Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-05-31:
Jeg synes, vi har haft en rigtig god debat i dag, en debat, der i mindre grad har været præget af taktiske tanker og i større grad præget af to store grundlæggende temaer: klare holdninger og samarbejde.
Vi har i dag fået, hvad jeg synes er godt for det danske folkestyre, trukket en række klare holdninger frem, klare linjer: Hvilken retning og hvilke partier der ønsker at medvirke, når det gælder Danmarks fremtid.
Jeg vil gerne starte med at komme med nogle kommentarer til regeringspartierne og først til fru Elisabeth Arnold.
Jeg var glad for fru Elisabeth Arnolds engagement i det udenrigspolitiske.
Det er jo også Det Radikale Venstres kendetegn.
Jeg kan i dag ikke svare krystalklart på, hvorledes Danmarks deltagelse i et internationalt observatørarbejde i Mellemøsten kan arrangeres praktisk; men jeg kan forsikre for, at den danske regering selvfølgelig, når det bliver aktuelt, vil gøre alt, hvad vi kan for at kunne løfte vor del af ansvaret. Jeg anser det for at være fuldstændig afgørende, at vi også her er med, men vi skal naturligvis, som fru Elisabeth Arnold sagde det, respektere vores forbehold.
Jeg håber, at vi også kan finde en vej her.
Jeg kan også bekræfte regeringens engagement i, at EU påtager sig det globale lederskab på en række fundamentale felter, som både fru Elisabeth Arnold og jeg nævnte i mit indlæg.
Jeg glæder mig over det samarbejde, der nu tegner sig i EU, når det gælder en ny fælles forståelse af, hvorledes man skal løfte opgaven i tilfælde af større flygtningestrømme til Europa.
Jeg synes, det er en vigtig aftale, der nu tegner sig.
Jeg synes, det er et positivt fremskridt i samarbejdet.
Også her vil jeg sige, at selv om indenrigsministeren ikke har fået mandat endnu, så håber jeg, hvis vi står med en slutsituation, hvor alle andre EU-lande er fælles om at løfte opgaven, at vi også kan finde en vej til at tilslutte os det.
Jeg mener, det er i vores fælles interesse og også vores pligt.
Vandmiljøplan III er for Det Radikale Venstre, som det er for Socialdemokratiet - og jeg hører også for en række andre partier - en vigtig sag, vi nu tager fat på forberedelsen af, og det glæder vi os til at udvikle et samarbejde om.
I det hele taget gælder jo, at det, fru Elisabeth Arnold kalder anstændig politik, ansvarlighed og mod, ikke er i modstrid med sund fornuft, ordentlig økonomisk politik og en samhørighed i vores samfund.
Fru Pernille Blach Hansen understregede også de klare holdninger og det praktiske samarbejde, fællesskabet over for forsikringsdanmark.
Jeg synes, det er rigtigt, at vi i dag netop har gjort så meget ud af den klarhed.
Dernæst vil jeg gerne anerkende hr. Holger K. Nielsens indlæg.
Det var meget klart, det var meget konkret, og det var en meget holdningspræget tale.
Jeg tror, det er vigtigt, at vi alle som partier vedstår os vores værdier og vores holdninger, og det har SF's formand også bidraget meget klart til i dag.
Der er sket meget på områderne, og der skal fortsat arbejdes videre.
Det gælder folkeskoleområdet, det gælder sygehusene.
Jeg var glad for hr. Holger K. Nielsens understregning af folkesygdommene som et meget vigtigt ærinde.
Det bliver ikke helt enkelt, men jeg håber, vi kan nå frem til en fornuftig aftale, som også SF vil synes er interessant og perspektivrig.
Jeg er glad for hr. Holger K. Nielsens klare linje, når det gælder forsikringsdanmark over for fællesskabsdanmark.
Jeg synes, det er rigtige ord at bruge og skaber også klarhed i den politiske debat.
Jeg er enig i, at vore ældre, også selv om der bliver flere ældre her i samfundet, ikke er og aldrig bliver en byrde, men tværtimod synes jeg, at hr. Holger Nielsen udviklede meget spændende tanker om de store ressourcer, der jo findes blandt de raske ældre.
Når det gælder den aktive arbejdsmarkedspolitik, synes jeg også, at vi her skal prøve at tænke nyt i forhold til den private sektor, også i de kombinationer af miljøudvikling og nytænkning på miljøområdet, som tegner sig. Må jeg så sige om flygtninge-/indvandrerfeltet
, at jeg var glad for hr. Holger K. Nielsens understregning af, at klare holdninger, som vi jo deler på flygtninge-/indvandrerområdet, må gå hånd i hånd også med praktiske løsninger på de opgaver, der er i lokalsamfundene. Der blev også efterlyst initiativer til forkortelse af asylbehandlingstiden, og det vil jeg gerne komme tilbage til om lidt også i mit fælles svar til hr. Holger K. Nielsen og fru Mimi Jakobsen.
Når det gælder Mellemøsten, var jeg glad for at notere mig hr. Holger K. Nielsens opbakning til holdningerne om observatørers deltagelse i konfliktens løsning i Mellemøsten.
Det, der sker i de her dage, er jo, som jeg tror udenrigsministeren var inde på i går også, at vi prøver at lægge maksimalt pres på begge parter for at opnå accept af, at vi kan sende observatører til Mellemøsten.
Det ligger jo også i forlængelse af det, vi rent faktisk besluttede i Nice, hvor vi i Nice var enige om - og her ser jeg også på hr. Arne Melchior - at det måtte være en opgave, EU kunne løfte.
Hr. Holger K. Nielsen udtrykte ønske om at kunne fortsætte samarbejdet i efteråret om efterårets store opgaver, både når det gælder det økonomiske og det øvrige lovarbejde.
Det ser jeg også frem til, ser meget gerne frem til at vi kan fortsætte.
Dermed må jeg også imødekomme fru Mimi Jakobsens spørgsmål, som var: Udskriver statsministeren valg i dag?
Her kan jeg sige, at jeg har sporet tonen i fru Mimi Jakobsens spørgsmål således, at det nok ikke ville være en god idé, og det er jeg ganske enig med fru Mimi Jakobsen i.
Jeg har ikke tanker om at udskrive valg i dag.
Vi står foran en sommer inden så længe; det ville være synd at ødelægge den.
Til gengæld vil jeg gerne sige tak til fru Mimi Jakobsen for en rigtig god tale, ligetil, enkel, klar og med glød, sådan som vi kender fru Mimi Jakobsen.
Jeg var glad for løftet i talen på det globale område: mere politik, der skal løse én type opgaver, og markedet, som kun kan løse, men også kan bruges til at løse, andre typer opgaver.
Men vi har brug for begge dele, og vi har brug for mere politik på det globale plan; det er jeg ganske enig i.
Til fru Mimi Jakobsens efterlysning af det europæiske engagement vil jeg sige, at jeg understregede selv meget stærkt det globale lederskab, som jeg er fuldstændig overbevist om at Europa må påtage sig, EU må påtage sig i de kommende år.
Jeg ser meget frem til, at EU under det danske formandskab i Johannesburg under topmødet 10 år efter Rio kan spille en virkelig fremtrædende rolle.
Jeg ved, at CD følger den sag lige så opmærksomt, som regeringen gør, og jeg kan godt bekræfte, at vi startede op i Paris for ganske få dage siden.
Det er fuldstændig afgørende, at vi ikke mindst i fordelingspolitikken i forhold til ulandene og på områder som fødevaresikkerhed, områder som åbning af markederne, er blandt de forreste.
Med et effektivt og et godt formandskabsarbejde, som vi er i gang med at forberede i de her dage, tror jeg, vi kan løfte opgaven.
Jeg er glad for fru Mimi Jakobsens tilkendegivelse af, at CD gerne deltager i drøftelser om emner som børnepolitik, barselspolitik, folkeskole, sygehusvæsen m.v. også i dette efterår, og det vil jeg gerne kvittere for og tage imod.
Jeg blev så af CD's formand og leder stillet
to spørgsmål vedrørende flygtninge-/indvandrerområdet.
Det ene var et spørgsmål om asylcentre og indkvartering, og det andet var, ligesom hr. Holger K. Nielsens, et spørgsmål om asylsagsbehandlingstiden.
Og jeg vil gerne prøve at svare
Først når det gælder indkvartering af asylansøgere: Regeringen lægger meget stor vægt på, at indkvarteringen af asylansøgere sker under ordnede forhold.
Men jeg må også medgive fru Mimi Jakobsen, at der i de senere måneder er sket en udvikling, hvor mange asylcentre nu står tomme, og det synes jeg stiller nogle særlige krav til os.
Vi finder, at den bedste løsning på indkvarteringsspørgsmålet er, at asylansøgere som altovervejende udgangspunkt indkvarteres i asylcentre, der er indrettet netop til det formål.
Jeg synes, at den løsning, jeg her efterlyser, under alle omstændigheder forudsætter, at kommunerne medvirker positivt.
Indenrigsministeren og miljø- og energiministeren har derfor netop sendt et brev, kan jeg oplyse, til kommunerne om det spørgsmål.
Regeringen regner med, at kommunerne vil reagere positivt på vores anmodning om deres medvirken til en løsning af indkvarteringsspørgsmålet, og jeg vil gerne tilføje, at skulle det vise sig ikke at være tilfældet, så giver planlovgivningen mulighed for, at regeringen kan gribe ind, og det er regeringen klar til.
Regeringen er selvsagt også opmærksom på muligheden for at indkvartere nogle af asylansøgerne privat.
Jeg tror ikke, det vil udgøre en løsning på alle vore opgaver, men det kan være et nyttigt supplement til den øvrige indkvartering.
Det er vigtigt, at vi ikke lukker øjnene for de problemer, der kan være forbundet med den private indkvartering.
Her mener jeg, at vi skal være særlig opmærksomme på asylansøgere, som har været udsat for oplevelser, der giver traumatiserede oplevelser hos den enkelte, og som skaber behov for særlig omsorg og kontakt. Jeg vil til det andet spørgsmål, som fru Mimi Jakobsen har rejst sammen med hr. Holger K. Nielsen, også meget gerne svare klart og tydeligt.
Vi har, når det gælder asylbehandlingstiden, siden vores tiltræden i 1993 gennemført en række initiativer for at effektivisere asylansøgningerne og nedbringe sagsbehandlingstiden.
Lad mig bare nævne et par eksempler: muligheden for at optage fingeraftryk af asylansøgere og pålægge asylansøgere, der ikke medvirker til opklaring af sagen, såkaldte - som det hedder på indenrigsministerielt - »motivationsfremmende foranstaltninger«, men jeg tror, alle vi ved, hvad der tænkes på.
Siden 1999 er ressourcerne på asylområdet mere end fordoblet.
I 1999 blev der brugt 41 årsværk på området, det tal blev i år 2000 forhøjet med yderligere 47 årsværk, og den ressourcetilførsel er nu videreført for i år.
Ved lovforslag nr. L 191 om frihedsberøvelse af kriminelle udlændinge vil der endvidere blive tilført Udlændingestyrelsens område ni årsværk. Men jeg finder fortsat, regeringen finder fortsat - det er også til bekræftelse af det, SF's formand spurgte om, og det, CD's leder, fru Mimi Jakobsen, spurgte om - at der er brug for tilførsel af yderligere ressourcer.
Forleden dag besluttede indenrigsministeren at tilføre Udlændingestyrelsen yderligere 10 stillinger, og herudover er det regeringens tanke at søge om dækning af udgiften til yderligere 26 stillinger til styrkelse af asylsagsbehandlingen.
Udvidelsen vil samlet medføre udgifter i størrelsesordenen 15 mio. kr., og det er regeringens tanke at fremlægge aktstykke i Finansudvalget herom i løbet af sommeren, så hurtigt det nu praktisk kan lade sig gøre.
Må jeg således sige både til SF og til CD: Det er af stor vigtighed for regeringen - det kan jeg bekræfte - at sagsbehandlingstiden i asylsager holdes på et så lavt niveau som overhovedet muligt, når alle retssikkerhedsmæssige garantier selvsagt samtidig skal overholdes.
Så var der i øvrigt en ting, som jeg bed meget mærke i, at fru Mimi Jakobsen understregede.
Der blev sagt: »... vi begår en stor fejl i Danmark ved ikke at lade danskerne ... give en hjælpende hånd.«
Det blev sagt dels i forbindelse med flygtninge/indvandrere og dels som en mere generel betragtning.
Og jeg tror faktisk, der er meget om sagen.
Jeg tror, vi skal prøve at gennemtænke, hvordan og hvorledes vi tydeligere kan inddrage mennesker i det nærvær, som er forudsætningen for at forstå og forudsætningen for at give og forudsætningen for at modtage.
Vi er jo et land, der har let til foreningsdannelse, et land, der har let til frivilligt arbejde, og et land, der derfor har gode forudsætninger for at løfte den opgave tydeligere end andre, og jeg vil gerne medvirke til en dialog herom, til gode ideer herom.
Hr. Jann Sjursen holdt et flot indlæg om Danmarks ulandspolitik, og jeg vil gerne sige, at jeg meget værdsætter det stærke engagement, som jeg ved er hos hr. Jann Sjursen, ikke mindst for Afrika, det glemte kontinent.
Jeg ved også, at der i hr. Jann Sjursens eget parti er et meget konkret og et meget stort engagement i ulandspolitiske spørgsmål.
Det er meget, meget vigtigt at fastholde den humanistiske linje, som Kristeligt Folkepartis leder her flot fortæller om. Jeg kan forsikre for, at jeg deler den grundholdning, hr. Jann Sjursen her har givet udtryk for.
, at jeg slet ikke kan forestille mig, hvordan Danmark skal kunne tale med samme styrke under det danske formandskab til næste års efterår i Johannesburg, hvis vi skulle blive tvunget til at trappe ned på vores ulandsbistand eller fryse den fast. Jeg mener, at en af de stærkeste stemmer, vi taler med internationalt, netop er på ulandsområdet i kraft af, at der er sammenhæng mellem ord og praktisk handling.
Så jeg takker for indlægget; jeg deler engagementet for Afrika.
Både hr.
Jann Sjursen, ved jeg, jeg selv og mange, mange andre har praktisk rejst der og kender en del til forholdene
Jeg kan en gang imellem blive lidt ked af det, fordi vi glemmer, at der jo er mere end 52-53 selvstændige stater i Afrika; vi glemmer, at der faktisk er stater i Afrika, der er inde i en positiv økonomisk, social og politisk udvikling.
Men jeg synes, vi, der interesserer os for det glemte kontinent, har en pligt til at fremhæve også de positive sider.
Jeg ser et stort perspektiv i, at Sydafrika sammen med de nærmeste områder kan påtage sig et Sub-Saharian Leadership, som meget vel kan blive den forsigtige start til
et nyt politisk netværk, der er selvjusterende, selvregulerende og dermed nok så effektivt i forhold til at fremme det reelle demokrati i Afrika, som at vi andre kommer og tonser dem oven i hovedet
Derfor er det så vigtigt, at vi er vedholdende og konsekvente, som hr. Jann Sjursen lagde op til.
Når det gælder Kristeligt Folkepartis ja til Nice, synes jeg, det er modigt, og det er konsekvent, også som SF's formand gav udtryk for det på SF's vegne.
Begge partier har sagt, at der er noget, der er vigtigere end andet; udvidelsen er vigtigst.
Jeg kan bekræfte, at vi i Göteborg vil gøre alt, hvad vi kan, for at det tysk-østrigske problem om arbejdskraftens frie bevægelighed og det spanske problem om regionalfondene og strukturfondene bliver løst.
Jeg tror, vi har gode chancer
derfor.
Jeg hører fra udenrigsministeren, at der arbejdes hårdt i kulissen, og jeg mener simpelt hen også, at vi skal løse det i Göteborg.
Det hænger også sammen med, at hvis det lykkes, så tror jeg på, at vi kan holde et tempo, der gør det muligt, hvis vi er virkelig dygtige og bruger al vores energi, under det danske formandskab i december til næste år at slutte cirklen fra København, som vi startede i 1993, og til vi igen får vort formandskab i december 2002. Tænk engang - også sagt til CD's formand - at vi inden for en 10-årig periode kan gennemføre det største udenrigspolitiske gennembrud efter Anden Verdenskrig, slutte cirklen i fredens bestræbelse om et helt Europa.
Derfor - vil jeg også gerne bekræfte - lægger vi stor, stor vægt på i regeringen, at centraladministrationen er maksimalt forberedt til at løfte den her opgave, som formentlig bliver et af de mest substantielle formandskaber, der har været i det seneste år.
Det er rigtigt, vil jeg gerne sige til hr. Jann Sjursen, at jeg sagde i min tale, at ting tager tid, mest ment som lidt en frustration indimellem.
Jeg tror, hr. Jann Sjursen også kender det.
Vi så gerne, at de love, vi vedtog, virkede i praksis i morgen, men vi ved jo også godt, at de først bliver synlige efter en hel del måneder, og somme tider kan der gå op til et år.
Jeg vil gerne bekræfte, at når det gælder familiepolitikken og regeringens oplæg til efteråret, vil vi invitere til brede forhandlinger, brede drøftelser, som også vil omfatte hr. Jann Sjursens parti, Kristeligt Folkeparti.
Jeg vil også gerne bekræfte, at vi anser det for en fælles opgave, og vi anser det for en opgave, der også skal omfatte større kvalitet.
Jeg er glad for helhedssynet, som prægede hr. Jann Sjursens synspunkt på det familiepolitiske felt.
Hr. Søren Søndergaard havde en række kritiske bemærkninger til regeringen, men mente dog trods alt, at det var en mindre ringe regering end det alternativ, hr. Søren Søndergaard, synes jeg, beskrev på meget malende, men egentlig ikke særlig usandsynlig vis.
Jeg er glad for, at vi nu er vejet og fundet tunge nok selv i hr. Søren Søndergaards vægtskål.
Det er trods alt rart at vide.
Jeg vil gerne sige, at jeg har respekt for Enhedslistens idealisme og standpunkter.
Det er ikke altid, det i det praktiske er lige nemt at udmønte, men ingen skal møde kritik fra regeringspartiernes side for den idealistiske optagethed af de allermest udsatte grupper i vort danske samfund, som Enhedslisten ofte taler om.
Der er så meget andet, man kan hakke på, og man skal ikke hakke på partier, der er dybt optaget af, at de mest udsatte her i samfundet får bedre vilkår. Hr. Søndergaard og jeg kan så være lidt uenige om, hvor store fremskridt der rent faktisk er sket.
Det skal jeg ikke gå så meget ind i dag, men én ting vil jeg dog gerne give udtryk for håb om at der er forståelse for.
Det er trods alt
lettere, vil jeg gerne sige til hr. Søren Søndergaard, at gøre noget for de mest udsatte i en situation, hvor vi er nået så langt med beskæftigelsen og har fået arbejdsløsheden generelt set så langt ned, som vi faktisk har, end hvis vi var i den modsatte situation.
Det, vi nu skal gøre, er at bære os klogt ad.
Jeg har altid ment, og jeg ved, at begge regeringspartier altid har ment, at det at stille de rigtige krav til folk ikke er det samme som at støde folk fra sig, men at få folk ind i samfundet.
Stiller vi de rigtige krav og de rigtige muligheder, så kan vi også få de mest udsatte, den enlige mor, kvinden på lavtlønsarbejde og vores ressourcestærke ældre ind i samfundet i højere udstrækning.
Når det gælder dagpengene og risiko for udfald, ved jeg, arbejdsministeren ligesom hr. Søren Søndergaard og Enhedslisten er meget, meget opmærksomme derpå.
Vi skal gøre alt, hvad vi kan, for gennem praktiske og konkrete tilbud i tide at undgå, at folk falder igennem.
ligger der jo fra KTO og fra mange, mange andres side, som bekræfter os i, at udlicitering har haft en række negative konsekvenser.
Der har i hvert fald været for mange eksempler derpå.
Derfor strammer regeringen også op nu.
Arbejdsministeren har jo nu gennemført nye opstramninger på arbejdsmiljøområdet, og erhvervsministeren kommer med regler på ABS-området, der sikrer større gennemsigtighed.
Certificeringen af virksomhederne på arbejdsmiljøområdet vil i sig selv også forøge kravene til behandlingen af vore medarbejdere, og vore medarbejdere skal i øvrigt høres på feltet.
Jeg er enig og glad for, at Enhedslisten også er aktiv, når det gælder Vandmiljøplan III, som miljø- og energiministeren allerede er i gang med tanker og overvejelser om.
Jeg kan også forsikre hr. Søren Søndergaard for, at vi ikke har glemt den kollektive trafik.
Det optager både trafikministeren og hele regeringen.
Jeg synes trods alt, vi har fået den kollektive trafik rimelig godt tilgodeset.
Jeg ved, hr. Søren Kolstrup også er dybt optaget af sagen.
Må jeg blot minde om, at hvis vi tager den trafikale omlægning, som regeringen indgik aftaler om her i foråret, så er jernbaneområdet faktisk blevet ganske stærkt styrket.
Set under ét har de to seneste aftaler givet et løft på den kollektive trafik på hen ved 18 mia. kr.
, mens investeringer på vejområdet udgør ca. 5 mia. kr.
Jeg nævner det mere til oplysning for Enhedslisten, ikke for at lægge op til polemik, men for at bekræfte, at også her har vi en god fælles prioritet.
Så vil jeg gerne sige til medlemmerne af Folketinget fra Grønland, hr. Hans-Pavia Rosing og fru Ellen Kristensen: Tak for indlæggene, og lad mig prøve at svare så konkret, det overhovedet er muligt.
Til hr. Hans-Pavia Rosing vil jeg sige, at det var godt, vi fik den bloktilskudsaftale hjem, og det var godt, vi også fik klaret beredskabsområdet, sådan som tilfældet er, og som hr. Hans-Pavia Rosing beskrev det.
Vi skal styrke båndene i de kommende år, og det kommer vi også til.
Det er nyt for mig, det, hr. Hans-Pavia Rosing nævnte, at de fede tider er forbi i Grønland.
Det virker umiddelbart meget brutalt.
Det kommer selvfølgelig også an på, hvad man lægger deri.
Men lad os nu alligevel se, om vi ikke kan opretholde en positiv økonomisk linje.
Jeg kan bekræfte hr. Hans-Pavia Rosing i, at Europa-Kommissionens formand, Romano Prodi, fortsat, når jeg møder ham, taler meget begejstret om Grønland.
Jeg er ikke et sekund i tvivl om, at den rejse har haft stor positiv indflydelse på Grønlands placering i Kommissionen.
Jeg har også noteret mig, at der vedrørende de aftaler, der ligger på fiskeriområdet, måske trods alt tænkes og lyttes mere end tidligere.
Jeg er fuldstændig sikker på, vil jeg gerne sige til hr. Hans-Pavia Rosing, at vi finder gode rammer for Grønlands synlige deltagelse i det internationale samarbejde.
Det er jo i god gænge på vej fremad, og udenrigsministeren, ved hr. Hans-Pavia Rosing, indtager også en meget, meget konstruktiv holdning hertil.
Må jeg sige om atom- eller missilskjoldet, som både hr. Hans-Pavia Rosing og fru Ellen Kristensen var inde på, at det, regeringen har sagt, er, at vi ikke kan tage stilling, når der ikke er noget at tage stilling til.
Og til fru Ellen Kristensen: Heri ligger i og for sig ikke noget arrogant eller en afstandtagen, men en enkelt klog konstatering.
Vi har ikke noget at tage stilling til på nuværende tidspunkt, og derfor kan vi ikke nu sige, om missilskjoldet vil føre til oprustning, eller om et missilskjold tværtom vil føre til det modsatte: nedrustning og øget sikkerhed.
Jeg synes, den nye amerikanske administration har spillet relativt klart ud. De har indledt konsultationer og dialog med alle interesserede parter.
Det synes jeg er godt.
Det er i hvert fald et skridt i den rigtige retning.
Men samtidig skal jeg ikke lægge skjul på, at der er elementer i den amerikanske tænkning, vi er bekymrede over, bl.a. når det gælder ABM-traktaten.
Det er ikke det samme som at sige, at vi har låst os fast på forhånd med bestemte synspunkter.
Det har vi ikke.
Jeg minder om, at et bredt flertal her i Folketinget den 3. maj i år har understreget betydningen af, at der fortsat skal være en dialog med de amerikanske myndigheder, og Folketinget har også taget til efterretning, at en endelig dansk stillingtagen afventer et konkret amerikansk udspil.
Samtidig understregedes betydningen af, at de videre overvejelser sker i tæt samarbejde med de grønlandske myndigheder for at sikre, at grønlandske synspunkter inddrages i de videre drøftelser.
Fru Ellen Kristensen var ked af det, og det er jeg selvfølgelig ret ked af, vil jeg sige.
Jeg forsikrer fru Ellen Kristensen om, at personlig holder jeg uendelig meget af Grønland.
Jeg har ikke kontrolleret det i detaljer, men jeg bilder mig ind, at jeg er af dem, som har rejst temmelig meget i Grønland, og jeg glæder mig også til at kunne det her til sommer.
Jeg sætter meget, meget stor pris på det grønlandske folk og den grønlandske natur.
Jeg er en stor beundrer af grønlandsk kunst og grønlandsk identitet, så jeg håber, at vi alligevel kan få humøret lidt op hos fru Ellen Kristensen, når jeg også svarer på spørgsmålet om WTO-forhandlingerne.
Må jeg sige, at henvisningen til manglende høring af Grønland vedrørende WTO står jeg uforstående over for.
Det er min opfattelse, at WTO-spørgsmålet drøftes jævnligt med udenrigsministeren, og der deltages i de handelspolitiske udvalg fra grønlandsk side. Der arbejdes nu for gennemførelse af grønlandske særønsker i relation til oprindelige folks handel, og jeg ved, der foretages en grundig undersøgelse af det grønlandske regelsæt med hensyn til disses tilpasning til WTO-normer.
Her kan jeg sige, når det gælder ratifikationen, at der er gjort forberedelser til Danmarks ratifikation af FN's havretskonvention.
Vi har nogle problemer, som endnu er uløst.
Visse udestående maritime afgrænsningsproblemer skal vi have løst, før Danmark kan ratificere.
Det drejer sig om den udestående afgrænsning mellem Bornholm og Polen for så vidt angår sokkel- og fiskeriområdet.
Når det er løst, jamen så ser jeg frem til en snarest mulig ratifikation, sådan som vi også har stillet det i udsigt.
Så overvejer regeringen i øjeblikket, hvordan vi kan gennemføre en undersøgelse, som giver den bedst mulige dokumentation for et eventuelt dansk-grønlandsk krav på sokkelområdet uden for 200-sømilegrænsen nord for Grønland.
Så jeg håber hermed at have svaret på fru Ellen Kristensens spørgsmål på en klar og forhåbentlig tilfredsstillende måde.
Vores to repræsentanter fra Færøerne opholdt sig naturligt ved forhandlingerne mellem den danske regering og det færøske landsstyre.
Hr. Óli Breckmann involverede dog Mellemøsten og især Israel i de færøske forhandlinger.
Jeg er ikke sikker på, det er så klogt af hr. Óli Breckmann.
Jeg er simpelt hen i tvivl om, hvordan jeg skal forholde mig dertil, og derfor vil jeg ikke forholde mig dertil.
Nej, det vil jeg ikke.
Hr. Jóannes Eidesgaard gjorde betragtninger over det forhandlingsforløb mellem den danske regering og det færøske landsstyre, og det er rigtigt: Vi har i løbet det seneste års tid oplevet kolossale forandringer og ændringer.
Jeg synes selv, jeg må sige, at den danske regering har spillet ud klart og konsekvent fra starten.
Jeg husker, at jeg under et af mine allerførste besøg på Færøerne har sagt, at ethvert valg har sine konsekvenser, og jeg har lagt meget vægt på og været meget glad for et bredt Folketings opbakning hertil, at vi fra starten i hver forhandlingsrunde, også sagt til hr. Óli Breckmann, utvetydigt gjorde rede for, hvor vi stod. Jeg tror, det er vigtigt, og jeg tror i virkeligheden også, det er grundlaget for, at historien kan skrives med den nødvendige klarhed.
Jeg vil gerne bekræfte over for hr. Jóannes Eidesgaard, at jeg i dag har sendt et brev til lagmanden, der klart præciserer det, vi også har besluttet i Folketinget ved vores debat for nogle få uger siden.
Vi er rede til at forhandle med det færøske landsstyres overtagelse af sagsområder inden for den nuværende hjemmestyrelov.
Det forudsætter, at man samtidig, hvis man overtager et område, også overtager det økonomiske ansvar.
Bloktilskuddets formål er et andet. Det tjener dels økonomisk afdækning af ansvarsområder, man endnu ikke har overtaget fuldt og helt, og dels at man holder en levestandard nogenlunde på samme niveau som den danske.
Når jeg bruger udtrykket nogenlunde, er det fordi, der er en del debat om, hvorvidt det nu ligger over eller sådan på niveau.
Det skal jeg ikke gå ind i i dag.
Men konstruktive forhandlinger fra dansk side skal der ikke være tvivl om, og det mener jeg også er bekræftet i det brev, jeg har sendt afsted.
Dermed ligger det også klart, at vi har fundet det mest hensigtsmæssigt, at vi i år begrænser os til at forhandle om ét års bloktilskud.
Jeg tror, det er den største respekt, vi kan give i forhold til det færøske folk.
Det er ét års bloktilskud, vi nu vil forhandle, ikke mere, ikke mindre, og vi er parat til at forhandle her i løbet af juni måned med finansministeren for bordenden i forhold til landsstyret.
Der er allerede forhandlinger i gang i Trafikministeriet, når det gælder Vágar Lufthavn, og der er forhandlinger i gang i Erhvervsministeriet, når det gælder spørgsmålet om skibstilsynet.
Og jeg tager gerne, hr. Óli Breckmann, et møde med lagmanden, hvis der er ønske om det, ligesom finansministeren, som jeg sagde før til hr. Jóannes Eidesgaard, er helt parat til at gå ind i bloktilskudsforhandlingerne her i juni måned.
Så vil jeg gerne besvare de tre store borgerlige partier
under ét: Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti.
For det første vil jeg gerne anerkende de klare holdninger, som de tre borgerlige partier her har fremlagt i dag.
Om end med lidt forskelligt tonefald, må jeg jo sige, der er lidt lavere til loftet, men det er også, som det skal være.
Jeg tror, vi står os ved at have klare holdninger, og når de holdninger så er ridset op, så er vi også parat til at samarbejde.
Jeg vil gerne sige, at jeg på det konkrete plan hæfter mig ved tre, fire, fem punkter, jeg gerne vil besvare kort og klart.
For det første: Ugebrevet Mandag Morgen har for ganske nylig, synes jeg, dokumenteret et foruroligende sammenfald
mellem de tre partier, når det gælder fælles udgiftskrævende forslag.
Vi har ikke i dag fået belyst, og jeg lægger egentlig heller ikke op til det, hvordan de mange fælles udgiftskrævende forslag skal finansieres, lad det nu bare ligge.
Jeg har bare hæftet mig ved det.
Dernæst et par ting, som jeg ikke kan lade stå ubesvaret.
Et af partierne var inde på, at regeringen er doven og har opgivet praktisk lovgivning.
Det kan jeg nu ikke helt forstå, for jeg har helt tilfældigt her en lille statistikoversigt, der viser, at vi så sent som i år har gennemført 222 konkrete lovforslag, og det ligger vel på samme niveau i alle de år, der er forløbet under den nuværende regerings ledelse.
I årene forud under den forrige regering var det noget lavere, det skal jeg ikke komme ind på, men jeg tror, der mangler lidt statistisk oplysning her.
Jeg nøjes med at henvise til tallene.
Det andet punkt jeg også vil kommentere, var synspunktet
om pinsepakken.
Jeg synes generelt, at der er én ting, vi glemmer i diskussionen om pinsepakken.
Regeringen lider jo ikke af forfølgelsesvanvid i forhold til den danske befolkning.
Det har den ikke.
Regeringen har et ønske om at foregribe, at økonomien løber af sporet, ligesom tidligere regeringer har forsøgt det.
Forskellen er, at denne regering måske har gjort det mere konsekvent end de fleste forrige.
Pinsepakken indebærer til næste år, som økonomiministeren også har understreget det i dag, ganske betydelige skattelettelser.
Hvad var alternativet til pinsepakken?
En pinsepakke, som i øvrigt er ganske retfærdig i sit skattereformindhold.
Alternativet til pinsepakken var, at vi havde gennemført en traditionel finanspolitisk stramning i størrelsesordenen 16 mia. kr. Jeg minder om det, fordi der ikke er noget, der ikke kommer af noget, bortset fra lommeuld, og det er vigtigt, at vi i politik ikke bare slår hinanden oven i hovedet med, at den ene er dum, og det er den anden ikke.
At vi forstår, at der skal reguleres på økonomien,
det er det, man har regeringer til, når der er behov for at regulere.
Og alternativet i den situation, pinsepakken blev gennemført, var altså en omfattende finanspolitisk stramning i størrelsesordenen 16 mia. kr. Der er noget andet, som også hører med til samme type af argumenter, jeg siger det mere for sjælefredens skyld.
Det var påstanden om, at regeringen har gennemført over 100 skattestramningsforslag.
Det skal nok passe, at regeringen har gennemført ca. 108 forslag, der indebærer et merprovenu som engangsvirkning.
Igen, jeg tror, det er bedst for debatten, at vi husker at få hele historien med hver gang.
Så er der diskussionen om marginalskatten på den personlige indkomst.
Der blev sagt, tror jeg, af et af de tre store borgerlige partier, at marginalskatten på den personlige indkomst er steget, og at man i dag betaler 70 øre for hver krone.
Må jeg sige, det kan jeg ikke genkende.
Jeg står med Skatteministeriets oversigt over marginalskatten fra 1993 til 2001, og i henhold til denne oversigt er marginalskatteprocenten for personlig indkomst, hvis vi tager den: 68,7 i 1993 og 63,3 i år 2001.
Så er der i øvrigt spørgsmålet om sygehusene, som jeg tror, hr. Bendt Bendtsen var inde på.
Jeg er lidt ked af, at der blev givet det indtryk i hr. Bendt Bendtsens tale, at regeringen nærmest har mishandlet sygehusvæsenet i de seneste 8 år.
Jeg skal blot oplyse her, at fra 1993 til år 2000 er tilført ekstra 11 mia. kr. i faste priser i sundhedsområdet, og hr. Bendt Bendtsen, det svarer til en realvækst, en realvækst på 2,8 pct. årlig. Min fornemmelse er, at hvis vi tager de seneste 7-8 år, er det den mest intense periode, hvor der er gennemført sammenhængende den største realøkonomiske vækst inden for det danske sygehusvæsen.
Det er der også behov for, det er ikke min pointe.
Men min pointe er bare, at vi har faktisk, og vi agter at fortsætte, arbejdet intenst med at forbedre vilkårene på sygehusområdet.
Jeg er også ked af, at de borgerlige partier - nogle af dem i hvert fald - er inde på at ville finansiere skattelettelser med ulandsbesparelser.
Jeg ser, at et af partierne bl.a. vil hente 7 mia. kr. på dansk ulandsbistand til at finansiere skattelettelser.
det piner mig meget, det må jeg sige. Hvis vi et øjeblik tænker på, hvor de penge skal tages fra, så bliver det formentlig ikke fra den bilaterale bistand, vi giver.
Den er jo fæstnet op på investeringsaftaler, på vandboringer, på vejinvesteringer, på skolebyggeri og meget andet, nej, det bliver desværre fra den multilaterale bistand, vi giver gennem FN-systemet.
Ja, det er den bistand, der går til hungersramte områder, til medicin, til hiv- og aidsramte områder, til børn, til dem, der er allerallermest udsat.
Jeg er meget ked af det forslag, og jeg må sige, at jeg håber, at man ved lidt tænksomhed vil droppe det.
I hvert fald kan jeg sige, at regeringspartierne er ikke enige i det, og jeg glæder mig over, at det er der flere partier, der heller ikke er.
Både Kristeligt Folkeparti, CD, SF, Enhedslisten og flere
På det boligpolitiske område skal jeg blot sige til ét af partierne, at det med at tro, at skattelettelser på det boligpolitiske område giver lavere priser, det ved vi, det holder altså ikke.
Så var der flere af partierne, der var inde på, at det ikke kan betale sig at arbejde.
Det kan man reflektere meget over, men én ting er meget vigtig at holde fast på i Danmark: Vi har ikke borgerløn i Danmark, vi har ikke borgerløn.
Der stilles en række krav, der bygger på rettigheder og pligter, og hvis vi samtidig godt ved, at vi er det land, der har den højeste erhvervsfrekvens for mænd og kvinder, det land, der relativt har allerallerflest mennesker i arbejde, så lykkes det jo alligevel.
Folk vil gerne gøre et stykke arbejde i Danmark, fordi man har det godt dermed, og fordi det er et godt samfund, man gerne vil medvirke til at finansiere.
Jeg er glad for, at et af partierne, jeg tror, det var Det Konservative Folkeparti, der havde et engagement, og det ved jeg jo, man har, i udenrigspolitikken og i Europa, og det stiller desværre så meget desto mere ulandsnedskæringsforslaget i et dårligt lys.
Må jeg slutte med disse bemærkninger og understrege endnu en gang, at trods forskelle i værdigrundlag og trods forskelle i holdninger omkring det principielle så ser jeg ikke, at det er umuligt, at vi også i det kommende efterår kan samarbejde om løft af en række opgaver.
Regeringen fremsætter jo et finanslovforslag i september måned.
Her vil vi få den første forhåbentlig interessante debat, og jeg ser da frem til mange fornuftige både holdningsprægede og konkrete politiske drøftelser her i det danske Folketing.