Villy Søvndal (SF), 2002-01-22:
Først tak for en god, endskønt kort debat.
Jeg tror, det er meget sjældent, at der i Folketinget er så stor tilslutning til noget, uden at det bliver vedtaget, men det kan jo have sine særlige grunde. Jeg hørte sådan set samtlige ordførere uden undtagelse sige, at de var enige, men lidt usikre på, om rækkevidden af det, vi havde foreslået, var for stor.
Så tak for debatten.
Det indholdsmæssigt centrale i den her debat er, som nogle af ordførerne har nævnt, at man i dag kun kan anke en sag, hvis afgørelsen har været åbenbar urimelig, eller hvis den har været ulovlig.
Det er grænserne for at kunne gå videre med en sag i dag.
Det har jo betydet, at vi her set som noget nyt, at en række af de sociale sager bliver flyttet over til domstolene og bliver prøvet der.
Vi har set det på førtidspensionsområdet, vi har set det på sygedagpengeområdet, og vi har set det på hjemmehjælpen, som tre af de store områder.
Der er tre problemer ved at lade domstolene afgøre sociale sager i det omfang, jeg tror, vi bevæger os imod, hvis vi ikke foretager os noget i forhold til det: Det ene er, at det tager meget lang tid at få afgjort en sag, fordi man selvfølgelig skal vente på, at der bliver tid hos domstolene.
Det betyder, at mennesker ofte skal gå lang tid, samtidig med at de har de problemer, som selve sagen forårsager i deres liv, smerte osv. Det andet hovedproblem er, at advokater har mange gode kvaliteter, men næppe er meget velegnede til at føre
sociale sager.
På nær de enkelte, der har specialiseret sig i det, er det jo ikke et fagområde, de har kigget meget dybt i.
Og det tredje og måske allervæsentligste hovedproblem er, at det koster ganske mange penge at føre sin sag ved domstolene.
Det betyder givetvis, at en masse mennesker i det nuværende system ikke får den ret, de har, til at få en bestemt ydelse, eksempelvis sygedagpenge, eksempelvis førtidspension, eksempelvis hjemmehjælp.
Set som lovgiver er det selvfølgelig ikke tilfredsstillende, at vi kan vedtage noget, som har en bestemt intention, men dette system, der skulle sikre, at intentionerne i lovgivningen også bliver omsat i praksis, er snævret så meget ind, at det reelt ikke har mulighed for det.
Jeg forstod socialministeren sådan, at ministeren var enig i, at den nuværende § 69 i loven om retssikkerhed og administration ikke er tilstrækkelig klar.
Det er nødvendigt at præcisere - sådan forstod jeg ministeren - at skønnet skal kunne efterprøves.
Jeg var lidt usikker på omfanget af det, men det ser vi jo så til februar. Ministerens bekymring var - og det var der også andre af ordførerne der var inde på - at vi ved at gå for langt vil tilsidesætte det kommunale skøn.
Det synes jeg er rigtigt inden for nogle områder, men ikke rigtigt inden for andre områder.
Tag et område som retten til sygedagpenge eller retten til førtidspension.
Det er lovgivningsmæssigt en meget præcis beskrevet ret, men jeg vil egentlig gerne, ikke nødvendigvis i dag, men senere, vide, om ministeren ikke deler den opfattelse, at når det drejer sig om menneskers ret til en førtidspension, så er det ikke et lokalt skøn, der er afgørende for det.
Så er det de betingelser, der ligger i sagen, der er afgørende for det.
Vi mødte det jo for nylig under diskussionen om kommuner, der ændrede praksis efter de store ændringer i førtidspensionslovgivningen i 1998, hvor der var kommuner, der simpelt hen ophørte med at tilkende førtidspension.
Så vidt jeg husker var det i omegnen af 10. Jeg fik på det tidspunkt henvendelse fra nogle sagsbehandlere, der havde fået den melding fra deres kommune, at her uddeltes ikke længere førtidspension.
Det kan man sige
er udtryk for et ret vidtgående skøn og et klart ulovligt skøn i forhold til loven.
Så på de områder antager jeg, at når vi diskuterer førtidspension og sygedagpenge, er der ikke behov for et kommunalt, lokalt skøn.
Det er en retssikkerhedsmæssig ydelse, der klart er defineret i loven, og hvor man også må kunne afprøve det materielle indhold i en afgørelse, der er truffet, hvis der er givet et afslag.
Jeg vil godt senest i februar spørge ministeren, om ministeren er enig i det grundliggende synspunkt.
Det er nemlig for mig helt afgørende. Så til de andre områder, hvor der er skøn, f.eks. på hjemmehjælpsområdet, og hvor vi har forskellige ambitionsniveau i de politiske partier om, hvor skønnet skal ligge.
Nogle vil have, at der skal være næsten fuld kommunal frihed til at afgøre skønnet, andre har et ønske om at lave
et minimumsniveau, der ligger højere
Det, der så bare er vigtigt, er, at man kan vurdere rimeligheden i det skøn, der er truffet hos en kommune.
Så vil jeg i øvrigt sige tak til ordførerne fra partierne, som generelt jo som sagt var meget positive.
Jeg håber, at vi kan vedtage noget, og så gør det ikke noget, at det ikke bliver vores forslag.
Det er jo ofte SF's skæbne i Folketinget at skulle levere inspirationen, og at andre så derefter kommer med forslagene.
Det har vi det slet ikke skidt med.
Vi beder heller ikke om bidrag eller sådan noget i de dér sager.
Vi synes, det er helt fint.
Det afgørende for os er at få lavet en bedre retssikkerhed på nogle centrale områder.