Anders Fogh Rasmussen (V), 2001-12-06:
Til hr. Keld Albrechtsen kan jeg kun sige, at visumpolitikken i forhold til Kina og Taiwan ligger fast, som jeg har beskrevet det.
Resten må hr. Keld Albrechtsen afhandle med udenrigsministeren.
Kleist
, at naturligvis er regeringen parat til at drøfte de spørgsmål med det grønlandske landsstyre, som måtte blive rejst fra Grønlands side, det vil jeg gerne gentage, naturligvis vil vi det.
Men nu har jeg altså også gjort den danske regerings position klar, og jeg vil gerne understrege, at det jo ikke er en ny position.
Det er en holdning, som også den tidligere regering har haft.
Den var jeg fuldstændig enig i dengang, og den gentager jeg så her.
Til hr. Kleist må jeg sige, at jeg måske ikke sådan fuldstændig præcist forstår dybden i hr. Kleists spørgsmål.
DUPI afleverede i 1997 en omfattende rapport om forholdene
under den kolde krig, herunder om forløbet i 1968 efter nedstyrtningen af det amerikanske bombefly samt om de dansk-amerikanske aftaler.
Og hvis hr. Kleist har yderligere konkrete spørgsmål i den forbindelse, er regeringen selvfølgelig rede til at se på det.
Så kan jeg i øvrigt henvise til, at en dansk-grønlandsk arbejdsgruppe har foretaget en detaljeret gennemgang af eksisterende tillægsaftaler i forbindelse med den såkaldte Anorakrapport fra 1999.
Jeg vil gerne starte med at sige tak for en god debat.
Vi har været vidt omkring. Jeg synes også, man kan sige, at det har været en meget fredsommelig debat, og at vi i hvert fald kan konkludere her ved afslutningen af debatten, at partierne ikke har talt sig længere fra hinanden, og det er et godt udgangspunkt.
Jeg vil, inden jeg går over til at svare de enkelte ordførere, trække fire generelle spørgsmål frem, som har været rejst fra flere sider undervejs. Det første er, at flere ordførere har efterlyst noget mere konkret fra regeringen og også efterlyst mere konkrete svar fra regeringspartiernes ordførere under debatten. Her er jeg altså nødt til at sige, at denne regering har ved sin tiltræden fremlagt et ganske detaljeret regeringsprogram, og jeg tør egentlig godt sige det mest detaljerede regeringsprogram, nogen regering har præsenteret i forbindelse med sin tiltræden.
Det er et regeringsprogram, der giver en helt enestående mulighed for at bedømme regeringens politik på både kort og lang sigt ved den første debat i Folketingssalen.
Ud over dette regeringsprogram, som er beskrevet i denne publikation, »Regeringens første 100 dage«, har regeringen i tilslutning til den redegørelse, jeg afgav i Folketinget i tirsdags, præsenteret en oversigt over de initiativer, regeringen vil tage inden for de første 100 dage.
Der bliver rig lejlighed til i forbindelse med førstebehandlingen af finanslovforslaget at gå yderligere i dybden, hvis der måtte være ønsker om det.
Det næste punkt, jeg så godt vil tage op, er spørgsmålet: Jamen hvordan skal alt det her nu finansieres?
Flere har med rette interesseret sig for det, og regeringen kan kun være tilfreds med, at der er en sådan omhyggelighed hele vejen rundt med at sikre, at der nu også er økonomisk dækning for det, regeringen og andre måtte ønske at få sat ind på finansloven.
Jeg vil gerne understrege kraftigt, at regeringen vil fremsætte et finanslovforslag, hvor der er anvist finansiering af alle punkter krone for krone.
Det kommer der ikke til at herske den mindste tvivl om.
Regeringen fremlægger som sagt sit finanslovforslag i januar måned, og jeg kan allerede nu fastslå, at den finanspolitik, regeringen med dette forslag lægger op til, vil være stabil, og stramhedsgraden vil være omtrent uændret. Et tredje tema, jeg godt vil berøre her indledningsvis, er det spørgsmål, som jeg tror især hr. Lykketoft rejste.
Vil regeringen respektere indgåede aftaler og forlig?
Man kan sige, at det ikke burde være nødvendigt at stille et sådant spørgsmål, men når det nu er stillet, skal jeg gerne understrege, at det er selvklart.
Naturligvis vil regeringen respektere indgåede aftaler og forlig.
De to regeringspartier har dog allerede under forhandlingerne om dannelsen af den nye regering signaleret, at der vil blive indkaldt til forhandlinger om fornyelse af folkeskoleforliget.
Det er ikke holdt skjult for nogen, at regeringen har et ønske om, at der foretages ændringer i folkeskoleforliget; det er sagt klart på forhånd.
Det er naturligvis folkeskoleforligspartierne, der som de første bliver indbudt til de drøftelser, men jeg kan i øvrigt oplyse, at regeringen ønsker at indbyde alle Folketingets partier til drøftelser om fornyelser inden for folkeskolen.
Det næste spørgsmål er det, der blev rejst vedrørende en mulig besparelse på bevillingerne til såkaldt aktivering.
Det er et spørgsmål, der vil blive taget op i forbindelse med drøftelserne om finanslovforslaget for 2002.
Det er jo velkendt, at der på dette område i år har været et mindreforbrug på op imod 2 mia. kr.
Det er regeringens opfattelse, at en besparelse på 1,5 mia. kr. er helt realistisk og gennemførlig i fuld respekt for indgåede aftaler og forlig. I øvrigt kan jeg oplyse, at regeringen i løbet af det kommende år vil lægge op til drøftelser med Folketingets partier om en reform af arbejdsmarkedspolitkken.
Den vil efter regeringens ønske bl.a. indeholde indførelse af resultataflønning på aktiveringsområdet, en liberalisering af arbejdsformidlingen og en udvidelse af ungeordningen, som vi jo allerede har diskuteret.
Det vil efter regeringens klare opfattelse give flere i beskæftigelse og dermed også mindre, offentlige udgifter.
Endelig vil jeg som det fjerde generelle punkt nævne udlændingepolitikken.
Regeringen har fremlagt en række helt klare målsætninger på udlændingeområdet.
Det har vi gjort i regeringsgrundlaget, og det har vi også gjort i 100-dages-programmet.
Regeringen vil stramme udlændingelovgivningen op, både når vi taler om asyl og familiesammenføring.
Derudover vil regeringen fremlægge forslag til en forbedret og mere effektiv integration, ikke mindst når det gælder om at forbedre indvandreres kundskaber i dansk og at få dem i arbejde.
Vi vil også fremlægge forslag om at skærpe betingelserne for at opnå dansk indfødsret. Bl.a. skal udlændinge, der har begået særlig grov kriminalitet, ikke kunne blive danske statsborgere.
Jeg vil gerne understrege, at det er en selvfølge, at regeringens udspil på udlændingeområdet vil være i fuld overensstemmelse med alle vore internationale forpligtelser.
De spredte forsøg på at skyde regeringen noget andet i skoene tager jeg derfor helt roligt og afslappet.
Jeg skal ikke lægge skjul på, at regeringens hensigt er, at vi reducerer antallet af udlændinge, der kommer hertil, bl.a. for at det kan give os flere kræfter til at få de indvandrere, der allerede er her, i arbejde.
Jeg tror, det var fru Pia Kjærsgaard, der sagde, at regeringen ville bruge en 4 måneders tid på at komme med et udspil, og det ville fru Pia Kjærsgaard også gerne give regeringen.
Jeg tror, jeg kan sige til fru Pia Kjærsgaard, at vi vil være hurtigere end det.
Der er nedsat et udvalg i regeringen med ministeren for flygtninge, indvandrere og integration i spidsen.
Udvalget tæller også beskæftigelsesministeren og justitsministeren, og de er nu i fuld gang med at udforme et udspil, der er endnu mere detaljeret end det, der allerede ligger i regeringsprogrammet.
Jeg regner med, at dette udspil er klar i løbet af nogle få uger, derefter vil vi drøfte det med repræsentanter for kommunerne, og når vi har hørt kommunernes råd om, hvor man kan sætte ind og stramme, og hvor vi kan forbedre integrationsindsatsen, vil regeringen på det grundlag udarbejde lovforslag, som vi vil forhandle med alle Folketingets partier.
Regeringens sigte er, at vi kan få en bred aftale om de nødvendige stramninger af udlændingepolitikken.
Dette er efter min opfattelse, hvad der skal til for at skabe tryghed i den danske befolkning om den førte udlændingepolitik.
Det er også min klare opfattelse, at der i befolkningen er en stærk forventning om, at partierne fordomsfrit og åbent nu vil gå ind i drøftelser og forhandlinger, der kan føre til nødvendige opstramninger i udlændingepolitikken. Så til besvarelser af nogle af de spørgsmål, som ordførerne har rejst i løbet af debatten i dag.
Først vil jeg takke hr. Jens Rohde og fru Pia
Christmas-Møller
for deres indlæg
Det vil næppe være nogen stor overraskelse, at jeg kunne nikke anerkendende til det, som de to ordførere førte frem.
Jeg synes, de gjorde det på en overbevisende og dygtig måde, og regeringen er fuldt tryg ved at være bakket op af to så dygtige ordførere.
Jeg kan sådan set ikke føje mere til end at fastslå, at jeg kunne ikke rigtig finde noget i det, de to ordførere førte frem, som jeg var uenig i.
Så skal jeg også sige, at ud over forventningen til at høre regeringspartiernes ordførere i dag havde jeg også stemt mit sind til højtid og forventning ved at skulle høre hr. Mogens Lykketoft, og jeg blev da bestemt heller ikke skuffet.
Hr. Lykketoft levede jo ganske op til mine forventninger, om end jeg selvfølgelig må udtrykke fuld forståelse for, at det skal have sin tid at finde sig til rette i den nye position og bl.a. at få besluttet, hvad det er, regeringen nu skal angribes for.
Men jeg giver gerne den fornødne tid til, at det finder sit leje.
På den ene side valgte hr. Lykketoft en på nogle punkter
ret giftig og hård kritik af regeringen; men på den anden side sagde hr. Lykketoft også, at den tale, som jeg holdt i tirsdags, på lange strækninger var afskrift fra min forgænger.
Men se, begge dele kan jo ikke rigtig passe.
Det kan jo ikke være både ganske forfærdeligt og samtidig ren afskrift fra forgængeren.
I så fald har hr. Lykketoft måske i hvert fald et forklaringsproblem over for sit parti.
Men det skal jeg ikke opholde mig længere ved, for alt må have sin tid, og det vil selvfølgelig forenkle debatten den dag, hr. Lykketoft beslutter sig for, hvilken type kritik det er, der skal satses på.
Jeg hæftede mig ved, at hr. Nyrup Rasmussen ved den lejlighed sagde, at han stadig kunne fornemme lidt af valgkampen i den tale, jeg holdt i tirsdags, og her vil jeg gerne sige til hr. Nyrup Rasmussen, at det var en meget forsigtig udlægning af det, jeg sagde.
Jeg vil gerne slå fast, at der kunne fornemmes ganske meget fra valgkampen i den tale, jeg holdt i tirsdags, for det var nemlig hensigten.
Vi har det sådan, at det, vi sagde op til valget, siger vi også efter valget, og derfor kunne hr. Nyrup Rasmussen genkende ganske mange ting fra valgkampen i det, der blev sagt i redegørelsen i tirsdags.
Sådan vil jeg nemlig have det, og sådan vil regeringen have det
: det, der blev lovet op til valget, vil blive lagt frem og søgt gennemført i Folketinget efter valget.
Så det var en rigtig observation, om end udtrykt forsigtigt, og jeg vil godt forstærke den ved at sige: Ja, sådan var det, sådan er det, og sådan vil det blive.
Så sagde hr. Lykketoft, at valgets resultat jo nok var udtryk for, at der i befolkningen nu var et ønske om, at de dér Venstretroldmænd skulle have chancen for at vise deres tryllekunster.
Det var nærmest hr. Lykketofts analyse af valgets resultat.
Jeg tror, det er mere enkelt end netop det, for jeg tror sådan set, at resultatet snarere er udtryk for, at vælgerne netop opfatter det sådan, at der ikke er tale om tryllekunster, men har tillid til, at det, der blev sagt før valget, vil blive søgt gennemført efter valget, og at vore ord har parikurs, har fuldt pålydende værdi.
Da jeg hørte hr. Lykketoft tale om dette særlige pensionsbidrag, kom jeg til at tænke på en række af de ting, som hr. Lykketoft har været med til at gøre i tidens løb, og som jo netop ofte har haft karakter af tryllekunster.
Jeg trækker det også frem, fordi jeg tror, at valgets lære er, at man skal være meget, meget påpasselig med, at ting er det, de giver sig ud for at være, og det siger jeg i tilslutning til debatten om det særlige pensionsbidrag, fordi det gav mig mindelser om nogle ting i tidens løb.
Da hr. Lykketoft blev finansminister, indførte han under dække af navnet arbejdsmarkedsbidrag en bruttoskat, og den blev solgt til befolkningen under den overskrift, at når ledigheden faldt, så skulle bruttoskatten falde - eller rettere: Arbejdsmarkedsbidraget skulle falde, fordi det var et bidrag, der kun skulle gå til at finansiere bl.a. ledighedsudgifter, og når ledigheden faldt, skulle arbejdsmarkedsbidraget også falde. Hvad skete der?
Ja, den tidligere regering har i hvert fald brystet sig af, at ledigheden faldt.
Men faldt det såkaldte arbejdsmarkedsbidrag?
Nej, det gjorde det ikke.
Det var og forblev en bruttoskat, og det er sådan noget, der er med til at skabe mistillid: Man sælger en ting for noget andet end det, den er.
Pinsepakken er et andet eksempel.
Før sidste valg blev det garanteret boligejerne, at intet ville ske, men så lukkede valglokalerne, og så ved vi, hvad der skete.
Lad mig trække et tredje eksempel frem, nemlig Den Sociale Pensionsfond.
I 1960'erne og lidt op i 1970'erne blev der opkrævet et særligt bidrag til Den Sociale Pensionsfond, og det skabte forventninger om, at når der kræves et sådant særligt bidrag op, skabes der en fond med nogle penge, der kan bruges på et eller andet tidspunkt.
Det fører mig så frem til debatten om det særlige pensionsbidrag.
Det hedder sådan, fordi det blev indført af den tidligere regering som et bidrag til en særlig pensionsopsparing.
Det var netop et bidrag til pensionsopsparing, og meningen med pensionsopsparing er jo, at det, man betaler ind, går ind på en konto, og man får det igen med renter og renters rente.
Det er pensionsopsparing.
Men året efter blev det lavet om.
Hvad er det så?
Det er en skat, og så skal man kalde det en skat i stedet for at stikke folk blår i øjnene og sige, at det er opsparing til pension, for det er det jo ikke.
Da jeg hørte det om troldmænd og tryllekunstnere, kom jeg til at tænke på, at det er utrolig farligt i politik, hvis man skaber mistillid mellem befolkningen og politikerne ved at indføre smarte ordninger under dække af noget andet end det, de er.
Til det kan jeg godt sige, at det vil være kendetegnende for denne regering, at det, den laver, vil også være det, vi forklarer, det er.
Vi prøver ikke at gøre noget til noget andet end det, det er, og derfor: Når nu det særlige pensionsbidrag er her, skal det også være en pension og ikke en skat.
Hvis der så er nogle, som mener, at der er behov for en anden omfordelingspolitik, jamen så må man gøre det gennem skattepolitikken og på anden vis og ikke ved at bilde befolkningen ind, at der spares op til pension, selv om man i virkeligheden lader det være en skat.
Det er filosofien bag regeringens politik, og jeg tror faktisk, at alle, der deltager aktivt i politik, burde lægge sig det på sinde.
Alt andet er nemlig med til at skabe mistillid mellem vælgerne og de folkevalgte.
Så vil jeg også sige, at hvis man skal skabe respekt for opsparing i dette samfund og skabe lyst til at spare op til alderdommen, tror jeg, det er vigtigt, at folk får en klar fornemmelse af, at det, man betaler ind, får man også ud, og at det, man betaler ind, er beskyttet mod, at politikerne laver overgreb på det.
Jeg tror, det er noget helt fundamentalt for at skabe tillid i befolkningen til, at det kan betale sig at spare op til alderdommen, og jeg tror, vi alle sammen kan lære af det.
Hr. Lykketoft gjorde meget ud af, at den nye regering arver et stærkt fundament.
Al anerkendelse til den tidligere regering.
Men jeg er bare nødt til at sige, at der er altså ting, der er behov for at gøre bedre.
Det er en kendsgerning, at i løbet af 1990'erne skete der ikke rigtig noget med antallet af personer på overførselsindkomst, når vi regner det hele med.
På trods af en økonomisk fremgang er der stort set det samme antal på overførselsindkomst i dag, som der var i 1992-93.
Antallet af modtagere af langvarig kontanthjælp og revalidering er ikke faldet, men tværtimod steget på trods af den økonomiske fremgang, over halvdelen af indvandrere er uden arbejde, væksten i de offentlige udgifter i løbet af 1990'erne var mere end det dobbelte af det, den daværende regering satte sig som mål i begyndelsen af 1990'erne, og alt det har ført til konstante stigninger i beskatningen.
Og uden at jeg på nogen måde skal forsøge at dramatisere situationen, så vi jo også forleden, at Det Økonomiske Råd er kommet på gaden med en rapport, der antyder, at der kan blive tale om en stigning i ledigheden i de kommende år.
Dette er bare sagt for at sige, at vel er der et godt fundament for dansk økonomi, bl.a. fordi der jo har været bred enighed siden 1982 om at føre fastkurspolitik, og al respekt for og anerkendelse af det.
Men der er altså ting, der kan og skal gøres bedre, og det er dét, den nye regering vil tage fat på.
Jeg siger tak til hr. Lykketoft for tilsagnet om, at Socialdemokratiet vil være konstruktiv opposition.
Om end det blev ledsaget med bemærkninger, der varsler, at det også bliver en hård opposition, noterede jeg mig, at hr. Lykketoft lagde op til konstruktiv opposition, og jeg vil gerne sige, at regeringen er parat til at forhandle med alle, også med Socialdemokratiet.
Til fru Pia Kjærsgaard vil jeg sige tak for tilsagnet om at være loyal opposition.
Jeg er ganske opmærksom på, som også fru Pia Kjærsgaard understregede, at der er punkter, hvor Dansk Folkeparti ikke er helt enig eller delvis enig med den nye regering. Fru Pia Kjærsgaard trak især spørgsmålet om EU frem og understregede, at der ikke er nogen grund til, at regeringen begynder at forhaste sig i spørgsmålet om nye folkeafstemninger om afskaffelse af de danske forbehold.
Her kan jeg sige til fru Pia Kjærsgaard, at det er ingenlunde tilfældigt, hvad der står i regeringsprogrammet.
Ingen skal være i tvivl om, at regeringen er af den klare opfattelse, at forbeholdene skader danske interesser, og ingen bør heller være i tvivl om, at det er regeringens klare hensigt, at vi en dag kan komme af med forbeholdene.
Jeg tror også, fru Pia Kjærsgaard er klar over, at det er regeringens politik.
Men det er samtidig regeringens klare holdning, at der skal være en ret bred tilslutning i befolkningen til at afskaffe forbeholdene, før det er meningsfyldt at udskrive nye folkeafstemninger om dem.
Der var en klar afgørelse i september sidste år med et nej til euroen, og selv om jeg var ked af beslutningen og mener, at den er skadelig for danske interesser, agter vi naturligvis at respektere den fuldt ud.
Jeg tror virkelig, at her skal man passe meget på, hvis der ikke skal skabes et dybt svælg i det danske folkestyre mellem befolkningen og det, der af befolkningen opfattes som en politisk elite, der bare pinedød vil have det ja.
Det er jeg meget opmærksom på.
Men det ændrer selvfølgelig ikke på, at jeg mener, at det vil være det rigtigste for Danmark at komme af med forbeholdene.
Jeg vil gerne fra den position, jeg nu har fået, stå i spidsen for en konstruktiv debat om Danmarks fremtid i EU og Europa, og jeg håber, at vi på det grundlag kan få en offensiv og fremadrettet debat om, hvordan vi varetager danske interesser bedst i EU og Europa, og hvordan Danmark kan yde et bidrag til opbygningen af det nye Europa.
Hr. Holger K. Nielsen befinder sig jo også i en ny situation, men det var egentlig ganske oplivende at opleve hr. Holger K. Nielsen i dag.
Når jeg har oplevet hr. Holger K. Nielsen under de senere debatter her i Folketinget, er jeg kommet til at tænke på, at hr. Holger K. Nielsen næsten var faldet i søvn, for det var sådan set hr. Holger K. Nielsens og SF's rolle i forhold til den tidligere regering.
Der var ikke meget at komme efter, der var ikke meget liv i det foretagende.
Men jeg skal sandelig love for, at hr. Holger K. Nielsen er vågnet op til dåd i dag.
Man fik næsten indtryk af, at hr. Holger K. Nielsen er livet op ved tanken om, at nu er der en ny regering og en ny situation og nye muligheder for SF.
Man kunne næsten fornemme på hr. Holger K. Nielsen, hvordan han så den nye situation, og at han nu kunne benytte den, så det tegner godt.
Hr. Holger K. Nielsen tilkendegav faktisk også, at SF vil være at finde i konstruktiv opposition.
Det var næsten samme ordvalg som hr. Lykketofts, så hvem ved: Måske kan man forestille sig en lille konkurrence om at være med til at påvirke dansk politik. Jeg skal sige til hr. Holger K. Nielsen, at jeg vedstår det, jeg sagde i valgkampen om, at jeg vil se meget positivt på overvejelser om, hvordan vi kan styrke arbejdsudbuddet, også på den måde at ældre bliver tilskyndet til eller får lyst til at være længere tid på arbejdsmarkedet.
Her rejste hr. Holger K. Nielsen tanker vedrørende nye regler om efterløn.
Man kunne også forestille sig andre ting, og jeg kan sige, at regeringen forbereder et samlet udspil med initiativer til, hvordan vi kan styrke arbejdsudbuddet i det danske samfund.
Det er der nemlig brug for i de kommende år, og her mener jeg, at hr. Holger K. Nielsens idé må indgå på linje med andre ideer.
Regeringen vil så bearbejde dem og komme med et samlet udspil på et senere tidspunkt.
Så rejste hr. Holger K. Nielsen spørgsmålet om menneskerettighedspolitikken.
Hr. Holger K. Nielsen havde positivt noteret sig, at regeringen har besluttet at etablere en særlig menneskerettighedsenhed i Udenrigsministeriet, og det skal netop ses i lyset af, at regeringen gerne vil sætte mere fokus på menneskerettigheder.
Til de specifikke spørgsmål, som hr. Holger K. Nielsen rejste, kan jeg nævne, at i relation til spørgsmålet om Taiwan-politikken og visumpolitikken over for ledende politikere fra Taiwan kan jeg sige, at den danske visumpolitik over for Kina ligger fast.
Den er en følge af Danmarks etkinapolitik og er fast forankret i EU, og i øvrigt går den tilbage til retningslinjer fra 1988, som skiftende regeringer har været enige om at følge.
Med hensyn til Rusland, Tjetjenien og Kina kan jeg sige, at naturligvis ligger der i dét, at der etableres en menneskerettighedsenhed, at regeringen vil sætte fokus på menneskerettigheder, også i Rusland og Kina. Men regeringens udenrigspolitik vil fortsat blive tilrettelagt løbende og i tæt samarbejde med de øvrige EU-lande.
Fru Marianne Jelved var ikke indstillet på at følge ånden i Ombudsmandens nylige afgørelse om at offentliggøre karakterer.
Det var jeg meget bedrøvet over, for det ville jeg jo egentlig gerne have hørt, selv om fru Marianne Jelved sagde, at ganske vist var formen i min tale i tirsdags god, men indholdet tyndt, og på lærerindefacon fortalte fru Jelved mig, at emnet var misforstået, det var vist altså sådan, at stileemnet var misforstået.
Ja, det kan man jo se forskelligt på.
Hvis man sådan skal vurdere Det Radikale Venstres indsats i tiden som regeringsparti, vil jeg sige, at der i hvert fald har været strækninger, hvor fru Jelved er gået galt af de ønsker, som befolkningen har haft, og det har så måske først og fremmest ledt Socialdemokratiet i fordærv, tyder valgresultatet på.
Men jeg er ganske opmærksom på, at for fru Jelved er det heller ikke det primære formål at tage udgangspunkt i, hvad der måtte være et bredt ønske i befolkningen, tværtimod, og det vil hos fru Jelved bidrage til stor mistænksomhed over for, om man er på et galt spor, hvis man fremfører noget, der appellerer til for bred en kreds.
Det fører mig frem til snakken om skat, for når fru Jelved og Det Radikale Venstre taler om skattereform, er der altid god grund til, at enhver dansk skatteborger holder på tegnebogen.
Ganske vist sælges det under den overskrift, at nu skal skatten sænkes på arbejdsindsats - det lyder jo godt, og jeg kan sådan set ikke engang være uenig i, at det kunne der være behov for - men når man så ser på, hvordan Det Radikale Venstre vil finansiere en sådan skattelettelse, vil man jo se, at det ikke ender med at blive en skattelettelse.
For hvad er det så, der skal finansiere en lettelse af beskatningen på arbejde?
Det er bl.a. højere afgifter, det er også højere ejendomsværdiskat og sådan nogle ting, altså de velkendte, klassiske radikale kæledægger i skattepolitikken.
Så er det, at jeg spørger mig selv: Opleves det som nogen særlig kraftig sænkning af skatten på ens arbejde, hvis det, man oplever, er, at f.eks. afgiften på benzin eller afgiften på elektricitet, vand og varme stiger kraftigere end den sænkning, man får i skatten på arbejdsindsats?
Eller opleves det som en lettelse af beskatningen på arbejde, hvis det, man oplever, er, at ejendomsværdiskatten, altså skatten på ens hus, stiger stærkere end ens løn gør eller stiger stærkere end ens pension? De eksempler, jeg nævner her, er jo realiteter fra virkelighedens verden.
Jeg har mødt mange pensionister, som jamrer over, at stigningen i deres pension slet ikke kan følge med stigningen i deres ejendomsværdiskat.
Det er da meget svært at forklare mennesker, at de har fået en lettelse af skatten på enten deres pension eller på deres arbejdsindsats, når det, de oplever, er, at hverken løn eller pension kan følge med.
Så tror jeg til syvende og sidst, at de fleste mennesker er fuldstændig ligeglade med, hvad man kalder det.
Derfor må jeg sige til fru Marianne Jelved, at skattestoppet er bestemt ikke perspektivløst.
Tværtimod vil det vise sig, at skattestoppet bliver et af de mest effektfulde redskaber, der er set, til at undgå, at skatten i dette land bliver ved med at stige, for skattereformer har aldrig nogen sinde ført til lettelser i beskatningen.
Det er altså med skattereformer sådan, at man flytter skattebyrden fra én lomme over i en anden lomme, og de politikere, der laver den flytning af skattebyrden fra den ene lomme til den anden lomme, tager sig et dækningsbidrag for ulejligheden. Derfor ender der altid med at blive større skat. Skattestoppet derimod ligger som en restriktion, der betyder, at når politikere får nye ideer til ting, der skal gennemføres, kan de ikke bare gribe til at hæve en skat eller en afgift for at finansiere det, men så skal de altså til at tænke i helt nye baner.
Det vil vise sig, at fru Marianne Jelved en dag må se, at her havde man virkelig noget, der var perspektiv i.
Det forlanger jeg ikke at fru Marianne Jelved skal erkende i dag, men jeg tror, at en dag vil fru Marianne Jelved sige, at skattestoppet indebar virkelig en ny tankegang.
Helt kontant får det også den virkning, at de svageste grupper i vores samfund, de lavest lønnede, vil mærke den fordel, at nu stiger afgifterne ikke længere, og er der noget, der virkelig har været tyngende for lavindkomsterne i det danske samfund, er det jo afgifterne.
De er låst fast nu, og det er til særlig gavn for lavindkomsterne.
Der er altså virkelig socialt perspektiv i skattestoppet.
Fru Line Barfod var jo langt omkring, men jeg vil kun hæfte mig ved én ting her.
Det var, at fru Line Barfod, da jeg i min tale fremhævede, at danskerne er et fredeligt folk, og i min tale fremhævede, at danskerne er et arbejdsomt folk, fik det vendt til, at når jeg fremhævede et positivt træk hos den danske befolkning, var det samtidig at sparke til andre. Jeg synes, det er helt fantastisk, at vi er kommet dertil, at man ikke kan sige noget positivt om danskerne, uden at det er at sige noget negativt om andre.
Altså hvis det er vilkårene for offentlig debat, hører alt jo op.
Jeg mener faktisk, at vi danskere er et fredeligt folk.
Det går jeg da også ud fra fru Line Barfod mener.
Jeg mener faktisk, at danskerne er et arbejdsomt folk, og mon ikke også fru Line Barfod mener det.
Hvorfor må man ikke sige det, uden at man straks skal beskyldes for, at så diskriminerer man andre, taler nedsættende om andre?
Jeg har oven i købet i formuleringen af vores udlændingepolitik lagt meget vægt på, at den sker i tæt dialog med repræsentanter for indvandrerne i Danmark.
Vi har den glæde, at mange af dem er aktive hos os, repræsenterer os i kommunalbestyrelser og andre steder.
Det er jeg glad for.
Derfor kan jeg sige til fru Line Barfod, at det skyder
fuldstændig ved siden af at hævde, at det, at jeg siger noget positivt om danskerne, er at diskriminere andre.
Til hr. Jann Sjursen vil jeg sige tak for velkomsten til den nye regering.
Jeg er også her klar over, at Kristeligt Folkeparti ikke på alle punkter deler regeringens politik. Vi ved, at vi ser forskelligt på spørgsmålet om besparelse på ulandsbistanden.
Vi ved, at vi ser forskelligt på spørgsmålet om udlændingepolitikken.
Der kan være forskellige ting vedrørende EU-politikken, idet jeg dog hæftede mig ved som noget meget positivt, at hr. Jann Sjursen fremlagde synspunkter vedrørende EU's fremtid, som ligger meget tæt op ad de tanker, vi gør os i regeringen. Jeg vil gerne sige om udviklingsbistanden, at også med det forslag, som regeringen agter at søge tilslutning til i Folketinget, nemlig at fastfryse ulandsbistanden på 1999-niveau, mens vi gennemfører en kritisk gennemgang og omlægning af udviklingsbistanden, også med denne besparelse, som altså er på 1,5 mia. kr., vil Danmark fortsat være førende i verden, når det gælder at give ulandsbistand, og det skal vi også være.
Det er klart regeringens opfattelse, at Danmark som et af verdens rigeste lande skal ligge i front, være blandt de bedste til at give ulandsbistand, men netop være blandt de bedste, og det at være blandt de bedste kræver, at vi gennemfører en kritisk gennemgang og omlægning af ulandsbistanden for at sikre, at den går til de rigtige og til de rigtige formål.
Danmark vil jo fortsat til overmål opfylde FN's 0,7-pct.s-målsætning for ulandsbistand, ja, jeg kan endda sige, at også med det forslag, regeringen søger tilslutning til at få gennemført, vil Danmark, når vi tæller alting med, ligge på omkring 1 pct. af bruttonationalproduktet i udviklingsbistand.
Derfor har vi bestemt ikke noget som helst at skamme os over, for Danmark vil fortsat kunne være et godt eksempel for andre lande.
Jeg vil endda tilføje, at vi stræber efter, at Danmark kan blive et bedre eksempel i fremtiden, ved at vi får større sikkerhed for, at pengene virkelig går til de rigtige formål.
Så kan jeg i øvrigt sige, at regeringen aktivt vil arbejde for øget frihandel og bedre markedsadgang for udviklingslandene.
Det vil være særdeles vigtigt for udviklingslandene og vil i højere grad give dem ansvar for egen udvikling, og det vil også bidrage til en bæredygtig udvikling
Så vil jeg vende mig til bemærkningerne fra vore fire repræsentanter fra Grønland og Færøerne - hr. Kleist, hr. Lars Emil Johansen, hr. Hoydal og fru Lisbeth Petersen - og først sige generelt, at jeg takker meget for de imødekommende bemærkninger fra alle fire og for velkomsten til den nye regering, og jeg vil endnu en gang understrege, at regeringen opfatter rigsfællesskabet som et fællesskab mellem tre ligeværdige folk.
Det vil jeg gerne understrege igen.
Jeg skal jo ikke lægge skjul på, at regeringens udgangspunkt er, at vi gerne ser rigsfællesskabet fortsat og også gerne, at det sker i en moderniseret form, men jeg vil sætte en tyk streg under, at regeringens klare udgangspunkt er, at det grønlandske folk og det færøske folk selv beslutter fremtiden for Grønland og Færøerne.
Det gælder også, hvad enten disse overvejelser i Grønland og på Færøerne går i retning af selvstyre eller moderniseret hjemmestyre.
Vi tager som udgangspunkt det, som befolkningerne i Grønland og på Færøerne har ønske om, og det vil være regeringens indstilling, at drøftelser om fremtiden i rigsfællesskabet skal foregå i en åben, fordragelig og respektfuld tone, og jeg kan sige, at jeg agter snarest at aflægge besøg i Grønland og på Færøerne for at drøfte disse ting.
Så vil jeg sige til hr. Kleist, at jeg takker for bemærkningerne og ser frem til et godt samarbejde.
Hr. Kleist
rejste spørgsmålet om den grønlandske selvstyrekommission.
Jeg kan sige, at regeringen har med glæde konstateret, at den grønlandske selvstyrekommission arbejder på rigsfællesskabets grundlag, og ifølge de informationer, jeg har, vil kommissionen afslutte sit arbejde i juli 2002, og det siger sig selv, at når det arbejdet er afsluttet og vi kender resultatet af det, vil den danske regering naturligvis være indstillet på at drøfte dette resultat med det grønlandske landsstyre.
Det får mig så også til at sige til hr. Lars Emil Johansen, at naturligvis kan forholdet mellem Danmark, Færøerne og Grønland ikke aflæses af beløb på finansloven, det er heldigvis mere end det, og lad mig derfor endnu en gang sætte en tyk streg under, at regeringen er helt indstillet på at drøfte de grønlandske ønsker om et øget selvstyre med Grønlands landsstyre.
Rammerne for de drøftelser vil jeg tale med landsstyreformanden om, når jeg snarest aflægger besøg i Grønland.
Både hr. Kleist og hr. Lars Emil Johansen rejste spørgsmålet om den såkaldte 1951-forsvarsaftale.
Jeg vil sige om det spørgsmål, som jo gang på gang kommer frem i debatten, at regeringens klare udgangspunkt er, at den nuværende aftale er en både effektiv og tilstrækkelig fleksibel ramme om den tætte, løbende dialog mellem Danmark og Grønland.
Den udgør et godt grundlag for forsvaret af Grønland, som jo er i både grønlandsk og dansk interesse.
For regeringen er aftalens NATO-forankring af afgørende betydning, og derfor må jeg også sige, at regeringen ikke ser noget grundlag for at søge selve 1951-aftalen genforhandlet eller ændret, men jeg kan sige, at regeringen vil være indstillet på at søge eventuelle konkrete problemer løst ved hjælp af tillægsaftaler til den nuværende aftale.
Det er selvfølgelig også spørgsmål, som regeringen er parat til at drøfte med det grønlandske landsstyre.
Hr. Kleist rejste et helt specifikt spørgsmål vedrørende det arktiske miljøsamarbejde.
Jeg kan sige, at regeringen har ingen planer om at spare på bevillingerne til det arktiske miljøsamarbejde.
Endelig vil jeg både til hr. Kleist og til hr. Lars Emil
Johansen sige, at som en understregning af den betydning, som vi tillægger forholdet til Grønland, er det sådan, at vi planlægger at holde en EU-konference i Grønland under det danske EU-formandskab til næste år.
Konferencen vil dreje sig om det, der kaldes det arktiske vindue, en del af EU's nordlige dimension.
Udenrigsministeriet og Grønlands hjemmestyre samarbejder om projektet på såvel det praktiske som det indholdsmæssige område, og jeg ser det som et eksempel på det konstruktive samarbejde mellem Danmark og Grønland på det udenrigspolitiske område.
Jeg vil også godt bruge det til at understrege, at det klart vil være regeringens linje, det gælder både i forhold til Grønland og i forhold til Færøerne, at når der forhandles udenrigs- og sikkerhedspolitik, som er af betydning for Grønland og Færøerne, vil regeringen naturligvis være i tæt dialog med hjemmestyret i Grønland og på Færøerne. Kl . 17.30 Dernæst til hr. Hoydal, hvor jeg også siger tak for de imødekommende bemærkninger.
Se, det var jo faktisk en meget spændende tale, og jeg skal gerne bekræfte over for hr. Hoydal, at her gælder det, at visionerne meget gerne også må gælde for Færøerne, men jeg blander mig i øvrigt ikke i det, for også her gælder min respekt for Færøerne og det færøske folk, men jeg ser dem gerne udstrakt til også at gælde på Færøerne.
Hr. Hoydal brugte vistnok formuleringen, at færinger lever som en minoritet i Danmark.
For at der nu ikke skal være nogen som helst tvivl, vil jeg godt sige, at færinger i Danmark ikke er nogen minoritet.
Færinger er danske statsborgere og har ved bopæl i Danmark de samme rettigheder og pligter som andre danske statsborgere, så jeg synes ikke, at formuleringen er et retvisende billede af færingers forhold i Danmark.
Jeg siger også tak til fru Lisbeth Petersen.
Vi kender jo hinanden ganske godt.
Fru Lisbeth Petersen er indtrådt i Venstres folketingsgruppe, og vi ved jo også godt, at hr. Hoydal og fru Lisbeth Petersen bestemt ikke deler visioner om Færøernes fremtid.
Det vil jeg lade ligge i denne her omgang, men til begge sige, at nu ligger det jo altså sådan, at det færøske landsstyre på baggrund af beslutningsforslaget om færøsk selvstyre har rettet henvendelse om overtagelse af en række sagsområder.
Der har været god fremdrift i drøftelserne på de områder, som landsstyret efter hjemmestyreloven har besluttet at overtage pr. 1. januar 2002; jeg tænker her på den offentlige forsorg og skolevæsenet.
Det forventes, at der i løbet af kort tid vil kunne indgås aftaler i forbindelse med overtagelsen af de to områder.
Med hensyn til politiet, retsvæsenet og de områder, der er knyttet til det, har den tidligere regering accepteret, at der bliver indledt et udredningsarbejde på embedsmandsplan om overdragelse af retsvæsen, politi og tilknyttede områder
, og jeg vil gerne understrege, at også den nye regering bakker fuldt op om det arbejde, som forventes at blive påbegyndt meget snart. Det, at der har været afholdt folketingsvalg, har betydet en vis forsinkelse for nogle områders vedkommende, jeg tænker her på Vagar Lufthavn og folkekirken, men regeringen er helt indstillet på, at der nu indledes forhandlinger om, at hjemmestyret kan overtage også de områder.
For så vidt angår det sagsområde, der hedder luftfart, er der tale om et ganske stort område med mange internationale forpligtelser.
Regeringen har iværksat et udredningsarbejde som oplæg til de drøftelser, som i givet fald skal finde sted, og oplægget forventes færdiggjort inden for kort tid.
Jeg vil altså gerne understrege, at regeringen er klart indstillet på at forhandle med det færøske landsstyre i en ordentlig og respektfuld tone.
Det er mit ganske bestemte ønske, at vi inden for rigsfællesskabet skal kunne snakke med hinanden på en måde, der afspejler, at vi opfatter rigsfællesskabet som et fællesskab af tre ligeværdige folk, og det vil jeg gerne give tilsagn om at yde mit store bidrag til.
Nu starter så det praktiske lovgivningsarbejde.
Regeringen vil i den kommende tid spille ud med konkrete lovforslag i overensstemmelse med det regeringsprogram, vi har lagt frem, og det 100-dages-program, vi har lagt frem.
Vi inviterer alle Folketingets partier til forhandlinger om lovforslagene og om regeringens politik.
Det er regeringens klare ønske, at vi kan gennemføre de nødvendige reformer, den nødvendige fornyelse af det danske samfund, med brede flertal her i Folketinget, for det er vores klare opfattelse, at brede flertal gør løsningerne mere holdbare og også bidrager til at skabe den fornødne tryghed i befolkningen.