Line Barfod (EL), 2005-03-15:
Der er ikke råd til vinterstøvler eller sandaler.
Der er kun råd til ét par sko hele året rundt.
Der er ikke råd til en ny flyverdragt, hvis man vokser ud af den gamle, selv om frosten stadig bider.
Sådan er virkeligheden for tusinder af børn i dagens Danmark, og alene det faktum fortæller, at der er brug for at se på, hvordan vores samfund fungerer, hvordan den offentlige sektor fungerer, og hvordan vores velfærd er skruet sammen.
Der er et stort behov for at udvikle den offentlige sektor.
Alt for mange gange hører vi om mennesker, der falder mellem to stole, om børn, hvor kommuner og amter slås om at undgå regningen for specialinstitutioner, om kassetænkning over for mennesker, der har brug for sygedagpenge, førtidspension eller kontanthjælp, og hvor man tænker i, hvilken kasse der er nu billigst.
Der er et stort behov for at udvikle vores velfærdssamfund, fordi vi alt for mange gange hører om mennesker, der ikke behandles værdigt, f.eks. om ældre, der kun får bad en gang hver 14. dag, for det er, hvad kommunen mener den har råd til på grund af den alt for stramme økonomi, som staten har bundet kommunerne ind i.
Der er et kæmpebehov for at udvikle vores lokale demokrati, for at give mennesker mere reel indflydelse på deres eget liv, indflydelse på deres egen hverdag.
Så der er mange gode grunde til at lave en grundlæggende reform af vores samfund og også af strukturen i samfundet.
Fra Enhedslistens side har vi hele tiden sagt, at noget af det, vi gerne ville kæmpe for i en reform, er at give det enkelte menneske nogle minimumsrettigheder, f.eks. give de ældre ret til et minimum af hjemmehjælp, så de selv kan bestemme, hvornår de vil sove, selv kan bestemme, hvad de vil have at spise, selv kan bestemme, hvad de vil have på af tøj.
Vi vil give skoleeleverne ret til et mindstemål af timer, af bøger, til efteruddannede lærere osv.
Vi ville gerne nytænke den offentlige sektor.
Der er alt for megen kraft, der i dag bliver brugt på kontorer, bliver brugt på kontrol og tvang over for de mennesker, der egentlig har mest brug for støtte og hjælp.
Vi vil gerne have sagsbehandlerne ud af kontorerne, ud i boligkvartererne, ud der, hvor borgerne er og har brug for hjælpen.
Vi vil gerne tænke det lokale demokrati helt grundlæggende anderledes.
Vi synes, man skal se på, om ikke der er mulighed for at skabe sammenhæng i folks hverdag, at man får en mulighed som borger i Danmark for at bo og arbejde tæt på, i stedet for at vi i dag ser, at folk skal pendle længere og længere og nu også på tværs af landsdelene.
Så der er mange gode grunde til at lave en stor reform i Danmark og se på, hvordan vi indretter den offentlige sektor.
Det, regeringen og Dansk Folkeparti lægger op til med deres reform, er at gennemføre Farummodellen på landsplan.
I Farum gik det galt.
Det kommer Værløses borgere nu til at betale regningen for.
Nu prøver man så på landsplan i stedet, og så kan man jo overveje, hvem der skal betale regningen, når det kommer til at gå galt i Danmark.
Man har ikke kunnet finde nogen uafhængige eksperter, der har villet støtte denne her reform, og når man har skullet se, hvor man internationalt kan finde noget, der ligner, så er det eksempel, der springer mest i øjnene, New Zealand.
New Zealand havde et velfærdssamfund, der lignede det danske.
De gennemførte nogle grundlæggende reformer, som gjorde, at de i løbet af 10 år fik nedbrudt velfærden og i dag på mange punkter har en stor fattigdom.
Vi er meget bange for, at det samme kommer til at ske i Danmark.
Den kommunalreform, vi behandler, indebærer, at amterne skal nedlægges, og at der skal skabes nogle nye store kommuner.
Argumentet for, at amterne skal nedlægges, har været, at de jo er for små, og til gengæld vil man så skabe en række nye kæmpekommuner, der skal overtage en række af amternes opgaver.
Men de nye kommuner, man skaber, er sådan set mindre end de amter, man sagde var for små til at løse opgaverne.
Det har vi svært ved at se logikken i.
Hele processen omkring kommunalreformen indtil den første behandling, vi nu er i gang med, har været nærmest absurd.
Det er gået over stok og sten.
Ordet kommunalreform blev slet ikke nævnt før valget i 2001, men alligevel nedsatte man kort efter en Strukturkommission, der blev lavet aftaler, lovforslagene blev gennemført, og efter Strukturkommissionens beretning sendte man lovforslagene i høring.
Man gav 1 måneds frist, inklusive jul og nytår, en meget kortere frist end den, man giver, hvis der f.eks. er nogle, der skal bygge en carport, og man derfor skal ændre lokalplanen.
På intet tidspunkt har man gjort noget for at få en bred og grundig debat om kommunalreformen, hverken i Folketinget eller med befolkningen.
Hver gang vi stiller spørgsmål om, hvordan dette eller hint skal komme til at fungere i praksis, hvordan den enkelte borger helt konkret skal opleve det, der sker, hvad der helt konkret til at ske med den enkelte ansatte, så får vi at vide, at det er noget, man vil se på senere, bagefter, når tingene skal føres ud i virkeligheden.
Vi synes, det er dybt bekymrende at skulle lovgive om så stor en reform, uden at vi kan få noget svar på, hvordan det skal fungere i praksis.
Man har heller ikke villet gennemføre nogen analyser af, hvad de økonomiske konsekvenser bliver.
Tværtimod vil man først lave hele den sidste del af reformen, som handler om den økonomiske fordeling, næste år efter at kommunalvalgene er blevet gennemført, så vi ved ikke præcis, hvad de økonomiske konsekvenser bliver.
Det er meningen, at der skal lovgives om at flytte opgaver ud, uden at vi ved, om kommunerne har den fornødne økonomi til at løfte de opgaver.
Man har heller ikke villet se på, hvad de ligestillingsmæssige konsekvenser er af den her reform.
Ligestillingsministeren har fuldstændig afvist, at det overhovedet kunne være interessant, selv om man egentlig tidligere har vedtaget, at der skal laves ligestillingsmæssige konsekvensgennemgange af lovgivning.
Reformen har jo ikke kun betydning for, hvor mange kvinder der kommer til at sidde i kommunalbestyrelser og regionsråd, det er selvfølgelig væsentlig nok, men reformen kommer også til at få konsekvenser for ligestillingen i Danmark, hvis det betyder en dårligere velfærd, hvis det betyder dårligere omsorg for vores børn og vores ældre og betyder meget længere afstande f. eks. til daginstitutioner.
Det betyder noget for ligestillingen, og derfor kan jeg selvfølgelig godt forstå, at regeringen ikke er interesseret i at lave en analyse af de ligestillingsmæssige konsekvenser, men jeg synes, det er ret sigende, at den ikke vil gøre det.
Vi har heller ikke kunnet få noget at vide om, hvad konsekvenserne præcis bliver for de ansatte.
Man bliver ved med at snakke om jobgaranti, men uden at man vil give en reel jobgaranti, og de offentligt ansatte
bliver meget naturligt mere og mere utrygge, som man også kan se af den pressemeddelelse, de offentligt ansatte har udsendt i dag, hvor de efterlyser fair play ved kommunalreformen, efterlyser, at man begynder at tage hensyn til de offentligt ansatte og f.eks. sikrer, at de nedskæringer, som alle regner med kommer, kommer til at ske ved naturlig afgang.
Så ligger der en kasse med en masse legoklodser, og vi bruger lang tid på at bygge dem op.
Når vi så har bygget dem op, så giver han sig tit til at hive det fra hinanden igen, og så sidder han der med en masse klodser og prøver at bygge noget nyt.
Efter et stykke tid vil han gerne bygge det oprindelige igen, men det kan aldrig helt lade sig gøre, for hvordan var det nu lige?
– og nogle af klodserne mangler.
Jeg tror, at indenrigsministeren måske også har leget med legoklodser, da han var barn, og kan huske, hvordan det der med, at man kan rive noget ned, og så kan man bygge op igen, er.
Men legoklodserne og legokonstruktionerne dengang var noget mere simple end de meget indviklede tekniske konstruktioner, Lego laver i dag, som er meget svære at samle igen og også svære at samle i første omgang.
Men den offentlige sektor i Danmark handler altså ikke om legoklodser, det er levende mennesker af kød og blod.
Hvis man begynder at splitte de faglige miljøer med de levende mennesker af kød og blod ad, så risikerer man, at de forsvinder bagefter, og at de mennesker, de skulle tage sig af, som også er af kød og blod, faktisk kommer til at lide under, at man har revet konstruktionen fra hinanden, og at den ikke lige er til at bygge op igen, hvis man opdager, at det faktisk var forkert, at man rev den fra hinanden.
Jeg synes, at det mest uhyggelige er på socialområdet, hvor man jo direkte i aftalen mellem regeringen og Dansk Folkeparti skrev, at hvis det nu viste sig, at den konstruktion, man så laver på det sociale område, når man har revet den nuværende konstruktion ned, ikke virker, jamen så kan man gå tilbage til det gamle igen.
Man kan da ikke behandle et område med nogle af de mennesker, der har allermest behov for hjælp på den måde, at det er sådan en legokonstruktion, man kan rive ned og bygge noget nyt op og så håbe på, at det går godt, og man er så usikker på det, at man oven i købet skriver, at man muligvis skal lave det om igen.
Faktisk kan man sige, at der er så meget lovsjusk og så stor usikkerhed på det her område, at det er svært at se noget fortilfælde i dansk lovgivnings historie.
Vi oplever jo også i denne tid, at der bliver flere og flere, der peger på forskellige områder, hvor de mener, at det, der bliver gennemført, er i strid med grundloven og med internationale konventioner.
Der er mange ting, som vi er meget bekymrede over, også i forhold til de to konkrete forslag, som vi behandler her først, inden vi går videre til alle de andre forslag bagefter, f.eks. undrer vi os over konstruktionen med, at det skal være muligt at have forskellig skat og forskellig service i en ny sammenlagt kommune.
Vi er selvfølgelig godt klar over, hvorfor muligheden er der.
Det handler om juvelen i Venstres krone, det sted, hvor man kunne se resultaterne af Venstres politik, kommunen med en af landets største kassebeholdninger, og hvad der ellers blev sagt af Venstres topfolk, indenrigsministeren, finansministeren, statsministeren, inden Farummodellen brød sammen.
I dag er det nogle andre ord, man hæfter på Farum, det er ikke juvel, men fallitbo, svindelens paradis eller andet.
Borgerne i Farum står nu tilbage med regningen, og den skal Værløses borgere så i et eller andet omfang være med til at dele, og for at det ikke skal blive alt for dyrt for Værløses borgere, har man lavet den her konstruktion med forskellig skat og forskelligt serviceniveau.
Det er svært at se, hvordan det kommer til at fungere i praksis, og vi synes egentlig, at det ville klæde topfolkene i Venstre bedre at erkende deres eget ansvar for, at det gik så galt i Farum, og ikke lade borgerne i Værløse betale for det.
Andre steder skal regeringen jo nok sørge for at holde snor både i de gamle og i de nye kommuner.
Vi kan jo se af lovforslaget, at de nye sammenlægningsudvalg og ministeren får kontrol over budgetterne i 2006.
Det, der undrer os meget, er, at den kontrol kun kan bruges til, at man kan skære ned og give afslag på bevillinger, men hvis man gerne vil gå ind og forbedre forholdene, kan man ikke det.
Hvis der er et sted, hvor man gerne vil vælge slet ikke at sætte penge af til at renovere skolerne, så kan der ikke gribes ind fra kontrollens side.
De nye kommuner kommer til at stå over for en række udfordringer.
Vi mener, at denne reform er så omfattende, omfatter så store dele af samfundet og kommer til at få så vidtrækkende konsekvenser, at borgerne burde have mulighed for at tage stilling til det.
Ved det nylige valg var kommunalreformen stort set ikke på dagsordenen.
Regeringen lagde ikke på noget tidspunkt op til, at det emne skulle diskuteres, det indgik ikke i de centrale valgdebatter, heller ikke selv om vi nogle gange prøvede at rejse debatten.
Derfor mener vi, at vi bør have en folkeafstemning, så befolkningen får mulighed for at tage stilling til, om den virkelig ønsker så stor og gennemgribende en ændring af det danske samfund, om den ønsker så omfattende privatiseringer, som der er lagt op til, om den ønsker en markedsgørelse af sundhedsvæsenet og socialområdet, eller om den tværtimod ønsker at få udviklet vores velfærdssamfund og få et bedre demokrati end det, vi har.
Det synes vi at man skulle spørge borgerne om, i stedet for at et snævert flertal i Folketinget bare gennemfører sin reform.