runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 2002-11-14:
Nu kommer hr. Troels Lund Poulsen jo med et voldsomt udfald
mod venstrefløjen, og det skyldes selvfølgelig det enkle forhold, at vi meget kraftigt har kritiseret de amerikanske krigsforberedelser, som jo foregår i dette minut.
Derfor vil jeg godt spørge: Det forslag til vedtagelse, som hr. Troels Lund Poulsen nu har fremsat på vegne af regeringen, Socialdemokratiet og andre, indeholder det en stillingtagen til risikoen for, at USA iværksætter en krig?
Jeg synes, det er en afgørende mangel ved det forslag til vedtagelse, der ligger, at det ikke forholder sig til det mest afgørende problem i den her sag, nemlig risikoen for at den kommer ud af kontrol, og det hele ender med en krig, som kan føre til en regulær katastrofe, ikke bare i Mellemøsten, men for verden som helhed.
Mogens Lykketoft (S), 2002-11-14:
Vi er jo enige om, at det har varet alt for længe at sikre, at Irak afvikler sine masseødelæggelsesvåben i overensstemmelse med de forpligtelser, det har påtaget sig.
Vi har lagt overordentlig stor vægt på, at det blev håndteret i enighed i verdenssamfundet.
Derfor er vi jo selvfølgelig lige nu i en fase, der giver anledning til en vis optimisme, når et enigt Sikkerhedsråd har kunnet stille betingelserne og procedurerne op på en måde, som jeg nok lidt til forskel fra hr. Holger K. Nielsen mener er rimelig klar.
Men det, som i fortsættelsen bliver aldeles afgørende, er, at vi så bliver i det multilaterale spor, at vi holder fast i, at det også er FN's Sikkerhedsråd, der drager konklusionerne, når våbeninspektørerne har gjort deres arbejde.
Men jeg synes, det er værd at hæfte sig ved, at verdenssamfundet i helt usædvanlig klarhed og i helt usædvanlig grad står sammen om nu at sikre, at de beslutninger, der er truffet for længst, de forpligtelser, der er indgået for længst, også bliver håndhævet.
Besvarelse
Troels Lund Poulsen (V), 2002-11-14:
Først til hr. Keld Albrechtsen, der igen forsøger at diskutere, hvorvidt man skal have en krig mod Irak eller ej
Jeg vil prøve at gøre det klart for hr. Keld Albrechtsen, at i den FN-resolution, der er vedtaget, og som jeg gentagne gange her fra Folketingets talerstol har udtrykt mig med tilfredshed om, er der jo nogle klare milestones, som gør, at det ikke på nuværende tidspunkt skal diskuteres, om man skal føre en krig mod Irak.
Hvis man læser den FN-resolution, er der nogle klare ting, som Irak skal opfylde, og det er jo det, som kommer til at ske, fordi Saddam Hussein jo har sagt i går, at han nu ønsker, at FN's våbeninspektører får adgang.
Så må vi jo se, om det lader sig gøre.
Jeg kan af gode grunde ikke stå og sige i dag, om det sker eller ej, og det er jeg også glad for at jeg ikke skal tage stilling til i dag.
Først vil jeg sige til hr. Holger K. Nielsen, der bruger
det meget smarte kneb at blive ved med at stille et spørgsmål og så sige, at jeg ikke svarer på det, i forbindelse med den meget omtalte debat fra New York Times i dag: Ja, det er ganske rigtigt en meget lang artikel.
Men i bunden af artiklen - jeg ved ikke, om det er derfor, du ikke nåede derned ...
Holger K. Nielsen (SF), 2002-11-14:
Debatten om en amerikansk krig i forhold til Irak har nu stået på i lang tid.
Modsat andre europæiske lande
har det ikke været muligt at få den danske regering til at forholde sig til den.
Vi kan så håbe, at det ændrer sig under debatten
Alt tyder på, at USA har besluttet sig for en krig.
Den amerikanske præsident holder stort set daglig krigsråd med Forsvarsministeriet og militæret.
Man er langt med at bygge den militære infrastruktur op, som skal danne grundlag for et angreb.
Så sent som i søndags kunne New York Times og Washington Post give lange militærstrategiske beskrivelser
USA har ganske vist accepteret FN som et mellemled.
Det er naturligvis positivt, og vi kan så håbe, at FN reelt får
en rolle at spille
Lad os vente og se.
Et af problemerne ved FN-resolutionen er, at den er overmåde fortolkbar, hvad der blandt andet fremgår af de forskellige begrundelser, der har været for at stemme for. Visse lande mener, at den vil forhindre en krig, andre, at den er den lige vej til en krig.
Et af de uklare spørgsmål er hele Sikkerhedsrådets rolle, når våbeninspektørerne vender tilbage, eller hvis der opstår konfrontationer undervejs.
Lande som Kina, Rusland og Frankrig har fortolket det således, at resolutionen udelukker en automatisk magtanvendelse fra amerikansk side.
Denne fortolkning deles ikke af USA og Storbritannien.
Vi havde for nylig en debat med en række eksperter om våbeninspektionen, og der var bred enighed om, at 60 dage er alt for kort tid, hvis der skal gives et retvisende billede.
Med andre ord: Vi risikerer en krig, fordi der ikke er givet tid nok til våbeninspektørerne.
Hele manøvren bliver ikke mindre betænkelig, når den sammenkædes med terrorismen.
Der er ingen indikationer for, at der eksisterer nogen sammenhæng mellem Irak og Al-Qaeda eller andre dele af den globale terrorisme.
Tværtimod er der solide argumenter for, at Osama Bin Laden afskyr Saddam Hussein, og at dette er gengældt.
Militæret er simpelt hen uegnet til det formål.
En amerikansk militæraktion handler langt mere om olieressourcer og amerikanske olieinteresser, og derfor er vi også nødt til at forholde os til det.
Gør den det også denne gang?
Tør den handle selvstændigt, som den tyske regering har gjort det?
Lad os håbe det.
Jeppe Kofod (S), 2002-11-14:
Jeg vil først takke hr. Troels Lund Poulsen for svaret før, hvor jeg forstod, at det er i orden at være kritisk over for Bushadministrationen.
For det var ikke det, der fremgik af Venstres ordførers tale, tværtimod var det jo sådan en lalleglad holdning til, at Bushadministrationen har ret i ét og alt.
Hvad her det med den her debat at gøre?
Jo, de her doktriner, som Bush står for, har selvfølgelig noget med den her debat at gøre.
Hvis det var sådan, at amerikanerne valgte at gå enegang i en forebyggende krig mod Irak uden om FN, ville det have alvorlige konsekvenser for hele verdenssamfundets lov og orden.
Og det er det, der er vigtigt at understrege.
Derfor må man vel også have lov til at være kritisk over for de røster i Bushadministrationen, som faktisk ind imellem i taler har tilkendegivet de holdninger her.
Det synes jeg er vigtigt, og det er også det, jeg vil høre Venstres holdning til.
Er det sådan, at det er tilladt at være kritisk over for de nye doktriner og de konsekvenser, det kan have for verdensfreden og sikkerheden?
Troels Lund Poulsen (V), 2002-11-14:
... men i bunden af artiklen, vil jeg sige til hr. Holger K. Nielsen, står der jo klart, at det er vigtigt - og det siger Kofi Annan - at én stormagt bevarer presset på styret i Bagdad.
»One has to maintain the pressure«, siger Annan.
Oversat til dansk: Der er én stormagt, der skal bevare presset.
Og det synes jeg er vigtigt at slå fast.
I forhold til hvorvidt vi fra Venstres side er enige i Richard Perles kritik, vil jeg sige: Nu skal FN's våbeninspektører ind, og det er det, der sker.
Niels Helveg Petersen (RV), 2002-11-14:
Denne stædige radikale fastholdelse af FN's og Sikkerhedsrådets centrale rolle har af mange været anset for at være naiv.
Men når Sikkerhedsrådet lever op til sin rolle, så gælder det om, at vi støtter op om det.
Hvis alle anlagde hr. Keld Albrechtsens synspunkt
og brugte denne anledning, sikkerhedsrådsvedtagelsen, til at understrege, at i øvrigt kunne det ikke komme på tale at anvende militære magtmidler for Sikkerhedsrådet, som ellers er indeholdt i FN-pagten, så lettede man presset på Saddam Hussein, og det ønsker vi i hvert fald under ingen omstændigheder at medvirke til.
Det er efter min mening ikke det, det handler om i dag.
I dag handler det om maksimalt pres for, at Sikkerhedsrådets vedtagelser følges op i praksis af Saddam
Hussein og hans regering.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-11-14:
Nu lægger jeg mærke til, at heller ikke hr. Niels Helveg Petersen vil besvare mit spørgsmål.
Jeg ved faktisk godt, at det er Det Radikale Venstres politik, at den internationale retsorden, baseret på FN-pagten og Sikkerhedsrådet osv., skal respekteres og styrkes.
Det er Enhedslisten jo i øvrigt fuldstændig med Det Radikale Venstre i.
Men det betyder jo ikke, at man dermed er forpligtet til at støtte, at der på et tidspunkt vedtages ukloge beslutninger i FN's Sikkerhedsråd.
Det betyder, at man skal kaste sig ind i debatten for at påvirke beslutningerne i den retning, man gerne vil have inden for den retsorden, og det er dér, mit spørgsmål er: Skal Danmark arbejde aktivt i FN for, at vi undgår at komme i den situation, at der bliver truffet beslutning om en krig?
Det er det afgørende spørgsmål efter min opfattelse, men naturligvis med fuld respekt for FN-pagtens regler og den retsorden, som hr. Niels Helveg Petersen og jeg er fuldstændig enige om at vi skal arbejde på at styrke.
Niels Helveg Petersen (RV), 2002-11-14:
Ja, hr. Keld Albrechtsen kender ikke Det Radikale Venstre særlig godt.
Det Radikale Venstre har altid siden FN's dannelse været den stærkeste fortaler for at forøge FN's rolle, styrke FN's autoritet.
Det gælder også Sikkerhedsrådet, som jo i henhold
til FN-pagten har ansvaret for opretholdelse af fred og sikkerhed og jo også har mulighed for at tage militære skridt.
Derfor var det jo også så forfærdeligt for FN under den kolde krig, at Sikkerhedsrådets virksomhed gang på gang blev bremset af, at de permanente medlemmer ikke kunne blive enige.
Når de permanente medlemmer derfor kan blive enige som i denne sag, så fortjener det vores helhjertede støtte.
Jeg håber, krig kan undgås, og det kan det også, hvis Saddam Hussein følger FN's Sikkerhedsråd.
Niels Helveg Petersen (RV), 2002-11-14:
Jeg vil gerne takke statsministeren og udenrigsministeren for redegørelserne, som jeg tror udmærket udtrykker synspunkterne hos et bredt flertal her i salen.
Hr. Holger K. Nielsen sagde, at det rigtige spørgsmål at stille her i dag var: Er krig en velegnet metode over for Irak?
Jeg er ikke enig med hr. Holger K. Nielsen i, at det er det centrale spørgsmål.
De rigtige spørgsmål i dag at stille er, som statsministeren også gjorde det klart i sin tale: Hvordan lægger FN's medlemslande, herunder Danmark, maksimalt pres på Irak?
Hvordan kan man få Saddam Hussein til at give freden en chance?
Det er jo ikke noget, han har for vane.
Han har en chance nu og dermed en chance også for at få lidt mere stabilitet i regionen og i Mellemøsten.
For Det Radikale Venstre er det i denne sag fantastisk vigtigt at fastholde Sikkerhedsrådets centrale opgave og ansvar.
Det er Sikkerhedsrådet, der i henhold til FN-pagten har ansvar og også magtbeføjelserne til at sikre opretholdelsen af international fred og sikkerhed.
Og for et land som Danmark med vores traditionelle ønsker om at styrke FN er det i denne situation helt centralt at bakke op om Sikkerhedsrådets vedtagelse her og at sikre Sikkerhedsrådets centrale rolle også i fortsættelsen.
Det er det bedste håb om at få en mere fredelig udvikling i Irak og andre steder.
Sikkerhedsrådet kan ved at håndtere denne sag rigtigt øge sin autoritet over for verdens mange konflikter, og det ville være da en lykkelig sidegevinst.
Vi har jo diskuteret igennem nogen tid, om den amerikanske regering ville handle unilateralt i denne sag.
Den har jo gjort det på nogle områder og er blevet kritiseret for det, og jeg synes også med rette
Men vi kan altså konstatere, at i denne sag har USA indtil nu valgt den multilaterale vej, og det betyder, at krig ikke er uundgåelig.
Hvis Irak følger Sikkerhedsrådets anvisninger, er krigen ikke uundgåelig, og derfor skal der lægges det maksimale pres på Saddam Hussein og Irak for til punkt og prikke at følge FN's Sikkerhedsråds vedtagelser.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-11-14:
Dér mener jeg så, at hr. Niels Helveg Petersen optræder naivt.
Hvis hr. Niels Helveg Petersen tror, at den amerikanske regering på forhånd er indstillet på at acceptere den rapport, våbeninspektørerne kommer tilbage med, så tror jeg, at hr. Niels Helveg Petersen må indstille sig på, at han kommer ud for en skuffelse.
Der mener jeg så, at hr. Niels Helveg Petersen er rigelig naiv i den her sag.
Man må konstatere, at hr. Troels Lund Poulsen ikke vil besvare de spørgsmål, vi stiller.
Det, der jo er den ene side af sagen - og det er der jo enighed om, og det er også det, FN's generalsekretær understreger - er, at selvfølgelig skal der være et pres på, at våbeninspektørerne får lov til at arbejde.
Men dermed mener generalsekretæren jo ikke, at der skal trues med krig. Det er den ene side af sagen.
USA har på forhånd udtrykt sin mistillid til våbeninspektørerne, og alle ved, at de vil gøre alt for at miskreditere et hvilket som helst resultat, som våbeninspektørerne kommer med, og som ikke passer ind i USA's krigsforberedelser.
Derfor bør en vedtagelse her i Folketinget, hvis den skal have mening i den nuværende situation, i hvert fald hvis den skal gå ud på at bevare freden, også rettes i forhold
til, at Danmark bør gøre en indsats for at holde USA væk fra ethvert forsøg på at sabotere den undersøgelse, der nu foregår
Der skal hverken Saddam Hussein eller USA kaste grus i maskineriet.
Søren Krarup (DF), 2002-11-14:
Da Adolf Hitler den 30. januar 1933 havde overtaget magten i Tyskland, vakte det bekymring i Polen.
Og Polens leder, marskal Pilsudski, opfordrede Frankrig til at deltage i en aktion imod Tyskland, der kunne sætte Hitler ud af spillet.
Frankrig svarede nej, og så måtte Polen og Pilsudski søge at sikre sig mod Tyskland ved i 1934 at indgå en ikkeangrebspagt med Hitler, en ordning, der som bekendt ikke forhindrede Hitler i at angribe Polen den 1. september 1939 og sammen med Sovjetunionen at udslette Polen som stat.
Havde Pilsudski ikke ret i 1933?
Ville der ikke have været tale om en præventiv krig, der kunne have sikret freden og stabiliteten i Europa?
Kunne verden ikke være blevet forskånet for utallige rædsler, hvis Frankrig i 1933 havde vist samme mod og beslutsomhed som Polen?
Vi må jo svare ja til alle tre spørgsmål.
Men på den anden side kan heller ingen være i tvivl om, hvordan et fransk-polsk angreb på Hitlertyskland i 1933 var blevet udlagt: en frygtelig krænkelse af Europas fred, en aggressiv voldshandling, som Folkeforbundet måtte tage afstand fra, en uprovokeret krig, for hvilken samtiden ikke kunne finde nogen undskyldning.
Sådan ville reaktionerne have været.
Og der havde ikke været den erfaring, vi har, som kunne have sat aktionen ind i dens rette sammenhæng. Polen ville have været skyldig og Hitler uskyldig i 1933. Det forekommer mig, at dette historiske fortilfælde har relation til USA's og den vestlige verdens forhold til Irak.
Det siges dermed, at der kan være situationer, hvor krig er den bedste vej til at sikre freden.
Jeg er ikke nogen ynder af USA's ideologisk moralske attitude, som den ofte viser sig i en umoden mission for menneskerettighederne.
Jeg er ikke nogen ven af et moralistisk forhold til omverdenen, hvor man opdeler denne i onde og gode og udnævner sin fjende til at være ondskabens ikon.
Jeg kunne ofte have lyst til at lægge mere nøgternhed, virkelighedssans og skånsomhed ind i USA's verdensforbedrende udenrigspolitik.
På den anden side er USA den vestlige civilisations og friheds opretholder og forsvarer.
Og over for en diktator, der efter alt at dømme er villig til at bruge alle midler og overtræde alle regler for at skaffe sig udryddelsesvåben, er der efter vores mening ikke noget at være i tvivl om. Hvis diktatoren ikke vil acceptere omverdenens krav om sikkerhed imod udryddelsesvåben af den uhyggeligste art, så er det acceptabelt, ja, legitimt, at omverdenen - og det vil i situationen sige USA - anvender magt for at sikre freden. I konflikten imellem Vesten og Saddam Hussein har Danmark kun ét sted at stå, og det er naturligvis på Vestens side.
Vi kan håbe, at en krig kan undgås, men vi kan med et blik på Europas historie i det 20. århundrede ikke lukke øjnene for, at en begrænset krig somme tider er den bedste måde at undgå ubegrænsede ulykker på.
Troels Lund Poulsen (V), 2002-11-14:
Jeg vil gerne sige til hr. Jeppe Kofod med hensyn til spørgsmålet vedrørende Bushdoktrinen og om, hvorvidt man må være kritisk over for den: Ja, det må Socialdemokratiet gerne.
Men det er ikke Bushdoktrinen, vi diskuterer her i dag i Folketinget.
Det, vi diskuterer, er, hvorvidt man skal efterleve den FN-resolution, der er vedtaget i forhold til Irak.
Og der synes jeg, det er meget vigtigt at slå fast igen: Det er ikke en krig, der bliver diskuteret i Folketingssalen i dag.
Til hr. Keld Albrechtsen: Jeg forstår ikke, hvad problemet er.
Først og fremmest var det et problem, at USA ville gå alene.
Det er det, der har været bekymringen.
Det var det, jeg nævnte i min ordførertale er gjort til skamme.
Når det er blevet gjort til skamme, så er problemet nu ifølge nr. Keld Albrechtsen, at man har en bred FN-resolution vedtaget i Sikkerhedsrådet enstemmigt, hvor det så ifølge hr. Keld Albrechtsen nu er et problem, at USA forsøger at sabotere den.
Jeg vil sige til hr. Keld Albrechtsen, at jeg glæder mig meget over, at der er skabt en enighed, og at der er skabt en enighed med et FN-mandat.
Det er det, der har været den klare europæiske linje hele vejen igennem.
Og jeg synes også, der er grund til at anerkende, at USA valgte at tage den brede linje, FN-linjen, og ikke enegangslinjen, som visse partier i Folketinget havde frygtet.
Og det er den frygt, der i dag er blevet gjort til skamme.
Søren Krarup (DF), 2002-11-14:
Må jeg lige begynde med at sige, at jeg er aldeles uenig med hr. Holger K. Nielsen i hans opfattelse af Rusland-Tjetjenien-forholdet.
Det er aldeles ikke, som han giver udtryk for.
Det forholder sig ganske anderledes.
Men det er nu en biting. Jeg var også selv til stede ved den konference, hedder det vist, hvor hr. Scott Ritter talte, og jeg forbløffedes over den totale omvendelse, der var sket, og jeg beklager meget, at jeg ikke nåede at få tid til at spørge ham, hvad der egentlig lå bag, for den absolutte omvendelse, der havde fundet sted, virkede faktisk utroværdig på mig.
I hvert tilfælde vil jeg sige, at Saddam Hussein da sikkert selvfølgelig kun er en blandt flere diktatorer, men han er altså en, der i øjeblikket sidder i en central rolle med mulighed for at for så vidt sætte hele Mellemøsten i brand ved hjælp af de uhyggelige våben, han er ved at udvikle. I den situation, som er kontant og konkret, synes jeg, det er og bliver den vestlige verdens opgave som den egentlige magtfaktor, i hvert fald i den region, at sørge for, at han ikke løber løbsk.
Jeg er kommet ind på at citere historiske forløb, og jeg får i forbindelse med hr. Holger K. Nielsens spørgsmål lyst til at citere Winston Churchills ord i det engelske parlament den 22. juni 1941, da Hitler klart angreb Rusland, og hvor Churchill sagde: Hvis Hitler angriber helvede, så vil jeg lægge et godt ord ind for djævelen.
Det er jo altså det, sagen drejer sig om.
Det er meget smukt at tale om dobbeltmoral og den slags ting.
Naturligvis har USA i en situation, hvor man er i konflikt med Iran støttet Irans fjende, Irak, fuldstændig som man jo i den russisk-afghanske strid støttede de muhajedinere i Afghanistan, som nu har udviklet sig til den store trussel.
Sådan er jo denne verdens vilkår, at man for at bekæmpe en fjende kan være nødt til at støtte en, som i virkeligheden også viser sig at blive en fjende.
Anderledes er det ikke, og derfor synes jeg ikke, det er rigtigt at sige, at USA selv bærer skylden for Saddam Hussein.
Jeg er villig til at give hr. Holger K. Nielsen ret i, at man aldrig skal dæmonisere i politik, for politik er denne verdens vilkår, og her er dæmonisering ikke på sin plads.
Men det er jo heller ikke det, der er tale om.
Holger K. Nielsen (SF), 2002-11-14:
Jeg er enig i, at man skal passe på med at dæmonisere, men er det ikke det, der præcis er sket her?
Vi havde for nylig et møde med Scott Ritter, tidligere våbeninspektør, og i den internationale diskussion er der faktisk enighed om, at Saddam Hussein i dag er betydelig svagere, end han var, da USA støttede ham.
Det er ikke det, men det, som undrer mig, er, at når man ser på denne verden, som er så fuld af despoter, diktatorer, regimer, der laver krig mod deres omgivelser - se på Afrika, se på Asien, se på Rusland, der laver folkemord i Tjetjenien; man omfavner Putin, som jeg så statsministeren gøre forleden dag - hvor sammenhængen er i det.
Derfor vil jeg godt spørge hr. Søren Krarup: Kunne hr. Søren Krarup ikke få den tanke, at det her handler om olie?
Jeg synes sådan set, det var nogle interessante betragtninger, hr. Søren Krarup havde omkring moral og udenrigspolitik, ikke mindst, når man diskuterer forholdet til Saddam Hussein og den dæmonisering af Saddam Hussein, som jo er grundlaget for hele denne diskussion.
Sandheden er, at Saddam Hussein jo er næret og vokset op ved USA's bryst.
Da USA havde brug for Irak, da Iran var hovedfjenden, brugte man helt skruppelløst Saddam Hussein i det formål, lige så vel som man har brugt Osama bin Laden i det formål.
I øjeblikket er der i den internationale koalition adskillige stater med, der til enhver tid ville falde igennem enhver prøvelse på demokrati og menneskerettigheder: Saudi-Arabien, et brutalt regime, som er USA's vigtigste allierede i Mellemøsten. Så når nu hr. Søren Krarup siger, at vi skal stå på Vestens side, vil jeg godt spørge hr. Søren Krarup: Hvad er så det politiske grundlag for at vælge den side?
Hvordan kan det sættes i sammenhæng med den dobbeltmoral, som jo i allerhøjeste grad præger den amerikanske udenrigspolitik?
Jens Rohde (V), 2002-11-15:
Til fru Bodil Kornbek: Det drejer sig jo om, at vi har vedtaget, at der skulle laves deciderede public service-kontrakter med de to stationer.
Det er så forligspartierne, dem, der har valgt at sidde med ved bordet, der er med til udmønte disse public service-kontrakter. Da public service-kontrakterne ikke er statiske, men også skal forhandles med tv-stationerne og i forligskredsen, må der jo nødvendigvis skrives i lovforslaget, at der også kan være behov for visse justeringer.
Det vil der jo også kunne komme hen ad vejen om føje år.
Hvis man finder ud af, at der er et område, som skal styrkes, skal der jo være en mulighed for at putte det ind i public service-kontrakterne.
Derfor er det nødvendigt at have denne fleksibilitet i lovgivningen.
Hvis fru Bodil Kornbek er bekymret for indholdssiden, så forstår jeg slet ikke, at Kristeligt Folkeparti har valgt at holde sig uden for forligskredsen, for så havde man netop haft mulighed for at påvirke det.
Fru Jytte Wittrock spørger til, hvorfor bestyrelsen skal have programansvaret.
Det skal de, fordi vi laver en public service-kontrakt.
Og når vi laver en public service-kontrakt med Danmarks Radio, som er pænt udførlig, er det også nødvendigt, at vi i forhold til den kan stille bestyrelsen til ansvar. Vi har ikke tidligere haft public service-kontrakter.
Der har været nogle sådan overordnede retningslinjer i selve public service-loven, men her går vi ind og laver en forhandling med DR om public service-betingelserne, og så skal vi selvfølgelig kunne stille bestyrelsen til ansvar for, at kontrakten også bliver overholdt.
Til fru Pernille Falcon vil jeg sige, at jeg opfatter det ikke som en fare for TV 2, at de bliver privatiseret, heller ikke på indholdssiden.
Den diskussion, der kører på det her område, minder mig lidt om dengang, man havde debatten om, hvorvidt man skulle privatisere Tele Danmark, eller om man ikke skulle.
Det var der mange sjove udsagn om.
Nogle af de udsagn hører man også i dag om privatisering af TV 2.
Bodil Kornbek (KRF), 2002-11-15:
Det, der er vigtigt for os omkring TV 2, er selvfølgelig indholdet af det, der bliver vist, og ikke så meget, hvem der ejer det.
Det, jeg så læser i dette lovforslag, hvilket bekymrer mig meget, er, at der står
: »Om public service-forpligtelser bemærkes endeligt, at det er hensigten så hurtigt som muligt, men dog ikke i dette lovforslag, at omdanne TV 2/DANMARK til et statsligt A/S,« - og så står der, og det er det, der er pointen - »og at der i denne forbindelse må forventes visse justeringer i de public service-forpligtelser, som TV 2 A/S skal opfylde.« Man åbner altså op for en eller anden justering.
Og jeg oplever det som værende temmelig negativt, for det er her, der kan være tale om en forringelse.
Så jeg bliver nødt til at spørge: Hvad indebærer visse justeringer?
Man må jo have gjort sig nogle tanker, siden det er skrevet ind i lovforslaget.