runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-10-25:
Vil ministeren forklare forskellen på den sammenkobling, regeringen lavede over for Somalia med økonomiske midler til gengæld for at tage egne borgere tilbage, og den sammenkobling, som nu her i spørgetiden i dag bliver betegnet som absurd og usmagelig, og som består i, at man laver en sammenkobling med økonomiske midler og tilbagetagning af egne borgere?
Vil ministeren lige forklare mig forskellen på det, regeringen arbejdede for over for Somalia, hvor man ville lægge mange millioner på bordet til klanledere i Somalia for tilbagetagning af egne borgere, og så den sammenkobling, der finder sted nu?
Jeg beder ministeren om at forholde sig til det rent principielt.
Hvori består forskellen?
Jan Trøjborg (S), 2000-10-25:
Jeg synes, det er en usmagelig sammenhæng, Dansk Folkeparti foreslår.
Hvis jeg forstår det rigtigt, handler det om penge for et antal personer, der skulle sendes tilbage.
Jeg ved faktisk ikke, hvad Dansk Folkeparti taler om.
Regeringen tager naturligvis skarp afstand fra de forbrydelser, de voldshandlinger, der er foregået, også de, der er foregået her i København.
Desuden synes jeg også, at den fremstilling, som hr. Skaarup giver af situation i Mellemøsten, er ganske ensidig, og jeg vil endnu en gang sige, at jeg synes, den præmis, som alle spørgsmålene fra hr. Thulesen Dahl og hr. Skaarup bygger på, er en forkert præmis.
Jeg har ingen viden om, at selvstyreområdets myndigheder skulle forhindre, at palæstinensere med opholdstilladelse her i landet, der retmæssigt har tilknytning til selvstyreområderne, ikke har mulighed for at vende tilbage.
Præmissen er simpelt hen falsk.
Jens Ove Kjeldsen (KRF), 2000-10-25:
»Vil ministeren oplyse om baggrunden for, at der ikke tilstræbes en betalingsmæssig ligestilling mellem henholdsvis forældrebetalingen for ophold i skolefritidsordningerne og kommunernes dagtilbud efter lov om social service?«
Skriftlig begrundelse
Samtidig bestemmes i § 2, at kommunen skal tilstræbe en betalingsmæssig udligning mellem tilbudene i kommunen.
Dette gælder imidlertid ikke skolefritidsordningerne, hvor der ikke er fastsat begrænsninger i forældrebetalingens andel af de samlede udgifter.
Det medfører en betalingsmæssig ulighed mellem skolefritidsordninger og de øvrige kommunale daginstitutionstilbud eller klubtilbud.
Kommunerne motiveres derved til at søge at lade flest mulige børn benytte en skolefritidsordning med mulighed for at opkræve høj forældrebetaling i modsætning til, hvis de benytter et daginstitutionstilbud eller et klubtilbud med en maksimal procentgrænse for forældrebetalingen.
Henrik Dam Kristensen (S), 2000-10-25:
Jeg bliver desværre nødt til at sige, at jeg mener, at der er givet svar, og ved en læsning af Folketingstidende vil man også kunne se, at jeg i hvert fald to gange har givet det svar. Hermed sluttede spørgsmålet.
Bortfaldet spørgsmål
Spm. nr. 3723
Tove Fergo (V), 2000-10-25:
»Vil ministeren oplyse, hvor mange udslusningsboliger, der er på lands-, amts- og kommunalplan?«
Henrik Dam Kristensen (S), 2000-10-25:
Det synes jeg selvfølgelig er interessant i forhold til den debat, vi har haft.
Det er uden for min ressort, men det står jo enhver frit for at afprøve den opblødning, som vi nu er et par stykker i Folketingssalen der tilsyneladende har bemærket, om den også holder hele vejen igennem, når det gælder Kristeligt Folkeparti.
Men det er da nogle spændende signaler, der er kommet fra hr. Jens Ove Kjeldsen.
Jeg skal bare gentage, hvad jeg sagde indledningsvis til hr. Jens Ove Kjeldsen, nemlig at jeg samlet set opfatter reglerne om skolefritidsordningen efter folkeskoleloven og tilbudene efter serviceloven som redskaber, der giver kommunerne mulighed for at finde de løsninger, de synes er mest hensigtsmæssige for børn og unge i skolealderen.
De forskellige tilbud kan supplere hinanden og give børn og unge i skolealderen flere muligheder.
Og det var så dér, jeg startede principielt med at hylde det kommunale selvstyre.
Frank Aaen (EL), 2000-10-25:
Er ministeren ikke enig i, at med den melding, der her kommer fra Kristeligt Folkeparti, må vi nu konkludere, at Kristeligt Folkeparti støtter den aftale, der er gennemført mellem regeringen og SF og Enhedslisten om at sikre de samme fripladsordninger i SFO-ordningerne som i de øvrige daginstitutionsordninger, og at holdningen er ændret i forhold til den meget massive blokering, som Kristeligt Folkepartis formand tidligere er kommet med?
Og skal vi ikke sige tak til Kristeligt Folkeparti for den holdningsændring og den imødekommenhed, der i dag udtrykkes, i modsætning til hvad vi tidligere har hørt?
Jens Ove Kjeldsen (KRF), 2000-10-25:
Jeg må jo så konkludere her, at jeg oplever, at man - også fra ministerens side - gentager sig selv i modsætning til at svare på spørgsmålet.
Jeg er helt opmærksom på, at vi giver kommunerne redskaberne.
Men mit spørgsmål og mit ærinde er at sige, at de redskaber burde være ens i de forskellige systemer, og det tager man tilsyneladende ikke stilling til.
Så jeg må beklage, at jeg ikke har fået svar på det her spørgsmål, og det er jo klart, at det er noget, vi i Kristeligt Folkeparti gerne vil have drøftet i en kommende diskussion imellem forligspartierne.
Henrik Dam Kristensen (S), 2000-10-25:
Jeg svarede indledningsvis hr. Jens Ove Kjeldsen principielt, så det behøver jeg ikke at gentage.
Og så skal jeg bare i lighed med hr. Frank Aaen - og det er så også et svar til hr. Frank Aaen - udtrykke forundring
over, at Kristeligt Folkeparti ikke ville bruge den mulighed, det var for at kunne støtte nogle svage familier, som kunne få nogle forbedrede fripladsmuligheder, åbenbart af nogle principielle årsager og indgangsvinkler, som jeg også forstår man nu også nærmest klandrer regeringen for at have
Men jeg kan bare konstatere, at sådan er det.
Det står nok ikke i min magt at bede
Kristeligt Folkeparti om at indkalde til noget som helst.
Jeg deler bare den forundring, som også hr. Frank Aaen gav udtryk for.
Frank Aaen (EL), 2000-10-25:
Jeg vil indledningsvis sige, at det vel er på kanten af, hvad man kan sige er omfattet af et forlig at sige, at måden, man passer børn på i fritiden, er omfattet af et forlig om folkeskolen.
Der hører godt nok en paragraf hjemme i folkeskoleloven, men jeg synes, det er en meget stram tolkning af, hvad der er et forlig.
Og så deler jeg ministerens forundring over spørgeren, når vi har hørt, at det bl.a. var Kristeligt Folkeparti, der blokerede for, at den ligestilling kunne blive gennemført.
Og derfor vil jeg gerne spørge ministeren: Vil det ikke være naturligt på baggrund af den udvikling, der her er kommet signaler om fra Kristeligt Folkeparti, at Kristeligt Folkeparti tog initiativ til at sammenkalde forligspartierne og skabe enighed om, at selvfølgelig skal man ikke betale mere i skolefritidsordningen, end man skal i fritidshjemmet?
Jens Ove Kjeldsen (KRF), 2000-10-25:
Jeg havde også forventet, at ministeren ville svare nogenlunde, som han gjorde.
Det er jo klart, at når Kristeligt Folkeparti opponerer vedrørende fripladsgrænsen, er det, fordi man har den holdning, at skal der ændres på noget i et politisk forlig, er det noget, der ændres blandt forligspartierne.
Det er det principielle i det. Og derfor er der heller ingen problemer i - hvis ministeren anser det her for at være et problem - at man tager det med under armen næste gang, forligspartierne på folkeskoleområdet vil drøfte en ændring her.
Det afgørende for mig er, om man har en holdning til, om det her burde ændres eller ej.
Så kan det være fint nok, at ministeren siger, at man hylder den kommunale frihed.
Men hvorfor skal den kommunale frihed være i én sektor, men ikke i en anden?
Jeg ved godt, at det er to forskellige love, det er serviceloven, og det er folkeskoleloven, men ude i kommunerne, kan jeg godt sige, oplever vi det sådan, at det er de samme børn, det drejer sig om, og det er alternative løsninger, og der søger kommunerne, når de er presset af regeringen med hensyn til økonomi, over, hvor frihedsgraden er.
Og derfor kunne man jo godt spørge ministeren, om målet og hensigten egentlig inderst inde er at tvinge eller lokke kommunerne til at samle alle børn i skolealderen i de kommunale folkeskoler fra tidlig morgen til sen eftermiddag og få nedlagt de selvejende daginstitutioner, for det er reelt konsekvensen, hvis man vil se det her med åbne øjne.
Henrik Dam Kristensen (S), 2000-10-25:
Jeg er generelt tilhænger af det kommunale selvstyre.
For det første: Dagtilbud og klubtilbud hører under serviceloven, og det er jo ikke det samme som skolefritidsordninger, som hører under folkeskoleloven.
Det er derfor efter min opfattelse ikke hensigtsmæssigt at se isoleret på bestemmelserne om betaling for dagtilbud og klubtilbud i relation til betaling for skolefritidsordninger.
Jeg opfatter samlet set reglerne om skolefritidsordningen efter folkeskoleloven og tilbudene efter serviceloven som redskaber, der begge er med til at give kommunerne mulighed for at finde de løsninger, de synes er mest hensigtsmæssige for børn og unge i skolealderen.
De forskellige tilbud kan supplere hinanden og give børn og unge i skolealderen flere muligheder.
Jeg vil også gerne sige, at det er min opfattelse, at forældrebetaling for dagtilbud til børn og klubtilbud m.v. til større børn og unge kan have et nogenlunde rimeligt niveau.
Det er ikke en del af regeringens politik at ændre afgørende på principperne for fastsættelse af forældrebetaling i dagtilbud og klubtilbud m.v. Så kan jeg oplyse, at undervisningsministeren har orienteret mig om, at reglerne i folkeskoleloven, herunder betalingsspørgsmålet, anses som omfattet af et politisk forlig imellem en række partier, herunder også Kristeligt Folkeparti, og at der for tiden ikke er den fornødne fælles opfattelse af, hvilke ændringer der er behov for.
Jeg sigter her til de igangværende finanslovforhandlinger, hvor Undervisningsministeriet har præsenteret folkeskoleforligspartierne for et forslag om obligatorisk ydelse af fripladser til børn optaget i skolefritidsordningen efter Socialministeriets regler, og her har jeg forstået, at Kristeligt Folkeparti ikke ønsker at støtte forslaget, da man finder at det er et brud på folkeskoleforliget.
Og det har jeg selvfølgelig svært ved at sammenfatte med det spørgsmål, som spørgeren stiller her.
Jeg synes, der er en vis unøjagtighed i Kristeligt Folkepartis indgangsvinkel.
Jens Ove Kjeldsen (KRF), 2000-10-25:
Begrundelsen for mit spørgsmål er, at to forskellige ministerier har fastsat helt forskellige regler og rammer over for kommunerne for de samme børns pasning på det samme tidspunkt på dagen, når det gælder maksimumgrænsen for, hvor meget kommunerne må opkræve i forældrebetaling.
Ved skolefritidsordningen, den såkaldte SFO, gælder ingen maksimumgrænse, dvs. at i virkeligheden må man opkræve 100 pct. Ved klubtilbud er der en maksimumgrænse på 20 pct. og i fritidshjem en maksimumgrænse på 30 pct.
Jeg har tidligere stillet ministerens forgænger et tilsvarende skriftligt spørgsmål og fik det svar, at ministeren ikke vurderede, at der var politisk flertal for at ændre de vedtagne love på dette område.
Der var ingen tilkendegivelse af den daværende ministers egne synspunkter eller begrundelse for et eventuelt synspunkt.
Jeg ønsker derfor et svar om den nuværende ministers holdning til det problem, som påpeges i mit spørgsmål: Finder ministeren, at det er i orden, at kommuner lukker selvejende daginstitutioner og bruger ekstra anlægskroner på at etablere skolefritidsordninger og samtidig hæver forældrebetalingen fra 30 til 60 pct.?
Jeg oplever situationen nu her således, at man ønsker at snakke udenom og ikke svare på spørgsmålet.
Hvis man ser det, synes jeg også, man må give udtryk for det.
Med hensyn til det andet problem i forbindelse med fripladsgrænser: Jamen det kunne man jo så tage op i samme sammenhæng, det har jeg ikke noget imod.
Kristeligt Folkeparti har også givet udtryk for, at det var principielt, at vi var utilfredse med, at man greb ind i nogle forligsområder, hvor det ikke var forligspartierne, der diskuterede det, men man gjorde det udenfor.
Det var principielt. Så jeg tror ikke, der er nogen problemer, i forhold til at forligspartierne mødes og sammen på et tidspunkt diskuterer det her spørgsmål om fripladsgrænserne.
Men det må være forligspartierne, der drøfter det, og derfor synes jeg, det er rimeligt og forventeligt, at ministeren kunne give udtryk for sin egen holdning til det her, om man vil tage initiativ til at få gjort tingene lidt mere ensartede over for kommunerne. Der er flere kommuner, der mener, at det her er meget uheldigt.
Jørgen Winther (V), 2000-10-26:
Den radikale ordfører, fru Inger Marie Bruun-Vierø, var skuffet over Venstre.
Nu er min hukommelse ikke så god, som den måske burde være, men jeg synes, jeg kan huske, at den radikale undervisningsminister på et tidspunkt sagde, at det var skolebestyrelserne, der skulle komme med beslutninger angående dette meget vigtige rygeemne, og jeg synes egentlig, det lød fornuftigt, så hun inspirerede mig meget til at holde den ordførertale, man har hørt.
Men jeg vil spørge fru Inger Marie Bruun-Vierø: Husker jeg rigtigt, eller husker jeg forkert?
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2000-10-26:
Jamen jeg kan da kun bekræfte, at hr. Jørgen Winther husker rigtigt.
Men det, der er sket i den radikale folketingsgruppe, ligesom det sikkert sker i alle mulige andre grupper, er jo, at da den er en demokratisk forsamling, tager vi nogle diskussioner, og synspunkterne bøjer sig imod hinanden, og det kan man jo aldrig klandre nogen for, for ellers kom vi ingen vegne.
Anni Svanholt (SF), 2000-10-26:
Det var jo meget tydeligt, at hr. Frank Aaen havde svært ved at manøvrere i dette farvand og komme med det budskab, at Enhedslisten ikke vil gøre en virkelig indsats for at beskytte børnene.
Det plejer jo ellers at være det, Enhedslisten er utrolig optaget af og med rette, og det er vi sandelig også i SF.
Enhedslisten har gentagne gange fremsat forslag til en egentlig miljølov for børn, men det bliver jo vanskeligt, synes jeg, at få tingene til at hænge sammen.
Det ser mærkeligt ud, at når man virkelig vil lave en sådan miljølov for børn, vil Enhedslisten fuldstændig undtage det stof, som er det mest forurenende og påvirkende stof over for børn, og det er oven i købet veldokumenteret, hvor skadeligt det er.
Det bliver nødvendigt for hr. Frank Aaen at tale lidt mere med baglandet og overbevise dem om, at der skal bedre sammenhæng i tingene.
Det er helt uforståeligt, at Enhedslisten vil stå for det samme synspunkt som Venstre her i dag.
Henriette Kjær (KF), 2000-10-26:
Jeg er godt nok også skuffet over hr. Frank Aaen, for hvordan kan hr. Frank Aaen være sikker på, at børn kan færdes i røgfri miljøer, når man først efter en demokratisk proces hvert enkelt sted skal diskutere, om det skal være røgfrit eller ej?
Det kan jo meget vel falde ud til, at det ikke skal være røgfrit, så derfor synes jeg altså, det er vigtigt, at vi tør være lidt modige herinde og sige: Nu beslutter vi altså, at vores børn skal have lov til at færdes i røgfri miljøer!
Så vil jeg sige med hensyn til tilsætningsstoffer, at de gør det vel ikke lettere at begynde at ryge.
Det, der gør, at man begynder at ryge, er vel, at der er nogle rollemodeller, nogle man ser op til, der ryger.
Tilsætningsstofferne gør det sværere at holde op, og det er også et problem, men jeg tror ikke, det lige er dem, der får folk til at begynde at ryge.
Frank Aaen (EL), 2000-10-26:
Det sidste er lodret forkert.
Man tilsætter f.eks. kakao, og man tilsætter mentol.
Begge de stoffer har den egenskab, at røgen ikke river så meget i halsen, som den ellers vil gøre, og man gør det helt målbevidst, helt klart - det er jeg sikker på - for at gøre det nemmere for folk at begynde at ryge.
Det er klart, at der skal være en anledning til, at folk begynder, og det kan være en rollemodel.
Men når man så tager måske ikke den første smøg, men nummer to, så begynder det allerede, så er tilvænningen i fuld gang, præcis fordi man ikke kommer til at hoste så meget første gang.
Sådan er det.
Selvfølgelig skal det ikke være muligt at beslutte, at man må ryge over hele skolen.
Min opfattelse er, at vi selvfølgelig skal vedtage den del af lovforslaget, der siger, at alle har ret til at gå i et røgfrit miljø, men hvad man så ellers gør for at forhindre, at folk ryger, kan man diskutere og beslutte på den enkelte skole.
Det tror jeg er meget klogere.
Jeg er ærgerlig og faktisk også lidt skuffet over, at fru Anni Svanholt, SF's ordfører, forfalder til lidt drilleri og siger, at det så ud, som om jeg ikke kunne lide det, jeg stod og sagde, og hvad ved jeg.
Jeg mener da, det er en helt seriøs diskussion, som alle tilhængerne af forbudet også må forholde sig til. Er forbud altid den rigtige metode?
Der er jo masser af ting, vi ikke forbyder.
Forbyder vi folk at købe øl?
Forbyder vi folk at købe spiritus?
Der er mange ting, vi ikke forbyder, fordi vi ikke synes, det er klogt, og
fordi vi heller ikke tror på, at et forbud har en god effekt.
Det er da fuldt legalt at have den opfattelse, som vi har i Enhedslisten, at nogle steder er forbud det eneste rigtige, men andre steder har det måske den modsatte effekt af det, der er hensigten, og jeg mener sådan set, der er mange gode argumenter for, at et forbud lige så vel kan øge rygeproblemet, som det kan mindske det.
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2000-10-26:
Til hr. Frank Aaen: Vi forbyder ikke køb af alkohol, men jeg mener også, at man slet ikke kan sammenligne tobak med alkohol, for alkohol kan jo, hvis det indtages i begrænsede mængder, være sundhedsgavnligt; det har den store Østerbroundersøgelse jo vist.
Men her handler det om noget, der er ekstremt farligt, og så plejer vi jo nok at synes, at vi skal agere herindefra.
Birthe Skaarup (DF), 2000-10-26:
Jeg må sige til hr. Frank Aaen, at der er jo prøvet utallige ting rundtomkring, og det har vist sig, at det ikke virker.
Derfor er det nødvendigt, at man nu går ud og siger til børnene, at det ikke er det rigtige.
Det er trods alt hos børnene, vi ser rigtig mange sygdomme: astma, allergi, bronkitis osv. osv., tiltagende pollenallergi osv.
Så vidt jeg husker, er Enhedslisten et meget miljøvenligt parti, og det er, som om jeg fornemmer på hr. Frank Aaens kropssprog, at hr. Frank Aaen ikke er sådan helt glad ved at gå ud og sige, at det er altså ikke det rigtige.
Jeg tror inderst inde, at hr. Frank Aaen mener, at forslaget er udmærket, og jeg kan selvfølgelig ikke henstille, at Enhedslisten skal stemme for det her forslag, men jeg synes, der er en rigtig god grund til, at vi netop nu træffer nogle bestemmelser om, at nu ønsker vi altså en bedre sundhedstilstand her i landet. Det vil jo også vise sig for vores efterkommere, at det er en god idé, når vi på nuværende tidspunkt går ind og siger
til vores børn og unge mennesker: Hold nu op med at ryge.
Frank Aaen (EL), 2000-10-26:
Jeg har altså holdt utallige indlæg fra denne talerstol om, hvor skadelig jeg mener rygning er, og hvor meget vi skal gøre for at forhindre rygning.
Det behøver man altså ikke stå og gentage, for det er noget, vi alle sammen er enige om.
Der er ikke én eneste endnu, der har forholdt sig til substansen i Enhedslistens bekymring over dette forslag, nemlig om forbud er den rigtige metode, fordi det lige så godt kan få folk til at reagere modsat.
Rollemodeller kan også være den holdning, der hedder, at de seje tør ryge, selv om det er forbudt.
Nu påstår jeg ikke - jeg prøvede faktisk at være lidt afbalanceret i mit indlæg - at de, der går ind for forbud, er skudt i hovedet.
Jeg siger bare, at forholdet er en diskussion værd, og indtil videre er vi altså havnet på det synspunkt, at forbud ikke er den rigtige vej. Vi vil meget hellere sætte pres på den demokratiske proces: at vi får folk til at diskutere det ude omkring, at vi pålægger dem, at de skal have en rygepolitik, at de kommer igennem processen.
På den måde er vi i højere grad i stand til at skabe en kultur på den enkelte institution og på den enkelte skole, som siger, at det faktisk er usmart at ryge.
Det skal være et resultat af debatten, at det er usmart, i stedet for at vi måske kommer med et diktat ovenfra.
Så kommer der ingen debat på skolen, og så bliver det måske modsætningsvis smart at ryge, fordi det er imod autoriteterne.
Jeg mener da, at det er en meget seriøs diskussion; man skal da ikke bare komme herop og sige, at jeg ikke har forstået, at det er farligt at ryge.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2000-10-26:
Det mener jeg heller ikke man kan sige om hr. Frank Aaen.
Han er godt klar over, hvad substansen er af det, vi snakker om, men han vil gerne have, at vi taler om værdien af et forbud.
Jeg vil godt sige, hvorfor jeg personlig er tilhænger
af, at man gør det nu.
Det er, fordi da jeg var minister, lykkedes det at få et forslag igennem - et meget blødt forslag, hvor der også skulle tages hensyn til begge parter, osv.
Det lå så ude i amterne, og det har ikke været nogen succes, det kan man roligt sige.
Der er ikke kommet noget ensartet ud af det.
Der er ikke kommet det klap på skulderen til forældre og behandlere og til rygeafvænningsinstruktører, og hvad det hedder alt sammen, fordi det netop var noget, man skulle diskutere.
Det bliver jo aldrig til noget.
Altså det er derfor, i hvert fald for mit vedkommende, at så må jeg sige, at så er tålmodigheden sluppet op dér, hvor det drejer sig om børn.
Så det synes jeg vi skulle holde fast i.
Det andet står jo stadig væk.
Anni Svanholt (SF), 2000-10-26:
Til hr. Frank Aaen kan jeg sige, som jeg nævnte tidligere, at Kræftens Bekæmpelse har lavet en hel oversigt over, hvordan andre lande gør.
Og man må gå ud fra, at de lande har nogle erfaringer på området.
Det er faktisk både Sverige, Island, Norge, Finland, Frankrig, Østrig, Tyskland, Grækenland, Luxembourg, Irland, Italien, Belgien, Holland osv. - Portugal, England.
Alle de lande har faktisk forbud, når det gælder skoler og institutioner for børn.
Så det bygger jo altså på noget.
Det er måske også den samme erkendelse, at der skal
altid noget nyt til, for det er ikke tilstrækkeligt at sige det, der er sagt igen og igen gennem mange år.
Nu må der altså nogle nye initiativer til, og sådan at man kan afprøve, hvordan det virker - det er klart - og også, at man får en god diskussion lokalt, det er meget nødvendigt, om, hvordan man indretter sig.
Men det giver det her jo også anledning
Frank Aaen (EL), 2000-10-26:
Ja, der er stadig væk ikke nogen, der har forholdt sig til den diskussion, om forbud altid er det, der kan virke, om man tror, man får det resultat, man mener at få, med et forbud.
Og det er jo det, der er vores hovedhensyn.
Altså om man ryger eller ikke ryger, det er et holdningsspørgsmål, det er holdningsbearbejdelse.
Er man virkelig så overbevist om, at holdningsbearbejdelse bedst sker gennem lovgivning i dette Ting?
Mon ikke holdningsbearbejdelse bedre sker ved, at man får en debat ude på skolerne om det her spørgsmål?
Så lytter jeg da selvfølgelig, når der bliver sagt: Jamen det har vi prøvet før.
Jeg vil da se, om det er rigtigt.
Og er alt prøvet og vi også må indrømme, nå, men det virker nok ikke, jamen så tror jeg heller ikke, der er nogen i Enhedslistens folketingsgruppe, der ikke er indstillet på at tage det op til genovervejelse - helt sikkert.
Men vi har bare den overvejelse, at vi tror, det er klogere at gå andre veje.
Så glemte jeg at sige til fru Anni Svanholt, der sagde, at jeg skulle snakke med mit bagland, at det har vi selvfølgelig gjort.
Også i den her sag har vi talt med baglandet, og jeg går ud fra, vi har den yngste hovedbestyrelse blandt alle partier.
Meldingen fra vores unge det var, at det er ikke den rigtige metode, og det er jo ikke, fordi de går ind for rygning. Jeg kan i øvrigt sige, hvis nogen skulle have den mistanke, der er ingen i folketingsgruppen, der ryger.
Vi er alle sammen ikkerygere; vi er alligevel nået frem til, at vi tror, man skal gå andre veje end bare at udstede forbud.