runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Steen Gade (SF), 2006-11-15:
Jeg har næsten lyst til at kalde hr. Jesper Langballe for oraklet fra Thorning, for jeg kan forstå, at hr. Jesper Langballe kan tolke tallene og helt præcist ved, at de kan oversættes til 24-års-reglen, så oraklet fra Thorning må være en rar betegnelse for hr. Jesper Langballe.
Mit spørgsmål til hr. Langballe er: Vi har hørt flere forskellige typer argumenter for 24-års-reglen.
Vi har hørt, at den begrænser antallet af familiesammenføringer, og vi har hørt, at den forhindrer tvangsægteskaber.
Men fru Irene Simonsen har sagt, at den ikke forhindrer tvangsægteskaber.
Hvilket synspunkt går Dansk Folkeparti ind for, og hvorfor støtter man det så stærkt?
Jesper Langballe (DF), 2006-11-15:
Det er altså ikke nok at lukke ørerne op, for når ordene er kommet ind, skal der jo foregå et eller andet bagefter.
Jeg må sige, at jeg simpelt hen var ude af stand til at forstå hr. Jørgen Arbo-Bæhrs andet spørgsmål.
Jeg har ikke lige tallet i hovedet, men det har været nævnt et par gange, og når en undersøgelse viser, at der nu er mange, mange flere udlændinge, der vælger en dansk ægtefælle, end der var før, er det selvfølgelig på grund af 24-års-reglen.
Jeg ved ikke, hvad det ellers skulle være.
Hvordan forestiller hr. Jørgen Arbo-Bæhr sig at en undersøgelse, der skal kommer nærmere ind på spørgsmålet, kan foretages?
Det har jeg svært ved at se.
Det er klart, at i en sådan undersøgelse spørger man ikke folk om tvangsægteskaber, men den undersøgelse, jeg har nævnt flere gange, siger noget om tvangsægteskaber.
Jeg kan ikke komme det nærmere.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-15:
Jeg kan regne ud, at hr. Jesper Langballe bygger på, at sådan er det bare, for hvis vi ser på den undersøgelse, hr. Jesper Langballe henviser til, berører den ikke spørgsmålet om tvangsægteskaber med et eneste ord.
Derimod siges det i undersøgelsen – og det er det, hr. Jesper Langballe måske i virkeligheden ikke har læst – at flere gifter sig med herboende udlændinge, og på den baggrund bliver det endnu mere uklart, hvad hr. Jesper Langballe kan sige angående tvangsægteskaber.
Når man henviser til en undersøgelse, som ikke med et eneste ord siger noget om tvangsægteskaber, mener jeg, at man samtidig må sige: Det kunne være, vi havde brug for dokumentation i en sag, der interesserer os så meget, nemlig forhindring af tvangsægteskaber.
Så er vi i og for sig ligeglade med, om den unge gifter sig med en dansker, en svensker eller en tyrker.
Jesper Langballe (DF), 2006-11-15:
Jeg kan forsikre hr. Jørgen Arbo-Bæhr for, at jeg sidder inde med megen viden, som hr. Jørgen Arbo-Bæhr kan have stor glæde af, så det er bare med at lukke ørerne op.
Hvorfra jeg ved at 24-års-reglen virker?
Jeg har faktisk lige forklaret det, så her var ørerne ikke tilstrækkelig åbne, men jeg har lige forklaret det.
Det ligger faktisk i sagens natur, at når et ungt menneske er blevet 24 år, er den forældreautoritet, som ellers ville have gennemført et tvangsægteskab, smuldret, og den undersøgelse, jeg nu nævner for tredje gang, og som fru Henriette Kjær også har nævnt, har vist en kraftig stigning i antallet af udenlandske unge, der vælger en dansk ægtefælle.
Den undersøgelse, der har været efterlyst flere gange, og som skal vise, hvor mange tvangsægteskaber der ikke har fundet sted, kan derimod ikke lade sig gennemføre.
Men jeg synes faktisk, at når det er klart, at de unge nu er begyndt at vælge danske ægtefæller, må man sige: Min sjæl hvad vil du mer?
Tættere på et bevis kan vi jo ikke komme.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-15:
Hr. Jesper Langballe ved, at familiesammenføringsreglerne påvirker antallet af tvangsægteskaber, og for at vi kan blive endnu klogere, synes jeg, hr. Jesper Langballe skulle fortælle os, hvor vi kan finde dokumentation for, at familiesammenføringsreglerne reducerer antallet af tvangsægteskaber.
Jesper Langballe (DF), 2006-11-15:
Jeg vil gøre meget for at tilfredsstille hr. Morten Østergaard, men jeg tror alligevel, der går en grænse her.
Jeg vil godt lige sige, at jeg overskred min taletid, fordi jeg er et høfligt menneske og gerne ville vende mig mod hr. Morten Østergaard, og så kunne jeg ikke holde øje med lampen.
Hvor ved hr. Morten Østergaard fra, at 24-års-reglen ikke hjælper?
Det er fuldkommen evident, at den hjælper.
Vi ved det faktisk fra de unge muslimer selv, for de siger: Vil I ikke godt bevare reglen, for sagen er jo den, at når vi er 24 år, er vi gamle nok og modne nok til at trodse vores forældre, men det er vi ikke som 17-, 18eller 19-årige.
Selvfølgelig hjælper reglen.
Hvorfor skulle man i øvrigt have nogen speciel viden på krisecentrene om, hvorvidt reglen virker eller ej?
Det kan jeg faktisk overhovedet ikke forstå.
Der er slet ikke nogen tvivl om, at den hjælper.
Den undersøgelse, fru Henriette Kjær henviste til, viser jo, at mange, mange flere nu vælger en dansk ægtefælle, og det er jo et ganske tydeligt bevis på, at den har hjulpet og det endda meget kraftigt.
Morten Østergaard (RV), 2006-11-15:
Det var egentlig en dejlig erkendelse, som jeg synes man skulle tage til efterretning i regeringspartierne.
Der vil næppe ske nogen stor skade ved at få en sådan undersøgelse, men det undrer os egentlig lidt, at man har en sådan panikangst for at få den tilvejebragt.
Jeg tror, man er bange for, hvad resultatet ville blive, for er det ikke rigtigt, at det faktisk er sådan, at de, der rent faktisk er i frontlinjen og bekæmper de tvangsægteskaber, som finder sted ude i miljøerne og ikke ved grænseposterne, siger, at her hjælper 24-års-reglen ingenting?
Det vil da være interessant at vide for vælgerne, som skal vurdere, om Danmark skal fortsætte ad den kurs, man følger i dag, eller om man skal gå en anden vej.
Det er vel relevant for dem at kunne vurdere, om kursen er rigtig eller forkert, altså om det er hr. Jesper Langballe og andre i deres nærmest religiøse tro på reglens effekt eller det er de praktikere, der hver dag bekæmper problemstillingerne ude i miljøerne, der har ret.
Hvem har ret i deres vurdering af effekterne af regeringens udlændingepolitik, når det gælder tvangsægteskaber?
Jeg vil se frem til, at hr. Jesper Langballe og Dansk Folkeparti vil stemme for forslaget til vedtagelse, om ikke andet for at tilfredsstille vores ønske om at få det afklaret.
Jesper Langballe (DF), 2006-11-15:
Jeg er lige ved at sige, at spørgsmålet er lidt hypotetisk, sagt lidt spøgefuldt.
Jeg får egentlig helt lyst til at stemme for hr. Morten Østergaards forslag til vedtagelse og sige: Jamen så lad dem dog få deres vilje og få den undersøgelse, for den skader jo ikke en kat.
Den er nærmest et fuldkommen ligegyldigt spild af penge.
Sagen er den, at der ikke er noget væsentligere end at få forsket i ting, hvor man har brug for viden, og hvor man ved, at man kan hente viden frem.
Men dette her er pjat, det er ren pseudoforskning.
Evalueringen af, hvordan lovgivningen virker, foregår jo hver eneste dag.
Jeg er sikker på, at hvis der var en patentløsning, så man kunne finde en bedre regel end 24-års-reglen med de samme positive virkninger, som den har, mon så ikke der var en eller anden – ministeren, hr. Morten Østergaard eller mig, hvem som helst, et eller andet geni – der ville sige: Hov, her er den rigtig gode idé.
Men den har bare ikke vist sig, og det bliver altså ikke bedre af, man sætter sig i en rundkreds og forsker lidt.
Morten Østergaard (RV), 2006-11-15:
I et spørgsmål til fru Irene Simonsen kom jeg vist til at fejlcitere hr. Jesper Langballe, som i et tidligere spørgsmål netop sagde: Vi er ikke forelskede i 24-års-reglen.
Det må jo være, fordi man – som det også fremgik af hr. Jesper Langballes indlæg – synes, at selv om man ikke er helt pjattet med den, er der trods alt nogle fordele ved den, som gør, at den alligevel er god.
Når det f.eks. handler om forskning i islamisme, kan Det Radikale Venstre og Dansk Folkeparti jo finde hinanden, fordi vi er interesserede i at få mere viden om, hvad det er, der skaber islamisme rundtomkring.
Det kan vi, på trods at vi har vidt forskellige udgangspunkter, og hvordan kan det så være, at vi i en sag som denne, hvor vi også har vidt forskellige udgangspunkter, ikke kan blive enige om, at det værste dog er ikke at have viden?
Hvad er det, der gør, at hr. Jesper Langballe og Dansk Folkeparti insisterer på at sætte kikkerten for det blinde øje, når det drejer sig om konsekvenserne af regeringens udlændingepolitik?
Jesper Langballe (DF), 2006-11-15:
Nu er vi jo høflige mennesker i regeringspartierne og Dansk Folkeparti, så i vores svar forholder vi os altid til det, vi bliver spurgt om.
Vedtagelsesforslaget er udformet på grundlag af selve forespørgslens ordlyd.
Vi forholder os til den og gør opmærksom på, at takket være flertallet bag regeringen er Danmark faktisk et åbent samfund.
Her i salen har det mest handlet om tvangsægteskaber, for det er det, oppositionen gerne vil tale om, og så taler vi da om tvangsægteskaber; det er klart.
Men vi kan altså ikke få hele verdenshistorien med i et forslag til vedtagelse på to en halv linje.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-15:
Jeg er efterhånden blevet noget forvirret omkring regeringens politik på det område, for begrundelserne for 24-års-reglen svinger meget.
Nogle gange er begrundelsen, at den er der af hensyn til integrationen, andre gange er den der af hensyn til spørgsmålet om at begrænse tvangsægteskaber.
Det svinger sådan frem og tilbage fra det ene øjeblik til det andet.
Topmålet var vel nået, da fru Irene Simonsen svarede på et tidligere spørgsmål, at årsagen til, at man for regeringspartiernes og Dansk Folkepartis vedkommende i forslaget til vedtagelse ikke nævnte spørgsmålet om tvangsægteskaber, skulle være, at forespørgslen ikke handler om det.
Men hvis man nu læser, hvad forespørgslen handler om, handler den om konsekvenserne af den samlede lovgivning vedrørende familiesammenføring.
Jeg vil bare spørge fru Irene Simonsen: Er det ikke et meget væsentligt spørgsmål at stille, om konsekvenserne af lovgivningen er flere eller færre eller det samme antal tvangsægteskaber?
Steen Gade (SF), 2006-11-15:
De danske familiesammenføringsregler, der har to hovedelementer, 24-års-reglen og stramme tilknytningskrav, har markant gjort Danmark kendt i udlandet som et lukket samfund.
Derfor har det jo gjort indtryk på os forespørgere, som er Det Radikale Venstre, Enhedslisten og SF, at statsministeren i sin åbningstale talte om, at Danmark er et åbent samfund.
Sådan opleves det ikke, når man ser på Danmark udefra.
Vi har ofte det råd, at vi siger til dem, at så er der vist ikke andet at gøre end at flytte til Sverige eller Tyskland.
Ofte er det jo fremført, at de her regler begrænser tvangsægteskaberne, og her er jo kommet nogle betragtninger og nogle undersøgelser frem, som Berlingske Tidende bl.a. den 7. november har fremført, om, at vi i stor stil flytter problemerne til Malmø.
Det er faktisk det modsatte af åbenhed.
Men det er nogle skyttegrave, vi kender.
Det, vi gerne vil have ud af denne forespørgsel, er faktisk at se, om vi kunne komme videre.
For hvis statsministeren skal tages alvorligt, at det er et åbent samfund, han vil, må det vel være rimeligt, at man godt vil sætte en proces i gang, hvor vi kan komme til at snakke noget mere med hinanden om det, som virkelig optager danskerne, nemlig de her spørgsmål om forsørgelseskrav, 24-års-regler osv.
Derfor venter jeg spændt på ministerens svar på forespørgslen.
Frank Aaen (EL), 2006-11-15:
»Vil udenrigsministeren på baggrund af de seneste israelske drab på civile foreslå EU at opsige handelspræferenceaftalen med Israel?«
»Hvad vil udenrigsministeren gøre for at få afhjulpet den eskalerende humanitære krise i de palæstinensiske områder og sikre, at de palæstinensiske selvstyremyndigheder får tilført de nødvendige økonomiske midler?«
Brian Mikkelsen (KF), 2006-11-15:
Der er også en tredje mulighed, nemlig at man putter flere penge i rammen.
Derfor er intet som helst afgjort.
Det, vi kan se foran os, er, at der er penge til tre nye teatre finansieret krone til krone.
Vi kan se foran os, at der er flere penge til de eksisterende teatre, end der er i dag, bare fra i dag til efter årsskiftet og til om 14-15 måneder er der fra statens side flere penge også til de eksisterende teatre.
Det er det, vi ved.
Det ved vi også der vil være i 2009, og det ved vi også der vil være i 2010.
Hvad der så sker ud i den fremtid, som ligger efter det, vi ved nu, er altså relativt svært at spå om og gætte på.
Hvis man skulle komme i den situation, at der kom mange nye teatre, må man jo se på økonomien til den tid.
Nu ved vi i hvert fald, at vi har givet en gigantisk saltvandsindsprøjtning til egnsteaterområdet, så der aldrig nogen sinde har været så mange penge, som der er nu.
Der er plads til nye teatre, og der er plads til at give flere penge til de eksisterende teatre.
Det synes jeg alt i alt er relativt godt, i forhold til at en stor del af de penge er skaffet uden for kulturens område.
Så det er nye penge til kulturen, der også er skaffet her.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Bortfaldne spørgsmål
Mogens Jensen (S), 2006-11-15:
Jeg er glad for, at ministeren bekræfter, at det forholder sig sådan, at det økonomiske niveau, man nu har lagt sig fast på, svarer til det behov, man kan se, dvs. til de teatre, vi kender.
Dermed er der jo ikke ekstra midler til de nye teatre, der måtte komme.
Jeg synes, at vi skal kalde en spade for en spade, og der er jo en grund til, at ministeren vil have rammestyring.
Det er, fordi der nu lægges et loft over, hvor mange teatre der kan få støtte, eller i hvert fald hvor meget der kan udbetales i støtte.
Kan ministeren ikke bekræfte, at det forholder sig sådan, at hvis der ud over de teatre, der nu er – der er 30-32 stykker – kommer ekstra teatre til, så skal de finansieres ved, at der enten er nogle teatre, der skal hives ud af den eksisterende ordning, eller ved at teatrene får skåret i deres tilskud generelt set?
Er det ikke rigtig, at det er sådan, rammestyring kommer til at virke, hvis der kommer flere teatre til end dem, der nu er lagt penge af til på finansloven?
Brian Mikkelsen (KF), 2006-11-15:
Kendsgerningerne er sådan, at der aldrig nogen sinde har været så mange penge i egnsteatrene, som der kommer i de kommende år, og som der er i dag; næsten dobbelt så meget, som der var i 2000 i faste priser.
Det er rigtigt, at refusionsordningen klart har været medvirkende til, at vi har fået flere egnsteatre, hvilket er flot og godt.
Derfor vil der også fremover være en refusionsordning, den vil blot være rammestyret.
Vi ved, at der er tre teatre, som er planlagt til at opstå.
Det vil koste x antal kroner.
Ud over det lægger vi flere penge i de eksisterende teatre, fordi kommunerne også putter flere penge i dem.
Så det eneste, jeg kan forholde mig til, er de papirer, jeg har set, om, at det her sikrer økonomien i hvert fald inden for den fremtid, vi kan se foran os, på det niveau, at teatrene, der er derude, som helhed får flere penge, og der bliver flere teatre.
Uanset hvordan man vender og drejer det, får egnsteaterområdet flere penge at lave teater for.
Mogens Jensen (S), 2006-11-15:
Nu står ministeren og bryster sig af, at der er kommet mange teatre til, siden der sidst var en SR-regering, og det er ganske rigtigt.
Ved ministeren, hvorfor det er sådan?
Det er jo, fordi vi har haft en god refusionsordning, som har sikret, at der har været et incitament ude i kommunerne og blandt teatrene til at etablere teatre rundtomkring i landet.
Det er den ordning, ministeren nu ødelægger fuldstændig ensidigt uden om en bred forligskreds på teaterområdet.
Ministeren siger, at der kommer mange ressourcer til området og ekstra midler, men jeg står altså med en udtalelse fra ministerens eget sagkyndige udvalg, hvor der står, at det rammebeløb, der nu er udmeldt, og som ministeren her står og nævner i Folketingssalen, nøjagtig bare lige vil kunne dække det finansieringsbehov, der er kendt allerede, og at der allerede fra 2008 enten vil ske en reduktion af teatrenes tilskud, en forøgelse af de kommunale tilskud eller en nedlæggelse af flere egnsteatre.
Er det ikke korrekt, at sådan udtaler ministerens eget sagkyndige organ sig?
Brian Mikkelsen (KF), 2006-11-15:
Nu har det her spørgsmål jo ikke så meget at gøre med det oprindelige spørgsmål, vil jeg så sige, i forhold til egnsteatret, men lad gå.
I forhold til den beslutning, der var på Arken, kan ministeren jo lade være med at svare på det, men nu vil jeg gerne svare på det.
Med hensyn til Det Danske Teater og Folketeatret er der to uafhængige bestyrelser, som har ansvaret for de to teatre.
Så må de to parter – det er jo det, vi har drøftet også i forligskredsen – prøve at nå til enighed sammen.
Det må vi sidde og vente på.
Det synes jeg sådan set vi skal tage stille og roligt også som politikere, for det må de to partere jo prøve at se om de kan blive enige om.
Det synes jeg ikke tilkommer os som politikere at blande os i.
Det er derfor, der er en armslængde imellem de beslutninger, der træffes af de personer, som sidder i ledelserne for de pågældende teatre, og det politiske system.
Det er ikke os politikere, der skal sige, hvordan teaterlandskabet skal se ud.
Vi skal sætte nogle rammer for det, og så må vi respektere, at der er en armslængde i forhold til de beslutninger, der bliver truffet.
Jeg ved ikke, hvad der foregår i beslutningerne mellem Folketeatret og Det Danske Teater, og det er ikke noget, jeg på noget tidspunkt har tænkt mig at blande mig i.
Jeg har bare tænkt mig på vegne af den aftalekreds, der er, at sørge for, at de forpligtelser, Det Danske Teater har med hensyn til turnévirksomhed, bliver overholdt.
jeg vi som politikere skal holde os i en god armslængde af.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2006-11-15:
Det må man kalde et uldent svar.
Jeg synes, det er interessant, at ministeren truer med, at vi blot kan forlade forliget eller aftalen, når det i virkeligheden er regeringen, der sammen med Dansk Folkeparti bare har indgået en aftale om at lave rammestyring på egnsteaterområdet.
Det har de gjort, samtidig med at der foreligger en aftale om præcis det modsatte med en bred kreds af partier.
Og så begynder ministeren at tale om, at det er os, der bryder en aftale.
Jeg har et konkret spørgsmål.
Malene Schwartz har i dag en kronik i Politiken, hvor hun efterspørger en konkret kunstfaglig begrundelse for at lægge Folketeatret og Det Danske Teater sammen.
Er ministeren i besiddelse af en sådan begrundelse, og bekymrer det ikke ministeren, at der på Folketeatret er en massiv modstand mod en fusion, en modstand, som godt kan gå hen og få betydning for Det Danske Teaters mulighed for at sende teaterforestillinger på turné?
I den aftale eller i det forlig, som vi har indgået, står der intet om Det Danske Teater.
Det vil sige, at der ikke er nogen af os, der er forpligtede i forhold til, hvad der skal ske med Det Danske Teater.
Der håber jeg da, at det er sådan, at ministeren mener, at vi skal have en åben drøftelse af det i Folketingssalen.
Brian Mikkelsen (KF), 2006-11-15:
Med hensyn til konstruktionen for Københavns Teater er det jo en aftale, vi har lavet, som jeg går ud fra at fru Elsebeth Gerner Nielsen står bag.
Fru Elsebeth Gerner Nielsen er selvfølgelig velkommen til ikke at være med, hvis hun ikke vil det længere.
Men jeg fornemmer jo, at der er en klar opbakning til den konstruktion, der er i Københavns Teater, som er en stærk konstruktion, der skal løfte Københavns Teater.
Hvad angår beslutninger i forhold til Folketeatret og Det Danske Teater, må det jo være de ansvarlige ledelser i de to teatre, der står bag den beslutning.
Det mener jeg ikke tilkommer os som politikere at prioritere og botanisere i.
Men det tilkommer os som politikere at sikre, at der stadig væk er en vedkommende og omfattende turnéaktivitet for Det Danske Teater, og det har vi tænkt os at holde fast i.
Lotte Bundsgaard (S), 2006-11-15:
Jeg mener jo, at politikere, der siger, at der skal være en udlændingepolitik med et menneskeligt ansigt, skal bygge deres politik på noget, de ved, og ikke på noget, de tror.
Det er rigtigt, at fru Henriette Kjær og jeg tror det samme, men det kunne jo være rart at have en undersøgelse, der underbygger det.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge fru Henriette Kjær, hvordan det kan være, at Det Konservative Folkeparti syntes, det var en god idé at undersøge, hvordan kontanthjælpsloftet virkede, men ikke synes, det er en god idé at undersøge, hvordan de her regler virker.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2006-11-15:
Det er interessant, at ministeren nu taler om et forlig.
Jeg synes lige, ministeren belærte os alle sammen om, at det ikke er et forlig, men en aftale.
Hvad mener ministeren?
Er det her et forlig, eller er det en aftale?
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2006-11-15:
Regeringen har som bekendt aftalt, at der skal være loft over, hvor mange penge der skal bruges på egnsteatre, og egnsteatre ligger, som det er ministeren bekendt, fortrinsvis i provinsen.
Regeringen kan i fremtiden selv bestemme, om en kommune skal have refunderet 50 pct. eller f.eks. 10 pct. af deres udgifter til egnsteatrene.
Det vil selvfølgelig få stor indflydelse på, om en kommune bestemmer sig for at oprette et egnsteater eller ej.
En kommune vil nemlig aldrig kunne vide, hvor meget den kan regne med at få fra staten.
Det betyder ringere vilkår for det lokalt producerende teater, og samtidig er der jo stor usikkerhed om, hvor mange teatre der i fremtiden vil kunne komme på turné i landet.
Københavns Teater har besluttet, at Det Danske Teater skal lægges ind under Folketeatret eller omvendt.
Ingen ved, hvad den fusion kommer til at betyde.
Det er så også set i lyset af, at ingen på Folketeatret ønsker fusionen.
Hertil kommer, at Privat Teatret lukker som følge af usikkerheden om abonnementsordningens fremtid.
I dag er der heldigvis indgået en aftale på det område, men altså for sent til at sikre Privat Teatret, der årligt har sendt en række forestillinger på turné i hele landet.
Med andre ord: Har regeringen en reel interesse i at sørge for, at der er et teaterliv uden for de store byer og uden for København?
»Vil ministeren redegøre for, hvorledes regeringen vil sikre, at der fortsat spilles teater uden for de store byer, efter at regeringen og Dansk Folkeparti reelt har stoppet for kommunernes frie adgang til etablering af egnsteatre, og efter at det turnerende teater har mistet Privat Teatrets produktioner, samtidig med at fremtiden for Det Danske Teater er uvis?«
Søren Krarup (DF), 2006-11-15:
Jeg vil gerne spørge, om det er et åbent samfund, der lader porten til sit hus stå vidåben.
Kan man ikke omvendt sige, at det er et samvittighedsløst samfund, der overhovedet ikke tager vare på dem, der bor i landet?
Det var det, der var tilfældet med 1983-loven.
Der åbnede man porten på vid gab, og det viste sig jo også, at det førte til tilstande, som har været en krænkelse af den danske befolkning.
Så jeg hilser med stor glæde, hvad også integrationsministeren var inde på i sit svar, at der er sket en ansvarlig lovgivning, som betyder, at Danmark ikke blot er åben for enhver, der fra især den tredje verden har lyst til at flytte ind i det.
Så vil jeg lige spørge hr. Steen Gade, som er så forarget på Sveriges – og var det også Tysklands? – vegne over, at de må lade folk bosætte sig, der altså gifter sig, tvangsgifter sig i en meget ung alder: Hvorfor skulle Danmark dog være under pres, fordi Sverige ikke tør se virkeligheden i øjnene?
Det er os, der har handlet ansvarligt, det er os, der har standset tvangsægteskaber, og det er altså os, der har forhindret det, som Sverige nu i almindelig politisk korrekthed kapitulerer over for.
Jeg synes, det er en underlig argumentation, at netop dette samvittighedsløse Sverige, der accepterer tvangsægteskaber, skulle være et forbillede for os.