Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-02-17:
Vi skal i dag drøfte, om grundloven bør ændres.
Det vil sige, om vi på nuværende tidspunkt bør iværksætte en procedure hen imod en ændring af vores grundlov fra 1953.
Socialdemokraterne, SF og Det Radikale Venstre har fremsat hvert deres forslag, der alle på den ene eller anden måde går ud på at indlede et arbejde med henblik på at få ændret grundloven.
SF har oven i købet ledsaget sit forslag med et udkast til, hvordan en ny grundlov ville kunne se ud.
Det er et overordentlig væsentligt tema, der er sat på Folketingets dagsorden.
I princippet er det vel det vigtigste samfundsmæssige tema, man kan forestille sig, for intet er vel på den principielle plan vigtigere for et land, end hvilke overordnede regler der er for magtens fordeling og for borgernes rettigheder. Derfor er grundloven det allervigtigste retlige fundament for vores demokratiske samfund.
Grundloven er vores fælles gods.
Heri kan man i lyset af vores historie og kulturelle traditioner finde en række grundlæggende værdier og principper for vort samfund.
Selv om der selvfølgelig kan være delte opfattelser af spørgsmål, der vedrører grundloven og dens udformning, så har vi heldigvis her i landet en lang tradition for, at grundlovsændringer bliver gennemført med endog meget bred enighed blandt de politiske partier.
Samtidig har vi tradition for ikke særlig ofte at ændre grundloven.
På den måde står grundloven for kontinuitet og forudberegnelighed, sådan at alle grupper i befolkningen kan regne med, at de grundlæggende regler, der er fastslået i grundloven, står ved magt uden risiko for at blive ændret med korte mellemrum.
I det lys vil jeg gerne indlede dagens debat med på regeringens vegne at slå fast, at initiativer med henblik på at ændre grundloven ikke er noget, som man uden videre bør give sig i kast med.
Det kræver moden overvejelse og bør i alle tilfælde være forankret i en meget bred enighed og forståelse.
Jeg er overbevist om, at de fleste, herunder også de partier, som står bag de forslag, vi behandler i dag, vil mene det samme.
Det vil sige, at en proces med henblik på at ændre grundloven må forudsætte, at der både her i Folketinget og ude i befolkningen kan konstateres en meget udbredt opfattelse af, at der er et reelt og påtrængende behov for at lave vores grundlov om.
Det må i den forbindelse også forudsætte, at der på forhånd, inden en sådan proces i givet fald bliver iværksat, er en meget bred enighed om, på hvilke punkter der kan påvises et sådant behov for en grundlovsændring. Det er bestemt da ikke unaturligt at overveje, om tiden siden 1953 har gjort, at grundloven bør fornyes på nogle punkter, og om der er bestemmelser, der bør ændres eller ophæves.
Jeg vil i den forbindelse gerne sige, at jeg har stor respekt for de tanker og overvejelser, som ligger bag de forskellige forslag, vi behandler i dag.
Men lad mig med det samme slå fast, at vi efter regeringens opfattelse har en god og en velfungerende grundlov i Danmark, en grundlov med en fornuftig og rummelig ramme om det danske folkestyre.
På den måde synes jeg, at man med rette kan sige, at de i 1953, hvor grundloven senest blev ændret, har været fremsynede.
Det kan man da i høj grad.
De fleste er vel også i dag enige om, at der en dag vil kunne opstå et meget bredt ønske om at ændre på det forhold, at grundloven ikke sikrer fuld kønsligestilling med hensyn til tronfølge.
Men disse eksempler kan efter min opfattelse ikke rokke ved det generelle indtryk, nemlig at vi har en grundlov, som fortsat er velfungerende i nutidens samfund.
Så når det gælder det overordnede spørgsmål, om der efterhånden er opstået et reelt og påtrængende behov for at ændre grundloven, er svaret efter regeringens opfattelse, at det er
Jeg tror heller ikke, at det er den almindelige opfattelse i befolkningen, at grundloven er utidssvarende.
Ja, man kan vel i den forbindelse også tilføje, at grundloven i det daglige næppe påkalder sig den helt store opmærksomhed ude i befolkningen.
Jeg vil også gerne understrege, at det ikke nødvendigvis er et negativt tegn i vores demokrati.
Som jeg ser det, er det i høj grad et tegn på, at vores moderne samfund uden problemer kan fungere inden for rammerne af den eksisterende grundlov.
Alt i alt er det altså regeringens opfattelse, at tiden ikke i dag er moden til at igangsætte en proces, der sigter mod at munde ud i en grundlovsændring.
Jeg vil i den forbindelse gerne komme lidt ind på nogle af de punkter, som de forskellige forslag lægger op til, og som forslagsstillerne mener, skal indgå i et arbejde med at ændre grundloven. Et af de temaer, der bliver taget op i flere af forslagene, er menneskerettighederne.
Det nævnes således, at bestemmelserne i den gældende grundlov om borgernes rettigheder, f.eks. ytringsfriheden og retten til den personlige frihed, bør suppleres og justeres i lyset af den række af rettigheder, der er nedfældet i bl.a. den europæiske menneskerettighedskonvention.
Men jeg synes, man skal være opmærksom på, at noget sådant som udgangspunkt alene ville have en rent formel, symbolsk betydning.
De rettigheder, som er nedskrevet i f.eks. den europæiske menneskerettighedskonvention, er jo netop rettigheder, som borgerne allerede har, så det ville ikke reelt tilføje noget nyt at gentage de samme rettigheder i grundloven.
Det, der for den enkelte borger har reel betydning, er, at myndighederne er fuldt opmærksomme på i praksis at respektere de gældende menneskerettigheder, hvad enten det følger af grundloven eller f.eks. af den europæiske menneskerettighedskonvention.
Så kan vi selvfølgelig også reelt tilføre samfundet og befolkningen et højere retssikkerhedsniveau ved her i Folketinget løbende at gennemføre den fornødne lovgivning.
På baggrund af denne kommissions arbejde behandler Folketinget for tiden et lovforslag fra justitsministeren, som netop går ud på i en række praktisk vigtige tilfælde at sikre den enkelte borgers retssikkerhed yderligere.
Regeringen har som bekendt også tidligere fremsat et lovforslag, som skal beskytte den enkelte mod foreningstvang.
Forslaget bygger på hensynet til foreningsfriheden, herunder retten til selv at vælge, om man vil være medlem af en bestemt fagforening.
Heller ikke her behøver vi nogen grundlovsændring for at styrke borgernes retssikkerhed.
Det kræver bare, at et flertal i Folketinget vil støtte regeringens forslag.
Jeg kan også nævne spørgsmål om borgerens ret til indsigt i den offentlige forvaltning, noget, der er omtalt i et af de forslag, vi behandler i dag.
Reelle
området
opnås ved lovgivning.
Regeringen har faktisk allerede her startet et forberedelsesarbejde ved at nedsætte Offentlighedskommissionen, som skal udarbejde forslag til en ny offentlighedslov, der samlet giver borgerne større ret til indsigt i forvaltningen.
Det er igen et eksempel på, at der er mange gode ting, man kan opnå, men man behøver faktisk ikke ændre en grundlov.
Man kan bare gennemføre den fornødne lovgivning i Folketinget.
Også når det gælder den enkeltes ansvar over for fællesskabet og naturen samt den enkelte borgers sociale rettigheder, som f.eks. retten til lægehjælp og ordentlige arbejdsforhold, kan man da med god ret spørge, hvad den reelle gevinst ville være ved at skrive alt det ind i grundloven.
Selvfølgelig vil det se flot ud og smukt ud, og det ville markere vores ønske om ved fælles bestræbelser at skabe og ikke mindst videreføre et samfund, hvor der bliver taget hensyn til miljøet og naturen, og hvor alle vel ønsker en så høj social velfærd for den enkelte som muligt.
Så ingen ville i den forstand vel ikke på den ene eller anden måde kunne være imod at markere sådanne fælles ønsker.
Men helt ærligt, en reel styrkelse af indsatsen på de områder skal efter min mening eller kan efter min mening ikke mest hensigtsmæssigt ske gennem grundlovsbestemmelser.
Det kan vi i stedet gøre ved bl.a. at give virksomhederne gode konkurrenceforhold eller føre
en fornuftig økonomisk politik, eller hvad man ellers kan gribe af redskaber, som står til Folketingets anvendelse. Man skaber ikke flere job gennem paragraffer i grundloven.
Man skaber ikke ret til bolig, man skaber ikke flere boliger ved at skrive paragraffer i grundloven.
Man skaffer ikke uddannelse ved at skrive paragraffer i grundloven.
Man skaffer ikke mere lægehjælp ved at skrive paragraffer i grundloven.
Det er det, der skal til.
Det behøver man ikke at ændre grundloven for.
Jeg kan da bestemt tilslutte mig ønsket om til stadighed
at sætte fokus på bl.a. borgernes sociale velfærd, men det er altså efter min opfattelse forkert at tro, at vi her i første række opnår reelle fremskridt ved at ændre grundloven. Så er der også nogle, der peger på grundlovens regler om udenrigspolitik, og det er da fuldstændig rigtigt, at det ikke er et sådan særlig moderne sprogbrug, når man i den gældende grundlov bl.a. fastslår: »Kongen handler på Rigets vegne i mellemfolkelige anliggender.« Sådan ville vi jo nok ikke skrive det i dag.
Men det reelle indhold af grundloven må vel også her siges at være i ganske god overensstemmelse med en nutidig betragtning, nemlig at det er regeringen, der på landets vegne agerer i udenrigspolitiske sager, men sådan at regeringen skal forelægge alle væsentlige spørgsmål for Folketinget. Jeg medgiver da, at den dag, hvor der er tungtvejende grunde til at ændre grundloven, er her da bestemt en formulering, som bør gøres mere nutidig, mere i overensstemmelse med, hvordan den parlamentariske realitet og praksis er, men det kan jo ikke i sig selv bære en grundlovsændring, at vi sådan laver sproglige formuleringer.
Jeg kunne tage mange andre ting op, men det tillader tiden ikke, så jeg vil ikke yderligere forfølge de emner, der kunne tages op i forbindelse med en grundlovsændring, og som i den ene eller anden form er berørt i de forslag, vi debatterer i dag.
Et andet spørgsmål er f.eks. statsministerens mulighed for til enhver tid at udskrive nyvalg til Folketinget.
Det er selvsagt på det principielle plan interessante temaer, som der bestemt også kan være god anledning til at debattere, når man er optaget af, hvordan vores folkestyre skal være indrettet.
Men også her vil jeg sige, at jeg har svært ved at få øje på, at der skulle være et påtrængende behov for at ændre grundloven på disse punkter.
Ganske vist er det som sagt min opfattelse, at der ikke er noget påtrængende behov for at indlede en proces med det sigte at ændre grundloven.
Regeringen kan derfor ikke støtte de fremsatte forslag, men det betyder da ikke, at
diskussioner om vores grundlov efter regeringens opfattelse er uvæsentlige, tværtimod.
Disse debatter er absolut væsentlige. Det er da også klart, at der vil komme et tidspunkt, hvor grundloven vil skulle ændres.
Vi har en grundlov, der er knap 55 år gammel, og man vover vel næppe noget ved at sige, at der ikke vil gå yderligere 55 år, inden den på ny skal ændres.
F.eks. vil vi jo, som jeg var inde på tidligere, en dag kunne komme i en situation, hvor der vil være et meget bredt ønske om at ændre grundloven, fordi grundloven ikke sikrer fuld kønsligestilling, når det gælder tronfølgerækken. Men det klare udgangspunkt for regeringen er, at vi har en grundlov, der giver gode rammer for et velfungerende moderne demokrati, så lidt firkantet sagt er det ikke grundlovens skyld, hvis vi ikke formår i alle henseender at få tingene til at fungere.
Alt i alt er det derfor min konklusion, at tiden ikke er moden til en grundlovsændring.
Vi er således ikke i en situation, hvor jeg vil kunne lægge til grund, at der i det danske samfund er en udbredt enighed og forståelse om, at det er påtrængende at få grundloven ændret på en række punkter.
Derfor kan jeg som statsminister ikke anbefale, at vi skiber os ud i et sådant projekt på nuværende tidspunkt.
Men jeg ser meget frem til dagens debat, som sammen med de grundlovsdrøftelser, vi tidligere har haft og også fremover vil få, i alle tilfælde medvirker til, at vi står bedst muligt rustet den dag, hvor der opstår et reelt behov for at søge vores grundlov ændret.