Jette Gottlieb (EL), 1998-11-17:
Enhedslisten vil meget gerne være med til at slås for friheden til, at folk kan være medlem af lige præcis de foreninger og organisationer, de ønsker, eller for den sags skyld undlade at være medlem af nogen organisation overhovedet, alt efter hvad de finder for godt; men så må de også tage de konsekvenser, der følger af det.
Det er jo netop det, der er grundlaget for diskussionen. Vi går også ind for aftalefrihed, og aftalefrihed betyder jo lige præcis, at organisationerne kan aftale f.eks. eksklusivaftaler.
Det betyder, at i de tilfælde får det nogle konsekvenser for de folk, der ikke ønsker at være medlem af organisationen, nemlig at de ikke kan få arbejde det pågældende sted, og det er en meget væsentlig skelnen.
Det betyder jo ikke, at de pågældende mister deres organisationsfrihed; det betyder, at de ikke kan få arbejde det pågældende sted, og det er en ganske anden sag.
Som det er fremgået af debatten, er det jo heller ikke organisationsfriheden som sådan, der i særlig grad er ærindet i hele diskussionen.
De borgerliges ærinde er i alt væsentligt i virkeligheden snarere udtryk for, at de borgerlige ønsker, at markedskræfterne skal have frit spil på arbejdsmarkedet.
Det er det væsentlige ærinde med beslutningsforslaget.
De borgerlige ønsker at begrænse de faglige organisationers mulighed for at indgå aftaler om f.eks. forbedrede medlemsvilkår og forbedrede løn- og arbejdsforhold og sådan nogle ting og for den sags skyld også om forbedret sikkerhed på arbejdspladsen.
I Enhedslisten er det lige ved, at man kan blive rørt til tårer af at se de pågældende partiers omsorg for at sikre, at lønmodtagerne ikke må lide erhvervsmæssig skade, som de kalder det.
Det lyder dog noget hult i vores ører, når det jo er sådan, at partierne bag beslutningsforslaget altid - og det gælder virkelig altid - har forsøgt at forringe lønmodtagernes vilkår på arbejdsmarkedet.
Dertil kommer, at forslagsstillerne aldrig nogen sinde har anfægtet arbejdsgivernes ret til at lede og fordele arbejdet, og det er i bund og grund den mest grundlæggende indskrænkning i lønmodtagernes erhvervsmæssige frihed, som det så smukt hedder.
Det, som forslagsstillerne vil, er at udvide enkeltpersoners ret til at underbyde de arbejdsforhold, som er aftalt for ansatte, der er fagforeningsmedlemmer.
Forslaget vil betyde frit spil for løntrykkere og for folk, der vil nasse på de resultater, som medlemmerne af organisationerne har tilkæmpet sig.
Arbejdsmarkedet er indrettet på den måde, at over for arbejdsgivernes interesser eksisterer den enkeltes frihed kun
Det er gennem det faglige sammenhold, det sikres, at alle ansatte har samme løn- og arbejdsforhold for samme arbejde, og det er kun gennem fælles optræden, at de ansatte kan opnå ligeværdighed med arbejdsgiverne.
Enkeltpersoners højt besungne frihed har jo kun aktier i den sag i det omfang, de bliver brugt kollektivt.
Det handler om sammenhængen mellem den individuelle ret og de kollektive rettigheder, og den sammenhæng er overordentlig vigtig.
Derfor er der heller ikke nogen gruppe ansatte, som gennem fagligt sammenhold har tilkæmpet sig resultater, der skal tvinges til at arbejde sammen med uorganiserede.
Uorganiserede har med deres individuelle frihed og ret selv valgt at være uden for fællesskabet.
Derfor skal det også være sådan, at ingen gruppe af ansatte tvinges til at arbejde sammen med de enkeltindivider, der - fordi de ikke er medlemmer af fagforeningen for det pågældende område - vil virke som løntrykkere på arbejdspladsen.
Uorganiserede har selv truffet et frit valg
om at stå uden for fællesskabet, og dermed har de altså også frit valgt at komme i en situation, hvor det faglige sammenhold frit vælger ikke at ville samarbejde med dem. I Enhedslisten mener vi, at medlemskab af faglige organisationer er en god og nødvendig ting - hvis det rent faktisk kan fungere som en kollektiv ret og frihed og ikke som et diktat, det skal vi ikke lægge skjul på.
Men så kræver det altså også, at der arbejdes offensivt med udbygningen og udviklingen af demokratiet i de faglige organisationer, og jeg tror i virkeligheden, nøglen til en stor del af denne diskussion er, at det kan anfægtes, hvor demokratiske de faglige organisationer fungerer til hver en tid.
Den demokratiopfattelse vil jeg meget gerne fremme i fagbevægelsen, og den diskussion vil jeg meget gerne have fremmet.
Og så skal jeg i øvrigt ikke glemme at sige, at vi altså stemmer imod beslutningsforslaget.