Niels Helveg Petersen (RV), 1998-10-08:
Først nogle bemærkninger til hr. Søndergaard.
Hr. Søndergaard spurgte til selvbestemmelsesretten for albanerne i Kosovo.
Jeg redegjorde under udvalgsarbejdet for de betænkeligheder ved selvstyre eller uafhængighed i Kosovo, som gør sig gældende i nabostaterne.
Det er udpræget noget, der også gør sig gældende f.eks. i Rusland.
Det er derfor en vurdering - jeg tror, den er aldeles rigtig - at en sådan tanke om et uafhængigt Kosovo med sikkerhed yderligere ville medvirke til at destabilisere hele regionen.
Men det betyder jo ikke, at der ikke er megen forståelse for den særlige situation, som kosovoalbanerne befinder sig i.
Det gælder både i FN-vedtagelser, og det gælder i EU's vedtagelser, at man her arbejder for, ønsker at skabe en særlig status for Kosovo med udstrakt selvstyre.
Jeg mindede også om under udvalgsarbejdet, som hr. Søndergaard jo ved så godt som nogen, at den nuværende konflikt har sine rødder, sine i hvert fald nyeste rødder, i beslutningen i 1989, da Milosevic ophævede selvstyret for Kosovo.
Der er altså ikke tale om, at vi vender det døve øre til de politiske krav, som man har fra kosovoalbansk side.
Ja, der er sket det, at der i denne sag er meget stærke modstående hensyn.
Der er jo helt konkret sket det, at vi oplever, at i Kosovo bliver hær- og sikkerhedsstyrker sat ind imod civilbefolkningen, kvinder og børn, med uhørt brutalitet.
Huse, landsbyer brændes af, afgrøder ødelægges med ingen anden hensigt end at ødelægge tilværelsen for det store flertal af de mennesker, der bor i Kosovo.
Det er det, der er sket.
Det er så stærke modstående hensyn, at det selvfølgelig må veje tungt, også for et parti som Det Radikale Venstre med vores særlige tradition.
300.000 kosovoalbanere er fordrevet under uhørt brutalitet, 50.000 af dem lever i bjerge og skove og tør ikke vende tilbage.
Det er jo ikke kun et spørgsmål om, om serberne måske er væk fra landsbyerne, hvor de kom fra, men det er et spørgsmål om, at de ikke tør vende tilbage, før de er sikre på, at serberne endelig er væk.
Og det er derfor, at det er så vigtigt at nå frem til politiske løsninger, som giver sikkerhed for kosovoalbanerne, så de tør vende tilbage.
Så spørger hr. Søndergaard: Findes der tilfælde, hvor NATO har handlet uden hjemmel?
Mig bekendt er svaret nej.
Vi skjuler ikke, at det ikke er en situation, vi kan afklare i dag.
Det er lagt klart og tydeligt frem.
Jeg synes, det er klar tale, og jeg synes, at det er det mest regulære.
Det har været uklart.
I dag tyder alt på, at Kontaktgruppen mødes i London, alt tyder på, at der også vil finde et møde sted i NATO-Rusland-Rådet i morgen.
Og jeg må sige, at jeg synes, at det er overmåde klogt og rigtigt at have en meget tæt dialog imellem NATO-landene og Rusland.
Så vil jeg sige til hr. Villy Søvndal, at hr. Villy Søvndal tog helt oplagt fejl i Irakspørgsmålet.
Vore vedtagelser i Iraksagen var med til at skabe en løsning.
Også dengang førte hr. Villy Søvndal et meget voldsomt sprog som i dag, hvor der var tale om voldtægt af FN-pagten.
Hvad blev resultatet af Irakkrisen?
En forbedret situation og i virkeligheden en sejr for FN.
Hr. Villy Søvndal tog også under anvendelsen af meget voldsom sprogbrug grusomt fejl, da vi besluttede os for at sende tropperne ind i Albanien, som blev en succeshistorie for en fredsbevarende indsats - ikke at det har betydet, at Albanien er et samfund, der nu er i smult vande, for det ved vi alle sammen det ikke er - som løste en øjeblikkelig kaotisk krisetilstand i landet og i hvert fald gav et skub.
Også her tog hr. Søvndal fejl under anvendelse af en meget voldsom sprogbrug.
Til hr. Skaarup vil jeg gerne sige om Grækenland, at Grækenland ikke vil blokere en beslutning i NATO. Jeg tror ikke, at Grækenland vil sætte fodnoter i den beslutning, som NATO i givet fald vil træffe.
Men det er rigtigt, at Grækenland ikke selv ønsker at deltage.
Svaret er nej, det har regeringen ingen planer om at foreslå Folketinget.
Så må jeg sige til min store forundring, at hvad er nu
det for noget om, at man skal skabe en korridor.
Hr. Skaarup vil lave en korridor.
Hvordan skal det ske?
Hvordan forestiller hr. Skaarup og i øvrigt fru Pernille Frahm sig, at man skal skabe en korridor fra Kosovo og til et andet land?
Jeg hørte Italien nævnt, og jeg hørte Albanien nævnt.
Det kunne også være Makedonien måske, eller det kunne være Montenegro eller noget andet.
Hvordan forestiller hr. Peter Skaarup sig, at man skulle lave en korridor?
Gør man bare det uden videre?
Og er det i virkeligheden meningen med hr. Skaarups forslag, at man med magt skal gå ind og lave en korridor, ja, så har vi da for alvor optrappet den militære side af sagen.
Jeg vil gerne bede hr. Skaarup om at redegøre for, hvordan han vil skabe en sådan korridor.
Hvis hr. Skaarup er lidt tilbageholdende i dag, hvad jeg godt kan forstå - det er måske også en ny tanke - så forventer vi gerne at se et beslutningsforslag fra Dansk Folkeparti om, hvorledes man vil skabe en korridor.
Det lyder jo nemt, men jeg kan forsikre om, at vanskelighederne er store, så Dansk Folkeparti må nok hellere tage sig god tid med at udarbejde forslaget.
Til sidst er der en bemærkning, jeg synes er meget vigtig at få gjort under denne sag.
Det er rigtigt, at den serbiske regering, den serbiske præsident Milosevic uden tvivl bærer en hovedskyld ikke bare for krisen i Kosovo nu, men for de tidligere kriser i andre dele af Jugoslavien.
Det tror jeg ikke der er nogen som helst diskussion om.
Serberne er udstyret med en regering, som handler med total mangel på respekt for det internationale samfund, men det er jo ikke ensbetydende med, at alle serbere skal brændemærkes eller hænges ud.
Vi håber inderligt, at den dag snart vil komme, hvor serberne kan nyde godt af at have en regering, som ønsker et normalt forhold til det internationale samfund. Jeg takker for tilslutningen til beslutningsforslaget.
Det store flertal her i salen tilslutter sig, at der opstilles en militær trussel for at forhindre en humanitær katastrofe, for at lægge pres på Serbien, for at Serbien kan leve op til de forpligtelser, Serbien har i henhold til FN-resolution 1199.
Jeg takker for Folketingets behandling, takker for den brede tilslutning til forslaget.