Morten Østergaard (RV), 2005-03-04:
Som vi allerede har været inde på tidligere i debatten om de andre lovforslag på integrationsministerens område, som vi har behandlet i dag, må man sige, at der her virkelig er tale om en pose blandede bolsjer.
Der er ulovligt arbejdende udlændinge, og der er Gil-Robles' kritik af Flygtningenævnets sammensætning.
Hvad de to ting sådan umiddelbart har med hinanden at gøre, som skulle gøre, at man fremsætter dem i samme lovforslag, synes jeg er meget svært at se nogen rimelig argumentation for.
Jeg synes også, at vi kan se af høringssvarene, at der var god grund til, at man også her havde gjort sig den ulejlighed at betjene Folketinget på en mere anstændig måde.
Men vi må jo tage det fra en ende af.
Forslaget indeholder altså et forslag om, at ulovligt arbejdende udlændinge skal have strengere straffe, herunder også en længere karenstid.
Samtidig er der også en skærpet straf til danske medskyldige, som med bopæl eller transport bidrager til det ulovlige arbejde.
I forbindelse med det sidste vil jeg gerne bede ministeren om enten nu eller under udvalgsarbejdet at komme det lidt nærmere, hvornår man forsætligt har medvirket til, at udlændinge, som har bopæl i Danmark, har bedrevet ulovligt arbejde.
Det synes jeg godt man kan forestille sig. Som det er nævnt i lovforslaget, drejer det sig om turister eller folk, der opholder sig på visum.
Hvornår kan man risikere at blive fanget i, at man ikke ved, at den ulovligt arbejdende udlænding, som man huser helt legitimt, bedriver ulovligt arbejde og dermed falder inden for strafferammen her?
Jeg synes, at det må være svært at trække den grænse, og jeg er spændt på at høre, hvilke tan ker man har gjort sig om, hvornår folk forsætligt har bidraget til ulovligt arbejde.
Hvis man sætter personen af et eller andet sted hver dag, fordi vedkommende gerne vil sættes af i midtbyen, har man så bidraget til det, når man ikke ved, at han går hen og arbejder i pølsevognen?
Eller hvor går grænsen?
Generelt vil jeg sige, at jeg synes, at der er tale om symbolpolitik, som næppe har den store effekt.
Det er svært at se, hvad en karenstid på 15 år skal gavne integrationen.
Der er jo nærmest tale om en dobbelt straf, som også i høringssvarene bliver udsat for ret kraftig kritik.
Altså først får man straffen for sin forbrydelse, og derefter får man så lige en ekstra straf, som mildest talt ikke er integrationsfremmende, for det er jo klart, at en længere karenstid vil medføre, at ens tilknytning til Danmark fortsat vil være sådan lidt usikker.
Det er jo selvfølgelig også derfor, at der har været så kraftig kritik af det og af proportionaliteten i straffen.
Jeg vil også gerne bede om, at vi får belyst de forventede effekter af lovforslaget.
Altså tror regeringen virkelig, at det her vil have en effekt?
Og kunne vi få præciseret hvilken effekt, så vi eventuelt kan holde øje med det?
Vi tror som i mange andre sammenhænge ikke nødvendigvis, at straf er den bedste måde at forebygge forbrydelser på, og jeg vil gerne sætte spørgsmålstegn ved, om det, der er foreslået her, overhovedet får nogen effekt på ulovligt arbejde.
Der er ikke nogen, der tidligere har været inde på konsekvensen af øget ungdomssanktion, altså at hvis man får en ungdomssanktion, så skal man også have en øget karenstid.
Ideen med ungdomssanktion er jo altså behandling, og de unge, som får en ungdomssanktion, er blevet vurderet egnede til behandling.
Der må man spørge: Hvorfor er det, at det skal bremses?
Hvorfor skal det positive forløb, som man forhåbentlig er kommet ind i, igen bremses af en meget lidt integrationsfremmende forøget karenstid?
Ideen må være resocialisering og ikke øget stigmatisering.
Så er der madkasseordningen: Det er klart, at vi naturligvis støtter en afskaffelse af madkasseordningen, men jeg vil gerne sige, at vi er lidt usikre på, hvornår den nye, spændende kantineordning, som er foreslået, træder i kraft, og vi vil gerne have belyst, hvor store de her grupper er.
Hvor mange af dem, der er på madkasseordning, forventer man så kommer på kantineordning?
Vi vil i hvert fald sige, at vi ønsker kontant udbetaling og ikke en kantineordning til alle børnefamilier og syge og dem, som de facto er forhindret i at udrejse, f.eks. irakere, som jeg synes har været udsat for en i denne forbindelse ikke rimelig behandling i systemet.
Så er der spørgsmålet om adgang til helbredsoplysninger uden samtykke og krav om lægefaglig vurdering.
Vi forstår, at ministeriet ønsker at begrænse antallet af opholdsansøgninger med helbred som årsag.
Det er så psykologer, som oftest stiller de her diagnoser, og det vil man så gerne have en lægefaglig vurdering af.
Endvidere skal ansøgeren som udgangspunkt selv afholde udgifterne.
Vi synes, det er temmelig vidtgående, særlig det, at ministeriet vil indhente helbredsoplysninger uden samtykke.
Udgangspunktet må være, at en ansøger, der ønsker sin sag behandlet, ønsker at medvirke til sagens oplysning, og derfor virker det noget voldsomt.
I hvert fald må man sige, at det med ret stor sikkerhed vil kunne forværre læge-patientforholdet, jævnfør også de høringssvar, der er kommet.
Kan man altså have tillid til, at man kan oplyse sin læge om de faktiske forhold, når man nu ikke længere kan være sikker på, at de oplysninger ikke bliver videregivet?
Det forslag kan vi altså ikke støtte; vi synes ikke, der er tilstrækkelig grund til de her markante skred i praksis.
Man anerkender ikke den kritik, som ellers i modsætning til, hvad hr. Søren Krarup sagde, er meget veldokumenteret.
Tværtimod forsøger man at snige sig rundt om den, og jeg må sige, jeg stadig væk er i tvivl om, hvorvidt man mener, at det her har betydning, og at man så anerkender kritikken, eller at man indfører det her, selv om man ikke anerkender kritikken.
Der synes jeg, at vi må være ganske forvirrede over, hvad det egentlig er, der er pointen.
Det eneste, der er helt sikkert, er, at det ikke bidrager markant til Flygtningenævnets uafhængighed.
Det eneste rigtige ville være at sætte ngo'erne tilbage i nævnet, og det håber vi også at vi kan fremme undervejs.
Ja, så er taletiden jo desværre udløbet.
Jeg vil gerne slutte med en kritik af det kunstneriske indtryk af den seks i en-løsning, som vi har her, og som jeg synes er meget omfattende.
Det bevirker netop også, at formanden nu er nødt til at afslutte mit indlæg.
Jeg synes, det er forkert, at man på den måde forsøger at haste nogle ting igennem, som hver for sig havde fortjent en meget dybere behandling.