runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Thor Pedersen (V), 1998-09-08:
Jeg håber, vil jeg sige til hr. Jan Petersen, at vi kommer til at fortsætte debatten om de offentlige udgifter og vores synspunkt om, at man skal fastfryse niveauet for de offentlige udgifter og lægge loft over skatter og afgifter.
Jeg kan sige, at hvis man fastfrøs de offentlige udgifter under ét, ville der over 5 år med den trend, vi har nu,
blive et gab på ca. 54 mia. kr., så man kunne fordele halvdelen til yderligere at nedbringe statsgælden og den anden halvdel til personskattelettelser.
27 mia. kr. i personskattelettelser - det svarer til ca. en tredjedel af den egentlige personskat til staten, så det ville være mærkbart.
Altså en øget nedbringelse af statsgælden og samtidig en skattelettelse.
Så til hr. Frank Aaen, der har gået i en god skole, nemlig den, der går ud på overhovedet at lukke enhver lyd af liberal toneart ude: Den påstand om, at som det er i USA, bliver det også her, for sådan er markedsøkonomi - jamen hvad er det, vi har foreslået?
Det er vel rimeligt, at vi får kredit for det, vi rent faktisk foreslår, nemlig at der skal være lige, fri og gratis adgang til offentlige sygehuse.
Der sker overhovedet ingen ændring af forholdene i dag, lige bortset fra at vi skal have en ærlig prisberegning, så det beløb, der følger med til et offentligt sygehus, man vælger uden for eget amt, også dækker omkostningen i eget amt.
Der bliver reelt et frit valg, så folk ikke kommer ud for, at et andet amtsligt sygehus siger: Vi kan ikke behandle dig, for de penge, der skal dække udgifterne, er ikke med.
Vi er ikke bange for konkurrencen fra 215 sengepladser
på private behandlingssteder; men det er jo det, vi er oppe imod.
Man påstår, at vi siger: Uha, uha, uha, hvis andre end de velhavende kunne få lov at vælge de sygehuse, bryder det hele sammen.
Men vores synspunkt er, at det beløb, det rent faktisk koster at blive behandlet for en visiteret ydelse i eget amt, skal være udgangspunktet for det, man kan få med, hvis man vælger et privat behandlingssted.
Man får altså samme valgmulighed som velhaverne, og det synspunkt burde på et eller andet tidspunkt indgå som en væsentlig del af et positivt, humanistisk syn i Enhedslistens partiprogram.
Frank Aaen (EL), 1998-09-08:
Venstres forslag på sundhedsområdet går ud på, at man får et tilskud fra det offentlige, og så kan man selv betale det, det koster ekstra for at komme ind på et privathospital.
Hvis vi udbygger systemet på den måde, vil det uundgåeligt gå sådan, at vi udvider privathospitalerne, og det vil sige, at man tager lægerne fra den offentlige sektor, for der er ikke andre steder at tage dem fra.
Og det betyder selvfølgelig - for sådan er markedsøkonomi - at når efterspørgslen er større end udbudet, vil priserne stige, for så vil privathospitalerne selvfølgelig tage den betaling, markedet kan bære.
Og derfor bliver det stadig sådan, at det kun bliver de rige, der har frit valg - bare med den ekstra tilføjelse, at ud over det, de selv betaler, får de rige et tilskud, som er betalt af skatteyderne.
Det er det, der er logikken i Venstres forslag. Hvis vi nu skal kigge på, hvordan det er gået andre steder i verden, er det jo Venstres logik, man har fulgt i USA og England.
Og det, vi kan se i de to lande - specielt i USA - er, at de har verdens dyreste sundhedssystem.
Priserne på privathospitalerne derovre er tårnhøje, og så har de et udsultet offentligt sundhedssystem, som de fattige er henvist til.
Jeg tror ikke, der er nogen i Danmark, der i virkeligheden ønsker at erstatte vores system med det system, der er på sundhedsområdet i USA.
Jan Petersen (S), 1998-09-08:
Det, der karakteriserer skattereformen i pinsen og aftalen med kommunerne, og som er fortsat i finansloven, er, at der sker en afdæmpning af væksten, både i det private forbrug og i den offentlige sektor.
Når jeg spurgte hr. Thor Pedersen før, hvad Venstre ville, byggede det på:
Hvis Venstre ønsker at bytte om på de adgange, der skal være til vækst, mener hr. Thor Pedersen så, at der i de kommende år skal være en endnu lavere vækst, eller skal der være en direkte minusvækst i det offentlige forbrug?
Jeg tror, hr. Thor Pedersen begav sig ind i noget, vi bør have et svar på.
Hvad er det for indgreb, hr. Thor Pedersen forestiller sig, der skal være over for de kommunale aftalepartnere, hvor væksten jo er aftalt til at være 1 pct. de kommende år?
Sætter man spørgsmålstegn ved det?
Eller i modsat fald: Hvis det ikke er det, man sætter spørgsmålstegn ved,
hvor er de milliarder, hr. Thor Pedersen så skal bruge ud over det, der allerede er foreslået i Venstres liste over det, man kan?
Claus Larsen-Jensen (S), 1998-09-08:
Venstre ved man, hvor man har.
Der er i hvert fald konsekvens i linjen med hensyn til holdningen til den internationale bistand.
Det er den samme sang: De dårligst stillede skal betale; det gælder internationalt, og det gælder på nationalt plan.
Jeg vil gerne spørge Venstre, om man ikke er klar over, at de kriterier, man efterlyser i forbindelse med den internationale bistand, rent faktisk er grundlaget for den måde, den internationale bistand ydes på i dag, og som har været gældende i en årrække.
Det andet spørgsmål, jeg vil stille, er: Hvad mener
Venstre egentlig om bistandspolitik?
Der er rent faktisk for nylig kommet et Venstreudspil, som på forskellig vis adskiller sig fra Venstres nuværende udspil og i virkeligheden også drejer væk fra det, Venstre tidligere har sagt, nemlig at man ønsker, at hovedparten af bistanden skal gå fra at være bilateral bistand til multilateral bistand.
Hvad mener Venstre egentlig?
Thor Pedersen (V), 1998-09-08:
Jeg sagde også i mit tidligere svar til hr. Villy Søvndal, at vi ikke kvalificerer, hvilke grupper der står under begrebet overførselsindkomst.
Vi belyste blot den byrde, der er under det begreb i nationalregnskabsstatistikken.
Og det, der er interessant, er, at der er nogen, der kvalificerer det og trækker grupper ud, som tidligere har været indregnet.
For det er rigtigt, det er jo et historisk - og det kan også være et teoretisk - udmærket spørgsmål at stille: Hvilke grupper skal vi overhovedet indregne som dem, der skal finansieres i et offentligt velfærdssystem?
Men det, der er det ejendommelige, er, at der er nogen, der tager nogle grupper ud for at få tallene ned.
I stedet for dog at sige, at skal vi kunne sammenligne, må det være de samme grupper, der står år efter år.
Til hr. Frank Aaen: Det er altså utroligt, at det skal være så svært.
I dag har velhaverne det frie sygehusvalg.
Og når vi så vil give almindelige lønmodtagere, alle andre den samme ret, så skal der være modstand.
Hvad er det for en ret, man får?
Jo, man får retten til at få det beløb med, som det koster i det offentlige sygehusvæsen, til anden behandling.
Så siger hr. Frank Aaen: Jamen så stiger prisen.
Det gør den da ikke.
Man skal være visiteret i det amtslige sygehusvæsen, og man får det beløb med, der er udmålt efter omkostningen i det amtslige sygehusvæsen, uanset hvordan man kunne forestille sig en prismekanisme i andre behandlingsregi.
Så spørger hr. Frank Aaen, hvordan markedsøkonomien virker.
Vi så da i 1989 forskellen på markedsøkonomi og planøkonomi.
Hvis man i det system, som hr. Frank Aaen hyldede - og også hr. Ole Sohn -
på den anden side af muren, f.eks. skulle have noget at køre i, så skulle man have en Trabant.
Man skulle vente i ca. 3 år på at få den, og det kostede sådan ca. 2½ gange en arbejders årsløn.
I Tyskland kunne man få den med det samme for 1 arbejders årsløn.
Og satte man bilerne op ved siden af hinanden og lukkede motorhjelmen op, ville man se, at i den ene lå en lille plæneklippermotor, og i den anden lå der noget high tech.
Det er forskellen på markedsøkonomi og planøkonomi.
Ole Sohn (SF), 1998-09-08:
Jeg gør bare opmærksom på, at det naturligvis er de indledende knæbøjninger, vi er i gang med til efterårets store forhandlinger.
Jeg er imponeret over Venstre, som giver udtryk for at ville skabe fuld beskæftigelse og løse alle landets problemer.
I Venstres udspil lægger man an til at afkorte dagpengeperioden til 3 år, og det berører 15.000 mennesker fra næste år.
Hvis alle skal have arbejde, også dem, som i dag er på førtidspension, så vil jeg gerne spørge hr. Thor Pedersen, om han kan give en forklaring på, hvor der kan skaffes 15.000 job frem til 1. april næste år.
Villy Søvndal (SF), 1998-09-08:
Jeg vil godt starte med at takke hr. Thor Pedersen for bekræftelsen af, at Venstre tæller studerende med i overførselssammentællingen for at nå over en million.
Så synes jeg, der kommer nogle nye spørgsmål: Hvorfor trækker man så stregen dér?
Det er da et underligt sted at trække stregen.
Man skattefinansierer jo også folketingsmedlemmer.
Man skattefinansierer i øvrigt også offentligt ansatte, hele bundtet.
Man skattefinansierer også hovedparten af landbruget.
Har Venstre glemt at tælle dem med?
De er da lige så naturlige i den bunke, der hedder overførselsindkomster. Og så har Venstre oven i købet den fordel, at man får næsten 2 mio. kr.
Det, der er absurd i Venstres regnestykke, hvis man diskuterer antallet på overførsel som et problem, er at tælle studerende med, ligesom det i øvrigt er absurd at tælle andre grupper på efterløn med, for de har jo ikke et ønske om at vende tilbage til arbejdsmarkedet.
Det er derfor, de har forladt det.
Det, jeg synes var meningsfyldt i denne her diskussion, var at nærme sig dette: Hvem står udenfor og venter, som gerne vil med ind, men som der ikke er plads til?
Thor Pedersen (V), 1998-09-08:
Hr. Jan Petersen spurgte til pinsepakken: Hvis nu der er stigende offentligt forbrug, og det private forbrug ikke er steget så meget som forudsat, hvad vil man så gøre?
Det, jeg konstaterer,
er blot, at det private forbrug er steget mindre end forudsagt tilbage fra 1993, og det offentlige forbrug er steget mere end forudsagt siden 1993.
Så er det jo ejendommeligt, at det, man vælger, er at kaste sig over det private forbrug; det er de private husstande, der får øretæverne, i stedet for at tage fat dér, hvor det er skredet i forhold til forudsigelserne. Regeringens mål, hvis der er et mål at sætte for et privat forbrug, er altså ikke nået, for det er mindre end det, man forudsatte, hvorimod det offentlige forbrug er steget mere end forudsat.
Så det er altså ejendommeligt, at man vælger at løse problemerne på den måde.
Hr. Buksti spørger igen til, hvordan det kan være, at det ikke har berørt Danmark.
Jamen det er jo lige præcis det synspunkt, der er det farlige: at sige, at det ikke berører Danmark.
Sådan er det jo med global økonomi, det tager tid.
Det tager tid, før det udvikler sig.
Det er et spørgsmål om psykologi, hvornår det virker på hvilke børser.
Men at tro på, at fordi vi har den økonomi, vi har i Danmark, så er vi ikke påvirket af børsen i Frankfurt eller i New York eller i Tokyo, er farligt.
Hvordan i alverden tager vi den problemstilling op?
Og vores svar er: især ved at fokusere på virksomhedernes konkurrenceevne.
Jeg skylder hr. Villy Søvndal et svar på det spørgsmål
om, hvordan vi forestiller os tilbudet til førtidspensionister.
Det gør vi, ved at det skal være tilbud, der er altså ikke tvang.
Men det ligger jo i loven, der træder i kraft fra 1. juli i år, at man fokuserer på revalidering, altså
at kommunerne får en særlig pligt til at arbejde med revalidering.
Og dér ligger selvfølgelig også en moralsk pligt for førtidspensionisten til at tage imod de tilbud, som kommunen stiller i forbindelse med en plan for revalidering.
Jacob Buksti (S), 1998-09-08:
Jeg stillede hr. Thor Pedersen et, synes jeg selv, meget enkelt spørgsmål.
Det fik jeg ikke noget svar på overhovedet.
Jeg fik derimod en lang klamamse om, at vi Socialdemokrater har en eller anden forblommet opfattelse af, at dansk økonomi ikke påvirkes af udlandet, og at det er der ingen risiko for.
Sådan nogenlunde tror jeg, det var.
Men det var sådan set ikke det, der var min pointe.
Vi mener, at der er en klar påvirkning fra udlandet til dansk økonomi, og vi mener også, der er en klar fare for, at dansk økonomi kan blive revet med i den udvikling, der foregår.
Men jeg stillede bare det enkle spørgsmål: Hvorfor mener hr. Thor Pedersen, at vi ikke er mere berørt, end vi er, hvis det er sådan, at hr. Thor Pedersens mørke, dystre billede af dansk økonomi er sandt?
Er sandheden ikke tværtimod, at svaret er, at dansk økonomi er én af de stærkeste økonomier i hele verden, og derfor passer hr. Thor Pedersens dystre billede ikke?
Hvordan kan det være, at de alle sammen bliver blæst omkuld, og vi har en fuldstændig uansvarlig regering og en økonomi, der kører langt ud over kanten, og alligevel lever vi i bedste velgående og bliver overhovedet ikke påvirket?
Jens Peter Vernersen (S), 1998-09-08:
Venstre har ingen fordomme.
Det blev sagt flere gange i ordførerens indlæg, og så var det faktisk et indlæg fyldt med fordomme punkt for punkt om alt det, Venstre mener er forkert, og som har virket så utrolig fornuftigt og godt de sidste fem år.
Man har faktisk nået langt mere, end man har lovet.
Der er ikke tale om brudte løfter, hvad enten det drejer sig om at få passet børn, om beskæftigelse, om de gamle, om flere job.
Det ved hr. Thor Pedersen godt, men hr. Thor Pedersen trykker på knappen, og så kommer den samme plade, der er kommet år efter år, siden Venstre kom i opposition.
Jeg vil også kort sige til indlægget om, at vi kaster os over boligejerne, at det er ukorrekt.
Venstre fik jo et svar
under forhandlingerne omkring pinsepakken, der viser, hvor gunstigt det har været for boligejerne de sidste fem år, og at boligejere med en ganske almindelig bolig har haft en fordel på over 12.000 kr. om året, der langt opvejer de ændringer, der sker med pinsepakken.
Det ved Venstre udmærket godt.
Jeg synes, man skulle bekræfte heroppefra, at sådan er det.
Jørn Pedersen (S), 1998-09-08:
Når man hører hr. Thor Pedersen, får man nemt associationer
til fortidens små tøjdyr.
Hvis man trykkede dem et bestemt sted på maven
, sagde de visse lyde.
Hvis man overførte det til hr. Thor Pedersen, ville lyden være: frit fald.
Nu lyttede jeg meget interesseret til hr. Thor Pedersens ordførertale, og i forhold til de forhandlinger, der hvert år med skiftende regeringer har været imellem regeringerne og amterne omkring det amtslige sygehusvæsen, var der ikke megen anerkendelse af de fremskridt, der er sket dér.
Når man fulgte hr. Thor Pedersens ordvalg om socialdemokratisk planøkonomi - jeg tror, det var det ord, der blev brugt - føler jeg mig foranlediget til at stille følgende spørgsmål til hr. Thor Pedersen: Er den største socialdemokratiske planøkonom i dette land i virkeligheden formanden for Amtsrådsforeningen?
Thor Pedersen (V), 1998-09-08:
Hr. Peter Duetoft og også hr. Frank Aaen er inde på problemet
med valgfrihed og sygehusbehandling.
Nu vil jeg overhovedet ikke kæde hr. Frank Aaen sammen med hr. Peter Duetoft i politisk henseende, men temaet er det samme.
Se, i dag er det sådan, at velhavere har det frie sygehusvalg.
Sådan er det.
En velhaver i dag kan vælge et offentligt sygehus eller en af de 215 senge, der er i dag på et privat sygehus.
Den ret har velhaverne.
Vi så gerne, at alle egentlig havde den ret, for det solidariske er, at vi i fællesskab betaler for dem, der har brug for behandling.
Der er intet solidarisk i at tvinge en patient til at vælge et bestemt behandlingssted.
Sådan er det i dag.
vælge det sygehus, offentligt eller privat, hvor de har mest tillid til, at de får den behandling, de ønsker, og som de har brug for, og som de er visiteret til.
For man skal altså lige huske, at det stadig er det offentlige sygehusvæsen, der visiterer til behandlingen.
Jeg forstår overhovedet ikke den frygt for, at dette, at man kan vælge mellem 25.000 offentlige sygehussenge og så 215 på private behandlingssteder, skal give anledning til den frygt.
Men erfaringen har vist, at blot det, at der er konkurrence, gør, at man har spekuleret på også i de offentlige systemer, hvordan det kan være, at de, der udbyder de 215 sygehussenge, kan tilbyde en anden behandling og tit og ofte set med patientens øjne en bedre behandling for et billigere beløb end det, der kendetegner det offentlige tilbud.
Det er jo i virkeligheden ideen med konkurrence, at man får nogle målepunkter, og at man stiller spørgsmålet: Kan vi ikke gøre det lige så godt?
Og det er jo det, vi har set i amterne, at de steder, konkurrencen har været synlig, tager
man den op og forsøger at gøre det lige så godt.
Det er det, som statsministeren har efterlyst som ædel kappestrid mellem sygehusene.
Hr. Villy Søvndal spørger til studerende på uddannelsesstøtte, om ikke det er godt, at man studerer.
Jo, det er det, men jeg forstår slet ikke, hvorfor man er bange for at sige, at når vi taler om antal personer på overførsel, så omfatter det selvfølgelig alle dem, der lever af overførselsindkomst.
Og det, vi gerne skulle have råd til i Danmark, er jo at kunne finansiere dem, der er på overførselsindkomst, hvad enten vi taler om folkepensionister, førtidspensionister eller studerende.
Jan Petersen (S), 1998-09-08:
Venstre har i sit oplæg til finansloven for 1999 foretaget en pædagogisk opdeling, som jeg da gerne vil kvittere for.
Jeg skal i første omgang beskæftige mig lidt med det, man gerne vil, og det er den del af hr. Thor Pedersens indlæg, hvor det bl.a. bemærkes
, at det private forbrug ikke er vokset tilstrækkeligt over det seneste år, mens det offentlige forbrug er vokset for meget
Det var så ledsaget af en kritik af pinsepakken, som efter sigende ramte boligejere, bilejere, opsparere - jeg ved ikke, om listen var fuldstændig, men ellers kunne der sikkert puttes et par stykker mere på.
Alt i alt udløser det et stort grundlæggende spørgsmål
Hvis nu det private forbrug ikke er vokset nok og det offentlige forbrug er vokset for meget, hvordan vil hr. Thor Pedersen så forestille sig, at det offentlige forbrug skal afdæmpes endnu mere, end der er tale om, sådan at det private forbrug kan vokse endnu mere, og givet fald hvordan skulle det foregå, uden at det rammer netop boligejere, bilejere, opsparere plus de andre, vi ikke fik på listen?
Til hr. Frank Aaen har jeg at sige, at der er tale om en udvidelse af den kommunale økonomi for 1999.
Der er budgetteret med 1,8 mia. kr. mere i bloktilskud.
Der er aftalt en vækst i den offentlige økonomi.
Så peger hr. Frank Aaen på, at hvis man bare flyttede lidt om på kontiene her, kunne man finansiere 10.000 flere hjemmehjælpere.
Det kan da godt være, at hr. Frank Aaen kan få oprettet en konto, der betaler 10.000 flere hjemmehjælpere, men han kan ikke finde 10.000, der kan passe det arbejde, og et af de problemer, som vi også forholder os til nu, er, at selv om vi havde alle mulige visioner og ønsker om, hvordan det skulle gøres, skal der mandskab til, og det mandskab skal kunne løse de opgaver, det bliver stillet over for.
Derfor skal tempoet ned, så vi alle kan følge med, herunder skal kvalificeret mandskab også kunne følge med den løsning af opgaverne, der foregår i kommuner og amter.
Så vil hr. Ole Sohn gerne have, at jeg kommenterer det konservative arbejdsmarkedsoplæg.
Det vil jeg også gerne, men med respekt for konservativ venlighed og den gode stemning vil jeg alligevel modstå fristelsen.
Man kan jo nøjes med at slå op i tidligere finanslovdebatter og se, hvilke positioner socialdemokrater og konservative har udvekslet, men jeg synes faktisk, det i seriøsitetens tjeneste må være muligt, at regeringen drøfter, hvorledes udspillet skal være.
Kataloget eksisterer, og det kan man også debattere.
Jeg vil ikke love, at vi kommer med det samlede katalog og smækker det på Folketingets bord.
Lad os se hvad der kommer.
Vi bliver nødt til at vente.
Jeg vil gerne føre en liste over, hvem der vil have selve den socialdemokratiske arbejdsmarkedspolitik tilsendt.
Man skal bare henvende sig nede ved pulten.
Villy Søvndal (SF), 1998-09-08:
Jeg er meget enig med dem, der har sagt, at det var en blød udgave af hr. Thor Pedersen, vi mødte: I virkeligheden var der vel kun to ting, nemlig en ubetinget hyldest af markedsøkonomien i alle dens skikkelser og så en regering, der har danmarksrekord i løftebrud.
Det må siges at være utrolig sart.
Det må siges at være utrolig sart som inklination til en forhandling.
Men det, jeg var optaget af, var det enkelte tal, hr. Thor Pedersen var ude med, nemlig at der skulle være godt en million mennesker i Danmark på overførselsindkomst.
Jeg vil bare bede hr. Thor Pedersen bekræfte, at for at nå det er man nødt til at medtælle studerende.
Er det korrekt?
Og opfatter Venstre det som et nationaløkonomisk problem, at stadig flere uddanner sig?
Er det ikke lidt absurd i virkeligheden at beskrive det som et samfundsmæssigt problem, at stadig flere unge lever op til det ønske, samfundet har, om, at folk uddanner sig?
Så nævnte hr. Thor Pedersen i forbindelse med førtidspension, at de, der ønsker det, skal have tilbudt arbejde.
Jeg vil godt bede om det klare svar: Betyder det, at Venstre afviser enhver type af tvang i forhold til at sende førtidspensionister ud på arbejdsmarkedet?
Det tror jeg at ganske mange vil være interesseret i.
Frank Aaen (EL), 1998-09-08:
Jeg har to spørgsmål til hr. Thor Pedersen, som siger, at ventelisterne til sygehusene skal løses på markedsøkonomiske principper.
Det er en klar melding.
Det betyder jo, at alle, der har formue, alle, der har høj indtægt, de, der er særlig populære hos arbejdsgiveren, skal, kan jeg forstå, med skattetilskud forrest i køen foran andre, der ikke er så heldige.
ventelisterne med markedsøkonomiske principper?
Det andet spørgsmål er om dagpengeperioden.
Jeg forstod hr. Thor Pedersen således, at lang dagpengeret er det, der skyld i stor ledighed, mens kortere dagpengeperiode automatisk giver mindre ledighed.
Det er ikke helt enkelt at forstå logikken, hvis ikke det, hr. Thor Pedersen mener, er, at hvis vi helt fjernede dagpengeretten, så ville vi selvfølgelig også helt fjerne ledigheden.
Det er der jo en vis logik i.
Hvis ikke der er nogen a-kasser, vil der heller ikke være nogen arbejdsløse.
Er det i virkeligheden ikke det, der er Venstres politik, nemlig at vi på sigt skal have fjernet arbejdsløsheden ved at fjerne a-kasserne?