Thor Pedersen (V), 1998-09-08:
Det var også i år med nogen spænding, at vi imødeså regeringens finanslovforslag: Ville man denne gang fremlægge et forslag, der kunne reformere det danske velfærdssamfund og løse nogle af de væsentlige problemer, som vi står over for?
Men traditionen tro fik vi et forslag blottet for visioner og ambitioner og uden anvisninger på, hvordan de kommende års store udfordringer skal løses.
Derimod fremstår prisen for regeringens økonomiske politik meget klart.
Vi har i Danmark mistet det økonomiske råderum.
Det massive overskud på betalingsbalancen er soldet op.
Mere end en million i den erhvervsaktive alder er på overførselsindkomst.
Erhvervslivets konkurrenceevne er forringet og forværres yderligere med pinsepakken, og pengene fosser desværre lige så hurtigt ud af statskassen, som de fosser ind.
Selv om vi nu nærmer os det sjette år med højkonjunktur, og selv om regeringen i 1999-forslaget får 62 mia. kr. mere i statskassen i form af skatter og afgifter i forhold til niveauet fra 1992, så er der ikke noget massivt overskud på statens budget.
Vi må endnu en gang spørge regeringen: Hvis man ikke er i stand til at opbygge et solidt overskud på statens budget efter flere års økonomisk fremgang og på den måde nedbringe statsgælden markant, hvornår sker det så?
På trods af at vi betaler verdens højeste skatter, lever vi med ventelister til behandling for selv alvorlige sygdomme, ventelister på plejehjem, manglende hjemmehjælp og manglende børnepasning.
Regeringen fortsætter med at øge de offentlige udgifter, uden at den offentlige service forbedres væsentligt.
Statsministeren siger godt nok i flotte taler, at han ikke vil finde sig i, at der f.eks. er ventetid på behandling på sygehusene, og at regeringen over årene har tilført ekstra penge til sygehusene.
Men statsministeren bliver jo nødt til at finde sig i det, så længe regeringen ikke har vilje eller evne til at ændre på de planøkonomiske systemer, der forhindrer større effektivitet og lader markedsøkonomiske principper sikre, at ydelserne tilpasser sig borgerne og ikke omvendt.
Hertil kommer, at regeringen har en tyrkertro på, at de gode tider er kommet for at blive, at Europa og især Danmark er helt uafhængig af verden omkring os, at problemerne i Østen og i Rusland ikke påvirker dansk økonomi, og at den økonomiske højkonjunktur varer ved.
Men den internationale uro burde få alarmklokkerne til at ringe.
Det er helt uansvarligt at tro, at vi i Danmark går ram forbi.
Det viser manglende respekt for globale økonomiske sammenhænge.
Så ved finansministeren godt, at vi ikke vil kunne finansiere de offentlige serviceydelser, som vi i dag bevilger hinanden.
Regeringens ageren her i foråret før og efter folketingsvalget og før og efter EU-afstemningen
må nødvendigvis give anledning til en kommentar.
Jeg tænker ikke alene på brudte løfter om bruttoskat.
Jeg tænker heller ikke alene på Færøbankskandalen, jeg tænker også på brudte løfter i forbindelse med pinsepakken.
Vi har en regering med danmarksrekord i løftebrud.
Der er i Folketinget tanker fremme om en ny statsadvokatur.
Tænk hvis vi havde en særlig statsadvokatur for brudte politiske løfter, så ville der blive tyndet godt ud på regeringsbænkene.
Tænk hvis politiske løfter blev afgivet under samme ansvar.
Jeg kan bedre leve med, at der mangler en reje i rejesalaten, end at vi har en regering, der snyder et helt folk; men det har jo desværre vist sig, at der har været det nødvendige antal mandater i Folketinget til at sikre regeringen danmarksrekord i løftebrud.
De Radikale var tavse, og Socialdemokraterne var sådan, som vi har kendt dem tidligere.
På trods af at det private forbrug er vokset mindre end forventet fra 1993 til 1998, og på trods af at det offentlige forbrug er vokset dobbelt så meget, som regeringen forudsagde - i år over 20 mia. mere end oprindeligt budgetteret - så valgte regeringen på god socialdemokratisk maner at kaste sig over boligejerne, bilejerne og den private opsparing i en sand straffeaktion.
Eller som Metals formand, Max Bæhring, sagde i forbindelse med offentliggørelsen af pinsepakken: »Jeg er skuffet over, at regeringen på gammel socialdemokratisk maner vil løse problemerne ved at forhøje skatten for mennesker i arbejde.« Regeringen fastslog i sit regeringsgrundlag i foråret, at den økonomiske balance mellem boligformerne skal opretholdes.
Det blev så udmøntet i pinsepakken med en straffeaktion over for sagesløse boligejere.
Regeringen ville sikre større privat opsparing.
Også her blev resultatet i stedet en straffeaktion med ringere vilkår for kapitalpension og 30 mia. kr. i bod i de næste fire år.
Regeringen viste tilsvarende forståelse for, at danske virksomheder fortsat taber markedsandele, og at virksomhedernes konkurrenceevne svækkes i forhold til de lande, vi konkurrerer med.
Her var regeringens svar også klart: Nye byrder på virksomhederne, nemlig 10 mia. kr. over de næste fire år, samtidig med at der overføres milliarder af kroner fra virksomhedernes kassebeholdninger til statskassen i forbindelse med stramning af kredittider.
Ja, regeringen skal være glad for, at brudte politiske løfter ikke er strafbare.
Nu må vælgerne så straffe regeringen ved næste valg, og det er vel i øvrigt ud fra en demokratisk tankegang heller ikke så galt, at man har den arbejdsdeling, at det er vælgerne, der giver straffen.
Det er vel en del af folkestyrets grundidé.
Derfor - vil jeg sige til finansministeren - skal man heller ikke tro, at vi i Venstre er sure, og at vi sætter os tilbage med korslagte arme.
Vi accepterer, at der er vedtaget love i Folketinget, som er os inderligt imod, men som vi grundet Folketingets sammensætning ikke har mulighed for at ændre på denne side af et valg.
Når Venstre kommer i regering, vil vi øjeblikkelig indføre et stop for stigningen i skatter og afgifter og iværksætte en plan for lavere personskatter og en gradvis sænkning af skattetrykket.
Vi ønsker en reform af hele uddannelsesområdet.
Kvaliteten og det faglige niveau i folkeskolen skal styrkes.
Der bør sikres klarhed om den enkelte skoles faglige mål, og målene skal følges op.
Og der skal gennemføres en retsreform, hvor straframmer for vold, hærværk og indbrud i private hjem sættes op.
Regler skal forenkles, og lovgivningen skal være gennemskuelig og meget mere.
I efterårets drøftelser vil vi forsøge at finde flertal for at løse nogle af de fundamentale problemer på områder, hvor regeringen umiddelbart ikke skønnes at have bundet sig til det yderste venstre.
Vores opgave er at finde de løsninger, der gavner Danmark, for sådan er Venstrefolk også i opposition.
Det er det, vi i Venstre lægger op til med vort forslag til forhandling om finansloven for 1999, som vi har givet titlen »Velfærd og valgfrihed«.
Der er fire hovedområder: For det første skal konkurrenceevnen forbedres, for det andet skal der reformer af velfærdsstaten til, for det tredje er der reformer af arbejdsmarkedet, og endelig skal der bedre styr på finanspolitikken.
Venstre ønsker, at virksomhedernes konkurrenceevne og soliditet forbedres dels gennem en sænkning af selskabsskatten og virksomhedsskatten til 28 pct. og dels gennem en generel lettelse i omkostninger.
Der skal være bedre vilkår for generationsskifte, ligesom det skal være lettere at starte egen virksomhed.
Derfor ønsker vi at forbedre etableringskontoordningen og at indføre en konjunkturudligningsordning, hvor skat af overskud kan opspares i op til fem år.
Derved sikres virksomhederne et bedre kapitalgrundlag til investeringer i nye arbejdspladser og udvikling.
Vi ønsker reformer af velfærdsstaten, der sikrer reelle valgmuligheder i forbindelse med offentlige og private velfærdsydelser ud fra princippet om, at pengene følger borgeren.
Der skal f.eks. indføres frit valg mellem offentlige sygehuse og private hospitaler.
Det betyder, at der fortsat vil være gratis, fri og lige adgang til behandling på offentlige sygeshuse, samtidig med at valg af privat behandling ikke kun er forbeholdt de velhavende.
Frit valg mellem alle sygehuse giver konkurrence, og man bliver bedst og billigst.
Det vil vi få meget mere af, hvis den enkelte borger selv får lov til at vælge.
Hvis en arbejdsgiver i dag betaler for, at en medarbejder kan blive opereret eller behandlet, skal medarbejderen betale skat af ydelsen.
Det er helt urimeligt.
Samfundet skal da sætte pris på, at arbejdsgiveren vil betale den offentlige udgift til visiteret behandling, så den ansatte kan vende hurtigt tilbage til sit arbejde.
Det offentlige sparer penge til behandling og til sygedagpenge, ventelisten til de offentlige sygehuse bliver kortere, og så har vi slet ikke sat pris på det væsentlige, nemlig at medarbejderen spares for smerter i lang ventetid.
Vi ønsker et opgør med ventelisteproblematikken, især den del der er baseret på gamle socialdemokratiske fordomme og på planøkonomiske styringsprincipper på bekostning af markedsøkonomiske styringsprincipper.
Vi har i Venstre ingen fordomme.
Derfor prioriterer vi borgernes velfærd højere end systemernes velfærd.
Jeg har et beskedent håb om, at regeringen i efterårets forhandlinger er moden til et gennembrud.
Vi stiller endelig forslag om bedre vilkår for børneopsparing og bedre vilkår for opsparing til bolig og uddannelse.
Det er en helt selvstændig opgave at få løst strukturproblemerne på arbejdsmarkedet.
Vi har oplevet en højkonjunktur, der har medført, at mange flere er kommet i arbejde, så det nu burde være muligt at nedbryde det dogme, som har plaget dansk politik igennem mange år, nemlig at ledighed er en naturlov, og at man derfor må fordele det arbejde, som så én gang for alle er givet.
I Venstre prioriterer vi arbejde højere end ledighed.
Det er bedre at sikre, at folk kan komme i arbejde eller i aktivitet her og nu, frem for at de er på dagpenge i op til 5 år.
Derfor stiller vi forslag om en langt større aktiv indsats for at få folk i arbejde, nemlig tidlig aktivering og dermed også mindre behov for lange dagpengeperioder, som har medvirket til, at alt for mange er blevet skubbet ud af arbejdsmarkedet.
Vi har brug for en langt større erhvervsaktiv indsats, hvis vi skal klare den opgave, vi står over for, at flere og flere ældres forsørgelse skal finansieres af færre og færre unge.
Det gælder først og fremmest alle raske i den arbejdsduelige alder, men kan også omfatte nogle af dem, der i dag er udstødt af arbejdsmarkedet, og som alt for hurtigt glemmes.
Vi har i Danmark næsten 280.000 førtidspensionister uden for arbejdsmarkedet.
En undersøgelse fra Socialforskningsinstituttet har vist, at op mod 15 pct. af dem, der får førtidspension, egentlig gerne ville tage et job på normale vilkår, og at op mod 30 pct. gerne ville tage et job på særlige vilkår.
Derfor må opgaven også være, at hver eneste, der har en erhvervsevne og et ønske om en større grad af selvhjulpethed, også får mulighed for det. Der er en meget stor vilje i private virksomheder i Danmark til at bistå med opgaven: at fremme beskæftigelsen for personer med større eller mindre grad af handicap.
Hvis man foruden en pensionsydelse kan få et supplement ved egen indtjening, så vil det være en fordel både for den, der i dag er førtidspensionist, og for samfundet i øvrigt.
Men vi har klare ønsker og krav på andre områder.
Vi ønsker i Venstre en langt større indsats for lov og orden.
Vi ønsker mere synligt politi på gaden.
Vi ønsker sikre fængsler.
Vi ønsker, at kriminelle idømt fængsel også sidder i fængsel og ikke går ind og ud efter forgodtbefindende
Vi vil ikke acceptere narko i fængslerne, der f.eks. medfører, at fanger løslades som narkomaner.
Dette burde vi dog kunne blive enige om i de kommende forhandlinger.
Når vi i Venstre foreslår merudgifter, så anviser vi selvfølgelig også finansieringen og mere til, for der skal
I første omgang foreslår vi besparelser på 11,6 mia. kr. og nye initiativer for 5,1 mia. kr. eller i alt en budgetforbedring på 6,5 mia. kr. mere end det, regeringen har i sit finanslovforslag for 1999.
Danmark skal fortsat være blandt de lande i verden, der yder mest, og vi støtter, at miljø- og katastroferammen forhøjes med 560 mio. kr.
Til gengæld foreslår vi, at niveauet for 1998 fastholdes ind i 1999, idet vi ønsker en ekstern ekspertundersøgelse af nytteværdi og resultater af hidtidig dansk ulandsbistand.
Vi ønsker, at det i langt højere grad skal sikres, at ulandsbistanden styrker demokratiprocesser og menneskerettigheder.
Der er i dag ikke tilstrækkelig parlamentarisk kontrol med vores ulandsbistand.
Der ligger kun en sporadisk kontrol i de besøgsmuligheder, som folketingsudvalg er underlagt.
Vi ønsker, at ulandsbistanden skal være bundet op på klare principper og målepunkter, så det på en ganske anden vis end i dag er muligt løbende at evaluere nytteværdien. Jeg håber, det også her bliver muligt med fordomsfri drøftelser med regeringen og Folketingets partier.
Alt i alt vil jeg konkludere, at vi møder op til forhandlinger med regeringen om finansloven for 1999 med klare krav, men også med sædvanlig ærlig vilje og en klar politisk stillingtagen.
Så må vi se, om regeringen har en tilsvarende vilje til at tage udfordringen op.