Per Stig Møller (KF), 2002-04-05:
Jeg vil gerne sige tak for debatten.
Det ligger mig stærkt på sinde at starte med at svare vores grønlandske medlemmer af Folketinget, fordi jeg er fuldstændig klar over de grønlandske interesser og den grønlandske følsomhed over for spørgsmålet, som er fuldstændig forståelig, naturlig og berettiget.
Jeg vil først sige, at der ikke på USA's forsvarsbudget for 2002 og 2003 er afsat nogen post til opdatering af Thuleradaren.
Så vi er altså ikke i nogen situation, hvor det danske Folketing eller den danske regering er ved at træffe en beslutning bag ryggen af Grønland, og det ville vi heller ikke gøre.
Det er for at gøre det klart, at vi slet ikke er i nogen forhandlingssituation.
Grønland er ikke blevet holdt ude.
Det er ikke således, som hr. Lars-Emil Johansen nævnte, at vi har lukket øjne og ører for Grønland.
Det har vi slet ikke.
Vi er i dialog med Grønland om spørgsmålet, men der er jo for så vidt intet spørgsmål, for ingen har spurgt os, da der er ikke noget at spørge om.
Der er end ikke afsat én krone til det, man diskuterer her i dag, som vi skulle have spurgt om, men der er altså ingen amerikanere, der har afsat én krone til spørgsmålet.
Men jeg kan garantere for, at rejses spørgsmålet over for Danmark, så vil vi naturligvis straks tale med Grønland, og det fremgår jo også af den vedtagelse, som vi henviser til, mere så man er klar over, hvad vi vedtager om et øjeblik.
Der henviser vi jo til vedtagelsen af den 3. maj
, og i den vedtagelse står der som den anden pind, der var kun to punkter: »Folketinget fremhæver vigtigheden af, at videre overvejelser sker i et fortsat tæt samarbejde med de grønlandske myndigheder for at sikre, at grønlandske synspunkter inddrages.« Så Folketinget gør altså med sin henvisning her til 3. maj-vedtagelsen fra 2001 det, at vi genbekræfter, at vi naturligvis har en tæt drøftelse med Grønland omkring spørgsmålet.
Jeg er naturligvis enig i hr. Lars-Emil Johansens betragtninger om, at Grønland skal være i fredens og ikke krigens tjeneste.
Det skal Danmark i det hele taget jo være.
Der vil jeg om de påtænkte tanker om Thule, som altså stadig væk ikke foreligger, sige, at det, jeg hidtil kan se, er - og der er ikke noget, der hidtil har givet mig anledning til at tro, at det, jeg siger her, er forkert - at radaren skal opfange og videresende oplysninger og er altså dermed en del af det varslingssystem - det er også til hr. Villy Søvndal - som man også har tilbudt Rusland at være med i, og man har tilbudt Rusland, at der skal være et varslingscenter tæt ved Moskva.
Så det er altså ikke et bipolært system, man er i gang med at bygge op, eller et system, hvor der kun er USA på verdenskortet.
Det er jo derfor, man taler om et varslingscenter ved Moskva.
Det er det amerikanske tilbud.
Hr. Lars-Emil Johansen kommer ind på de urimelige ting, der er sket, og også på den atombombe, som Folketinget jo heller ikke fik besked om dengang.
Folketinget fik jo heller ikke besked om nedfaldet på Grønland.
Jeg tror, det var hr. Niels Helveg Petersen, der som udenrigsminister leverede nogle af de oplysninger.
Men i forbindelse med en sådan varslingsradar kan der, kan jeg sige til Grønland, sådan som jeg er vidende om det, jo ikke blive tale om nedfald fra forsvarsraketter. Det vil sige, at hvis Thule, sådan som teorierne er i dag, skulle blive inddraget, kommer Grønland ikke i den situation, at man pludselig står med nogle raketter, som man ikke stod med før.
Det er altså et informationssystem, der hidtil har været tale om.
Omkring forsvarsaftalen er det jo et gammelt grønlandsk ønske.
Og Danmark er fuldstændig indforstået med, at man kan lave tillægsaftaler, som kan modernisere den.
Omkring hele komplekset er jeg sikker på, at USA ikke vil handle i strid med dansk/grønlandske interesser, og vores interesser vil vi formulere i konsultation med Grønland. Så vil jeg sige til hr. Villy Søvndal, at jeg ligesom hr. Jann Sjursen går ind for rule of law og ikke rule of power. Hele det moderne verdenssystem, globaliseringen, tilsiger os jo også, at vi på så mange punkter som overhovedet muligt efterhånden - det bliver næppe i vores levetid, ikke i min måske, men måske i hr. Jann Sjursens levetid - får rule of law, f.eks. på økonomiske og internationale områder.
Men vi er jo godt klar over, at rule of law af og til kommer til kort, hvis der ikke er power bag.
Det er jo ikke modsætninger.
bag sig, som betyder, at rule of law kan blive ført igennem, og det kræver altså en vis power. USA's nej til prøvesprængningsaftalesystemet, til landmineafskaffelsessystemet, til klimaaftalen, og jeg ville gerne føje krigsforbryderdomstolen til, er den danske regering ikke enig i.
Vi har også sagt til amerikanerne, at vi ønsker en prøvesprængningsaftale, vi ønsker landmineaftalerne, vi ønsker klimaaftalen, og vi ønsker krigsforbryderdomstolsaftalen.
Det er den danske regerings synspunkter, og det har vi også meddelt USA.
Så er der spørgsmålet om, at nedskæringer sker ved oplagring i stedet for destruktion.
Det er der, som hr. Niels Helveg Petersen jo fuldstændig rigtigt bemærkede til hr. Villy Søvndal, jo ikke truffet beslutning om.
Det er jo præcis et element i den forhandling, der finder sted mellem Rusland og USA, og jeg er fuldstændig opmærksom på det, som vi har læst om det eventuelle amerikanske forslag, og jeg er også fuldstændig opmærksom på den russiske reaktion.
Den fik jeg også, da jeg talte med hr. Ivanov.
Så den kender vi godt.
Men det er jo præcis også et forhandlingsspørgsmål, og der kender vi ikke resultatet.
Det gør Kina heller ikke, for så at tage det sidste element med fra hr. Villy Søvndals tale.
Det er ikke rigtigt, at Kinas oprustning følger af, at aftalesystemet er ophævet, for Kina var ikke med i aftalen.
Det var en aftale mellem Rusland og USA - eller mellem Sovjetunionen og USA, og så er Rusland så successormagt, men lad nu det formelle ligge. Så er der spørgsmålet om Kina, om vi får den oprustning.
Det er rigtigt, at der er en oprustning i gang på det asiatiske kontinent - det kan vi jo se mellem Indien og Pakistan - og vi kender moderniseringsprogrammet fra Kina, som hr. Søren Søndergaard var inde på.
Ifølge mine oplysninger har de 20, men det er muligt, at de har 22, at de har fået 2 siden i går.
Men perspektivet rækker jo langt videre; det er oppe på over 100 i hvert fald, som man forestiller sig inden for de næste 10 år. Der må jeg bare sige, at det var i gang inden.
Jeg tror ikke, at det har ret meget med det her at gøre, for som hr. Jesper Langballe sagde, er amerikanerne jo helt indstillede på at sige til kineserne: Jamen vi opruster ikke, fordi I laver flere raketter; det får ikke os til at stille flere raketter op, for det er da klart, at det ikke er vendt mod Kina.
Så det er slet ikke et spil mellem USA og Kina, der foregår dér.
Det, der sker med Kina, det tror jeg også hr. Villy Søvndal og hr. Søren Søndergaard er fuldstændig klare over,
er jo et spil om magten på det asiatiske kontinent, hvor vi har denne her trekant, Indien/Kina/Pakistan, hvor man jo altså også fra indisk og pakistansk side satte flere atomvåben i gang før opsigelsen af ABM-traktaten.
Det betyder selvfølgelig også, at Kina sætter flere i gang.
Så der foregår et regionalt spil, som jeg ikke tror har ret meget med ABM-traktaten at gøre.
Så skal jeg til sidst sige tak for debatten.
Jeg synes, det er nyttigt, at vi har fået klarlagt én gang til, hvor Folketinget står.
Jeg synes, det er godt, at vi i det her store spørgsmål, som vi måske skal tage stilling til i dag, både i 2000, 2001 og her i 2002 med et stadig større flertal bekræfter grundsynspunkterne i den danske politik, men samtidig at der jo ikke foreligger nogen henvendelse og derfor heller ikke skal træffes nogen endelig stilling.