Bodil Kornbek (KD), 2004-12-07:
Den 5. oktober i år stod der omkring 30.000 elever her på pladsen og sagde: Stop nu.
Egentlig er det et godt råd at give en regering at sige: Stop nu!
Man reflekterer over de tiltag, man har taget, man laver faktisk en evaluering af, om man med hensyn til de mål, man har sat, også holder sig på sporet, om de tiltag, man har taget, er med til, at man når det mål, der er.
Det at have fokus på en styrket evalueringskultur også inden for regeringen selv vil da absolut være gavnligt.
Det er o.k., og det er vigtigt indimellem at kunne sige stop nu for at reflektere over det, man rent faktisk foretager sig.
Man kunne sige, at i det spor, vi følger nu på uddannelsesområdet, er det en form for regnearksmentalitet, der kommer til udtryk, det at regeringen i den grad interesserer sig for alt, hvad der kan måles og vejes, effektivitetsmålinger, karakterer på nettet, sammenlignelige muligheder, tvungne læseplaner og nu også nationale test og standarder.
Det er nemt at måle og forholde sig til, men er det virkelig de redskaber, der skal til, for at nå det mål, man har sat?
Man er jo også meget optaget af, hvor på ranglisten danske elever ligger i PISA’s læse- og matematikundersøgelser.
Men også der kunne man måske lige sige stop og reflektere lidt over, hvad det egentlig er, der ligger her.
Er det bare sådan at sammenligne og sige, at vi ligger lige præcis der på listen, og så har man allerede svarene på forhånd?
Måske bør man også forholde sig til PISA-undersøgelsen på anden vis, på en mere konstruktiv vis, i stedet for at være så selektiv.
Er det virkelig ønskeligt, at alt skal gøres måleligt, og at vi kun ser det målelige i den enkelte elev, den enkelte studerende?
Kristendemokraterne mener faktisk, at det udvander et rummeligt dansk uddannelsessystem, der faktisk formår at få reflekterende og selvstændige unge mennesker ud, hvis kompetencer er efterspurgt i udlandet.
Vi kommer ikke langt i videnssamfundet med en læs og bestå-mentalitet, men vi skal derimod fastholde den danske uddannelsestradition, som er en lær, reflekter, brug og forståmentalitet.
Vi har i de sidste 3 år set en reducering i bredden af uddannelsesmuligheder ved, at man har fjernet bl.a. den fri ungdomsuddannelse, men evalueringen af den fri ungdomsuddannelse viste jo rent faktisk, at den var positiv, at den faktisk havde et formål, og noget af det, der blev kritiseret i evalueringen, var bl.a. vejledningen.
Kunne man så ikke have valgt at sætte fokus på den del og så alligevel fastholde den fri ungdomsuddannelse?
Vi kan også nu se en reduktion af antallet af elever på produktionsskolerne, og der er også de forslag, som regeringen er kommet med på det område, nemlig en nedskæring på Folkeuniversitetet og daghøjskolerne.
Rent faktisk kan man sige, at de uddannelsesmuligheder, som er lidt anderledes, jo også er et udtryk for og en respekt for, at vi lærer forskelligt, har forskellige evner.
Vi lærer på forskellig vis.
Og det at have en bredde i uddannelsessystemet kan jo også være med til at give de unge nogle kompetencer, som senere kan føre dem over i det kompetencegivende uddannelsessystem.
Regeringen bruger ofte ordene, at vi skal satse på viden og uddannelse.
Jeg er enig; det er utrolig vigtigt.
Men ridser vi de initiativer og nedskæringer op, som uddannelsessektoren har oplevet i de sidste 3 år, så mener jeg ikke, der er sammenhæng i tingene.
Hvordan fremmer vi den dynamik i uddannelsessystemet, som er vigtig, også når vi ser på hele internationaliseringen?
Spørgsmålet er, om det er centralisering og topstyring, der er brug for, for at få det frem.
I den danske skole har det aldrig været ligegyldigt, hvordan vi kom frem til resultaterne.
Jeg mener rent faktisk, at regeringen med denne regnearksmentalitet og også markedsgørelse af uddannelsessystemet – et system, der bygger på en lang dansk skoletradition – ikke får lagt vægt på en meget grundlæggende rolle, som uddannelsen jo også har haft, nemlig hele dannelsesaspektet.
Om folkeskolen kunne man jo også sige, at noget af det, som har været vigtigt i en lang, lang skoletradition, jo bl.a. er udviklingsarbejdet, som har været med til at danne og forme de ændringer, der har været i årenes løb, hvor dialogen har været vigtig som en del af de forandringer, der er sket.
Man kan i hvert fald sige, at det, der er vigtigt at sige til regeringen, er, at der skal være overensstemmelse mellem ord og handling.