Helge Adam Møller (KF), 2004-06-02:
Jeg havde en meningsudveksling med ...
Jeg venter bare, til hr. Villy Søvndal har tid. Jeg havde en meningsudveksling med hr. Villy Søvndal for en halv times tid siden på korte bemærkninger, og da jeg kom ned, var der en af mine kolleger, der sagde: Du blev ophidset, Helge.
Og det var jo rigtigt, det blev jeg både ved den anden og den tredje bemærkning.
Jeg betragtede så hr. Villy Søvndal, og det har jeg gjort i debatten siden hen, og kom til at tænke på, at nu har jeg kendt hr. Villy Søvndal i mange år, og jeg har aldrig nogen sinde set hr. Villy Søvndal ophidset.
Hr. Villy Søvndal går rundt med sit stille rævesmil, og for ham er en sådan debat som denne her jo bare en spændende, intellektuel debat; det er jo ikke noget, der virkelig rører ved hr. Villy Søvndals følelser.
Jeg kom hjem fra Bratislava.
Jeg har aldrig været i Bratislava før, og jeg har aldrig været i Slovakiet før.
Jeg lærte også, at det var dér, Dubcek blev født, ham, der fik sat gang i revolutionen i 1968, men det varede jo ikke længe, før den blev slået ned af Sovjet igen.
Det var spændende at være i et land, der for en måned siden blev optaget i EU og for en måned siden i NATO, for uanset - stort set - politisk overbevisning, gamle kommunister og demokrater og venstrefløjsfolk osv., så brændte de alle sammen for noget; de brændte nemlig, fordi de nu havde fået friheden, og der var ikke grænser for, hvor meget de takkede os, uanset om det var danskere, nordmænd, islændinge, amerikanere eller englændere, for det, vi havde gjort under den kolde krig.
De fortalte, hvordan de havde stået i Bratislava og havde kunnet kigge lige over Donau til Østrig og havde set lysene, hvordan de havde kunnet se til Ungarn og havde set pigtrådshegnene, muren, landminerne, hundene og grænsesoldaterne.
Og hvorfor siger jeg så alt det?
Jo, fordi jeg kommer til at tænke på, at nu har jeg kendt hr. Villy Søvndal og også SF i så mange år, og jeg sad og spekulerede på, om der i de der ca. 30 år nogen sinde har været en eneste gang, man har fået ret i en sikkerhedspolitisk eller udenrigspolitisk vurdering.
Jeg tænker tilbage på 1970'erne og 1980'erne.
Hr. Villy Søvndal og hans forgængere kæmpede for, at vi skulle svække det danske forsvar, at vi skulle svække NATO, vi skulle være følgagtige på en række områder over for Warszawapagten, kommunismen og Sovjet, vi skulle kalde Østersøen for fredens hav på trods af, at de eneste krigsskibe, der sejlede derude, var de 80 sovjetiske undervandsbåde, det var deres krydsere, der var atombevæbnede osv.
Alt det argumenterede man for.
Og igen, ligesom jeg sagde for en halv time siden: Hvis man dengang havde fået ret, hvis vi danskere og andre NATO-lande havde fulgt den holdning, så havde Bratislava og slovakerne ikke været frie i dag, så havde de ikke haft nogen at takke, jeg havde ikke været dernede, og det havde jeg nok overlevet, men slovakerne havde stadig væk været et besat land underkastet diktaturet.
Hvad siger SF som sædvanlig?
De træffer den forkerte beslutning og siger
: Vi vil ikke være med, lad dem sejle deres egen sø.
Så jeg savner lidt følelse og lidt engagement for de irakere, der også godt vil opleve friheden, ligesom slovakkerne har gjort.