runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ulla Solvang (RV), 1998-02-18:
af forbrugerinformationen
Her tænker vi både på den objektive og forbrugerpolitiske information og på den information, der er nødvendig for et politisk forbrugsvalg.
Reaktionerne har været mange og meget modstridende.
Nogle mener, at dette initiativ vil trække tænderne ud på den forbrugerpolitiske oplysning, og andre, at alt nu bliver politiseret, dvs. ufagligt og usagligt.
Men ingen har ret i det efter min mening.
Med hensyn til den objektive forbrugerinformation kan jeg ikke se, at en ny konstruktion vil svække hverken omfanget eller det faglige niveau.
For det første vil den objektive information fortsat være basis for aktiviteterne, og her er det måske på sin plads at minde om, at også den forbrugerpolitiske information bygger på objektiv viden.
Forskellen mellem den objektive og den forbrugerpolitiske information ligger jo ikke i datagrundlaget.
For det andet er det en udtrykkelig forudsætning, at den objektive og den forbrugerpolitiske information skal holdes klart adskilt.
Bemærk her, at begge parter har en interesse i, at tingene holdes adskilt, eller med andre ord: Forbrugerrådet vil meget nødigt fedtes ind i offentlige myndigheders informationsformidling og vice versa.
Forudsat at parterne går ind i et åbent og konstruktivt samarbejde, rummer Centeret efter Det Radikale Venstres mening alle muligheder for at blive til gavn for forbrugerinformationen.
Dels bliver det nemmere at koordinere informationsopgaverne, så ressourcerne bliver anvendt mere hensigtsmæssigt, og dels vil det med den samtidige opprioritering af området blive muligt at kvalificere formidling af både den objektive og den forbrugerpolitiske information.
Vi ved jo alle, hvor vanskeligt det er at komme igennem med vores budskaber og især komme igennem med dem på en måde, der fører til en ændret adfærd.
Det kræver ekspertise og professionalisme, men det kræver også et velfungerende lokalt netværk, og derfor opfordrer vi fra Det Radikale Venstre til, at Centeret benytter sig af den mangfoldighed af foreninger og grupper, der beskæftiger sig med forbrugerrelaterede emner i lokalsamfundene.
Det er ikke bare en forudsætning for at nå bredt ud, det er også afgørende for, at den information bliver andet og mere end endnu en lille dråbe i den rivende informationsstrøm.
Lad mig slutte med et par bemærkninger om sammensætningen af repræsentantskabet.
Jeg har noteret mig,
at ministeren endnu ikke har lagt sig 100 pct. fast på, hvordan det skal sammensættes.
Desuden er store områder, der tidligere blev varetaget af det offentlige som f.eks. postvæsenet, kollektiv transport, elforsyning og teleydelser, på vej ind på det frie marked, og endelig har vi jo fået begrebet den politiske forbruger.
Man kunne vel tillade sig at spørge, om moderne forbrugere reelt er repræsenteret i de organisationer, der i dag kontrollerer forbrugerinformationen.
Bent Hindrup Andersen (EL), 1998-02-18:
Det er så spørgsmålet hvilken stemme.
Det er jo en solid stemme, for Enhedslisten ved man, hvor man har.
Jeg må ikke stille spørgsmål til partiet Venstre i denne forbindelse, men jeg synes, det er en lov, der bærer fremtiden i sig.
Ministerens udsagn om at se på spørgsmålet om Forbrugerombudsmandens uafhængighed gennem f.eks. åremålsansættelser ser vi som en imødekommelse.
Vi er helt enige i, at vi skal sikre en uafhængighed for Forbrugerombudsmanden, og vi mener, der må ske andre ting. Det ene spørgsmål, som jeg savner svar på fra ministeren, er spørgsmålet om ressourcer.
Under den borgerlige regering blev der jo sat en nedskæring i værk.
Jeg vil gerne høre, om det ikke er rigtigt, at årsværket for forbrugerombudsmandsinstitutionen igennem de sidste ti år er blevet halveret og i dag udgør 13 årsværk.
Hvis man i dag snakker om at styrke forbrugerombudsmandsinstitutionen, må der vel også være en vilje fra regeringens side til at styrke ressourcesiden.
Efter vores opfattelse bør man faktisk indhente den nedskæring, der er sket, og vi vil gerne være med til at finde pengene, men jeg hørte ikke ministerens holdning til spørgsmålet om ressourcer.
Ulla Solvang (RV), 1998-02-18:
De senere år er der blevet snakket meget om forbrugermagt, f.eks. at forbrugerne ved at købe eller nægte at købe et produkt kan afgøre en virksomheds eller en hel branches skæbne, men den magt gælder kun forbrugerne som helhed.
Tager vi den enkelte forbruger, er vedkommende ilde stedt uden den beskyttelse, der ligger i lovgivningen.
For Det Radikale Venstre er målsætningen for lovgivningen da også at sikre forbrugerne maksimal beskyttelse mod uhæderlig markedsføring m.v.
Derfor støtter vi de forbedringer af forbrugerbeskyttelsen, der lægges op til i lovforslaget.
Vi mener, at en præcisering af, hvilke oplysninger der skal gives i forbindelse med en garanti, for det første vil give forbrugeren et bedre grundlag for at beslutte sig for køb eller ikke køb, og for det andet og ikke mindst vigtigt for forbrugeren et bedre grundlag for at afgøre, om sælger lever op til garantien.
Uden disse oplysninger kan vi meget nemt risikere, at forbrugeren føler sig usikker på sin ret og derfor vil undlade at drage sælger til ansvar.
Omvendt kan vi risikere, at forbrugeren har urealistiske forestillinger om sin ret og derfor kaster sig ud i udsigtsløse tvister.
Forbrugerombudsmanden er hermed et helt centralt element i forbrugerbeskyttelsen.
Derfor er det vigtigt, at han har de ressourcer, der er nødvendige, for at han kan løse sine opgaver, herunder, at han er totalt uafhængig, og at han er udstyret med de nødvendige kompetencer og magtmidler.
Samtidig sikres dynamikken, fordi der kan ske en kontinuerlig udskiftning.
Med hensyn til påbud ser vi i Det Radikale Venstre
helst, at brancherne selv gør en stor indsats for at skabe regler for god opførsel.
Jo større selvjustits, jo mindre behov for offentlig indgriben
Vi mener imidlertid ikke, at den styrkelse af Forbrugerombudsmanden, ministeren her foreslår, nødvendigvis vil fjerne incitamentet til at indgå frivillige aftaler. For det første er der intet i forslaget, der forhindrer Forbrugerombudsmanden i at søge en forhandlingsløsning, inden han uddeler påbudet.
For det andet udelukker forslaget jo ikke en virksomhed fra at få en domstolsprøvelse.
Begge dele peger i retning af, at de skærpede muligheder kun vil blive brugt i meget alvorlige og meget akutte tilfælde af brud på de aftalte retningslinjer.
Endelig skal man jo ikke glemme, at Forbrugerombudsmanden allerede i dag kan meddele et foreløbigt påbud, hvis formålet med påbudet ellers ville forspildes.
I Det Radikale Venstre betragter vi derfor også Forbrugerombudsmandens kompetence til at meddele påbud uden forhandling og uden opsættende virkning som et redskab, der bør bruges med den største varsomhed.
Bruges det forkert, dvs. taber Forbrugerombudsmanden en sag om et påbud, kan det blive dyrt for samfundet.
Men også heri ligger der for os at se en garanti for, at Forbrugerombudsmanden kun meddeler den slags påbud, når han har en meget god sag.
Derfor bør han vel også have mulighed for at gribe ind uden yderligere forhandling og forsinkelse, især når erfaringen har vist, at der kan spekuleres i den opsættende virkning ved en domstolsprøvelse.
Derfor kan Det Radikale Venstre godt tilslutte sig forslaget.
Pernille Sams (KF), 1998-02-18:
Her hørte vi så erhvervsministeren forsøge at undgå at udstille sin egen fiasko ved at fremstille os andre, som om vi ikke er forbrugervenlige.
Jeg kan godt forstå, at ministeren har behov for at lægge et røgslør ud, men alligevel må der dog være en grænse for, hvad man kan stå her og sige, når ministeren i hvert fald burde have hørt den debat, der er foregået inden.
Jeg vil for god ordens skyld sige, at de intentioner, som ministeren lægger os i munden, har vi ikke.
I det nummer af bladet Reklame, som udkom for to dage siden, siger den selv samme erhvervsminister, der står her og har fremsat dette forslag, at han absolut mener, at Forbrugerombudsmanden gik for vidt, da han i november greb ind over for urfirmaet REMREM og reklamebureauet, der havde lavet kampagnen med selvmord som et visuelt udtryk, med påbud om at stoppe den salgskampagne.
Erhvervsministeren siger, at han viger tilbage for myndighedsafgørelser i den type sager.
Den nye markedsføringslov, som den selv samme erhvervsminister nu står her og forsvarer, lægger op til, at Forbrugerombudsmanden får langt videre beføjelser til at gå ind i netop den type sager, som erhvervsministeren tager afstand fra i dette blad, så jeg vil meget gerne have en forklaring på, om det er erhvervsministerens udtalelser her eller dem i bladet, som tegner regeringens og ministerens holdning.
Jørn Jespersen (SF), 1998-02-18:
Hr. Svend Erik Hovmand har jo fuldstændig ret i, at erhvervsministeren sidste år tilkendegav at ville ophæve specialforbudene, og det er ikke med i lovforslaget i dag.
Det er hr. Svend Erik Hovmand ked af.
Det er jeg glad for.
Jeg går da ud fra,
at årsagen til, at det ikke er med, er, at ministeren har lyttet til fornuftige argumenter inden for Socialdemokratiet og uden for Socialdemokratiet og nu er kommet frem til en fornuftig afklaring af sin stilling på det her punkt.
Det, jeg bare ikke forstår, er, hvordan det kan blive til en liberalisering i form af et mere frit og gennemsigtigt marked i hr. Svend Erik Hovmands hoved, hvis man som erhvervsdrivende kan give alle mulige gaver i tilgift.
Det er da ikke at skabe et frit marked at sløre de reelle sammenhænge mellem kvalitet og ydelse og pris.
Sådan nogle midler bruger en erhvervsdrivende da kun, når man har brug for at sløre, hvad den reelle pris er i forhold til den kvalitet, man får.
Så hvordan kan man ud fra sådan en liberalistisk tankegang om at skabe et frit og gennemsigtigt marked gå ind for alle mulige former for tilgift?
Det hænger ikke sammen for mig at se.
Det er kun, fordi man vil skabe maksimal frihed for producenter til at skjule kvaliteten af deres varer.
Svend Erik Hovmand (V), 1998-02-18:
Nu skal jeg ikke gå voldsomt ind i selve substansen af disse tre specialforbud.
Det kan vi tage en lang diskussion om, og det har jeg ytret mig om adskillige gange før.
Grundlæggende kan jeg bare sige, at folk, der er tilhængere af planøkonomi, som hr. Jespersen er det, selvfølgelig er tilhængere af, at staten og statsmagten skal bestemme i alle detaljer.
Vi, der er tilhængere af fri markedsøkonomi,
har en anden opfattelse.
Sådan er det.
Men det, som sagen drejer sig om, er den omstændighed, at vi har en erhvervsminister, som flere gange har talt for at ophæve disse forbud og nu stikker halen mellem benene efter en åbenbart hidsig diskussion i den socialdemokratiske folketingsgruppe.
Men nu er vi jo i den heldige situation, at vi har ministeren til stede her i salen.
Så kunne vi måske høre fra hestens egen mund: Hvad er egentlig årsagen til, at han sådan vender rundt på en tallerken?
Jan Trøjborg (S), 1998-02-18:
Når jeg mod min praksis tager ordet nu, så skyldes det, at nu skal vi passe på, at vi ikke får afsporet debatten fuldstændig i dag.
Debatten kan sagtens afspores, hvis man får en debat om forbrugerpolitik, der alene handler om nogle små i denne sammenhæng ikke særlig betydningsfulde specialforbud.
Det er fuldstændig korrekt, vil jeg sige til hr. Svend
Erik Hovmand
, at jeg i den forbrugerpolitiske redegørelse til Folketinget foreslog, at man drøftede en ophævelse af specialforbudene.
Det viste sig helt klart i debatten i Folketingssalen, at det var der ikke flertal for, og hvis hr. Svend Erik Hovmand vil gøre sig den ulejlighed at læse fra debatten i Folketingssalen, vil han se, at ministeren dér er meget imødekommende i forhold til den kritik, der er over for forslaget i den forbrugerpolitiske redegørelse om at ophæve disse specialforbud.
Jeg er meget imødekommende allerede på dette tidspunkt i forhold til en opretholdelse af specialforbudene.
Siden debatten i Folketinget har der været oceaner af henvendelser fra folk, der har ønsket at opretholde specialforbudene.
Lad mig tage et enkelt eksempel: forbudet mod mængdebegrænsning.
Der har været meget store delegationer fra erhvervslivet, fra detailhandelen, der har argumenteret for at bibeholde specialforbudet.
Så enkel er den sag.
Jørn Jespersen (SF), 1998-02-18:
Jeg kan konstatere, at når hr. Svend Erik Hovmand ikke rigtig har nogen argumenter, bliver han plat.
Jeg ved ikke, hvor han ved fra, at jeg skulle gå ind for planøkonomi.
Jeg går ind for en styret, reguleret markedsøkonomi.
Og en del af sådan en er blandt andet, at forbrugerne ved, hvad det er, de køber, hvad kvaliteten af det, de køber, er, og derfor kan sammenligne priser og kvalitet på en ordentlig måde.
Det kan man ikke, når varens pris bliver sløret af alle mulige tilgifter.
Derfor spurgte jeg bare, hvordan hr. Svend Erik Hovmand ud fra sådan en liberalistisk tankegang kunne forsvare, at man slørede de reelle pris- og kvalitetsforhold på markedet.
Jeg kan konstatere, at det er, fordi hr. Svend Erik Hovmand ikke kan give svaret.
Sonja Mikkelsen (S), 1998-02-18:
Jeg vil gerne spørge hr. Svend Erik Hovmand, om partiet Venstre ikke går ind for fair konkurrence, og om partiet Venstre ikke går ind for, at når vi har en lov på et område, skal loven faktisk holdes, og den skal også effektivt kunne håndhæves.
Det forslag, som vi har til behandling her i dag, handler faktisk - hvilket måske er forbigået nogens opmærksomhed - om at få håndhævet loven effektivt.
Så jeg vil gerne spørge, om det slet ikke er faldet hr. Svend Erik Hovmand ind, at det er det, det her drejer sig om.
Det drejer sig om fair konkurrence, det drejer sig om hensynet til forbrugerne, men det drejer sig i høj grad også om hensynet til virksomhederne og deres indbyrdes forhold, som vi også regulerer via markedsføringsloven.
Svend Erik Hovmand (V), 1998-02-18:
Jeg er enig med ministeren i én ting, nemlig at disse tre forbud i den store sammenhæng omkring markedsføringsloven jo kun er en lille ting - absolut.
Men jeg er altså nødsaget til at konstatere, at ministeren har ændret holdning på det her område, og det er der sådan set ikke andet at sige til, end at ministeren havde én opfattelse den ene dag og en anden den anden dag.
Fru Sonja Mikkelsens bemærkninger her på det seneste er jo en understregning af, hvordan argumentationen har været, og det må vi så bare tage til efterretning: Sådan er det gået i den socialdemokratiske folketingsgruppe.
Niels Højland (FP), 1998-02-18:
Da Fremskridtspartiets ordfører ikke kan være til stede, skal jeg kort på partiets vegne fremføre nogle synspunkter.
Det er klart, at forbrugerne har krav på at få ordentlige oplysninger, ligesom virksomhederne også har krav på at få en rimelig og anstændig behandling.
Der er nogle ting i dette lovforslag, som vi mener virker i uheldig retning, og som der ud fra et retssikkerhedsmæssigt synspunkt kan være tvivl om.
Det er positivt, at man siger, at Forbrugerombudsmandens fastansættelse ikke skal gælde længere end 6 år.
Vi vil være med i en positiv udvalgsbehandling og få de oplysninger, der kan være behov for, og det vil så være afgørende for vores stillingtagen til forslaget.
Sonja Albrink (CD), 1998-02-18:
Der er flere knaster, end der er godbidder i det her forslag, og derfor kan jeg lige så godt tilkendegive fra starten, at vi i CD ikke kan støtte forslaget. Med hensyn til styrkelsen af garantibestemmelsen mener CD, at forslaget ikke er tilstrækkeligt uddybet.
Det virker umiddelbart temmelig bureaukratisk og lidt bøvlet, uden at det i tilstrækkeligt omfang fremgår, hvordan bestemmelsen skal administreres.
Vi lægger heller ikke skjul på i CD, at en ændring af markedsføringsloven må bruges til at komme af med specialforbudene - det, vi kalder fnidder fnadder - som kun er med til at gøre loven endnu mere bøvlet uden at have den ønskede virkning.
CD er indstillet på at styrke Forbrugerombudsmanden, men vi ønsker ikke at gå den vej, som ligger i forslaget.
CD er først og fremmest betænkelig ved de øgede beføjelser, der bliver givet til Forbrugerombudsmanden.
Der er en stor risiko for, at de gode resultater om god markedsføringsskik bliver sat over styr, hvis det gældende samretsprincip erstattes af en enerådig forbrugerombudsmand.
I CD finder vi det måske endnu mere betænkeligt, at Forbrugerombudsmanden ophæves til at være det, vi kalder en smagsdommer over, hvad der er god og dårlig markedsføringsskik, og i CD er vi da derfor også imod, at Forbrugerombudsmanden får beføjelser til at nedlægge forbud over for virksomheders markedsføring, selv når retningslinjerne ikke er blevet aftalt med de pågældende brancher, men blot er udstukket af Forbrugerombudsmanden selv. CD's ønske om at styrke Forbrugerombudsmanden drejer sig om, at man måske kunne udvide hans virke.
Vi mener, at Forbrugerombudsmanden godt kunne tage sig af f.eks. de handicappedes rettigheder, hvad angår deres forbrug og forbrugerinteresser.
Svend Erik Hovmand (V), 1998-02-18:
Jeg må sige, at jeg er forbavset over ministerens argumentation, hvor han forsøger at kaste problemerne over i oppositionens lejr og siger, at vi har ikke tilstrækkelige forbrugerinteresser.
Jeg har sjældent hørt så svag en argumentation og så urigtige påstande, men det kan jo kun skyldes, at ministeren har et problem.
Jeg lagde mærke til, at ministeren måtte erkende, at han havde et standpunkt til en vinkel i lovgivningen, og så blev han sat på plads og måtte tage et andet standpunkt.
Jeg har også lagt mærke til, at i den sag, som fru Pernille Sams rejser - jeg har selv med stor interesse læst det blad fra reklamebranchen, der er blevet omdelt - giver ministeren udtryk for nogle synspunkter, som er diametralt modsat den lovgivning, han nu har lagt frem.
Derfor er mit spørgsmål, om de venlige bemærkninger, som ministeren kom med til hr. Hindrup Andersen, er et udtryk
for, at ministeren vil gennemtvinge denne lovgivning med en enkelt stemmes flertal
Vil ministeren bruge det spinklest mulige flertal og venstrefløjens yderfløj for at gennemføre denne lov?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-02-18:
Jeg må indledningsvis sige, at det kommer jo noget bag på mig, at det ser ud, som om der tegner sig et flertal for dette forslag.
Jeg synes, det er en overordentlig interessant politisk konstellation, der er skabt her under dagens debat, og jeg må udtrykke min store forbløffelse over, at det er lykkedes regeringen sammen med SF at få et såkaldt borgerligt parti med på vognen.
Man kunne måske forestille sig, at der var indgået en handel om et så uspiseligt forslag som det, vi har liggende på bordet foran os - men nej, det er ikke en gang sket efter en forhandling, det er simpelt hen bare en blankocheck til regeringen: Værsågod, skab det her enstrengede informationssystem, hvor I er sikre på, at forbrugerne fra centralistisk hold får den information, I mener er bedst for forbrugerne, i stedet for den mangfoldighed af information fra forskellige kilder, som ellers er det, forbrugerne selvfølgelig har gavn af.
Lad mig sige det, så det ikke kan misforstås: Vi ser i Dansk Folkeparti dette forslag som en administrativ, bureaukratisk, skatteyderfinansieret mastodont, som ikke er til gavn for forbrugerne.
Og før ministeren spænder Dansk Folkeparti foran den vogn, han har forsøgt at spænde andre partier foran under påskud af, at de ikke tjener forbrugernes interesser, skal jeg understrege, at vi ikke på nogen måde ser dette forslag som værende i forbrugernes interesser, tværtimod.
Det er et tilbageskridt for forbrugernes interesser, derfor synes vi ikke, man burde støtte det, og derfor håber vi også, når vi når frem til tredje behandling
af forslaget, at der ikke kan findes et flertal her i Folketinget for det.
Vi går selvfølgelig ind for en neutral og objektiv forbrugerinformation, men også for, at der er en klar afsender af den information, forbrugerne får.
Det skal forstås sådan, at det er vigtigt, at forbrugerne er helt klar over, når de efterspørger information, hvem det er, der afsender disse informationer, for det er jo det, man skal vide for at finde ud af, om den information, man får, er reel, objektiv og sagligt baseret.
Forbrugerne skal selvfølgelig søge information en mangfoldighed af forskellige steder - gennem prisundersøgelser, i aviser, ved at læse bladet Tænk, eller hvor de ellers ønsker at søge information - og uanset om man kalder det en selvejende institution eller ej, kan det da aldrig være staten, der skal sørge for at samle al information i et enstrenget system, så man giver forbrugerne indtryk af, at her får de altså en information, som er neutral, objektiv og saglig, uden at der samtidig er denne meget klare afsender.
Man kan jo altid diskutere repræsentantskabet: Hvordan skal det se ud, hvordan skal pladserne fordeles, osv.
Det er klart, at er der flertal for forslaget, vil vi også gå ind i den diskussion, men vi håber altså stadig, at hele baggrunden for forslaget vil blive underkendt, og at et flertal vil vende sig imod forslaget. Vi her i Folketinget skal sørge for, at der stilles krav til mærkning, garantier, markedsføring osv., men ikke skabe den centralisering, der ligger i dette forslag, og derfor er Dansk Folkeparti imod forslaget og vil stemme imod det, som det foreligger nu.
Ingrid Rasmussen (S), 1998-02-18:
Nu har jeg jo fulgt den principielle debat og noteret mig de holdninger og synspunkter, der er fremkommet - især fra hr.
Villy Søvndals side -
og jeg vil gerne sige: Jeg er ikke enig i den fremstilling, der er kommet.
For klarhedens skyld vil jeg fremføre, at Socialdemokratiets holdning ligger fast.
Samtidig vil jeg sige, at vi her under under udvalgsarbejdet har modtaget svar - gode svar - på spørgsmålene.
De har været med til at præcisere og bestyrke vores holdning, og jeg vil takke ministrene for de svar.
Derfor har jeg ikke grundlag for at tilføje noget nyt, blot vil jeg konstatere, at der er uenigheder i denne sag, man ikke kan snakke sig fra. Vi har taget stilling.
Villy Søvndal (SF), 1998-02-18:
Til fru Ingrid Rasmussen: Det nytter ikke, for vi er ved et principielt punkt.
Et af de spørgsmål, vi stillede, og som vi lagde vægt på at få et svar på, var: Når man nu indfører den nye definition af, hvordan FN beslutter sig, nemlig at det ikke længere er FN's Sikkerhedsråd, idet FN's Sikkerhedsråd jo ikke har været sammenkaldt, kan vi så ikke godt få officielle udtalelser fra de tre faste medlemmer af Sikkerhedsrådet, der formentlig ikke støtter aktionen?
Det er Kina, Rusland og Frankrig.
Var det ikke interessant som beslutningsgrundlag at vide, at vi formentlig er i en situation, hvor flertallet af de faste medlemmer af FN's Sikkerhedsråd siger nej?
Og bekymrer det ikke Socialdemokratiet at introducere en verdensorden, hvor FN som organ er koblet så meget af, at ikke engang de tre faste medlemmer af FN's Sikkerhedsråd er i stand til at være med til at tage den beslutning? Hvor er FN-systemet henne ved fremtidige konflikter, hvis det her bliver knæsat som international ret?
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-18:
Jeg vil godt spørge Socialdemokratiets ordfører, som jo ikke ville svare i går, hvor vi diskuterede det helt afgørende spørgsmål i denne sag, nemlig hvad skal det nytte: Hvad vil det føre til, hvis man gennemfører dette bombeangreb?
Ifølge de svar, der foreligger, har regeringen erkendt, at man ikke fuldstændigt vil kunne fjerne disse masseødelæggelsesvåben, som Saddam Hussein opbevarer.
De vil stadig væk være der efter bombeangrebet, og i løbet af 3-6 måneder vil han kunne genopbygge arsenalet af disse kemiske og bakteriologiske våben.
Skal man så angribe igen?
Og hvor mange gange skal man angribe igen?
Mener Socialdemokratiet, at denne beslutning giver mandat til, at man gennemfører et bombeangreb hvert halve år i de næste 10 år, eller hvad er rækkevidden af den beslutning, som flertallet nu tilsyneladende vil træffe?
Hvor ender man henne?
Er det en ny Vietnamkrig, man til sidst roder sig ud i?
Jeg vil godt bede fru Ingrid Rasmussen prøve denne gang i modsætning til i går at komme op og deltage i en demokratisk debat om dette her.