runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Sonja Albrink (CD), 2000-11-09:
Med dette forslag ønsker regeringen at indføre nye miljøbaserede afgiftssatser for den vægtbaserede emballageafgift, og formålet hermed er efter lovforslagets ordlyd i endnu højere grad at forstærke incitamentet til at anvende de mest miljøvenlige emballagematerialer til fordel for de mere miljøbelastende og derigennem endvidere reducere den samlede mængde affald.
Hele proceduren ved tilblivelsen af lovforslaget og selve udarbejdelsen af miljøindekset forekommer lidt ustruktureret.
enten om mangel på dialog mellem Skatteministeriet og Miljøministeriet, eller også om, at regeringen i bund og grund er ret ligeglad med den dialog, den fører med erhvervslivet.
Det er i hvert fald noget i den retning, høringssvarene har givet anledning til at tro.
I CD er vi altså noget bekymrede over de afgivne høringssvar, som i stor udstrækning udtrykker skepsis over for lovforslaget.
Naturligvis er også vi klar over, at forslag, som forudsætter omlægning og omstrukturering, altid vil møde en vis modstand, men i høringssvarene påpeges problemerne altså ret massivt; jeg tror faktisk, at der kun er ét høringssvar, der ikke kommer ind på det.
At lovforslaget vil medføre nye administrative byrder er også noget, der bliver påpeget, regeringens kalkulationer af virksomhedernes omstillingsproces er stærkt underdrevet, og det er tvivlsomt, om der overhovedet er belæg for de værdier, man giver de enkelte emballagematerialer.
Det er også et problem, at virksomhederne reelt ikke får mulighed for at ændre adfærd med hensyn til de varer, som forhandles det næste halvandet års tid; ikrafttrædelsestidspunktet er med andre ord sat for tidligt. Vi synes i hvert fald, det er nogle af de ting, der bør mane til en vis forsigtighed og omtanke, før man vedtager dette lovforslag.
Vi er i CD enige i målsætningen med lovforslaget, men vi er som sagt lidt usikre på, om det har den reelle virkning.
Det er også noget, vi skal have kigget på under den kommende udvalgsbehandling.
Når miljøministeren offentligt har lagt vægt på samarbejdet med branchen, mener vi også, det er vigtigt, at man tilkendegiver, at der er en reel vilje til at lytte til de indsigelser, der har været.
Vi synes derfor i CD, at det er meget vigtigt, at vi får afklaret realiteterne i disse indsigelser under udvalgsbehandlingen, så der - ligesom tilfældet var med det andet lovforslag, CD var med i for et par år siden - faktisk ikke kommer nogen indsigelser, efter at lovforslaget er blevet vedtaget.
Vibeke Peschardt (RV), 2000-11-09:
Det var jo rart at høre, at fru Sonja Albrink ikke er helt afvisende over for hele lovforslaget, og jeg er da også bekendt med, at CD har arbejdet aktivt med noget af det, som også indgår i dette forslag, nemlig finansloven, hvor man jo også - på visse områder i hvert fald - har fået indflydelse, og det synes vi er positivt.
Lovforslaget handler jo, som mange har været inde på, om at indføre miljøbaserede afgiftssatser for den vægtbaserede emballageafgift, og til det må vi sige, at vi synes
, at det er en vældig god idé.
Det betyder nemlig, at de mest forurenende materialer bliver de dyreste af bruge, og det falder jo fint i tråd med, at man kan prøve at undgå at bruge dem og dermed slippe for afgiften.
Jeg synes, man når nogle fine miljømål med dette forslag; f.eks. kan det på PVC-området i en vis udstrækning siges, at PVC vil blive erstattet af mindre forurenende materialer, og det er jo godt.
At PVC-folier, som bliver brugt til fødevarer, bliver dyrere at bruge, synes vi også er positivt. Vi ved jo, at der simpelt hen vandrer ftalater eller blødgørere over i maden, og vi ved også, at de er ganske skadelige.
Flere har været inde på, at forslaget er en udmøntning
af finansloven, og det er jo også rigtigt.
En finanslov skal altså finansieres, og derfor kan det ikke undre, at højresiden af salen, som ikke har fået indflydelse på finansloven, ikke er med her.
Men vi er med, og vi vil selvfølgelig også se positivt på forslaget i udvalget.
Ole Stavad (S), 2000-11-09:
Jeg var sådan set glad for den måde, som også ordføreren for forslagsstillerne tog imod mine bemærkninger på, for der er jo ikke nogen store ideologiske eller andre forskelle på, hvad vi mener i forhold til det at skabe nogle ordentlige rammer og vilkår, for at folk, der har lyst og vilje og energi til at gå i gang med deres egen virksomhed, også skal have nogle fornuftige vilkår at gøre det under.
Det, der sådan bare undrede mig lidt, var, at forslaget kom på nuværende tidspunkt, for som jeg husker forløbet, dengang vi lavede finansloven for 1999, mener jeg faktisk, at vi var sådan - om jeg så må sige - hele ordningen rundt.
Jeg husker også, at der i forhandlingsforløbet var en række ønsker ikke mindst omkring alder, som i den afsluttende fase af forhandlingerne blev imødekommet fra regeringens side i forhold til Venstre og De Konservative.
Så når jeg sådan i alt væsentligt afviste forslaget, var det ikke ud fra, at jeg og regeringen ikke har en positiv indgang til hele problemstillingen, men fordi vi har svært ved at se, at det egentlig løser nogle af de problemer eller skaber nogle af de incitamenter, som vi er enige om er indeholdt i forslaget.
Som sagt vurderer vi, at det vil koste op i nærheden af et halvt hundrede millioner kroner at lave punkterne bortset fra det, der er i forhold til at hæve uden at etablere sig.
Og det er dér, hvor jeg har sagt
: Jeg vil gerne være med til at vurdere, om de regler, vi har, har den rigtige balance.
Deri ligger der visse besværligheder, for skattereglerne og dermed fradragsværdierne har været forskellige over tid for de midler, der allerede står på ordningen.
Men jeg vil bare give det signal, at det ikke er uvilje, og at der også er en vilje til, hvis det er sådan, at det kan påpeges, at der er reelle problemer, som vi har behov for i fællesskab at løse, så også at diskutere videre, hvordan det i givet fald skal ske.
Jeg har bedt mine folk i Skatteministeriet om at vurdere hele genbeskatningsdiskussionen.
Men at lave ordninger, som betyder, at de bliver brugt til alt muligt andet, er bestemt ikke hensigtsmæssigt, og jeg er glad for den respons, der er kommet fra begge forslagsstillerne, om, at det bestemt heller ikke er det, der har været hensigten med forslaget.
Og vi kan sige, at med den fælles indgang, vi så har til, hvad vi gerne vil nå, skulle der vel også være en chance for, at vi kan nå det.
Ole Stavad (S), 2000-11-09:
Venstre og De Konservative har fremsat et beslutningsforslag, hvor de opfordrer regeringen til at komme med et lovforslag, der giver selvstændige erhvervsdrivende fradragsret for udgifter til egen sygedagpengeforsikring.
Både selvstændige og lønmodtagere er berettiget til sygedagpenge fra kommunen, altså det offentlige, efter 2 ugers sygdom.
I de første 2 uger af sygdomsperioden får lønmodtageren dagpenge fra arbejdsgiveren.
Det kan de selvstændige i sagens natur ikke få, men i stedet kan de tegne en forsikring, der dækker og sikrer dem dagpenge i de 2 uger.
Det er frivilligt at tegne forsikringen.
De selvstændige dækker selv ved deres præmiebetaling 70 pct. af udgifterne til forsikringsordningen, mens det offentlige dækker de resterende 30 pct., og det vil sige, at der er et ikke helt ubetydeligt element af offentligt tilskud i ordningen.
Det skyldes, at udgiften ikke er en driftsudgift, men derimod en udgift, der relaterer sig til selve indkomstgrundlaget.
Jeg kan godt se, at der kan være behov for at se på problemet, men jeg er ikke sikker på, at det er den eneste ordning - forsikring - hvor den problemstilling eksisterer. Og derfor mener jeg, at hele spørgsmålet om fradragsret for den slags forsikringspræmier bør tages op til en mere generel overvejelse.
Jeg vil sørge for, at arbejdet vil blive sat i gang, men jeg er også nødt til at sige, at det jo kommer til at tage en lille smule tid, hvis vi skal have analyseret hele området.
Derfor vil jeg heller ikke love, at det nødvendigvis bliver i den her folketingssamling, hvis arbejdet når frem til, at der kan være behov for og klogskab i at komme med et lovforslag.
Men som sagt lover jeg, at vi vil prøve at analysere hele feltet, og at regeringen dermed er parat til at se på den problemstilling, som forslagsstillerne peger på.
Kristian Jensen (V), 2000-11-09:
Det er naturligvis altid rart at holde sig til facts, og derfor skal jeg sige følgende: ASDL er en forkortelse af Asymmetric Digital Subscriber Line, en teknologi, som giver mulighed for højhastighedstransport af data over de almindelige telefonlinjer.
Denne teknologi tilbyder et dedikeret digitalt kredsløb mellem en husstand og en lokalcentral på telefonnettet.
Den eksisterende telefonforbindelse bliver på den måde til en dataforbindelse, hvor telefon eller fax kan anvendes, samtidig med at ASDL-forbindelsen bruges til dataopkobling.
Dette sker, fordi ASDL-teknologien anvender forskellige frekvenser til at transportere tale og data.
Tale og data transporteres ad forskellige kanaler, og derfor kan ASDL-delen af forbindelsen ikke bruges til at foretage telefonopkald med.
Det er ikke noget, jeg har skrevet selv, det er noget, jeg har været ude og hente hos landets største teleoperatør.
Det er desværre sådan, at vi forholder os til fakta, men på den anden side af Folketingssalen er udviklingen stoppet ved 1997, og derfor vil jeg håbe, at vi kan få lidt støtte, så vi kan få det IT-løft, der er vores sigte.
Kim Behnke (FRI), 2000-11-09:
Da folketingsmedlemmerne fik mulighed for at få lagt ISDN-forbindelse ind i vores private hjem, fulgte der en grundig vejledning med.
Og der er det fuldstændig korrekt, som ministeren jo også nævner, at der er så denne her 3.000-kr.s-grænse.
Men lige præcis, fordi der er en 3.000-kr.s-grænse, er det jo min bekymring, at den faktisk modvirker, at folk er interesseret i at få så billig en telefonregning som muligt.
Vi skal da som husstand tænke os grundigt om, inden vi går ud
og entrerer med forskellige teleselskaber, der tilbyder lavere priser.
For hvis den samlede telefonregning på de andre telefoner og mobiltelefoner osv., som ministeren nævnte, kommer under 3.000 kr., ja, så begynder taxametret jo.
Så jeg støtter ministeren i, at vi skal lave noget, der er nemt at administrere.
Og de eksisterende regler er bestemt ikke nemme at administrere.
Bjarne Laustsen (S), 2000-11-09:
Men problemet er, som forslagsstillerne beskriver det, særlig synligt ved et ejerskifte.
Det er sådan, at vi vil afvise det her forslag, men vi vil også, som skatteministeren har sagt, godt være med til at prøve at kigge på de problemstillinger, der er i det.
Men vi er også meget betænkelige ved, at hvis vi forsøger at finde løsninger på det her, så får vi langt flere administrative ulemper end dem, vi kender i dag.
Det er vi ikke så begejstrede for.
Dernæst kan jeg heller ikke dy mig for at sige i denne forbindelse, at boligejerne er vel heller ikke dem, der er mest klemt i vores samfund i dag.
Flemming Hansen (KF), 2000-11-09:
Jeg ved ikke, om boligejerne er dem, der er mest klemt i vores samfund i dag.
Jeg har da nok indtryk af, at ejendomsværdiskatten gør noget ved det.
Jeg håber da, regeringen har noteret sig, hvor enkelt et beslutningsforslag kan laves.
Det er klart, at bemærkningerne i beslutningsforslaget er klare, og jeg må sige, jeg glæder mig over skatteministerens måde at tackle forslaget på.
Han er jo lige ved at sige, at hvis det havde været skatteministeren, der har fremsat forslaget, så ville han selv have været enig.
Nu vil han formentlig fremsætte et forslag, som er meget tæt på det her, og det er vi glade for.
Mange af vores ting har vi vundet gehør for, og det er vi glade for.
Jeg kan også godt se, at der er noget med de tidsforhold, skatteministeren nævnte.
Den indrømmelse vil vi også gerne give.
Det kan godt være, at der skal være en 14 dages buffertid - det synes jeg er ganske fornuftigt - så vi ikke skal have alle de her sager rendende.
Mit spørgsmål til skatteministeren er i virkeligheden: Hvornår vil regeringen komme med det forslag, den taler om, hvis den ikke bare vil bruge vores, for det er jo godt nok?
Det kan regeringen jo fremsætte et ændringsforslag til, så kan vi hurtigt få det løst.
Aage Frandsen (SF), 2000-11-09:
Karakteristisk for de forslag, vi har haft fra Venstre og De Konservative i dag,
har været, at de har kostet penge for statskassen.
Det her forslag glimrer ved, at der står, hvad det koster, fordi man har nogle tal fra skatteministeren.
Der er da et provenuskøn.
Men der står til gengæld ikke, hvordan pengene skal komme ind, og nu har vi det jo sådan i SF, vi lægger meget vægt på, at vi fører en ansvarlig økonomisk politik, og at når vi laver aftaler, så holder vi aftalerne.
Det her er en del af pinsepakken, det er lovgivning
omkring pinsepakken, og der er vi nogle partier, der har bundet os til hinanden i den forbindelse.
Vi har lige lavet en finanslov, og der har vi selvfølgelig klart forpligtet os til i forhold til regeringen, at vi ikke begynder at give penge ud, det er utidigt, så der er en række ting, som gør, at vi ikke kan støtte et sådant forslag.
Så med hensyn til begrundelsen for det: Jeg kan sagtens se nogle konkrete eksempler i det, der gør, at man kunne sige, at det er da lidt uheldigt for den pågældende, der sidder dér med en ejendom, og man har købt en anden, osv., osv. Der vil jeg så i forlængelse af det, hr. Bjarne Laustsen sagde, sige, at spørgsmålet er, om det er en gruppe af mennesker, der er meget hård trængt.
Lige i øjeblikket er det sådan, at når man handler bolig, risikerer man, at man står med den i flere måneder og er fraflyttet, men ikke flyttet. Altså det er den situation, vi er i i øjeblikket, at boligejere, når de sælger, er meget klemt, at der er risiko for, at det vil vare lang tid. Der må man sige, at der var nok på et andet tidspunkt, hvor man har set en situation, hvor det var værre at være sælger af en bolig og risikere at komme til at sidde med to boliger.
Så i den givne situation vil jeg nok sige, at det er ikke det mest påtrængende problem i forhold til så mange andre problemer, vi står med i vores samfund.
Og dertil kommer, at man kan jo ikke bare hive pengene ud.
De mangler jo så et andet sted.
Desuden er det her
jo en lovgivning, som blev lavet for nogle år siden, hvor vi har forpligtet os sammen med nogle andre omkring det her.
Det ændrer ikke ved, at man sagtens kan finde nogle konkrete eksempler, hvor man kan sige: Jamen det er da lidt urimeligt over for de mennesker, at de er i den situation.
Det er godt nok dem selv, der har sat sig i den, det er en anden ting, men at de har ikke taget højde for alle ting, og derfor bliver de ramt økonomisk.
Det er en anden side af sagen.
Men vi støtter i hvert fald ikke forslaget.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-09:
Da skatteministeren var oppe og holde sin tale, kom jeg til at tænke på - som jeg tror også hr. Flemming Hansen gav udtryk for - hvor travlt man får ovre i ministeriet her i den kommende tid.
Det er jo ikke bare skatteministeren, det er skatteministerens embedsmænd, der kommer på overarbejde med alle de ting, skatteministeren står heroppe og lover at han vil være velvillig indstillet over for, men ikke lige i den her udformning og ikke lige, som det er fremlagt her.
Men man vil selv tage et initiativ.
Jeg er selvfølgelig så også interesseret i at få at vide, som skatteministeren også tidligere blev spurgt om, hvornår regeringen så vil tage et initiativ på det her område.
Som vi har forstået forslaget, går det ud på, at den tidligere model, man havde i forbindelse med beregningen af lejeværdi af egen bolig, i virkeligheden også skal være gældende i forhold til ejendomsværdiskatten, nemlig at der er mulighed for, at skatteyderne ikke, hvis man har opgivet sin boligret og ved sine dispositioner tilkendegivet dette, så bliver beskattet af ejerskab af to boliger.
Det synes vi er yderst fornuftigt.
Vi har jo at gøre med en ejendomsværdiskat, som virkelig er begyndt at tage ved, som man kan sige, der bliver lagt mærke til, fordi den jo virkelig koster nogle penge for boligejerne.
Jeg kan ikke lade være med at spørge, også i tilknytning til det, hr. Aage Frandsen var inde på: Jamen betyder det noget?
Har vi at gøre med en gruppe mennesker, for hvem det betyder noget?
Ja, det tror jeg vi i stigende grad har.
Det er kendetegnende, hvis man tager den nyeste situation for boligmarkedet, at de store ejendomme, som mange jo tit vil fraflytte for at komme i en mindre ejendom, også når man bliver ældre, at tiden, der går, fra man sætter en ejendom til salg, og til den bliver solgt, faktisk er ved at blive længere og længere.
Det er jo også, fordi de fleste danskere er ved at finde ud af, at pinsepakkens løfter om, at man fik en lempelse næste år, bliver spist op af øget indkomstskat til både kommune og amt og jo selvfølgelig også i forhold til staten med det forslag, der er fremlagt, og i forbindelse med finanslovforliget om at fastfryse personfradraget.
Så den skattestigning, der kommer til udtryk dér, rammer jo også.
Den lempelse, man forventede næste år som følge af pinsepakken, kommer ikke, kan folk se, og derfor er der en tendens til, at man venter med investeringer.
Og fraflytter man en stor ejendom og køber en mindre, jamen så belaster ejendomsværdiskatten selvfølgelig i de måneder, der går, måske år, indtil man får solgt sin oprindelige bolig.
Noget andet er så, uanset om man kan sige, at det er folk, der har et særligt behov: Er det rimeligt, at man bliver beskattet af ejerskab af to boliger, når man kun bruger den ene i den periode, der går, til man får den solgt?
Det føler vi ikke er rimeligt.
Derfor støtter Dansk Folkeparti dette initiativ, der som nævnt går ud på, at man får den tidligere praksis for beregning af lejeværdi ind i reglerne om ejendomsværdiskat.
Sonja Albrink (CD), 2000-11-09:
Det er et godt forslag, som her ligger fra Det Konservative Folkeparti og Venstre.
Jeg kan sige, at i CD har vi faktisk de samme tanker.
Vi er bare ikke så hurtige på aftrækkeren, som andre partier er.
Så sådan er det.
Men vi mener, og vi mente også, at det var rimeligt, at i forbindelse med køb og salg af fast ejendom var det sådan, at man ikke blev beskattet med ejendomsværdiskat af begge boliger.
Derfor mener vi, det er glædeligt, at skatteministeren heroppefra tilkendegav, at man ville kigge på det.
Vi vil i hvert fald gerne give tilsagn om, at vi vil støtte det her forslag på en eller anden måde, hvis vi kan finde ud af det. Jeg skal også på Kristeligt Folkepartis vegne tilkendegive, at de også meget gerne vil være med til at se positivt på det.
Vibeke Peschardt (RV), 2000-11-09:
I Det Radikale Venstre synes vi faktisk ikke, det er noget godt forslag.
Nu fik man endelig nogle helt klare regler omkring ejendomsværdiskatten, og så lægger det her forslag altså i virkeligheden op til på nogle punkter at gå tilbage til den gamle ordning.
Det er vi i hvert fald ikke interesseret i at medvirke til.
Men vi hører naturligvis, at skatteministeren siger, at der er problemer i det her, og i det omfang, vi kan medvirke til at løse de problemer, vil vi selvfølgelig gerne gøre det.
Men man skal være meget, meget forsigtig, før man piller for meget ved det garnnøgle her, der hedder ejendomsværdiskat, nu, hvor der endelig er blevet klare, overskuelige og forståelige regler.
Så vi kan ikke støtte forslaget, som det ligger her.
Frank Aaen (EL), 2000-11-09:
Det er jo velkendt, at der er omkostninger forbundet med køb og salg af boliger, og det, vi taler om her, er såmænd ikke den største del; det er en af de mindre dele af de omkostninger.
Når man også ser på, hvilke gevinster der faktisk typisk scores på boligmarkedet i øjeblikket på grund af de stærkt stigende huspriser, så vil jeg sige, at det er ikke her, jeg synes man har mest brug for at bruge penge.
Der er mange andre velfærdsområder, hvor jeg synes, der kunne bruges flere penge, end man gør i dag, og som jeg bestemt ville prioritere frem for at give en støtte til en gruppe i befolkningen, som typisk får meget store, arbejdsfri gevinster på grund af de stigende ejendomspriser.
Så vi siger nej tak til det her forslag, og vi synes
heller ikke, ministeren behøver at gøre sig store anstrengelser for at finde nogle udgiftskrævende forslag på det her område.
Ole Stavad (S), 2000-11-09:
Efter nu at have lyttet til debatten kan jeg ikke lade være
med at sige, at der i højre side af Folketingssalen er en katastrofal mangel, synes jeg, på at lade det, man siger, påvirke af kendsgerninger.
Jeg vil godt friholde hr. Kristian Thulesen Dahl, som jeg faktisk synes i sin ordførertale gjorde opmærksom også på de realiteter, som man er nødt til at forholde sig til.
Så når flere ordførere, ikke mindst hr. Kim Behnke, har fremstillet det, som om de regler, vi har, og de regler, vi vil have på det her område, er noget med, at vi skal ind og blande os i og se på, hvordan man benytter computere, og hvor meget man benytter en forbindelse stillet til rådighed af en arbejdsgiver, osv.
Nej, det var det, jeg gjorde opmærksom på på regeringens vegne ved besvarelsen af det her forslag.
Lige nøjagtig fordi vi ikke vil det, må vi sige nej til det her forslag.
Der mener jeg så, at hr. Kim Behnke har ret.
Men kan vi for pokker da ikke blive enige om at forholde os til kendsgerningerne og virkeligheden, at enten vil man afskaffe beskatning af fri telefon, eller også er det her en umulighed; og som det andet, at det er en forkert fremstilling, at de regler, vi har i dag, i nogen nævneværdig udstrækning for ret mange mennesker overhovedet har nogen som helst betydning i forhold til beskatning af en computer eller en teleforbindelse stillet til rådighed for en computer.
For hvis man selv betaler 3.000 kr. i telefonudgifter på et år for den samlede husstand - og det er både mobiltelefon og fast forbindelse og manden og konen og børnene, der bor hjemme - så kan der aldrig komme en beskatning ind i billedet i det her.
Sådan er reglerne allerede i dag, uanset hvor mange linjer arbejdsgiveren har stillet til rådighed.
Og derfor er det også et falsk billede. Dér, hvor der er en barriere i dag, er, hvis en arbejdsgiver i dag har sagt, at man eksempelvis skønner, at den erhvervsmæssige brug af en telefon eller en dataforbindelse koster op til 1.200 kr., bare som et tal, at så kan man ikke modregne sin egen fri telefon; så bliver man beskattet af det hele. Og det er dér, jeg mener, at der er en manglende fleksibilitet, som jeg gerne vil være med til at rette op på, og det kommer der et forslag om. Når vi får rettet op på den del, så mener jeg, vi er nået lige så langt, som vi overhovedet kan, for at løse problemet reelt; der er kun ét skridt tilbage for mig at se, og det er, hvis ikke man vil beskatte fri telefon.
Og hvis man vælger det, er det ikke kun de 150 mio. kr., vi taler om; så indretter man sig selvfølgelig efter det.
Dummere er verden jo ikke indrettet.
Så det bliver i løbet af en periode mange hundrede millioner kroner, som jeg ikke har hørt at nogen i denne her sal står og har til rådighed.
For det er da rigtigt, at skattelettelser og en mindre skat er populært, indtil så - som hr. Frank Aaen siger - indtil den den dag, man finder ud af, hvad det er, man skal betale for den.
De, der går rundt og bilder folk ind, at man kan give millioner og hundredvis af millioner i lettelser
gratis, uden at det betyder noget andre steder, ved folk godt ikke taler sandt.