Karen Jespersen (S), 2001-04-06:
Det er en vigtig målsætning for regeringen at sikre, at Danmark er et land, der hænger sammen, at der bor mennesker overalt i landet, og at der er et solidt fundament for det liv, de kan leve i hele landet.
Derfor er regeringen hele tiden opmærksom på, at den regionale udvikling er tilfredsstillende i hele landet, og der er jo taget en række initiativer, der skal sikre en så ligelig udvikling som mulig. Heldigvis synes jeg, man har kunnet konstatere her i de senere år en stadig større opmærksomhed omkring betydningen
Og heldigvis, kan man så også tilføje, går det jo samlet set i den rigtige retning. Det er jo et vigtigt budskab i den regionalpolitiske redegørelse, at den regionalpolitiske udvikling overordnet set går i en positiv retning.
den vækst i beskæftigelsen, der er sket, også.
Der er også sket en betydelig udjævning mellem indkomsterne i, når man ser på landet som helhed.
Men det er rigtigt, at der er nogle områder, hvor det ikke er gået så godt som i andre områder, og der er områder - det er ikke store dele af landet - hvor udviklingen er
klart mere bekymrende end i resten af landet.
Det er bestemte dele af landet, som vi jo kender til fra andre sammenhænge, også når vi tidligere diskuterede den regionale udvikling.
Det er især Bornholm, det er Lolland, til dels Falster, nogle af de andre øer, Langeland, Samsø, Læsø og nogle kommuner i landet i øvrigt.
Der er lavet en vurdering fra AKF af, hvilke områder vi taler om, hvor mange kommuner det drejer sig om, efter nogle bestemte parametre.
Den undersøgelse skal man tage med et vist gran salt, måske endda et stort gran salt, fordi man jo selvfølgelig dels skal diskutere parametrene, dels er der tale om en regionalpolitisk vurdering, der ikke uden videre er det samme som en kommunaløkonomisk vurdering.
Og man skal selvfølgelig passe på, hvis man går ind og sætter navne og antal på nogle kommuner, at man så ikke skaber en illusion om, at nu skal der en bestemt massiv hjælp til de kommuner, og omvendt siger til de andre kommuner: I skal ikke regne med noget som helst.
Sådan er det ikke ment, men det er et forsøg på overhovedet at indkredse placeringen nogenlunde og størrelsesordenen af de kommuner, som er ude i nogle særlige vanskeligheder.
Under alle omstændigheder kan man sige, at der jo er brug for en samlet regionalpolitisk indsats, fordi vi også kan se, at der igennem de sidste 30 år er sket en befolkningsmæssig centralisering i to regioner, især omkring Århus-Vejle-området og især siden 1993 i hovedstadsområdet.
Det er jo i sig selv også positivt, men vi skal selvfølgelig sørge for, at der sker en udvikling i hele landet.
Hvad er der så gjort for at sikre en fortsat regionalpolitisk udvikling, der kommer hele landet til gode?
Der er jo lavet forskellige initiativer, også i kølvandet på de debatter, vi har haft her i Folketinget, og på det sidste er der kommet et helt nyt initiativ til. Noget af det, vi jo især diskuterer i dag, er muligheden for at koordinere indsatsen.
Det seneste initiativ drejer sig om, at der er nedsat et regionalpolitisk koordinationsudvalg i regeringen, som erhvervsministeren er formand for, og hvor jeg selv er medlem sammen med miljø- og energiministeren, undervisningsministeren og økonomiministeren.
Det er meningen, at udvalget skal sikre det maksimale udbytte af både de initiativer med regionalt sigte, som regeringen allerede har taget, og de ny initiativer, som er på vej.
Regeringen har jo allerede positive erfaringer med et lignende tværministerielt arbejde på embedsmandsplan, der viderefører regeringens hidtidige arbejde omkring Bornholm, og som sikrer en koordinering af indsatsen her.
Dernæst drejer det sig jo om det initiativ, der er beskrevet i den regionalpolitiske redegørelse og i rapporten fra arbejdsgruppen, som er udsendt sammen med den regionalpolitiske redegørelse.
Arbejdsgruppen, der har været nedsat, er tværministeriel og under ledelse af Indenrigsministeriet, og den har set på behovet for at vurdere de regionalpolitiske konsekvenser af initiativer, der bliver taget i regering og Folketing.
Det er jo en helt ny idé, kan man sige, og derfor er det vigtigt, og det er også sagt til Kristeligt Folkepartis ordfører, at vi ser det som en proces, hvor vi forhåbentlig gradvis bliver klogere og derfor bliver i stand til at lave det instrument, vi nu er ved for alvor at udvikle, og at vi kan gøre det stadig mere præcist og hensigtsmæssigt.
Men jeg mener selv, at det er rigtigt som udgangspunkt at sige, at det er større tiltag, der skal vurderes, for alternativet ville være at sige,at det skulle ske ved hvert eneste lovforslag. Og det kunne godt give nogle problemer, også fordi vi ikke lige helt præcis ved, hvordan man vurderer de regionalpolitiske konsekvenser. Jeg synes, at vi har taget et godt skridt, og jeg synes godt, at man kan se vejen, men at begynde med fra starten af at sige, at det skal være hvert eneste skatteforslag, alle de mange lovforslag, der kommer her til behandling i Folketinget, tror jeg egentlig kunne være at gøre sagen en bjørnetjeneste.
Og når man siger, at det skal være lidt større initiativer, bliver man næsten nødt til at sige, at det i første omgang er op til ministerierne selv at vurdere, hvad der er større.
Men vi prøver jo i rapporten at give en rettesnor for, hvad det er for en størrelsesorden, der er tale om, f.eks. når det drejer sig om at påvirke beskæftigelsen og befolkningens sammensætning.
Noget af det, der ligger i Indenrigsministeriets koordinerende rolle, forestiller jeg mig også er, at vi selvfølgelig også holder øje med, hvad det så er for initiativer, der bliver vurderet, og hvad det er for initiativer, der ikke bliver vurderet, og på samme måde også holder øje med, om der er en række tilsyneladende ganske små initiativer, men hvor det er små initiativer i flere ministerier, der rammer ét bestemt område og derfor samlet set får en større effekt, sådan som der også blev spurgt om.
Det forestiller jeg mig er noget af det, der ligger i Indenrigsministeriets koordinerende rolle, og hvor de erfaringer, vi gør os, så forhåbentlig jo kan bruges til netop at forbedre det instrument, vi er ved at udvikle her.
Det, vi planlægger, er i løbet af sommeren at udsende en vejledning, som ministerierne skal bruge, hvor der vil være en såkaldt tjekliste over, hvad det er for ting, man skal gå ind og vurdere, når man er i gang med at foretage sig noget, og det er vigtigt at holde fast i, at det jo både kan være positive og negative konsekvenser.
Det ene er selvfølgelig hele tiden at holde øje med, at vi ikke bidrager til en regionaludvikling, vi ikke ønsker os, men omvendt er det også vigtigt at holde øje med, at der faktisk sker nogle positive ting, der forbedrer situationen i de forskellige regioner.
Instrumentet skal jo kunne bruges til begge dele: både at vurdere de positive og de negative konsekvenser for en region af noget af det, der sker her i Folketinget.
Det er jo meningen, at vurderingen skal laves så tidligt som muligt i forløbet, sådan at den indgår i beslutningsgrundlaget, for det er klart, at det er svært at lave en slags facitliste, hvor man siger, at hvis det sker, skal der være et modtræk, eller hvordan man nu skal beskrive det; men at man siger, at lovgiverne i hvert fald hele tiden skal have det med i det grundlag, når vi træffer vores beslutninger, for der vil jo kunne være tale om en afvejning.
Der kan være tale om nogle meget stærke faglige hensyn eller effektivitetshensyn, hvor man siger, at de er så stærke, at de opvejer de eventuelt negative regionalpolitiske hensyn.
Omvendt kan man så sige, at det godt kan være, at det her på nogle punkter giver noget bøvl nogle andre steder, men det er så positivt for den regionalpolitiske udvikling, så vi vælger at gøre det alligevel.
Så det er det, der er tanken, at det hele tiden er med i
beslutningsgrundlaget
Men derudover er der jo også taget andre initiativer.
Der er Center for Forskning og Udvikling i Landdistrikter, der nu er blevet oprettet ved Syddansk Universitet i Esbjerg, og som jo netop har til formål at bidrage til en bæredygtig udvikling i landdistrikter med særligt sigte på den erhvervsmæssige udvikling og befolkningens levevilkår gennem forskning og udredning og formidlingsaktiviteter.
Der er også puljen til svært stillede kommuner på 61 mio. kr., som skal understøtte den regionale udvikling og videreføre et forskningsprojekt under AKF om regional udvikling, når det drejer sig om beskæftigelse og indkomst.
Der er jo også det store udvalg, der arbejder med hele tilskuds- og udligningssystemet under Indenrigsministeriet.
Og det er klart, at i det omfang man går ind og ændrer på tilskudsudligningssystemet, er det jo netop noget, der tager sigte på at påvirke også den regionalpolitiske udvikling.
Der vil gå et års tid, inden det udvalg er færdigt.
Det er et meget stort puslespil.
Der er mange elementer, der er nævnt i kommissoriet, og derfor er der også mange ting, der kommer til at spille sammen i det endelige forslag.
På Erhvervsministeriets område kan jeg nævne regeringens offensive arbejde i samarbejde med regionale parter med at skabe gode erhvervsmæssige rammer i hele landet.
Eksempler på nye initiativer er regeringens erhvervsstrategi, dk21, som bl.a. indeholder regionale initiativer, regionale vækstmiljøer, som skal bidrage til, at der flere steder i landet etableres centre omkring teknologier eller kompetencer, som har et særligt erhvervsmæssigt potentiale i den pågældende region.
I den sammenhæng skal ses Undervisningsministeriets og Erhvervsministeriets fælles arbejde omkring erhvervsakademier, jf. regeringens netop fremlagte redegørelse om det, som skal være med til at sikre dækningen af de regionale behov for videregående uddannelser og erhvervsrettede voksenuddannelser.
Herudover har Erhvervsministeriet i samarbejde med de pågældende kommuner og amtskommuner udarbejdet en erhvervsredegørelse for Jylland-Fyn, som følges op af en række konkrete initiativer.
Senest er 19 nye initiativer blevet præsenteret på en konference i Vejle den 29. marts.
Erhvervsministeriet har endvidere planer om en tilsvarende erhvervsredegørelse for Vestsjællands og Storstrøms Amter samt om en ny regional erhvervspolitisk redegørelse, der følger op på Erhvervsministeriets regionalpolitiske redegørelse fra 1995 og præsenterer en fremadskuende og offensiv regionalpolitik på det erhvervspolitiske område.
Man kan også konstatere, at der er igangsat en række initiativer og planlagt en række nye initiativer, som vil medvirke til at opretholde en regional balance og skabe udvikling for hele landet.
Særligt omkring de udsatte områder - yderområderne - hvor der har været bekymring for effekten af opgaveomlægning, strukturtilpasning og andre ting inden for den offentlige sektor, er der begyndt at ske noget.
Vi kommer ikke uden om, at den teknologiske udvikling og kravene til kvaliteten af de offentlige ydelser en gang imellem trækker i retning af større enheder, og at der derfor kan være en faglig begrundelse for omstruktureringer, som kan føre til nedlæggelse af institutioner.
Det vigtige i den forbindelse er dog, at de faglige hensyn må afvejes med regionale hensyn og hensynet til yderområderne.
Regeringen vil altså holde et vågent øje med, at der ikke er noget område, som rammes utilsigtet.
Men det er vigtigt at holde fast i, at man godt kan have en vis mindre centralisering i et lokalområde, der i virkeligheden kan forhindre en langt stærkere centralisering.
Da man lavede kommunalreformen for 30 år siden, var det jo tilsyneladende en centralisering.
Man nedlagde nogle små sogne, fik større kommunale enheder.
Men den decentrale centralisering, kunne man sige, er jo netop forudsætningen for, at vi i dag vel nok har verdens mest decentrale samfund, fordi vi fik skabt nogle kommuner, som havde en størrelse, så de var i stand til at løse opgaver decentralt i et meget stort omfang. Havde man ikke fået kommunesammenlægningen dengang, havde det næppe været muligt med den sognestørrelse, der var på det tidspunkt før 1970 - for at give et eksempel på, at en vis centralisering faktisk kan gavne decentralisering.
Men det er den afvejning, vi så hele tiden skal være meget opmærksomme på.
Men også her vil jeg sige, at det jo er vigtigt at holde fast i, at det interessante er antallet af arbejdspladser i de enkelte områder, og at der jo også nogle gange er sket en næsten teknisk forskydning fra en statslig arbejdsplads til en amtskommunal eller kommunal arbejdsplads.
Man kunne jo tale om særforsorgens udlægning i 1980, hvor det jo netop var statslige arbejdspladser, der blev transformeret til amtskommunale arbejdspladser, men de var der jo lige godt alligevel.
Derfor mener jeg, at det er vigtigt hele tiden at se resultaterne af den vedtagelse, når vi får sat det på papir, i denne her sammenhæng, hvor man også netop kan sige, at det lokale selvstyre, det decentrale styre, vi har, jo betyder, at en betydelig andel af væksten i offentlige arbejdspladser netop er sket decentralt, fordi det jo netop er kommunale og amtslige arbejdspladser.
Endelig kan man sige, at det også er meget vigtigt, at man har en ordentlig blanding af både private og offentlige arbejdspladser for at skabe et så robust og holdbart grundlag for beskæftigelsen som muligt.
Jeg mener, at der foregår mange ting, og jeg mener, at man har lov til at være optimistisk, når det drejer sig om, at det selv i et moderne, højteknologisk samfund, hvor vi jo ellers har været vant til at se det forbundet med en centralisering, så alligevel vil være muligt for os ved en meget bevidst politisk indsats, og fordi befolkningen ønsker det, at skubbe til og udvikle en mere ligelig udvikling i hele Danmark.