Kuupik Kleist (IA), 2004-06-03:
De vigtigste beslutninger og de vigtigste processer, der skal føre til færøsk og grønlandsk selvstændighed, foregår selvfølgelig først og fremmest internt hjemme i vore egne lande.
En helt afgørende forudsætning er at få genetableret befolkningernes tro på sig selv, tro på egne evner og en deraf følgende vilje til at få gjort det nødvendige og ikke mindst at få gjort op med den efterhånden indgroede selvmistillid.
Den Nordatlantiske Gruppe i Folketinget arbejder som bekendt for at fjerne grundlaget for de nordatlantiske folketingsmandater.
Uanset dette mål har disse mandater jo vist deres berettigelse, også i det forløbne folketingsår ved en række af de sager, vi har rejst, både her i Folketinget og ved andre arrangementer, både på Christiansborg og andre steder.
Lad mig i flæng nævne Thulesagen, sagen om indførsel af fødevarer fra Grønland og Færøerne, sagen om de grønlandske indsatte i Herstedvester, spørgsmålet om vores adgang til Finanstilsynets rapporter om bank- og finansiel virksomhed på Færøerne og i Grønland samt en lang række andre sager, som angår herboende grønlænderes og færingers situation.
Især forhandlingsresultaterne vedrørende Thuleradaren viser, at det nytter at kæmpe.
Politik er, som det siges, i sidste ende det muliges kunst, og det nytter at løbe panden mod muren.
Den Nordatlantiske Gruppe afviklede i forrige uge en konference om økonomien i Nordatlanten, som søgte at afdække nogle af de aspekter, vi ikke ved så meget om.
Vi forsøgte bl.a. at få nogle bud på danske partiers syn på det økonomiske samkvem i Nordatlanten, og vi fik forelagt en række eksperters analyser af bloktilskuddenes konsekvenser for samfundene i Grønland og på Færøerne.
Vi søgte således for første gang at få et samlet overblik over de økonomiske flow i hele det danske rige.
Den vigtigste konklusion på konferencen må være, at overførslerne af tilskud fra Danmark ud over at opretholde en generelt høj levestandard også er med til at komplicere de nordatlantiske økonomier, fordi der ikke er nogen entydig sammenhæng mellem indsats og indkomst, og at tilskuddene i højere grad er politisk begrundede end økonomisk begrundede.
En anden vigtig konklusion er, at der er udstrakt politisk vilje til i fællesskab at finde veje til større grad af økonomisk selvforsyning i vore lande.
København har de sidste uger stået i miljøets tegn.
Der har været afholdt en række konferencer om det globale miljøs tilstand, og ikke mindst har det været diskuteret, om det kan betale sig at gøre noget ved klimaforandringerne, og om det kan betale sig at gøre en indsats for at mindske den globale opvarmning.
Det har også været diskuteret, om verden har råd til at redde små, perifere befolkninger, som tilfældigvis bor de steder på kloden, hvor man allerede i dag lever med klimaforandringernes konsekvenser.
Direktøren for Institut for Miljøvurdering mener f.eks. ikke, at verden har råd til at redde det arktiske klima, og at verden dermed heller ikke har råd til at redde de folk, som bor i de arktiske områder.
Synspunktet viser en manglende forståelse for, at klimaet er en global faktor, og det viser en manglende forståelse for, at miljøproblemerne i det arktiske område har lige så store og alvorlige konsekvenser som under varmere himmelstrøg.
Vi må selvfølgelig tage skarp afstand fra sådanne synspunkter og fra et menneskesyn, som deler klodens befolkninger op i grupper, alt efter om man synes, de er bevaringsværdige, eller om man synes, at de kan undværes.
Jeg skal derfor meget kraftigt opfordre regeringen til at holde fast i og meget gerne intensivere indsatsen for det globale miljø og især til at holde fast i Danmarks førende rolle i det internationale samarbejde vedrørende det arktiske miljø.
Det er også blevet forår i Grønland, og sørgeligt nok kommer foråret tidligere og tidligere for hvert år, der går.
Det har været endnu et turbulent og begivenhedsrigt politisk år, både hernede og derhjemme, og når vi her ved afslutningsdebatten skal gøre regnskabet op, vil jeg tillade mig at mene, at der er en svag overvægt på plussiden med hensyn til de sager, Den Nordatlantiske Gruppe har rejst.
Vi bevæger os fremad.
Det, der vel er bemærkelsesværdigt, er, at løsningen af de store sager i rigsfællesskabet rent tidsmæssigt ofte falder sammen med et borgerligt styre i Danmark og et landsstyre i Grønland, som er orienteret mod venstre.
Jeg ved ikke, om man skal lægge megen vægt på det, eller om man skal lægge noget symbolsk i det, men under alle omstændigheder vil det være en udfordring for en eventuel kommende socialdemokratisk regering at leve op til de resultater, som borgerlige regeringer har været i stand til at opnå med hjemmestyret.
Det er 25-året for det grønlandske hjemmestyre - en fødselsdag, som bliver og vil blive fejret på behørig vis, men også en fødselsdag, som bør markere, at vi i fællesskab er blevet modne nok til at tage de næste skridt hen imod et ligeværdigt og værdigt samarbejde.
Statsministeren nævnte i sin tale etableringen af en Fælleskommission.
Vi har hørt Fælleskommissionen blive bebudet indtil flere gange tidligere, og det må være på sin plads at spørge statsministeren, hvornår statsministeren tror, at Fælleskommissionen kommer i arbejde.
Jeg kan læse af Folketingets aktivitetskalender for de kommende måneder, at flere folketingsudvalg og mange medlemmer af dette Folketing har valgt at lægge vejen forbi Grønland denne sommer, så jeg vil blot sige tak for året, der gik.
Vi ses i Grønland.