Brian Mikkelsen (KF), 2000-02-01:
Baggrunden for den debat, vi har her i dag, er jo forespørgselsdebatten, som blev gennemført på Det Konservative Folkepartis initiativ for 4 år siden, og så også den efterfølgende undersøgelse, som jo viste nogle foruroligende tal. Jeg vil da ikke lægge skjul på, at det bekymrer Det Konservative Folkeparti, at regeringen ikke tager problemet mere seriøst.
Når nu denne her undersøgelse viser, at knap 10 pct. af eleverne ofte forstyrrer undervisningen, 2½ pct. forstyrrer undervisningen halvdelen af tiden, medens knap 2 pct. af eleverne forstyrrer undervisningen hele tiden,
er det problematiske tal.
Det er problematisk, fordi man ikke får en ordentlig indgang til et skoleforløb.
Det er nu ikke rigtigt.
Konklusionen er helt klart, og nu refererer jeg ud fra hukommelsen, og det står indledningsvis, at der er blevet flere adfærdsvanskelige børn i skolen, som virker forstyrrende, og det er specielt i indskolingsårene.
Det konkluderer den ene af forfatterne selv i en artikel, han har lavet.
Undersøgelsen viser jo også, at der er stor forskel på graden af uro i de enkelte skoler og de enkelte klasser.
Og de urolige elever har jo ikke udelukkende selv ansvaret for uroen, det vil jeg godt erkende.
Omfanget af uro er også forbundet med omgivelserne.
De vigtigste faktorer i sådan en henseende er jo selvfølgelig familien, forældrenes ansvar for, at børnene har nogle normer, en adfærd med i skolen, når de starter, som ikke er til gene og ulempe for de andre elever.
Problemet er, at der ikke er sket sådan noget helt konstruktivt på baggrund af denne her redegørelse.
Man kan opremse en masse forskellige initiativer, men ikke noget, der virkelig tager fat om nældens rod og siger, hvor har vi problemet?
Lærerne angriber jo selv problemet og siger, at halvdelen af dem, som er rigtig problematiske, og som forstyrrer hele tiden, ca. 5.000 elever, bør man fjerne og sætte i nogle andre klasser. Det synspunkt kan jeg godt følge, for et af folkeskolens helt store problemer i dag er den manglende arbejdsro.
Altså når man fuldstændig motiveret kommer ind i børnehaveklassen, første, anden, tredje klasse og virkelig har lyst til at lære noget, virkelig har lyst til at gå i krig med tingene, så mangler der ro.
Så er der én, to, tre ballademagere i hver eneste klasse, som ødelægger motivationen hos alle de andre, hvilket betyder, at man ikke lærer nok, og det betyder, at man ikke får nok ud af skolen.
Den manglende koncentration hos eleverne forringer altså muligheden for undervisning og indlæring.
Det vil sige, at skoletimerne alt for mange steder udnyttes alt for dårligt.
Og problemet er voksende.
Der bliver flere og flere uopdragne, adfærdsvanskelige, forvirrede, uunderviselige og normløse børn i klasserne.
Det er børn, som vi jo ved i dagens Danmark på en og samme tid er både forsømte og også forkælede.
Det kan være et symptom på den tid, vi lever i, men det betyder også, at den nye børnetype har tvunget skolens lærere til at fungere som reserveforældre med indskrænkede beføjelser.
Og resultatet er altså, at en stigende del af lærernes tid ikke går med at undervise og engagere børnene, men med at opdrage.
Og det er ene og alene forældrenes ansvar.
Det er ikke lærernes ansvar.
Så vi mener altså, at der er et stort problem her, der skal tages fat på.
Man kan ikke forvente, at en lærer kan løse alle problemerne, men at de elever, som kommer i skolen, er motiveret, at de er opdraget hjemmefra og har normerne og moralen i orden.
Og her ligger løsningen jo altså først og fremmest i en forbedring af opdragelsen, og derfor skal der stilles krav til forældrene.
Men den anden del af det er, at man tager fat på de problemer, der er i skolen, stiller nogle basale krav til undervisningsforløbet, og at man tager fat i de elever, som ikke alene skaber problemer for alle de andre i klassen - det er jo heldigvis størstedelen, som er rolige - men også for dem selv.
Så vi har intet problem med fra Det Konservative Folkepartis side at støtte forslagsstillerens forslag til vedtagelse.
Det tager fat om en stor del af problemet.
men problemet er så stort, at der altså også er brug for relativt dramatiske metoder for at få løst problemet.