Morten Messerschmidt (DF), 2005-11-04:
Den her debat og behandlingen af det her lovforslag bliver holdt i efterdønningerne af de reaktioner, som vi så i forbindelse med, at dagbladet Jyllands-Posten valgte at trykke de 12 tegninger af profeten Muhammed.
Det sætter jo hele den her diskussion i en helt anden kontekst, end vi i Danmark normalt har befundet os i.
Vi har i kraft af den indvandring, som et flertal her i Folketinget har ønsket og har skabt legitimitet for – om end der ikke har været nogen folkelig opbakning til det – oplevet en klar forråelse af det danske samfund, en klar forråelse af det politiske miljø og en dybt ubehagelig introduktion af det voldelige element i det politiske liv.
Vi ved, hvordan chefredaktører på det nævnte dagblad er blevet truet med forskellige vederstyggeligheder.
Vi ved, som også fru Irene Simonsen har været inde på, at professorer, som læser op af Koranen, bliver truet og overfaldet på grund af det – ikke, som fru Irene Simonsen siger, for det, de har sagt, men alene fordi de tillader sig som vantro at læse op af Koranen, der for muslimer altså er en hellig bog.
Det er en helt ny dogmatik, en hel ny fascistisk måde at tænke religion på, som vi aldrig før har set i Danmark, og det er kun positivt, at justitsministeren nu tilpasser det danske retssystem til at kunne håndtere den form for voldeligheder og modbydeligheder.
Flere i det her Folketing har været udsat for realiteterne af den indvandring, som et flertal her i Folketinget altså har skabt grobund for siden 1983-udlændingelovgivningen.
Man behøver kun at tænke ganske få måneder tilbage for i avisoverskrifterne at kunne finde eksempler på et voldeligt overgreb på en minister.
Vi ved, hvordan selv fremragende folketingsmedlemmer i midterpartier, som tillader sig at tale imod islamiske fundamentalister, bliver udsat for trusler.
Vi ved, hvordan partiledere bliver udsat for trusler og overgreb, fordi de gør opmærksom på det uacceptable i, at vi i Danmark har en så stor minoritetsgruppe af fremmede, af muslimer, som ikke tilpasser sig det danske samfund.
Vi oplever desværre en bølge over Europa af voldelige angreb mod personer, der er legitimationen for demokratiet, og dermed voldelige overgreb imod demokratiet.
Det er uacceptabelt, og vi kan kun hilse det varmt velkomment, at justitsministeren lægger op til, at det naturligvis skal være en skærpende omstændighed.
Jeg vil så i en sidebemærkning sige, at vi under udvalgsbehandlingen vil være opmærksomme på, hvorvidt formuleringerne er de rigtige.
Hele diskussionen om, hvorvidt det kun er lovlige ytringer, der skal være omfattet, eller om også ulovlige ytringer skal være omfattet, mener vi er relevant.
Det, at man skriver »lovlige ytringer« i stedet for bare at skrive »ytringer«, gør sådan set, at man legitimerer overfald i forbindelse med ulovlige ytringer.
Ud over at stå her som folkevalgt står jeg jo her som en dømt person.
Jeg er dømt i Østre Landsret for at have sagt det, som jeg i min politiske optik mener er fuldstændig rigtigt om det multietniske samfund.
En realisering af det her betyder, at overfald på mig, fordi jeg er dømt i Østre Landsret, er mere legitimt end overfald på en person, der ikke er dømt.
Her i landet må det være sådan, at det er domstolene, der dømmer.
Vi skal ikke ud i situationer med selvtægt, hvor man skal have lov til, eller det skal være mindre strafbart, at overfalde folk, fordi man har fundet deres ytringer ulovlige.
Det skal domstolene klare; det skal gadens parlament ikke klare.
Med de ord vil jeg sige, at det er bedrøveligt, at vi er nødt til at behandle et sådant lovforslag som det her.
I Danmark har der i meget, meget lang tid været en forståelse for, hvordan tingene må køre på demokratisk vis.
Der har været en grundlæggende accept af, at det er flertallet, der bestemmer.
Et forrået samfund må kræve en skrappere straffelov, og vi hilser naturligvis velkommen, at regeringen ønsker at opdatere og tilpasse straffeloven til de ulykkelige omstændigheder, som et flertal her på Christiansborg altså har bragt vort land i.