Freddy Dam (V), 2005-01-14:
Dengang kunne der ikke skaffes flertal for forslaget, bl.a. fordi Dansk Folkeparti mente, at eksklusivaftalerne er med til at beskytte det danske arbejdsmarked imod uhensigtsmæssig konkurrence fra arbejdstagere fra de nye EU-lande.
Dagens lovforslag er identisk med det regeringsforslag, som jeg kommenterede dengang, men for god ordens skyld skal jeg igen præcisere Venstres uændrede holdning til problemstillingen.
De gældende regler om foreningsfrihed beskytter lønmodtagere imod at blive afskediget, fordi de er eller ikke er medlemmer af en bestemt fagforening, medmindre de har kendt kravet om medlemskab forud for ansættelse.
Arbejdsgiveren kan altså lovligt stille krav om medlemskab af en bestemt fagforening i forbindelse med ansættelsen, og lønmodtageren kan afskediges, hvis han melder sig ud eller undlader at melde sig ind.
Efter lovforslaget kan lønmodtagere og arbejdsgivere frit bestemme, hvilken organisation de vil være medlem af, om nogen overhovedet, og bestemmelser, der tvinger nogen til medlemskab, vil være ugyldige.
Hvis en manglende ansættelse skyldes fagforeningsforhold, vil ansøgeren få krav på en godtgørelse og måske en erstatning på samme måde som ved ulovlig afskedigelse på grund af fagforeningsforhold.
Reglerne skal gælde fra den 1. juli i 2005, men i forhold til gældende overenskomster skal de først gælde fra det tidspunkt, hvor overenskomsterne kan opsiges eller genforhandles.
Det har i mange år været en af Venstres mærkesager at få afskaffet enhver form for fagforeningstvang, fordi det strider imod Venstres grundlæggende frihedsopfattelse, når det enkelte menneske ikke kan vælge frit, herunder med hensyn til fagforeningsvalg.
Udviklingen både nationalt og internationalt støtter Venstres holdning, idet der generelt kommer en øget fokusering på individets rettigheder.
Retningen er den samme i mange konventioner og i Menneskerettighedsdomstolens praksis.
I den forbindelse kan man glæde sig over, at Menneskerettighedsdomstolens storkammer nu vil tage et par sager under pådømmelse, så vi måske allerede i dette efterår får en afgørelse, der endeligt gør op med problemet.
I dagens Danmark er der ikke behov for eksklusivaftaler for at sikre ordentlige løn- og arbejdsvilkår.
Stærke og repræsentative fagforeninger formår at tilvejebringe tilfredsstillende overenskomster, uden at den enkelte rammes på sit levebrød, hvis han vælger at stå uden for.
Venstre sætter et velfungerende arbejdsmarked højt og anerkender, at der selvfølgelig skal være overenskomster, der sikrer medarbejdernes løn- og arbejdsvilkår.
Det er ikke overenskomsterne, Venstre er ude efter, men de regler, der usagligt tvinger personer ind i organisationer, hvis holdninger de ikke deler.
Fagforeningstvangen medfører en række ulemper: Den er med til at monopolisere udbuddet af arbejdskraft, den medfører rekrutteringsproblemer både fagligt og geografisk, og den forhindrer ansættelse af den fagmand, der er bedst kvalificeret.
I virkeligheden tjener fagforeningstvangen udelukkende snævre, organisatoriske interesser til skade for både lønmodtagere og arbejdsgivere, og derfor kan den ikke afskaffes hurtigt nok.
Efter Venstres opfattelse bør organisationer tiltrække deres medlemmer alene ved at udføre et dygtigt stykke fagligt arbejde, og det bør være de fordele, der er forbundet med foreningsmedlemskabet, der i sig selv begrunder dette, ikke simpel tvang.
Det er medlemmerne, organisationerne og samfundet bedst tjent med i længden, og derfor støtter Venstre forslaget.