Claus Hjort Frederiksen (V), 2003-04-24:
Enhedslistens beslutningsforslag går ud på, at Folketinget pålægger regeringen at indføre 100 pct. statsrefusion af alle overførselsindkomster, som kommuner og amter udbetaler.
Begrundelsen er, at de nuværende regler om forskellige refusionstakster for forskellige overførselsindkomster fører til, at mange mennesker kommer i klemme på grund af kommunernes kassetænkning.
Borgernes retssikkerhed er ifølge forslagsstillerne truet af det nuværende system, fordi det for kommunen har forskellig økonomisk betydning, hvilken indsats man vælger over for det enkelte menneske.
Det er derfor efter forslagsstillernes opfattelse ud fra en kommunaløkonomisk synsvinkel gunstigt at tildele førtidspension til færrest muligt.
Jeg vil begynde med at henvise til, at der er meget bred politisk enighed om det nuværende refusionssystem, der senest blev bekræftet ved indgåelsen af førtidspensionsreformen, og det er i fuld overensstemmelse med regeringens politik, at kommunerne tilskyndes til at føre socialpolitik på en måde, så færrest muligt tildeles førtidspension, hvis der findes andre muligheder.
Målet må altid være, at en lille tilknytning til arbejdsmarkedet er bedre end ingen tilknytning. Hvis der er mulighed for, at en person kan komme i fleksjob, så man kan undgå førtidspension, er det både til den enkeltes, til arbejdsmarkedets og til samfundets gavn, at den pågældende får mulighed for at udnytte sine arbejdsmuligheder.
Her ville det, reglerne ufortalt, administrativt være lettest for kommunen at vælge pension
, fordi man så var fri for at have mere med den pågældende at gøre. Refusionsprocenter er styringsinstrumenter på linje med andre styringsinstrumenter, og de fungerer godt og indebærer, at et meget stort område kan administreres ved anvendelse af forholdsvis få statslige ressourcer.
Man kan altid diskutere, hvilke refusionssatser der ville være passende; det vil sige, hvor store incitamenterne skal være.
Jeg synes ikke, der er grund til at gå dybere ind i materien i dette forslag, så jeg vil slutte med nogle overordnede betragtninger om refusion.
Der er to hensyn, der skal tilgodeses ved fastsættelse af refusionssatser.
Det ene er, at der skal være sammenhæng mellem beslutningskompetence og økonomiske konsekvenser.
Det andet er, at der skal tilstræbes økonomisk neutralitet mellem de foranstaltninger, som en kommune i en konkret situation kan vælge imellem, således at kommunen ikke har en klar økonomisk fordel i at vælge den ene foranstaltning frem for den anden.
Det første hensyn taler for, at refusionssatsen er mindre end 100 for de overførselsindkomster, som kommunen kan træffe afgørelse om at udbetale.
Det var med den begrundelse, at refusionsprocenten for førtidspension blev fastsat til 50, svarende til refusionsprocenten for revalideringsydelse, da kompetencen til at tilkende førtidspension i 1992 blev udlagt til kommunerne.
I forbindelse med at den daværende regering i folketingssamlingen 1998-99 gennemførte et forslag om styrkelse af den virksomhedsrettede revalideringsindsats, blev refusionssatsen for førtidspensionen nedsat fra 50 til 35.
Begrundelsen herfor var ifølge lovforslagets bemærkninger
, at tilkendelse af førtidspension for kommunerne ofte er et billigere alternativ end tilkendelse af ydelser, der sigter mod forebyggelse og fastholdelse af tilknytningen til arbejdsmarkedet.
Det skyldes dels ydelsesniveauerne, dels at de aktivt rettede ydelser typisk er forbundet med driftsomkostninger for kommunen.
Det kan give kommunerne en utilsigtet tilskyndelse til i mindre omfang at tilbyde forebyggende og aktivt rettede foranstaltninger.
Man vil herved favorisere de passive ydelser i forhold til de aktivt rettede ydelser, som er forbundet med en kommunal indsats, der indebærer en ikkerefusionsberettiget merudgift.
Jeg vil godt udtrykke en stille undren over venstrefløjens menneskesyn, som består i, at man bare giver mennesker nogle penge, og så er alt godt, og så holder vi op med at beskæftige os med dem.
Så kan vi med god samvittighed undlade at interessere os for dem, og det er for mig lidt skræmmende, at venstrefløjen på den måde sætter penge over hensynet til det enkelte menneske.
Hvis den lette løsning altid bliver at give mennesker et pengebeløb, så tror jeg, vi gør de berørte mennesker en bjørnetjeneste.
Nej, Enhedslistens forslag er et fejlskud.
Hverken stat, amter eller kommuner
skal have det nemmere ved blot at spise mennesker af med penge.
Jeg takker ordførerne for indlæggene her ved førstebehandlingen af de lovforslag, der skal udmønte arbejdsskadereformen.
Jeg er også glad for, at det er lykkedes at få et bredt flertal i Folketinget til at indgå en aftale på det her område, så vi både kan forbedre og modernisere lovgivningen.
På baggrund af de omfattende forhandlinger er det mit håb, at vi kan afslutte behandlingen af disse lovforslag i denne folketingssamling, således at de nye regler kan træde i kraft den 1. januar 2004 til gavn for de personer, der bliver udsat for en arbejdsskade.
Folketingets Arbejdsmarkedsudvalg skal naturligvis have mulighed for en forsvarlig behandling af lovforslagene.
Skulle der under behandlingen af lovforslagene vise sig et behov for at ændre på de fremsatte forslag, så vil jeg medvirke positivt hertil.
Jeg vil dog fremhæve, at grundlaget for lovforslagene og dermed eventuelle ændringer heri er den brede politiske aftale om arbejdsskadebegreberne.
Jeg ser frem til et konstruktivt arbejde i Folketingets Arbejdsmarkedsudvalg og vil hermed give tilsagn om, at alle spørgsmål vil blive besvaret hurtigt.