runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bendt Bendtsen (KF), 2004-03-31:
Jamen jeg må jo sige, som hr. Keld Albrechtsen rigtigt siger,
Den indtægtsrammeregulering, der ligger i dag, den jura, der ligger bag ved indtægtsrammereguleringen i dag, er ikke engang udnyttet.
Det vil sige, at selskaberne i dag kunne gå ud og forhøje prisen i forhold til det.
Det, vi har gjort nu, er jo netop, at vi har en mere stram indtægtsrammeregulering.
Og den her indtægtsrammeregulering af nettarifferne indebærer, at de indtægter, selskaberne samlet set kan få under den nye regulering, ikke overstiger indtægterne ved tariffen den 1. januar 2004 tillagt inflationsreguleringen.
Det kunne man gøre i det system, der egentlig er gældende i dag, hvis vi ikke havde lavet aftalen.
Og selskabernes kapital opnår dermed i en periode en lavere forrentning, indtil løbende effektiviseringer og prisudvikling giver grundlag for en mere normal forrentning. Jeg kan blot sige til hr. Keld Albrechtsen, at vel er det her indviklet stof, men det er jo et bredt flertal lige på nær hr. Keld Albrechtsen, der synes, at det her er en rasende god aftale.
Hele sektoren er jo også enig i det her.
At der så er en enkelt ekspert, der måske ikke har fået læst aftalen i bund, det kan jeg beklage.
Det er rigtigt, som hr. Keld Albrechtsen siger, at der blev indgået en stor aftale forleden dag.
Der er også indgået en aftale med ELFO omkring kapitalforholdene; den skal så godkendes i Folketinget, og den skal godkendes i ELFO's bestyrelse.
Men som i den aftale, der er indgået mellem et flertal af Folketingets partier, er der en fremtidssikring af energiinfrastrukturen og en løsning af kapitalsagen.
Den nye prisregulering vil blive baseret på, at de gennemsnitlige priser opgjort i faste priser ikke sættes op i sammenligning med det prisniveau, vi har konstateret pr. 1. januar i år.
Samtidig gennemføres der en mere enkel regulering vedrørende forsyningspligten, som især er rettet mod at sikre de mindre forbrugere en rimelig pris.
Og den nye model vil, i modsætning til den gældende regulering, hindre krydssubsidiering mellem forskellige kundegrupper.
Så jeg vil gerne sige til hr. Keld Albrechtsen: Ja, det er en stor aftale, men så vil jeg anbefale hr. Keld Albrechtsen at bruge lidt mere tid på at læse den.
Pia Gjellerup (S), 2004-03-31:
Jeg undrede mig egentlig lidt over, at ordføreren følte anledning til at henvise til Kontroludvalget, for jeg mener
da ikke, at debatten på noget tidspunkt har kredset om, at efterretningstjenesten skulle have brug for, at det blev kontrolleret, om den i denne konkrete sag har overtrådt det lovgrundlag, som eksisterer for efterretningstjenesterne.
Det er jo netop det, Kontroludvalget skal, så det ville da være interessant for os at høre, om Kristendemokraterne mener, at efterretningstjenesterne har foretaget sig noget, som kunne være værd at undersøge og kritisere og i øvrigt gøre noget ved.
Jeg opfattede hr. Jann Sjursens ærinde med den bemærkning således, at hvis man vil undersøge, hvordan regeringen har brugt efterretningstjenesterne, kan man bruge Kontroludvalget.
Holger K. Nielsen (SF), 2004-03-31:
Det kunne jo så være et projekt for den danske regering at foreslå det.
Det synes det skulle være.
Der er latter fra statsministeren, men jeg synes da virkelig, at man skulle sætte sig ned i FN og lave en liste over de diktaturer, som man gerne vil have fjernet og så lave en strategi for det, hvor man laver handelssanktioner, hvor man støtter politiske oppositionsgrupper, hvor man støtter, at oppositionen har radiosendere osv.
Det synes jeg at man skulle gøre for ligesom at få en liste over, hvad det er, i stedet for som det er i øjeblikket, og som det var med Saddam Hussein, hvor man det ene øjeblik arbejder sammen med ham og i det næste øjeblik går i krig mod ham.
Det er de store modsætninger, som for det første er dobbeltmoralske, og for det andet er uholdbare. Så om det historiske: Det er da rigtigt, at frem til 1989 støttede russerne forskellige diktaturstater og var selv en diktaturstat.
Nu taler jeg om tiden efter 1989, og det ved
hr. Jens Rohde også udmærket godt.
I dag er der ingen diktaturer, der kunne overleve, hvis de ikke fik økonomisk støtte fra Vesten, våbenhandlere osv.
Omkring FN-resolutionen er det sådan, at vi mener, det er en blåstempling af den amerikanske besættelse af Irak.
Det er derfor, at vi ikke kan støtte den.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-31:
Først er jeg glad for, at hr. Jann Sjursen erkender, at oplysninger, som er givet til Folketingets Kontroludvalg, ikke har nogen som helst indflydelse på konklusioner i en sag, fordi de pr. definition er så fortrolige, at de ikke engang må refereres til andre i partierne og derfor pr. definition er ikkeeksisterende.
Vi er altså enige om, at udvalget bare er en syltekrukke. Men så forstår jeg sådan set på hr. Jann Sjursen, at det, hr. Jann Sjursen vender sig imod, er den konkrete form for undersøgelse, som vi lægger op til.
Hr. Jann Sjursen siger: O.k., men hvis man har en eller anden form for berettiget mistanke, skal man betjene sig af nogle andre instrumenter, og på et tidspunkt afgør vi fra Kristendemokraternes side, om vi vil bidrage til det.
Det er altså ikke selve det, at der sker en undersøgelse, man er imod, men det er den konkrete form, vi har valgt, man går imod, forstår jeg.
Søren Gade (V), 2004-03-31:
Vi hører hr. Søren Søndergaard sige, at hr. Søren Søndergaard er tilfreds med, at Saddam Hussein er væk i dag.
Vi har nu et styre i Irak uden en diktator.
Vi har nu et folk, hvor 70 pct. mener, at de har det godt eller endnu bedre, end de havde før.
Vi skal se fremad.
Vi har fjernet en despot fra Irak.
Vi har forbedret det irakiske folks levestandard, og vi skal gøre det endnu bedre, når nu irakerne får deres eget styre her fra sommer.
Vil hr. Søren Søndergaard ikke medgive mig, at den desperate modstand mod, at folk får det bedre, efterhånden lyder lidt hul, og at der rent faktisk er sket forbedringer?
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-31:
Jeg kan sige, at den startede lang tid, før de fleste medlemmer af Venstre begyndte at interessere sig for sagen.
Den startede f.eks. i 1988, da der blev brugt giftgas mod kurderne i Halabdja.
Der var en demonstration hernede på Christiansborg Slotsplads.
Jeg så ikke statsministeren dernede.
Jeg så heller ikke udenrigsministeren.
Jamen det var selvfølgelig, fordi de var optaget herinde, ikke?
Venstre og De Konservative var optaget herinde af at vedtage harmdirrende fordømmelser af Saddam Hussein.
Nej, det var de ikke.
De var optaget af at lukke øjnene for, at Danmark producerede våben til Saddam Hussein, f.eks. på Helsingør Skibsværft.
I den regering, hvor statsministeren var skatteminister, blev der i begyndelsen af 1980'erne produceret krigsskibe til Saddam Hussein.
Det var vi jo nogle der delte løbesedler ud om og protesterede imod og forsøgte at organisere faglige møder imod, demonstrationer, strejker, fordi vi sagde, at Saddam Hussein ikke skulle have krigsskibe fra Danmark. Desværre fik vi ikke meget hjælp fra Venstre, desværre fik vi ikke meget hjælp fra Det Konservative Folkeparti, for de var optaget af andre ting på det tidspunkt.
Søren Gade (V), 2004-03-31:
Nu har vi så hørt hr. Søren Søndergaard tale meget om masseødelæggelsesvåben.
Jeg synes, det er vigtigt at slå fast, at regeringen og Folketinget ikke traf beslutningen at indgå i Irakkoalitionen på baggrund af masseødelæggelsesvåben.
Det er rigtigt, at det var oppe at vende i offentligheden, men det var jo ikke det, vi regerede på i Folketinget, det gjorde vi på beslutningsgrundlaget.
Men jeg synes, det er tankevækkende at høre hr. Søren Søndergaards omsorg for Saddam Hussein, den folkeretlige beskyttelse af Saddam Hussein.
Jeg synes måske, det kunne være lidt mere på sin plads at høre lidt om massegrave, om menneskerettigheder.
Hvor er hr. Søren Søndergaards empati for de mennesker, som led igennem rigtig mange år under Saddam Hussein, og de 60.000 irakere, der døde hvert eneste år, indtil vi fik tyrannen Saddam Hussein fjernet?
Hvor er empatien for irakerne i den debat, vi har her i dag?
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-31:
Først og fremmest tror jeg ikke, at hr. Jens Rohde aner noget om, hvad der er stemningen i Irak.
Hr. Jens Rohde har formentlig de samme opinionsundersøgelser, som jeg har, der viser, at 70 pct. af befolkningen, tror jeg det er, har den opfattelse, at situationen er bedre eller meget bedre, end den var før.
Ja, det er klart, for hvad var der før?
Hvem havde ansvaret for den politik?
Jeg kan da i hvert fald sige, at et af de alternativer, som Enhedslisten fremlagde bl.a. sammen med SF, var forslaget om at ophæve den sanktionspolitik, som tvang den irakiske befolkning fuldstændig i knæ.
I stedet for at give dem styrke til at bekæmpe Saddam Hussein tvang den befolkningen i knæ.
Men hvem var det, der ønskede at fastholde den sanktionspolitik
Hvem var det, der ønskede, at folk skulle gå mange kilometer for at få adgang til rent drikkevand
, hvis de overhovedet kunne få det?
Hvem var det, der fastholdt den politik
Det var hr. Jens Rohde og hr. Jens Rohdes parti, som herinde i Folketinget stemte imod, da vi fremsatte et andet forslag.
Dermed har jeg også sagt lidt om, hvad der var alternativet, men det var ikke et alternativ, som hr. Jens Rohde syntes om
Det må vi jo bare konstatere.
Jens Rohde (V), 2004-03-31:
Nu overværede hr. Søren Søndergaard jo så ikke pressemødet
med den irakiske udenrigsminister
Så må man jo bare stille spørgsmålet: Hvad er
alternativet?
Hvis det er sådan, at hr. Søren Søndergaard mener, at det er glimrende, at Saddam Hussein er væk - lad os antage, at det står til troende - hvad har så været oppositionens alternativ?
Hvad er Enhedslistens alternativ?
Det eneste, vi hører, er, at man står her og kommer med en masse angreb på regeringen, en masse angreb på koalitionen, en masse angreb på den politik, der er blevet ført, men man har aldrig nogen sinde selv fremlagt et alternativ.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-31:
Det faktum, at Saddam Hussein er væk som leder af Irak, er jo strålende.
Problemet er så bare alle de andre problemer, der er skabt, der gør, at man risikerer at få en af samme støbning i stedet for eller få et regime, der er lige så slemt.
Det var også vidunderligt, da shahen forsvandt i Iran.
Derfor handler det jo om, at man ikke bare er i stand til at fjerne én leder, men at man også er i stand til at føre en politik, der sætter noget bedre i stedet.
Og den metode, som hr. Jens Rohde har anvist, har ikke været i stand til på nuværende tidspunkt at sætte noget bedre i stedet, desværre.
Jens Rohde (V), 2004-03-31:
Allerførst kunne jeg godt tænke mig - det kan måske lyde banalt - at få hr. Søren Søndergaard til at forholde sig til det faktum, at Saddam Hussein er væk som leder i Irak.
Hvordan forholder hr. Søren Søndergaard sig egentlig til det?
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-31:
På baggrund af de sidste måneders udvikling har vi i Enhedslisten fundet det ikke bare rigtigt, men også nødvendigt, at vi tager en debat her i Folketingssalen om baggrunden og grundlaget for den danske beslutning om at gå i krig mod Irak.
Der har som bekendt være en smule diskussion
De vil blive modtaget som befriere, og irakerne vil få en tryg tilværelse, og den internationale terrorisme vil få et skud for boven.
I dag står vi så med facit: Der er ikke blevet fundet nogen masseødelæggelsevåben, Irak er ustabilt i en grad, så det ligner krig, og internationalt ser det snarere ud, som om Al-Qaeda og beslægtede terrororganisationer har fået vind i sejlene. Krigen kom til at koste mindst 10.000 uskyldige civile irakere livet, og tallet stiger stadig.
Regionen er ikke just blevet mere stabil, og konflikten mellem Israel og Palæstina er blevet uddybet.
Endelig er der skabt stor tvivl om FN-systemets autoritet.
Spørgsmålet er derfor: Hvordan i alverden gik det til, at Danmark havnede på den galej?
Jeg håber, at ikke bare regeringen, men også Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti, som jo udgjorde det snævre flertal bag krigsbeslutningen, vil benytte lejligheden til at svare på disse spørgsmål.
Besvarelse
Helge Adam Møller (KF), 2004-03-31:
Normalt når en privatist tager ordet her i Folketinget, er det jo, fordi hun eller han har en afvigende mening i forhold til resten af sit parti.
Det har jeg ikke.
Jeg er fuldstændig enig i det, fru Else Theill Sørensen sagde på den konservative folketingsgruppe vegne.
Når jeg alligevel gør det, er det, fordi jeg synes, det har været en utrolig god debat og en debat, som vi meget sjældent har i Folketinget,
den har nemlig også været en med et gammeldags ord værdig debat.
Vi har lyttet til hinanden.
Fru Margrete Auken, fru Tove Videbæk, som har en anden holdning end jeg, og jeg fornemmer en anden holdning end flertallet, har fremført deres argumenter, og jeg føler, at de selvfølgelig hundrede procent mener, hvad de siger og står inde for det.
Sådan har jeg også hørt fru Ester Larsen, hr. Naser Khader, hr. Aage Frandsen og fru Else Theill Sørensen.
Jeg indrømmer blankt, at jeg ikke har læst hvert eneste høringssvar.
Jeg sidder ikke i Sundhedsudvalget, og jeg tror, at mange af os her i Folketinget, der om et øjeblik stemmer ja, ikke har læst hvert eneste høringssvar, fordi vi ikke sidder i udvalget.
Når jeg så skal sige, hvorfor jeg stemmer ja, kan jeg bedst illustrere det med et eksempel, der er 12-13 år gammelt, og som nogle af dem, der også sad i Folketinget dengang, måske kan huske.
Det var dengang esterne og letterne og litauerne kæmpede for deres frihed.
Det var dengang, statsministeren hed Poul Schlüter og udenrigsministeren Uffe Ellemann.
Der var en situation, hvor russerne truede med at blokere de tre baltiske lande for deres kul og deres olie og deres energiforsyning, hvis de ikke makkede ret, og vi skulle tage stilling til her i Folketinget, om vi eventuelt ville være med til sammen med andre lande at bryde den blokade, altså sende kul og olie over til de baltiske lande.
Det var midt om vinteren.
Når de så står derinde, skal de kigge ind i deres hjerte.
Og det, deres hjerte fortæller dem, det er det, der skal afgøre, hvordan de stemmer. Og det er vel det, der - tror jeg - her forener socialdemokrater og konservative og SF'er og radikale, os alle, vi har kigget ind i vores hjerte og vi er så nået til det, at her er en sag, hvor vi føler, at hjertet siger, at vi skal vedtage det her lovforslag.
Andre er nået til en anden holdning, det respekterer jeg hundrede procent.
Men jeg tror i virkeligheden, at det er det, der har været afgørende for mange af os, at vores hjerte siger, at det må vi gøre, og derfor gør vi det.
Jens Hald Madsen (V), 2004-03-31:
Jeg vil bare sige til hr. Søren Søndergaard, at det jo er lidt synd for hr. Søren Søndergaard, at der blev taget en beslutning, som hr. Søren Søndergaard er inderligt imod, og at det nu viser sig, at det er ved at blive en rigtig succes.
Hvis hr. Søren Søndergaard havde haft tid og ikke var i Folketingssalen, da der var Irakhøring, så havde hr. Søren Søndergaard haft mulighed for at høre den irakiske udenrigsminister fortælle om, at det nye alternativ faktisk blomstrer, og at det blomstrer hos befolkningen.
Det, man så også skal lægge mærke til, er jo, at den danske befolkning også kan se, at der er et perspektiv i det her, at det egentlig krævede mod og politisk lederskab.
Det, jeg blot oplever gang på gang på gang, er, at hr. Søren Søndergaard ikke vil forklare, hvad alternativet var.
Hr. Søren Søndergaard og også medlemmer fra andre partier siger: Jamen hvad er det for et alternativ, der blev til Saddam Hussein, er det godt?
Ja, det er meget, meget bedre, og det er alt, alt for tidligt at komme med en bedømmelse af, om det bliver godt eller ikke godt i forhold til det, der skal opbygges.
Men forklar nu os alle sammen: Hvad var det for et alternativ, der var så indlysende?
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-31:
Hvis hr. Jens Hald Madsen vil tillade mig at nævne en historisk parallel: Iran.
Jeg går ikke ud fra, at nogen, nej, der var lidt tvivl om det dengang, for der var også mange, der ikke rigtig kunne finde ud af deres placering, men i dag går jeg ikke ud fra, at der var nogen, der støttede shahen af Iran og det styre, han stod for.
Dengang var det lidt mere mudret, men i dag går jeg ikke ud fra, at der er nogen, der støttede det. Vil det så sige, at det, at han blev væltet og der kom et andet styre, var godt?
Var det styre, der kom i stedet, godt? Vores vurdering er, at hvis vi ser på spørgsmålet om Irak, så har man betalt en meget, meget, meget høj pris for at nå frem til den situation, hvor der de facto er en amerikansk besættelse.
Og det er jo det, der er tale om.
Jeg går ud fra, at hr. Jens Hald Madsen er vidende om den diskussion, der foregår i øjeblikket, hvor amerikanerne har meddelt, at selv når den civile myndighed overgår til irakerne, vil man ikke bare uden videre trække sig ud, selv om de måtte ønske det.
Bare fordi den irakiske regering siger, at de skal trække sig ud, så vil man ikke nødvendigvis følge det.
Man mener, der er et FN-mandat, der gør, at man kan blive der i årevis.
Det er altså normalt sådan noget, man kalder besættelse.
Det er ikke noget, man kalder befrielse.
Jens Hald Madsen (V), 2004-03-31:
Jeg må sige, at jeg har stor respekt for hr. Søren Søndergaard, men en mere mageløst ynkelig argumentation skal man dog lede efter længe.
Det var dog helt utroligt.
Vil det sige, at hvis der er risiko for, når man vil vælte et regime, en diktator, at det ikke vil blive en succes med det samme eller efter et par måneder, så skal man ikke gøre noget?
Så skal man være fuldstændig passiv og se en befolkning, der er ved at blive slået ihjel?
Er det det, hr. Søren Søndergaard vil?
Hvis hr. Søren Søndergaard havde haft tid nok til at tage med Nævnet ned til Basra og Camp Eden, ville han faktisk have haft den oplevelse, at den befolkning ikke så os som besættere, men som befriere; man kunne rent faktisk se, hvordan infrastrukturerne er ved at blive bygget op.
Troels Lund Poulsen (V), 2004-03-31:
Jeg vil da ikke afvise, at der kan være Venstrefolk rundtom i landet, der er kommet til at sige en fejl, og jeg tror, hr. Jeppe Kofod har stor forståelse for, at i et så stort parti som Venstre kan der selvfølgelig være smuttere.
Men jeg kan sige til hr. Jeppe Kofod, at det beslutningsgrundlag, vi besluttede at udsende danske soldater på baggrund af, står fuldt ud ved magt, og jeg mener bestemt ikke, at der er noget som helst grundlag for at undersøge det.
Det er baseret på åbne kilder og en åben debat, og jeg har ikke nogen grund til at mene, at Venstre eller regeringen har handlet forkert i debatten eller truffet en forkert beslutning.
Jeppe Kofod (S), 2004-03-31:
Vil det sige, at jeg skal forstå hr. Troels Lund Poulsen på den måde, at siden beslutningen om krigen har der ikke været nogen spørgsmål, som er ubesvarede.
Alle spørgsmål er besvaret fuldt ud, man er kommet fuldstændig til bunds i sagen, der har ikke været nogen debat, der skaber usikkerhed om tilstedeværelse af masseødelæggelsesvåben, forbindelse til terrorisme, påstande om irakiske atomvåben osv., og der har ikke været fremsat nogen argumenter og nogen påstande, som ikke er rigtige, så derfor er der ikke behov for en uvildig undersøgelse?
Skal jeg forstå det sådan, at hr. Troels Lund Poulsen afviser, at der overhovedet er sagt noget forkert fra regeringens side eller fra Venstres side i denne sag?
Troels Lund Poulsen (V), 2004-03-31:
Det sker, at jeg kan blive glad, og jeg var så glad den 20. november 2003, hvor jeg troede, at det var lykkedes at skabe enighed om at kigge fremad i det danske Folketing.
På det tidspunkt havde vi nemlig en vedtagelse, som også hr. Jeppe Kofod var medforslagsstiller på, og nu vil jeg blot læse to linjer op fra den vedtagelse, som er ret interessante.
Der står: »Folketinget opfordrer regeringen til at anmode DIIS om at udbygge rapporten om humanitær information i lyset af senere erfaringer.«
På det tidspunkt var Socialdemokratiet af den opfattelse, at det var det, der skulle til, og jeg mener også, vi skal have en diskussion gennem DIIS om, hvordan og hvorledes det forholder sig med humanitær intervention.
Men jeg må sige, at den uvildige undersøgelse, som hr. Jeppe Kofod, hr. Søren Søndergaard og hr. Holger K. Nielsen forlanger, kan jeg ikke se én eneste baggrund for.
Det danske beslutningsgrundlag var nemlig helt klart offentligt tilgængeligt og baserede sig på åbne kilder, så hvad er det, der skal undersøges?
Man kan jo blot læse de kilder, hvis det er det, som er problemet.
Jeppe Kofod (S), 2004-03-31:
Jeg skal blot spørge hr. Troels Lund Poulsen, om han ikke mener, det er nødvendigt med en tilbundsgående undersøgelse af hele forløbet op til Irakkrigen.
Der har jo været en gigantisk international debat, efter at Irakkrigen blev besluttet i marts 2003, kan man roligt sige.
Så jeg skal spørge hr. Troels Lund Poulsen: Hvad er det, der gør, at man ikke vil undersøge alle mulige ubesvarede spørgsmål til bunds i en uvildig undersøgelse?
Hvad er det, der driver Venstre til at afvise en så nødvendig undersøgelse?
Troels Lund Poulsen (V), 2004-03-31:
Jeg kan bekræfte over for hr. Søren Søndergaard, at hr. Troels Lund Poulsen også lever i virkeligheden, og derfor ved jeg, at hr. Troels Lund Poulsen sagde følgende: Saddam Hussein har brugt masseødelæggelsesvåben mod sin egen befolkning.
Jeg kan forstå, at hr. Søren Søndergaard på det tidspunkt uddelte løbesedler om, hvor frygtelig en tragedie det var, og det synes jeg var flot gjort.
Det fremgår af beslutningsforslaget, som blev fremsat for Folketinget, og det er jo det, som var omdrejningspunktet for, at Danmark gik i krig mod Saddam Hussein.
Det er ganske rigtigt, at der også har været en debat om masseødelæggelsesvåben, men det var jo ikke det, som var omdrejningspunktet i den debat her i Folketingssalen, som hr. Søren Søndergaard refererer fra.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-31:
Venstres ordfører bruger tid på at snakke om en Irakhøring, og det er fint nok.
Men han bruger ikke tid på at svare på, om han fra Folketingets talerstol sagde, at der var rapporter, der dokumenterede, at Irak er i besiddelse af masseødelæggelsesvåben.
Hvis hr. Troels Lund Poulsen ikke kan huske, hvad han selv sagde, kan han måske huske, hvad en anden Venstremand sagde, nemlig hr. Ulrik Kragh. Kan hr. Troels Lund Poulsen bekræfte, at hr. Ulrik Kragh sagde: Man er nødt til at forholde sig til virkeligheden.
Virkeligheden er en stor ting, og man er nødt til at forholde sig til virkeligheden.
Man er nødt til at forholde sig til, at Irak er i besiddelse af mere end 1.000 t kemiske våben og af mere end 6.500 kg biologiske våben?
Kan hr. Troels Lund Poulsen bekræfte, at hr. Troels Lund Poulsen sagde, at der var dokumentation for, at der var masseødelæggelsesvåben i Irak, og at hr. Ulrik Kragh oven i købet satte tal på?
Og hvis hr. Troels Lund Poulsen kan bekræfte det, hvorfor siger man så sådan noget fra Folketingets talerstol, når det slet ikke var grunden til, at man gik i krig, men at der var en helt anden årsag til, at man gik i krig?
Troels Lund Poulsen (V), 2004-03-31:
Jeg kan over for hr. Søren Søndergaard bekræfte, at hr. Troels Lund Poulsen sagde, at Irak havde været i besiddelse af masseødelæggelsesvåben, og dertil er det et faktum, at han havde brugt dem til at dræbe sin egen befolkning.
Jeg kan også sige til hr. Søren Søndergaard, at det var meget klart formuleret i 1441, at Saddam Hussein skulle redegøre for, at han ikke længere besad masseødelæggelsesvåben.
Dertil kom, at han ikke ønskede at samarbejde med FN's våbeninspektører, og derfor kom man i en situation, hvor man måtte foretage en vurdering af, hvorvidt man ønskede, at Saddam Hussein skulle blive ved med at drive gæk med det internationale samfund.
Lad mig så sige til sidst: Ja, jeg ved godt, at skriftsproget er opfundet, og jeg går selvfølgelig ud fra, at det var meget vigtige spørgsmål, der blev stillet til statsministeren, og som aldrig nogen sinde kunne stilles på noget andet tidspunkt end lige netop den dag, den irakiske udenrigsminister var i Danmark.
Jeg kan bare beklage, at de partier, der har advokeret kraftigt for en Irakhøring, ikke fandt det belejligt og ikke fandt det nødvendigt at være til stede, når det var sådan, at den irakiske udenrigsminister talte.