæt på andre eller leve et liv med helt de samme normer, som fordres i de fleste boligforeninger.
Nogle af disse hjemløse skal have boliger, der er skræddersyet til dem på beliggenheder, som de selv har været med til at udvælge, ellers bliver de ikke ret længe i deres nye hjem.
De skal heller ikke mødes med de samme krav om modydelse for at få økonomisk hjælp som andre.
Her skal andet og mere til, før de er klar til et aktiverings- eller jobtilbud.
Forslagsstillerne spørger, hvad der er sket, siden forslaget sidst var på dagsordenen.
Ja, der er i hvert fald sket det væsentlige, at der nu på finansloven og de næste 3 år er afsat i alt 200 mio. kr. til en handleplan med boligløsninger og nye støtteforanstaltninger på området.
Der forventes en tilsvarende kommunal medfinansiering.
Lige så vigtigt som pengene er imidlertid den undersøgelse, som Socialministeriet har fået foretaget.
Nu ved vi mere konkret, hvad det er, de ønsker sig, hvor mange hjemløse der er, og hvor de opholder sig.
Vi har mere konkret viden om, hvor forskelligt deres bolig-, omsorgs- og sundhedsbehov skal løses.
Denne viden er en forudsætning for ikke at løse problemerne forkert og dermed spilde pengene.
Vi skal give den fælles plan med amter og kommuner en fair chance.
Denne plan rummer mange gode anbefalinger.
Kombineres de to planer i et konstruktivt samarbejde mellem stat, amter, kommuner, de mange frivillige organisationer og de hjemløse selv, vil den gøre mere gavn end lovmæssige ændringer sat alene af politikere.
Det er jo ikke love, der mangler for at løse støtte- og boligproblemerne, men det er derimod, at de gældende love bliver omsat i aktive handlinger.
Det er heller ikke en hundrede procents statsbetaling, der er brug for, hverken på kort eller lang sigt.
Det er lokale løsninger med lokal deltagelse, og det er det, man kan lave i en handleplan.
Den socialdemokratiske gruppe kan derfor heller ikke i år støtte forslaget.