Line Barfod (EL), 2005-03-15:
Jamen der skal set i forhold til fru Anne Baastrups bemærkninger nok blive masser af arbejde til masser af jurister i de kommende år med det her, det er der ingen tvivl om.
I Enhedslisten mener vi, at der er et stort behov for at se på den kommunale forvaltning, og hvordan den foregår.
Især mener vi, at der er behov for på det sociale område at få sagsbehandlerne ud af kontorerne og ud der, hvor borgerne er og har problemerne, ud i boligkvartererne, ud i sundhedscentrene og andre steder og hjælpe borgerne der, hvor problemerne opstår, og hvor borgerne har en nem adgang til dem.
Det må også meget gerne være med anonym rådgivning og andre ting, som vi har erfaringer med nogle steder faktisk kan forebygge en række alvorlige problemer og kan gøre, at man tager problemerne i opløbet, før de bliver for store.
Jeg har ofte oplevet borgere, som har henvendt sig og ansøgt om hjælp til et konkret problem, så får de et afslag, og så sker der ikke mere.
Når jeg så ringer op til systemet og siger, at der står en borger med et problem, hvad skal borgeren gøre, så får jeg bare det svar, at nu har borgeren jo fået afslag, og så glemmer de fuldstændig, at der egentlig i lovgivningen ligger en vejledningspligt og et ansvar for at rådgive borgeren om, hvor man kan finde en løsning på problemet, og hvad der er af muligheder.
Der er et stort behov for, at vi ser på, hvordan vi kan få en bedre offentlig sektor, som bedre kan hjælpe borgerne, så de bliver i stand til at komme ud af deres problemer og klare sig selv.
Men det er ikke det, vi oplever der er lagt op til her.
Med hensyn til den anden del af hele den offentlige sagsbehandling, som handler om de mange ting, hvor folk ikke står med et stort socialt problem, men skal have hjælp til en ansøgning om at bygge en carport, hjælp til skatten eller alt mulig andet, så er der masser af muligheder i det digitale, som mange har været inde på.
Vi kunne forestille os, at man så på at udvide bibliotekerne, så på nogle muligheder andre steder, så på, hvad man kan gøre der.
Desværre har man i stedet bidt sig fast i en fiks idé om én indgang, at der kun skal være ét sted, hvor borgeren henvender sig, de her såkaldte kvikskranker eller borgerservicecentre, og der skal alting foregå.
Det er ret uklart for os, hvordan det egentlig skal foregå, hvad det egentlig præcis er for opgaver, der skal ligge i kvikskrankerne, hvor meget kompetence der skal være, om det er de små problemer eller de store problemer, der skal behandles, hvordan det kommer til at foregå.
Jeg synes, det er et meget godt ord, men jeg håber ikke, at der bliver for mange af den slags kvikskrankepaver.
Men jeg kan være nervøs for, at det er fuldstændig umuligt at finde offentligt ansatte, der, som hr. Poul Nødgaard sagde, kender alle systemets krinkelkroge.
Jeg kan simpelt hen ikke forestille mig, at det er muligt for én person at kunne rumme, hvad reglerne er for tilladelser til at bygge carporte, hvad reglerne er, hvis man har fået handicappede børn, hvilke institutioner der er, hvor man kan komme hen, hvis man har et alkoholmisbrug, alle de tusindvis af problemer, som borgere kan henvende sig med.
Det tror jeg simpelt hen ikke på at én person kan rumme, og derfor har jeg svært ved at se, at det er muligt at få de her helt kompetente sagsbehandlere, der kan klare alle krinkelkrogene i den offentlige sektor.
Derfor håber jeg, at det må lykkes os under udvalgsarbejdet at komme nærmere, hvad det egentlig er man forestiller sig, der skal ligge i de her borgerservicecentre, hvor tunge sager de skal kunne behandle, og hvordan det skal foregå.
Så er der hele spørgsmålet om retssikkerhed, som vi har været inde på under debatten, som jeg håber det vil lykkes os både med arbejdet i Kommunaludvalget og i Retsudvalget at få nærmere afklaret.
Jeg håber, at det kan lykkes os at få ændret lovforslaget, så vi får løst de retssikkerhedsmæssige problemer, der ligger i forhold til persondata.
Jeg kan her anbefale den delrapport, der er kommet fra Teknologirådet om privatlivets fred, til dem, der ikke har nået at se den.
Det burde jo også for borgerlige ordførere være indlysende, at privatlivets fred faktisk er noget, som vi skal værne om og prøve at se på, hvordan vi sikrer det.
Det håber jeg med de positive tilkendelser, der har været, også kan lykkes os under udvalgsarbejdet.
Hvis vi ikke holder fast i, at borgerne kan have tillid til systemet, kan have tillid til, at data bliver opbevaret på betryggende vis og ikke flyder rundt i et system, så risikerer vi, at borgerne fuldstændig mister tilliden til systemet, og så bryder det hele sammen.
Derfor håber vi, at man vil være med til at sikre, at vi kan opretholde borgernes tillid til systemet.
Så er vi bange for, at man ikke kan få en ordentlig behandling, eller at man, som fru Anne Baastrup siger, måske får nogle forkerte svar, og vi er meget usikre på, hvordan det egentlig kommer til at foregå.
I dag er det jo sådan, at der er en notatpligt i den offentlige forvaltning.
Vil der også være det i kvikskrankerne?
Hvis borgeren kommer hen og siger: Jeg skal lige bruge et eller andet, fordi der er sket det og det i mit liv, vil den, der står i kvikskranken, så have en notatpligt til at skrive det ned, så det kommer med i borgerens journal, for det kan jo have betydning for sagen senere hen?
Eller hvordan sikrer man, at det kommer til at ske?
Det er jo ikke sikkert, at den, der står i kvikskranken, lige kender den type sager, som borgeren har, og ved, hvad der er relevant i den type sager, eller opdager, at borgeren har den sag.
Der er mange ting, som vi har svært ved at se, hvordan skal fungere i praksis set i forhold til den måde, som tingene fungerer på i de forskellige forvaltninger i dag.
Det håber vi at vi kan få belyst bedre under udvalgsarbejdet, for vi har endnu ikke kunnet fået svar på det i de tekniske gennemgange.
Vi er meget optagede af, hvordan det her egentlig kommer til at virke i praksis, og meget bekymrede for, hvis forslaget bliver vedtaget i den form, det har nu, hvordan det skal virke, og vi håber, at det bliver muligt at ændre det under udvalgsarbejdet.
Det gør naturligvis også indtryk på mig, når jeg lytter til førstebehandlingen her, at der en række ordførere, som opholder sig ved de retssikkerhedsmæssige aspekter.
Jeg stiller mig gerne til rådighed for udvalgsarbejdet for at få belyst de her problemstillinger yderligere.
Jeg er ikke næret af nogen ambition om at gamble med borgernes retssikkerhed.
Jeg føler mig fuldstændig dækket ind af det, hr. Ole Glahn sagde, da hr. Ole Glahn belyste om det her balancepunkt med på den ene side hensynet til borgerne, og så skal vi ikke på den anden side gå i selvsving – jeg tror, at det var det udtryk, der blev brugt.
Det er jo præcis det balancepunkt, der skal findes her.
Jeg har så til gengæld måske oplevelsen af, at der er en tendens til, at mange ser spøgelser ved højlys dag, og jeg tror måske, at den mest fremkommelige måde at få det belyst på under udvalgsarbejdet vil være ved eksemplets magt.
Jeg vil da i hvert fald meget gerne indkalde – jeg kan jo ikke stå her og bestille spørgsmål – kan man sige typeeksempler på, hvad det egentlig er for nogle konkrete, virkelige situationer, vi kan forestille os borgeren er i, når man henvender sig i et borgerservicecenter og så at sige trækker på en myndighed, der ligger et andet sted, enten i en fagforvaltning i den pågældende kommune eller i en anden kommune eller hos en helt anden myndighed.
Jeg tror egentlig, at denne konkrete, praktiske tilgang til det vil kunne afdække, at de problemer, som nogle ser, bl.a. fru Anne Baastrup, i relation til persondatalovens § 8, stk. 3, ikke er relevant i det, man kunne kalde den typiske situation ude i borgerservicecenteret.
Det skal være et tilbud til den enkelte borger, og det skal selvfølgelig gå hånd i hånd med den nødvendige tryghed i relation til alle disse retssikkerhedsmæssige aspekter, som er fremdraget.
Når det er sagt, føler jeg altså også lige anledning til at sige, at når der fra nogles side næsten er tegnet et billede af, at der bare er en blankocheck, og kommer man ind for forsigtigt at spørge til, om en carport er omfattet af småbyggeregulativet, er man pludselig midt i en kafkask proces, hvor ens førtidspension bliver taget fra en, og hvor der fjernes hjælpemidler og den slags ting, så tegnes der et lidt for unuanceret billede af det.
Der er jo en lang række regler, der forhindrer offentligt ansatte i misbrug af personoplysninger.
Jeg skal bare nævne nogle af de vigtigste: Kun medarbejdere, som har et sagligt behov for personoplysninger, kan få adgang til elektroniske systemer med personoplysningerne; en medarbejder, som har adgang til bestemte sager, eller som har fået autorisation til et elektronisk system, må ikke gøre sig bekendt med fortrolige personoplysninger, som ikke er af betydning for udførelsen af den pågældendes opgaver; i elektroniske systemer med følsomme oplysninger bliver medarbejdernes brug af systemerne automatisk registreret af en logningsfunktion, så man senere vil kunne opdage og opklare eventuelt misbrug; samkøring i kontroløjemed må ikke finde sted, medmindre der er klar lovhjemmel hertil.
Det var bare for at trække fire helt grundlæggende spilleregler op, som jo også kommer til at gælde i servicecentrene.
Man kunne måske i forbindelse hermed gøre sig den supplerende overvejelse, om ikke præcis det forhold, at der nu i kølvandet på denne her lovgivning og i kølvandet på almindelig god kommunal opgavevaretagelse, når kommunerne bliver større, oprettes disse borgerservicecentre med specialuddannede medarbejdere, der skal have et bredere ansvar og i virkeligheden større adgang til elektroniske registre m.v., i virkeligheden understøtter den kompetence, det jo også er at vide, hvor grænserne går.
Så min konklusion på dette efterhånden fremskredne tidspunkt er følgende, 1: Jeg er glad for, at så mange ordførere markant har støttet visionen om, at vi i kølvandet på kommunalreformen nu får en fremskudt borgerbetjening, som kan gøre livet lettere for den enkelte dansker.
2: Der er fra en række ordføreres side sat spørgsmålstegn ved, om alle retssikkerhedsmæssige aspekter er fuldt og tilstrækkeligt belyst og skaber den nødvendige tryghed.
De to ting i kombination med hinanden burde jo være et udmærket afsæt til nu at få et konstruktivt udvalgsarbejde, hvor prognosen jo burde være den, at her burde vi kunne finde meget, meget bredt sammen.
For selv de mest kritiske røster her i dag har jo omvendt peget på, at i kølvandet på, at vi nu får færre og større kommuner med større afstande, så er der et oplagt potentiale ved at dyrke den idé, som er præsenteret her.
Så jeg er glad for, at et markant flertal af ordførerne har erklæret sig parat til at gå konstruktivt og kritisk ind i udvalgsarbejdet.
Det vil jeg gerne stille mig til rådighed for.