Marianne Jelved (RV), 2002-05-17:
Det er velkendt for uddannelsesordførerne, at folkeskolens undervisning tager udgangspunkt i det, barnet kan.
Det har vi drøftet i utrolig mange sammenhænge, også i forbindelse med den gældende folkeskolelov.
Det er i den sammenhæng, vi stiller krav til skolen og til lærerne om, at der gives undervisningsdifferentiering.
Og det er ud fra den erkendelse, som er kommet bl.a. via forskning, at læring fungerer, når man har en knage at hænge de nye kundskaber, nye færdigheder op på, hvis man skal bruge et billede.
Det er med udgangspunkt i den viden, som jeg ved at Venstres og De Konservatives ordførere og undervisningsministeren selv udmærket godt ved er sammenhængen, at vi så alligevel skal opleve dels en diskussion, en debat, der nægter at tage de realiteter til sig, og som dermed også bidrager til at svække den mulighed, som skolen har for at give en reel undervisningsdifferentiering.
Det er børn, det går ud over.
Børn er forskellige, det ved vi, og vi ved også, at de skal behandles forskelligt, hvis vi skal give dem den mest optimale undervisning.
Det er omsider lykkedes via spørgsmål til ministeren at få svar, som bekræfter, at der er undersøgelser, forskningsarbejder, forsøgsarbejde, som viser et andet resultat, en anden sammenhæng end den, vi ellers hører fra Venstre og De Konservative.
Der er peget på Københavns Kommune, der har gennemført sproggruppeforsøg i skoleårene 1996-99, og jeg citerer fra et svar fra ministeren på bilag 27: »Forskerne konkluderede, at der i løbet af indskolingen skete en betydelig udvikling af børnenes danskfærdigheder.«
- det er børn, som har arabisk som modersmål.
- »Sammenlignet med en kontrolgruppe kunne det imidlertid konstateres, at sproggruppeelevernes færdigheder både med hensyn til dansk og arabisk lå over kontrolgruppens.« Der er altså solid dokumentation for, at det arbejde, man har gjort forsøg med, bl.a., som jeg omtaler det her, i Københavns Kommune, viser, at de tosprogede børn, som får undervisning, hvor man tager udgangspunkt i deres modersmål, bliver dygtigere til dansk og selvfølgelig også til deres modersmål.
Men de bliver dygtigere til dansk end de børn, hvor man ikke tager udgangspunktet i modersmålsundervisningen.
Jeg citerer igen fra svaret, bilag 27, til det pågældende lovforslag, vi forhandler om nu: »Forskerne konkluderede endvidere, at den positive skoleudvikling havde betydning for tosprogede elevers samlede skolegang og dermed deres læring samt deres dansksproglige udvikling.«
Det står altså i et svar fra ministeren til behandlingen
af dette lovforslag.
Der findes udmærkede forsknings- og udviklingsarbejder fra de nordiske lande, fra USA, fra Danmark, der klart dokumenterer, at når man tager udgangspunkt i det enkelte barns situation, det, barnet kan, og bygger på det, så får det en positiv, gavnlig effekt både på den sproglige udvikling på dansk som andetsprog og på læringen i det hele taget i folkeskolen.
Til september er det planlagt, at der skal holdes en stor konference om netop disse spørgsmål.
Det er Danmarks Pædagogiske Universitet, der står bag det, og planerne er i hvert fald under gennemførelse på nuværende tidspunkt.
Så hvis ikke der kommer noget i vejen, vil den finde sted. Der vil man tage op og drøfte internationalt den kæmpestore undersøgelse, der er foretaget i USA, begyndende i 1982, omhandlende 2 millioner amerikanerne, som man har fulgt siden 1982, som har fået forskellige former for undervisning, også i relation til deres tosprogethed.
Og det er fuldstændigt klart dokumenteret - og det ved Folketingets udvalg, det ved Undervisningsministeriet og dermed også ministeren - at de børn, som har fået undervisning både i deres modersmål og i engelsk, som er deres andet sprog, samlet set klarer sig bedst og får det højeste uddannelsesniveau sammenlignet med de børn, som ikke er i den situation.
Jeg beklager, at man i debatten, hvor der ofte henvises til den førende forsker på området, Kenji Hakuta, Stanford University, altid nøjes med at tage den ene del af hans konklusion.
Derfor vil jeg sige til de borgere, som interesserer sig for de her spørgsmål: Søg selv oplysningerne og find klart dokumenteret i amerikansk forskningsarbejde, at der her er tale om, at den mest effektive måde at øge indlæringsniveauet og uddannelsesniveauet for tosprogede børn på er, at det er en vekselvirkning mellem modersmål og engelskundervisning.
Så kan man spørge: Jamen det vil skolerne formentlig finde ud af af sig selv.
Ja, det vil de da, håber jeg.
Men det er jo ikke uden betydning, hvilken fokus vi som politikere fra Folketingets side retter mod det. Der er mange mennesker, som synes, at det lyder logisk at undervise i dansk i stedet for i modersmålsundervisning.
Men det er jo ikke et enten-eller, det er et både-og.
Og den sprogstimulering, som regeringen vil sætte i værk et år tidligere, nemlig fra barnets tredje år, i stedet for nu fra august måned det år, hvor barnet bliver 4 år, vil jo ikke ændre nævneværdigt ved det faktum, at børnene stadig væk har et andet modersmål, de børn, vi taler om her, at de har et andet modersmål end dansk hjemme.
Så kan man forholde sig til det.
Vi står over for et vidensamfund og en internationalisering, som er fantastisk accelererende.
Alle børn, unge og voksne har brug for sproglig kompetence.
Alle har brug for at kunne flere sprog.
Vi har altså en ressource
i det danske samfund med børn, som er tosprogede.
Derfor er det perspektivløst, at regeringen og dens flertal ikke vil bidrage til, at børn, der går ud af den danske folkeskole, kan mere end dansk, at de kan flere sprog, mange sprog.
Det er ærgerligt, når regeringen så gerne vil have, at børn i Danmark skal læse lige så godt som børn i Sverige og Finland, at regeringen og Dansk Folkeparti ikke lader sig inspirere af den viden og de perspektiver, som man så flot håndhæver i både Norge, Sverige og Finland, at det er en værdifuld, perspektivrig ressource, at alle børn kan så mange sprog som overhovedet muligt.
I stedet for at bygge på det perspektiv og dermed også skaffe en bedre indlæring og et bedre uddannelsesniveau også for de tosprogede børn i Danmark skal vi altså igennem sådan et kedeligt forløb som det her.
Jeg skal gøre det fuldstændig klart for regeringen, at Det Radikale Venstre ikke har opgivet denne kamp, heller ikke med vedtagelsen af det her lovforslag, og vi vil sætte massivt ind også i kommende forhandlinger med regeringen om, hvordan vi sikrer os, at der kommer det rette fokus på læring af dansk som andet sprog for de børn, der i dag er tosprogede og har et andet modersmål hjemme end dansk. Så vi fortsætter ufortrødent til trods for denne meget kedelige beslutning, der ligger i dette lovforslag.