Kim Behnke (FP), 1999-03-16:
Det kommer næppe som nogen overraskelse, når jeg nu afslører, at vi ikke kan stemme for det forslag til vedtagelse, der er fremsat.
Og for ikke at gå ind i en gentagelse af de synspunkter, jeg og Fremskridtspartiet har og havde til det foregående punkt på dagsordenen, vil jeg godt tage fat i noget af det, der har kendetegnet denne her debat, nemlig påstanden om, at de offentlige penge er med til at sikre mangfoldigheden. Min påstand er det modsatte.
Langt hovedparten af det, der bliver præsenteret, får et nej, fordi de offentlige midler ikke rækker til det.
Men sagen er, at uanset hvor mange midler der bliver afsat, vil det stadig væk være sådan, at hovedparten af de forslag, der bliver præsenteret, vil få afslag.
Derfor vil man aldrig nogen sinde kunne leve op til påstanden om, at de offentlige midler bliver brugt til at sikre mangfoldigheden.
Nej, de offentlige midler bliver brugt til at sikre den definition på mangfoldighed, som de bevilgende og de besluttende myndigheder lægger for dagen.
Men at påstå, at offentlige tilskud er med til, at alt, hvad der frembringes af flotte og smukke og fantastiske værker, nu også sikres deres plads på hylden, ja, det ved vi jo godt ikke er tilfældet. Og derfor er det sådan, at uden at tage stilling til de enkelte projekter har vi den opfattelse i Fremskridtspartiet, at skatteydernes penge ikke skal gå til disse mange projekter, specielt ikke med den tendens, der er i tiden. I 1970'erne og 1980'erne kaldte man det happenings, i 1990'erne kaldes det installationskunst.
Det er, når man, som jeg har nævnt tidligere i dag, afbrænder en pølsevogn på et offentligt torv som åbning af Århus Festuge.
Der er ikke alene tale om en hærværkshandling, men der tale om en aktivitet, som intet kunstnerisk indhold har, og hvor denne såkaldte installation udelukkende har til formål at promovere kunstneren, som så kan stå lidt halvberuset eller lidt halvskæv for tv-mikrofonerne og fortælle, hvilken fantastisk oplevelse det var at stikke ild til den pågældende pølsevogn.
Det er at holde borgerne for nar, når man får udstillet, at deres skattepenge bliver brugt til det.
Havde man så bare stablet pengene og tændt ild i dem, kunne man da have indlagt et eller andet element af protest mod statens monopol på penge eller sådan noget. Men at gå ind og afbrænde og gennemføre en handling, som i alle andre sammenhæng betyder overtrædelse af politivedtægten, betyder anholdelse og domfældelse for hærværk, at det skal være moderne installationskunst, mener vi, uden i øvrigt at være smagsdommere, er helt ved siden af.
De stop for tilskud, som vi mener er nødvendige, er uden på nogen måde at tage stilling til værkernes, de enkelte værkers, kvalitet.
Vi hetzer ikke mod kunstnerne.
Vi har fuld respekt for den kunstner, som levede det meste af sit liv med to dåser maling, en blå og en rød, og solgte værkerne for store, store summer både indenlands og udenlands.
Stor respekt for den kunstner.
Vi har også respekt for de malerier, som bliver fremstillet, som om det er voksne, der har stået bag dem, hvor det så viser sig, at det er børns klatmalerier.
Fuld respekt for det.
Det kan også være flot.
Sagen er bare den, at afgørelsen af, hvorvidt det skal nå længere end til skrivebordsskuffen, om det skal hænges op, om det skal udstilles, om det skal beundres, om det skal prissættes, ja, det skal ikke være en afgørelse, der træffes på vegne af skatteydernes penge, men på vegne af dem, der synes, at de vil investere i eller herliggøre det.
For nylig havde vi et projekt i Århus, hvor forskellige unge beskæftigede sig med begrebet junk-art, altså hvor man går ud på skrammellossepladser og finder alle mulige forskellige former for brugte ting og så sammensætter dem til nye kunstværker.
Og det var en kæmpesucces, da de pågældende værker blev solgt.
Folk ville gerne give flere tusinde kroner for noget, der få dage eller få uger forinden blot havde været en bunke skrot, men som nu var sammensat; der var skruet en pære i, det kunne bruges som en lampe osv.
Det er flot, det er imponerende, at den slags kan lade sig gøre.
Havde der været en pind om, at man aftrapper de offentlige tilskud, havde vi villet se på det med velvilje, men det er der ikke, og derfor indstiller vi det til forkastelse.