Frank Aaen (EL), 2001-10-04:
Hr. Keld Albrechtsen indledte med at sige: På den internationale scene taler man om en helt ny situation efter den 11. september.
Det gør man også på den nationale scene.
Katastrofen den 11. september betyder, at finansloven skal være mere stram end før.
Det er ikke vores opfattelse, at det er sådan.
Vi støtter selvfølgelig, at der afsættes ekstra midler til at styrke beredskabet.
ændrer ikke finanslovens samlede udseende i nogen betydning.
Der er talt meget om, at nogle milliarder kroner ikke kommer i statskassen i år på grund af de faldende kurser på børserne og på grund af tab i pensionskasserne.
Men der er kun tale om nogle papirpenge, nogle betalinger, der med sikkerhed vil komme senere og under ingen omstændigheder vil medføre mindre rum til en fornuftig finanslov.
Så er der brug for en finanslov, der er præget af ansvar for beskæftigelsen i vores samfund, som er præget af ansvar for den sociale tryghed.
Der er bestemt ikke brug for stramninger, der forværrer den økonomiske udvikling.
Vi har hørt bekymringer om, hvordan en fornuftig finanslov skal finansieres, og at der ikke i en mulig krisetid er plads til at belaste erhvervslivet med nye afgifter.
Det tror jeg nu heller ikke, at der er lagt op til i nogen mærkbar målestok.
Ikke engang Enhedslisten er i denne omgang kommet med en stribe forslag om at brandskatte virksomhederne, selv om vi stadig væk synes, at der er god grund og plads til det.
Vi koncentrerer os i det her års forhandlinger om finansloven om nogle ganske andre ting, nemlig nogle få, multinationale selskaber, der enten slet ikke eller i alt for ringe grad betaler skat i Danmark.
Vi foreslår, at en større andel af værdierne i Nordsøen skal tilfalde samfundet.
Der er lige kommet en rapport fra et udvalg i Skatteministeriet, som vi og regeringen og SF aftalte skulle nedsættes.
Her dokumenteres det lysende klart, at med en reel beskatning af værdierne, det vil sige en beskatning af de overnormale profitter, der hentes op på grund af den olie, som jo tilhører os alle sammen, så burde der, hvis man havde gjort det ordentligt, være kommet ekstra 5 mia. kr. i statskassen.
Over en årrække har den fælles husholdning mistet et sted mellem 14 og 15 mia. kr.
Og selv om vi havde lavet en beskatning, som der her er foreslået, som var fremadrettet, og som vi burde have gennemført for 20 år siden, så ville de selskaber, der arbejder i Nordsøen, og som suger olien op, stadig væk have tjent og fremover tjene mere, end der tjenes på andre investeringer.
Vi er ikke ude på her at bringe nogen til fattigstavene, men vi synes bare ikke, at de skal have så helt kolossale, overnormale profitter, som det er tilfældet i øjeblikket.
Når man så taler om denne her nationale koncern A.P. Møller, som nærmest har fået vetoret over for landets skattepolitik, så kan vi notere os, at denne koncern ved at blokere for en rimelig beskatning er med til at sende milliarder af kroner ud af samfundet.
Det glemmes nogle gange i debatten, at dem, der tjener på nordsøolien, først og fremmest er to udenlandske olieselskaber.
Det er Shell, og det er Texaco, som sidder på mere end 60 pct. af olien og dermed de samlede indtægter på olien i Nordsøen.
Eller sagt på en anden måde: Fordi A.P. Møller på grund af en eller anden underlig magt, de åbenbart har over regeringen, er i stand til at blokere for en retfærdig beskatning af nordsøolien, så røg der sidste år 3 mia. kr. ud af landet til ejerne af Shell, til ejerne af Texaco.
Det er en utålelig situation, som ikke kan fortsætte.
Hvis jeg lige skulle sige noget i en parentes, så er der jo ikke andre skatteydere i dette land, man ringer op og spørger: Har du lyst til at betale mere i skat?
Nå, har du ikke det, så lader vi være.
Det er kun én skatteyder i Danmark, der har den mulighed.
Så taler man om, at det er, fordi de havde nogle forventninger om, hvad de kunne tjene ude i Nordsøen.
så mange penge, som de gør i dag, men virkeligheden er den modsatte.
Det er nemlig sådan, at i starten af 1980'erne havde vi
en berettiget forventning i samfundet om, at kom der meget store indtjeninger fra Nordsøen, så skulle en større andel tilfalde fællesskabet, staten, og derfor indførte vi en kulbrinteskat.
Nu kan vi imidlertid se, at den kulbrinteskat ikke virker og ikke giver en krone, og derfor er det ikke A.P. Møller og Shell og Texaco, der eventuelt vil have skuffede forventninger.
Det er samfundet, der ikke har fået den berettigede merindtjening fra nordsøolien, som vi kunne have forventet.
Derfor er det bare med at komme i gang og sørge for, at nogle af de penge så hurtigt som overhovedet muligt kommer i statskassen.
Det er dybt, dybt uretfærdigt, at vi får for lidt ved kulbrintebeskatningen, at vi får for lidt
ved CO2-beskatningen
, vi får for lidt ved beskatningen af andre miljøbelastninger, som selskabet har derude.
Vi får for lidt, fordi de har for gunstige afskrivningsregler.
Det er simpelt hen et helt system af særregler, som er til gunst for A.P. Møller, Shell og Texaco, og som vi hurtigst muligt burde bringe til ophør for at sikre, at vi får puttet nogle flere penge fra olien ned i den fælles kasse.
Vi kigger så i øvrigt også på en lang række andre multinationale selskaber.
Det ser ud som om, der er nogle firmaer som Nestlé og Unilever, der sælger for milliarder af kroner i Danmark hvert eneste år uden at tjene penge.
De sælger åbenbart isen til os uden at tjene på det.
Det er sådan set pænt af dem, at de giver os isen lidt billigere. Man skulle jo sende dem et takkebrev.
Men det er nok ikke sådan.
Det er nok ikke sådan, at de bevidst sælger isen til underpris til danskerne.
Det er nok sådan, at de har forskellige metoder til at sørge for at undgå beskatning i Danmark og sørge for, at overskuddet kommer andre steder hen, hvor de kan slippe for beskatning.
Det må vi også have gjort op med.
Her ligger der tilsyneladende et sted mellem 7 og 14 mia. kr. årligt, som fællesskabet går glip af, fordi vi ikke evner at beskatte de multinationale selskaber godt nok.
Det er altså derfor, vi har sagt, at vi går efter de multinationale selskaber.
Der er rigeligt med penge.
Det er bare med at få fat i dem.
Det ser ud som om, der skal være en forbrødning mellem V og K og regeringen om finansloven - nogle taler i hvert fald om det.
Jeg håber ikke, det sker.
Jeg tror heller ikke, det sker.
Jeg vil bare sige det på den måde, at skal finansloven, og det mener vi, give et godt socialt løft, signal om solidarisk velfærd, så skal det ikke laves med V og K, så kan det ikke laves med V og K, så kan det kun laves sammen med Enhedslisten og SF, og det håber vi på.
Vi håber på, at der bliver forbedringer for almindelige pensionister, kontanthjælpsmodtagere og SU-modtagere, som i hvert fald som minimum skal opleve, at de får den samme indkomstfremgang som resten af samfundet og ikke, som det er i dag, hvor de år efter år sakker agterud.
Vi håber på forbedringer for kontanthjælpsmodtagerne, som hr. Søren Søndergaard tidligere i dag var inde på.
Vi skal selvfølgelig sørge for, at de ikke får konfiskeret al indkomst, når de kommer i arbejde, at kommunen ikke opsuger det hele, men at de har mulighed for at mærke, at de får en fremgang ud af indsatsen.
Vi skal have tvangsaktiveringen væk.
Vi skal i det hele taget arbejde for at behandle vores arbejdsløse bedre, end vi gør i dag.
Vi har en lang række forslag til forbedringer for ældre, hvor det er nødvendigt at indføre rettigheder med hensyn til hjemmehjælp.
Hvor det er nødvendigt at sige, at fremover skal en ældre, der ønsker at komme på plejehjem - eventuelt sammen med sin partner - bare have ret til at komme på plejehjem.
Der skal ikke søges om det nogen steder.
For har man lyst til at komme på plejehjem, så er det, fordi man har brug for det.
Så skal man på plejehjem straks og uden ophold.
Jeg kunne nævne en del af vores andre store krav om omstilling til økologi, om boliger, om bedre sundhedsvæsen, om at vi vil have nogle initiativer mod udlicitering, men jeg var inde på en hel del af dem i vores finanslovdebat forleden dag. Jeg skal fortælle en lille historie ude fra Gladsaxe om, hvor dumt det er, når der er tvungent udbud og udlicitering.
Derude har man i 75 år haft et firma, og det var oven i købet privat, som tog sociale hensyn i deres ansættelsespolitik, lavede integrationsprojekter, lavede uddannelsesprojekter.
De har på alle måder opført sig som en af de allermest fornuftige private virksomheder, jeg kender til, i 75 år.
Godt, lokalt selskab.
Det er gået fint.
Alle har været tilfredse.
Lige pludselig skal det i udbud.
Det viser bare, hvor tåbelig den debat er, om at man mekanisk vil udbyde og udlicitere alting.
Derude har vi altså fået erstattet et godt, lokalt firma med noget, der er noget møg, og det er der ikke brug for.
Derfor er vi imod og vil komme med forslag til, hvordan vi bekæmper udviklingen i retning mod mere og mere udlicitering. Jeg vil slutte af med at sige, at lige præcis nu og her, hvor mange mennesker er lidt utrygge, bl.a. fordi de får nogle skræmmebilleder fra nogle politikere, men også fordi vi selvfølgelig alle sammen spørger om, hvad der sker i verden, og om der nu kommer en økonomisk krise, er der alle tiders mulighed for en regering for sammen med venstrefløjen at komme med et tilbud.
Sammen med dem, der står for solidaritet, dem, der står for omsorg, for beskæftigelse, som står for at ville tage hånd om dem, der står svagest i samfundet.
Det er lige præcis os, der kommer med de klare budskaber, virkelig kører igennem al snakken om nationaløkonomer, bankøkonomer, og hvad de ellers kommer med
af eksperter, som kun tænker på at tjene penge på værdipapirer, men man skærer igennem og siger: Her kommer vi med en finanslov, her kommer vi i fællesskab, regeringen og venstrefløjen, med en finanslov, som er et tilbud til den danske befolkning om, at man kan sikre beskæftigelsen, også når det går lidt dårligt ude i verden, som kan sikre, at alle ikke behøver at være nervøse for deres velfærd, som sikrer solidaritet i samfundet.
Det er det budskab, der er brug for.
Det er det, der er brug for som alternativ til V- og K-partierne, som sammen med Dansk Folkeparti vil være i stand til hvad som helst ødelæggende for det her samfund.