Henriette Kjær (KF), 2006-05-18:
Nu har jeg jo svaret på det sidste mange gange, så det må stå klart.
Og nu er der fundet 37 mio. kr., som er blevet udmøntet, eller som er på vej til at blive det i samarbejde med Røde Kors, og det er jeg meget, meget tilfreds med.
Det er en meget alvorlig og ulykkelig problemstilling, vi har diskuteret og fortsat diskuterer i dag.
Det at opleve, at ens forældre er usikre på fremtiden, at registrere, at ens forældre ikke arbejder eller laver særlig meget i øvrigt, og det at opleve, at det kan være svært at få kontakt og engagement fra sine forældre, er naturligvis ikke særlig sjovt.
Men sådan er hverdagen for mange af de børn, der ufrivilligt lever med deres forældre på asylcentrene.
Mange af de børn, der har boet lang tid på et af landets asylcentre, er nogle af de børn, der skal tilbage til deres oprindelige hjemland.
De har fået afslag på asyl, og de har fået afslag på ophold.
Men faktum er, at det gør de åbenbart ikke, og det kan man så mene meget om, men en ting er sikkert, og det er, at det ikke er børnene, der har bedt om at blive bragt i den situation, de er i.
Derfor er det vigtigt, at de børn, der bor på landets asylcentre, har det godt og lever under ordentlige forhold.
Vi ved, at børns personlighed skabes allerede de første år.
Det er der, man udvikler sig allermest.
Bliver børnene ikke som små stimuleret og oplever tryghed, så kan det følge dem resten af deres liv.
Og børnene på asylcentrene har virkelig brug for en god ballast.
De børn, hvis forhold vi har diskuteret meget her på det sidste, skal højst sandsynligt bo resten af deres liv i Irak eller Kosovo, og der bliver mange udfordringer for de børn i fremtiden.
Hele debatten og årsagen til, at vi står her i dag, er den tur, som Integrationsudvalget var på den 31. marts.
Jeg blev berørt af det, jeg oplevede og fik fortalt.
Jeg syntes, det var nogle meget deprimerende forhold, der var for især børnene.
Og når man erfarer, at der er nogle forhold, man har svært ved at forlige sig med, så må man jo prøve at få dem lavet om.
Det skal ikke forveksles med, at vi Konservative ønsker et opgør med den udlændingepolitik, regeringen har ført siden 2001.
Den politik står vi ved.
Men vi Konservative ser ingen modstrid mellem en fast og nødvendig udlændingepolitik og at vi samtidig behandler de mennesker, der er her midlertidigt, ordentligt.
Derfor er vi også glade for, at ministeren allerede har taget initiativ til en række forbedringer.
Vi synes, det er meget positivt, at der nu bliver taget initiativ til, at børnene lærer deres modersmål i skolen, så de ad den vej kan blive bedre rustet til at komme ind i skolesystemet i det land, de kommer fra, eller hvis de er større, til at kunne få et job.
Vi synes også, det er meget positivt, at ministeren er gået i dialog med de syv Røde Korsasylcentre og de to kommunalt drevne centre for at finde ud af, hvad der kan gøres ekstra for de børn, der må tilbringe deres barndom i asylcentrene.
Det her handler jo ikke om, at man skal belønnes, fordi man ikke vil rejse hjem.
Det handler om, at alle børn, uanset hvor lang tid de har været på et asylcenter, har krav på udfordringer, gode oplevelser og et pusterum fra hverdagen.
Jeg har sendt en pressemeddelelse ud i forbindelse med den udvalgstur, vi var på, og i forbindelse med den efterfølgende debat.
Heri skriver jeg, at der er en række ting, man kan gøre.
Jeg overvejer bl.a. midlertidigt ophold og en maksimumgrænse for den tid, man bør opholde sig på et asylcenter.
Når jeg skriver det i en pressemeddelelse, så er det sådan set for at være åben over for eventuelle løsningsmodeller.
Den løsningsmodel, der nu er fundet, er jeg meget tilfreds med.
Den drejer sig om at give børnene nogle mere tålelige forhold, når de er på centrene.
Jeg vil gerne takke ministeren for hurtig ageren og imødekommenhed i denne sag, og vi er medforslagsstillere til det forslag til vedtagelse, fru Irene Simonsen har læst op.