Frank Jensen (S), 2001-02-01:
Efter beslutningsforslaget fra Det Konservative Folkeparti opfordres regeringen til i indeværende folketingsår at fremsætte de nødvendige lovforslag og foretage de fornødne administrative ændringer, således at indbrudskriminalitet kan kriminaliseres med et selvstændigt gerningsindhold med en strafferamme på 4 år, således at det skal være muligt at varetægtsfængsle en indbrudstyv i op til en uge, når den pågældende pågribes under udøvelse af lovovertrædelsen eller umiddelbart herefter og sagens omstændigheder giver grundlag for mistanke om, at der er begået andre tilsvarende lovovertrædelser. Lad mig sige det med samme: Indbrudstyveri, navnlig i folks private hjem, er et alvorligt samfundsproblem.
For ofret medfører indbruddet mange gener og ulemper, uanset om det, der stjæles, har stor værdi eller ej.
Tyvens indtrængen på hjemmets enemærker må føles stærkt krænkende og undergrave tryghedsfølelsen.
Genstande, der indgår i familiens dagligdag, og som ofte har betydelig affektionsværdi, forsvinder.
Også samfundsværdier går tabt.
Mange indbrudstyverier kan bidrage til at svække respekten for retssystemet og tilliden til retshåndhævelsens effektivitet.
Det overordnede mål for en indsats mod indbrudstyveri må derfor være at sikre såvel de menneskelige som de materielle værdier og at bekæmpe den utryghed, som indbrudstyverierne medfører.
Allerede i dag gøres der en stor indsats på dette område.
Politimyndighederne, Det Kriminalpræventive Råd og retsvæsenets øvrige aktører er i de forløbne år aktivt gået ind i kriminalitetsbekæmpelsen på dette område.
Der er iværksat en lang række initiativer med henblik på at bekæmpe indbrudstyverierne.
Heller ikke for så vidt angår denne del
I arbejdsgruppen deltog Justitsministeriet, Rigsadvokaten, Rigspolitichefen, Politidirektøren, Politimesterforeningen og Det Kriminalpræventive Råd.
Gruppen fik til opgave at kortlægge det eksisterende erfaringsmateriale på området og pege på initiativer, der kan fremme den kriminalpræventive indsats, og undersøge mulighederne for at styrke den efterforskningsmæssige indsats.
Gruppens kortlægning på disse områder udmøntede sig i januar 1994 i Justitsministeriets handlingsplan om bekæmpelse af indbrudstyverier.
De erfaringer, der er indhentet gennem årene, viser, at der ikke findes noget hurtigt og enkelt virkemiddel, som kan bekæmpe indbrudstyverierne.
En effektiv indsats forudsætter mange forskelligartede initiativer og et tæt samspil mellem de kriminalpræventive foranstaltninger, den målrettede efterforskningsmæssige indsats, hjælpen til ofrene og den overordnede vurdering og evaluering af virkningerne af indsatsen.
Forslagsstillerne har om baggrunden for beslutningsforslaget henvist til, at udviklingen i antallet af anmeldte indbrud i private hjem er steget.
Set i forhold til 1998 blev der i 1999 begået 8,6 pct. flere indbrud i private hjem.
nogen sinde.
Det samlede antal indbrud i private beboelser var ifølge forslagsstillerne i alt 43.263.
I opgørelsen har forslagsstillerne medregnet både beboede og overvejende ubeboede ejendomme, bl.a. fritidshuse og både.
Efter min opfattelse vil det være mere retvisende at foretage opgørelsen alene ud fra beboede ejendomme, dvs. villaer og lejligheder, når vi taler om indbrud i private hjem.
Det er korrekt, at antallet af anmeldte indbrud i private beboelser steg fra 1998 til 1999, men forslagsstillerne har valgt et meget afvigende år, nemlig 1999, for at vise denne stigning i antallet af anmeldte indbrud, som er beskrevet i beslutningsforslaget.
I 1999 blev der anmeldt 34.311 indbrud i beboede ejendomme.
At forslagsstillerne har valgt et meget afvigende år illustreres for eksempel af, at antallet af anmeldte indbrud i beboede ejendomme har varieret noget gennem 1990'erne med et maksimum på 35.484 anmeldte indbrud i 1992 og et minimum på 31.463 i 1998.
Tallene svinger fra år til år, men der kan hverken peges på en klart stigende eller en klart faldende tendens.
Som nævnt har jeg i opgørelsen alene medtaget beboede ejendomme, men tendensen er den samme, hvis man medregner ubeboede ejendomme.
De seneste foreløbige tal fra år 2000 viser i øvrigt, at der sidste år blev anmeldt 33.497 indbrud i beboede ejendomme, hvilket er et fald på godt 2 pct. i forhold til 1999.
Forslagsstillerne har desuden henvist til, at opklaringsprocenten for indbrud i private beboelser i 1998 lå på 8,7.
Ser man alene på beboede ejendomme, er opklaringsprocenten eller, som det nu kaldes, sigtelsesprocenten omkring 10.
Det forhold, at antallet af anmeldte indbrud i private beboelser har varieret gennem 1990'erne, og at sigtelsesprocenten ligger på omkring 10, kan efter min opfattelse ikke i sig selv tages som udtryk for, at politiets opklaringsmuligheder er begrænsede.
Det er tværtimod min opfattelse, at man inden for den eksisterende lovgivning gennem målrettet efterforskning kan komme langt. Erfaringerne viser jo, at en forstærket efterforskning mod indbrudstyverier med gode resultater gennemføres i form af velforberedte, målrettede kampagner tilpasset kriminalitetsmønsteret i det pågældende område i den pågældende politikreds
, ligesom der i visse politikredse er etableret et samarbejde med andre politikredse.
Dette er ikke korrekt.
Efter hvad jeg har fået oplyst, sker der rent faktisk i vidt omfang varetægtsfængsling af personer, der er sigtet typisk for gentagne indbrudstyverier
enten på grund af gentagelsesrisiko eller på grund af faren for, at den sigtede vil modvirke efterforskningen.
Derudover er der mulighed for efter retsplejeloven at opretholde en anholdelse i op til 3 x 24 timer.
Retten kan
opretholde en anholdelse, hvis den sigtede er anholdt i anledning af et strafbart forhold, for hvilket varetægtsfængsling ikke er udelukket, når retten på grund af de foreliggende oplysninger eller af andre grunde ikke finder straks at kunne tage stilling til spørgsmålet om varetægtsfængsling.
Efter hvad jeg har fået oplyst, benyttes adgangen til at opretholde anholdelsen i op til 3 x 24 timer også i sager, hvor en indbrudstyv er blevet anholdt i anledning af et begået indbrudstyveri, og hvor sagens omstændigheder giver grundlag for mistanke om, at indbrudstyven har begået andre tilsvarende lovovertrædelser, som politiet bør have lejlighed til at at undersøge nærmere, inden den pågældende løslades.
Dette kan for eksempel være tilfældet, hvis en indbrudstyv, der anholdes for et indbrud, findes i besiddelse
af en række effekter, hvor konkrete omstændigheder peger på, at der er tale om koster fra andre indbrudstyverier, men hvor der ikke har været mulighed for at få det afklaret, inden den pågældende fremstilles i et grundlovsforhør
I bemærkningerne til beslutningsforslaget har forslagsstillerne henvist til, at Strafferetsplejeudvalget i en betænkning fra 1974 om anholdelse og varetægt foreslog, at der blev skabt en hjemmel til varetægt i ikke over 7 dage ved anholdelse på fersk gerning, og at udvalget specielt i relation til indbrudskriminalitet pegede på behovet for en sådan varetægtshjemmel.
Det er korrekt, men som det også fremgår af betænkningens side 27-28, foreslog udvalget, at der blev skabt en særlig hjemmel til varetægt i en sådan situation, selv om der allerede efter praksis i vidt omfang anvendes varetægtsfængsling.
Det fremgår således af udvalgets betænkning til den foreslåede bestemmelse, betænkningens side
at bestemmelsen omfatter tilfælde af den karakter.
Samlet set mener vi ikke fra regeringens side, at der er behov for nye strafferetlige bestemmelser, når det drejer sig om indbrudskriminalitet.
Vi mener, at både de bestemmelser, vi har, når det drejer sig om strafferammen, og de bestemmelser, der knytter sig til umiddelbar frihedsberøvelse gennem varetægt, er gode, og at de anvendes i praksis af dansk politi.
Så det er ikke den vej, vi skal gå, hvis vi skal have indbrudskriminaliteten bragt ned.
Det er gennem styrkelse af den samlede, bredspektrede indsats, som i øvrigt også gennemføres i tæt samarbejde mellem politimyndighederne i Danmark.