Frank Aaen (EL), 2005-11-08:
Handelsliberaliseringer og de rige landes landbrugsstøtte og i særdeleshed deres eksportstøtte har kostet ulandene enorme summer.
Mange ulandes småbønder er blevet udkonkurreret, deres industriproduktion er faldet, virksomheder er lukket, og arbejdsløshed og fattigdom er vokset.
Som jeg sagde i mit første indlæg, har liberaliseringen kostet landene syd for Sahara 272 mia. dollar.
Det er beregnet af den uafhængige bistandsorganisation Christian Aid, og det er et beløb, der overstiger den samlede ulandsbistand til de samme lande.
Vi har altså taget mere fra dem gennem handel, end vi har givet dem i bistand, og det er den negative politik, de rige lande prøver at fortsætte i de aktuelle WTO-forhandlinger.
Der er lagt op til at reducere landbrugsstøtten.
Den måde at tænke på er vi grundlæggende imod.
Landbrugsstøtten og især eksportstøtten er ødelæggende for ulandene, og vi skal ikke kræve noget af ulandene for at ophæve en uretfærdighed.
De har allerede betalt dyrt for den uretfærdighed, som vi på flere områder har gennemført.
Lad mig så sige, at Enhedslisten er stærkt kritisk over for hele organisationen WTO, og det er der to vigtige årsager til.
For det første er organisationen udemokratisk.
Ulandene holdes i stor udstrækning uden for de vigtigste forhandlinger, som foregår i nogle lukkede klubber med de rigeste lande i spidsen.
For det andet bygger WTO på, at jo mere frihandel desto bedre, og det betyder altså, at frihandel har forrang for miljøog arbejdsforhold og alle mulige vigtige sager.
Vi ved, det fører til et ræs mod bunden, hvor man afvikler regler vedrørende miljø- og arbejdsforhold for at konkurrere bedst muligt og være attraktiv for de store selskaber, og det har betydet faldende lønninger, elendige arbejdsforhold – ja, i nogle områder slavelignende arbejdsforhold – og dårligere miljøbeskyttelse.
Det, der er kernen i WTO's logik, er, at jo mere vi lægger ud til markedet, jo mindre magt får de enkelte stater, og jo større magt får de multinationale selskaber.
Her skal vi huske, at når vi taler frihandel, er frihandel jo netop ikke fri, fordi handelen på verdensmarkedet for to tredjedeles vedkommende er domineret af de multinationale selskaber.
Der er brug for et helt andet system af aftaler, der fremmer bæredygtig handel, og jeg vil godt tage et eksempel.
I dag domineres verdenshandelen med kaffe af meget få multinationale kaffekoncerner som Nestlé og Craft Foods, som – ud over at de ikke betaler skat i Danmark – er i stand til at spille kaffeproducenterne og de kaffedyrkende bønder i de enkelte lande ud mod hinanden, så de nu alle sammen befinder sig i dyb fattigdom og næppe kan leve af deres kaffeproduktion.
Derfor siger vi: Lad os i stedet for at lade Nestlé og Craft Foods på det såkaldt frie marked styre kaffehandelen lave nogle aftaler med de kaffeproducerende lande i stil med Max Havelaars, hvor kaffen produceres på bæredygtige vilkår, og vi gennem handelen sikrer, at bonden, der producerer kaffen, får en ordentlig aflønning.
Det er et helt andet princip end det, WTO bygger på.
Vi er altså imod de principper, som WTO er baseret på, og derfor ønsker vi at præge det forhandlingsmandat, som den danske regering arbejder efter.
Selv om vi er imod WTO, må vi jo erkende, at WTO har afgørende betydning for milliarder af menneskers levevilkår og fremtid, og derfor er det vigtigt at få blokeret den linje, der kører i øjeblikket.
Man skulle jo tro, at de havde lært lidt i WTO, efter at det brød sammen i Seattle og Cancún, men det er jo på samme måde som sidste og forrige gang: USA og EU buser løs og stiller ganske urimelige krav til tredjeverdenslandene i de forhandlinger, der pågår i øjeblikket.
Vi har hørt så tit, at de er åh, så generøse, så man skulle tro, at EU er julemand for verdens fattigste lande, men det er jo ikke tilfældet.
Man vil godt nok lempe lidt på nogle dele af landbrugsstøtten og friholde det, man synes er de vigtigste 8 pct.
Det kan selvfølgelig vise sig at være en meget stor del af den samlede handel – det ved vi ikke noget om – men til gengæld vil man altså afkræve ulandene en masse indrømmelser.
Vil man ikke bare omlægge den?
Den finanslovaftale, der blev vedtaget i går, indeholder en paragraf, der siger, at når EU's landbrugsstøtte sættes ned, kompenseres landbruget via statskassen.
Det vil sige, at når støtten fjernes i EU-regi, flyttes den bare over til den danske statskasse, men det bliver der jo ikke mindre støtte af, og derfor kan man være nervøs for, hvad der overhovedet foregår på området.
Vi er imod, at man påtvinger ulandene yderligere liberaliseringer på industriområdet.
Der er ingen grund til at lave den slags revolverpolitik, og vi er stærkt imod det, også fordi det på industriområdet vil ødelægge mange ulandes industri og forhindre deres industrielle udvikling.
På serviceområdet, som jo også er den offentlige sektor med f.eks. vandforsyning, er det sådan, at da vi sidst diskuterede liberalisering og WTO, var alle i Folketinget inklusive landets udenrigsminister enige om, at hvad serviceområdet angår, skulle det være frivilligt, om ulandene ville liberalisere.
Men hvad er det blevet til?
Af de sidste dokumenter, vi har set fra EU, fremgår det, at der skal vælges frivilligt blandt 93 sektorer, der skal privatiseres.
Man må selv vælge, men man skal vælge mellem 93 servicesektorer, der skal liberaliseres.
Det vil sige, at frivilligheden er blevet afløst af tvang, og det er vi meget imod.
Også på landbrugsområdet er der krav om modydelser, hvis EU-landene skal nedsætte deres toldsatser, ligesom tilfældet er på industriområdet.
Det er faktisk sådan – og det skal vi holde fast i – at hvis vi ønsker, at ulandene skal kunne udvikle deres økonomi og udvikle sig socialt og skabe større lighed, er det nødvendigt, at de får mulighed for at beskytte både deres landbrugsog deres industriproduktion på akkurat samme måde, som vi selv har gjort gennem tiderne for at kunne udvikle vores økonomi.
Det er altså vores opfattelse, at Danmark og EU i forhandlingerne skal arbejde for, at ulandene ikke skal tvinges til at gennemføre nye handelsliberaliseringer, hverken på landbrugs-, service- eller industriområdet.
Udenrigsministeren nævnte analyserne fra Verdensbanken, som siger, at frihandel er godt.
Ja, jeg kan godt forstå, at Verdensbanken producerer analyser, der viser det, for det er jo Verdensbanken, der gennem årene i selvstændige forhandlinger uden om WTO og alt muligt andet har tvunget ulandene.
Når der f.eks. skulle gives lån til et uland, har Verdensbanken tvunget til liberalisering på afgørende områder, som har kostet ulandene ufatteligt dyrt, fordi deres landbrugsproduktion og deres industriproduktion er blevet knust på grund af Verdensbankens krav.
Jeg tror faktisk, det er en udbredt opfattelse, at Verdensbanken har ført til mange katastrofer i udviklingslandene.
Jeg kan godt forstå, at de producerer en eller anden fin papiranalyse af, at frihandel er vejen til rigdom, men jeg tror altså, det er bedre at lytte til en uafhængig organisation som Christian Aid og til FN's organisationer, f.eks. FN's handelsorganisation, og at det er bedre at tro på FN's analyse af uligheden i verden.
De påviser alle sammen de enorme problemer, der er med frihandelsprincippet.
Vi er uforstående over for, at der har kunnet samles et så bredt flertal i Folketinget for, at den kurs, WTO fører, bare skal køre videre.
Vi er uforstående over for, at partier som SF, De Radikale og Socialdemokratiet, som siger, at det søreme er for galt, at regeringen skærer ned på ulandsbistanden og er uretfærdig over for ulandene, samtidig kan finde sammen med lige præcis den samme regering i forespørgslen her i dag. Men dem om det, det må vi jo tage op i debatten.
Vi har et andet forslag til vedtagelse, og jeg skal på vegne af Enhedslisten fremsætte følge:
Forslag til vedtagelse
»Da de handelsliberaliseringer, der hidtil er gennemført i WTO, har haft voldsomme negative konsekvenser for ulandene, opfordrer Folketinget regeringen til under WTO-forhandlingerne at arbejde for, – at ulandene ikke afkræves liberaliseringer på industriområdet, men at de om nødvendigt får mulighed for at hæve deres toldsatser for at sikre deres økonomiske og sociale udvikling, – at frivillighedsprincippet under GATS fastholdes, herunder at der ikke må fremsættes krav om liberalisering i et bestemt antal sektorer, samt at offentlig service helt undtages fra GATS-forhandlingerne, – at ulandenes muligheder for at beskytte egen landbrugsproduktion styrkes markant, herunder at ulandene får mulighed for at reagere effektivt på import af landbrugsvarer, der truer lokal produktion, som beskrevet i G 33gruppens forslag om en Special Safeguard Mechanism, – at ilandenes handelsforvridende landbrugsstøtte afvikles inden år 2010, – at ulandene sikres ret til at importere kopimedicin.«