Ester Larsen (V), 2002-05-03:
En ændring af blodloven trænger sig på og har gjort det længe.
Den gældende lov skulle have været revideret i samlingen 1999-2000.
Folketinget har gentagne gange måttet udsætte lovrevisionen.
Den tidligere regering var ganske tæt på sidste år, da den udarbejdede et lovforslag med stort set samme indhold som det foreliggende.
Så de ændringer, der er lagt frem i dag, har både den tidligere og den nuværende regering måttet erkende er nødvendige, hvis patienter skal sikres den bedst mulige behandling og den bedst mulige udnyttelse af det afgivne blod.
Vi har et godt samarbejde mellem syge og raske danskere.
Mange raske danskere stiller uegennyttigt blod til rådighed
for syge.
Det er blodtransfusionen, altså overførsel af frisk blod til svage patienter, som er kernen i bloddonationen.
Der har altid været og vil fortsat være tale om en gratis ydelse.
Det er alene offentlige sygehuse, der må tappe blod, og det må kun ske med henblik på behandling af danske patienter.
Men gennem en årrække er der udviklet en række medicinske præparater af den plasma, der er tilovers, når nyopererede har fået overført de røde blodlegemer.
For at sikre plasma til den udvikling betalte den private medicinalvirksomhed Nordisk Gentofte og det offentlige Statens Serum Institut 650 kr. pr. liter plasma til amterne.
Det vil altså sige, at amterne igennem en årrække har modtaget penge for plasma, som er stillet gratis til rådighed af donorer.
Den model holdt i nogle år.
Så blev den afløst af en anden, som gav amterne pligt til at levere plasmaet gratis.
Samtidig fik Statens Serum Institut monopol på opgaven, og amterne fik pligt til ikke bare at levere plasmaet, men også til at aftage Statens Serum Instituts præparater.
Så kørte det igen i en periode, men nu hænger den model ikke længere ordentligt sammen på grund af den medicinske udvikling.
Hvis danske patienter skal have adgang til de nyeste og de bedste præparater, er de ikke tjent med, at deres læger kun må vælge Statens Serum Instituts præparater.
Statens Serum Institut er samtidig i den situation, at danske bløderpatienter foretrækker at blive behandlet med gensplejset medicin, der ikke er baseret på plasma.
Det betyder, at Statens Serum Institut i dag ikke kan udnytte al den plasma, de får stillet til rådighed, så den risikerer at ende i vasken.
Det er ikke nogen særlig respektfuld omgang med et skænket råstof.
Dertil kommer, at Statens Serum Instituts produktionsanlæg ikke har en rentabel kapacitet.
Det er en kendsgerning, man også bør tage stilling til.
Ydermere har EU i en åbningsskrivelse allerede i 1999 klart udtrykt, at den danske model er i strid med Traktaten.
Vi har altså mange grunde til at fremsætte
dette lovforslag, som ophæver monopolet, ophæver købetvangen og åbner for en ny model, så amterne, der fortsat er de eneste, der må tappe blod, kan afholde udbud, der kan sikre fuld udnyttelse af plasma på vilkår, som amterne selv fastsætter.
Der er hermed åbnet mulighed for, at de nordiske lande kan afholde fælles udbud, som sikrer kvalitet og pris, hvilket Venstre finder vil være en fin model.
Enhedslisten foreslår, at Statens Serum Institut skal udbygges.
Hvis Statens Serum Institut skal løse de opgaver, som forslaget peger på, er der tale om, at der skal tilføres instituttet meget store midler.
Hvor store beløb der er tale om, beskæftiger forslaget sig ikke med, ej heller, hvorfra pengene skal komme.
Men da forslaget sigter mod at tilgodese både Statens Serum Institut og en række ulande, må det formodes at være kontoen for ulandshjælp, der skal holde for.
Men er det givet, at man får den bedste udnyttelse af ulandsmidlerne ved at kanalisere nogle af dem til Statens Serum Institut?
Seruminstituttet er en statsvirksomhed, der varetager myndighedsopgaver omkring smitteberedskab, smittebekæmpelse og den dertil knyttede forskning.
Det er ikke umiddelbart indlysende, at ulandsmidler udnyttes optimalt ved at skulle finansiere udbygning af en dansk statsvirksomhed. Dybest set
er det vel lidt af et protektionistisk forslag.
Ud over den forskning, der allerede foregår på Seruminstituttet, foreslås det så, at Seruminstituttet skal forske i sygdomme, der specielt retter sig mod de fattige lande.
Men det er lidt svært at se, hvorfor man mener, at netop Statens Serum Institut vil være mere velegnet til at forske i udvikling af lægemidler end andre forskningsbærende virksomheder. At udvikle et nyt lægemiddel koster oftest 1-2 mia. kr., og de fleste forsøg mislykkes.
Skal dansk bistandspolitik belastes af sådan nogle meget store og usikre investeringer?
Det kan synes bekvemt for virksomheden, men er det specielt gunstigt for befolkningerne i de fattige lande?
Enhedslisten foreslår også, at Seruminstituttet skal producere vacciner, der skal sælges billigt til fattige lande.
Jamen hvad er ideen i, at de præcis skal fremstilles på Seruminstituttet, hvis denne virksomhed ikke kan producere billigere end andre?
Det kan næppe være af hensyn til modtagerlandene, og det er mit indtryk, at Danida i dag også indkøber vaccine fra andre producenter, bl.a. ud fra
prisvurderinger.
Hvad angår malariavaccinen, er det så ikke lige lovlig tidligt at forpligte regeringen til at levere gratis malariavaccine, når en sådan endnu ikke er udviklet? Jeg troede ikke, det var Enhedslistens politik, at midler til ulandshjælp skulle prioriteres efter, hvad der er gavnligt for danske virksomheder eller ej.
Men det er lidt vanskeligt at se andet formål med beslutningsforslaget end at disponere en væsentlig del af dansk ulandshjælp ud fra andre interesser end hensynet til de fattige lande.
Det fremgår jo egentlig allerede af forslagets titel, som lyder: Udbygning af Statens Serum Institut.
Venstre kan ikke støtte forslaget.