runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Aage Frandsen (SF), 2003-12-02:
Jeg vil lige tage det sidste først, for enten har jeg ikke udtrykt mig klart, og/eller fru Tina Nedergaard forstod ikke, hvad jeg sagde, eller i hvert fald hvad jeg ville give udtryk for.
Det med fortrængningen skulle forstås på den måde, at i dag er det eleven, der fortrænges, fordi vedkommende ikke får
en plads.
Der er ikke tale om, at det billede holder i den situation, som fru Tina Nedergaard beskrev.
Det er eleven, der skubbes ud, når vedkommende ikke får en plads.
Fru Tina Nedergaards eksempel var jo, at med et tilskudssystem kunne man risikere, at de unge mennesker fortrænger en almindelig lønmodtager.
Det anerkender jeg.
Indimellem har jeg det sådan, og det er en meget stor svaghed, at jeg en gang imellem anerkender en virkelighed, som også andre ser.
Det lider jeg under.
Med hensyn til kombinationsaftalen, som fru Gitte Lillelund Bech spørger til, og forskellige fleksible ordninger, så er det udmærket.
Kombinationsaftalen blev bl.a. udbygget i finanslovaftalen i 2000, som jeg var med til at lave sammen med daværende undervisningsminister fru Margrethe Vestager; den indeholdt de ting.
Og man skal da i høj grad tage hensyn til, at der er arbejdsgivere, der ikke kan klare et helt forløb.
Det er helt oplagt.
Så med hensyn til, hvordan man kan sørge for, at man, når man kommer ind i en uddannelse, også kan gennemføre det, man vil.
Nu kender jeg ikke det eksempel, fru Marianne Jelved kommer med, og jeg har ikke meget begreb om orgelbyggeri, men hvis pludselig 1.000 mennesker vil være orgelbyggere, efter at de er kommet ind på en håndværkeruddannelse, så vil jeg sige, at det må vi se at få reguleret.
Men med nogle af de andre ting er det alligevel sådan, at de ret hurtigt bliver sporet ind, og det er der, jeg siger, at de, når de er i gang med et forløb, ikke får at vide, at de alligevel ikke kan gennemføre det.
Når man tænker på unge mennesker, der tager en boglig uddannelse, så har de jo muligheder for at gå videre gennem forløbet.
Man får ikke at vide, f.eks. når man er blevet bachelor, at nu kan man ikke gå længere, fordi der ikke er flere pladser.
Tina Nedergaard (V), 2003-12-02:
Ja, mine spørgsmål ligger faktisk i forlængelse af fru Marianne Jelveds.
Da de brede indgange blev etableret på erhvervsuddannelserne, var det med henblik på at sikre, at eleven havde mulighed for at komme til afklaring gennem et forløb for derefter at vælge specialiseringen i den enkelte uddannelse.
Det vil man jo ødelægge, hvis man skulle vælge uddannelse forud for grundforløbet.
Så jeg skal spørge hr. Aage Frandsen, om man ønsker at gå tilbage til den gamle model, hvor man forud for indskrivningen på en teknisk skole skal have besluttet sig for, nøjagtig hvilken uddannelse man vil have?
Jeg vil også gerne spørge hr. Aage Frandsen, om ikke det er korrekt, at eleven jo heller ikke i dag har nogen sikkerhed for at kunne gennemføre en speciel uddannelse på et specielt sted på et specielt tidspunkt, det afhænger fortsat af, om man overholder EMMA-kriterierne.
Så overrasker det mig lidt, at hr. Aage Frandsen mener, at andre medarbejdergrupper i dag fortrænger eleverne fra virksomhederne.
Skal jeg forstå det på den måde, at hr. Aage Frandsen opfatter eleverne fra erhvervsuddannelsessystemet som værende for dyre i forhold til de andre medarbejdergrupper, der fortrænger dem fra arbejdspladserne?
Marianne Jelved (RV), 2003-12-02:
O.k., nu har jeg forstået, at SF vil lave begrænsningen ved indgangen til en uddannelse, for hvis man først er kommet ind, så skal man også være garanteret.
Og når man kommer ind i bygge- og anlægsbranchen, er det jo først i slutningen af grundforløbet, man begynder at finde ud af, hvor man skal være inden for bygge- og anlægsbranchen.
Så vidt jeg ved, er der ikke nogen, der har garanti for at kunne blive orgelbygger, hvis det hedder sådan, selv om man er startet i bygge- og anlægsbranchen, heller ikke i dag.
Så hvor er det i indgangsforløbet, hvis ikke man har en uddannelsesaftale?
Det er det, vi prøver at finde nogle svar på.
Gitte Lillelund Bech (V), 2003-12-02:
Nu har vi gennem debatten kunnet konstatere, at hr. Aage Frandsen interesserer sig voldsomt meget for, hvorledes man får aktiveret flere praktikpladser ude i virksomhederne.
Derfor vil jeg bede hr. Aage Frandsen om at forholde sig til lige præcis den del af aftalen, som handler om, at vi i meget højere grad skal have fleksible virksomhedsgodkendelser.
Vi skal lave kortere uddannelsesaftaler og sikre, at det er muligt at have disse kortere uddannelsesaftaler, så vi faktisk kan aktivere det praktikpladspotentiale, som findes i virksomheder, der ikke tør binde sig for 3-4 år, eller som er så specialiserede, at de faktisk ikke kan godkendes som praktiksted, fordi de ikke kan dække den fulde praktikdel.
Jeg vil bare gerne have hr. Aage Frandsens kommentar
til, om ikke også hr. Aage Frandsen mener, at der faktisk er et uudnyttet praktikpladspotentiale lige præcis på grund af den manglende fleksibilitet, og at man ved at skaffe en større fleksibilitet ad den vej kunne skaffe de ekstra praktikpladser, der er behov for.
Aage Frandsen (SF), 2003-12-02:
Jeg kan godt starte med svaret til fru Louise Frevert, som stiller det op på en sådan måde, at jeg vil svare på samme måde, som jeg ved fru Louise Frevert ville svare.
Når man stiller det op på den måde, hvor man spørger om, hvad der er bedst, om de unge er i en skolepraktik, hvor de bliver opbevaret, eller om de får en uddannelsesaftale med en arbejdsgiver, er jeg ikke i skygge af tvivl om, hvad jeg vælger.
Jeg ved også, at det unge menneske ikke er i skygge af tvivl om, hvad vedkommende vælger.
Problemet er bare, at det er ikke sikkert, at det unge menneske har valget.
Det kan være, at det unge menneske ikke kan få uddannelsesaftalerne, fordi de ikke eksisterer. Vi går varmt ind for vekseluddannelsessystemet, og vi tror endda, at man nogle steder skulle veksle mere i retning af, at der skulle være lidt mere praktik som indgang til uddannelsen, fordi der er mange mennesker, som i deres måde at tænke og tilegne sig viden på er mere til hånden, end de er til hovedet, og derfor er det glimrende at tage udgangspunkt i det.
Derfor er vi tilhængere af, at man bruger det, og vi er også tilhængere af, at man tager konsekvensen af, at der er uddannelser, der er mere behov for end andre.
Derfor kan det være fornuftigt, at der er en vis adgangsregulering ved indgangen til uddannelsen, hvilket vi allerede har til mange uddannelser.
Det er vi tilhængere af.
Så kan man diskutere, hvor meget regulering der skal være.
Det er ved indgangen til uddannelsen, man skal lave reguleringen, og ikke, når de unge kommer hen til skolepraktikken.
Det er det, der er pointen for os, for det er at sætte de unge mennesker i en forfærdelig situation at sige: Nu er du jo godt nok kommet ind på en uddannelse, samfundet har sagt, at du kan begynde, men du kan ikke gennemføre den.
Det er det, der er pointen for os.
Derfor er det sådan, at når vi kommer til magten om nogle år - vi skal lige have Det Radikale Venstre over på den rigtige side til den tid - skal det laves om.
Det er svært at sige, hvad beløbet er, men hvis vi så tager et tal - tænk på et tal - kunne det være 20.000 kr. som afgift for hver eneste arbejdsgiver i forhold til hver eneste lønmodtager, der er ansat.
Det kunne være 20.000 kr. - tænk på et tal som et pædagogisk hjælpemiddel!
Hvis det så viser sig, at det ikke hjælper, kan man jo som økonomisk incitament sige, at det er 25.000 kr., for det betyder jo så, at der kommer flere penge ind, som kan bruges til de arbejdsgivere, der tager elever.
Så siger fru Tina Nedergaard, at det fortrænger nogle.
Ja, en lille smule, det gør det da selvfølgelig.
I øjeblikket fortrænger det på den måde, at de er røget ud.
Det er jo det, der er problemet.
De får ikke pladserne.
Til det, jeg sagde før om frisøren: Jeg vil ikke have, at der er så mange, der har frisørfaget som indgang, hvis man konstaterer, at der ikke er brug for dem, og jeg vil da også på baggrund af egen erfaring sige, at så mange frisører er der vel heller ikke brug for.
Marianne Jelved (RV), 2003-12-02:
Jeg kunne ikke rigtig høre, om der var et svar til mig.
Jeg går ud fra, at SF mener, at vekseluddannelsesprincippet er et meget vigtigt karakteristikum ved en faglig uddannelse.
Når nu der er et stigende antal skolepraktikpladser, hvordan skal jeg så forstå hr. Aage Frandsens svar, når der bliver sagt, at der skal være skolepraktikpladser nok?
Det forekommer mig at være lidt af en tilfældighed, at vi har
det system, som vi har i dag.
De fire partier, der sad omkring bordet, har lavet en aftale, og de har hjulpet hinanden.
Sådan er det jo, når man indgår en aftale.
Men det er rigtigt, at produktionsskoleydelsen blev lidt af et kardinalpunkt, fordi man skulle finde et svar på det problem, som jeg synes er relevant: Når man ikke betaler arbejdsmarkedsbidrag, når man ikke betaler SP, og når man ikke deltager i en egentlig produktion i en virksomhed, hvor man selvfølgelig arbejder på overenskomstmæssige vilkår, er skolepraktik en som om-virksomhed, der ikke kan sammenlignes præcist med det at være fastansat på en virksomhed, for så kan man lige så godt lave hele uddannelsen om.
Derfor syntes jeg, det var rimeligt, at man fandt et andet niveau, og det blev altså produktionsskoleydelseniveauet.
Jeg er ikke sikker på, at jeg helt forstod resten af spørgsmålet, men det vil jeg meget gerne have uddybet.
Til hr. Carsten Hansen: Jeg har i sinde at spørge vismændene, hvad det er, de mener, og om de støtter sig på nogle erfaringer.
Men jeg undrer mig over, at hr. Carsten Hansen ikke tager resten af vismændenes udtalelse med.
De undrer sig jo over, at der er tomme praktikpladser i nogle uddannelser og for få i andre, og de foreslår, at man laver en friere løndannelse de forskellige slags praktikpladser imellem, så man imødegår det, der bliver kaldt mismatchproblemet.
Det kunne vi da snakke om, men det har jeg indtil nu afstået fra at stille forslag om.
Så vil jeg sige til fru Pernille Rosenkrantz-Theil, at det er fuldstændig korrekt, at i fremtiden får alle, som ikke er i skolepraktik i dag, ændrede økonomiske vilkår.
Det er fuldstændig korrekt, og det har jeg vist aldrig lagt skjul på. Til allersidst til hr. Aage Frandsen: Det er klart, at der vil være nogle, som vil blive vejledt anderledes undervejs i uddannelsessystemet, men det er jo ikke sådan, at alle står helt uforberedt, når lovforslaget træder i kraft.
Når man starter i sit grundforløb, får man vejledning, og når man er nået til slutningen af grundforløbet, er der indlagt en ny mulighed, hvor man i op til 10 uger kan forøge sine kompetencer, hvis man ikke blev snedker, men tømrer, eller hvis man ikke blev møbelsnedker, men snedker, osv.
Så har man sagt fra skolerne, at det kræver længere tid at finde praktikpladser til de unge af en anden etnisk baggrund.
Man vil gerne undgå særbehandling eller særordninger, men vi har skabt længere tid med lovforslaget.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-12-02:
I fru Marianne Jelveds ordførertale kom til at lyde lidt, som om det, at man ikke skal betale ATP og SP, går nogenlunde lige op med forskellen mellem det ene og det andet.
Men jeg vil blot slå fast, at der er altså en forskel, så der ikke er nogen misforståelser.
Så vil jeg gerne spørge: Hvad er ideen bag at lave en lovgivning, der fuldstændig klokkeklart signalerer, at nogle er mere værd end andre?
Altså at de, der tager deres uddannelse i en virksomhed, er mere værd, end dem, der tager deres uddannelse i skolepraktik?
Uanset hvad intentionerne er, kunne jeg godt frygte, at i hvert fald nogle ville opfatte det sådan: De, der kommer fra skolepraktik, er ikke lige så god arbejdskraft at ansætte efterfølgende som de andre.
Bjarne Laustsen (S), 2003-12-02:
Det, jeg spurgte fru Marianne Jelved om, og som jeg gerne vil have et svar på, var: I forbindelse med »Flere i arbejde« var det sådan, at det var De Radikales krav, at hvis der var besparelser i at lægge ordningerne om, var det helt klart, at pengene skulle bruges til skattelettelser.
Det fik De Radikale alle andre partier end Socialdemokratiet med på.
Jeg ved godt, at den radikale ordfører, hr. Anders Samuelsen, har hævdet over for regeringen, at man er blevet snydt, fordi de penge, som rent faktisk blev i overskud, ikke er blevet brugt.
Det er måske derfor, man ikke har fremsat det samme krav her, men jeg synes, det ville være interessant at vide.
Vi har jo hørt, at det passer meget godt med, at Dansk Folkeparti vil give penge til de ældre osv., så det ville være rart at få bekræftet, at man ikke bare forhandler ud i det blå, og at pengene går andre steder hen end tilsigtet.
Så er jeg glad for, at fru Marianne Jelved bekræfter, at det, der er årsagen til, at det ikke lykkedes for regeringen at komme igennem med SU til alle uddannelser, er det, som lå i »Flere i arbejde«, nemlig at vi slog ring omkring produktionsskoleydelsen og lavede det ydelsesniveau, vi gjorde. Vi kan vel være fuldstændig enige om, at det ikke er et succeskriterium bare at oprette så mange skp-pladser som overhovedet muligt.
Men det, der er problemet, er jo, hvad man gør med resten, hvis forslaget ikke virker.
Hvis det ikke giver de tilstrækkelige pladser, hvor er så garantien for, at de unge kan få en uddannelse?
Carsten Hansen (S), 2003-12-02:
Jeg ved ikke, om formanden skal hjem, siden der skal fire på
ad gangen, men o.k., det skal jeg jo ikke blande mig i.
Det korte af det lange er jo, at man afskaffer garantien for at kunne gennemføre en uddannelse i erhvervsuddannelsessystemet.
I dag har vi 7.400 unge i skolepraktik, og over 12.000 venter på at komme i praktik, men man nedsætter antallet til 1.200, hvoraf de 400 nok vil blive forbeholdt de steder, hvor man mister uddannelsespladser.
Man skal jo ikke sige om os politikere, at vi sådan giver op, fordi det bliver lidt sent på aften.
Vi holder ud.
Tak for redegørelsen, men jeg vil godt spørge, om ministeren er enig med Venstres ordfører på området, der sagde, at vismændene nok ikke havde så meget forstand på det med erhvervsuddannelser.
Det kunne være interessant at høre, om ministeren er enig med fru Tina Nedergaard.
Det andet er, at ministeren efterlyste, hvordan det virker med incitamentsordninger.
Er ministeren enig i, at da den sidst gældende belønningsordning eksisterede med praktikpladspræmie, hvor halvdelen var betalt af staten, altså AER, og den anden halvdel af arbejdsgiverne, da var der 35.000 praktikpladser?
Det var i 1998.
Og er ministeren enig i, at vi nu er nede på under 29.000?
Hvor er så incitamenterne, det er det, jeg vil spørge om, til, at arbejdsgiverne skal tage nogle flere praktikpladselever?
Er der et eneste økonomisk incitament over for arbejdsgiverne i denne her aftale noget som helst sted?
Det tredje, jeg vil spørge om, er, om der er særlige titler tilknyttet eud+ og trindelingen, de halve uddannelser til hele mennesker.
Det er nemlig forudsætningen for, at man kan bruge det til noget.
Er der svendeprøver med?
Hvordan skal de her mennesker kunne opnå at få en kompetence, som er anerkendt af erhvervslivet på det her område?
Bodil Kornbek (KD), 2003-12-02:
Men den betyder altså, at en femtedel af de unge med en anden etnisk baggrund faktisk får en fuld uddannelse, og alt andet lige er det jo trods alt en god bagage at have med, at man kan gå ud på arbejdsmarkedet og sige: Jeg har faktisk en reel uddannelse.
Det er den ene ting.
Den anden ting er, som jeg også var inde på, at omkring en tredjedel af de unge med en anden etnisk baggrund rent faktisk tager dele af deres uddannelse via skolepraktikken.
Jeg siger ikke, at det er perfekt, og jeg er heller ikke ovenud begejstret over det, men i det mindste ved jeg, hvad det er de får, og de ved også selv, hvad de går ind til.
Men det mener jeg faktisk ikke de ved med dette nye system. Jeg fik ikke noget svar på det, selv om jeg spurgte fru Marianne Jelved nogle gange, og alene det gør, at jeg ikke kan se, at unge med en anden etnisk baggrund eller unge, der måske ikke har så mange ressourcer, får forbedret deres situation. De kan simpelt hen ikke læse det ud af lovforslaget.
Måske skyldes det, at det ikke er særlig gennemsigtigt, men det er altså heller ikke særlig godt.
Tina Nedergaard (V), 2003-12-02:
Jeg forstår på fru Bodil Kornbek, at der er ikke noget i dette lovforslag, som på en eller anden måde løser problemerne.
Nu skal jeg jo ikke gentage ordførertalen og begynde at gengive, hvad jeg sagde tidligere, men jeg forstår bare ikke, hvad det er i den nuværende ordning, fru Bodil Kornbek er så utrolig glad for med hensyn til andengenerationsindvandrere.
Det sker ikke i dag, det er skolepraktik
i stedet for
Punkt 2: Målet med at få andengenerationsindvandrere i uddannelse må vel være, at de kommer i arbejde.
Men det sker jo heller ikke i det nuværende system, så hvad er det i det nuværende system, Kristendemokraterne er så utrolig glade for?
De får ikke nogen uddannelsesaftaler, og de får ikke beskæftigelse.
Men her kommer vi med et forslag om forbedringer, som bliver afvist af Kristendemokraterne, så jeg vil gerne høre: Hvad er det i det nuværende system, man så frygtelig gerne vil bevare?
Bodil Kornbek (KD), 2003-12-02:
Jeg har haft fokus på netop denne gruppe unge mennesker, fordi også jeg ved, at det selvfølgelig er nogle, man generelt er meget fokuseret på.
Jeg får bare at vide, at de går et eller andet sted hen, og at de nu får en forlænget mulighed på 10 ekstra uger.
Det er fint nok, at de får det, men hvad så bagefter?
I bund og grund mener jeg ikke, at forslaget ændrer noget, og det er derfor, jeg er bekymret for, at der ikke sker nogen ændringer, der er til gavn for bl.a. den gruppe unge, med forslaget.
Tværtimod er jeg bange for, at de rent faktisk bliver hægtet endnu hurtigere af.
Tina Nedergaard (V), 2003-12-02:
Jeg kan forstå, at Kristendemokraterne har de bedste intentioner om at skaffe reelle uddannelsesaftaler frem for at øge volumen i skolepraktik.
Jeg vil gerne spørge fru Bodil Kornbek, om det ikke er hensigtsmæssigt, at der nu med dette lovforslag tages nogle initiativer, som ikke mindst medvirker til at håndtere denne gruppes uddannelsesvalg.
Det er jo forstemmende at se, hvor koncentrerede andengenerationsindvandrere er på meget, meget få uddannelser og oven i købet desværre uddannelser, som er karakteriseret ved store praktikpladssøgekøer.
Her er der altså virkelig mangel på praktikpladser, og vil fru Bodil Kornbek ikke anerkende, at dette lovforslag faktisk lægger op til en spredning af eleverne, så vi bedre kan håndtere også de problemstillinger, som denne gruppe elever står med?
Marianne Jelved (RV), 2003-12-02:
Jeg fik ikke svaret fru Pernille Rosenkrantz-Theil for et par gange siden på det der med, at mælken koster det samme, uanset hvem der går ind i Brugsen, men man har ikke det samme i lønningsposen: Nej, sådan er livet, sådan er virkeligheden.
De, der jo er i almindelig praktik hos CO-Metal, får én hyre, de, der er et andet sted i et helt andet overenskomstsystem, får en anden hyre.
Der er jo i forvejen op til 1.000 kr.s forskel mellem elevlønningerne, det er livets barske vilkår. Så til hr. Aage Frandsen om det der med, at pædagogikken ikke helt kan overstråle indholdet: Hr. Aage Frandsen kom alligevel med en meget velindpakket indrømmelse.
Det er faktisk slet ikke så dårligt det, vi laver, jeg er lige ved at overbevise hr. Aage Frandsen om, at det er ganske fornuftigt langt hen ad vejen, jo, jo, jo, det var sådan set det, der blev sagt.
Hvis der bliver et folketingsvalg inden længe, så har jeg jo ikke nogen som helst grund til at sige, at forudsætningerne for denne aftale ikke holder.
Altså hvis vi skal opsige aftaler, mener jeg, at man kan gøre det ved et valg.
Det var f.eks. noget, den tidligere statsminister Poul Schlüter jo annoncerede, den nuværende regering har gjort det, og det er vi også parate til, men der skal jo være en begrundelse for at gøre det.
Hvis man indgår en aftale og forudsætningerne holder i den aftale, så mener jeg, at man skal tænke sig grundigt om, inden man opsiger den.
Nu skal vi jo heller ikke bidrage til, at der går total inflation i folkestyrets kultur her.
Ulla Tørnæs (V), 2003-12-02:
Jeg er ikke sikker på, at jeg helt fangede svaret i hr. Aage Frandsens bemærkninger, men måske er det mine pædagogiske fatteevner, det er galt med.
Det skal jeg ikke kunne sige.
Men lad mig benytte lejligheden til at understrege, hvad unddannelsesgarantien handler om, og uddannelsesgarantien er bevaret i denne her aftale, men nøjagtig som det har været gældende tidligere, så betyder uddannelsesgarantien ikke en garanti for at kunne gennemføre en hvilken som helst uddannelse, men derimod en garanti for at kunne gennemføre en erhvervsuddannelse. Sådan er det i dag, og sådan vil det også være fremover.
gælder det naturligvis ikke de unge, der har en uddannelsesaftale.
De har selvfølgelig et retskrav på at kunne gennemføre den uddannelse, som de har en uddannelsesaftale inden for.
Hvis ikke det var det spørgsmål, hr. Aage Frandsen stillede, er hr. Aage Frandsen naturligvis velkommen til at vende tilbage. Så spørger hr. Carsten Hansen, om jeg er enig med Venstres ordfører i, at vismændene måske ikke helt har fanget detaljerne i aftalen her.
Jeg hæftede mig altså ved, at der ikke ligger nogen analyse bag det, som vismændene når frem til, at det mere er en overordnet vurdering.
Det gør naturligvis, synes jeg, en meget væsentlig forskel, når vismændene ikke har været inde at analysere på de forskellige incitamenter, som aftalen indebærer.
Så giver hr. Carsten Hansens andet spørgsmål også mig anledning til et spørgsmål.
Jeg har forsøgt at redegøre for, hvad det er for incitamenter, aftalen indeholder, og i øvrigt brugte fru Tina Nedergaard også meget af sin taletid på at forklare, begrunde, hvad det er for incitamenter, aftalen indebærer.
Derfor kunne jeg godt tænke mig at stille det samme spørgsmål, som fru Tina Nedergaard stillede op til flere gange uden dog at få svar på det, nemlig hvad det er for nogle incitamenter, hvad er det for krav, hvad er det for elementer, der mangler over for arbejdsgiverne, for at Socialdemokraterne kunne være glade og tilfredse.
Jamen der er titler på.
Det er ikke nogen titler, jeg finder på.
Det er nogle titler, som de faglige udvalg har givet de forskellige uddannelser.
Lad mig så benytte lejligheden til at nævne, at lige præcis det element faktisk er noget af det, de økonomiske vismænd er meget positive over for.
De ser netop en mulighed i den fleksible tilrettelæggelse af erhvervsuddannelserne og ser de korte forløb som en mulighed for det, de kalder de bogligt svagere unge.
Så hvis hr. Carsten Hansen er så begejstret for vismandsrapporten, så burde hr. Carsten Hansen også være begejstret for de trindelte erhvervsuddannelser.
Aage Frandsen (SF), 2003-12-02:
En pædagogisk tilgang, når man skal forklare noget, er jo meget vigtig.
Men en gang imellem tror jeg nok, det alligevel ikke lykkes, ikke fordi pædagogen ikke vil det bedste, og heller ikke fordi lytterne ikke vil det bedste, men fordi det, der ligger i det, ikke er så godt, som det skal fremstilles.
Så har jeg et supplerende spørgsmål til det der med, hvad nu efter et valg, hvor vi får et andet flertal.
Jeg har lagt mærke til, at fru Marianne Jelved i en helt anden sammenhæng, men alligevel omkring et lovforslag, hvor der kunne være uenighed om, hvad man skulle gøre efter et valg, sagde følgende i Jyllands-Posten den 20. november
Vi har lært af den siddende regering, at man godt kan opsige et forlig.«
Det vil sige, man kunne altså godt, hvis man konstaterer, at det ikke er godt nok, f.eks. i 2004 til 2005 sige, at det her går slet ikke, som vi havde håbet på.
Så kunnne man vel følge fru Marianne Jelveds opskrift til nogle andre og sige, at når situationen er en anden efter et valg, så er der en mulighed, hvis viljen er til stede.
Så det der med, at man er bundet af et forlig, kan jeg forstå, at man gerne vil være i nogle situationer, men i andre situationer siger man til andre, at de jo bare kan gøre, ligesom regeringen gør i dag, nemlig opsige forlig.
Jeg håber, som fru Marianne Jelved har sagt her, at hvis det viser sig, at forudsætningerne er anderledes, så kan man altså godt opsige forliget, og så kan man altså gøre det, som jeg tror fru Marianne Jelved gerne vil, nemlig gøre det endnu bedre sammen med nogle bedre legekammerater.