Helge Adam Møller (KF), 2004-11-11:
Der var lige vedtaget sådan en ny militær straffelov, og jeg syntes jo, at den gamle, der havde virket de første 10 år, jeg var soldat, havde virket meget godt, men nu skulle man til at sætte sig ind i den nye.
Det gjorde jeg, og den var jo udmærket, men nu skal vi lave den om, og det synes jeg der er god grund til.
Inden jeg siger, hvorfor der er god grund til at lave den om og også lave en helt ny lov, en disciplinarlov, så kunne man måske ved at sidde og følge med i debatten – og hvis man ikke specielt er ekspert på området – lidt have fået indtrykket af, at når der både skal en straffelov og en disciplinarlov og en retsplejelov til, og vi har snakket så meget om tilrettevisninger og bøder, og hvad det nu hedder alt sammen, så må det da være, fordi det er noget, der bliver delt ud i hundredvis om dagen ude i det danske forsvar.
Jeg tror nok, at noget af det, der er stillet spørgsmål om, er, hvor meget det nu er, disse midler bliver brugt.
Ud fra sidst jeg snakkede med nogle, der har lidt forstand på det, er det vist, sådan som jeg husker det, 3.000 eller 3.500 gange om året, man bruger en straf eller et disciplinarmiddel, og i langt de fleste tilfælde er det selvfølgelig i den lave ende, et disciplinarmiddel.
Og når man så tænker på, at vi har omkring 30.000 soldater godt og vel, så vil det altså sige, at man skal være soldat ca. 10 år, før man rent gennemsnitligt løber ind i noget, der typisk er et disciplinarmiddel, altså en ekstra vagt eller en lille bøde eller noget andet.
Det er selvfølgelig, fordi soldater, som de fleste andre mennesker her i dette land, er ordentlige og lovlydige mennesker, og når man endelig kommer til at træde ved siden af, så er det såmænd ikke altid planlagt, men fordi hvor der handles, der spildes.
Jeg tror, de fleste en enkelt gang har oplevet, at de kom til at overtræde en eller anden lille bestemmelse, lad mig bare sige færdselsloven, så siger jeg ikke mere.
Men når jeg sagde, at det var godt, at vi nu fik lovændringen, så hænger det jo sammen med, at de eksisterende love er tilbage fra 1973, og det er i virkeligheden ret imponerende, at de har kunnet holde i så lang tid, for vi lever jo i en helt anden verden og med et helt andet forsvar og nogle helt nye opgaver.
Og de fleste af dem, der var i forsvaret i 1973, er altså også skiftet ud, så derfor er der nok behov for, at vi laver noget, der passer til år 2004 og årene frem.
Hvis man tænker sig, at vi ikke havde ændret på retsplejeloven og straffeloven siden 1973, så tror jeg nok, at vi havde været i svare vanskeligheder.
Så det gør vi, og det er godt.
Jeg synes også, det er godt, at de ændringer, vi nu foretager, bygger på et solidt fagligt grundlag, at man har nedsat en kommission, som har siddet ganske mange år og nu har barslet.
Så der er altså et stort antal af de mennesker, der på den ene eller den anden måde har lod og aktier i det her eller har faglig forstand, som har været med til det, og udvalget er jo næsten på alle områder, ikke på alle, men på næsten alle områder nået til en meget bred enighed om, hvad de mener er rigtigt.
Det behøver jo ikke betyde, at vi i Folketinget eller forsvarsministeren skal rette sig efter det, men normalt skal der jo stærke argumenter til at sige: Vi gør lige nøjagtigt det modsatte af det, alle disse mennesker har tænkt i så mange år.
Det har ministeren heller ikke gjort, og det er jeg da også godt tilfreds med, for jeg synes faktisk, det er et flot og et godt stykke arbejde, de har lavet.
Jeg kan ikke lade være med at starte med det, hr. Per Kaalund bringer ind blandt mange andre ting, som jeg stort set er enig i, og derfor kommenterer jeg selvfølgelig det, som jeg specielt ikke er helt enig i.
Det var jo det med § 27.
Det er den der bemyndigelse til forsvarsministeren om, at han under helt ekstraordinære forhold, hvis det er nødvendigt, kan sige, at tjenestegørende personel ikke må deltage i politiske foreninger eller møder.
Bestemmelsen blev i sin tid sat ind, da Anker Jørgensen var statsminister, og da hr. Kjeld Olesen fra Socialdemokratiet var forsvarsminister, og den blev også dengang sat ind efter overvejelser, ikke fordi man troede, at der blev brug for den, men der var en lille risiko for, at der måske med nogle få procents chance kunne blive brug for den i fremtiden, og så var det bedre at have den end at skulle til at opfinde den.
Derfor har den jo stået fuldstændig uantastet i de her 31 år, og den har været administreret af hr. Kjeld Olesen og hr. Poul Søgaard og hr. Orla Møller, tre gode tidligere socialdemokratiske ministre, og i det sidste tiår har hr. Hans Hækkerup jo siddet i 8-9 år som forsvarsminister, og hr. Jan Trøjborg har også været forsvarsminister.
Og alle disse socialdemokratiske forsvarsministre har jo selvfølgelig kendt den bestemmelse og har ikke ønsket at fjerne den, fordi der kunne være en mulighed.
Derfor synes jeg, det virker lidt mærkeligt, at man nu pludselig, når man selv har indført den og ikke nogen socialdemokrater tidligere har ønsket den væk, så siger, at det er et stort problem.
Jeg indrømmer, at det ikke er den største sag, så jeg vil meget gerne debattere det både her og i udvalget og analysere det osv.
Det er ikke den vigtigste paragraf i loven, men jeg synes, der alligevel skal rimelig gode argumenter til, for at vi pludselig fjerner noget, som har været der i mange år, og hvor sandsynligheden for, at det bliver brugt, er lille, men hvor jeg har en kæmpe tiltro til, at hvis vi skulle komme i den situation, så er det fuldstændig lige meget, hvem der er forsvarsminister, om det var en af de seks tidligere socialdemokratiske ministre, jeg har nævnt, eller det er hr. Per Kaalund, eller det er den nuværende, hr. Søren Gade, så vil den forsvarsminister kun administrere den i den ånd, den er lagt, ellers ville det jo være tåbelighedens triumf, og den er der ingen af de personer, jeg har nævnt, der ville skabe.
Så lad mig sige, at jeg synes, det er godt, at man afkriminaliserer nogle af de ting, der tidligere kunne give straffe, og i stedet for bruger disciplinarmidler, også fordi disciplinarmidler er hurtigere at give, og det, der er vigtigt med enhver sanktion, uanset om det drejer sig om noget civilt eller militært, er, at den kommer så hurtigt som overhovedet muligt, mens forbryderen – i gåseøjne – ham eller hende, der har gjort et eller andet, der er galt, er klar over, hvorfor de nu får denne her oven i nøden eller den ekstra vagt, eller den bøde på 1.000 kr.
Det er bedre, at den kommer dagen efter, end at det skal vente 2, 3 eller 4 måneder.
Og samtidig har vi så indbygget det, at ethvert disciplinarmiddel kan ankes til disciplinarnævnet og eventuelt til den civile domstol, hvis man stadig væk føler, der er grund til det.
Så lyttede jeg jo også som andre til hr. Søren Krarups tale.
Jeg synes, der var mange gode elementer i den.
Jeg indrømmer også, der var enkelte elementer, jeg var rygende uenig i, sådan er det jo indimellem.
Jeg har ikke været i den kongelige livgarde, jeg var ved husarerne, men jeg tror såmænd ikke, det har været så forskelligt på det tidspunkt.
Men lad mig vende mig til udgangspunktet.
Jeg tror, at der, hvor der var mange, der spidsede ørerne lidt, var ved paragraffen om, at det nu bliver forbudt ikke at bruge sin myndighed, altså at det nu bliver strafbart, hvis officerer, der eksempelvis er klar over, at nogle af sergenterne i kompagniet eller nogle af de menige gør noget, der er klart ulovligt, undlader at gribe ind.
Det synes jeg er godt og rigtigt.
Det er min erfaring, at der har været enkelte tilfælde i fortiden, og det kan vel også tænkes i fremtiden, hvor der er nogle steder, hvor der saftsuse...
nå, undskyld!
Og når hr. Søren Krarup siger, at man skal kunne tåle noget, så ja, det er nu min erfaring, at det kan soldater også i 2004.
De kan godt tåle, at de får det, som man i civilt sprog ville kalde en skideballe, der kommer fra hjertet.
Jeg ved, hvordan jeg selv ville have det i sådan en situation, og de mennesker, der typisk gør det – og der er nogle få i forsvaret – gør det, fordi de er små mennesker.
De kan ikke klare sig med deres egen autoritet, deres egen dygtighed, men kan kun gøre det i kraft af deres stjerner eller vinkler, og dem skal der være mulighed for at komme efter på en bedre måde.
Så på det punkt er jeg uenig med hr. Søren Krarup.
Men summa summarum: Min konklusion blev i hvert fald nøjagtig den samme som Dansk Folkepartis.
Vi støtter forslaget.