Per Clausen (EL), 2006-04-27:
Når vi i særlig stor udstrækning har været interesseret i også at beskæftige os med forhistorien til det her, så er det selvfølgelig, fordi den oplevelse, vi havde i Fødevareudvalget og også her i Folketingssalen, af den lange række af skandalesager, der er blomstret frem i løbet af det seneste års tid inden for fødevareområdet, var, at ministeren i en meget lang periode konstaterede meget enkelt, meget klart, at her var der sket en fejl, at denne fejl ville blive rettet op, og at vi derudover havde en meget velfungerende fødevarekontrol i Danmark.
I sagen omkring hindbær og også i sagen omkring det sorte plastik fik vi en forklaring på, hvad der var galt.
Den ene var, at virksomhederne havde svigtet deres forpligtelse, og det er der jo sådan set ikke nogen der kan være i tvivl om.
Den anden var så, at i disse enkelte tilfælde havde der været nogle mindre problemer, men de ville nu blive rettet op, og så ville alt i øvrigt være godt.
Den sang fik vi faktisk fra forbrugerministeren helt frem til et godt stykke tid ind i marts måned, og jeg mener faktisk, at vi i Enhedslisten nåede at anmelde vores forespørgsel, inden ministeren ændrede linje og sagde, at nu røg skeletterne ud af skabet, hver gang man åbnede døren.
Så det var altså situationen dengang.
Så kan man spørge, om det så ikke er meget godt, at ministeren, hver gang der er opstået et problem, har taget nogle initiativer for at rette op på dem.
Det er jo da i hvert fald bedre, end hvis ministeren havde sagt, at det gik rigtig godt, der var nogle enkelte eksempler på, at det ikke gik så godt, men det behøvede vi ikke at gøre noget ved.
Så det er rigtigt, at der i nogle tilfælde har været tale om opretning af problemer.
Det er også værd at bemærke, at ministeren i en meget, meget lang periode blev ved med at gentage, at hvis der var problemer, så hang de i hvert fald kun sammen med styringen og ikke med de bevillinger, der blev givet til fødevarekontrol i Danmark.
Det fører så videre til det, som vi er de eneste, der synes er en meget vigtig pointe i diskussionen, nemlig udviklingen i bevillingerne til fødevarekontrollen og Fødevarestyrelsen.
Hr. Jens Peter Vernersen har jo meget nøje gennemgået udviklingen i antal ansatte i fødevarekontrollen og Fødevarestyrelsen.
Hvis man tager fødevareforskningen, vil man se en nogenlunde tilsvarende forringelse af det antal mennesker, der er ansat, og af, hvor mange penge man bruger.
Så hele fødevareområdet er altså blevet udsat for forringelse.
Så er der nogle, som synes, at vi skal lade være med at snakke om, hvad regeringen har gjort, fra den trådte til og så indtil i dag, med hensyn til bevillingerne.
I stedet har man sagt: Jamen lad os prøve at se på, hvad vi har tænkt os at gøre i 2006 og 2007.
Der må jeg bare i al stilfærdighed sige, at når jeg kigger på de notater, som forbrugerministeren selv forelagde, da han redegjorde for udviklingen i bevillingerne til Fødevarestyrelsen og fødevarekontrol i 2006, 2007, 2008 og 2009, så er det bare at konstatere, at bevillingerne fortsætter med at falde.
Det er rigtigt nok, at de ikke falder i samme takt, som det var planlagt i finansloven for 2005, og så kan man selvfølgelig sige, at når budgettet for 2006 er bedre, end budgetoverslagsåret for 2006 var i 2005, så er det ikke så slemt, men realiteten er jo, at der fortsat sker nedskæringer og forringelser.
Så kan man spørge: Hvad er det så for nogle argumenter, ministeren har budt på, når han har sagt, at det med bevillingerne ikke var noget problem?
Det har jo været strukturændringer, produktivitetsforbedringer osv.
Der har vi jo for ikke ret lang tid siden kunnet konstatere, at et flertal i Folketinget har godkendt, at man lavede nye strukturændringer, som muligvis, muligvis ikke, ville føre til effektiviseringer og forbedringer, men hvor man i hvert fald også sørgede for, at de produktivitetsforbedringer, der måtte komme, når fusionerne og omstruktureringerne var gennemført, blev taget ind med det samme.
Og det er jo sådan set fuldstændig rigtigt, virksomhedernes medarbejdere er der hvert sekund.
Det er da også fornuftigt, synes jeg, at kræve af fødevareproducenter, at de har et styringssystem, der gør, at de kan gennemføre en effektiv kontrol af fødevarekvalitet, af fødevaresikkerhed, af fødevaresundhed, og der har så været, troede vi oprindelig, ét stort problem i det, nemlig at mange små virksomheder ikke var i stand til det, fordi man ikke har givet dem de redskaber, der skal til, og i sammenhæng med det var der også det problem, at man heller ikke havde sørget for at stille den rådgivning til rådighed for de virksomheder, som de har brug for.
Så derfor havde de svært ved at finde ud af det, de havde måske også svært ved at se meningen med det, og de havde også meget svært ved måske at finde ud af, at når der nu var 8 eller 9 eller 10 grader i køleskabet i stedet for de der 4-5, der skulle være, så skulle man skrive 8-9 grader på, når der nu alligevel ikke var nogen, der kontrollerede, om det passede, hvad man skrev.
Jeg troede sådan set, at det var mindre og måske mellemstore virksomheder, der havde det problem.
Men oven i det har vi så haft det problem, som ministeren i starten omtalte som de få brodne kar, nemlig virksomheder, som decideret snyder.
Og kendsgerningen er jo, at så længe man nøjes med at kontrollere egen kontrol, så fører det til, at det ikke afsløres, hvis folk decideret snyder.
Altså når Thulin blev afsløret, var det jo en udløber af sagen i Tyskland, ikke en udløber af, at den danske fødevarekontrol af sig selv ville have opdaget det i forbindelse med sin egenkontrol.
Vi har også set eksempler på, at det, at der udøves tilsyn, hvor man kontrollerer egenkontrollen, ikke fører til, at man afslører sager, der så på anden vis i forbindelse med andre undersøgelser kommer frem efterfølgende.
Så vi har altså det problem, at egenkontrollen grundlæggende forudsætter, at alle virksomheder og alle fødevareproducenter i Danmark er så hæderlige, at de selv skriver ned, når der sker fejl.
Og der må vi jo så bare konstatere nu i al stilfærdighed, at den tillid har de danske fødevareproducenter ikke været i stand til at leve op til.
Når man ikke er konservativ og har den der kritiske tilgang til erhvervslivet og også til fødevareindustrien i Danmark, så er det måske ikke så overraskende, at nogle er villige til at se lidt let på nogle ting, når det handler om at tjene penge.
Men jeg synes i hvert fald, at forbrugerministeren for længst måtte have erkendt, at det var sådan, det forholdt sig, og derfor have draget den logiske konklusion af det, at der er brug for en effektiv myndighedskontrol som et supplement til den egenkontrol, der foregår.
Og så synes jeg heller ikke, at det i den sammenhæng er særlig svært at forstå, at de omfattende nedskæringer, man har gennemført siden 2000, 2001 og frem til i dag i Fødevarestyrelsen, og som har ført til, at der i dag er 228 færre personer til at udføre arbejdet, burde man gå i gang med at rulle tilbage.
Der har oppositionspartierne, og det vender vi tilbage til under behandlingen af det beslutningsforslag, jo fremsat et forslag om, at der skal afsættes ekstra midler til det her område, og vi er også kommet med en lang række konkrete forslag til, hvordan man kunne skabe en bedre kontrol af fødevarerne i Danmark.