Ole Stavad (S), 1999-11-16:
Jeg kan ikke lade være med at glæde mig over en debat, der i hvert fald hos mig har efterladt det indtryk, at der bredt i Folketinget er en parathed til at forholde sig til kloge omstillinger, også i tiden fremover.
Og jeg synes jo, at vi måske godt kunne hjælpe hinanden med også at få fortalt den lille historie om, at uanset hvem der har været i regering og hvem der har siddet som folketingsmedlemmer, har vi i et samarbejde mellem Folketinget og regeringen faktisk over de sidste 10-15 år magtet en opgave med strukturomlægninger og omlægninger i øvrigt, der vel er større end det, ret mange andre lande har kunnet præstere og håndtere.
Det synes jeg så også giver et godt afsæt for de opgaver, vi har i de kommende år.
Jeg har selvfølgelig lyttet mig til, at der var sådan lidt forskellig stemmeføring, da vi nåede til spørgsmålet om, hvordan det skal finansieres.
Men jeg mener i hvert fald at have talt mig frem til, at der stadig væk er et flertal, der godt forstår, at hvis det er sådan, at vi skal sikre vores velfærdssamfund ind i det 21. århundrede - og det er vi nogle der vil slås for - så er man også nødt til at forstå, at hvis der er afgifter, som det måske ikke er klogt at opretholde nøjagtig på det punkt, hvor vi har dem i dag, så skal der findes erstatninger, der sikrer finansieringen af velfærdssamfundet, og som sikrer en fordelingspolitik, der er ordentlig, og som ikke må forringe den fordelingspolitik, vi har i dag.
Det er i hvert fald det helt klare sigte og den indgang, vi har i regeringen til den her opgave.
Så var der nogle lidt mere konkrete spørgsmål og bemærkninger, som kaldte på en enkelt kommentar.
Jeg tror, det var fru Charlotte Antonsen, der sagde, at regeringen går ind for flertalsafgørelser.
Jeg har faktisk ikke hørt hverken økonomiministeren eller mig selv i dag nævne noget om flertalsafgørelser.
Dér, hvor regeringen besluttede at man ville anbefale flertalsafgørelser,
var, da vi lagde op til Amsterdamtraktaten med hensyn til nogle klart definerede miljøafgifter, og der er ikke i regeringen nogen ny beslutning på det felt.
Men det er rigtigt, at der foregår en debat i øjeblikket, bl.a. i det parti, jeg tilhører, og at Socialdemokratiets Europaudvalg er på vej med et debatoplæg - jeg har selv glæden af at være et af de ydmyge medlemmer i udvalget - hvor vi fra udvalgets side stiller spørgsmålet: Er det stadig væk klogt at anse enstemmighed på en række områder og specielt på skatteområdet som beskyttelse, eller er der ikke behov for at tage en debat om en række af disse områder, eksempelvis, som hr. Aage Frandsen nævnte, erhvervsbeskatningen?
For hvis det er den, der går langsomst, der bestemmer farten, ja, så kommer det til at gå meget langsomt, og man risikerer, at det er de mindst udbyggede velfærdssamfund, der kommer til at lægge finansieringsniveauet.
Det er indgangen til den debat, men det er altså en debat, der er spillet ud med fra det parti, som jeg kommer fra.
Regeringen har kun truffet beslutning på det ene felt, som vi traf beslutning om i sin tid omkring Amsterdam.
Men debatten kører, og det synes jeg er både klogt og vigtigt.
Så spurgte fru Charlotte Antonsen, hvor meget det, som Europaudvalget fik oplyst tilbage i 1996 om, hvor meget en tilpasning som følge af 24-timers-reglens bortfald ville koste, ville koste i dag.
Hvis jeg må henlede fru Charlotte Antonsens opmærksomhed på, at der den 14. oktober 1999 til Folketingets Europaudvalg er oversendt et bilag, der hedder bilag 703, Almindelig del,
hvor der er et svar på et spørgsmål plus et notat på 7 sider om lige nøjagtig den problemstilling, hvor vi belyser, hvad den er nu, og hvad det er for beløb, vi i givet fald skal kunne håndtere, så er der i forhold til de 1,5-2 mia. kr., fru Charlotte Antonsen nævner tilbage fra 1996,
ikke de store ændringer.
Man når et beløb, der hedder 1,6 mia. kr.
Men selvfølgelig er det under nogle forudsætninger, så jeg plejer at sige, at det er i omegnen af et par milliarder, hvis vi tager udgangspunkt i det afgiftsniveau, vore nabolande har i øjeblikket.
Så spurgte fru Charlotte Antonsen også, om regeringen er opmærksom på, at beslutningen tilbage fra 1996 indeholdt ordet »gradvis«.
Jeg vil gerne understrege og bekræfte, at det er regeringen opmærksom på, men at ordet »gradvis« knytter sig til en gradvis lempelse af de kvantitative begrænsninger.
Det er den sammenhæng, det skal ses i.
Så var det hr. Flemming Hansen, der specielt udtrykte bekymring i forhold til grænsehandelen, der bliver drevet af forskelle i benzinpriserne.
Jeg er såmænd, hvis vi ser på erfaringerne,
et langt stykke vej enig med hr. Flemming Hansen i, at det ikke mindst er forskelle i benzinpriserne, der kan være en ganske væsentlig drivkraft, også i forhold til øvrige områder. Derfor kan jeg så give den glædelige nyhed, at jeg i går fik en indberetning fra den danske ambassade i Berlin om, at Forbundsdagen i Berlin har vedtaget en ny lov, der betyder, at Tyskland hvert år de kommende 4 år til og med 2003 forhøjer benzinafgiften med 6 pfennig, der svarer til ca. 27 øre inklusive moms, og tilsvarende for diesel.
Og ud fra de indberetninger og oplysninger, jeg har i øjeblikket, med et lille forbehold - der kunne være et kommunikationsproblem - så er det beslutninger, der er truffet, en lov, der er vedtaget i Forbundsdagen.
Og igen: Ud fra de oplysninger, jeg har fået, så skal en lov af den karakter ikke igennem Forbundsrådet, og derfor skulle vi altså stå med en kendsgerning, som vi kan forholde os til.
Den her oplysning ville jeg eksempelvis ikke have kunnet afgive, hvis vi havde haft debatten i sidste uge i stedet for i denne uge.