Henrik Sass Larsen (S), 2005-12-08:
Det går godt med Danmarks økonomi, og det er der grund til at glæde sig over.
Der er råd til forandring, der er råd til forbedringer, og der er råd til investeringer.
Derfor kan det undre, at denne finanslov med tilhørende ændringsforslag er så perspektivløs og så initiativløs, som tilfældet er.
Det er mildt sagt ikke med denne finanslov, der skrives danmarkshistorie.
Det kan man især undre sig over, nu hvor muligheden byder sig, og nu hvor oppositionen har stillet sig så konstruktivt an med en lang række ændringsforslag, som netop viser vejen til konkrete forbedringer i vores fælles offentlige service og investeringer i fremtiden.
En nærliggende forklaring kunne være ideologi – spørgsmålet om, hvor stor vores fælles service skal være.
Regeringen har med dette finanslovforslag fulgt en målsætning om en meget beskeden vækst i den offentlige service, helt konkret en vækst på 0,5 pct.
Selv om pengene fosser ind i statskassen, bliver den offentlige service lagt i et jerngreb, og der udmeldes vidtgående straffeaktioner over for enhver overskridelse.
Det kunne man jo sige var helt fair, såfremt regeringen havde afstemt borgernes forventninger til velfærdsservicen og ærligt og åbent havde indrømmet, at der ville blive mindre fælles velfærd fremover.
Men det er ikke, hvad der er sket, tværtimod.
Regeringen stiller befolkningen i udsigt, at den vil få en bedre velfærdsservice, at vores børns skoler skal blive bedre, at vores bedsteforældres hjemmehjælp skal blive bedre, at vores sygehuse skal blive bedre.
Regeringen kommer med stadig nye forslag, men har hverken modet eller viljen til at pege på, hvad det er, der skal reduceres eller skæres bort.
Det lader man kommuner og amter om, og det bliver selvfølgelig i længden en umulig opgave for dem.
En fortsættelse af regeringens strategi om en meget beskeden vækst i den offentlige service vil over tid medføre, at den andel af samfundets produktion, som vi anvender til den fælles offentlige velfærdsservice, reduceres.
Den kommer til at fylde mindre, og det kommer til at halte med kvaliteten.
Når en 75-årig mand bliver indlagt på et sygehus i en måned for behandling af en hudsygdom i nogle fysiske rammer, der matcher den tid, sygehuset blev opført i – og det er sådan cirka 1930’erne – hvor der findes tre ordentlige stole til 18 patienter, resten er umagelige træstole; hvor rammerne er nedslidte ud over alle grænser; hvor vinduerne er punkterede, så man ikke kan se ud ad dem; hvor der kun findes ét tv til hele afdelingen, og for resten ikke nogen radio; og hvor personalet er meget søde og rare, men hvor patienterne bliver alt andet end i godt humør af omgivelserne, så er det ikke amternes skyld, at det ser sådan ud, det er regeringens, fordi den forhindrer dem i af investere. Når en familie afleverer deres børn i en børnehave med nedslidte fysiske rammer og med alt for lidt personale til at tage sig af børnene, så er det ikke kommunens skyld, det er regeringens, fordi den forhindrer kommunen i at kunne investere i bedre service.
Danmark er et rigt samfund.
Det er regeringen, der hindrer os i at få en bedre service.
Når samfundet bliver rigere, skal væksten ikke kun tilfalde privatforbruget.
Det fælles, den offentlige velfærdsservice, skal følge med.
Og med det udgangspunkt har vi foreslået en lang række initiativer til dette års finanslov.
Vi har foreslået, at børn i daginstitutioner skal have et gratis sundt måltid mad hver dag.
Vi ved, hvor vigtigt det er for børn, at de får en sund og ernæringsrigtig kost; det er vigtigt, fordi det styrker børnenes evne til leg og indlæring.
Og vi ved, hvor stressende det er som forældre at stå hver morgen og smøre madpakker, og hvor stor en lettelse i hverdagen det kunne være, hvis man slap for det.
Det forslag har regeringen ikke villet støtte.
Vi har foreslået at rette fokus mod sårbare og udsatte børn i daginstitutionerne, så vi fra starten kan få bekæmpet den negative sociale arv, flere hænder i børnehaver og vuggestuer – de steder, hvor der virkelig er behov for det.
Det forslag har regeringen ikke villet støtte.
Vi har foreslået 500 mio. kr. mere end regeringen til mere hjemmehjælp, til mere tid og omsorg for ældre – midler, vi har råd til nu, fordi den service, vi giver mange steder, stadig halter bagefter.
Det forslag har regeringen ikke villet støtte.
Vi har stillet forslag om en gigthandlingsplan til hjælp for alle de mennesker, som lever med kroniske smerter og forringet livskvalitet.
Vi har stillet forslag om en forstærket indsats over for de medicinske patienter.
Vi har stillet forslag om bedre fødevaresikkerhed og kontrol med fødevarer, fordi alt for mange mennesker bliver syge heraf.
Vi har stillet en lang række forslag til at investere i samfundet.
Vi nærmer os en situation med flaskehalse på arbejdsmarkedet, samtidig med at alt for mange unge mennesker ikke får en uddannelse efter folkeskolen.
Det er ufatteligt, at man bare lader stå til.
Regeringen har heller ikke villet støtte det forslag.
Vi har stillet forslag om flere voksenlærlinge, så de, der i dag ikke har en uddannelse, kan få en faglært uddannelse, som der netop er behov for på den arbejdsplads – og så på ordentlige vilkår.
Det har regeringen ikke villet støtte.
Vi har stillet forslag om flere servicejob, en ordning, som navnlig kommer ledige seniorer på arbejdsmarkedet til gode, dem, som lige præcis i mange tilfælde har svært ved at komme ind på arbejdsmarkedet igen, når de er blevet fyret.
Det forslag har regeringen heller ikke villet støtte.
Vi har stillet forslag om et bundfradrag i efterlønsordningen, så man kan tjene 30.000 kr. ved siden af efterlønnen uden at blive modregnet, en ordning, der ville sikre, at mange ville bidrage lidt til samfundet i stedet for at stoppe helt på arbejdsmarkedet, når man går på efterløn.
Det har heller ikke fået støtte.
Vi har stillet forslag om massive investeringer i uddannelse.
På folkeskoleområdet foreslår vi en lang række tiltag, som skal være med til at forbedre kvaliteten af vores folkeskole, herunder efteruddannelse af lærere, hvilket alle er klar over er nødvendigt, hvis vi skal komme videre.
Vi har forslag om forsøg med helhedsskole.
Et forslag, som navnlig tager sigte på at støtte de elever, som i dag har svært ved at opfylde de faglige mål i folkeskolen.
Vi vil gøre en målrettet indsats for at få flere unge til at tage en videregående uddannelse, vi har forslag om at sikre flere penge til voksenuddannelse, og vi har forslag til, hvordan vi kan give læsesvage voksne et løft til at lære at læse og skrive bedre.
Alle disse forsalg har regeringen ikke villet støtte.
I det hele taget har der ikke været forhandlinger om det.
Det samarbejdende folkestyre er sendt til tælling.
Tidligere tiders tradition for brede forlig om finanslove med vekslende flertal er åbenbart definitivt aflyst af en fast blok bestående af regeringen og Dansk Folkeparti.
Efter folketingsvalget i februar havde regeringen ellers chancen for at fravige de foregående 4 års praksis med ensidige finanslovaftaler til højre side i salen.
Og det var vel ikke, fordi man savnede tilkendegivelser fra bl.a. Socialdemokratiet om, at vi var parate til at indgå i de drøftelser.
Men intet blev det til.
Der er åbenbart indgået en pagt mellem regeringen og Dansk Folkeparti, der umuliggør et bredt samarbejde.
Vi mener fortsat, at det vil være bedst for Danmark.
Så er der et enkelt punkt, hvor vi selvfølgelig er glade for at have fået, skal vi sige lidt indirekte indflydelse.
Vi foreslog at få orden i det forhold, at førtidspensionister på den gamle ord ning fik samme vilkår som dem, som er på den nye ordning.
Vi stillede os konstruktivt til rådighed i forbindelse med forhandlingerne, men regeringen ønskede som sagt ikke forhandlinger med os.
Derfor vil vi så glæde os over, at det trods alt er lykkedes at komme en lille del af vejen i forbindelse med finansloven, sådan at nogle af førtidspensionisterne får et lille løft i 2006.
Vi kan dog ærgre os over, at ikke alle kom med i denne omgang, men vi vil da presse på for, at det sker de næste par år.
Og så en sidste ting.
Nu, når vi nærmer os jul, af nogle betegnet som hjerternes fest, og midt i en tid med 68 mia. kr. i overskud på statens finanser, så vil jeg tillade mig her at opfordre Folketingets medlemmer, dem i højre side af salen – hver enkelt af dem – til at bruge resten af dagen, indtil vi skal stemme, til at tænke igennem, om man dog ikke kunne støtte ændringsforslag nr. 419.
Det går i al sin enkelthed ud på at gøre gavn for denne verdens allerfattigste, for gadebørn, forældreløse, folk, som har mistet alt som følge af naturkatastrofer, uskyldige krigsofre, ja, man kan selv vælge.
Der er millioner af dem derude, og de har vitterlig ingen midler.
Kunne de ansvarlige MF’ere, som var med til at skære ned i ulandsbistanden ikke bare for, lad os sige anstændighedens skyld dog ikke fortryde deres tidligere handlinger og stemme for forslaget?
Det drejer sig kun om 1 mia. kr., men tro mig, den vil falde på et meget tørt sted.