runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anne Baastrup (SF), 2000-01-19:
Så forstår jeg det.
Grunden til, at vi syntes, at det var pinligt at sætte det ind i integrationsloven, var jo, at det var den yderste kant.
Det var simpelt hen bare så ekstremt pinligt, at et flertal i Folketinget kunne komme med den lave integrationsydelse og så bagefter skulle forsvare det med, jamen, vi skal nok overholde de dér menneskerettighedskonventioner.
Grunden til, at vi vil have den her i det her lovforslag, er, at det beviser, at det er ytringsfriheden og informationsfriheden, der står forrest, og ikke alt det dér pjat med, at man ikke må skrive på Internettet, at man har nogle bestemte holdninger til hr. Anders Fogh Rasmussen eksempelvis.
Ebbe Kalnæs (CD), 2000-01-19:
Da CD's ordfører vedrørende dette lovforslag, fru Sonja Albrink, er forhindret i at være til stede i dag, har jeg lovet at knytte nogle kommentarer til forslaget.
Det er ganske rigtigt, at lovforslaget er en genfremsættelse, som har været fremme i de to seneste folketingssamlinger, hvor det ikke er lykkedes at opnå nogen politisk enighed.
Det er jo rigtigt, at implementeringsfristen for længst er overskredet, og også rigtigt, som nogle siger, at det er vi ikke enige om her i Danmark, men i CD er vi bevidste om det medansvar, vi har for det mandat, vi gav til Europaudvalget den 2. december 1994.
Det er vel heller ikke direkte direktivet, der er årsag
til, at det ikke er lykkedes at vedtage en lov
Problemet ligger vel snarere deri, at det altså ikke har været muligt efter to samlinger at få lavet noget, som har kunnet skaffe et egentligt politisk flertal, det vil sige præsentere et lovforslag, der overbeviser et flertal.
Det er selvfølgelig vigtigt at lave noget, som sikrer et beskyttelsesniveau, men på en eller anden måde forstummer den kritik, der er, nok heller ikke denne gang, og det er rigtigt, at en omtalt professor har sagt, at det er rodet, det er usystematisk, det er uklart, og det er jo alt i alt ikke særlig flatterende.
Men det, der først og fremmest er problemet, er vel nok,
at mange i denne sammenhæng har vanskeligt ved at overskue det, og mange er betænkelige ved at stemme for noget, som man samlet synes er rodet og uklart, og som man ikke helt kan overskue hvad indebærer. Når personer, som arbejder med det her til daglig, påpeger, at det er uklart og uoverskueligt,
så må vi vel også sige, at vi i hvert fald nu skal i gang med en behandling mellem første- og andenbehandlingen, som skal være meget grundig, og hvor man er meget hurtig til at få svaret så godt som muligt på de mange spørgsmål, jeg tror der kommer.
Ellers er det ikke sikkert, at det lykkes med alle gode gange tre.
Jeg vil vende tilbage ved den næste behandling, vi skal igennem, og føje yderligere til.
Frank Jensen (S), 2000-01-19:
Da flere ordførere og i høj grad også CD's ordfører
her i dag har henvist til professor Blumes henvendelse til Retsudvalget, vil jeg også gerne - selv om det er lidt utraditionelt at tage ordet under forhandlingen - prøve at give mit bidrag til forklaringen på, hvorfor professor Blume har lavet den henvendelse, for det er ikke rigtig indgået i nogen af ordførernes overvejelser i forbindelse med, at man har kommenteret Blumes henvendelse.
Man skal erindre sig, at professor Blume var medlem af det lovforberende udvalg, som skrev det lovforslag, vi har behandlet to gange her i Folketinget.
Professor Blume indstillede det oprindelige lovforslag til vedtagelse, og så har det været førstebehandlet to gange i Folketinget.
Der kom en række udvalgsspørgsmål, som førte frem til, at hvis der skulle samles politisk flertal her i Tinget, var det nødvendigt, at der kom nogle ændringer af lovforslaget.
Det er klart, at når professor Blume indstillede det tidligere lovforslag til vedtagelse og det så bliver ændret, gør han ophævelser og spørger: Hvordan ser de forandringer så ud?
Professoren synes, det ser lidt rodet ud, når Folketinget har tilladt sig at blande sig i lovlogikken, men så skal man måske som lovgiver en gang imellem sige: Jamen det er nu engang vores opgave, og hvis vi synes i Folketinget, at lovforslaget bliver mere forståeligt - og ikke bare forståeligt, men også holdningsmæssigt og værdimæssigt i bedre overensstemmelse med det flertal i Folketinget, der vil vedtage det - må professorens indstilling til det, fordi han nu en gang anbefalede det første lovforslag, vige til fordel for, at lovgiverne nu engang har et ansvar. Så baggrunden for, at professor Blume har lavet sin henvendelse, er altså, at han faktisk anbefaler det lovforslag, som CD var betænkelig ved de sidste to gange, vi behandlede det.
Dorit Myltoft (RV), 2000-01-19:
Det er tredje gang, justitsministeren fremsætter forslaget, som er blevet til, efter at Danmark har været med til at vedtage et direktiv om personoplysninger i det europæiske samarbejde.
Lovforslaget bygger endvidere på et stort betænkningsarbejde og videre behandling i Folketinget.
Forslaget hører bestemt ikke til de letteste arbejdsopgaver, dette Ting har påtaget sig.
Men vi vil efterhånden gerne prøve at komme videre, for direktivet skulle have været implementeret senest den 24. oktober 1998.
Forslaget har baggrund i den teknologisk udvikling og de stigende muligheder for udveksling af oplysninger over store geografiske afstande.
Danmarks position har hele tiden været, at lovet skulle sikre et beskyttelsesniveau, der svarede til det, vi i forvejen havde ifølge dansk national lovgivning.
Det handler nemlig i høj grad om at skabe tryghed for den enkelte borger.
Det lange forløb af forhandlinger om lovforslagets udformning har ikke svækket lovforslaget.
Vi har hele tiden fra radikal side haft en positiv indfaldsvinkel til diskussionen, men har også været åbne over for at finde løsninger på de problemer, som flere har pointeret i forbindelse med lovforslaget.
Lovforslaget har i denne omgang taget hensyn til en række af de indvendinger, der har været fremført, og jeg vil fremhæve en del af de ændringer, som forslaget har gennemgået fra sidste samling til denne samling.
For det første har lovforslaget begrænset adgangen til at videregive personoplysninger inden for det sociale område.
For det andet præciserer lovforslaget, at registrering af politiske forhold ikke må finde sted i den offentlige forvaltning.
For det tredje bliver det sværere at registrere oplysninger om personnummer uden et udtrykkeligt samtykke fra den registrerede, og det bliver endvidere sværere at videregive oplysning om personnumre, end det var ifølge det sidste forslag.
Og for det fjerde er mulighederne for efterfølgende at trække samtykker tilbage eller at klage over en registrering blevet tydeliggjort i dette forslag.
Når alt dette er sagt, står vi tilbage med, at dette lovforslag er det foreløbig sidste resultat af et vanskeligt stykke arbejde.
Vi har igen et stort udvalgsarbejde foran os, og vi har allerede modtaget kritik og gode råd fra eksperter på området.
Det Radikale Venstre går igen ind i arbejdet med en positiv ånd og håber, at det bliver i denne samling, forslaget kan endeligt vedtages.
Jann Sjursen (KRF), 2000-01-19:
På baggrund af, at det er tredje gang, lovforslaget bliver fremsat, skal jeg blot konstatere, at vi fra Kristeligt Folkepartis side fortsat er kritiske over for lovforslaget, idet vi dog anerkender, at ministeren undervejs i processen har været villig til at ændre forslaget, også på baggrund af de forhandlinger, der har været med Folketingets partier og Folketingets medlemmer.
Men selv om lovforslaget altså er blevet ændret i forhold til de to tidligere udgaver, mener jeg også, at det er vigtigt at konstatere, at vi allerede på nuværende tidspunkt har fået flere henvendelser i Retsudvalget angående denne seneste og altså tredje udgave af lovforslaget, hvor forskellige personer og organisationer udtrykker fortsat betænkelighed over lovforslagets udformning.
Jeg tænker her på henvendelserne fra Forbrugerrådet og fra professor Blume.
Jeg synes sådan set, at en borgerhenvendelse - uanset om den kommer fra høj eller lav - må stå for sig selv, og at det sådan set ikke er vores opgave
at drive motivforskning her fra talerstolen
Men der er i hvert fald kommet disse henvendelser, som påpeger en del usikkerheder og tager udgangspunkt i en fortsat kritik af enkeltelementer i lovforslaget.
Jeg synes, det er vigtigt i den fortsatte debat i Retsudvalget, at vi får belyst de spørgsmål, og jeg er sådan set ikke i tvivl om, at ministeren også er villig til at medvirke, for det har jeg jo set før i denne sag.
Så må vi så se, hvordan den endelige udformning kommer til at se ud.
Problemet er, også set fra Kristeligt Folkepartis side, at det oprindelige EU-direktiv selvfølgelig sætter begrænsninger - også for, hvad der kan fremsættes af lovforslag på dette område fra regeringens side - og at det oprindelige EU-direktiv, som nu altså synes udmøntet i bl.a. det lovforslag, vi behandler nu, heller ikke er godt set med Kristeligt Folkepartis øjne.
Vi vil selvfølgelig fortsat deltage i udvalgsarbejdet og drøftelserne om forslaget, men vi er fortsat kritiske over for det, som vi i øvrigt også er over for det efterfølgende lovforslag, som vores ordfører på området, fru Tove Videbæk, ikke kan deltage i behandlingen af.
Det være derfor meddelt her.
Anne Baastrup (SF), 2000-01-19:
Jeg skal lige have det helt klart: Er det sådan, at hr. Klaus Hækkerup mener, at en nabo skal kunne indkaldes for retten og under strafansvar fortælle, hvor mange gange han har hørt, at naboen har været hjemme?
Er det Socialdemokratiets opfattelse af fremtidens samfund, at vi skal have en pligt til at holde øje med vores naboer?
For der ligger jo også i det, at man jo skal tjekke, at man rent faktisk kan stå distancen under sådan en vidneafhøring.
Er det det samfund, Socialdemokratiet vil have?
Et helt almindeligt menneske, som tilfældigvis er nabo til én, man fra de kommunale myndigheders side godt lige vil have tjek på.
Klaus Hækkerup (S), 2000-01-19:
Der indføres ikke med lovforslaget nogen pligt til at holde øje med naboen, men der indføres en pligt til, hvis en kommune har indtryk af, at der foreligger omgåelse af reglerne, herunder socialt bedrageri - jeg har forstået, at den fjernsynsudsendelse, der var i tirsdags, i rigt mål bekræftede, at det gør der faktisk i det danske samfund - at
de borgere, der sidder inde med oplysninger, der kan belyse sagen enten i den ene retning eller i den anden retning, så i givet fald skal kunne vidne under ansvarspligt.
Birthe Skaarup (DF), 2000-01-19:
Ja, jeg må indrømme, at jeg er noget skuffet over sundhedsministerens bemærkning til Dansk Folkepartis indlæg.
Vi kommer med et indlæg her, der er positivt over for et folkesundhedsprogram over 10 år, og så får vi at vide, at det er ganske uinteressant at diskutere, hvad der blev sagt.
Jeg er sørgeligt skuffet.
Vi kommer og er positive, konstruktive, vi siger, vi vil arbejde videre med det her, og så får vi sådan en sludder for en sladder.
Det havde jeg ikke ventet fra sundhedsministerens side.
Jeg regner med, at der er afsat flere penge fra de andre ministerier, der er jo inddraget 10 ministerier.
Hvad regner sundhedsministeren med, at det her program vil koste, og hvad regner sundhedsministeren med, at de her 20 mio. kr., der er afsat, kan bruges til, for der er mange ting, der skal opfyldes?
Ja, så skal jeg lige høre hr. Preben Rudiengaard
: Vil Venstre være med til at fremme udbredelsen af allerede eksisterende og godkendte håndkøbspræparater til rygeophør?
Det var jo et nyt element i denne her debat, og jeg kunne godt tænke mig til at høre, hvad Venstre mener om det.
Niels Helveg Petersen (RV), 2000-01-19:
Jo, men det er jo meddelt flere gange, at den danske regering tager en sådan kontakt.
Og jeg kan i øvrigt sige: Ja, vi tager også kontakt til Tyskland.
Karen J. Klint (S), 2000-01-19:
For at bruge Venstres ordvalg: Hvilket ansvar følger der med friheden?
Når hr. Rudiensgaard så også taler så meget om de metoder, der skal til, kan hr. Rudiensgaard så løfte sløret lidt for de metoder, som Venstre gerne vil bruge for at forbedre forebyggelsen?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-01-19:
Til den sidste spørger må jeg sige: Selv om jeg tænker mig overordentlig godt om og synes, jeg kan huske ganske mange debatter, må jeg sige nej.
Jeg mener ikke, jeg kan komme i tanker om ét eneste konstruktivt forslag fra Dansk Folkeparti, som kunne bidrage til at få folk i arbejde, at få folk lært dansk, at få skabt tryghed i boligkvartererne og at sikre, at dette samfund ikke bliver splittet, hvad det heldigvis heller ikke er.
Til den anden spørger, som var inde på, hvad der ville ske, hvis det danske Folketing rent faktisk gennemførte det, Dansk Folkeparti gerne vil have, nemlig at vi smed en hel familie ud af landet, hvis barnebarnet havde begået to kriminelle handlinger: Jeg har ikke vurderet det i alle detaljer endnu, men jeg antydede lidt i mit svar før, hvad der ville ske.
Jeg vurderer, at Danmark ville blive sat på et sidespor i Europarådet - det ville også være fuldt berettiget - at vi ville blive sat på venteliste i det europæiske samarbejde, og at vi ville blive sat uden for det selskab, vi hører til i.
Og dertil kommer, at det ville være i modstrid med alt det, vi står for i det danske samfund.
Vi må ikke give Danmark et omdømme i udlandet, som vil være ensbetydende med, at vort land, Danmark, ikke respekterer den internationale gensidige forståelse, vi har set efter Anden Verdenskrig.
Vi må være en del af det internationale samfunds arbejde og det samarbejde på tværs af grænserne, som også er til enormt stor gavn for os selv.
Spørgeren har jo meget ret i, at der kunne komme en dag, hvor også vi har brug for en håndsrækning fra andre lande.
Vi har ingen gavn af at isolere os på sidelinjen.
Vi har kun, som vi altid har haft det, gavn af at være en del af det internationale samfund i gensidig respekt, og gjorde vi det, som Dansk Folkeparti ønsker - altså smed en hel familie ud - ville vi blive isoleret.
Ja, vi ville blev endnu mere isoleret, end nogen her i Tinget egentlig kunne ønske sig. Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-01-19:
»Hvordan kan statsministeren i sin nytårstale udtrykke håb om, at Danmark kan sikre sin fremtid ved at handle ved egen kraft, når han samtidig vil afskaffe kronen og overlade styringen af dansk rente- og valutapolitik til EU-banken i Frankfurt?« Skriftlig begrundelse
I sin nytårstale sagde statsministeren bl.a.: »Mit håb er et Danmark, der sikrer sin fremtid ved at handle ved egen kraft, ved aldrig at overlade vigtige beslutninger til andre«.
Imidlertid arbejder statsministeren ihærdigt for netop at overlade vigtige beslutninger til andre, nemlig til Den Europæiske Centralbank i Frankfurt.
Regeringen ønsker nemlig den danske krone erstattet med EU's eurovaluta, hvilket bl.a. indebærer, at hele den danske penge- og valutapolitik flyttes fra København til Frankfurt og Bruxelles.
Men set i lyset af den holdning er det jo så meget des mere besynderligt, at statsministeren i sin nytårstale sagde, at det er hans håb, at man får et Danmark, der sikrer sin fremtid ved at handle ved egen kraft og ved aldrig at overlade vigtige beslutninger til andre.
»Ved aldrig at overlade vigtige beslutninger til andre«, siger statsministeren, som samtidig arbejder for at afskaffe kronen og lægge noget så vigtigt og så vigtige beslutninger som beslutninger om pengepolitikken, rentepolitikken og valutapolitikken ned til Bundesbank eller Den Europæiske Centralbank i Frankfurt.
Hvordan hænger det sammen?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-01-19:
For det første er jeg glad for, at hr. Frank Dahlgaard har hørt og læst min nytårstale med så stor opmærksomhed og intensitet, men jeg tror, han med al respekt har misforstået hovedbudskabet i nytårstalen lidt.
Hovedbudskabet i det afsnit, der her er tale om, er, at hvis vi ikke deltager i den fælles valuta, risikerer vi at bringe Danmark i en situation, hvor landene inden for den fælles valuta træffer nogle beslutninger, der har meget stor betydning for os, og hvor vi, om jeg så må sige, er overladt til kopimaskinen og må gøre, som der nu står på kopien af de beslutninger, andre har truffet. Hr. Frank Dahlgaard må ikke tage fejl af, at før den fælles valuta blev en realitet, var det jo heller ikke sådan, at Danmarks rentepolitik kunne tilrettelægges fuldstændig uafhængigt af, hvad de andre lande gjorde.
Vi kan nu engang ikke melde os ud af den verden, vi er en del af, heller ikke af Europa, og Danmarks renteniveau og rentebevægelser er selvfølgelig afhængige af, hvad der sker i landene omkring os - Tyskland ikke mindst, men også de andre lande.
Det er præcis dét, der er realiteten. Og når det nu er sådan, må vi da være med dér, hvor der træffes beslutninger, for ellers fraskriver vi os vores handlekraft, og ellers overlader vi vigtige beslutninger til andre, som jeg sagde i min nytårstale.
Det er dét, der er tanken, det er dét, der er filosofien.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-01-19:
Det må alligevel undre, at statsministeren vælger de ord, som
han valgte i sin nytårstale: »ved aldrig at overlade vigtige beslutninger til andre«. Men statsministeren må vel erkende, at i dag har Danmark stadig mulighed for - hvis den valutariske situation, vi har i øjeblikket, bliver bevaret - at løsgøre sig fra den europæiske valuta, euroen, og opskrive sin valuta - som
f.eks. Grækenland har gjort eller er blevet tvunget til - eller nedskrive den i en eller anden situation om 5, 10, 20 eller 500 år, hvor det måske kan være nyttigt ikke at have overladt beslutningen til andre, men selv at kunne føre sin egen valutapolitik, fordi man har sin egen valuta. Statsministeren må vel også medgive, at det kan man ikke længere i Frankrig, i Belgien, i Portugal, i Østrig, i de lande, der har knyttet sig til den fælles euro.
Den er indført, og der er ikke længere den mulighed, det ekstra håndtag, som kan bruges i et eller andet nødstilfælde.
Man har lagt vigtige beslutninger over til andre og overladt dem til andre.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-01-19:
Det er meget vigtigt, synes jeg, igen at snakke om virkeligheden og ikke om historien om 500 år, for den kan hverken hr. Frank Dahlgaard eller jeg formentlig vide noget om.
Det er meget interessant, men det kan vi ikke rigtig mene noget helt sikkert og definitivt om.
Men vi kan mene noget om og diskutere noget, som jeg synes er meget vigtigt lige nu, nemlig den virkelighed, vi har.
Og uden at man må misforstå mig, tror jeg, den tid er forbi, hvor vi kunne sidde i et lille rum og træffe strategiske og taktiske beslutninger om, at nu skal den danske krone nedskrives eller opskrives. Jeg tror ikke, verden ser sådan ud længere - eller rettere: Jeg ved, at verden ikke ser sådan ud længere.
Vi prøvede det jo i 1982, og det kom vi ikke særlig godt af sted med - for nu at udtrykke det mildt - og det har en masse andre lande også prøvet.
Vi er i en ny tid nu, og den internationale økonomiske sammenhæng har, uanset om man nu kan lide det eller ej, bragt os ind i en ny historisk fase, hvor vi ikke længere kan træffe den slags beslutninger.
Og det mener jeg vi skal være glade for, for er der noget, der ville ramme Danmark, er det da, hvis Tyskland kunne nedskrive eller opskrive sin D-mark.
Det ville være til stor skade for Danmark og få indvirkning på arbejdsløsheden i Danmark, hvis der f.eks. var tale om en devaluering i Tyskland.
Jeg mener ikke, at det, at man ikke kan devaluere inden for den fælles valutas område, alene skal anskues som en ret, man fraskriver sig i Danmark.
Det allerallervigtigste er, at de andre ikke kan gøre det, og jeg mener, det er en fordel i den nye internationale virkelighed, at vi forpligter hinanden til ikke at bruge unfair instrumenter.
Hvis vi ikke får nogle bedre spilleregler, er det jo ikke bare hr. Frank Dahlgaard, der taber; det er alle dem i danmark, der kom i arbejde for ganske nylig, og det er de danske arbejdere, der har de laveste lønninger.
Det er de mennesker, der taber, hvis vi kommer ud for, at andre foretager devalueringer, som rammer os.
Det er det, der er det grundlæggende hensyn, og det var derfor, jeg sagde i min nytårstale, at vi ikke skal have andre til at træffe vigtige beslutninger, som har betydning for danske lønmodtagere; dem skal vi selv træffe, for det er vi nu engang bedst til.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-01-19:
Statsministeren vil måske medgive mig, at fremtiden måske allerede begyndte for 5, 6, 7 år siden, hvor Danmark havde sin egen krone.
Den har vi jo stadig, og vi kan selv handle på masser af områder, selv om vi er i et tæt og på mange måder fornuftigt og godt samarbejde med de øvrige europæiske lande inklusive de nordiske, og det går jo fint; men vi har ikke overladt en lang række vigtige instrumenter til andre, som statsministeren så rigtigt sagde i den del af talen.
Vil statsministeren ikke medgive, at fremtiden begyndte allerede i 1990'erne, og at fremtiden er fleksibilitet og mulighed for at ændre tingene?
Og fleksibilitet har man da i højere grad, hvis landene har hver sin valuta, men indgår i et forpligtende samarbejde, hvor man som det normale overordnet har næsten faste kurser, men hvor man i en eller anden situation, som altid vil dukke op i løbet af 10 eller 20 år, kan foretage en justering den ene eller den anden vej.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-01-19:
Hvis vi overlader magten over pengepolitikken til bankdirektørerne i Frankfurt, er det jo uigenkaldeligt og kan ikke gøres om, og derfor synes jeg, der er god grund til at tænke sig godt om, også i den debat, som foregår i dag mellem hr. Dahlgaard og statsministeren.
Jeg hører ofte på debatmøder og andre steder folk spørge: Jamen hvorfor kan vi ikke vente, indtil vi har set, hvordan den euro rent faktisk udvikler sig?
Hvorfor skal det hastes sådan igennem?
Jeg har hørt, at statsministeren ikke skulle kunne svare
helt klart på, om der kommer en eurofolkeafstemning allerede i år, og derfor håber jeg, at statsministeren kan berolige os i dag med hensyn til det spørgsmål, altså at statsministeren vil give tilsagn om, at der ikke bliver lavet nogen kupafstemning fra statsministerens og regeringens side i begyndelsen af efteråret eller noget i den retning, men at den danske befolkning faktisk får god og ordentlig tid til at diskutere også det grundlæggende og meget vigtige spørgsmål, som hr. Dahlgaard og statsministeren drøfter i dag. Jeg tror, det ville være godt, hvis statsministeren kunne komme med et klart svar på det spørgsmål.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-01-19:
Jeg meldte mig lidt af samme årsag, for statsministeren har jo tidligere sagt, at der skal komme en folkeafstemning i indeværende folketingssamling, men efterfølgende har jeg i et dagblad set hr. Jacob Buksti, som er Socialdemokratiets politiske ordfører og EU-ordfører, sige, at det ikke er sikkert, folkeafstemningen kommer i indeværende folketingssamling; det kan være, den først kommer senere. Bag alt dette her ligger jo, at statsministeren har forbeholdt sig muligheden for at udskrive en lynafstemning, der kan komme lige pludselig med ganske kort varsel, og derfor er mit spørgsmål til statsministeren: Punkt 1: Er det stadig statsministerens opfattelse, at folkeafstemningen skal komme i indeværende folketingssamling?
Og punkt 2: Hvis det er tilfældet, vil statsministeren så garantere Folketinget, at fra man udskriver folkeafstemningen, og til den afholdes, går der et passende antal måneder, eksempelvis 6 måneder, så vi har sikkerhed for, at der ikke kommer en lynafstemning, men at der bliver god tid fra det tidspunkt, en folkeafstemning udskrives i indeværende folketingssamling, og til den afholdes?