Søren Krarup (DF), 2006-01-31:
Lad mig begynde med at røbe, at vi siger ja til dette lovforslag om ændring af tronfølgeloven, og lad mig fortsætte med at meddele, at vi gør det helhjertet – ikke blot fordi vi har for øje, at der i Danmark gennem historien har været kvindelige regenter, der har været blandt de ypperste i vor lange kongerække, lige fra Margrete I, som samlede Norden i senmiddelalderen og var ved at bringe de slesvigske forhold i orden, da hun desværre døde alt for tidligt, til vor nuværende dronning, Margrethe II, som har formået at placere kongedømmet fornemt og solidt i sit folk.
Vi siger også stort og helhjertet ja, fordi denne lovændring forsvarer grundloven.
Det er en rigtig og selvfølgelig lovændring, og det er også en klog handling af regeringen at fremsætte den i en situation, hvor politiske kandestøbere drømmer om at bruge tronfølgeloven som et brækjern i angrebet på vores grundlov.
Jeg skal ikke gøre nogen hemmelighed af, at da jeg første gang hørte om forslaget, fandt jeg det overflødigt.
Jeg er ikke tilhænger af nogen abstrakt lighed, men jeg er heller ikke tilhænger af en abstrakt ulighed, for jeg siger som et kristent menneske: Loven er til for menneskets skyld, mennesket er ikke til for lovens skyld – en nøgtern rimelighedsbetragtning, en praktisk og relativ vurdering, men netop fordi det er en praktisk og relativ vurdering, kan jeg uden betænkelighed sige ja til dette lovforslag, fordi der er gode grunde til at fremsætte det i den nuværende situation.
Tillige er der i den samme situation grund til at understrege, at i dansk og nordisk tradition har der altid været respekt for kvinden og i den forstand også ligestilling mellem mand og kvinde.
Jeg tænker f.eks. på de islandske sagaer, hvor Njals hustru, Bergthora, så vist ikke var sin mand underlegen, eller hvor Gunnar fra Lidarendes hustru Hallgerd er et billede på den selvstændige og oppositionelle kvinde.
Jeg tænker på Jyske Lovs nøgterne og udogmatiske tale om mandens og kvindens stilling i forholdet og til hinanden, og jeg konstaterer, at i Danmark har der aldrig været kvindeundertrykkelse, sådan som det er tilfældet i andre kulturer, der ud fra en lovreligiøs dogmatik betragter kvinden som et andenrangsvæsen.
I denne nøgterne, skønsomme sammenhæng siger vi naturligvis ja til at lade prinsessen komme før prinsen og finder, at det i grunden understreger det fællesskab, det smukke fællesskab, mellem mand og kvinde, ung og gammel, som hedder Danmark.
Lad mig tilføje: Det er ingen hemmelighed, at oppositionen til venstre her i salen har drømt søde drømme om at kunne bruge tronfølgeloven til at maltraktere grundloven.
Ved den forrige grundlovsændring i 1953 var tronfølgeloven som bekendt en væsentlig årsag til, at grundlovsændringen blev vedtaget,
Det kommer vi til at drøfte nærmere i dag.
Venstrefløjen så derfor med forventning hen til en situation, hvor kronprinsesse Mary fødte en datter og ligestillingsproblematikken kunne bruges i angrebet på grundloven.
Det kom til at gå anderledes.
Det blev søn, ikke datter, men med rette foreslog statsministeren allerede i efteråret, at der var grund til at ændre tronfølgeloven, så søn og datter blev ligestillet og den ældste kom til at beklæde tronen.
Og vi bakker som sagt statsministeren op og finder, at hans forslag er klogt og rigtigt.
Der er i dette land ingen hellig dogmatik vedrørende mand og kvinde.
Der er heller ikke fortilfælde, som kan bringe kvindelige regenter eller kvindelig arvefølge i miskredit.
Der er tværtimod ypperlige dronninger, der har indtegnet sig fornemt i Danmarks historie.