Thor Gunnar Kofoed (V), 2003-10-24:
L 25, som er fremsat af fødevareministeren, indeholder en ændring af det, vi kalder for promille- og produktionsafgiftsfondene.
Man startede på et tidspunkt, hvor der var langt over 100.000 landbrug, hvor man havde tusinder af produktionsvirksomheder, der forarbejdede produkterne og udviklede maskiner til landbruget.
For at kunne skabe dynamik og forskning i udvikling i erhvervet var man nødt til at oprette nogle fonde, så man kunne skabe basis for denne udvikling. Hele udviklingen har i de sidste 30 år været til utrolig gavn for hele det danske samfund.
Den har faktisk skabt en stor del af den samfundsværditilvækst, vi lever af i dag, og det er en ting, vi skal tænke på.
Hvordan har disse fonde så fungeret?
De har fungeret i enighed.
Selv om man havde vidt forskellige tanker, fandt man altid frem til en løsning på, hvad det var, man ville udvikle sig frem til.
Nu skal disse fonde moderniseres, har man sagt, og det er vi i Venstre og også jeg helt enige i.
Vi skal finde frem til, hvordan de kan arbejde i en ny struktur, hvor vi ikke har alle de mange virksomheder mere.
Vi har heller ikke så mange landmænd, og derfor har vi sagt ja til, at der skal være en anden bestyrelsessammensætning.
Det er ikke sådan, som Socialdemokraterne påstår i
Det er landbrugets penge, fordi det er en afgift, der opkræves af deres produktion til udvikling af landbrugets forskning og udvikling og selvfølgelig også af rådgivningssiden.
Hele det arbejde, der er foregået i disse fonde gennem alle årene, har været en hårfin balance mellem de forskellige produktionsarter og de forskellige holdninger.
Men man skal passe på i den sammenhæng, for det er jo også dem, der skal have pengene efterfølgende.
Vi skal passe på, at det ikke bliver en form for tagselvbord, og hele tiden huske på, hvad målet er.
Det er, at vi skal have forskning, og vi skal have udvikling, men også at det skal ud til dem, der skal bruge det efterfølgende, altså til landmændene.
Angående promilleafgiftsfondene lægges der op til, at pengene skal kunne bruges til nye formål, bl.a. at se på sameksistens med og spredningsskader fra GMO.
Hvis de skal erstattes, skal pengene kunne bruges til det, og promillepengene skal også kunne bruges til at matche de EU-midler, man kan få via regionalfondsmidlerne i de kommende nye EU-programmer.
Der lægges op til, at promilleafgiftsfondene skal bruges mere bredt, end de har kunnet blive hidtil, og det er en god ting, for så er fondene mere matchet til, at midlerne kan bruges i de næste 25 år til at støtte landbruget og andre ting. Der er lagt op til en lidt anden sammensætning af promilleafgiftsbestyrelserne.
Der er lagt op til, at landbruget ikke får hele indflydelsen, men trods alt stadig har flertallet, selv om andre - og det er igen forbrugerne og forskningen - får indflydelse, fordi der skal andre interesser til.
Forbrugerne skal også her have indflydelse, når vi f.eks. taler om erstatningsregler i forbindelse med GMO-spredningsskader.
Det er meget vigtigt for mig at sige her, at når Socialdemokratiets beslutningsforslag nr. B 10 lægger op til, at landbruget helt skal miste indflydelsen på dette område, tror jeg, det vil være til absolut stor skade - ikke alene for landbruget, men for hele samfundet.
Disse penge er jo ikke på nogen måde skattepenge.
Det er penge, der skal bruges til at skabe udvikling og skabe sikring af den produktion og den produktionssikkerhed, der eksisterer.
Hvis vi går tilbage til produktionsafgiftsfondene, er det jo helt klart landbrugets penge.
Det er penge, der opkræves af landbruget, og det er penge, der skal bruges inden for landbrugsområderne.
Der er 14 forskellige produktionsafgiftsfonde, og det er forkert, når der står i B 10, at det er penge, der skal bruges i større udstrækning på økologi.
Hvis man går ind i hver enkelt af disse fonde og ser, hvad de bruger på økologi i svineafgiftsfonden, mælkeafgiftsfonden, kvægafgiftsfonden - jeg kan nævne dem alle - sammenholdt med det, der ligger i økologiafgiftsfonden, er det faktisk en meget større andel af pengene, der bruges på økologi, end andelen af den økologiske produktion er i forhold til det resterende landbrug.
Derfor er det ganske enkelt ikke korrekt, når Socialdemokraterne siger, at der skal være en anden sammensætning, fordi der skal kanaliseres flere penge til økologi.
Det er ikke rigtigt. KL. 14.05 Bestyrelsessammensætningen i fondene bygger på tillid til hinanden og på forståelse, og jeg håber, at når de nye bestyrelsesmedlemmer kommer ind, vil de også forstå, at det stadig er det, der skal bygges på.
Hvis man ikke har den forståelse, kommer vi nemlig i den situation, at hvis de
store andelsselskaber, som stadig har en meget stor andel af produktionen - helt op til 80-90 pct. i visse grene - vælger ikke at være med i beslutningerne om forskning og forsøg i fondenes regi, vælger de at obstruere, at det skal foregå i fondene.
Så flytter man aktiviteterne ud i selskaberne selv, og det er ikke de store selskaber, der bliver tabere i det spil.
Hvis man analyserer disse produktionsafgiftsfondes regnskaber, går der rent faktisk flere penge til projekter uden om de store selskaber, end der bruges af penge i de store selskaber eller i de store selskabers regi.
Derfor ville det være et tab for de mindre selskabers udviklings- og forskningsmidler, hvis de store selskaber trækker sig ud af disse fonde, og det kan de gøre ved at lade være med at deltage i eller stemme imod de projekter, der bliver foreslået.
Derfor er det en hårfin balance, der skal findes af de medlemmer, der kommer til at sidde i de kommende bestyrelser, for ellers får vi ikke nogen gavn af disse fonde fremover, og så er lovændringen kun et gode for de store selskaber, for de skal nok klare sig alligevel. Vi er jo alle sammen enige om her i Folketinget - i hvert fald hvis man tager efter det, der blev sagt ved behandlingen af B 94 i foråret - at vi skal finde frem til nogle strukturer og nogle måder, hvorpå vi kan hjælpe forskningen og hjælpe udviklingen af de mindre selskaber.
Den udvikling kan kun ske, hvis man har forståelse for den
enighed, der skal til i disse fondes arbejde, og derfor er L 25 et godt forslag.
Det er fremadrettet, det kan klare alle de fremtidige udfordringer, vi bliver stillet over for, og derfor kan Venstre klart bakke L 25 op.
Om B 10 fra Socialdemokratiet må vi sige, at efter behandlingen af B 94 i foråret og når vi ser den opstramning, der er i B 10, er der noget, man må have misforstået.
Og det er jo sådan set det, man vil.
Man vil have en politisk styring af disse midler, og det er ikke nogen fordel for nogen, så vi kan ikke på nogen måde gå ind for B 10.
Men L 25 støtter Venstre helt.
Først til hr. Nicolai Wammen: Det er rigtigt, at Forbrugerrådet meget gerne vil have meget større indflydelse, men det er jo ikke forbrugerpolitikken, der skal finansieres med disse midler.
Meningen er, at Forbrugerrådet er en del, som med sin viden og baggrund skal give sit input til den behandling, der foregår i forbindelse med den faglige vurdering af de projekter, der kommer op i fondene.
Det er en faglig vurdering, der skal ske, det er jo stadig ikke nogen politisk vurdering. Til hr. Ole Stavad: Det er rigtigt, at for mange år siden var Rigsrevisionen i arbejde på dette område.
Jeg kan ikke huske ordlyden, men det blev besluttet dengang, at det var offentlige midler, men at det var landbruget, der var bemyndiget til at uddele pengene, og at pengene blev opkrævet hos dem, der skulle bruge pengene.
Det var ikke statskroner, det var ikke skattekroner, blev der også sagt.
Til hr. Touborg kan jeg sige: Vi har givet mulighed for, at promilleafgiftsfonden i givet fald kan bruges til en erstatningsordning, men vi arbejder stadig på, om der ikke kan findes frem til en forsikringsordning.
Det er det, vi arbejder frem mod.
Men det er ikke det samme som en skat, som der lægges op til i Socialdemokratiets forslag B 10. Det er det ikke, og sådan er det heller ikke beskrevet i den rigsrevisionsafgørelse, der faldt for mange år siden.
Der er en meget stor forskel på, om staten er med til at opkræve en skat, eller man bemyndiger nogle til at opkræve en afgift og bruge de penge.
Det er det, der er forskellen mellem at have denne bemyndigelseslov, som er godkendt af EU, og det, at staten opkræver en skat og forvalter den.
Derfor kan man heller ikke sige, at offentligheden skal have samme krav på det.
Så vil jeg lige sige, at ikke engang under SR-regeringen var der nogen steder, hvor man forvaltede disse penge forkert eller overskred de grænser, der var, selv om der efter Socialdemokratiets mening var en forkert sammensætning af bestyrelserne.
Man fulgte alle de regler, der var opstillet på daværende tidspunkt, og det er de regler, vi nu forsøger at lave om med L 25, så der bliver en bredere fordeling, og andre får indflydelse på, hvordan disse penge skal fordeles fagligt og sagligt, men ikke politisk.
Med hensyn til hr. Keld Albrechtsens bemærkning om, at økologien ikke kan få den samme andel af pengene, som man indbetaler: Hvis vi ser på, hvor stor en andel af produktionen økologien udgør, både værdimæssigt og størrelsesmæssigt, af det samlede danske landbrug og tager de mest positive briller på, kommer vi op omkring 4-5 pct. af den samlede danske landbrugsproduktion.