Kuupik Kleist (IA), 2005-10-06:
Her til morgen modtog vi en ny rapport fra Miljøministeriet om radioaktiv forurening ved Thule forårsaget af et amerikansk B-52-bombeflys styrt med fire kernevåben den 21. januar 1968.
I dag, næsten 40 år efter ulykken, er en af konklusionerne, at man ikke kan se bort fra, at plutoniumforureningen på landjorden ved Narsaarssuk kan udgøre en risiko for mennesker, der færdes i området.
Derfor anbefaler man bl.a., at urinprøver indsamles fra personer, der har opholdt sig i området, og analyseres for indhold af plutonium, og i øvrigt anbefales det, at lokalbefolkningen informeres om situationen.
Thulebefolkningen og foreningen af thulearbejdere har altså hele tiden haft ret: De har været udsat for radioaktiv bestråling og er blevet syge af det.
Det har de prøvet at bevise igennem de sidste mange år, men de er blevet afvist med, at de sikkert var blevet syge på grund af deres drikfældighed og usunde levned i øvrigt.
Jeg håber, at Thulebefolkningen og thulearbejderne med denne rapport endelig kan få oprejsning for de lidelser og fornedrelser, de har været udsat for i snart 40 år.
Så er det, milliondollarspørgsmålet melder sig, for selvfølgelig skal der ryddes op, og der skal ryddes grundigt op både her og der.
Spørgsmålet er, om regeringen også i dette tilfælde på vegne af USA vil påtage sig forpligtelsen og det økonomiske ansvar for den helt nødvendige oprensning af det radioaktivt forurenede område.
Regeringen bør allerede i dag tage initiativ til, at Thuleområdet renses for radioaktiv forurening, og de anbefalede videre undersøgelser bør gennemføres så hurtigt som muligt.
Det er rigtig godt for badegæsterne ved de danske strande, at badevandskvaliteten er blevet stadig bedre, men det er fuldstændig ude af proportioner, når det nærmest var det eneste miljørelaterede emne, statsministeren nævnte i sin åbningstale forleden dag.
I en tid, hvor miljøet og klimaforandringerne står øverst på listen over globale udfordringer, og i en tid, hvor miljøet og klimaet i de nordlige dele af det danske rige undergår store og dramatiske ændringer, er det nedslående, at der i regeringens ellers ambitiøse mål om at være eller blive verdens bedste til ditten og datten ikke også figurerer en ambition om at blive verdens bedste bidragyder til en miljømæssig genopretning.
Det er også synd, hvis miljøministerens meget roste, dog uofficielle møde i Ilulissat her i sommer med deltagelse af en lang række miljøministre fra adskillige lande bare går i glemmebogen og blot kommer ind under kategorien af eksotiske politiske turistudflugter til Grønland.
Regeringen agter at bevilge svimlende mange penge til forskningen med henblik på at sikre uddannelser i verdensklasse og verdens bedste konkurrenceevne.
Forskningsmidlernes nuværende fordeling er dog ude af proportioner, når kun 1 pct. af bevillingerne går til forskningsaktiviteter i 98 pct. af det danske riges areal og det arktiske område i øvrigt, mens de resterende 99 pct. af midlerne går til aktiviteter i 2 pct. af rigets areal.
År 2007-08 er det internationale polarår.
Polaråret, som for første gang blev gennemført i 1882-83, er en stor international begivenhed, som i år har deltagelse af forskere fra 30 lande, som har foreslået over tusinde projekter til gennemførelse, hvor danske forskere, som jo i mange tilfælde har den internationale førertrøje på, er blevet udpeget til at lede en række projekter.
De foreslåede danske aktiviteter og den dansk-grønlandske deltagelse i polaråret ville som minimum kræve en bevilling på 100 mio. kr.
Bevillingen, som godt nok kun vil dække de helt basale udgifter, vil kunne give adgang til store internationale samarbejdsprojekter til gavn for både forskere og den industri, der beskæftiger sig med den mest subtile teknologi.
Det skal nævnes, at den canadiske regering allerede nu har besluttet at bevilge ca. 800 mio. danske kr. til polaråret.
De polare områder har som bekendt stor videnskabelig betydning, bl.a. fordi de er meget følsomme over for klimatiske ændringer, de er udsat for store miljømæssige ændringer, de har indflydelse på jordens samlede økologiske og klimatiske tilstand, og fordi de er unikke naturområder med store herlighedsværdier.
Jeg vil foreslå, at Folketinget i finansloven for 2006 og årene fremover øremærker forskningsmidler, som skal gå til arktisk forskning, og at Folketinget som minimum bevilger 100 mio. kr. til det internationale polarår.
Danmark har nu en enestående chance for at genindtage positionen som verdens førende nation inden for arktisk forskning, en chance, som vel at mærke først kommer igen om 50 år.
Foråret og sommeren bød på en række mere eller mindre seriøse debatter, som på mange måder illustrerede, hvor langt udviklingen i forholdet mellem rigsdelene er nået og i andre tilfælde illustrerede både manglende indsigt og manglende vilje til at få forholdet til at udvikle sig så gnidningsfrit som muligt.
I løbet af foråret fik vi den årlige ballade om hvalfangsten ved Grønland.
Det er ude af proportioner og dobbeltmoralsk at argumentere med dyrevelfærd, når man samtidig tillader, at 7 millioner smågrise lider og dør i utide, når man kan finde på at foreslå at nedsætte sovetiden for kyllinger fra 8 til 4 timer, så de kan vokse sig fede hurtigere, når man for tiden er vidne til, at ca. 7.000 marsvin om året drukner i danske fiskegarn, og når man er vidne til inhumane dyretransporter og i det hele taget tillader systematisk dyrplageri.
Det er dog godt, at kyl lingerne udfris hurtigt af deres lidelser, når de bliver slagtet i løbet af 21 dage.
For hvalernes vedkommende forholder det sig omvendt: De lever et frit liv, indtil de på et tidspunkt bliver skudt og slået ihjel på ganske kort tid.
Jeg vil foreslå, at Danmark erkender sin status som hvalfangstnation og gennemfører bæredygtighedsprincippet fuldt ud, også når det gælder hvalfangst.
Danmark ville på den måde sammen med Grønland og Færøerne kunne imødegå den kritik, der hvert år rejses i Den Internationale Hvalfangstkommission.
Et af sommerens hotteste emner blev dog forslaget om at fratage de danske statsborgere, de etniske grønlændere, som ikke talte tilstrækkelig perfekt dansk, deres ret til kontanthjælp i Danmark.
Det fik en professor i Århus til at konkludere, at så måtte bl.a. nordjyder og bornholmere også underkastes en sprogtest for at måle deres evner udi det rigsdanske.
Problemet er manglende integration, ikke kun af grønlænderne, men som debatten i dag tydeligt har vist, drejer hele spørgsmålet sig om holdningen til indvandrere og deres placering og rolle i det danske samfund.
Jeg vil foreslå, at Folketinget og regeringen formulerer en ambition om at blive verdens bedste land til integration.
I samme forbindelse skal jeg selvfølgelig erklære mig fuldstændig enig i statsministerens udsagn om, at de svageste skal behandles godt og have den nødvendige hjælp.
Derfor skal jeg gøre opmærksom på, at den udmærkede ordning under satspuljemidlerne, hvor de grønlandske huse i Danmark fik en bevilling på 2 mio. kr. årligt, udløber i år.
Målgruppen for de særlige projekter, som blev iværksat under satspuljeordningen, er de udsatte grupper af grønlændere, som har sociale og psykiske problemer, ofte blandet med misbrug, og projekterne har til hovedformål at styrke disse gruppers integration i det danske samfund.
Det samme gør sig gældende for projektet »Herfra og Videre« på Christiania, som gennem de sidste 20 år har taget sig af grønlændere, misbrugsproblemer i fristaden og kriminalitetstruede børn og unge på Christiania.
Projektet er truet af lukning på grund af manglende bevillinger.
De projekter, som har haft stor positiv effekt, bør sikres overlevelse.
I den lettere ende af dansk grønlandspolitik krævede et folketingsmedlem i sidste måned de danske stednavne i Grønland tilbage, formodentlig fordi det er for besværligt at udtale de grønlandske stednavne.
Jeg skal foreslå, at bemeldte folketingsmedlem sætter sig ind i de historiske fakta og bl.a. lærer, at danskerne og europæerne begyndte at navngive steder i Grønland, uanset at de var navngivet af grønlænderne selv, lang tid før europæerne kom til landet.
Det var også helt ude af proportioner, da en række medlemmer af Folketinget straks krævede Rigsrevisionen sat ind over for hjemmestyret på grund af konstateret uhjemlet forbrug af repræsentationsmidler.
Dels er kravet jo, i forhold til hvad man ellers oplever af uregelmæssigheder her til lands, stærkt overdrevet, fordi vi har vore egne institutioner, der udmærket varetager disse opgaver, men vigtigst er det, at realiseringen af kravet ville være et brud på et af de helt fundamentale elementer i hjemmestyreordningen, nemlig at det er de folkevalgte organer i Grønland, der suverænt har ansvaret for og forvalter den grønlandske økonomi.
Efter mere end 10 års arbejde arrangerede Den Grønlandske Retsvæsenskommission i august i år en stor konference i Nuuk, hvor bl.a. den danske justitsminister deltog.
Justitsministeren modtog efter konferencen en symbolsk gave i form af en grønlandsk tromme – den grønlandske tromme, som symboliserer fredelig konfliktløsning.
Jeg har ladet mig fortælle, at justitsministeren siden har øvet sig i at spille på tromme, men stadig mangler at få lært lidt, nemlig den del af trommesangen, der handler om at ryste den bageste del af legemet til trommens rytme.
Jeg er sikker på, at det vil gå hurtigt med at få det lært.
Nu er det jo sådan, at har man fået den bageste del med, ja, så kan man bevæge sig, og derfor vil jeg foreslå, at justitsministeren straks går i gang med at få indhentet det meget store efterslæb, man efterhånden har fået opbygget i det grønlandske retsvæsen.
En ting kunne man dog samles om over sommeren, nemlig sagen om Hans Ø, den lille is dækkede ø mellem Grønland og Canada, som pludselig blev verdensberømt, fordi den canadiske forsvarsminister på en meget kluntet måde havde prøvet at demonstrere
påstået canadisk overhøjhed over øen.
Samtidig skal det sikres, at inuits traditionelle jagt og retten til at bevæge sig tværs over de nationale grænser respekteres.
Den 15. november bliver en spændende dag både her i Danmark og i Grønland.
På dagen afholdes kommunalvalg i Danmark og landstingsvalg i Grønland.
Det har godt nok ikke særlig meget med hinanden at gøre, men begge steder går befolkningen til generalforsamling for at pege på deres foretrukne politiske ledere.
Jeg håber selvfølgelig, at vælgerne tager de rigtige beslutninger og vælger klogt, og jeg skal kun ønske alle kandidaterne held og lykke med deres forehavende.