runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Peter Vernersen (S), 2002-12-10:
Hvis fru Charlotte Dyremose ikke ved, at det fradrag skal betales af de 4 millioner skatteydere, vi har, har fru Charlotte Dyremose taget meget fejl, men hun kan godt blive klogere på det.
Skatteministeriet udgiver en ganske udmærket publikation over skatteudgifter, og her kan man se værdien af hvert eneste af disse fradrag, fordi det er en udgift.
Så har jeg lige været nede og kigge efter, om der er stillet et ændringsforslag af fru Charlotte Dyremose.
Der blev nemlig sagt gentagne gange, at det er kun de små selvstændige...
om et kvarters tid
Hvis det kun er de små selvstændige, det handler om, skal der i hvert fald stilles et ændringsforslag.
Forslaget omfatter alle selvstændige, små som store, og selvstændiges ægtefæller, bare de arbejder 50 timer.
Der ligger helt klare og præcise interessevaretagelser i forslaget, det er faktisk det, det drejer sig om, og ikke spor andet.
Morten Homann (SF), 2002-12-10:
Nu kan jeg forstå, at fru Charlotte Dyremose slet ikke mente, at ventelisterne skulle drages ind i denne diskussion, men så vil jeg da opfordre fru Charlotte Dyremose til at lade være med at nævne ventelisterne.
Det er lidt svært at diskutere, hvis ventelisterne lige pludselig er et argument, men ikke er det i næste øjeblik; det gør det lidt vanskeligt.
Men lad os vente, til vi ser referatet af debatten, så kan vi se, hvem der har bragt dem på bane.
Det er ikke nogen udgift for samfundet, det får ikke nogen konsekvenser.
Men hvis jeg laver et fradrag, betyder det, at staten, det offentlige, får mindre indtægt - jeg kan se, fru Charlotte Dyremose nikker, så det er vi enige om - og den mindre indtægt kan så betyde ét af to: Enten skærer man ned på sine udgifter, som man gør for tiden, hvor man i kommuner og amter skærer ned efter historiske dimensioner på velfærden, på daginstitutionerne, på sundhedsområdet osv., eller også må man øge sine indtægter.
Sjovt nok er det også det, regeringen gør for tiden, hvor den øger brugerbetalingen på VUC, daginstitutioner, kollektiv trafik osv., så kom ikke og sig, at det er gratis at give fradrag.
Der er også en regning, der skal betales.
Charlotte Dyremose (KF), 2002-12-10:
Til fru Marianne Jelved: Det handler altså ikke om, at vi selvfølgelig får flere penge ind statskassen
, hvis der ikke er nogen fradrag.
Det har jeg på intet tidspunkt benægtet.
Jeg siger bare, at mit ideologiske udgangspunkt og det, jeg baserer min politiske tankegang på - åbenbart i modsætning til Det Radikale Venstre - er, at pengene hører til i borgernes lommer, men at vi som borgere skal bidrage til fællesskabet.
Hvis en borger ikke behøver at bidrage ret meget til fællesskabet, kommer der færre penge i kassen, så det er klart, at det har en økonomisk konsekvens for kassen.
Men det er altså ikke som udgangspunkt sådan, at staten ejer alle vores penge, og så får vi allernådigst lov at beholde nogle af dem.
Man kan nogle gange godt få den fornemmelse som skatteyder her i landet, men det er altså ikke mit ideologiske udgangspunkt og ikke det, jeg arbejder ud fra.
Så blev der sagt noget om de små eller de store selvstændige.
Jeg taler sandelig både om de små og de store selvstændige, men det, jeg gav som eksempel, var en lille selvstændig, der er utrolig afhængig af sin egen arbejdskraft for ikke at miste sine kunder, som muligvis er et rimelig begrænset antal, når man er en lille selvstændig.
Men med hensyn til de store er det også i høj grad et spørgsmål om at sidestille ejeren af virksomheden med de ansatte.
Det er nu engang ejeren af virksomheden, der har sat alle sine midler ind for at bygge virksomheden op eller købe den, og jeg finder det faktisk ganske rimeligt, at ejeren har samme muligheder for en sygdomsforsikring som sine ansatte.
Så er der det, fru Marianne Jelved taler om, nemlig hvem der skal betale for behandlingerne.
Jamen det gør forsikringsselskaberne, og så slipper det offentlige for det.
Det kan jeg kun se er en økonomisk fordel for det offentlige.
Hvis der er nogen, der bliver trukket ud og bliver behandlet et andet sted, i udlandet, på et privathospital, jamen så er der flere ressourcer tilbage til andre til at blive behandlet på de offentlige sygehuse.
Sandy Brinck (S), 2002-12-10:
Jeg synes efterhånden, vi er ved at være meget langt væk fra det, lovforslaget drejer sig om.
Fru Charlotte Dyremose står heroppe og siger, at det kun er rimeligt, at den selvstændige har samme muligheder som sine medarbejdere.
Den selvstændige, som betaler en egen forsikring, får et fradrag.
Den ene er en privat udgift, som man får et fradrag for.
Den anden er en arbejdsgiverfinansieret udgift, som man får en skattefritagelse for. Der er faktisk forskel.
Så synes jeg måske også, at den her diskussion om, hvorvidt det her med fradrag betyder, at fællesskabet skal betale noget, eller at fællesskabet får lidt færre penge i kassen, altså er en temmelig akademisk diskussion, som er sådan lidt ude på overdrevet.
Disse penge kunne have været anvendt i det offentlige sundhedsvæsen, hvis man havde valgt det.
Det valgte man blot ikke.
Morten Homann (SF), 2002-12-10:
Det var en ideologisk brandtale, den konservative ordfører holdt heroppe for et øjeblik siden: Pengene hører til i borgernes lommer.
Man kan konstatere, at der er forskel på, hvad det er
for nogle borgere, som skal have pengene i lommerne.
På den ene side har man et forslag som det her, hvor det er selvstændige erhvervsdrivende, små såvel som store, der får nogle flere penge i lommerne ved den her erhvervsstøtte.
På den anden side er der mange mennesker i det her land, som skal til at betale flere penge, hvis de vil have en uddannelse på VUC, som skal betale flere penge for at få deres børn passet i daginstitutionen, som skal betale flere penge, hvis de er nødt til at tage bussen til arbejde.
Det er også konsekvensen af regeringens politik, og der hører pengene ikke bedst hjemme i deres lommer, nej,
der hører pengene bedst hjemme i regeringens skattestop-slunkne-kasse.
Så der er stor forskel på, hvad det er for nogle borgere, regeringen og den konservative ordfører synes, at pengene hører til hos.
Det er de store, det er erhvervsdrivende, det er folk, som har de store indtægter, det er folk, som bor i de store huse, mens folk, som er lejere, folk, som er nødt til at tage den kollektive trafik til arbejde, folk, som er nødt til at tage en uddannelse for at komme videre her i tilværelsen, værsgo må betale ved kasse 1.
Charlotte Dyremose (KF), 2002-12-10:
Jeg fik ikke svaret hr. Morten Homann fra sidste omgang på det her med ventelisterne.
Der må jeg jo altså sige, at det faktisk var fru Sandy Brinck, som vistnok gik på som første ordfører, der bragte det ind i debatten.
Jeg må også sige, at nu synes jeg hr. Morten Homann bringer debatten endnu længere væk fra det pågældende lovforslag.
Jeg følger som sagt, at det var fru Sandy Brinck selv, der bragte denne her debat meget langt væk fra selve forslaget.
Hvis vi skal gå tilbage til den her lidt akademiske debat, som fru Sandy Brinck kalder den,
kan det godt være, det er en akademisk debat, men jeg synes faktisk, der er den meget, meget væsentlige forskel på venstrefløjen og højrefløjen i dansk politik, at i Det Konservative Folkeparti betragter vi faktisk som udgangspunkt pengene som borgernes egne.
Det synes jeg faktisk er meget, meget, meget vigtigt.
Så spørger fru Sandy Brinck om det her med fradraget, at den selvstændige får et fradrag, og det gør lønmodtageren ikke, men lønmodtageren har heller ikke en udgift.
Virksomheden får et fradrag for at dække en sundhedsforsikring for lønmodtageren, og jeg tror faktisk, den enkelte er forholdsvis ligeglad med, hvem der får fradraget, bare man får muligheden for at få en sundhedsforsikring. Jeg må jo kvittere for, at hr. Morten Homann nu har forstået min pointe i det her med, at pengene hører til i borgernes lommer.
Jeg synes som sagt, at vi kommer meget, meget langt uden for det her lovforslag.
Men det er da rigtigt, at politik jo netop handler om prioriteringer.
Vi har i det her tilfælde valgt at sige, at vi faktisk mener, at det er gavnligt både for virksomheden, for de ansatte, for samfundet som sådan, at man kan bidrage til et socialt ansvar, både når det gælder de ansatte og den selvstændige erhvervsdrivende, som jeg talte om før, der kan miste kunder på det.
Men politik drejer sig altså om prioriteringer, og ja, vi prioriterer at hjælpe de selvstændige erhvervsdrivende og deres ansatte til at få et socialt ansvar.
Marianne Jelved (RV), 2002-12-10:
Der er i hvert fald én gruppe her i samfundet, der tjener meget på regeringens illusionsmageri, og det er forsikringsselskaberne.
Det er en virkelig lukrativ forretning at udstede sundhedsforsikringer. Men hvis alle de mennesker, der tegnede forsikringer, skulle blive syge relativt hurtigt, hvordan i alverden skulle der så blive plads til dem på sygehusene, medmindre man skubber andre væk?
Hvordan kan det rent logisk lade sig gøre?
Det har vi ikke fået noget svar
Fru Charlotte Dyremose og andre borgerlige politikere har sagt i dag fra denne talerstol, at regeringen er godt i gang med at nedbringe ventelisterne.
Ester Larsen (V), 2002-12-10:
Fru Marianne Jelved talte om, at forsikringsselskaberne tjener stygt, at det er et lukrativt marked.
Så vil jeg gerne spørge fru Charlotte Dyremose, om ikke det er korrekt, at det marked - dette at det offentlige sundhedsvæsen ikke har været i stand til at tilbyde tilstrækkelige behandlingsmuligheder til mennesker, når de havde brug for behandling og ikke halve og hele år senere - har været meget i vækst i den periode, vi har haft en socialdemokratisk ledet regering.
Man kan spørge, om denne vækst i forsikringerne ikke er lidt af en skamstøtte over den sundhedspolitik, den tidligere regering har ført.
Line Barfod (EL), 2002-12-11:
Nu er der jo stor forskel på institutioner, når vi taler om dagtilbud i form af vuggestuer og børnehaver, hvor næsten alle børn i Danmark kommer, og så institutioner, når vi taler institutioner, hvor børn bliver anbragt uden for hjemmet 24 timer i døgnet.
Det er altså ikke den samme slags institutioner.
Når der desværre er børn, der har behov for at blive anbragt, er det netop ofte, fordi deres forældre har store problemer, men at man ikke har taget hånd om dem tidligt nok.
Derfor er der behov for en stor indsats, og noget af det, der kan være med til at forebygge, at børn får de problemer, er jo netop, at de får gode muligheder for at være sammen med andre børn og lære gode sociale omgangsformer, lære, hvordan man er sammen med andre, lære, hvordan man behersker sin vrede, så det ikke går ud over andre.
Det er noget af det, man kan lære i et godt pædagogisk dagtilbud, hvis ens forældre ikke har de ressourcer, der skal til for at lære én det derhjemme. Så derfor er der bestemt en sammenhæng
i gode dagtilbud for alle børn.
Pia Kristensen (DF), 2002-12-11:
Det befinder sig i et morads.
Der bliver problemer med flere børn, og flere og flere bliver anbragt uden for hjemmet.
Så påstår fru Line Barfod, at den negative sociale arv brydes ved, at børn anbringes i institution.
Men hvordan hænger det sammen, for de fleste af Danmarks børn er i institutioner?
Kunne det ikke tænkes at være omvendt, at hvis de kom hjem til forældrene igen, ville det måske komme til at gå lidt bedre, end det gør i dag?
Line Barfod (EL), 2002-12-11:
Ja, det er fremgået meget tydeligt af debatten, at både Venstre og især Dansk Folkeparti åbenbart mener, at dagtilbud til børn, altså børnehaver, vuggestuer og dagpleje, skal vi kun have ud fra arbejdsmarkedets behov, og det er ikke børnenes behov, der skal tilgodeses.
Og når vi laver regler, skal det være de regler, der tilgodeser arbejdsmarkedet, og ikke de regler, hvor det er børnenes behov, der sættes i fokus. I søndags kunne man i Politiken læse under overskriften »Danmark bryder den sociale arv«, at en af verdens førende velfærdsforskere, Gösta Esping-Andersen, kom med forklaringen på, at det går så godt med at bryde den negative sociale arv i Danmark, nemlig at så mange danske børn kommer i vuggestue, børnehave eller dagpleje.
Her bliver de dårligst stillede børn stimuleret og er derfor mere på lige fod med de stærke børn, når de starter i 1. klasse.
Det har længe været almindelig kendt viden, at det at gå i vuggestue og børnehave har betydning for et barns udvikling.
Derfor har mange kommuner gjort en ekstra indsats
for at få børn i tosprogede familier til at benytte de pædagogiske dagtilbud, også når der er en hjemmearbejdende forælder.
Det har også været en almindelig hjælpeforanstaltning for truede børn, i hvert fald siden bistandslovens ikrafttræden, at give en henstilling om, at et barn skal i institution.
Derfor virker det fuldstændig tåbeligt, at socialministeren nu vil give kommunerne mulighed for at prioritere børn af udearbejdende forældre før børn af arbejdsløse eller førtidspensionister, når det gælder optagelse i pædagogiske dagtilbud.
Enhedslisten mener, at alle børn skal have lige ret til at komme i vuggestue eller børnehave.
Det skal ikke være éns forældres status, der afgør, hvad man har ret til. Det kan også undre efter alle de løfter, der er kommet fra socialministeren og regeringen om, at der skal gøres en særlig indsats for at bryde den sociale arv, at man så går ind og vælger at ændre på det her område, så man i stedet kan sætte børnene bagerst i køen.
Derfor glæder det mig også, at Socialdemokraterne kom med en udmelding om, at når flertallet skifter, vil man straks ændre denne lov igen, sådan at man ikke længere kan sætte arbejdsløses børn bag i køen.
Og det vil Enhedslisten kraftigt støtte.
I øvrigt må vi jo også se at få genfremsat forslaget om pasningsgaranti og så se, hvad der egentlig lå i det, Dansk Folkeparti sagde om, at man støtter en pasningsgaranti.
Men Enhedslisten kan altså absolut ikke støtte det her forslag.
Pia Kristensen (DF), 2002-12-11:
Jeg kan ikke lade være med at sige, at hele den her diskussion - og det sagde jeg også ved førstebehandlingen - nu er ved at udvikle sig til en storm i et glas vand.
Altså det er en lille bagatel, der skal ændres, men åbenbart er der flere partier her, der synes, det er Jordens undergang, at der er nogle børn, der skal gå hjemme hos deres forældre lidt længere tid, inden de kan komme i en vuggestue eller en børnehave.
Jeg vil bare fastholde, at Dansk Folkeparti går ind for, at børn og forældre skal være sammen så længe som muligt.
Til fru Karen Jespersen vil jeg godt sige, at man ved jo, at der er forældre, som f.eks. kun har behov for at få passet deres børn måske 3-4 timer i døgnet.
Men der er mange af de forældre, der afleverer deres børn, når institutionen åbner, og først henter barnet, når den lukker.
Jeg kan sige til fru Karen Jespersen om det her med måske at presse forældrene: Jamen altså vi vil da gerne gøre et forsøg, for vi ser det faktisk som en fordel, hvis børn og forældre har mere tid sammen, og vi mener i Dansk Folkeparti, at forældre skal passe deres egne børn, hvis de har mulighed for det.
Sådan er dét.
Til fru Margrethe Vestager vil jeg sige - og det er sådan set det samme svar til fru Karen Jespersen: Vi mener, at forældre skal påtage sig opdragerrollen over for deres egne børn; det er dét, vores politik går ud på.
Forældre skal påtage sig opdragerrollen over for deres egne børn.
Så står der for øvrigt med hensyn til flygtninge og indvandrere, at det jo er en problemstilling, som Dansk Folkeparti har forudset med den store indvandring, vi har haft gennem mange år, at der i det danske samfund vil opstå utrolig mange problemer på alle områder, og det er det, vi ser i disse år.
Vi kender ikke løsningen, men vi har advaret om, at det ville ske.
Der står for øvrigt så også i lovforslaget, der er en paragraf om, at hvis det f.eks. forhindrer barnets sproglige udvikling, at barnet ikke kommer i en institution, jamen så skal det barn i en institution.
Så der er jo egentlig taget højde også for flygtningebørn.
Karen Jespersen (S), 2002-12-11:
Egentlig kan man nu forstå fru Pia Kristensen sådan, at Dansk Folkeparti nærmest er modstandere af daginstitutioner.
Så det kunne sådan set være meget rart at vide, om det, fru Pia Kristensen siger, er udtryk for, at det ville være bedst, hvis børnene ikke gik i institution, altså at børnehaver sådan set er mere til skade, end de er til gavn, men af nød, fordi man jo skal gå på arbejde, så man er nødt til at sætte sine børn i en daginstitution. Betyder det så også, at de forældre, der sætter deres børn i en daginstitution, sådan set er dårligere forældre end dem, der ikke gør det; påtager sig ikke i den grad et ansvar
Margrethe Vestager (RV), 2002-12-11:
Jeg har lidt svært ved at finde sammenhængen i Dansk Folkepartis politik.
Denne hyldest til det gamle familiemønster synes ikke på samme måde at rette sig mod de familier med indvandrerbaggrund, som i meget vid udstrækning lever på en sådan måde, som man kunne opleve det i Danmark for 40-50 år siden.
Jeg forstår ikke helt, hvorfor man ikke i Dansk Folkeparti simpelt hen bare respekterer forældrenes ønske om, at deres børn bliver passet, hvis forældrene vurderer, at børnene har behov for det.
Det ville sådan set være det enkleste.
Det, vi jo kan se, er, at der er ganske mange familier, hvor forældrene har indvandrerbaggrund, der som supplement til forældrenes kærlige og udmærkede og traditionelle familiemønster ønsker, at deres børn kommer ud og lærer nogle af de andre omgangsformer, som også skal til for at begå sig i det danske samfund, hvis man vil være en ydende borger.
Karen Jespersen (S), 2002-12-11:
Jeg synes, at det, fru Pia Kristensen siger, er selvmodsigende, for på den ene side bliver det sagt, at man går ind for en pasningsgaranti, og på den anden side siger man også, at det er godt for børnene så vidt muligt at være hjemme hos forældrene. Så kunne man jo sige, at målsætningen er, at børn så vidt muligt skal være hjemme hos forældrene, hvis det er muligt.
Vil det sige, at hvis man er arbejdsløs, så er det Dansk Folkepartis holdning, at så skulle man i virkeligheden lægge pres på forældrene for at have deres børn hjemme i stedet for at sende dem i en institution?
Men hvorfor går man så overhovedet ind for en pasningsgaranti?
For det kunne jo så lokke forældre til alligevel at sætte deres børn i en institution.
Så hvad er Dansk Folkepartis holdning i forhold til forældre, der er arbejdsløse?
Villy Søvndal (SF), 2002-12-11:
Det er også lidt i forlængelse af fru Karen Jespersen spørgsmål, for det udvikler sig jo hele tiden, må man sige.
Hvis de arbejdsløses børn ikke alene skal ud, men også skal presses ud, som jeg forstår nu, altså man skal aktivt ud og missionere og sige: Det er ikke godt for jer at være i daginstitution, så er det vel ikke kun arbejdsløses børn.
Hvad med dem, der er hjemmegående husmødre, førtidspensionister, studerende, der kan flakke sig lidt igennem et studium og sådan noget, når det nu er så godt for børnene, i øvrigt i modsætning til forældrenes opfattelse, som er meget glade for daginstitutioner?
Men det er altså ikke Dansk Folkepartis opgave.
Så er der vel meget store grupper, der skal presses ud af arbejdsmarkedet?
Jamen så vil jeg også spørge: Løser problemet ikke lidt sig selv?
Det er lykkedes det første år for Dansk Folkeparti som støtteparti at forøge arbejdsløsheden med 14.000.
Hvis man har samme succesrate og fremskriver det her til 2010, er der 100.000 flere arbejdsløse.
Er det den skumle bagtanke, man har med den politik, der bliver ført?
Pia Kristensen (DF), 2002-12-11:
Jeg vil svare både fru Line Barfod og fru Margrethe Vestager på samme tid.
Om pasningsgaranti
: Jamen der er ikke pasningsgaranti, og det er også derfor, vi har det her lovforslag, som giver kommunerne mulighed for at prioritere de familier, der har det største behov.
Og så det dér med, at børn skal tilbage på gader og stræder.
Vi har en familiepolitik i vores parti, hvor vi gerne ser, at børn og forældre er mere sammen.
Og det er altså ikke alle forældre, der er udearbejdende.
Der er mange forældre, som har valgt at gå derhjemme, og vi mener også, at de forældre bør passe deres børn selv. Vi tror, det er sundt og godt, at børn og forældre har mere tid sammen.
Og ligesom jeg sagde ved førstebehandlingen: Gå lidt tilbage til gamle dage, til det gamle familiemønster.
Og hvis alle familier gjorde det, ville der også blive børn, der kunne lege med hinanden på legepladserne.
Margrethe Vestager (RV), 2002-12-11:
Jo altså
det, som jeg egentlig er mest overrasket over, er, at Dansk Folkeparti synes, det er så klart, det, der nu bliver vedtaget, for blandt de 124.000, der nu bliver nævnt, kan man jo forstå på svaret på spørgsmål 29, at der skønnes at være 26.000 personer, som er berettiget til at modtage den supplerende engangsydelse i 2003. Der er en forskel på omkring 100.000 mennesker i forhold til det, hr. Poul Nødgaard netop har brystet sig af.
Det gør, at vi bliver meget usikre på, hvad det er, Folketinget vedtager, og vi bliver også meget usikre på, hvad det er for en økonomi, der overhovedet er bag forslaget.
Ved Dansk Folkeparti overhovedet, hvor lidt eller hvor meget det her drejer sig om, og hvor få eller hvor mange der kommer til at modtage midlerne?
Men fred med det.
Jeg skal bare sørge for, at Dansk Folkeparti bliver holdt op på det løfte, som nu er givet, og den garanti, som er udstukket.
Karen Jespersen (S), 2002-12-11:
Det er blot en enkelt bemærkning, men jeg vil gerne sige, at finansministeren har afgivet et svar til Finansudvalget omkring L 83, der efter vores mening er misvisende.
Louise Frevert (DF), 2002-12-11:
Det er et stort privilegium, at man har mulighed for at uddanne sig i alle aldre.
Det vil der jo fortsat være mulighed for, så jeg kan slet ikke se, hvorfor man skal fremture på denne her måde.
Vi mener, at uddannelse er for alle og i alle aldre inden for de områder, hvor man har behovet.
Der bliver ikke uddannet for mange, tværtimod, og de personer, som har et behov for at få en 9. og 10. klasse eksamen vil heller ikke, på den måde det her lovforslag er udformet, blive ramt af den deltagerbetaling, som hr. Carsten Hansen fremturer med.
Må jeg lige præcisere en ting: Det er altså ikke en aftenskolelov, vi står og diskuterer her.
Så synes jeg, vi skal tage diskussionen om, hvorvidt der skal være brugerbetaling for aftenskoleundervisning, på et andet tidspunkt.
Line Barfod (EL), 2002-12-11:
Så skulle der jo være gode muligheder for at få flertal for at ændre dette igen og få en pasningsgaranti, så alle børn kan blive sikret, at de kan få
et dagtilbud
Det håber jeg da så at Dansk Folkeparti vil stå ved, når et sådant beslutningsforslag bliver fremsat.
Så vil jeg godt spørge: Når nu Dansk Folkeparti ønsker, at der kommer flere børn tilbage til gader og stræder, betyder det så, at vi skal glæde os over, at arbejdsløsheden er stigende, for så vil der jo være flere forældre, der kan gå hjemme med børnene, fordi de ikke kan få børnene i dagtilbud?
Og skal vi arbejde for, at der bliver flere arbejdsløse, eller hvad er det, der ligger i det? Så vil jeg gerne høre: Hvad er det, Dansk Folkeparti mener skal være afgørende for, hvad vi skal have af tilbud i Danmark til børn, og hvordan indretter vi det?
Er det børnenes behov, eller er det arbejdsmarkedets behov?
Det må det være muligt at svare rimelig enkelt på.
Carsten Hansen (S), 2002-12-11:
Det var jo ganske nyt, at vi må konstatere, at man ikke skal overholde den dobbelte musefældeklausul, der ligger i finanslovaftalen med V og K. Vil det sige, at man fra Dansk Folkepartis side godt kan undlade at stemme eller stemme imod det her lovforslag
Det synes jeg da man skulle gøre, når det går ud over den kortuddannede gruppe.
Det var det, vi fik at vide herfra.
Det andet er, at jeg ikke har læst nogen steder, at Dansk Folkeparti går ind for deltagerbetaling.
Tværtimod sagde man det modsatte i valgkampen, men på samtlige områder.
Det er altså ikke kun nogle få områder.
Lad mig bare nævne et enkelt område: Aftenskoleområdet berører over 1 million danskere hvert eneste år.
Det er ikke kun et ganske lille område, man har lavet dobbelt brugerbetaling på, i øvrigt med Dansk Folkepartis hjælp. Nu rammer man altså de mennesker, der vil tage kompetencegivende uddannelse.
Jeg spurgte før: Er der for mange, der uddanner sig?