Margrethe Vestager (RV), 2006-06-02:
Jeg synes, det er betegnende, at fru Christine Antorini nu siger, at man kan blive ved med at gøre alt det, man plejer at gøre, det her er bare en lille ting, som man gør ved siden af.
Vi har også hørt tidligere i dag, at det ikke kræver nogen ressourcer at lave skriftlige elevplaner til alle, og at det ikke betyder noget særligt for undervisningen, at den skal testes på de her helt centrale tidspunkter med tilbagemeldinger til kommune og stat.
Jeg synes, det er så markant en undervurdering af, hvad lovgivning egentlig betyder for den virkelighed, som vi har omkring os, at jeg slet ikke forstår, hvorfor man ulejliger sig med lovgivning, hvis man mener, at det har så begrænset en betydning.
For pointen er jo, at det virker, det gør en forskel, om man bliver målt med et centralt testværktøj fra statens side eller ej.
Ellers ville forligspartierne vel ikke lave det.
Hvis de ikke tror på, at det virker, så træk forslaget tilbage, det kan nås endnu.
Jeg tror da bestemt, det kan lade sig gøre.
Dermed vil jeg jo også bare sige, at jo, det er da flinkt og fint, at det bliver evalueret, men det skulle sandelig da også bare mangle, når man sætter et landsdækkende eksperiment i gang, som man ikke ved hvor begynder og hvor ender, for det har vi ikke kunnet få et eneste svar på i lovgivningsprocessen, fordi man ikke ved det.
Alle skoler, hver enkelt skole, skal lave en konkret handlingsplan for at sørge for, at skolen er i udvikling, hvad angår det, der er den konkrete udfordring der, hvor skolen virker.
For det er klart, at skolen skal være med til at løfte vores ambitioner om et stadig bedre samfund, og at børnene skal have stadig flere kundskaber, færdigheder, udtryksformer og arbejdsmetoder, sådan at de kan begå sig både i vores demokratiske samfund og selvfølgelig også i det uddannelsesliv og det arbejdsliv, som venter dem.
Statens bidrag kunne være at finansiere fagkonsulenter med forankring i de pædagogiske CVU’er landet over, sådan at man gjorde noget aktivt og konkret for at sprede viden og gode erfaringer fra den pædagogiske forskning, samtidig med at Evalueringsinstituttet kunne være med til at evaluere indsatsen og sørge for, at der blev opbygget en stadig højere viden og en stadig større refleksion hos de lærere og pædagoger, som er med til at give folkeskolen indhold.
Det er desværre ikke der, vi er i dag.
Der, hvor vi er i dag, er, at vi vedtager den, tror jeg, mest centralistiske skolelov, der er blevet vedtaget i Folketinget i mands minde, centralistisk med hensyn til forståelsen af, hvad det egentlig er for et læringsbegreb, der skal lægges til grund i den formålsparagraf, som vi har drøftet en del i dag.
For problemet er jo ikke kun, at man ophøjer færdigheder og kundskaber til at være vigtige i sig selv, men også at man indskrænker begrebet, fordi man udelader arbejdsmetoder og udtryksformer, som om det ikke var en vigtig del af den enkelte elevs samlede kompetence.
Det er en reduktion, uanset hvordan man vender og drejer det.
Det har ikke noget at gøre med, hvad man ser som færdigheder og kundskaber.
Til alle de forskellige lidt patetiske forsøg, der har været på at sige, at vi ser for snævert på færdigheder og kundskaber, og at man skam også mener, at kundskaber er noget, der har med musik og kreativitet at gøre, hvilket selvfølgelig er rigtigt, eller til postulatet om, at de, der ikke støtter det her lovforslag, ikke synes, at børnene skal lære noget, må jeg sige, at det vist er en grov undervurdering af dem, der lytter til debatten, for hvorfor i alverden skulle børn ellers gå i skole, hvis det ikke netop skulle være for at lære noget?
Når det er paradoksalt, og når vi jo oplever os bekræftet i, at det her er et stærkt centralistisk lovforslag, så er det jo, fordi ingen af de fire partier, der støtter loven, har fundet anledning til at stemme for de ændringsforslag, der ville vende testen indad og gøre den til et supplement til de pædagogisk begrundede test, som lærerne allerede bruger masser af i dag.
Socialdemokratiet, Dansk Folkeparti, Venstre og De Konservative kan ikke slippe tanken om, at det er nødvendigt med kontrol.
De kan ikke slippe tanken om, at man sikkert ikke vil derude, medmindre det er sådan, at testresultaterne bæres videre til den kommunale kvalitetsvurdering og til den statslige overvågning.
Det er måske det, der er noget af det mest sørgelige, nemlig at hele den her behandling viser, at der ikke er tillid til det, der er forudsætningen for læring hos det enkelte barn, nemlig den engagerede lærer.
Den tillid findes ikke hos det herskende flertal.
Der er kommet en god ting ud af debatten i dag, og det er Socialdemokratiets tilsagn om, at man ikke vil acceptere, at den omskrivning af trinmål og slutmål, der nu kommer til at finde sted, skal ske sådan, at trin- og slutmål bliver mere testegnede.
Jeg kan love Socialdemokratiet, at Socialdemokratiet vil blive holdt fast på det løfte, som er blevet afgivet i dag.
Det er helt oplagt med den revision, som man sætter i gang nu, netop fordi formålsparagraffen lægger op til en mere endimensionel faglighed, og fordi de første test, som man har lavet i fysikkemi, allerede viser, hvor lidt af den nuværende faglighed man overhovedet kan teste med den type af it-baserede test, at risikoen selvfølgelig er meget stor for, at den faglighed, vi ender med, er en faglighed, som kan testes billigt, hurtigt og nemt kontrollerbart via informationsteknologien.
Det er ærgerligt for dem, der har faglige ambitioner på vegne af folkeskolen, dem, som har ambitioner om, at fagene skal foldes ud, sådan at børnene får både kundskaber, færdigheder, udtryksformer og arbejdsmetoder til at bære med sig videre ud fra det personlige udgangspunkt, som de hver for sig må have med sig fra skolen.
Man ser også fra de fire partiers side fuldstændig hen over, at den rådgivning, som ministeren får, også vil være ministerens egen rådgivning foretaget af ministerudpegede rådgivere, der skal rådgive ministeren og kun ministeren på baggrund af ministeriets egen sagsbehandling.
Det er vist ikke normalt det, man kender som rådgivning.
I hvert fald må man sige, at det, der effektivt sker her, er, at man sætter kronen på værket, hvad angår at sætte skolens parter uden for indflydelse, og det er jo det, der har været meget karakteristisk for hele den her proces.
Jeg vil tro, at alle de, der har været ordførere eller været i nærheden af at beskæftige sig med det her, vil have haft mailbokse, der har været fulde af indsigelser fra Danmarks lærere, ikke ens, ikke organiserede indsigelser, men indsigelser opstået af en egentlig kvalificeret faglig modstand.
Ud fra en pædagogisk vurdering af, hvad der gør skolen bedre, har man vist modstand mod det lovforslag, som vi tredjebehandler i dag.
Danmarks Lærerforening er kommet med konstruktive, gode, kvalificerede bidrag til at få en egentlig dialog og en aftale om, hvordan man kunne udvikle skolen.
Det er der ikke blevet kvitteret for, det er ikke blevet taget op, for udgangspunktet for flertallet er, at en god skole forudsætter central styring.
For os at se
forudsætter en god skole engagerede lærere, som i samarbejde med elever og forældre indløser skolens mål i deres bredde og mangfoldighed.
Det synes vi man skulle have bygget på i stedet for denne centralistiske lovgivning, som vi er alvorlig bange for vil indskrænke fagligheden og slet, slet ikke vil leve op til de ambitioner, vi har om at gøre en god skole bedre.