Mariann Fischer Boel (V), 2000-05-23:
Førstebehandlingen i dag må vi vel betragte som sådan en forfægtning til den debat, der i virkeligheden skal løbe af stablen i efteråret omkring medarbejderaktier, tegningsretter og køberetter, der er ydet som en del af lønmodtagerens aflønning.
Regeringen fremsatte jo allersidst på vinteren, mener
jeg det var, en strategi for Danmarks erhvervspolitik, og jeg vil godt have lov til at citere fra regeringens udspil: »En bred, folkelig aktiekultur kan også bidrage til mere dynamiske kapitalmarkeder
Der skal være flere danskere, der sætter en del af deres private opsparing i aktier og i aktiepuljer.
Denne tendens vil blive forstærket af, at flere lønmodtagere vil få aktier i den virksomhed, de arbejder i.
På flere punkter kan det danske marked for risikovillig kapital forbedres, og regeringen har opsat nogle ambitiøse pejlemærker, der sigter mod at bringe Danmark langt højere op på OECD's rangliste allerede i år 2005«.
Spørgsmålet er så, om skatteministerens forslag om ændring af forskellige skattelove og loven om VækstFonden er det middel, der skal til for at nå målet.
Er ambitionerne i virkeligheden store nok?
For hvis vi kigger på andre lande, hvor aktiebaserede aflønningsformer beskattes væsentlig lempeligere end andre former for aflønning, så er udgangspunktet jo hos regeringen, at der skal være en beskatning af aktieaflønning, som stort set vil være den samme som for almindelig lønindkomst.
Skatteministerens lovforslag sætter fokus på andre problemer ved den nuværende beskatning, nemlig hele likviditetsbelastningen for virksomheder og medarbejdere
, men efter Venstres mening vil ministerens forslag ikke kunne indfri de ønsker og de mål, der er sat op i erhvervsredegørelsen, fordi der er indbygget nogle helt klare svagheder i forslaget. For det første vil den model, der er skitseret, kun være interessant for virksomheder, der har et likviditetsproblem, altså virksomheder, som ikke kan indbetale skatten i almindelige - indtil videre - danske kroner, fordi der jo ikke er fradrag for den her afgift, som det nu hedder.
Nu er det jo ikke en skat, nu er det jo en afgift. For det andet er VækstFond-modellen utrolig bureaukratisk, og jeg bliver nødt til at melde fuldstændig klart ud, at det ikke er Venstres kop te, at staten - og det er så i det her tilfælde i form af VækstFonden - skal administrere ejerposter i danske virksomheder.
For unoterede aktier kan virksomhederne ikke frikøbe sine aktier hos VækstFonden inden for den første 8 års periode, uden at det kan dokumenteres, at en handel er indgået mellem uafhængige parter for aktieposter, der stort set svarer til det samme volumen.
Det er klart, at det er for at få prissat aktier, men det er efter vores mening også en svaghed.
Der er også spørgsmålet om fastsættelse af retserhvervelsestidspunktet, hvor jeg mener der kan være nogle problemer for medarbejdere i danske selskaber med udenlandske moderselskaber.
Det bliver vi også nødt til at kigge meget nærmere på.
Skatteministeren burde have taget skridtet fuldt ud og lavet en model, der betyder, at skatten først skal opgøres og betales på det tidspunkt, hvor medarbejderen sælger sine aktier og får kontanter til at betale skatten med.
Det er den rene vare, og det er meget nemmere at administrere.
Og jeg giver ikke ret meget for de skrækscenarier, ministeren prøver at beskrive i bemærkningerne til lovforslaget.
Der figurerer et successionsspøgelse, men jeg er overbevist om, at hvis der var vilje til det, kunne det problem også godt løses.
Skatteministeren tager et meget lille skridt i den rigtige retning, men Venstres synspunkt er, at skatteministerens skridt er alt for lille.