Margrethe Vestager (RV), 2002-05-27:
Det er interessant, at vi nu endelig har fået den regionalpolitiske debat, som vi tog tilløb til og tog tilløb til og tog tilløb til, da vi diskuterede placeringen af statslige arbejdspladser.
Jeg vil fokusere på nogle af de ting, som skal være til stede, for at man kan bosætte sig og have ligelige vilkår.
Det første er at have børnepasningsmuligheder til rådighed, og her må man sige, at der er en meget interessant prioritering fra regeringens side.
Den er tilsyneladende mere optaget af, at ældre skal føle sig veltilpas ude i kommunerne, frem for at børnefamilierne skal gøre det.
Det er meget karakteristisk, at med L 130, som netop er vedtaget, finder man det nødvendigt at pålægge kommunerne at give valgfrihed for de ældre.
Man finder desværre ikke, at det på samme måde er nødvendigt at sikre, at kommunerne også giver valgfrihed, for så vidt angår børnepasning.
Det er nemlig sådan, at man har afvist at sikre offentlige pasningstilbud de steder, hvor kommunerne måtte vælge at give forældrene et tilskud til selv at passe deres børn.
Hvis der skulle være sammenhæng i regeringens tænkning, burde kravet om, at kommunerne skal give valgfrihed på ældreområdet, være modsvaret af et krav om, at kommunerne også skal give valgfrihed på børneområdet, så det rent faktisk bliver sådan, at man kan få sine børn passet, hvis man har arbejde på en af disse arbejdspladser, som alle, der har talt her i dag, håber vil blive oprettet.
Det var noget, vi på tværs af partierne i folkeskoleforligskredsen var fuldstændig enige om, og vi havde en forhandling, som netop gjorde, at ikke kun regionalpolitiske, men også lokale synspunkter kunne komme til orde.
Det tredje er hele spørgsmålet om ungdomsuddannelser.
Selv om der bliver talt utrolig meget om universiteter, er det, som om nogle glemmer, at det faktisk kun er 12 pct. af hver generation, der optages på universiteterne.
Nogle gange lyder det, som om halvdelen af en generation optages på universiteterne, men det gør de altså ikke, og en stor del af den iværksætterkultur, selvstændighedskultur, som vi ønsker os, findes faktisk blandt de unge, som har en erhvervsuddannelse.
Der er megen snak om det ene og det andet, men jeg kan konstatere, at Venstre tilsyneladende har glemt, hvor mange timer vi brugte i hinandens selskab før valget med henblik på at lave en flerårsaftale for erhvervsskolerne - en flerårsaftale, som netop var nødvendiggjort af, at erhvervsskolernes økonomi i de kommende 4 år ville blive særdeles anstrengt og måske gøre det umuligt at leve op til den erhvervsuddannelsesreform, som Folketinget i meget stor enighed havde gennemført.
Jeg synes, det er ærgerligt.
Vi havde faktisk forpligtende drøftelser.
Vi havde udmærkede drøftelser, vi havde en fuldstændig klarlæggelse af, hvor dårlig erhvervsskolernes økonomi ville blive, hvis ikke der blev indgået en flerårsaftale, som dels kunne sikre et stabilt økonomisk fundament, dels kunne sikre en økonomisk genopretning til støtte for den erhvervsuddannelsesreform, som var gennemført.
Når det er så afgørende, er det, fordi erhvervsuddannelserne og deres institutioner også er grundlæggende for de korte videregående uddannelser.
Der er mange unge, der tager korte videregående uddannelser, og de kompetencer, man får her, er faktisk grundlaget for en stor del af vore virksomheder: tekniske kvalifikationer, it-kvalifikationer, salgskvalifikationer, marked, handel, finansiering osv.
De er faktisk også en del af grundlaget for den uddannelse gennem hele livet, som ganske mange danskere tager, og derfor er det ærgerligt, at forhandlingerne ikke er blevet genoptaget, og at regeringen ikke føler trang til at følge op på det, som faktisk var en fælles dagsorden: at sikre, at erhvervsakademierne bliver til virkelighed.
En anden ting på samme område er spørgsmålet om centre for videregående uddannelser.
Det havde vi overordentlig gode forhandlinger om, men desværre endte det jo med - og jeg skal ikke kunne gisne om årsagerne - at Venstre faktisk ikke kom med i den aftale, der blev indgået.
Nu hører vi, og det er jeg selvfølgelig glad for, en meget stor støtte til centre for videregående uddannelser, for den centrale pointen er jo netop, at det fysiske uddannelsessted opretholdes, samtidig med at man kan sikre en tilfredsstillende kvalitet.
Det er jo helt afgørende, at tilbuddet kan opretholdes, samtidig med at man sikrer en tilfredsstillende kvalitet, og det må være målet for alt det, som placeres andre steder. En anden ting, som jeg synes, man må ærgre sig over, er, at når man bor rundtomkring i landet, vil man også have den forventning, at der er andre tilbud til stede end den formelle uddannelse, altså folkeoplysning, daghøjskole og folkeuniversitet, hvilket jo er med til at forankre den folkelige tradition og med til at forankre vore universiteter rundtomkring i det folkelige landskab.
Vi havde faktisk fundet en meget god nyordning for folkeuniversitetet, og vi havde faktisk fundet nogle meget gode ordninger for folkeoplysningen.
Jeg skal ikke gentage den debat, der har været, men vil bare sige, at ude de steder, hvor det kan være svært at samle et hold, har man lidt svært ved at genkende det Venstre, som tidligere har eksisteret - det Venstre, som faktisk støttede folkeoplysningen, det Venstre, som faktisk bakkede op om, at det er vigtigt, at 1,4 millioner danskere hvert år engagerer sig i frivillig og uformel undervisning.
Det er nemlig et væsentligt bidrag til skabelsen af gode og ligelige vilkår.
Det tredje område er selvfølgelig kulturtilbuddet.
Jeg skal ikke kunne gisne om, hvad kulturministerens bestræbelser vil medføre, men det er i hvert fald svært at finde nogen, som har en positiv prognose for, hvordan det vil gå med kulturlivet i Danmark. Hvis nu alt dette var på plads, kunne man sige, at så havde det været velkomment, hvis regeringen ville begynde at øve sig på sin bestræbelse for at lave samlede regionalpolitiske vurderinger ved at lade det finanslovforslag, som nu er vedtaget, nemlig finanslov 2002, gennemgå en sådan regionalpolitisk vurdering.
Men foran sig har man jo finansloven for 2003, og her kunne man jo gennemføre den øvelse.
Man kunne måske endda begynde med at gøre det med den, der er vedtaget, måske også for at se i øjnene, hvad det er, der skal rettes op på.
Det er interessant, at sidste gang, vi diskuterede spørgsmålet om statslige arbejdspladser, fik vi at vide, at det var helt afgørende for beslutningen om at flytte Rigsarkivet til Odense, at de otte amtsborgmestre, som også stod bag det jysk-fynske samarbejde, havde et samlet ønske
om, at det blev flyttet til Odense
Det var så at sige begrundelsen for, at det skulle ske.
Men lige pludselig kan de samme amtsborgmestre - det samme politiske bagland, som har udarbejdet den jysk-fynske redegørelse, som har fået de ideer, der er kernen i den redegørelse, der har været en del af hele forarbejdet, og hvis enighed var så afgørende for udflytningen af Rigsarkivet - ikke få at vide, om de er købt eller solgt med hensyn til medfinansiering af deres initiativer.
Tingene savner enhver form for sammenhæng, og derfor er det komplet uforståeligt, at regeringen ikke kan støtte det forslag til vedtagelse, som er fremsat af de rigtige oppositionspartier.
Nej, der er ikke længe til.
Finansloven bør mere eller mindre være på plads for nærværende, hvis man overhovedet skal kunne nå at blive færdig til den fastlagte offentliggørelsesdato, og det er også uforståeligt, at man ikke ønsker en redegørelse for, hvad det betyder for långivningen rundtomkring i udkantsområderne, at der er den markedsøkonomiske effekt på renterne, som vi nu ser.
Jeg synes, der er faldet mange gode bemærkninger i dag, også bemærkninger, som bryder med surheden eller misundelseseffekten over det at have en hovedstad. Selvfølgelig skal vi have en hovedstad, men selvfølgelig skal vi også have regioner, som kan være med til at trække og skabe den balance, som skal sikres.
Jeg kan konstatere, at når det gælder de positive ting, som den tidligere regering faktisk fik gennemført på børnepasningsområdet, på folkeskoleområdet, for ungdomsuddannelserne, for CVU'er og akademier, for folkeoplysning og for daghøjskoler, trækker regeringen den forkerte vej.
Det kan da godt være, at en motorvej her og der gør en forskel, men jeg kunne nærmest forstå på den konservative ordfører, at det var, fordi man så kunne komme hurtigere til storbyen.