Helge Adam Møller (KF), 2004-03-17:
Jeg hører ikke til dem, der tager afstand fra selvmord i alle tilfælde.
Det er vel også derfor, vi har en lovgivning, der ikke gør det kriminelt at begå selvmord.
Men jeg er selvfølgelig helt enig med alle dem, jeg hidtil har hørt, der siger, at det er dybt tragisk, når det er unge mennesker, der ikke har levet livet endnu og måske i et øjebliks frustration over kærlighedssorger, problemer med forældrene eller noget helt tredje, vælger at tage deres eget liv.
Det er svært at forestille sig noget mere tragisk.
Justitsministeren har jo været inde på mange af de tekniske og juridiske problemer, som er forbundet med at indføre det, som beslutningsforslaget lægger op til, nemlig et forbud mod hjemmesider, så det vil jeg hoppe over.
Jeg er enig. Problemet kendes jo i virkeligheden også fra andre områder, eksempelvis findes der hjemmesider, der beskriver, hvordan man kan starte en karriere som terrorist, faktisk mange tusinde hjemmesider, og der findes hjemmesider, der beskriver, hvordan man kan røve en bank osv. osv. osv. Jeg vil gerne understrege, at Det Konservative Folkeparti ikke har nogen som helst sympati for hjemmesider, som opfordrer til selvmord eller fortæller, hvordan man røver banker, eller hvordan man kan øve sig i at anvende sprængstof, medmindre man er ingeniørsoldat.
Faktisk var jeg i virkeligheden ikke bekendt med alle disse hjemmesider før for kort tid siden, da jeg først hørte det radikale forslag blive omtalt i medierne.
Jeg har derfor undersøgt sagen lidt nøjere ved hjælp af en ung mand, der er lidt mere it-specialist end jeg selv, og jeg har også været inde på den søgemaskine, som hedder Google.com, og resultatet var meget blandet.
Hvis man ser bort fra de rent obskure sekter, som betragter videreførelse af menneskeheden som en synd, og dem er der også mange af på hjemmesiden der,
kan man dog udlede nogle generelle træk. For det første henviser en hel del af hjemmesiderne til bøger om emnet.
Skal vi så også forbyde dem?
Og hvordan skal vi kontrollere det?
For det er andet er hjemmesiderne langtfra de nemme løsningers holdeplads.
Det troede jeg, da jeg havde læst beslutningsforslaget.
I stedet ophøjer de nogle steder selvmordet til en kunstart, og de opfordrer til en meget lang og detaljeret planlægning.
For det tredje beskrives jo konsekvenserne af de mislykkede selvmordsforsøg og meget ofte dramatisk, med hvilke smerter osv. vedkommende vil have, hvis han eller hun prøver på at gøre det her, lammelser, hjerneskader osv.
Endelig gør en del af siderne meget ud af at understrege, at man skal foretage et meget oplyst valg og tænke sig om gennem lang tid, at unge personer under 23 år under ingen omstændigheder nogen sinde bør begår selvmord.
Uagtet at disse hjemmesider samlet set, og der er altså langt over 10.000 af disse hjemmesider, efter min mening er usympatiske og ofte er skadelige, så er det spørgsmålet, om man kan sige, at de propaganderer, altså opfordrer til selvmord.
Jeg synes faktisk, de mange gange gør det modsatte.
Det kan man jo også se af det bilag, som forslagsstillerne
selv har lagt ved.
Hvis man kigger på side 17, hvor der står om, hvordan man kan begå selvmord ved at hoppe ud fra en høj bygning, ja, hvis man hopper ud fra sjette sal, som der står, så vil 90 pct. slå sig ihjel.
Men inden de dør, vil de ofte lide i ganske mange dage og have frygtelige lidelser osv.
Det er beskrevet meget detaljeret og meget uhyggeligt.
Jeg synes i virkeligheden ikke, de propaganderer for det, måske snarere det modsatte.
For det andet er det ikke meningsfyldt at iværksætte dette på nationalt niveau.
Og for det tredje tror jeg kun i begrænset omfang, at det vil ramme de hjemmesider, som forslagsstillerne jo ønsker at ramme og henviser til.
Vi vil godt være med til at styrke indsatsen mod selvmord, men jeg er ikke overbevist om, at dette forslag vil styrke indsatsen.
Selvmord skal efter min opfattelse forebygges via rådgivning, vejledning og behandling, og mest af alt ved at alle vi, der er forældre, eller andre voksne, der beskæftiger sig med børn, sætter os selv og vore egne behov lidt i baggrunden og koncentrerer os langt, langt mere om vore børn eller vore venners børn og deres følelser og deres hverdag, end vi i dag gør.
Vi er alt for mange voksne, som ikke i tilstrækkelig grad beskæftiger os med børn og deres følelser og deres behov, fordi vi først og fremmest sætter os selv i spidsen,
og så risikerer vi altså indimellem, at der er nogle børn, der gør noget, som er tragisk for børnene, men jo endnu mere tragisk for forældrene eller dem, der kender dem.