runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Thor Pedersen (V), 1997-12-17:
Med hensyn til debatten om pensionisterne vil jeg sige, at udgangspunktet jo er forskelligt, for det, vi mener i Venstre, er, at man har en umistelig ret til at få sin folkepension, altså at det er en ydelse, som man har ret til.
Og det er hele forskellen, for når en større del af ydelsen gøres indtægtsafhængig, så eksisterer det princip ikke længere, at den udmålte folkepension er en absolut størrelse, som man har ret til uanset indkomst.
Og når man erklærer, at folkepensionen på 1992-niveauet er en umistelig ret, så er det, man har ændret med skattereformen, at en del af denne umistelige ret er blevet gjort indtægtsafhængig, og dermed er pensionen reduceret for folk, som tidligere ville have fået den.
. Er det ikke rigtigt forstået, at der blev spurgt om, hvor jobbene egentlig skulle komme fra?
Sådan har jeg i hvert fald forstået det, og dér er svaret, at det jo er en misforståelse at tro, at det er Folketinget, der skaber jobbene.
I virkeligheden nedlægger Folketinget job, for det meste af det, der vedtages i dette Folketing, forhindrer, at arbejdspladser opstår.
For når man lægger byrder på virksomhederne, reducerer man jo antallet af mulige job.
Derfor er der her i Folketinget en modsætning mellem den opfattelse, der gælder i højre og venstre side af denne sal med hensyn til, hvordan man skaber arbejdspladser.
Man får flere i arbejde ved en aktiv indsats fra en arbejdsformidling og fra et kommunalt system, når det gælder aktivering af bistandsmodtagere, hvis det direkte er lovfæstet, at man har pligt at give et tilbud, og at de har pligt til at sige ja.
Hr. Henrik Svane spørger igen efter et land i Afrika, men der er altså ingen lande i Afrika, der har et større ansvar end Danmark for at hjælpe nabolande.
Så det, vi taler om, er territorier, og når man ser, at der er et problem i et territorium, så siger vi, at hvis man kan finde en løsning i territoriet, hvor man kan hjælpe folk, der er på flugt fra et nærområde, så er det det optimale.
Og det er selvfølgelig en dialog, man må tage op i nærområdet, når situationen opstår. Så enkelt er det, og så er det jo fint. Så man skulle hellere sige: Ingen nævnt, ingen glemt!
Det ville straks blive opfattet, som om det land har et særligt ansvar for at tage
imod personer på flugt, men det er et ansvar, alle har for at sikre, at det kan etableres, og selvfølgelig under dansk ansvar eller FN-ansvar eller forhåbentlig på et tidspunkt under EU-ansvar.
Jan Petersen (S), 1997-12-17:
Det er utroligt at høre hr. Thor Pedersen stå heroppe og sige, at det, som det her Folketing gør - forstået som Folketingets flertal - er at nedlægge job, for der er jo skabt i tusindvis af job siden regeringsskiftet.
Derfor er pointen i det, som hr. Thor Pedersen ikke ønsker at gå ind i en reel debat om, hvorfor dagpengeperioden skal skæres yderligere ned, når vi har skåret den dertil, hvor vi er i stand til at matche afgang fra langtidsledighed og overgang til job.
Og det, hr. Thor Pedersen gør, er, at han på den ene side siger, at 30.000 skal ud af dagpengesystemet den 1. april næste år, og på den anden side budgetterer med, at 10.000 af dem dukker op i kontanthjælpssystemet.
Men det, hr. Thor Pedersen ikke ønsker at svare på - det må vi jo konstatere her - er, at der her er 20.000, hvor han ikke kan redegøre for, hvad de skal leve af, og som han heller ikke kan udstikke nogen garanti for skal have noget job.
Det er det, vi kan konstatere at Venstre ikke ønsker at diskutere reelt, for i stedet får vi sådanne standpunkter som, at de skal i arbejde dagen efter, at de har fået tilbudt job, osv. Jamen det er jo regler, der allerede gælder, så det er der intet nyt i, men det, der overraskede mig mest, var, at hr. Thor Pedersen ikke vidste, at det allerede er gældende i arbejdsmarkedslovgivningen.
Arne Melchior (CD), 1997-12-17:
Hr. Thor Pedersen tillod sig at uddele hug til flygtninge, som han påstod havde penge til at bestikke menneskesmuglere og rejse den halve Jord rundt.
Jeg har før været inde på det emne og forsøgt at besvare den ondsindede snak om andre mennesker, altså medmennesker, medborgere.
Da mine forældre i 1943 skulle flygte så kort som over til Sverige med fem børn, kostede det 2.000 kr. pr. hoved.
Det var 14.000 kr., som min far ikke ejede skyggen af.
Det var mere end en årsløn.
Er det ikke snart på tide, at hr. Thor Pedersen og hans kolleger i Venstre holder op med at svine andre mennesker til, som tvinges på flugt på grund af forfølgelse?
Bruno Jerup (EL), 1997-12-17:
Jeg kan jo konstatere, at hr. Thor Pedersen ikke ønsker at svare på det spørgsmål, som blev stillet af hr. Frank Aaen, om, hvorfor Venstre via satspuljeforligssystemet har været medvirkende til at forringe pensionsforholdene for ikke blot pensionister, men også andre på overførselsindkomster med et beløb, der svarer til 1.500 kr.
Det fik vi ikke noget svar på, og det er i virkeligheden noget, der går fra alle.
Men med hensyn til svaret på mit spørgsmål synes jeg, jeg er nødt til at stille et nyt spørgsmål til hr. Thor Pedersen, for hr. Thor Pedersen siger, at med de love, man vedtog dengang, sørgede man for ikke at hæve pengene i Den Sociale Pensionsfond, og det er rigtigt, men så er hr. Thor Pedersen nødt til at svare på, om disse love så var ulovlige.
For hvordan kan det være, at man vedtager love, hvori det klart er angivet, hvor pengene skal tages, og at man så ikke tager pengene dér, hvor det er angivet i lovene? Så enten er de love, som hr. Thor Pedersen har været medvirkende til, altså ulovlige, eller også er den anden lov ulovlig.
Eller måske er begge dele ulovlige.
Hvad ved jeg?
I hvert tilfælde kommer hr. Thor Pedersen ikke ud over problemet ved det svar.
Thor Pedersen (V), 1997-12-17:
Hr. Jan Petersen spørger, hvad de, der ikke er på dagpenge, så skal leve af, men jeg troede da, at hr. Jan Petersen vidste, at hvis man ikke har været i stand til at finde eller få anvist et job og glider ud af dagpengesystemet, så er man berettiget til bistandshjælp.
Det troede jeg da var velkendt for de fleste i Folketinget.
Og den måde, man har udmålt hjælpen i bistandssystemet på, er jo også sådan, at folk, der ikke er i dagpengesystemet, er i stand til at leve rimeligt, og sådan skal det vel også være. Så spørger hr. Bruno Jerup, hvordan og hvorledes man finansierer de love, der vedtages i Folketinget, og dér er det jo klart, at forudsætningen for finansieringen fra Den Sociale Pensionsfond er, at pengene er til rådighed.
Men det beløb kender man ikke på det tidspunkt, hvor man vedtager en lov, for det opgøres ultimo året.
Sådan er reglerne for Den Sociale Pensionsfond.
Så det er egentlig meget enkelt: Den mulige finansiering kommer fra Den Sociale Pensionsfond, og resten kommer altså fra de reserver, som en regering til enhver tid råder over eller indtil videre har rådet over.
Så siger hr. Arne Melchior - med rullende blod: Skal vi nu ikke hjælpe dem, der betaler for at kunne komme væk fra forfølgelse eller undertrykkelse?
Jo, der er jo ingen, der taler om, at vi ikke skal hjælpe alle.
Vi skal hjælpe alle.
Det er vel det ideelle mål.
Men det betyder ikke nødvendigvis, at vi skal hjælpe alle til Danmark, for vi kan måske hjælpe endnu flere, hvis de ikke skal rejse til Danmark, men bliver i nærområdet.
Så det er ikke et spørgsmål om, at man ikke skal hjælpe dem, der har betalt for at rejse, men om at spørge, hvordan vi hjælper flest muligt, og om vi er sikre på, at de, der er i lejrene, egentlig får en rimelig chance, og hvordan vi egentlig fordeler vores kvoter, både når det drejer sig om FN, og når det drejer sig om dem, som vi via en beslutning tager imod.
Så jeg vil godt have mig frabedt, at man siger, at der er nogle mennesker, vi ikke skal hjælpe.
Det er der ingen der har sagt.
Vi har sagt, at det er måden, vi hjælper på, og hvor vi hjælper, der er til drøftelse.
Bjørn Elmquist (RV), 1997-12-17:
Man må jo lade hr. Thor Pedersen, at han arbejder for sin skrivebordsteori, for sit partis skrivebordsteori, men jeg synes stadig væk, at det er en gang sniksnak, vi får, når der er tale om den løsningsmodel, man har for flygtningestrømmene, for det kan da godt være, at det optimale er, at folk bliver i nærområdet - hr. Arne Melchior og hans familie flygtede til Sverige, og det var godt, at de ikke skulle til den anden ende af verden for dét - men vi har endnu ikke hørt fra hr. Thor Pedersen, hvordan det egentlig gik med det danske forslag i 1986 i FN: Var der opbakning til det?
Er det en realistisk vej at gå, eller er og forbliver det en skrivebordsteori, som ikke har en jordisk chance for at blive realiseret?
Og det er derfor, vi må forholde os til flygtningeproblematikken herhjemme i Danmark, sådan som vi foreslår.
Jørn Pedersen (S), 1997-12-17:
Det er jo næsten rørende, når man her fra talerstolen kan høre hr. Thor Pedersen sige, at det er folkepensionisternes umistelige ret at bevare en indtægt, som de har kendt til i mange år, ud i al fremtid, og derfor er mit meget simple fordelingspolitiske spørgsmål til hr. Thor Pedersen: Nu har vi set et forslag fra Venstre og De Konservative, som sørger for, at de mest velbjærgede af pensionisterne i Danmark kan få en indtægtsfremgang, der er større end den, som de får, der kun har den nøgne folkepension plus ATP.
Er Venstres sociale ansvar så så stort, at man måske i en ny situation ville tænke sig om og spørge sig selv, om det nu ikke var rimeligt at kigge på, hvilke pensionistgrupper der i en årrække har haft den mindste indtægtsfremgang i forhold til resten af samfundet, og være med til at sørge for, at de svagest stillede pensionister får noget, frem for at sørge for, at de rigeste pensionister gør det?
Det ville være en ny Venstrepolitik.
Arne Melchior (CD), 1997-12-17:
Med virkelig bedrøvelse må jeg konstatere, at hr. Thor Pedersen ikke fandt anledning til at trække sin nedrakning og tilsvining af mennesker på flugt tilbage, men i stedet talte om noget helt andet, nemlig om, at vi ikke kan hjælpe alle.
Som om noget menneske nogen sinde havde påstået, at vi kunne det!
Og vi gør det jo heller ikke.
Vi hjælper kun promiller af de mennesker, der er på flugt, endda promiller, der ligger et godt stykke under ½ pct., og det er vel nok, hvad Danmark kan klare.
Desuden giver jeg ikke meget for det dér med at hjælpe i nærområderne, når det kommer fra et parti, som samtidig vil skære ulandsbistanden ned med milliarder og dermed altså gør det mindre muligt at skabe tålelige forhold for de mennesker, der skal vende tilbage til deres oprindelsesland.
Thor Pedersen (V), 1997-12-17:
Først må jeg sige til hr. Arne Melchior, at det er muligt, at hr. Arne Melchior og CD ikke giver noget for en hjælp i nærområdet, men det gør vi andre, og vi konstaterer, at man er i stand til at hjælpe langt flere i nærområdet, end man er ved at hjælpe et tilsvarende antal i Danmark. Den opfattelse har vi, og den vil vi have lov til at have uden at blive beskyldt for, at vi ikke vil hjælpe folk, der er på flugt.
Og jeg ved ikke, hvor hr. Arne Melchior har det fra, at det er en nedrakning eller tilsvining af folk, der er på flugt, for jeg har ikke nedrakket andre end dem, der profiterer på det, altså menneskesmuglerne.
Men det gør vi også; dem rakker vi ned på, og vi vil gerne have en strafferamme på 4 år for dem.
Det vil jeg gerne indrømme, men vi har ikke nedrakket dem, der er på flugt, eller dem, der betaler for det.
Vi spørger bare: Hvordan hjælper vi dem, der ikke har råd til at betale?
Og det helhedssyn vil vi egentlig gerne have lov til at beholde, uanset om hr. Arne Melchior er utilfreds med det. Så vil jeg lige sige om niveauet for folkepensionen, at det drejer sig altså om princippet med hensyn til, om det er noget, man har ret til, eller det ikke er noget, man har ret til.
Her har Venstre fortsat den opfattelse, at man har ret til folkepensionen, og at man altså ikke skal miste den ret eller få den reduceret via sin indkomst, og det var præcis det, vi også troede statsministeren mente, da han i 1993 sagde, at folkepensionen er grundlaget for den sikre alderdom, og det er det løfte, vi forsøger at retablere eller reparere.
Så spørger hr. Bjørn Elmquist, hvordan reaktionen var i FN.
Ja, mig bekendt var det ikke sådan, at folk jublede og sagde, at der var stor enighed, men er opgaven i politik ikke at være stædig og blive ved med at tale for det, som man mener er rigtigt, og at gøre det samme i EU?
Men jeg vil gerne sige, at vores idé og forslag om at hjælpe i nærområdet ikke er afhængigt af, om det godkendes i FN eller godkendes i EU.
Vi så gerne, at Danmark på eget iniativ selv tog fat i den dialog i de nærområder, hvor vi er i stand til at hjælpe.
Det kræver ikke nogen blåstempling nogen andre steder.
Men det burde være sådan i EU og på et tidspunkt i FN, at alle kunne indse, at det at løfte i fællesskab i et nærområde, hjælper folk bedst til at kunne blive repatrieret, når muligheden er der.
Henrik Svane (RV), 1997-12-17:
I formiddags havde vi en geografitime, og nu har vi haft det store frikvarter, og så gætter jeg på, at hr. Thor Pedersen fra Venstre har haft tid til at tænke sig om og finde ud af, hvordan han vil svare på nogle af de spørgsmål, vi ikke fik svar på.
Sahara blev nævnt i en bisætning, men jeg tror ikke, det egentlig var det land, vi tænkte på.
Så jeg vil spørge, om jeg må få et svar på, hvordan Venstre vil sikre flygtningenes sikkerhed i de lejre.
Er det dansk politi, der skal medvirke, er det internationale FN-styrker, eller hvad er det, man har i tankerne, når vi netop ved, at der mange steder i verden foregår uhyrligheder, og at menneskerettighederne krænkes i flygtningelejrene, fordi de pågældende lejre netop ligger i de nærområder, der har så stor en byrde med at rumme disse flygtninge, at der næsten ikke er tale om beskyttelse?
Og hr. Bjørn Elmquist stillede også et spørgsmål, og det går lidt tilbage i historiebogen: I 1986 spurgte den daværende udenrigsminister, hr. Uffe Ellemann-Jensen, i FN, om man ville være med på et forslag som det, Venstre nu fremfører i det danske Folketing, men hvad skete der med det forslag?
Jeg vil gerne lægge mig lidt i forlængelse af hr. Torben Lunds spørgsmål og føje et yderligere spørgsmål til vedrørende problematikken om flygtningelejre i nærområderne: Hvor mange penge er Venstre parat til at sætte ind på den indsats, hvis vi får et ja fra et afrikansk land?
Og hvordan vil Venstre garantere sikkerheden for de pågældende flygtninge, der eventuelt sidder i en dansk administreret og dansk betalt flygtningelejr? Skal det være med bistand af dansk politi, eller skal det være med bistand af FN-soldater, der bliver sendt ud for at varetage den opgave?
Vi kender jo mange flygtningelejre i verden, hvor der foregår uhyrligheder, fordi sikkerheden er alt for lav, hvis den overhovedet er til stede.
Hvad vil Venstre egentlig gøre, for at de flygtninge, som Venstre gerne vil undgå kommer til Danmark, nu kan få sikkerhed i et afrikansk land i en dansk betalt flygtningelejr, som Venstre foreslår?
Elisabeth Arnold (RV), 1997-12-17:
Jeg tror, hr. Thor Pedersen blev grebet af sin egen flammende tale, da han begyndte at inddrage den norske olie i finanslovforhandlingerne.
Den olie burde have tilhørt Danmark, men tilhører nu Norge, sagde hr. Thor Pedersen, og jeg er meget bekymret over det.
Jeg er meget bekymret, og jeg vil gerne foreslå hr. Thor Pedersen at beskrive, hvilke tiltag han vil tage.
Hvad er det for sager, han vil rejse, og ved hvilken domstol, for at kræve den olie tilbage, som Norge uretmæssigt har taget fra os?
Jeg er meget bekymret over de krigeriske toner, der lyder fra Venstre.
Man må ikke håbe, de nogen sinde kommer
til regeringsmagten på et senere tidspunkt.
Frank Aaen (EL), 1997-12-17:
Fru Pia Gjellerup talte om en stram finanspolitik.
Så vil jeg godt høre, om ordføreren ikke kan bekræfte, at stramheden opnås dels med det ATP-indgreb, som vendte den tunge ende nedad, dels med nye stramninger for de arbejdsløse og dels ved at køre grønthøsteren hen over de forskellige budgetområder, på trods af at behovet for en stram finanspolitik - pga. den stigning i forbruget, der tales om - skyldes indkomstfremgang og skattelettelser især til de rigeste her i landet, som ikke røres på et eneste punkt.
Der krummes ikke ét hår på de riges hoveder, de rige, som forbruger mere og mere, hvorimod man strammer til over for de arbejdsløse og over for de generelle budgetter på finansloven.
Giver det ikke anledning til nogen overvejelse i Socialdemokratiet, at man strammer det forkerte sted, eller er det bare sådan, at man i dag skal regne med, at det er socialdemokratisk politik?
Kan det bekræftes, hvad vi har kunnet høre i pressen, at man oven i købet, selv om der tales om en stram finanspolitik, planlægger en ny skattelettelse til fordel for de allerrigeste husejere?
Kim Behnke (FP), 1997-12-17:
Jeg står her med den publikation, der hedder Budgetoversigt nr. 4.
Jeg er sikker på, at fru Pia Gjellerup også har læst den og forhåbentlig er nået helt frem til side 20.
Der står nemlig noget interessant.
Der står, at der i 1998 forventes engangsforbedringer på hele 34,7 mia. kr.
I betragtning af at statens samlede budget er på omkring 400 mia. kr., så er det næsten 10 pct., man har som engangsindtægter.
Der er også et skema nedenunder, der viser, at hvis man ser bort fra disse engangsindtægter, som jo altså kun kommer en gang, så er der et drønende underskud i 1998.
Er det ikke mere relevant forbrugeroplysning over for borgerne end at påstå, der er overskud?
Pia Gjellerup (S), 1997-12-17:
Til hr. Frank Aaen vil jeg sige, at jeg ikke synes, man kan fremstille det sådan, som hr. Frank Aaen gør det, når han siger, at stramningerne lægges de forkerte steder.
Det er nødvendigt, når man kører en så stor biks, som den offentlige økonomi er, hele tiden at være over de steder, hvor der er udviklinger, og hvor der sker standardforbedringer, som man ikke har vedtaget, men som sker.
Derfor holder vi tøjlerne stramt.
Vi kører ikke generelt grønthøster, for det ville ikke være rimeligt, men der er steder, hvor man ønsker at dæmpe en udvikling i et offentligt forbrug.
I forhold til de arbejdsløse har vi jo diskuteret det tidligere.
Der har været ganske mange forslag til debat i salen, hvor vi har diskuteret det frem og tilbage.
Vi anser faktisk ikke de ting, der ligger nu, for at være stramninger
i forhold til arbejdsløse, men faktisk for at være en lang række ekstra muligheder, for at vi kan få den arbejdskraft, der går ledig, til at passe til de job, der bliver stadig flere af, sådan at vi kan få stadig flere i beskæftigelse.
ATP-forslaget mener jeg ikke vender den tunge ende nedad.
Man kan sige, at det er spørgsmålet, om ATP-forslaget har nogen ende.
Men i hvert fald er der tale om, at i forhold til udviklingen på skatteområdet som følge af skattereformen, som bestemt kommer de mindre indkomster til gode i det år, der kommer, er der en helt tilsvarende virkning af ATP-forslaget, som gør, at forbruget kan reduceres en smule, og det er nødvendigt at reducere forbruget en smule.
Så er det rigtigt, som hr. Frank Aaen nævner, at så agter regeringen, sådan som jeg har forstået det, at fremlægge forslag i forhold til bl.a. lejeværdi.
Man agter at holde det lovprogram, som man har lagt.
Endelig skal jeg sige til hr. Kim Behnke vedrørende overskud i 1998: Nu tror jeg ikke, at vi har været dem, der har været rejsende i at reklamere for overskud.
Det vil jeg gerne rejse rundt og være stolt af.
Det andet er lidt mere bogholderi, hvad i øvrigt også hr. Kim Behnkes indlæg vidner om, for man skal sådan grave lidt ned i tallene.
Der er faktisk en forbedring på 10 mia. kr.
Det er til at tage og føle på.
Frank Aaen (EL), 1997-12-17:
Så må jeg da spørge efter, hvad der ikke fremgår af finansministerens ændringsforslag, om de to grønthøsterforslag på henholdsvis 200 mio. kr. og 290 mio. kr., hvor alt skal bespares, ikke er grønthøst.
Ellers har jeg aldrig forstået, hvad det begreb dækkede.
ATP-forliget vender ikke den forkerte ende nedad, siger fru Pia Gjellerup.
Er det ikke sådan, at ATP-indgrebet begrænsede forbruget procentvis mest hos bistandsmodtageren og procentvis mindst hos dem, der har en årsindkomst på en million?
Og er det ikke også sådan, at man trasker videre i samme spor, når man strammer over for de arbejdsløse, samtidig med at man lover nye skattelettelser, der med kirurgisk præcision giver de allerrigeste familier her i landet en skattelettelse?
De eneste, der får gavn af den ændring af lejeværdibeskatningen, er de allerrigeste familier i Danmark, som bor i de dyreste villaer.
Er det ikke en usocialdemokratisk politik?
Det er i hvert fald en asocial politik.
Kim Behnke (FP), 1997-12-17:
Nu kan det godt være, at Socialdemokratiet ikke rejser rundt og praler, men for at vende tilbage til publikationen, som dog trods alt bærer Finansministeriets logo, så er der jo allerede på side 5, nemlig hvor sammenfatningen er, de store armbevægelser: 5 år med ubrudt fremgang og den stabilitetsorienterede finanspolitik.
Der er jo ikke grænser for, hvilke voluminøse udtryk man bruger.
Hvor man hidtil har nøjedes med at koncentrere sig om det, fru Pia Gjellerup taler om, nemlig de samlede offentlige finanser, så vover man sig den her gang ud på isen og skal lige i slutningen af sammenfatningen prale med, at statens driftsbudget i 1998 får et overskud på 23 mia. kr. Så er det altså, at man skal være en interesseret læser, for man skal helt om på side 20 for at finde forklaringen, nemlig at der er engangsindtægter på 34,7 mia. kr.
Det er dog trods alt ganske betragteligt.
De 10 milliarder, fru Pia Gjellerup taler om i forbedringer, ja, vorherre bevares, de kommer bl.a., fordi man skal betale 10,7 mia. kr. mere i selskabsskat i 1998.
Jeg er sikker på, at de virksomheder, som skal af med de penge, ikke synes, at det er nogen forbedring.
Så lad os holde os til kendsgerningerne.
Kendsgerningerne er, at 10 pct. af statens indtægter i 1998 er engangsindtægter, og det er uholdbart.
Pia Gjellerup (S), 1997-12-17:
Det er jo noget af det, politik handler om.
Når man har sænket bundskatten med 2 pct., ja,
så har hr. Frank Aaen også ment, at det var noget, der kom de højeste indkomster mest til gode.
Når man så gør det omvendte og i virkeligheden principielt øger bundskatten med ene procent med en ekstra pensionsopsparing, ja, så er det pludselig omvendt.
Så vender det den tunge ende nedad.
Hr. Frank Aaen må vælge, hvilket et af synspunkterne han vil føre frem, og det vil jeg have respekt for.
Og så kan man jo vælge, at det er de 2 pct., der er den gode, og den 1 pct., der er den dårlige, eller omvendt.
Jeg synes faktisk, der er en god balance i det, der bliver lavet både på skatteområdet og i forhold til forbruget.
Så til hr. Kim Behnke
: Ja, jeg tror, at også hr. Kim Behnke må have bemærket, at der i sammenfatningen indledes med de samlede offentlige finanser.
Det, hele opgørelsen indledes med, er et kapitel om de offentlige finanser, og jeg skal love hr. Kim Behnke, at hvis han ser tilbage i, hvad jeg på Socialdemokratiets vegne har sagt, vil han se, at jeg altid har holdt mig til de offentlige finanser.
Men det er jo nu engang sådan, at det ville være meget underligt, om man i et budgetoversigt ikke bemærkede statens finanser, for det er lige netop dem, som en finanslov handler om, og derfor er det da meget naturligt, at man bemærker, hvordan de er. Og så skal man jo ikke være en virkelig krakilsk nærlæser for at finde engangsindtægterne.
Der er lavet en kæmpeplanche over, hvordan engangsindtægterne over årene har foldet sig ud, og hvilken påvirkning det har haft på overskuddet.
Endelig vil jeg sige, at når der betales mere selskabsskat, så tror jeg egentlig, at virksomhederne er glade for det, for der betales jo ikke mere selskabsskat, fordi selskabsskatten er øget.
Nej, der betales mere selskabsskat, fordi virksomhederne tjener meget mere, og jeg tror, at virksomhederne er glade for de mange, mange procent, de selv må beholde som overskud.