Lars Løkke Rasmussen (V), 2004-01-22:
Så skal vi jo til endnu en gang at diskutere, om der skal gives tilskud fra den offentlige sygesikring til ny behandling eller nye patientgrupper, og diskutere, om det lige præcis er et sygesikringstilskud, der kan løse problemerne på et særligt felt inden for sundhedsområdet.
I den her sammenhæng handler det så om tilskud til behandling af overvægtige hos praktiserende kliniske diætister.
Jeg er sådan set helt enig i i forslagsstillernes bekymring for fedmeudviklingen i Danmark og de mange sygdomme, der følger i kølvandet på fedme.
Derfor har jeg da også stor sympati for forslaget.
Men man er også nødt til at se ting i en sammenhæng, selv om jeg godt ved, at der er nogle, der ikke har lyst til at se sammenhængene.
Her henviser jeg også til det tidligere punkt på dagsordenen, hvor Enhedslistens ordfører på et tidspunkt sagde, at nu diskuterer vi det her og lad os nu diskutere det her.
I virkelighedens verden er det jo sådan, at vi ikke har det privilegium, at vi bare kan diskutere én ting ad gangen uden også at have et fokus på, hvad effekten er i forhold til andre ting, man kunne diskutere.
Det gælder også her, og jeg vil gentage, hvad jeg også sagde sidste gang - jeg kan sådan set i det hele henvise til Folketingets forhandlinger om alt, hvad jeg har sagt i den her sag de to tidligere gange, vi har behandlet sagen -
at jeg er enig i, at de kliniske diætister er en meget vigtig faggruppe, både når det gælder forebyggelse og behandlingsindsatsen i forhold til fedme og livstilssygdomme. Men som jeg lige har antydet det, så har vi jo altså et fælles ansvar for at prioritere de midler, vi har på sundhedsområdet. Jeg er fortsat ikke overbevist om, at indførelsen af et 60 pct.s tilskud til fem konsultationer hos en praktiserende diætist vil få den ønskede effekt, nemlig at få mest sundhed for pengene. Når man foreslår som her at indføre et sygesikringstilskud til behandlinger hos privatpraktiserende sundhedspersoner, skal man jo nemlig nøje overveje, om det er den bedste måde at tilrettelægge indsatsen på, eller om det kan ske mere effektivt inden for sundhedsvæsenets eksisterende rammer.
Når det handler om kostvejledning til overvægtige, er jeg ret overbevist om, at de eksisterende rammer giver masser af muligheder for en effektiv indsats.
Det er helt klart også indtrykket, at de myndigheder, der har ansvaret for forebyggelse og behandling, i stigende omfang inddrager de kliniske diætister i indsatsen mod overvægt og dens følgesygdomme.
Regeringen er meget fokuseret på at styrke indsatsen mod fedme.
Der er i forlængelse af Sundhedsstyrelsens handlingsplan iværksat mange initiativer med det formål at styrke danskernes muligheder for en sund livsstil og dermed for at forebygge overvægt.
Sidste år udgav Sundhedsstyrelsen en håndbog om fysisk aktivitet, som fungerer som et fagligt grundlag for at inddrage fysisk aktivitet ved patientkontakt, både hvad angår forebyggelse, rehabilitering og behandling.
De praktiserende læger har efterfølgende fulgt denne her håndbog op med en motionsmanual til brug for lægerne, når de ordinerer motion til mennesker med f.eks. diabetes, og motion som lægemiddel er taget op af flere andre som et tilbud til overvægtige.
Sundhedsstyrelsen vil følge op på handlingsplanen, bl.a. med udarbejdelse af retningslinjer og vejledninger til brug for tidlig opsporing og intervention
over for personer med uheldig vægtudvikling
Sundhedsstyrelsen vil som led i regeringens nye diabeteshandlingsplan etablere et samarbejde med relevante parter med henblik på at udvikle anbefalinger og retningslinjer for, hvordan man håndterer overvægt både inden for den kommunale sundhedstjeneste, i almen praksis og i sygehusregi.
Det fremgår også af diabeteshandlingsplanen, at Sundhedsstyrelsen har afsat midler til at støtte projekter, der belyser, hvordan overvægt kan forebygges og behandles.
For der mangler viden om, hvilke metoder der har en langsigtet effekt i indsatsen mod overvægt.
Også uden for sundhedsvæsenet følges der op på udmeldingerne vedrørende kost og motion.
Mange arbejdspladser gør en stor og vigtig indsats for at skabe muligheder for de sunde valg for de ansatte.
Det er en udvikling, som vi i regeringen støtter op omkring.
Det tror jeg ikke er løsningen.
Vi skal derimod sætte ind på mange fronter, som jeg her i stikord har redegjort for.
Så bliver jeg også nødt til lige at runde af med et - nogle vil sikkert finde det kedeligt og uhensigtsmæssigt og lidt irriterende, men alligevel - økonomisk argument mod forslaget. Som sagt er der her tale om en gentagelse fra sidste samling, men der er jo ikke tale om en fuldstændig enslydende gentagelse.
For denne gang er målgruppen de såkaldt almindelige overvægtige.
Det vil ifølge forslagsstillerne sige personer med et BMI på maksimalt 35.
Nu kan man jo diskutere, hvor grænsen mellem almindelig overvægt og svær overvægt går. Normalt arbejder vi med en grænse på et BMI, der hedder 30, men lad nu det ligge.
Det er jeg ikke ekspert i, selv om jeg egentlig burde have en naturlig personlig forudsætning for at mene noget om det.
Men lad nu det være.
Udgiften er opgjort til 15 mio. kr. årligt, og de 15 mio. kr. skal så ifølge forslagsstilleren dække 60 pct. i tilskud til fem konsultationer pr. patient.
Det betyder altså 1.100 kr. pr. patient ifølge forslagsstillerne selv.
Mit regnestykke ser lidt anderledes ud: Ifølge Sundhedsstyrelsen er der 1,2 millioner overvægtige danskere med et BMI mellem 25 og 35.
Forslagsstillerne lægger altså til grund, at der er 14.000 af disse 1,2 millioner overvægtige danskere, der nu skal have tilbudt diætistbehandling med offentligt tilskud.
Det fremgår ikke lysende klart, om det er ved tendenslodtrækning, disse 14.000 ud af 1,2 millioner skal findes, eller hvordan de i øvrigt skal udvælges.
Jeg vil mene, at vi bør tilrettelægge en politik, der tager sigte på at hjælpe og imødekomme alle overvægtige og ikke kun en lille skare, som jeg ikke helt kan regne ud hvordan skal udvælges.
Hvis man har den ambition at gøre en indsats i forhold til alle de overvægtige, ja, så rækker de 15 mio. kr. ikke langt; så bliver det langt dyrere.
Derfor er der jo i realiteten tale om et forslag, hvor man slår noget meget, meget stort op, men ikke er parat til at betale regningen, møder frem i finanslovforhandlinger med sådan nogle håndører, og så puster man det her op og får det til at ligne noget, der er meget stort.
Jeg tror ikke, det er den bedste og mest effektive måde at komme det her problem til livs på.
At forebygge overvægt på samfundsplan kræver en generel oplysende indsats, hvor mange aktører skal medvirke på mange forskellige arenaer: sundheds- og socialvæsenet, f.eks. de praktiserende læger og sundhedsplejen, undervisningssektoren, fritids- og kulturtilbud, arbejdspladser, fødevareindustri osv. Forebyggelse i forhold til den enkelte overvægtige kræver også flere indsatser, men her er det først og fremmest den praktiserende læge, der kender sine patienter og ved, hvornår overvægt udgør en risikofaktor for den enkeltes helbred, der har en hovedrolle at spille.
Lægerne er i stigende grad opmærksomme på at understøtte patienternes egen indsats mod overvægt, bl.a. med samtaler og henvisninger til motion, kostvejledning, livsstilskurser i lokalområdet.
Jeg synes faktisk, at det er et område, der er inde i en god gænge.
Der udvikles og etableres hele tiden nye tilbud, og de findes efterhånden også i et ganske godt omfang i amter og kommuner og i private foreninger og på arbejdspladser.
I lyset af det, jeg her har sagt, kan regeringen ikke støtte det fremsatte beslutningsforslag.
Fru Lene Garsdal søger at forfølge noget logik, men så synes jeg altså, at når man har taget ansvaret for at sige, at der er noget medicin af nogle bestemte typer og i bestemte meget begrænsede mængder, hvor vi ikke føler, at det skal være forbeholdt apotekerne at informere borgerne om denne medicins anvendelse, men hvor vi i virkeligheden lader det være op til ganske almindelig konkurrence, ligesom vi kender det med hensyn til havregryn og elpærer og alt muligt andet, så er den logiske effekt af det, at man ikke i forhold til nogen, der sælger de her præparater, giver en skærpet informationspligt.
Det rokker jo ikke ved, at apotekeren i forhold til almindelig god kundebetjening har en mulighed for at informere.
Jeg tror også, vi skal holde op med at tro på, at ting kun fungerer, hvis vi her i Folketinget har siddet og dikteret det.
Jeg tror sådan set, at vi alle ville være ilde stedt, hvis folk i det her samfund kun gjorde ting, som vi herinde først havde besluttet de skulle gøre.