Svend Erik Hovmand (V), 2002-05-07:
Jeg vil allerførst gerne sige tak for den tilslutning, som
Det er jo klart fremgået, at vi her bevæger os ind på et relativt nyt område.
Vi har jo absolut ikke vendt det døve øre til under den udvalgsbehandling, som har været.
Vi har faktisk ændret forslaget ganske væsentligt, når det drejer sig om spørgsmål om, hvorvidt man kan sætte den rigtige pris på det arbejde, der skal udføres.
Med hensyn til diskussionen om delvist medhold er der jo forskellige opfattelser i Tinget af det spørgsmål.
Det Radikale Venstre ville gerne have, at man fik mulighed for at vurdere alle procenter.
Vi mener, at vi med det her nok finder en fornuftig ordning, som vil kunne administreres hensigtsmæssigt.
I øvrigt vil jeg bemærke, at der jo er mange forskellige opfattelser.
SF eksempelvis mener, at man alene skulle lave et lovforslag, som handler om personer og ikke virksomheder, og sådan er der forskellige opfattelser blandt dem, som er modstandere af forslaget.
Jeg vil gerne afslutningsvis sige, at for så vidt angår dette med den åbne pengekasse - jeg tror, der var en, der benyttede det udtryk på et tidspunkt - tagselvbordet, eller hvad man nu vil kalde det, skal for det første såvel den sagkyndige som den skatteafgiftspligtige underskrive ansøgningen til myndighederne om omkostningsgodtgørelse under strafansvar.
For det andet vil der blive foretaget stikprøvekontroller, hvor det vil være muligt for myndighederne at danne sig et indtryk af, om den foreslåede ordning medfører en væsentlig stigning i størrelsen af de fastsatte honorarer. For det tredje vil myndighederne formentlig kunne opnå et tilsvarende indtryk ved at sammenholde med honorarerne i de sager, i hvilke den skatte- eller afgiftpligtige får fuld eller overvejende medhold og derfor er berettiget til en godtgørelse på 100 pct. af honoraret, mod de sager, hvor den skatte- og afgiftpligtige ikke opnår fuld eller overvejende medhold og derfor kun er berettiget til godtgørelse på 50 pct. For det fjerde vil rimeligheden af størrelsen af det enkelte honorar i hver enkelt ansøgning være en målestok for, om sagen eventuelt skal forelægges for brancheorganisationernes klagenævn.
Det forventes, at et vist antal sager årligt vil blive forelagt disse nævn.
Jeg har personlig lagt megen vægt på det sidste.
Jeg mener nemlig, det er vigtigt, at vi for at prøve niveauet og procedurer osv. af bør have nogle sager forelagt brancheorganisationernes klagenævn.
Endelig for det femte vil en uddybende redegørelse for den nye ordning allerede foreligge for det første år i starten af 2003, sådan at der er mulighed for en relativt hurtig justering af ordningen, hvis der viser sig et behov for det.
Jeg har hermed under henvisning til den afgivne betænkning gerne villet understrege, at nok bevæger vi os ind på et nyt område, o.k., men vi gør det altså på en måde, så vi virkelig har hånd i hanke med udviklingen.
Vi følger op på, hvad det er, der sker, og vi vil allerede om 1 år kunne se, om det her nu også er den rette vej.
En gang imellem må man kaste sig ud i at prøve noget nyt, og jeg tror, at der i befolkningen er en stor forståelse
for, at folk, som kører en retssag mod det store offentlige system, også får en kompensation for de udgifter, de har ved at køre den retssag.
Specielt når de vinder, kan det ikke være rigtigt, at deres udgifter i visse tilfælde faktisk bliver lige så store som det, de vinder ved at køre sagen til ende.
Derfor glæder det mig, at der er bred tilslutning, så bred, at selv Enhedslisten er med på dette lovforslag, og jeg ser frem til resultatet af denne nye lov.