runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Stavad (S), 2002-11-13:
Jeg havde ikke troet, at vi skulle nå dertil, at fru Pia Christmas-Møller ville stå her på Folketingets talerstol og tale direkte usandt.
Hvis vi prøver at kigge på arbejdsmarkedsområdet og ser på de midler, der er dér, og hvordan de skal fordeles, så er det langt større beløb, må jeg sige til fru Pia
Christmas-Møller.
Hvis vi ser på et forsvarsforlig om, hvad man skal foretage af materielindkøb osv. over forsvarsforligsperioden, er det et langt større beløb.
Men det er nok rigtigt, at der er nogle forskellige holdninger, som har gjort, at fru Pia Christmas-Møller ikke synes, at det er godt at få SF ind i kredsen, der hverken har taleret eller vetoret, på samme måde som vi ikke i dag har kunnet få nogen som helst erklæring fra Dansk Folkepartis ordfører om, hvad man giver billet til, hvis man kommer ind i en kreds af forligspartier.
Når man ser på, hvad der har været tradition for at bruge dem til, også i forhold til integrationsområdet, så vil det ikke blive forhindret. Fru Pia Christmas-Møller har udtrykt tillid til, at det vil man ikke gøre, men Dansk Folkepartis ordfører, der har været spurgt gentagne gange, har end ikke villet give en antydning til os andre.
Kan fru Pia Christmas-Møller ikke forstå, at derfor er det her noget af det mest uacceptable, der er oplevet af nogen regering i de mere end 22 år, jeg har været i det her hus?
Pia Christmas-Møller (KF), 2002-11-13:
Svaret er, at det er usammenlignelige størrelser, hr. Ole Stavad forsøger at stille over for hinanden.
Forsvarsforlig, arbejdsmarkedsforlig handler ikke om store pengeposer, der skal fordeles med fremtidig virkning.
Det handler satspuljeforliget derimod om.
Jeg tror naturligvis på, at det er en rigtig udlægning, hr. Ole Stavad kommer med heroppe fra talerstolen, men jeg kender ikke den præcise grund.
Jeg kunne forestille mig, at grunden var og er, at der er betydelig afstand på en lang række arbejdsmarkedspolitiske områder mellem SF og Det Konservative Folkeparti og Venstre, og her er der jo tale om en konkret, materiel lovgivningsmæssig udmøntning, der ifølge sin natur er fuldstændig anderledes end det, vi taler om her, når vi taler om satspuljeforliget.
Her er der tale om en stor pose penge,
nogle gange over 1 mia. kr., nogle gange endnu mere, som man skal udmønte i konkrete projekter inden for nogle overskrifter, som det er muligt at finde brede, brede flertal for her i Folketinget.
Der er ifølge deres natur meget stor forskel på det, hr. Ole Stavad prøver at sammensmelte heroppe.
Ole Stavad (S), 2002-11-13:
Jeg må indrømme, at fru Pia Christmas-Møller skuffer mig i forhold til den virkelighed, der er herinde, og det kan godt være, at den her diskussion et eller andet sted bliver sådan meget indenhus for dem, der måtte følge den.
Hvorfor ville Det Konservative Folkeparti og Venstre ikke acceptere, at SF kom med i arbejdsmarkedsforliget?
Det er ikke mere end 1 år siden. Man sagde nej, og dermed var forligskredsen uændret. Kan fru Pia Christmas-Møller finde ét eksempel, hvor nogen regering har gjort noget, der svarer til det her, på noget tidspunkt?
Det blev der heller ikke svaret på.
Hvis nu SF kommer i morgen og siger, at de godt vil være med i kredsen, der diskuterer forsvarsforliget og udmøntningen omkring det, men de accepterer ikke at have nogen vetoret, vil fru Pia Christmas-Møller så lukke SF ind i den kreds?
Jeg synes, at der er tre helt centrale spørgsmål, der viser, om fru Pia Christmas-Møller har orden i kortene eller ej, og som jeg forventer svar på.
Pia Christmas-Møller (KF), 2002-11-13:
Over for hr. Ole Stavad vil jeg gerne bekræfte, at jeg utrolig gerne havde set, at Socialdemokratiet og SF havde kendt deres besøgelsestid og havde sagt ja til Dansk Folkeparti, der stod i kø med sig selv for at komme ind i forligskredsen på nogle vilkår, der end ikke var lige i forhold til de oprindelige forligspartiers vilkår, de havde nemlig accepteret ikke at have vetoretten.
Men det ville Socialdemokratiet og SF ikke gå med til. Når vi er derude, må man spørge sig selv, hvad det egentlige formål er med den blokering.
Er det varetagelsen af forligets oprindelige ånd og indhold?
over sig?
Når vi er derude, for dét er der ikke set fortilfælde af, må man gøre op med sig selv: Hvad er det egentlig, man vil?
Vi har altså lagt an til, at vi vil fastholde forliget fuldstændig intakt.
Hvad indholdet angår, vil vi gerne give mulighed for, at nye partier, oven i købet det tredjestørste parti i Folketinget, får mulighed for at komme med i fremtidige udmøntninger af ganske betydelige beløb.
Ole Stavad (S), 2002-11-13:
Jeg forstår sådan set godt, at fru Pia Christmas-Møller prøver at snakke om noget andet.
Fru Pia Christmas-Møller og jeg har været i det her hus igennem så mange år under skiftende forhold og indgået forlig med hinanden på kryds og tværs, og det her er noget, som mig bekendt ikke er oplevet tidligere i Folketinget. Vil fru Pia Christmas-Møller kunne give mig ét eneste eksempel fra tidligere på, at det i en forligskreds er foregået på samme måde, at man uden om de partier, man har et forlig med, laver et brud, som vi så hører om i Radioavisen?
Hvis man udvider en forligskreds, skal der være en fælles interesse hos forligspartierne om, at det når man noget med, man gerne vil nå.
Jeg spurgte tidligere på dagen hr. Kristian Jensen, om han kunne give en forklaring på, hvorfor man fra Venstre og De Konservative tilbage i 2001 sagde nej til, at SF kunne tilslutte sig arbejdsmarkedsforliget.
Det var der ønske om hos SF, det var der ønske om hos regeringspartierne, men Venstre og De Konservative sagde nej.
Det respekterede vi, vi lavede ikke engang larm over det, vil jeg sige til fru Pia
Christmas-Møller.
Pia Christmas-Møller (KF), 2002-11-13:
Jeg forstår simpelt hen ikke hr. Henrik Sass Larsens og Socialdemokratiets argumentation i dag.
Jeg forstår den ikke.
Vi frygter det ikke fra konservativ side, vi er parat til at byde dem velkommen fuldt og helt på lige vilkår.
Men det, vi jo altså tilbød Socialdemokratiet og SF før, var, at de nye partier kunne komme med uden vetoret, men end ikke det turde man sige ja til fra SF's og Socialdemokratiets side.
Og så prøver man nu at skyde det over i nogle spørgsmål: Hvad vil De Konservative og Venstre mon sige, hvis og såfremt ude i fremtiden ...?
Jeg forstår det simpelt hen ikke, og jeg er meget interesseret i at få et reelt svar.
Henrik Sass Larsen (S), 2002-11-13:
Nu har det været oppe et par gange, at man kunne have fået nye partier ind uden vetoret, og så havde det hele været i orden
Så kan man jo sige: Nå, men skulle de bare sidde og pynte dér, eller ville man ikke komme som selvstændigt parti og forlange noget?
Er der nogen, der vil bilde os ind, at først ville regeringen lave en finanslovaftale med Dansk Folkeparti, og så ville Dansk Folkeparti kunne sidde og komme med nogle træk i sastspuljeforhandlingerne, men så ville Venstre og De Konservative i øvrigt ikke tage sig særlig meget af det?
Det er jo oplagt.
Sådan ville det jo fungere.
Men må jeg ikke prøve at spørge til sidst, for jeg fik ikke svar før: Hvordan er det med de her forlig?
Hvis vi nu i Socialdemokratiet konstaterer, at vi har et forlig med regeringen på andre områder, og vi så siger, at vi sådan set har talt med nogle andre partier, vi vil mægtig gerne have dem med, de er enormt demokratisk indstillet, de er så rasende glade for de her ting, finansiering og det hele osv., kan vi så få lov til at komme med dem og så få dem med i forligskredsen, for det er jo den måde, regeringen handler på?
Pia Christmas-Møller (KF), 2002-11-13:
Der ville unægtelig have været mere styrke bag hr. Ole Sohns argumentation, hvis hr. Ole Sohn og hans parti havde sagt ja
til det tilbud, der blev givet i forbindelse med finanslovforhandlingerne, om at udvide forligskredsen på en sådan måde, at de nye partier ikke fik vetoretten.
På den måde var hr. Ole Sohn og for den sags skyld vi andre udstyret med en banefordel, for vi havde i så fald alene råderet over en vetoret, mens de nye partier alene skulle bruge argumentets magt.
Men det sagde hr. Ole Sohn og hans parti og Socialdemokraterne nej til, og så kan jeg da ikke konkludere på anden måde, end at man er bange for argumentets magt.
Den argumentation, vi har hørt fra Dansk Folkeparti i dag, ligner til forveksling den argumentation, jeg har hørt hr. Jann Sjursen personlig fremføre i adskillige andre sammenhænge, hvor man har sagt, ja, man kunne måske godt have tænkt sig tingene på en lidt anderledes måde, man kunne måske godt have tænkt sig en anden finansiering, men når nu vilkårene var sådan, og alt vejet op imod hinanden, så endte man alligevel med at gå med i det større projekts forbillede.
Den argumentation har vi alle sammen brugt.
Jeg oplever, at Dansk Folkeparti er på vej ind i det virkelige politiske liv og har gjort det - det må man jo give dem - med bravur på mange strækninger.
Hvorfor ikke give dem chancen for at fortsætte den fine stil?
Jeg forventer, at de fuldt og helt vil leve op til dette forligs bogstav og ånd.
Jeg forventer, at man vil anerkende, at dette forlig er farveblindt.
Jeg forventer, at man vil anerkende, at dette forlig er skruet sammen med henblik på at sikre, at man kan give en håndsrækning til nogle udsatte og svage grupper inden for de forhåndsbestemmelser, der er lagt an i lovgivningen.
Det forventer jeg fuldt og helt, og indtil det modsatte må være bevist, går jeg også ud fra som givet,
at det vil ske.
Ole Sohn (SF), 2002-11-13:
Det er for at få udredt en misforståelse.
Jeg sagde faktisk også i mit forrige indlæg, at jeg intet har imod Dansk Folkepartis argumenter.
Faktisk sker det også somme tider, at jeg er enig.
Jeg har intet imod at sidde og lave aftaler og forlig med Dansk Folkeparti i nogen sammenhænge, hvis vi er enige om indholdet.
Min bekymring, SF's bekymring, som vi gav udtryk for i forbindelse med sættemødet omkring udvidelse af forligskredsen, går nøjagtig på det, som vi endnu ikke har fået svar på i dag.
Vi ved ikke, med hvilken ånd det parti går ind i et nyt forlig, om det er for at obstruere, eller det er for at arbejde med.
Vi ved ét sted, hvor vi bevidst ingen svar har fået, og det er selvfølgelig også meget sigende, og det er i forbindelse med integrationsspørgsmålet.
Det vil selvfølgelig komme til at give problemer, og det havde jeg så bare forestillet mig at regeringspartierne havde afklaret inden, eller at vi i den oprindelige forligskreds diskuterede, hvordan vi løser det, når og hvis vi udvider forligskredsen.
Så det er ud fra nogle fuldstændig saglige parlamentariske grunde, at vi udtrykte vores betænkelighed ved at gøre det på den måde.
Der var intet omkring Dansk Folkeparti, det vil jeg meget gerne have mig frabedt, for er vi enige, laver vi en aftale, ingen problemer i det
Jann Sjursen (KRF), 2002-11-13:
Lidt optimisme er selvfølgelig altid prisværdigt, men jeg må konstatere, at fru Pia Christmas-Møller endnu ikke har svaret på spørgsmålet om forligets varighed.
For fakta er, at Dansk Folkeparti på intet tidspunkt offentligt har sagt, at de synes, at den måde, satspuljen finansieres på, er en god og rigtig måde at finansiere den på.
Tværtimod har de sagt det stik modsatte gang på gang.
Den aftale, regeringen og Dansk Folkeparti har indgået i forbindelse med finansloven, består jo sådan set bare i, at regeringen og Dansk Folkeparti i fællesskab konstaterer, jf. det brev, som finansministeren har tilsendt forligspartierne, at der er et stort flertal i Folketinget for satspuljen.
Jeg synes ikke, der er grund til den store optimisme, som fru Pia Christmas-Møller umiddelbart lægger for dagen.
Pia Christmas-Møller (KF), 2002-11-13:
Mit svar til hr. Jann Sjursen er et klart ja.
Det er jo vilkårene, naturligvis skal Dansk Folkeparti fuldt og helt acceptere finansieringen såvel som udmøntningen.
De to ting hænger uadskilleligt sammen, og derfor opfatter jeg da klart, at for Dansk Folkepartis vedkommende er det - om man kan sige det sådan - på vej ned ad bjerget.
De accepterer finansieringen af satspuljen, og det er så også adgangsbilletten til, at de kan være med til at udmønte.
Til hr. Ole Sohn: Jeg forstår simpelt hen ikke SF's argumentation
Det hjælper ikke, at den argumentation ligger på linje med Socialdemokratiets argumentation, for både SF og Socialdemokratiet havde muligheden for at udvide forligskredsen på en måde, hvorefter de nye partier ikke kunne få vetoretten.
Nu argumenterer man med, at man er meget nervøs for virkningerne af, at de nye partier kan komme med og bruge deres vetoret.
Jeg fatter ikke rigtig logikken i den argumentation.
Hvorfor i alverden slog man ikke til, da man havde chancen?
Jeg forstår det ikke.
Med hensyn til bekymringen for Dansk Folkepartis håndtering af deres deltagelse i forligskredsen
deler jeg ikke den bekymring.
Der er jeg for optimistisk.
Men jeg synes, de erfaringer, vi hidtil har haft med Dansk Folkeparti, har vist, at Dansk Folkeparti har et socialt engagement, som på mange måder ligner det, hr. Ole Sohn har, SF har.
Jeg er sikker på, at man vil kunne finde frem til enighed om gode, solide sociale projekter i den nye forligskreds.
Jeg har faktisk ikke de der bekymringer, men sådan er der jo så meget - vil man se på fremtiden med mørke briller, eller vil man se på fremtiden med optimisme?
Jeg hører til de sidste.
Jann Sjursen (KRF), 2002-11-13:
Det, der bringer mig på talerstolen, er, at jeg synes, fru Pia Christmas-Møller i sin argumentation for, at Dansk Folkeparti skal have adgang til forligskredsen, ensidigt fokuserer på den del af forligskredsens arbejde, der består i, at man skal fordele nogle penge.
Det er klart - hvem vil ikke gerne være med til at fordele nogle penge?
Det vil
Dansk Folkeparti gerne, det vil formentlig ethvert politisk parti
, hvis det bare var et spørgsmål om at fordele penge.
Men den anden del af forliget består jo i, at man rent faktisk også blandt forligskredsens partier er enige om, hvordan de pågældende penge skal tilvejebringes.
Her vil jeg gerne spørge, om fru Pia Christmas-Møller og Det Konservative Folkeparti er af den opfattelse, at Dansk Folkeparti, som man så varmt taler for skal ind i forligskredsen, er helt enige med de nuværende - vil jeg næsten vove at kalde dem - og så de tidligere forligspartier om, hvordan pengene til satspuljen skal tilvejebringes.
Er det fru Pia Christmas-Møllers klare opfattelse, at Dansk Folkeparti synes, at det er en god idé, at man tilvejebringer midlerne til satspuljen på en sådan måde, som det rent faktisk også fremgår af lovforslaget nu?
Ole Sohn (SF), 2002-11-13:
Fru Pia Christmas-Møller giver, synes jeg, en del af forklaringen på problemet, vi står i.
For mit vedkommende vil jeg sige, at jeg intet har imod Dansk Folkepartis argumenter.
Det er fair, sådan er demokratiets vilkår.
Der gives der jo mulighed for, at et mindretal kan blokere for det, et flertal er enige om.
Det er jo faktisk det, der er hele kernen i det, at hvis man har et forlig, skal den kreds, der laver forliget, være nogenlunde enige.
Vi ved ikke, hvordan Dansk Folkeparti vil reagere, de ønsker ikke at gøre opmærksom på det. Derfor kan man jo spørge Det Konservative Folkeparti: Hvis det nu er sådan, at alle partier i forligskredsen eksklusive Dansk Folkeparti er enige om, at der skal afsættes midler til indvandrer/flygtningeområdet, og Dansk Folkeparti blokerer, hvad gør vi så?
Henrik Sass Larsen (S), 2002-11-13:
Nu har vi hørt Venstre, og nu har vi hørt Dansk Folkeparti.
Det er jo ikke deres skyld.
Det skal vi ikke sige.
Men nu vil vi prøve så med Det Konservative Folkeparti.
Se, hidtil har der været en praksis, der siger, at enten har man en udløbsdato på et forlig - vi har lavet en aftale, og senest på det tidspunkt skal vi lave en ny aftale, og så udløber forliget, og så står vi frit - eller også så opsiger man det op til et folketingsvalg. Så er det jo klart op til vælgerne at vælge det her Ting.
Det nye og epokegørende er jo, at nu kan man åbenbart til enhver tid opsige et forlig, hvis man ikke lige synes som det, eller hvis man vil have nogle andre med.
Det er da ikke urimeligt fra vores side at spørge: Hvordan havde man forestillet sig, at det skulle virke? Synes
man virkelig, at det er rimeligt?
Det vil jeg gerne bede den konservative ordfører om at svare på.
Pia Christmas-Møller (KF), 2002-11-13:
Både til fru Margrethe Vestager og hr. Ole Sohn kan jeg klart bekræfte, at Det Konservative Folkeparti forventer, at Dansk Folkeparti medvirker i dette forlig i den ånd, vi hidtil har kendt, og at loven naturligvis er farveblind.
Det er vores klare forventning, at den ånd, der hidtil har præget satspuljeforhandlingerne, vil blive fulgt også i fremtiden.
Med hensyn til hr. Henrik Sass Larsens spørgsmål, så synes jeg, at det svæver noget i nogle tågebanker, hvad der egentlig er Socialdemokratiets årsag til at sige nej til, at Dansk Folkeparti kan få lov til at være med i satspuljeforligskredsen.
Har Socialdemokratiet ikke nogen demokratiske overvejelser omkring et forlig, der nu har varet i over 12 år, og hvor vi har oplevet et forligsparti, Kristeligt Folkeparti, som røg ud af Folketinget i 1994, var ude fra 1994 til 1998, og straks man kommer ind med fire mandatter i 1998, løser man billet til at være med i satspuljeforliget, mens et parti som Dansk Folkeparti, der i dag har 22 mandater, ikke umiddelbart kan få lov at være med i fordeling af ganske betydelige beløb?
Det skal vi jo altså ikke undervurdere; det er ganske betydelige beløb.
Der er jo ikke tale om, at Dansk Folkeparti eller andre nye forligspartier kan komme ind og ændre ved hidtidige aftaler.
Det er fremtidige fordelinger.
Det er nye aftaler, som indgås inden for rammen af satspuljeaftalerne.
Det er jo det, vi taler om.
Der er jo ikke tale om, at der bliver ændret i nogen af de ting, vi har aftalt, hverken selve mekanikken eller de konkrete projekter og lovgivninger, der er kørt igennem via satspuljefinansieringerne.
Det kan der ikke ændres på og vil der heller ikke blive ændret på.
Så jeg forstår faktisk ikke rigtig, hvad det er, der er Socialdemokratiets betænkeligheder, og jeg forstår i særdeleshed ikke, at man afslog tilbuddet om at optage nye partier, endda det tredjestørste parti i Folketinget, som kunne gå ind fuldstændig på de vilkår, der er givet, oven i købet uden vetoret.
Er Socialdemokratiet så bange for Dansk Folkepartis argumenter, at man ikke tør høre på dem?
Er man bange for at blive kørt over ende ved bare at sidde i samme stue som Dansk Folkeparti og høre på deres argumenter?
Den frygt deler vi altså ikke i Det Konservative Folkeparti, er jeg nødt til at sige.
Margrethe Vestager (RV), 2002-11-13:
Nu viste det sig overordentlig vanskeligt at få at vide, hvad Dansk Folkepartis principielle holdning til fordeling af puljen til sociale formål er.
Derfor vil jeg spørge den konservative ordfører som ordfører for et regeringsparti, hvad det er for en forventning, man har til dette nye satspuljeparti og deres bidrag til puljens udmøntning, og om det er en forventning, som baserer sig på den ånd, der har været i loven, eller om det er en forventning, som baserer sig på sådan mere diffuse kriterier.
Jeg har lidt svært ved sådan helt at kapere, at når vi får et formål ind i loven, hvilket vi jo ikke har haft før, som netop hedder social-, sundheds- og arbejdsmarkedsforhold, at man så ikke kan nævne integration eksplicit, hvis ikke man kan få en sådan mere en fast fornemmelse af, at også Dansk Folkeparti som nyt satspuljeparti vil respektere den ånd, der har været i loven, nemlig at loven har været farveblind, og har det været nødvendigt at afsætte midler til integrationsformål, er det blevet gjort.
Henrik Sass Larsen (S), 2002-11-13:
Jeg vil godt spørge den konservative ordfører, som jo stiller sig op her og konstaterer, at tidligere var der 161, og nu er der kun 149, der står bag, om det ifølge hendes mening er et stort skred.
Det er den ene ting.
Det andet er det med, om der er nogen, der skal have eksklusivitet, privilegier i forhold til at være med i et forlig, og at der kommer folketingsvalg en gang imellem og sådan noget.
Ja, men det er jo også derfor, som jeg forstår, og som statsministeren eller andre har sagt, at så skal man op til et folketingsvalg opsige forliget, og så er det jo klart, tindrende klart, i løbet af valgkampen, hvad det så kan komme ud på.
Men hvis man ikke gør det op til et folketingsvalg, og hvis der ikke er nogen udløbsdato i forliget, kan man så også bare opsige forlig nu?
Det er jo det, som der er rasende interessant for os andre at få at vide, for hvad er det så helt præcist for nogle aftaler, vi indgår med Venstre og De Konservative?
Ole Sohn (SF), 2002-11-13:
Lige til det sidste: Jeg tror nu ikke, der er nogen automatik i, at mandattallet bag satspuljen vil blive mindre og mindre.
Man kunne godt forestille sig, at det ikke lige var de to partier, som ikke er med, som gik frem samlet set. Jeg vil gerne spørge Det Konservative Folkeparti, om der kan gives et bud på, hvordan Dansk Folkeparti vil agere.
Vi kunne ikke få det fra Dansk Folkeparti.
Man har lavet en aftale med Dansk Folkeparti, hvor et nyt forligsparti blot konstaterer, at der er et flertal.
Derfor er det meget rart at vide, hvilke overvejelser regeringen har gjort sig for at sikre, at den bredde, den ånd, der har været i satspuljen, kan videreføres.
Det synes jeg er helt afgørende, og ikke antallet af partier.
Det er helt, helt afgørende, for er det ikke tilfældet, så er satspuljen jo dybest set bundudemokratisk.
Så bør det være Folketingets flertal, der vedtager og stemmer mindretallene ned.
Sådan er det ikke i satspuljen.
Det kræver en meget, meget vid udstrækning af fairness og respekt for hinandens holdninger, og at vi kender alle forligspartiernes holdninger.
Det giver os nu vanskeligheder.
Per Stig Møller (KF), 2002-11-13:
Jeg kan oplyse, at baggrunden for denne passus i pressemeddelelsen er, at den danske ambassade i Moskva den 27. oktober var blevet kaldt op i det russiske udenrigsministerium.
Jeg kan også oplyse, at den herværende russiske ambassadør den 27. oktober havde et møde i udenrigsministeriet, hvor den russiske ambassadør bl.a. udtalte følgende: »Hvilken vurdering vil der blive anlagt i Rusland, når der var mindehøjtidelighed i Moskva på samme tid, som en tjetjensk konference fandt sted i København, hvortil der ville komme personer, der støttede terrorister?
Dette ville ikke blive forstået i Rusland.«
Endvidere kan jeg oplyse, at det fremgår af en presseerklæring udsendt af det russiske udenrigsministerium den 26. oktober, at den tjetjenske verdenskongres i realiteten er en forsamling, som er beregnet på en koordinering af de bevæbnede tjetjeneres aktiviteter og en forøgelse af finansieringen af deres forbryderiske handlinger
i og uden for Tjetjenien.
Til sidst kan jeg oplyse, at Udenrigsministeriet spurgte PET forud for møderne i Nævnet den 26. og 27. oktober, netop på baggrund af alle disse russiske henvendelser - altså forud for dette og forud for pressemeddelelsen - om der var terrormistænkte på deltagerlisten til kongressen.
Uanset alle de russiske henvendelser var svaret fra PET: Nej.
Dette var altså grundlaget for pressemeddelelsen.