Jan Trøjborg (S), 1999-02-11:
Jeg vil gerne takke samtlige Folketingets partier for at have taget initiativ til denne vigtige debat, et initiativ, der kan øge ligestillingen blandt det fastansatte videnskabelige personale, mellem mænd og kvinder.
Der er ingen tvivl om, at det kan være med til at styrke kvaliteten i dansk forskning og kan være med til at styrke - skal vi sige - en hensigtsmæssig intern kultur på vore universitetsinstitutioner.
Først og fremmest en lille status over, hvor vi er, hvordan situationen ser ud p.t.
Her skal vi tilbage til forskningsstatistikken, der i 1995 - det er de seneste tal, vi har - viste, at der var ca. 22.200 forskere i Danmark, heraf var 4.100 kvinder, dvs. en kvindeandel på ca. 18 pct., fordelt med 23 pct. i den offentlige sektor og 14 pct. i dansk erhvervsliv.
Blandt det fastansatte personale på universiteterne udgør kvinder i dag 19 pct. af lektorerne, 34 pct. af adjunkterne, men kun 7 pct. af professorerne.
Derimod udgør kvinderne ca. 26 pct. af personalet i de supplerende stillingskategorier, det vil blandt andet sige forskningsprofessorer, forskningslektorer og forskningsadjunkter.
Kvindeandelen varierer imidlertid meget mellem de forskellige forskningsområder.
I 1996 var kvindeandelen inden for teknisk videnskab f.eks. kun 4 pct., men betydelig højere inden for humaniora, hvor 30 pct. af det fastansatte videnskabelige personale var kvinder.
For alle forskningsfelter er kvindeandelen dog øget i løbet af 1990'erne.
Det går fremad.
Antallet af kvindelige adjunkter er i perioden 1993-1996 steget fra 25 pct. til 34 pct., andelen af kvindelige lektorer fra 17 pct. til 19 pct. og andelen af kvindelige professorer fra 4 pct. til 7 pct. En undersøgelse af stillingsbesættelserne i perioden 1995-1996 viser i øvrigt, at hvis først kvinder søger videnskabelige stillinger, og hvis de bliver bedømt kvalificeret, så er der en stor chance for, at de opnår ansættelse.
Det er sket i 49 pct. af tilfældene.
Man kan sige, det er et statistisk fænomen, idet der naturligvis, som jeg omtalte før, er enorm forskel på, hvilke stillingskategorier der er tale om. I dag er der altså næsten ligelig kønsfordeling i nyansættelser, hvor der er reel konkurrence om stillingerne, kan vi konkludere, men som sagt er der stor forskel på, hvilke stillingskategorier der tales om.
Fordelt på de forskellige stillingskategorier viser tallene, at kvinder i 1995-1996 fik 51 pct. af adjunktstillingerne, 53 pct. af lektorstillingerne og 27 pct. af professorstillingerne.
I alt tegnede kvinder sig for 27 pct. af de nyansatte adjunkter, lektorer og professorer i perioden 1995-1996.
Det handler derfor om at få flere kvinder til at søge
flere videnskabelige stillinger.
Den stigende kvindeandel i rekrutteringspotentialet giver dog et begrundet håb om, at udviklingen vil vende i løbet af en overskuelig årrække.
Ser man f.eks. på udviklingen inden for forskeruddannelsen, synes jeg, der er grund til betydelig optimisme.
Langt oppe i 1980'erne blev der uddannet under 200 ph.d.'ere om året, heraf lå kvindeandelen og svingede mellem 25 til 40 færdiguddannede kvindelige ph.d.er om året.
I 1995-1996 blev der uddannet ca. 700 ph.d.er om året, heraf over 200 kvindelige ph.d.er.
Og den samlede produktion vil højst sandsynlig vokse i de kommende år med 100-200 ph.d.er om året.
Selv om der endnu ikke har vist sig den samme bredde i kvindernes uddannelsesudvalg, som jeg var inde på for et øjeblik siden, som i mændenes, så er det dog tilfredsstillende at konstatere, at vi inden for humaniora, sundhedsvidenskab, jordbrug og veterinærområdet stort set i perioden 1993-1995 har opnået kønsmæssig balance blandt de indskrevne ph.d.-studerende.
Derimod er der stadig væk alt for få kvindelige forskerstuderende inden for de samfundsvidenskabelig og de teknisk/naturvidenskabelige uddannelser.
Dette er i høj grad medvirkende til at fastholde den kønsmæssige ubalance blandt det videnskabelige personale inden for disse hovedområder. I Forskningsministeriet er vi ved at få gennemført en opfølgning af udviklingen i det videnskabelige personales kønsfordeling i 1997 samt en række kønsmæssige aspekter i forbindelse med ansættelser i 1997.
Vi forventer, at denne undersøgelse foreligger inden sommerferien.
Yderligere talmateriale, der kan belyse de seneste års udvikling i den kønsmæssige sammensætning af personalet ved danske forskningsinstitutioner, vil foreligge i forbindelse med offentliggørelsen af forskningsstatistikken for 1997, der kommer senere her i foråret.
I Forskningsministeriet nedsatte vi i foråret 1998 et udvalg for ligestilling i forskning.
Udvalget fik til opgave
at komme med konkrete anbefalinger til, hvad der kan gøres for at forberede en bedre udnyttelse af det kvindelige forskerpotentiale og forbedre udnyttelsen og fremme en mere ligelig kønsfordeling på danske forskningsinstitutioner. Udvalget afleverede sin rapport i oktober måned 1998.
Heri foreslås en lang række tiltag, der kan medvirke til større kvindelig repræsentation i forskerverdenen.
Udvalget lægger i sin rapport vægt på, at øget ligestilling og en bedre udnyttelse af det kvindelige forskerpotentiale må opnås ved en kombination af initiativer oppefra og nedefra, som det hedder.
Det kan jeg kun erklære mig enig i.
Der findes i forvejen en ligestillingslov, der regulerer området.
Endvidere har de statslige institutioner med over halvtreds ansatte siden 1987 ifølge Folketingets beslutninger været forpligtet til at udarbejde handlingsplaner for ligestilling på deres områder.
Siden 1994 har disse planer skullet indeholde måltal.
Udvalget konstaterede i sin rapport, at ligestillingsindsatsen på de videregående uddannelsesinstitutioner langt fra har levet op til ligestillingslovens formuleringer.
Da Ligestillingsrådet evaluerede i perioden 1994-1996, kunne man konstatere, at kun en tredjedel af de 47 forskningsinstitutioner under Undervisningsministeriet havde udarbejdet handlingsplaner og desværre rummede kun seks pct. af disse måltal.
Det er naturligvis ikke tilfredsstillende, at det ikke er sket, for handlingsplanerne er et meget vigtigt led i bestræbelserne for at opnå en bedre kønsmæssig balance blandt det akademiske personale. Jeg vil derfor sikre, at der på de enkelte institutioner gøres en mere aktiv indsats for at fremme ligestillingsindsatsen, herunder sikre, at der fremover bliver lavet handlingsplaner, og at de planer, som mangler måltal, bliver rettet.
Indberetningerne af kønsfordelingen i det videnskabelige personale skal fremover være en fast del af universitetets opgaver og kan eventuelt ske i forbindelse med virksomhedsregnskabernes aflæggelse.
Jeg mener i det hele taget, at det er op til ledelsen at forsøge forskellige virkemidler til at fremme ligestillingen på de enkelte institutioner, herunder motivere flere kvinder til en forskerkarriere, f.eks. ved at udvalget foreslår at iværksætte mentorordninger, hvor yngre kvindelige forskere i begyndelsen af en forskerkarriere støttes fagligt og personligt af en ældre kollega inden for samme forskningsfelt.
Det kræver ikke nogen ny lovgivning.
Det kræver ledelse på den enkelte institution.
Det er også vigtigt, at der gøres en indsats for at fastholde de mange kvalificerede kvinder, der allerede er i systemet, bl.a. ved at gøre arbejdskulturen på de enkelte forskningsinstitutioner mere familievenlige og i det hele taget arbejde på at sikre, at arbejds- og familieliv kan kombineres, uden at det går ud over den forskningsmæssige udvikling og fornyelse.
Det vil også kunne motivere flere yngre kvinder til at vælge forskning som en karrierevej.
Regeringen lægger vægt på, at der ved stillingsbesættelse så vidt muligt bør være kvinder med i bedømmelsesudvalgene.
Den nye ansættelsesbekendtgørelse opfordrer derfor også institutioner til at sikre en afbalanceret sammensætning af mænd og kvinder i bedømmelsesudvalg.
Den giver endvidere ledelsen mulighed for at prioritere blandt ansøgere, der bedømmes som kvalificerede af det faglige bedømmelsesudvalg, således at ligestillingsaspektet kan indgå som et parameter ved ansættelse.
Jeg vil dog gerne benytte lejligheden til at understrege, at kvalitetshensyn må veje tungest, når det gælder ansættelse i videnskabelige stillinger, og at kvinder og mænd skal konkurrere på lige fod om disse stillinger.
Når overenskomstforhandlingerne er færdige den 1. april, vil jeg tage initiativ til at nedsætte et udvalg med deltagelse af Kulturministeriet, Finansministeriet, Undervisningsministeriet, Forskningsministeriet og AC.
Udvalget skal se på et område, som jeg tillægger enorm stor betydning, hvis vi skal skabe et stærkere gennembrud for flere kvinder i dansk forskning, nemlig se på, hvordan det kan lade sig gøre at skabe flere faste stillinger på universiteterne og bl.a. ad den vej sikre en større kvindelig repræsentation i forskerstaben.
Vi ved, at der er mange talentfulde unge kvinder på vej
igennem systemet, som jeg redegjorde for tidligere i min tale
Jeg tror, der er god mulighed for at sikre, at deres muligheder for fast ansættelse bliver markant forbedret fremover.
Jeg vil afslutningsvis konkludere, at regeringen er meget optaget af at gøre en aktiv indsats og vil styrke indsatsen for at sikre kvindelig repræsentation i forskerverdenen, og at de anbefalinger, som udvalget for ligestilling og forskning har fremsat, vil indgå som en meget vigtig inspiration for det videre arbejde med at fremme
kvinders karrieremulighed som forskere.
Forhandling