Høgni Hoydal (T), 2005-05-18:
Historien gentager sig, første gang som tragedie, anden gang som farce.
Det skrev en klog mand engang.
Vi må sige, at han – foreløbig i hvert fald – ser ud til at få ret, når det gælder forholdet mellem Færøerne og Danmark.
For 60 år siden var der ved en folkeafstemning et flertal for færøsk selvstændighed, og man sagde samtidig nej tak til en hjemmestyreordning, der var blevet tilbudt.
Den blev indført alligevel uden at spørge det færøske folk, og den har været gældende siden.
De seneste år har der igen været et politisk flertal på Færøerne, der ønsker selvstændighed.
Der er blevet lavet store forberedelser, og vi har reduceret det danske bloktilskud med 366 mio. kr. om året.
Efter danske forhold ville det svare til, at Danmark sagde nej tak til 40-50 mia. kr. om året.
Selvstændigheden er et ønske om at tage det fulde ansvar for alle områder af vores samfund og ikke mindst at kunne tage ansvaret for vores internationale samarbejde og tage direkte del i globaliseringen uden begrænsninger.
Vi vil ud i verden som et ligeværdigt folk og en ligeværdig partner i internationalt samarbejde.
Det er ikke demokratisk, og jeg er faktisk meget ked af at være i den situation, at jeg må protestere imod det lovforslag, som statsministeren har fremsat.
Specielt er jeg ked af det, fordi det lovforslag jo har været behandlet i det færøske Lagting, hvor et flertal stemte for det.
Det har jeg og mit parti protesteret imod med alle til rådighed stående midler.
Jeg vil også protestere som folketingsmedlem.
Jeg protesterer også imod indholdet af lovforslagene, både det her og det, som vi behandler senere, der sætter grænser og barrierer for, hvad færøske myndigheder kan foretage sig på vegne af det færøske folk.
Jeg protesterer ikke mindst imod hele den opfattelse af det færøske folks rettigheder og den statsretlige opfattelse, som lægges til grund for lovforslagene her i Folketinget.
Vi ser loven om Færøernes landsstyres indgåelse af folkeretlige aftaler som en lang fastlægning af begrænsninger.
Hidtil – hvilket flere ordførere har været inde på – har de færøske myndigheder gennem praksis udvidet deres internationale rolle gennem forhandling af fiskeriaftaler, handelsaftaler, dobbeltbeskatningsaftaler, kulturaftaler og andet med andre lande og organisationer.
Vi har også opnået selvstændigt medlemskab af f.eks. NAMMCO, der beskæftiger sig med hval- og sælfangst.
Herudover har vi opnået associeret medlemskab af IMO, Den Internationale Søfartsorganisation.
Det er blevet hævdet, at det nye lovforslag blot er en formalisering af den praksis, der allerede har udviklet sig, men det er der ikke tale om.
Det slås fast, at Færøernes Landsstyre kan indgå folkeretlige aftaler på overtagne områder, men kun på vegne af det danske rige under betegnelsen Kongeriget Danmark, for så vidt angår Færøerne, og kun hvis det ikke strider imod Danmarks interesser.
Hvis Færøerne og Grønland har fælles interesser på et område, er man nødt til at blive enig for at indgå en aftale.
Når det gælder fiskeri- og handelsaftaler – vi kan f.eks. tage rejespørgsmålet – er der selvfølgelig mange områder, hvor Færøerne og Grønland har samme interesser og derfor ikke kan vælge hver sin vej.
Det fastsættes også her ved lov, at vi ikke kan handle på egne vegne i forsvars- og sikkerhedspolitiske aftaler.
Det slås fast, at de danske myndigheder skal konsulteres både forud, under og efter forhandlinger.
Derudover slås det fast i § 1, stk. 5, at de danske myndigheder stadig har beføjelse til at indgå, forhandle og opsige de aftaler, som Færøerne måtte have interesse i.
Grunden til, at vi siger, at det er et tilbageskridt, er, at det her for første gang er skåret ud i pap i lovgivningen, at der sættes klare begrænsninger for den udvidelse af vores beføjelser, som vi har forsøgt at opnå.
Det skaber grobund for unødvendige konflikter; det løsner ikke nogen bånd, men binder nye bånd i vores internationale handlemuligheder og vores selvstændighedsproces.
Det, der kunne se ud, som om man giver med den ene hånd, hales rigeligt ind med den anden.
Man fastsætter gennem alle paragrafferne og ikke mindst i bemærkningerne de danske myndigheders beføjelser og den danske regerings grundlovsopfattelse af, hvad man kan og ikke kan.
Det må jeg protestere imod.
Den konstruktive løsning på denne sag ville være, at det danske Folketing og regeringen sagde: Vi accepterer og støtter de færøske selvstændighedsbestræbelser, og de færøske myndigheder indgår de aftaler i det internationale samfund, som de har behov for; vi samarbejder om det, der er fælles, men der, hvor vi ikke har fælles interesser, må vi kunne indgå vores egne aftaler.
Verden er i forandring, nye demokratier tager form, og nye forpligtende internationale samarbejdsformer opstår.
Ligestilling, demokrati, ligeværdighed, menneskerettigheder og folkeret anerkender de fleste i dag som grundlæggende værdier og rettigheder uanset befolkningsantallet, landenes størrelse eller deres økonomiske formåen.
Uden et direkte og forpligtende internationalt samarbejde risikerer lande og folk at falde bagud i udviklingen og falde bagud i globaliseringen både økonomisk, socialt, demokratisk og kulturelt.
Danmark står ellers altid internationalt som frontkæmper for disse grundværdier og støtter selvstændighedsbestræbelser, uafhængighed og ligeværdigt samarbejde rundtomkring i verden, og det burde også ske her.
Tjóðveldisflokkurin kan derfor ikke støtte forslaget, som det ligger, og Tjóðveldisflokkurin vil i udvalgsarbejdet forsøge at få belyst alle aspekter og fremsætte nødvendige ændringsforslag.