Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-12-11:
Jeg vil gerne takke for de mange positive tilkendegivelser, der har været stort set hele vejen rundt.
Mange har kredset omkring det med aldersgrænsen med flere forskellige indfaldsvinkler
, og senest var det jo fru Tove Videbæk, som mente, at aldersgrænsen burde være højere.
Jeg vil gerne helt ærligt sige, at det da også er noget, jeg selv har brugt nogle stunder på at overveje: Hvad er den rigtige aldersgrænse?
Der forholder det sig helt anderledes med alkohol, som er et nydelsesmiddel og et rusmiddel, som ellers, hvis man håndterer det med fornuft, ikke har nogen negative, sundhedsskadelige effekter, hvor det derfor i høj grad handler om, at man først får adgang til alkohol, når man når en alder, hvor man har en modenhed, der gør, at man kan tage vare på sig selv.
Hvor er det så henne?
Ja, når regeringen har valgt at foreslå de 16 år, så er det først og fremmest, fordi det er sammenfaldende med afgangen fra folkeskolen.
Jeg tror, at den gennemsnitlige afgangsalder fra den danske folkeskole er 16,1 år.
Det her forbud kan jo netop ikke, som flere har været inde på, stå alene.
I det hele taget tror jeg måske, at det her forbud er det mindste af det hele.
Vi skal ikke gentage hele debatten fra forespørgselsdebatten, men det handler om holdninger og de vilkår, man definerer i fællesskaber, og der er skolen og skolelivet en naturlig fællesskabsramme, og derfor er det meget fornuftigt at sætte grænsen der.
Jeg tror, det ville være meget vanskeligt at administrere med en grænse, hvor nogle af de unge i ungdomsuddannelserne godt måtte drikke en øl, og nogle måtte ikke; afhængigt af om man gik i 9. eller 10. klasse, kunne der serveres et glas champagne ved en fest, eller også kunne der ikke serveres et glas champagne.
Det tror jeg ville være forkert.
Så de 16 år er valgt, fordi det er en fornuftig grænse
mellem det, man kunne kalde ungdomsliv, på den ene side og børneliv på den anden side.
Så kan jeg forstå, at SF synes, at det skal harmoniseres med den seksuelle lavalder.
Om den så skulle sættes op til 16, eller om forslaget her skulle gå på 15, stod mig ikke klart.
Men nu har jeg i hvert fald redegjort for, hvad der er vores overvejelse.
Hr. Naser Khader og også fru Tove Videbæk var inde på spørgsmålet omkring id-kort: Kunne man ikke bare sætte et billede på sygesikringskortet?
Jo, det kan man godt.
Det vil - efter hukommelsen, så jeg tager et lille forbehold, for der vil sikkert blive spurgt til det under udvalgsarbejdet - koste et sted mellem 50 og 60 mio. kr. at indfase et nyt sygesikringskort med billede på. Hvis vi nu skal være holistiske - sagt til hr. Poul Qvist Jørgensen - skal vi huske på den debat, vi havde for et øjeblik siden, hvor vi brugte, jeg tror, 2 timer på at diskutere en reduktion på 3 mio. kr. til de alkoholbekæmpende foreninger.
50-60 mio. kr. er også en slags penge.
Det er sådan set baggrunden for, at vi her har foreslået en model, hvor der udarbejdes et særligt kort.
I øvrigt vil det være sådan, at en lang række af de 16-årige har en anden form for gyldig legitimation, nemlig knallertkørekort, som jeg tror omkring 40 pct. af den danske ungdom har. At de unge skal betale for det, har jeg meget svært ved at se et problem i.
Jeg synes, at det er en meget mærkelig, cirkulær argumentation fra fru Marie Daugaards side at komme med et langt angreb på regeringen for, at vi sætter spiritusafgifterne ned og på den måde gør det alt for nemt for de unge at komme til, og at det er helt forfærdeligt, og så skal vi skoses for, at adgangsbilletten i det hele taget er et id-kort, der koster 100 kr.
Det er en logik, jeg ikke forstår.
Må jeg så ikke sige to ting til hr. Poul Qvist Jørgensen, som spørger til det praktiske med hensyn til det her kort: Det arbejder vi på.
Der er en dialog, der involverer Politimesterforeningen, der involverer branchen, der involverer Kommunernes Landsforening, for at få fundet ud af, hvordan man laver et design og en standard omkring det kort, sådan at der netop kommer entydighed omkring det.
Det er nogle drøftelser, der pågår, og jeg vil da godt tilkendegive her, at det jo er helt, helt centralt, at det er på plads på en sådan måde, at de kort er derude, i hvert fald senest 1 måned før den her lov træder i kraft.
Når jeg f.eks. selv tidligere har haft reservationer over for den her alkoholgrænse, har det jo bl.a. hængt sammen med, at den tidligere regering alene lavede et forbud og ikke havde de værktøjer, der skulle til, for at man kunne få det efterlevet, altså kortet.
Så kortet er helt centralt.
Det drøfter vi.
Det håber jeg at få lejlighed til at redegøre for under udvalgsarbejdet, og jeg vil godt tilkendegive, at hvis ikke de drøftelser er helt på plads på en sådan måde, at det her lovforslag kan træde i kraft den 1. april på vilkår, hvor kortet har været ude 1 måned før, så synes jeg, at vi skal overveje at skubbe lovens ikrafttrædelse 1 måned eller 2, for det er det centrale omdrejningspunkt.
Hr. Poul Qvist Jørgensen stillede også et spørgsmål
omkring evaluering, om man kunne forestille sig - sådan måtte jeg forstå det - at man indsatte en bestemmelse om, at loven skulle evalueres og revideres efter et par år.
Det vil jeg gerne stille mig meget positiv over for.
Det er helt centralt, at hvis det her skal virke i praksis og ikke bare blive tomme signaler, skal der være nogle sanktionsmekanismer, der viser deres effekt i virkelighedens verden; der skal være det værktøj, kortet, som gør, at det i praksis kan fungere.
Derfor synes jeg sådan set, at det kunne være såre fornuftigt, at Folketinget tilkendegav, at nu løber vi det her i gang som et hjælpeværktøj til forældrene, sådan at forældrenes opdragelsesprincip også har en chance for at slå igennem, når børnene går ud ad døren, og så kigger vi på det, når der er gået et par år.
Det forekommer mig at være meget fornuftigt.
Men det kan vi jo vende tilbage til under udvalgsarbejdet, som jeg ser frem til.
Jeg er, efter at lovforslaget blev fremsat, også blevet opmærksom på et yderligere element, som vi bør inddrage i udvalgsarbejdet, og det er de effekter, der er af den ændrede 24-timers-regel, som sådan set i praksis betyder, at unge under 16 år fra årsskiftet har en mulighed for at tage spiritus og cigaretter med ind over landegrænsen, hvis ellers de har kunnet få fat i det i de lande, de kommer fra.
Så her introducerer jeg et lille element, vi skal have set på under udvalgsarbejdet.