Susanne Clemensen (CD), 1998-12-01:
Jeg vil gerne starte med at sige, at nu har CD jo ikke noget medlem i Forskningsudvalget, og derfor har vi ikke kunnet følge det her forslag på så tæt hold, som jeg kan forstå at der er andre partier der har kunnet, og som dermed også er kommet ind på nogle enkelte punkter i lovforslaget, som de synes kræver en nærmere drøftelse eller behandling.
Jeg vil starte med at sige, at det er klart, at jeg kan også se, at der ligger nogle ting i det her lovforslag, som vi selvfølgelig må drøfte.
Men som udgangspunkt vil jeg godt sige, at vi i CD synes, at det her er et rigtig godt lovforslag, fordi det vil styrke samarbejdet mellem erhvervslivet og den forskning, der foregår på universiteterne og sektorforskningsinstitutionerne.
Vi tror i CD, at samarbejdet vil styrkes, fordi det klart fremgår af lovforslaget, at en institution har krav på at få overdraget de rettigheder, der knytter sig til en opfindelse, som en arbejdstager har gjort som led i sit arbejde.
Det synes vi er godt, dels fordi det er en besværlig, tidkrævende og dyr proces for den enkelte forsker at forsøge at få patent på en opfindelse, der er gjort i forbindelse med forskning, dels fordi det også bliver mere overskueligt for alle parter, herunder erhvervslivet, hvem der er aftalepartner i forbindelse med en opfindelse, der er gjort af ansatte på universiteterne og på sektorforskningsinstitutionerne.
Samtidig sker der også en ligestilling, fordi videnskabeligt personale og lærere ved universiteterne i dag ikke er omfattet af loven om arbejdstagers opfindelse.
Det er også godt, at det sikres, at hvis en sådan opfindelse udnyttes erhvervsmæssigt, har arbejdstageren krav på et rimeligt vederlag ud fra regler, der bliver fastsat, og som skal godkendes af Forskningsministeriet.
Og omvendt, hvis institutionen ikke gør krav på de rettigheder, der er forbundet med opfindelsen, tilfalder rettighederne efter en ganske bestemt frist arbejdstageren alene, dog således, at hvis han eller hun udnytter opfindelsen erhvervsmæssigt, kan institutionen omvendt kræve et vederlag.
Personlig synes jeg, at det her lovforslag virker afbalanceret mellem de forskellige parter, der kan have interesse i at udnytte de forskningsbaserede opfindelser erhvervsmæssigt, og jeg frygter ikke, at vi i fremtiden kun vil se forskning på universiteterne og andre steder med det formål alene, at forskningen skal kunne udnyttes erhvervsmæssigt, eller at det dræber forskningen og den udveksling af oplysninger, der i dag finder sted mellem forskere.
I de nordiske lande har universitetsforskere som udgangspunkt en særlig ret til egne opfindelser.
I England, Frankrig, Holland og USA derimod tilfalder retten til forskningsbaserede opfindelser typisk den pågældende institution eller bevillingsgiver.
Jeg læste i Jyllands-Posten den 27. august i år, at der var tal fra EU-Kommissionen, som viser, at danske forskere ligger helt i top, hvad angår videnskabelige publikationer, men kun indgiver 2,4 patentansøgninger pr. 10.000 indbyggere imod 4,5 i Sverige og 4,7 i USA.
Når man så ved fra lovforslagets bemærkninger, at Sverige og USA har forskellige lovregler med hensyn til forskeres ret kontra ikkeret til egne opfindelser, er det selvfølgelig svært deraf at udlede, at det ene system er bedre end det andet.
Men på den anden side mener vi altså i CD, at det er rimeligt, at forskningsministeren nu forsøger at lave de danske regler om som en konsekvens af den lave patentering, og CD er derfor positivt indstillet over for lovforslaget i sin helhed.