Bjarne Laustsen (S), 2002-11-18:
I politik er det jo resultaterne, der tæller, og i de næsten 9 år, hvor Socialdemokratiet stod i spidsen for skiftende regeringer, gik det ret stærkt med at få folk i arbejde igen.
Det er ikke et mål for os at holde folk i passivitet.
Det bedste, man kan gøre, er at få dem i aktiv beskæftigelse, og derfor er mulighederne også til stede.
Jeg kan kun beklage, at der under den borgerlige regering på en række punkter, hvor vi tidligere har været enige om servicejob osv., er sket nogle forringelser.
Men dér har vi jo en fælles kamp, som vi måske kan løfte sammen, for det er klart, at det er en mangel, at der er blevet færre værktøjer på de punkter, men det har vi jo kritiseret før sommerferien. Vi skal have en stærk fagbevægelse, selvfølgelig skal vi det, for hvis vi har det, kan vi opnå, at man har gode overenskomstkrav og gode lønforhold på arbejdspladserne osv. Og hvis det ikke er sådan, at vi har nogle forhold, nogle strukturer, der gør, at det kan svare sig at være medlem og organisere sig, være med til at lave en overenskomst, for det koster også penge at administrere det system dér, er det klart, at vi vil få en svækket fagbevægelse.
Jeg ved udmærket, at det er det, Venstre og De Konservative arbejder på, men det skal ikke lykkes dem, og det kommer heller ikke til at lykkes her i forhold til at få flere i arbejde.
Til fru Line Barfod: Jeg går ud fra, at det er det samme lovforslag, vi taler om.
Hvad er det egentlig for nogle satser, vi forringer for de unge?
Hvis nu Enhedslisten er interesseret i, at de unge skal have en uddannelse, så har vi i forhold til de 18-25-årige, hvis det er dem, man er optaget af, fået hegnet det godt og grundigt ind.
Så med hensyn til optag og den slags ting, og at vi kan blive enige om, at de unge skal have en uddannelse, så vil de, fordi der går 9 måneder, inden den gruppe her kan sættes ned, kunne blive optaget på en uddannelse, og så vil vi ikke få nogen forringelser.
Hvis vi er enige om målsætningen om, at alle unge skal have en uddannelse, så vil det kunne løses her.
Hvis det er sådan, at vi skal have en stærk fagbevægelse, så må det jo absolut være bedst at være organiseret.
Og det kan man vel ikke opnå, hvis det er sådan, at det er bedre at være på kontanthjælp, end det er at være organiseret.
Derfor må det synspunkt være meget gældende, at det skal kunne svare sig både at betale sit fagforeningskontingent, sit a-kasse- og sit efterlønskontingent frem for at vælge at stå uden for og være uorganiseret.
Jeg har svært ved med den baggrund, jeg har, at indtage et andet synspunkt.
Det håber jeg bestemt også Enhedslisten er enig i.
Så til hr. Ole Sohn.
En pligtsejr kan jo også være god nok, hvis man står i den situation, at man skal hjælpe nogle, som står til at blive meget, meget hårdt straffet.
Og det mener jeg bestemt vi har gjort her.
Vi har gjort nogle ting, så det kan ses, at vi har været med.
Men det er jo lidt skægt i forhold til SF og måske også dele af bevægelsen uden for dette hus her, at man er meget konservativ.
Nu er det, vi havde lige før, det bedste, men dengang vi fik det, var man imod det.
Jeg tror nok, at sådan noget hedder at være konservativ.
Men i forhold til det direkte spørgsmål med de 6 plus 6 er det en mulighed, men det er jo ikke en mangelvare.
Der er jo ikke mangel på penge i det system her.
Der vil være et overskud, når vi kommer frem til nytår.
Så hvis man kommer i gang med de her ting og vurderer tingene korrekt derude i de regionale råd, bliver der en mulighed for at lave den her kombination, og det betragter vi som en kraftig forbedring.
Med hensyn til a-kasserne fremgik det af mit første indlæg, at vi er meget hot på, at a-kasserne får den her mulighed, og vi er meget parate til at deltage i alle de ting, der kræves, for at de kan få lov at klare den her opgave.
Hvis det betyder, at formålsparagraffen skal ændres, er vi selvfølgelig helt med på det også.