runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Martin Henriksen (DF), 2005-04-27:
Da Dansk Folkepartis sundhedsordfører, fru Birthe Skaarup, ikke har mulighed for at være til stede i salen, er jeg blevet bedt om at redegøre for Dansk Folkepartis holdning.
Debatten om rygning har bølget frem og tilbage i de senere år.
Folketinget har vel næppe førhen vedtaget så mange love om rygning som i de seneste år.
Her tænker jeg naturligvis på lovgivning om, at børn og unge ikke må ryge i folkeskolen og i skolefritidsordninger; om, at der disse steder etableres særskilte rygelokaler for voksne; om, at der ikke må reklameres for tobaksvarer; om, at der indføres advarsler på cigaretpakninger; og om, at unge under 16 år ikke må købe tobaksvarer i detailhandelen.
Endvidere har et enigt Folketing netop vedtaget forslag om obligatorisk skiltning om rygning på offentlige serveringssteder.
Tobaksrygning er den faktor, der udgør den største sundhedsrisiko i Danmark.
Hvert år dør eller invalideres et stort antal danskere af sygdomme, der skyldes tobaksrygning.
Vi kan blot konstatere, at det er fakta.
Nu mener De Radikale, at der skal foretages yderligere restriktioner over for rygerne.
Det skal ikke være tilladt at ryge på serveringssteder, og regeringen skal fremlægge en handlingsplan for flere røgfrie miljøer inden den 1. januar 2006 med en række krav til, at borgerne ikke må møde røg på deres vej i det offentlige rum.
Vi kan i Dansk Folkeparti følge intentionerne i forslaget et langt stykke hen ad vejen, og vi ønsker også, at de passive rygere bliver imødekommet.
Derfor bør enhver virksomhed som punkt 1 aktivt diskutere og indføre en rygepolitik, og som punkt 2 bør den enkelte virksomhed sørge for et godt arbejdsmiljø.
Det har bl.a. afstedkommet, at der den 10. januar 2004 blev gennemført en landsdækkende aktion på bl.a. restauranter, værtshuse og diskoteker, hvor Arbejdstilsynet måtte give påbud og vejledninger i mere end hver anden virksomhed.
Så der er på nuværende tidspunkt helt konkrete initiativer i gang.
Vi mener i Dansk Folkeparti, at forslaget på nogle punkter er udmærket, men at gøre hele Danmark til et røgfrit område kan vi ikke tilslutte os.
Kan vi udvikle nogle flere røgfrie områder for børn og unge og lægge flere informationer ud om rygningens skadelige indvirkning på menneskers sundhed, er vi nået langt.
Dansk Folkeparti kan ikke støtte forslaget.
Helle Sjelle (KF), 2005-04-27:
Når Det Radikale Venstre udtrykker et ønske om et forbud mod rygning på serveringssteder samt en handleplan for flere røgfrie miljøer, er det i virkeligheden et meget sympatisk forslag.
Det viser, som jeg også har sagt det tidligere, at man faktisk også fra Det Radikale Venstres side bekymrer sig for befolkningens sundhed.
Det synes vi er positivt.
Det er jo efterhånden blevet alment kendt, at rygning er skadeligt.
Vi ved også i dag, at det er langt mere skadeligt, end man hidtil har antaget, først og fremmest for dem, der ryger, men ikke mindst for dem, der samtidig bliver udsat for passiv rygning.
Det er dokumenteret, at passiv rygning kan være årsag til kræft, hjerte-kar-sygdomme og luftvejssygdomme, og hvert år dør flere tusinde danskere som følge af tobaksrygning.
Når man taler om passiv rygning, virker konsekvenserne på mange måder endnu mere skræmmende, fordi folk ikke selv har ansvaret for den røg, de udsættes for.
Rygning er på den måde ikke kun en privat sag, men så sandelig også, som hr. Naser Khader har sagt det tidligere, en social sag.
Det er klart, at man som samfund ikke kan vende det blinde øje til, når tobaksrygning direkte eller indirekte fører så mange dødsfald med sig hvert år.
Det er afgjort et område, der efter vores opfattelse bør prioriteres højere i fremtiden, hvis vi ønsker at forbedre vores sundhedstilstand og nedbringe dødeligheden.
Der skal derfor ikke herske tvivl om, at vi Konservative i allerhøjeste grad ønsker at arbejde for, at vi får flere røgfrie miljøer, og for, at antallet af rygere reduceres gennem rygestop og ved begrænsning af tilgangen af nye rygere.
Når vi desværre alligevel ikke kan støtte det beslutningsforslag, som Det Radikale Venstre her fremsætter, hænger det sammen med den indsats, regeringen allerede gør på området.
Regeringen har allerede iværksat en række initiativer og dermed taget et vigtigt skridt i den rigtige retning.
Først og fremmest kan nævnes loven om skiltning på serveringssteder, serviceeftersyn af røgfrie miljøer og den indsats, der er gjort med hensyn til rygeafvænning.
Derudover har regeringen også satset bredt på oplysninger og kampagner om passiv rygning.
Der gøres således allerede meget for at udbrede viden om de skadelige konsekvenser, rygning har, og for at hjælpe rygere, der ønsker at holde op.
Det er efter vores opfattelse naturligvis af den største betydning, at vi nu får en folkelig debat.
En stor del af den voksne befolkning ryger, og rygning er en social handling, der ofte forbindes med hygge og afslapning.
Hvis vi ønsker at nedbringe dødeligheden, er det derfor nødvendigt at overbevise befolkningen om, at røgfrie miljøer er at foretrække for alle.
Jeg mener, at regeringen har fat i en vigtig pointe ved at vægte den folkelige debat så højt, som det her er blevet sagt.
En generel holdningsændring vil være et vigtigt skridt på vejen mod en højere sundhedstilstand i befolkningen.
Samlet set mener vi således, at regeringen allerede gør et stort arbejde for at udbrede røgfrie miljøer, og derfor afviser vi forslaget.
Kamal Qureshi (SF), 2005-04-27:
Fra SF’s side er vi særdeles bekymrede over effekten af passiv rygning, og der er grundlæggende to overordnede problemstillinger ved rygning, som vi er meget optaget af.
Vi synes ikke, det kan være rimeligt, at man her i 2005 accepterer, at folk kan blive syge af at gå på arbejde.
Vi ved, at der sker omkring 100 dødsfald om året på grund af passiv rygning, og cirka halvdelen af dem sker som følge af rygning på arbejdspladserne.
Det kan ikke være rimeligt, når vi har anerkendt, at røgen fra svejsemaskiner eller andre maskiner eller laboratorieudstyr, der kan indeholde giftig, kræftfremkaldende røg, skal forbydes på arbejdspladserne, at der laves undtagelsesregler for rygning.
Derfor er det vigtigt for SF, at det sikres, at alle kan gå på arbejde uden at blive udsat for kræftfremkaldende røg, uanset om den kommer fra nogle maskiner, noget laboratorieudstyr, nogle kemikalier eller lignende.
Men samtidig vil vi også gerne slå fast, at det ikke nødvendigvis er påkrævet med et forbud for at sikre det.
Det vigtigste er egentlig at lægge op til arbejdsgiverne at sikre, at deres medarbejdere ikke bliver udsat for kræftfremkaldende røg, og hvis man kan opnå det ved at opsætte nogle kraftige ventilationssystemer eller udsugningsapparater eller lignende, som man har gjort for at afhjælpe andre arbejdsmiljøproblemer, er det o.k. for os.
Det centrale for os er, at man ikke bliver syg af at gå på arbejde, som det er tilfældet i dag, i særdeleshed i restaurationsbranchen.
Herudover er det også væsentligt at anerkende, at rygning er en afhængighedsskabende faktor.
Folk er afhængige af at ryge, så derfor er det ikke rimeligt, at man siger, at det er folks eget problem, og det må folk selv tackle.
Vi bliver nødt til at lave nogle tiltag, der er meget mere offensive og giver effektive rygestoptilbud til folk i det øjeblik, de ønsker at holde op med at ryge, og også giver nogle motivationsfaktorer.
Det kan f.eks. ske ved at gøre det billigere for folk at holde op med at ryge, end tilfældet er i dag, og det er noget af det, vi i hvert fald fra SF’s side er i gang med at kigge nærmere på.
Problemstillingerne, som er nævnt i forslaget, er vi enige i og synes er relevante.
Men vi er ikke enige i, at det nødvendigvis kræver et forbud mod rygning på serveringssteder for at nå frem til at opfylde de ønsker og fremme de formål, som forslaget lægger op til
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-04-27:
Som udgangspunkt vil jeg sige, at forslaget her er meget sympatisk.
Det er et godt forslag, om end måske lidt ordrigt, også taget i betragtning af, at der måske er en del af indholdet i forslaget, som allerede er en realitet i virkelighedens verden.
Når vi snakker rygning, er vores udgangspunkt, at mennesker, der ønsker at undgå passiv rygning, skal have ret til det, og her er det måske nok noget af det mest centrale, at man som ansat skal have et sundt og sikkert arbejdsmiljø.
Det er jo et faktum, at man som ansat på en arbejdsplads er underlagt de forhold, der nu engang eksisterer på arbejdspladsen, og ikke kan søge andre græsgange, hvis man synes, at røgen i køkkenet bliver for tæt.
Det gælder, uanset hvilke arbejdspladser vi taler om, det gælder på kontorer, det gælder på fabrikker, det gælder på byggepladser osv.
Det er et faktum, at på en række arbejdspladser er passiv rygning et arbejdsmiljøproblem.
Det kan man tackle på forskellige måder forskellige steder, alt afhængigt af hvad det er for nogle forhold, der er på arbejdspladserne.
I forslaget her er restaurationsbranchen fremhævet, og det foreslås at forbyde rygning på serveringssteder.
Det er et forslag, som vi fra Enhedslistens side bakker op, men jeg er enig med SF’s ordfører i, at på arbejdspladser, hvor man kan løse problemet på andre måder end ved hjælp af forbud, skal man gøre det.
Alt, hvad der indtil videre er kommet fra så vel arbejdsgivernes som de ansattes organisationers side vedrørende passiv rygning på serveringssteder, tyder imidlertid på, at den eneste effektive foranstaltning mod passiv rygning for tjenere og andre, der arbejder på serveringssteder, er et forbud, og derfor er det nødvendigt og vigtigt, at det bliver indført så hurtigt som muligt.
Vi har at gøre med et arbejdsmiljøproblem, som frembyder sundhedsfare for rigtig mange, og som betyder, at cirka fem ansatte inden for branchen dør af passiv rygning hvert evig eneste år, så derfor bakker vi den del af forslaget op.
I øvrigt kan dette forslag måske danne udgangspunkt for, at vi også ser på andre oversete arbejdsmiljøproblemer for bestemte grupper i samfundet.
Jeg tænker f.eks. på problemer som bilos.
Naser Khader (RV), 2005-04-27:
At ryge er en privatsag, men hvor man ryger, er en socialsag.
De alvorlige skadevirkninger af rygning har længe været kendt, og det er blevet understreget igen og igen, at tobaksrygning er den største fjende mod den danske folkesundhed.
Man anslår, at 12.000-13.000 danskere dør om året som følge af tobaksrygning, og de skadelige virkninger af passiv rygning er også slående.
Det konkluderes i Arbejdsmarkedsinstituttets rapport fra september 2004, at der hvert år sker 47 dødsfald i Danmark på grund af lungekræft, hjertesygdomme, lungebetændelse og karsygdomme i hjernen, som kan tilskrives passiv rygning på arbejdspladsen.
Sundhedsstyrelsen har tidligere vurderet, at der samlet set sker mellem 100 og 750 dødsfald om året i Danmark som følge af passiv rygning på og uden for arbejdspladser, og for nylig har Arbejdsskadestyrelsen i en konkret sag anerkendt følgerne af passiv rygning på arbejdspladsen som en arbejdsskade.
I regeringens sundhedsprogram anføres det, at et af de overordnede sundhedspolitiske mål er, at røgfrie miljøer skal udbredes.
Regeringen foreslår, at strategien for at nå dette mål skal være regler og aftaler om røgfrie miljøer, og at hensynet til risikogrupper, herunder børn og astmatikere, bør veje tungt.
Rapporten, der især har fokuseret på restaurationsbranchen, konkluderer, at et totalt forbud mod rygning i restaurationsbranchen vil være den billigste og mest effektive metode til at fjerne udsættelse for passiv rygning, og at rygeforbud på arbejdspladser er et af de mest effektive midler til at reducere rygning i befolkningen.
Det er Det Radikale Venstres opfattelse, at når det nu er dokumenteret videnskabeligt, at mange af de store folkesygdomme kan forebygges ved rygestop, bør der tages politiske initiativer, som kan støtte rygestop og reducere passiv rygning.
Derfor er det også vores opfattelse, at andre foranstaltninger, som kan nedsætte tobaksforbruget i befolkningen, bør iværksættes.
Erfaringer fra andre lande viser, at netop indskrænkning af de områder, hvor det er tilladt at ryge, har en stor effekt, særlig på de unge.
I bund og grund handler det om tilgængelighed.
Har man mulighed for at ryge, ja, så ryger man, men har man det ikke, ryger man ikke.
Flere eksperter hævder, at rygevanerne og omfanget af rygere blandt et lands borgere hænger nøje sammen med lovgivningen, og lovgiverne kan altså gøre en forskel med hensyn til folkesundhed ved at gribe ind på rygeområdet.
Jeg vil ikke gå i detaljer med vores forslag, for det har både ministeren og flere ordførere været inde på.
Jeg konstaterer, at der ikke er flertal for vores forslag, men vi vil følge den proces, som ministeren omtalte, meget nøje, og vi håber, at vores forslag kan danne grundlag for, at regeringen kan komme med et forslag som afslutning på processen.
Afstemning
Majbrit Berlau (EL), 2005-04-27:
Alt for mange mennesker dør og kvæstes hvert år i trafikken.
Der har efter vores opfattelse ikke været gjort nok for at forhindre dette.
Hvis regeringen begyndte at sætte ind over for overtrædelser af færdselsloven med samme iver, som når den sætter ind over for anden personfarlig kriminalitet, ville vi være nået langt.
Det er desværre ikke tilfældet.
Når dette er sagt, skal jeg fastslå, at Enhedslisten ser dette forslag som et skridt i den rigtige retning.
Der er her tale om initiativer, som har til hensigt at øge sikkerheden på de danske veje og samtidig sikre en bedre mulighed for identifikation af knallertkøretøjer.
Men jeg skal i den forbindelse knytte to kommentarer: Først er der ingen tvivl om, at der svindles alt for meget med fartskriverne og køre-hvile-tids-bestemmelserne.
Vi tror ikke på, at det her skyldes manglende kendskab til regler hos chaufførerne.
Vi mener, at der spekuleres alt for meget i, om det kan betale sig at overtræde reglerne, og det er helt galt.
Dårlig trafiksikkerhed skal ikke være et konkurrenceparameter.
Dertil er risikoen for og antallet af ulykker og trafikdrab alt for stor.
Men i Enhedslisten er vi glade for det foreliggende forslag.
Vi synes, det ser fornuftigt ud at skærpe kontrol- og sanktionsmulighederne, selv om vi kunne have ønsket, at man var gået lidt længere med hensyn til, hvem disse skærpelser skulle omfatte.
Min anden kommentar knytter sig til spørgsmålet om nummerplader til knallerter for at sikre identifikationen.
I den forbindelse støtter høringssvaret fra NOAH-Trafik, at der sættes nummerplader på alle knallerter, ikke kun de nye knallerter.
Så vidt jeg forstår regeringen, ønsker den ikke at støtte sådan et forslag, og det er jeg noget uforstående over for.
Det er jo ikke altid hastigheden, som er afgørende for, om man kunne ønske at identificere et køretøj.
Desuden tror jeg, at det er meget vigtigt at huske, at knallerter, der kan køre 30 km/t., ikke altid er de mest moderne blandt de unge kørere.
Sådanne knallerter skal ofte lige en tur omkring mekanikerne, så de kan præstere lidt ekstra.
Jeg taler her om de mange tunede knallerter, der kører rundt på vejene.
Derfor synes vi, at det er fornuftigt at sikre nummerplader på alle knallerter.
Så vil jeg bare lige tilslutte mig både De Radikales og SF’s kommentarer om, at det er uhensigtsmæssigt at proppe så mange forskellige elementer ned i samme lovgivning.
Det gør det en anelse uoverskueligt og giver en ringere behandling af lovforslaget.
Naser Khader (RV), 2005-04-27:
Altså, der er tale om folk, der forsker i det hist og her, og som så konkluderer, at der er det ene og det andet og det tredje i vejen.
Samlet siger de, at nogle af de problemer, der bliver nævnt, har noget med kulturel levevis at gøre.
Det er sådan, at nogle kommer fra nogle lande, hvor man eksempelvis har festmåltider, der er meget fedtholdige og med friturestegning osv., og når deres sociale vilkår så bliver forbedret, bliver det nærmest hverdagsmad, som kan medføre overvægt, diabetes eller lignende.
Men jeg er ikke læge, jeg har ikke den faglige baggrund til at sige, om det er kulturelt eller det ikke er kulturelt betinget.
Det er også derfor, at vi skal have et center, der kan skelne mellem det, der er almenmenneskeligt, det, der er socialt, det, der er kulturelt, og det, der er religiøst.
Det vil jeg ikke gøre mig klog på.
Kamal Qureshi (SF), 2005-04-27:
Jeg vil gerne sige tak til hr. Naser Khader, men jeg vil også sige, at jeg egentlig synes, at der i indlægget blev nævnt det, jeg er lidt nervøs for, og som jeg i min dialog med ministeren også gjorde meget opmærksom at på man skulle passe på.
Hr. Naser Khader nævner overvægt og D-vitamin-mangel som netop nogle af de problemer, som skyldes kulturel levevis.
Det er det, jeg lige præcis er nervøs for, at et sådant center ville gøre: Det ville jo fokusere på den kulturelle levevis.
Vi ved, at i grupper, der har ringere sociale vilkår, er der en overrepræsentation af overvægtige børn.
Det ved vi.
Vi ved også, at hvis man kigger på de pakistanske indvandrergrupper, der i Danmark kan have en overvægt af overvægtige børn, og hvis man kigger på de tilsvarende pakistanske indvandrergrupper i USA eller i Storbritannien, hvor deres sociale status er højere, så er overvægtsproblemerne mindre der.
Vi ved også, at D-vitamin-mangel bl.a. blandt ældre indvandrerkvinder ville kunne afhjælpes, hvis deres kost var mere varieret, end det er tilfældet.
Deres sociale status og deres økonomiske vilkår er ringe, og derfor er det jo netop problemet, hvis man fokuserer så ensidigt og siger, at det skyldes deres kulturelle levevis, og ikke kigger på de sociale problemer, indvandrergrupperne sidder med.
Naser Khader (RV), 2005-04-27:
Fedme truer indvandrerbørn; indvandrerbørn har dårligere tænder end danske børn; indvandrere mangler hjælp til rygestop; hver fjerde pakistaner har diabetes 2; ældre indvandrerkvinder lider af D-vitamin-mangel; i de kommende år vil ældregruppen af etniske minoriteter vokse betragteligt osv. osv.
Det er overskrifterne på de avisartikler om emnet, der har været bare de seneste 14 dage, og der går ikke en uge, hvor vi ikke ser en avisartikel med en lignende overskrift.
Der er ingen tvivl om, at der er relativt mange blandt de etniske minoriteter, som lider af sygdomme, der kan skyldes kulturel levevis, og det skal vi tage alvorligt.
Som en læge og forsker med indvandrerbaggrund udtalte for nylig til en avis: Hvis vi ikke gør noget ved det, er det en bombe under sundhedsvæsenet.
Jeg erkender, at viljen er der, og at man gerne vil gøre noget, men der er behov for mere end vilje.
Der er behov for, at vi som politikere skaber konkrete rammer og en fokuseret handling og indsats, for der er behov for en samlet, koordineret og langsigtet national indsats på området.
I Danmark har der hidtil kun udviklet sig få spredte og tilfældige videnskabelige aktiviteter på området, og dokumentation for problemernes karakter, udbredelse og årsager og ikke mindst forslag til løsning af dem er fortsat helt utilstrækkelig.
Derfor præges debatten og beslutningerne af fordomme frem for af viden og dokumentation.
Samtidig er forskningen på dette område i kraftig vækst over hele Europa.
De norske sundhedsmyndigheder har erkendt behovet og har oprettet en national kompetenceenhed for minoritetssundhed, og det er derfor, Det Radikale Venstre har foreslået et sådant forskningscenter for etniske minoriteter og sundhed.
Centeret skal bl.a. beskæftige sig med de udfordringer, jeg har nævnt, og det skal medvirke til forbedring af indsatsen for etniske minoriteters sundhed gennem styrkelse af den tværfaglige forskning, undervisning og formidling om sundhed og sygdomsårsager samt sundhedsvæsenets indsats blandt etniske minoriteter.
Vi erkender, at centeret ikke kan løse hele problemet, og at nogle synes, det er for meget, mens andre synes, det er uambitiøst.
Men et sådant center skal samle den viden, der er til stede, og udbrede den, for der er virkelig behov for det.
De norske erfaringer fortæller os, at der kommer ny viden, og det er også et godt udgangspunkt for at gøre noget ved de problemer, jeg startede med at nævne.
Det handler ikke om positiv særbehandling, for ligebehandling er nemlig ikke ensbetydende med samme behandling.
Det handler ikke om at give etniske minoriteter særlige privilegier, men om at hjælpe sundhedsvæsenet til at løse sundhedsproblemerne for minoritetsgrupper her i landet ligesom for resten af befolkningen og dermed styrke integrationen.
Til sidst skal jeg takke de forskellige ordførere, der har været positive over for vores forslag, og jeg vil gerne her til sidst tage ministeren på ordet og i første omgang sige ja til en koordinator.
Vi vil gerne fortsætte processen og komme med ændringsforslag.
Det er o.k. med en koordinator i første omgang, men vores ambition er stadig væk et center.
Kamal Qureshi (SF), 2005-04-27:
Jeg vil egentlig gerne spørge, om det er ligegyldigt eller afgørende for Enhedslisten, at børnesagkyndige grupperinger, eller hvad man nu skal kalde det, ikke har kunnet dokumentere, at homoseksuelle familiers børn har det ringere end heteroseksuelle familiers børn.
Det vil nemlig være meget afgørende for mig og for SF, hvis der er afgørende dokumentation for – dog ikke fra enkelte eksperter eller enkeltpersoner – at homoseksuelle familiers børn på grund af forældrenes seksualitet får ringere opvækstvilkår.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-04-27:
Vi er selvfølgelig ligesom SF meget interesserede i det, som hedder barnets tarv, og hvis det bevisligt var sådan, at opvækst hos et lesbisk par ville føre til ringere vilkår for barnet på grund af forældrenes seksuelle orientering, end hvis det voksede op hos et heteroseksuelt par, er det da klart, at vi måtte tage hensyn til barnets tarv.
Men den dokumentation findes ikke.
Som jeg sagde før til hr. Martin Henriksen, findes der nogle enkelte mennesker, der kommer med udsagn i øst, ligesom der er nogle enkelte mennesker, der kommer med udsagn i vest.
Men det er jo ikke dokumentation, det er udtryk for en holdning fra de menneskers side, og den holdning skal de have lov til at have, og de skal også have lov til at komme frem med den.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning