Marianne Jelved (RV), 2000-04-12:
Det er synd for hr. Keld Albrechtsen, at det ikke er muligt for ham at deltage i de spændende forhandlinger, der foregår i EU, for så kunne hans viden om, hvad der i virkeligheden foregår, måske blive en lille smule mere nuanceret.
Jeg må sige til hr. Keld Albrechtsen, at den danske regering støtter ikke en ændring af ECB's styrelsesråd, uanset tidspunktet af døgnet og sammenhængen i det hele taget.
Det kommer ikke med i den traktat, som hr. Keld Albrechtsen kalder Nicetraktaten.
Sådan er det.
Det er meget enkelt, og det er meget letforståeligt. Til hr. Frank Dahlgaard: EU-tilhængere inklusive jeg selv kan udmærket tåle, at der foregår åbne, frie og demokratiske diskussioner om et hvilket som helst emne.
Vi går endda ind for, at det sker.
Det tager vi ingen skade af, og det berører ikke vores argumentation osv., hvis jeg må tillade mig at tale på den måde og sige vores. I hvert fald berører det ikke min.
Vi lever i en åben verden, og jeg synes også, at kommissærer må udtale sig om Danmark osv. osv., i modsætning til hvad andre mener de må.
Så vil jeg godt gøre det fuldstændig klart, når nu hr. Frank Dahlgaard refererer til Information i dag og nævner, at Tyskland og Frankrig har særlige interesser og ikke vil acceptere, at alle de små lande har flertal uden om dem: Det er lige netop det, der er sagen, og det er ikke et problem, som hr. Frank Dahlgaard siger.
Hr. Frank Dahlgaard tillader sig at sige, at det er et problem, fordi Tyskland og Frankrig mener sådan og sådan, og det er et problem, der må løses.
Hr. Frank Dahlgaard har overhovedet ikke fattet, hvad det her drejer sig om.
Det drejer sig netop om at få bragt
til ophør, at Tyskland og Frankrig skal bestemme tingene selv.
Det er det, hele projektet går ud på, og det er ikke et problem, næh, det er løsningen.
Det er hele ideen, og det er derfor, jeg kæmper så meget for at overbevise danskerne om, at nu får vi et Europa, hvor alle lande, både store og små, har samme rettigheder og pligter og deler vilkår.
Vi har afskaffet, at det er de største, de rigeste og de stærkeste, der har magten.
Det er et godt projekt, og det skal man sige ja til.
Jeg har ikke glemt hr. Frank Dahlgaard.
Hvad er så konsekvensen, når man får de tal ud?
Hvad er så vurderingen, når der er den påstand, der hedder: Der skal en forbundsstat til ligesom i USA.
Og de begrundelser, der er for den påstand, de er analyseret her.
Det kan man forholde sig til.
Alle kan gå ind og vurdere, om de er rigtige, de analyser, der står her.
Jeg rejser ikke rundt og siger, at det står her, for det er slet ikke den måde, jeg argumenterer på.
Det ved hr. Thulesen Dahl også udmærket godt.
Til hr. Dahlgaard, som jeg ikke nåede før, der siger, at det er vildledning - for at bruge et pænere ord end det, hr. Frank Dahlgaard indledte med - må jeg sige, at det, der står her, er jo på side 148, 149 og 150.
Nu nøjedes hr. Frank
Dahlgaard med at sige 150, men hvis han nu lige tog de foregående sider med, fordi det jo er en længere analyse, så fremgår det tydeligt af den figur, der er, hvad en fastkurspolitik betyder for stabilitet, og dér sammenligner man tre lande: Sverige, Finland og Danmark. Jeg spørger så hr. Frank Dahlgaard: Er denne analyse forkert? Er den figur forkert?
Hr. Frank Dahlgaard nikker.
Så kan jeg sige: Hr. Frank Dahlgaard tager virkelig grundigt fejl, for dette er faktuelle tal om, hvordan vækst og beskæftigelse og den slags ting har udviklet sig.
Det er uomgængeligt faktuelt.