Margrethe Vestager (RV), 2000-03-15:
Jeg vil gerne kvittere for, at Enhedslisten med dette beslutningsforslag har bidraget til at få en debat om økologi og miljø i vores uddannelsessystem, et spørgsmål, som jo er meget aktuelt.
Sigtet i Enhedslistens beslutningsforslag, en konsekvent, forpligtende styrkelse af økologi og bæredygtighed i de erhvervsrettede uddannelser, har også min fulde sympati.
Men sådan som jeg har forstået det konkrete forslag, synes jeg, at det får nogle utilsigtede konsekvenser, som jeg ikke tror at nogen har en interesse i bliver ført ud i livet.
Det vil jeg gerne uddybe senere, men først lidt om baggrunden.
For læser man forslaget, kunne man få det indtryk, at overvejelser om økologi og bæredygtighed ikke spiller nogen nævneværdig rolle i de erhvervsrettede uddannelser.
Det synes jeg grundlæggende er forkert.
Tværtimod så har temaet jo stået centralt i uddannelsespolitikken i en del år.
Min forgænger Ole Vig Jensen tog for 5 år siden initiativ til at sikre et grønt islæt i uddannelserne, og ideen var at indarbejde den grønne tankegang i alle relevante fag og fagområder på alle uddannelsesniveauer og altså ikke kun i erhvervsuddannelserne.
I dag, 5 år efter,
er der fulgt op med initiativer på en lang række områder: justering af bekendtgørelser i eksisterende uddannelser, herunder faglig og pædagogisk opfølgning gennem ændring af vejledende læseplaner, udvikling af undervisningsmaterialer, efteruddannelse af lærere, gennemførelse af en bred vifte af forsøgs- og udviklingsprojekter og etablering af et helt nyt grønt uddannelsesindhold, hvor det er karakteristisk, at det ikke kun er de traditionelle naturfaglige områder, der medregnes, men også samfundsfaglige uddannelser som f.eks. HD i miljøregnskab og revision. Med hensyn til undervisningsmaterialer samarbejder Undervisningsministeriet og Miljøministeriet med systematisering af og metoder til indhentning af undervisningsmaterialer inden for økologi og bæredygtighed og miljø på alle uddannelsesniveauer med henblik på at styrke og understøtte undervisningen bedst muligt.
I den forbindelse vil der også blive oprettet det, vi kalder en portal på Internettet, som skal give adgang til materiale i forhold til miljøundervisning, sådan at der er en fælles indgang og en fælles referenceramme i forhold til dem, som underviser på området.
Praktisk talt alle uddannelser fra grundskolen til de længste videregående uddannelser og voksenuddannelser
er blevet gjort grønnere, mere orienterede mod bæredygtighed og økologisk- og miljøorienteret tænkning, og det er jo, synes jeg, fantastisk, at begrebet bæredygtig udvikling efter Brundtlandrapporten er blevet til hverdagsdansk.
På ganske få år har vi fået et begreb, som på mange måder omfatter det, som mange af os er optaget af, nemlig at økologi i stadig stigende omfang er en del af vores hverdag, er en del af vores naturlige overvejelser om, hvad der skal gøres. Det andet, at økologi også i stadig stigende grad betragtes som et kvalitetsstempel, som noget, der er fuldt på højde med alle andre overvejelser, synes jeg er meget positivt.
Derfor er det også nødvendigt, også gennem uddannelse, at sørge for, at vidensniveauet er på tilstrækkelig højt niveau, og at de unge, og de, der uddanner sig i det hele taget, har en kompetence til at handle i forhold til at sikre en bæredygtig udvikling.
Der er således allerede en prioritering af den økologiske, den grønne dimension i de erhvervsrettede uddannelser, og der tages også stigende miljøhensyn.
Når jeg alligevel ikke kan gå ind for beslutningsgrundlaget i den foreliggende form, er det, fordi jeg ikke mener, at vejen frem er at skabe nye økologiske uddannelser ved siden af det, man kunne kalde de traditionelle.
Så kunne nogle uddannelsesinstitutioner, nogle af de faglige udvalg eller andre få den opfattelse, at nu var der nogle andre, der ligesom tog hånd om det økologiske - nu behøver vi heldigvis ikke at gøre det til vores bekymring. Den holdning synes jeg simpelt hen ikke vi har råd til, for økologi og bæredygtighed er en fælles sag, og alle uddannelsesinstitutioner må føle sig forpligtet til at løfte ansvaret for opgaven.
Vi må ikke skabe en struktur, som gør det legitimt at henvise til andre, for økologi og bæredygtighed skal jo gerne baseres på en holdning om, at det er fornuftigt, rimeligt og faktisk helt almindeligt at gøre økologi og det grønne til et spørgsmål, som man har i forhold til ens holdninger, ens værdier og ens konkrete handlinger. Jeg regner med, at alle aktører på de enkelte uddannelsesområder i en udvikling, som vi så kan diskutere er hurtig eller langsom, hver især kommer til at opleve at tage medejerskab og ansvar for en bæredygtig udvikling.
Det tror jeg ikke man klarer med en pulje, det tror jeg ikke man klarer med et råd.
Men jeg tror heller ikke, at det er reglerne og mangelen på penge, der står i vejen.
Ser vi på de nuværende uddannelser, er det faktisk muligt at gøre utrolig meget inden for de nuværende rammer.
Jeg vil gerne give et par konkrete eksempler, også med udgangspunkt i bemærkningerne
til beslutningsforslaget.
Landbrugsuddannelserne på Den Økologiske Jordbrugsskole fremhæves som en decideret økologisk uddannelse inden for ungdomsuddannelserne.
Det er der faktisk ikke tale om.
På skolen, som er en ordinær erhvervsskole, gennemføres uddannelsen til faglært landmand efter den almindelige bekendtgørelse, der på samme måde anvendes på de øvrige landbrugsskoler.
Der er således tale om et meget fint eksempel på en ordinær uddannelse, der er økologisk funderet, og hvor den økologiske faglighed og kompetence prioriteres af institutionen.
Et meget fint eksempel på, hvordan det kan gøres og bør gøres. I beslutningsforslaget nævnes også en økologisk tømrer, men tømreruddannelsen kan inden for den nuværende gældende uddannelsesbekendtgørelse gennemføres på et økologisk fundament.
Det er en beslutning, som må træffes af det faglige udvalg og skolen efter en vurdering af, om der er efterspørgsel på den type af uddannelser.
Efter min bedste vurdering er der hverken arbejdsmarkeds- eller uddannelsespolitisk perspektiv i at stræbe efter at lave en parallel økologisk uddannelse.
Endelig nævnes eksempler på økologiske uddannelsesaktiviteter, og man kan få det indtryk, at nye initiativer udvikles helt uafhængigt af uddannelsessystemet i det hele taget, f.eks. fremhæves økologiske igangsættere på Nørrebro.
Men hér arbejder man faktisk meget tæt sammen med Hotel- og Restaurantskolen om afprøvning af miljømæssig og økologisk profil i grundforløbene i levnedsmiddeluddannelserne.
Den særlige økologiske faglighed og kompetence bliver således i stigende grad indarbejdet i de erhvervsrettede uddannelser, hvilket jeg finder er et ubestrideligt gode.
Der foreslås etableret et økologisk uddannelsesråd, og jeg kan sagtens forstå intentionen, men det er næppe noget, som vil være særlig velegnet i forhold til den ofte partsbaserede rådgivningsstruktur, som vi har i forhold til de respektive uddannelser.
Et sådant råd kunne i værste fald medføre en ansvarsforflygtigelse hos de berørte parter og hos uddannelsesinstitutionerne.
Igen er risikoen, at logikken bliver, at det tager nogle andre sig af, det behøver vi ikke at forholde os til.
Derfor tror jeg ikke, at vi skal oprette flere rådgivende organer med særlige funktioner, men vi skal fortsat føre dialogerne inden for den eksisterende rådgivningsstruktur i Undervisningsministeriet og i andre ministerier, således at de rådgivningsorganer, vi har nu, har den økologiske og den grønne dimension med.
Mulighederne er der.
Eksempelvis har Det Økologiske Jordbrugsråd, som blev nedsat i 1987 under Fødevareministeriet, i »Aktionsplan II - Økologi i udvikling« fra 1999 fulgt op på sine anbefalinger fra den første aktionsplan og konstateret, at der er sket en styrkelse af den økologiske dimension i landbrugs- og jordbrugsuddannelserne og for gartnere og skovbrugere.
Rådet fremsætter fortsat anbefalinger til forbedringer, sådan at vi fortsat går den rigtige vej.
Der anvendes hvert år økonomiske midler til formålet inden for erhvervsuddannelsernes forsøgs- og udviklingsprogrammer, og der er mange gode eksempler på forsøgs- og udviklingsarbejde, som direkte er udmøntet i en række uddannelser til styrkelse af kvalifikationerne inden for bæredygtighed og økologi.
Eksempelvis er der inden for levnedsmiddelsområdet på en erhvervsskole taget initiativ til at gøre grundforløbet inden
for levnedsmidler, som er på 20-30 uger, økologisk og miljømæssigt funderet, således at de færdiguddannede kokke selvstændigt kan omlægge traditionelle køkkener på såvel institutioner som restauranter til at være økologisk baserede, og initiativet vil også snart inddrage slagter- og bageruddannelserne.
Endelig er der i forbindelse med finanslovaftalen om miljø og økologi afsat 20 mio. kr. i perioden 2000-2001 til at sikre en høj forskningsindsats på det økologiske felt.
Dermed ikke være sagt, at den nuværende indsats er tilstrækkelig, dermed slet ikke være sagt, at den er tilendebragt.
Tværtimod så mener jeg, at vi har en lang udvikling foran os, men jeg mener, at vi bør forpligte de eksisterende uddannelser til at tage det økologiske ind og sikre, at vi har en forpligtende dialog også i forhold til de uddannelsesråd, vi har for indeværende, sådan at økologien bliver en helt naturlig ting inden for samtlige vores uddannelser og ikke bliver noget, som vi henviser til særforanstaltninger.