Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-03-12:
Det her forslag går i bund og grund ud på, at man tvinger kommunerne til at jappe meget komplicerede sager igennem med det resultat, at skattevæsenet selvfølgelig kommer til at begå endnu flere fejl, end tilfældet er i dag.
Hvis fejlen så er til firmaets fordel, er det sådan, at firmaet får pengene udbetalt efterfølgende.
Men hvis det er sådan, at fejlen egentlig havde været til velfærdskassens fordel, ja, så slipper firmaet altså billigere i skat.
Det går selvfølgelig ud over velfærden, det er klart.
Det er jo skattekronerne, der finansierer velfærdsgoderne i det her samfund.
På den måde kan en menneskelig fejl, en ren menneskelig fejl, som f.eks. kan ske i en kommunal skatteligning, som har for få ressourcer, komme til at koste velfærdskassen millionbeløb, milliardbeløb, uden at fejlen efterfølgende kan rettes.
Det er ikke nogen optimal situation for velfærdssamfundet.
Som vi var inde på i forbindelse med forslaget om bindende forhåndstilsagn for personer, da det var til behandling i sidste samling, mener vi i Enhedslisten, at det er meget væsentligt, at borgeren kan gennemskue, hvilke skattemæssige konsekvenser bestemte handlinger har.
Det gælder selvfølgelig også virksomheder.
Men her er sagen mere kompliceret, fordi skattelovgivningen for selskaber er meget mere kompliceret.
Men heldigvis er det sådan, at langt de fleste selskaber i det mindste har muligheden for at købe sig til ekspertise, når de skal finde ud af, hvilke konsekvenser handlingerne har i modsætning til almindelige lønmodtagere. En af grundene til, at den er mere kompliceret, er jo, at selskabsskatten er mere kompliceret, at selskaberne har en række skattefordele, som enten kan bruges eller misbruges, og som er begrænset af et stort sæt værnsregler.
Hvis man nu er i tvivl om problemernes omfang i forbindelse med den her lov, så skal man sådan set bare kigge på den verserende sag om TDC's fradrag for fiktive køb af goodwill ved at overføre en aktivitet fra et koncernselskab til et andet eller sagerne med bankerne, som kræver mulighed for at rive deres egne aktier i stykker og trække konfettien fra i skat. Det er sådan set to lysende eksempler på, at det kan være problematisk, at man indfører en lov som denne her.
Man ville, hvis de selskaber havde fået den forhåndsgodkendelse, som ligger i den her lovgivning, ikke have kunnet gennemføre de sager.
Det mener jeg er meget, meget problematisk.
Derfor er vi imod, at kompetencen til bindende forhåndstilsagn overlades til kommunerne, der ikke altid kan forventes at have den tilstrækkelige faglige viden, ligesom at vi ikke kan forvente, at de har den tilstrækkelige kapacitet til at gennemføre det med så snæver en tidsgrænse, som der er i det her, ligesom det kan medføre en meget uensartet behandling af ens sager, fordi tidsrammen er så stram. Det er fuldstændig rigtigt, hvad hr. Peter Christensen siger, at det jo er de samme mennesker, vi taler om.
Forskellen er bare, hvilken tidsramme, altså hvilket tidspres, de pågældende personer arbejder under.
Og det vil altså sige, at hvis vi skulle give en mulighed for at give bindende forhåndsbesked til selskaber og til hovedaktionærer, så ville det skulle ske gennem en central skattemyndighed.
Vi mener, at det skal overvejes, om muligheden også skal gælde i meget komplicerede skattespørgsmål, hvor det kan være vanskeligt på forhånd at vurdere en handlings konkrete virkninger, altså der, hvor man ikke kan bruge revisoren eller advokaten, som virksomheden har.
Det gælder selvfølgelig særligt i tilfælde, hvor der er tale om virksomheder med grænseoverskridende virksomhed, med eventuel sambeskatning med datterselskaber i udlandet, eller hvor der er tale om transfer pricing, som man i et eller andet omfang også har taget hånd om i forbindelse med denne her lovgivning.
Jeg skal samlet set sige, at vi ikke kan støtte det her forslag efter den nuværende model, men at vi er åbne over for at tale videre om i udvalgsarbejdet, om man eventuelt ville kunne forandre den til at indeholde en central myndighed.
Så man kan sige, at vi er enige i formålet.
Virksomhederne skal selvfølgelig vide, hvad de har at gå ud fra, men metoden mener vi åbner op for en blåstempling af skattesvindel.