Lars-Emil Johansen (SIU), 2005-04-19:
Uanset at det her er et indlæg uden for ordførernes række, vil jeg i al beskedenhed gøre opmærksom på, at det indlæg, jeg kommer med nu, er som ordfører for mit parti, Siumut.
Vi er stadig væk med i riget og dermed også i Folketinget.
Det forslag til lov, vi har til behandling her i dag, og den forfatningstraktat, som lovforslaget vil give regeringen adgang til at iværksætte for Danmark,
burde alene være en sag mellem regeringen og de danske statsborgere, der bor i Danmark.
Men så enkelt er det jo ikke.
Uanset at alle praktiske forhold omkring den nye EU-forfatning og Grønland måtte være forhandlet på plads, så er det langtfra givet, at de direkte politiske og de indirekte juridiske virkninger ligeledes er belyst.
Kernen i den nye forfatning er jo, at den på godt 60 områder flytter magt fra Folketinget til EU.
Når EU desuden overtager flere og flere områder som såkaldt intern kompetence, overtager EU samtidig retten til at forhandle om disse områder med hele verden uden for EU i stedet for Danmark.
Det vil betyde, at Danmark fremover vil få store problemer med at forsvare grønlandske særinteresser både internt i riget og i alle de internationale organisationer og aftaler, som Grønland ønsker skal afvige fra EU's.
En simpel henvisning til hvalfangst er et eksempel på dette, og der er eksempler nok på kommende og øgede problemer.
Forfatningen indeholder desuden et loyalitetsprincip, hvor Danmark forpligter sig til at varetage EU's fællesinteresser over for omverdenen.
Hvilken betydning får det for Danmarks fremtidige loyalitet over for Grønland og Færøerne?
Hvilken loyalitet vil mon betyde mest for Danmark – loyaliteten over for EU eller over for Grønland og Færøerne?
Jeg nævner blot dette for at vise eksempler på områder, hvor iværksættelsen af den nye EUforfatning uundgåeligt vil få en afgørende indflydelse på hverdagen i Grønland, uanset vi ikke er medlemmer af EU og uanset dette lovforslags § 9.
Dette skyldes det simple faktum, at vi i dag er en del af det danske kongerige og dermed underlagt den danske grundlov, uanset at vi til forskel fra vores tilhørsforhold til EU aldrig har fået lov til at stemme om den.
Vi er altså stadig danske statsborgere, selv om vi er meldt ud af EU, og det helt store spørgsmål er vel, om denne konstruktion overhovedet er holdbar i længden.
Det er spørgsmålet, om vi ikke netop nu er nået dertil i historien, at grønlændernes og danskernes virkelighed er blevet så forskellig, at vi nærmest træder hinanden over tæerne, for ikke at sige direkte spænder ben for hinanden, på grund af vore ønsker om hver sin placering i den globale virkelighed.
Er dette med andre ord ikke den fortrængning af problemerne omkring Grønland og EU-udviklingen, som Udenrigsministeriet fremfører i sit notat herom af 29. marts 2005?
Enhver, der kender bare lidt til det sande forhold mellem EU og Danmark-Grønland, kan se problemerne vokse som ukrudt ud af den nye forfatning og sprede sig som brændenælder over det danske riges fremtid inden for EU.
Forholdet til Grønland og Færøerne bliver ét langt problem for Danmark i forhold til den nye forfatning for EU-samarbejdet, i forhold til grundloven, i forhold til den frie bevægelighed, i forhold til retstilstanden og i forhold til udlandet, hvis der ikke allerede nu sikres en reel adskillelse mellem det politiske og juridiske rum, som EU-forfatningen vil etablere, og Grønlands og Færøernes selvbestemmelsesret.
Vi har derfor i den nordatlantiske gruppe rejst en forespørgsel med ordlyden »Hvorledes vil regeringen sikre, at den nye traktat om en Forfatning for Europa, såfremt denne vedtages, hverken juridisk eller Fttmo22.fm Page 1782 Friday, May 13, 2005 11:32 AM
politisk på nogen måde kommer til at gælde for Grønland og Færøerne?
Formålet med dette ønske om en debat er, at vi her i salen kan få en teoretisk gennemgang af rækkevidden af de problemer, der vil opstå, hvis Danmark finder en måde, hvorved Grønland og Færøerne sikres fuldstændig frihed fra følgevirkningerne af den nye EU-forfatning.
Vi vil kunne gennemgå, på hvilke måder den danske stat vil være forpligtet af Euratomtraktatens sikkerhedsbestemmelser og andre aftaler i forhold til Grønland og Færøerne; vi kan drøfte de reelle muligheder for, at Grønland og Færøerne optræder selvstændigt under Danmarks medlemskab i internationale organisationer, hvor Danmark ellers fremover er bundet af EU's kompetence; vi kan få belyst, om vi i Grønland og Færøerne frit kan indbyde tredjelandsborgere til at besøge vore lande, selv om de måtte være opført på en visumliste i EU; vi kan få klarhed over, om Danmark fremover vil være forpligtet til at udlevere grønlandske borgere til andre EU-lande, hvis de hævdes at have begået forbrydelser dér, og vi vil kunne få klarhed over, om vi kan handle med de lande, som EU kunne finde på at indføre handelsboykot imod på grund af hvalfangst.
Der er emner nok, og det endda uden at vi går skridtet videre og diskuterer den situation, hvor Danmark også ønsker at fjerne sine fire forbehold.
I den situation vil usikkerheden om Grønlands position og ret til selv at fastsætte sine regler mangedobles.
Det er mit ønske, at vi med den debat så tidligt som muligt kan hjælpe hinanden med at finde konstruktive løsninger på de problemer, der måtte opstå, i stedet for fortsat at forsøge at feje dem ind under gulvtæppet, således som jeg desværre synes, Udenrigsministeriets redegørelse er udtryk for.
Derfor har jeg også med glæde konstateret, at man fra den danske regerings side har gødet jorden for en sådan mulig løsning ved officielt at anerkende det grønlandske folk i henhold til folkeretten.
Næste skridt må være at finde en internationalt anerkendt fællesskabsmodel, hvor den ene parts udvikling ikke automatisk trækker den anden part med sig, men hvor vi kan være sammen om det, vi gerne vil dele, og alene om det, vi gerne vil gøre selv.
Den kaldes Free Association og er fuldt ud anerkendt af FN som en ordning mellem en stat og dens tidligere kolonier baseret på frie forhandlinger og frivillige aftaler mellem de to parter.
Jeg er sikker på, at denne nye EU-forfatning vil gøre det tydeligere end nogen sinde før, at det danske rige trænger til en alvorlig modernisering.
Paradoksalt nok at det bliver netop dette lovforslag, der for alvor starter en sådan udvikling.