runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Dorit Myltoft (RV), 1998-12-03:
Da partiets ordfører i denne sag, hr. Morten Helveg Petersen, ikke kan være til stede, skal jeg fremføre følgende synspunkter:
Baggrunden for lovforslaget er det stigende antal grænseoverskridende betalinger som følge af den øgede internationalisering og øgede samhandel over grænserne.
Som vi har hørt, er hensigten med lovforslaget, at pengeoverførsler særlig i erhvervsøjemed kan effektueres hurtigt, pålideligt og billigt i hele EU. I Det Radikale Venstre synes vi, det er fornuftigt, at der indføres nogle regler, der regulerer institutternes oplysningspligt og fastslår institutternes forpligtelser, hvis de ikke overholder bestemmelserne om overførselstiden, foretager fradrag i overførselsbeløbet eller ikke gennemfører overførslen.
Da EU-landene også har en betydelig samhandel med virksomheder uden for EU-området, mener vi, at det er fornuftigt at give økonomiministeren en bemyndigelse til at udstede regler om udvidelse af lovens anvendelse til også at omfatte grænseoverskridende pengeoverførsler, hvor ikke-EU-lande deltager.
Det Radikale Venstre kan støtte lovforslaget.
Frank Aaen (EL), 1998-12-03:
Enhedslisten er også positiv over for loven, og vi er sådan set enige i en del af de indvendinger, der er rejst fra bl.a. Forbrugerrådet om at udstrække lovens virksomhedsområde til at dække alle lande, alle valutaer og beløbsgrænser over 12.500 euro.
Jeg har forstået det, vi har set i høringssvarene og i ministeriets besvarelse af dem, at hovedargumentet mod at udstrække det, som Forbrugerrådet - i øvrigt også Erhvervsministeriet og Forbrugerombudsmanden - har ønsket, er, at så kan man ikke gøre regres mod de udenlandske banker i de lande, der ikke er omfattet af aftalen.
Dertil vil jeg spørge - og det vil jeg godt have ministerens kommentarer til - om det ikke bare er at sige til de danske pengeinstitutter, at de skal vælge deres udenlandske samarbejdspartnere med omhu og sørge for at få nogle ordentlige aftaler med dem, således at hvis noget går galt, kan de gå tilbage til afsenderen med et erstatningskrav eller til modtageren, hvis det er den anden vej, pengene går.
Jeg mener altså, det er for enkelt bare at afvise det med, at man ikke kan gøre regres gældende.
Jeg synes, det er en god ting, at danske pengeinstitutter på den måde bliver nødt til at være omhyggelige med, hvem de vælger som samarbejdspartnere.
Så vi foreslår faktisk, at de indvendinger og de forslag om udvidelse af gyldighedsområdet, som er kommet, bør imødekommes.
Kirsten Jacobsen (FP), 1998-12-03:
Fremskridtspartiet har ingen problemer med det her lovforslag.
Vi ser det som en praktisk foranstaltning, og selv om der er et par punkter, som vi gerne vil have afklaret, er vi sikre på, at det får vi under udvalgsarbejdet. Så vi kan allerede på nuværende tidspunkt sige til økonomiministeren: Vi støtter gerne lovforslaget.
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-12-03:
Kristeligt Folkeparti er positivt over for lovforslaget her, og vi vil medvirke til en positiv behandling i udvalget.
Marianne Jelved (RV), 1998-12-03:
Jeg skal takke for den generelt meget positive holdning til lovforslaget og bidrage til, at de spørgsmål, der måtte være, kan oplyses hurtigst muligt.
Det konkrete spørgsmål fra hr. Frank Aaen kan selvfølgelig også belyses under udvalgsarbejdet, men jeg vil godt give en foreløbig melding her og sige, at danske banker også efter min opfattelse selvfølgelig altid skal vælge deres samarbejdspartnere med omhu, men det er jo ikke altid, at bankerne i de pågældende andre lande er underlagt en lovgivning, som kan matche den lovgivning, der gælder inden for EU-området og her i Danmark. Så det er dér problemstillingen kan blive åbenbar, men lad os få det belyst.
Claus Larsen-Jensen (S), 1998-12-03:
Tak for det.
Siden 1992 har forsikringsmæglernes brancheforening
arbejdet på at få indført en autorisationsordning for forsikringsmæglere svarende til den, der gælder for revisorer.
I Socialdemokratiet bakker vi op om forsikringsmæglernes ønske om klare spilleregler for deres erhvervsvirksomhed, og vi mener egentlig, at det her jo sådan set er et godt eksempel på, at det ikke nødvendigvis er en byrde at få vedtaget lovgivning, der regulerer inden for en branches område, men rent faktisk en stor fordel.
Det medfører samtidig en forbedring af forbrugernes beskyttelse og rettigheder og ligger dermed i forlængelse af den politik, vi har på forbrugerområdet.
Lovforslaget, vi behandler i dag, er baseret på et udkast fra en rapport fra en arbejdsgruppe under Økonomiministeriet, som kom frem her i juni måned i år, og det forudsætter, at forsikringsmæglerne bliver bragt under tilsyn af Finanstilsynet, mens der tillige vil blive stillet bestemte krav til forsikringsmæglernes uddannelse og faglige standard, og for fremtiden skal man søge om tilladelse til at udføre forsikringsmæglervirksomhed både som enkeltperson og som firma uanset selskabsformen.
De hidtidige virksomheder på området skal nu ansøge om at få denne tilladelse hos Finanstilsynet, hvad de vil få, hvis de opfylder lovens betingelser.
Vi er i Socialdemokratiet som i forsikringsmæglernes brancheforening særdeles tilfredse med, at forsikringsmæglerne nu kan organisere sig efter den selskabsform, som de ønsker, og som gælder for andre brancher, og bakker op om de her ting.
Derfor hilser vi lovforslaget velkommen og skal tilsige vores vilje til en hurtig og effektiv udvalgsbehandling.
Vi er fuldt opmærksomme på, at brancheforeningen har rejst nogle enkelte spørgsmål i denne sag, og dem vil vi være villige til at tage op i forbindelse med udvalgsbehandlingen.
Bendt Bendtsen (KF), 1998-12-03:
Da vores ordfører, fru Pernille Sams, ikke kan være til stede, skal jeg fremføre følgende: Der er mange gode tanker i nærværende lovforslag, men jeg må også samtidig sige, at jeg synes, at den henvendelse, vi har fået fra forsikringsmæglernes brancheforening, virker meget saglig i et par kritikpunkter, som vi finder det rigtigt at få afklaret inden det videre arbejde med lovforslaget.
Det påpeges f.eks., at assurandører, udenlandske forsikringsmæglere og andre rådgivere, der anbefaler forsikringer, eksempelvis ejendomsmæglere, branchefolk eller bilsælgere, ikke er omfattet af reglerne, og det på trods af at de også anbefaler forsikringer, får provisioner m.v.
Forbrugerne får således nok en beskyttelse, men kun i relation til en ganske lille og i øvrigt veluddannet del af spillerne på hele den store bane.
Det er jo ikke blot konkurrenceforvridende, det opfordrer f.eks. ligefrem til omgåelse og misbrug, at mæglerne får kontor i Hamburg eller Flensburg. Forslaget kommer i praksis ikke til at dække den helt store del af forsikringsrådgivningen.
I England har de åbenbart allerede erfaringer fra en sådan lovgivning.
Her har de nu allerede efter kun 1 år med loven måttet suspendere den, fordi den viste sig at være et meget utilfredsstillende og mangelfuldt instrument til at regulere dette marked.
Loven lagde op til omgåelse, nøjagtig som dette lovforslag gør det, hvorfor forbrugerbeskyttelsen reelt ikke blev spor bedre.
Derfor vil vi opfordre til at tage dette alvorligt i betragtning, så de bestemmelser, der skal gennemføres, er egnede til at gælde alle aktørerne på markedet.
Det næste er vi egentlig enige i, nemlig at tilsynet ligger langt mere naturligt i Erhvervs- og Selskabsstyrelsen end i Finanstilsynet.
Det er jo ikke noget pengeinstitut, der skal tilses, det er en rådgivningsbranche på linje med revisorer, ejendomsmæglere m.fl.
Hvorfor i alverden skal vi nu blande Finanstilsynet ind i det?
Det vil vi fraråde fra konservativ side.
Det kan vel næppe alene være, fordi Finanstilsynet ligger under økonomiministeren, mens Erhvervs- og Selskabsstyrelsen ligger under erhvervsministeren.
En sådan intern regeringsplaceringsproblemstilling bør vel ikke gå ud over sagligheden i beslutningerne.
Frank Aaen (EL), 1998-12-03:
Jeg vil bare kort sige, at Enhedslisten kan støtte forslaget.
Var vi lidt i tvivl før, så vil jeg sige, at kommentarerne fra Venstre og De Konservative jo har gjort, at vi ubetinget støtter forslaget.
Pia Larsen (V), 1998-12-03:
Til det spørgsmål må jeg henvise til økonomiministerens lovforslag, der jo netop ændrer en anelse på disse bestemmelser, nemlig at der er visse situationer, hvor den parlamentariske kontrol går ind over tavshedspligten sådan at forstå, at tavshedspligten bliver delvis ophævet; det er i forbindelse med konkurser osv. Men generelt mener jeg ikke, at Folketinget skal have adgang til at få ophævet tavshedspligten.
Venstre har altid ment, også da vi selv var i regering, at det nu er bedst, at den slags oplysninger stort set ligger hos regeringen og ikke hos hele Folketinget.
Bendt Bendtsen (KF), 1998-12-03:
Da vores ordfører, fru Pernille Sams, ikke kan være til stede i salen i dag, skal jeg fremføre følgende: Vi kan henholde os til, hvad vi gentagne gange tidligere har sagt om Fremskridtspartiets forslag.
Nu er regeringen kommet med en tilfredsstillende løsning på problemstillingerne specielt vedrørende partsbegrebet.
Det forslag har vi givet vores tilsagn.
Vi er ikke indstillet på at gå så langt, som Fremskridtspartiet foreslår, således at f.eks. enhver kunde, der sender en klage over et pengeinstitut til Finanstilsynet i stedet for til Pengeinstitutankenævnet, får partsstatus i forhold til Finanstilsynet.
Det ville være en overimplementering af en ellers fornuftig tanke om, punkt et, at Finanstilsynet skal opføre sig mere service- og informationsminded, og punkt 2, at hvor man reelt er part, skal man også have partsstatus.
Det mener vi til gengæld økonomiministeren har fundet en rimelig balance på i det forslag, der blev fremsat her i sidste måned.
Egil Møller (DF), 1998-12-03:
Lovforslaget vil give den ansvarlige minister mulighed for at kunne videregive fortrolige oplysninger i kriseramte institutter m.v. til Folketingets stående udvalg.
Det anføres i bemærkningerne, at lovforslaget har været sammenligneligt med noget, der finder sted i Sverige, Tyskland og England, og dér skulle man have gode erfaringer med noget tilsvarende.
Endelig udvides partsbegrebet til også at omfatte kunder
i den finansielle sektor, når det vedrører deres kundeforhold. Jeg kan på Dansk Folkepartis vegne give tilsagn om at støtte lovforslaget.
Morten Helveg Petersen (RV), 1998-12-03:
Det Radikale Venstre kan ikke støtte Fremskridtspartiets forslag.
En vedtagelse af forslaget vil betyde ændringer i forhold til, hvilke fortrolige oplysninger økonomiministeren skal kunne videregive til Folketingets stående udvalg og ændringer i reglerne om partsstatus.
Allerede i dag kan Folketingets stående udvalg få oplysninger om pengeinsitutters generelle økonomiske forhold, såfremt de er trådt i betalingsstandsning eller er under konkurs, betinget af at staten har været inde og yde garanti eller har stillet midler til rådighed for afvikling af instituttet.
En yderligere udvidelse virker på nuværende tidspunkt ikke som et hensigtsmæssigt træk, da det endnu ikke er afklaret, hvorvidt det vil være i strid med EU-direktiverne at videregive fortrolige oplysninger fra Finanstilsynet til Folketingets Erhvervsudvalg om konkrete sager.
Hvad angår det andet punkt, selve udvidelsen af partsbegrebet, har regeringen selv fremsat en række forslag til ændringer.
Resultatet er regeringens forslag til ændringer af en række konkrete forslag, det, som økonomiministeren har kaldt en positivliste.
I Det Radikale Venstre ønsker vi ikke at tildele pengeinstitutternes kunder egentlig partsstatus, da de afgørelser, der træffes i Finanstilsynet, ikke retter sig mod kunderne, men imod pengeinstitutterne.
Som det også er fremgået, er uoverensstemmelser og tvister normalt ikke et anliggende for Finanstilsynet, det er en opgave for et ankenævn eller en domstol.
På den baggrund kan Det Radikale Venstre ikke støtte forslaget.
Frank Aaen (EL), 1998-12-03:
Det her forslag drejer sig lige som det næste på dagsordenen om, hvordan vi i højere grad sikrer, at Folketinget effektivt kan føre tilsyn med regeringen og dens embedsførelse, herunder de aktiviteter, der kører gennem Finanstilsynet.
Det er meget forunderligt, at når vi ser på striben af finansielle skandaler, når vi ser på den berettigede kritik og uafviselige kritik og de spørgsmålstegn, der er sat ved Finanstilsynets ageren i Færøbanksagen, i Hafnia-Baltica-sagen, i Spar Nord-sagen og i forskellige andre af de sager, vi har haft til debat i Folketinget, at man så ikke hos et flertal af partierne kan se, at der er brug for en seriøs debat om, hvordan dette tilsyn gøres bedre, mere effektivt, så vi også undgår, som vi har set, at man er, for at sige det pænt, i hvert fald på grænsen af det lovlige i den måde, man har ageret på i de her krisesituationer.
Jeg forstår ikke, at der ikke er en større imødekommenhed over for at diskutere problemet med Folketingets tilsyn i de her sager.
Så siges det, at det er i strid med EU-direktivet.
Det er jo meget tolkningsbart, og vi kunne også forstå både på ministeren og på det, der i øvrigt har været af spørgsmål og svar i den her sag, at der er stor uenighed om, hvordan man skal tolke EU-direktivet på det område.
Der er nogle lande, der går videre, end vi har gjort i Danmark, uden at de har fået problemer med EU.
Det er jo i sig selv tankevækkende.
Derfor må vi jo sige det på den måde, at det tolkningsproblem, vi har, burde vi jo løse på den måde, at vi her i Folketinget vedtog en ændring af tavshedsbestemmelserne, som gjorde det mere muligt for Folketinget at opfylde sin tilsynsforpligtelse, og så sendte det forslag til EU, og så måtte de tage stilling til, om det var i modstrid eller ikke i modstrid med EU-direktivet.
Skulle det så vise sig, at det er i modstrid med EU-direktivet, så må vi jo arbejde for at få direktivet lavet
Vi tror fra vores side, at man sagtens kan gå langt videre i forhold til EU-direktiverne end det, vi i øjeblikket gør i Danmark.
Marianne Jelved (RV), 1998-12-03:
Jeg bliver nødt til fra Folketingets talerstol at tage afstand fra de påstande, som fru Kirsten Jacobsen fremfører i sit seneste indlæg.
Det, der gik konkurs i den sag, var Hafnia Holding-selskabet, som er et selskab, der ikke er under tilsyn.
Sagen drejer sig jo om den ene del.
Resten af Hafniakoncernen bestod af finansielle institutter, som nu er sammenlagt med andre stadig eksisterende institutter, bl.a. under Codan.
Derfor kan man ikke sige, som fru Kirsten Jacobsen gør, at det er forældet, at det selskab ikke eksisterer mere, og derfor kunne man offentliggøre dokumenterne.
Det er direkte ukorrekt.
Så siger fru Kirsten Jacobsen, at den ene ekspert efter den anden siger, at jeg som minister for det område har truffet nogle forkerte beslutninger og har kunnet offentliggøre tingene.
Jeg vil så gøre det, som fru Pia Larsen også gjorde: nøjes med at henvise til eneudredningen af dr.jur. Jan Schans Christensen, som bakker op om den fortolkning af fortrolighedsdelen, som ligger i den danske lovgivning.
Jeg noterer mig, at de eksperter, som ikke er enige med fru Kirsten Jacobsen, altså i en eller anden forstand er »bestilt« af ministeren.
Det synes jeg er en indirekte insinuation af dr.jur. Jan Schans Christensens hæderlighed.
Sø- og Handelsretten har netop afsagt en kendelse om, at Finanstilsynet skal udlevere visse, nærmere specificerede dokumenter til sagsøger i sagen omkring prospektet for emissionen i forbindelse med Hafina Holdings situation i juni 1992.
Af den kendelse fremgår det, at Sø- og Handelsretten er enig i, at de pågældende dokumenter er belagt med fortrolighed.
Det vil sige, at domstolene i Danmark altså er enige i den tolkning, som ministeriet og jeg har lagt i sagen.
Fru Kirsten Jacobsen er måske uenig med Sø- og Handelsretten, det er jo så en ærlig sag.
Men i hvert fald er der en domstolskendelse, som bekræfter, at de dokumenter, fru Kirsten Jacobsen gerne vil se, er belagt med fortrolighed.
Kirsten Jacobsen (FP), 1998-12-03:
Det er en kendsgerning, at efter at Sø- og Handelsretten afsagde den omtalte kendelse, er mange nye oplysninger i denne her sag kommet frem, og der er ingen af os, der i dag ved, hvilket resultat Sø- og Handelsretten ville være kommet til, hvis de havde været i besiddelse af alt det materiale og alle de oplysninger, som vi har i dag.
Og der var ingen insinuationer af eneudrederen.
Det var en konstateret kendsgerning, at det var regeringen, som udpegede ham.
Det går jeg ud fra at man ikke vil løbe fra.
Det var altså ingen insinuationer.
Det er vel sådan, og det er vel almindelig bredt kendt, at opdragsgiveren tager man jo lidt hensyn til, når man udfører opdraget.
Så mere ligger der ikke i det.
Og så kan ministeren da godt sige, at man dermed insinuerer et eller andet.
Men til sidst vil jeg godt sige til ministeren, at det altså ikke kan nytte noget, at ministeren står her og gerne vil gøre sig så flink. Selv spørgsmålet fra udvalget om, hvorvidt man i det mindste ville spørge parterne, om man ville offentliggøre de her dokumenter, kunne man altså ikke få tilsagn om.
Marianne Jelved (RV), 1998-12-03:
Erhvervsudvalget ønskede for år tilbage et grundlag for at diskutere partsbegrebet og tavshedsbestemmelserne, og derfor blev der efter forståelse med Erhvervsudvalget, har jeg forstået på den tidligere erhvervsminister, fru Mimi Jakobsen, bestilt et arbejde af en uafhængig ekspert, og det blev til den ene udredningsrapport, vi nu har drøftet.
Det er jo ikke sådan, at når man bestiller en uafhængig ekspert, uanset hvem der gør det, at man så skal have som udgangspunkt, at den uafhængige ekspert tager hensyn til, om det nu er regeringen eller et udvalg i Folketinget, der bestiller en redegørelse, og så indrettes redegørelsen efter hensyn til den, der beder om bestillingen, for så er det jo formålsløst at lave den slags udredninger.
Kirsten Jacobsen (FP), 1998-12-03:
Ministeren havde en ekspert at skilte med, nemlig eneudrederen, eneudrederen, der var bestilt af ministeren.
Eneudrederen er meget uklar på mange punkter.
Jeg vil gerne tage bare tre andre eksperter op foran ministeren.
Den ene er Lennart Lynge Andersen, den anden er Jens Peter Christensen, og den tredje er tidligere retspræsident Frank Poulsen. Alle tre har uafhængigt af hinanden til dagspressen udtalt, at der ikke er hensyn, der behøver beskyttelse i denne sag mere, og det drejer sig om Hafnia.
Vil ministeren i det mindste ikke bekræfte det?
Har hensynet til parlamentets kontrolfunktion overhovedet ikke spillet en rolle for Venstre?
Pia Larsen (V), 1998-12-03:
Jeg vil sige til fru Kirsten Jacobsen, som jeg sagde før til hr. Frank Aaens bemærkning, at vi erkender, at reglerne om tavshedspligt er besværlige for Folketingets arbejde, når vi har disse kriser i den finansielle sektor.
Men vi vægter altså tungere, at der er et tillidsforhold mellem de tilsynsbelagte virksomheder og Finanstilsynet, så man i hvert fald ikke kan sige, at det er det, der er galt, at man har været bekymret for, at oplysninger skulle slippe ud til offentligheden, oplysninger, som det egentlig ikke var nødvendigt slap ud.
Derfor har vi vejet hensynet til virksomhederne meget tungt og såmænd ikke hensynet til Finanstilsynet.
Kirsten Jacobsen (FP), 1998-12-03:
Jeg har stor respekt for fru Pia Larsens indsigt på dette område, men hørte jeg virkelig rigtigt, når jeg forstod på fru Pia Larsen, at for Venstre var det faktisk helt i orden, at tavshedsbestemmelserne gik længere, end EU-direktivet krævede, blot fordi eneudrederen havde ment, at de var gode nok?
Det, man skulle tage mest hensyn til, var simpelt hen at beskytte Finanstilsynet, at beskytte virksomhederne mod enhver tænkelig situation, og at Folketinget har en tilsynsforpligtelse, var helt underordnet for Venstre i den forbindelse.
Marianne Jelved (RV), 1998-12-03:
Det lovforslag, vi behandler her, L 91, er et lovforslag, som vi har set næsten magen til tidligere år, og er dermed en slags genfremsættelse.
Fremskridtspartiet har jo gennem meget lang tid efterhånden haft to forhold på dagsordenen i den offentlige debat og i debatten i Folketinget, og det er spørgsmålet om tavshedspligten i de finansielle love, tavshedspligten i Finanstilsynet, og det er partsbegrebet, dvs. hvem kan være parter i forbindelse med Finanstilsynets afgørelser.
Derfor er det for ordførerne formentlig en meget velkendt diskussion.
Jeg skal sige, at regeringen ikke kan støtte det lovforslag, som fru Kirsten Jacobsen står som fremsætter af, og det kan vi ikke, fordi der er en grundlæggende uenighed omkring udvidelsen af tavshedspligten på den måde, som den beskrives i lovforslaget, og fordi partsbegrebet også bliver udvidet i en grad, som ikke efter regeringens opfattelse er foreneligt med Finanstilsynets arbejdsopgaver. Jeg skal i øvrigt henvise til den række af finansielle lovforslag, som behandles i Folketinget i denne folketingssamling, hvor regeringen har fremsat en række forslag, der vedrører hele den finansielle sektor.
Heri præciseres tavshedspligten, og heri præciseres partsbegrebet i øvrigt med en udvidelse af partsbegrebet i forhold til den lovgivning, der i øvrigt gælder nu, og med henvisning til dem afviser jeg altså L 91.
Frode Sørensen (S), 1998-12-03:
Fremskridtspartiets forslag til ændringer i bestemmelser om tavshedspligt og partsbegreb i den finansielle sektor er jo en delvis genfremsættelse. Med hensyn til tavshedsbestemmelserne ønsker Fremskridtspartiet at give Folketingets udvalg ret til at komme i besiddelse af fortrolige oplysninger i de tilfælde, hvor et kriseramt pengeinstitut er kommet i betalingsstandsning eller lignende.
Det er ikke et så vidtgående krav som i det foregående forslag, men dertil er der kun at sige, at Folketingets stående udvalg allerede nu har muligheden for at få oplysninger om et konkursramt pengeinstituts vilkår, når det offentlige på en eller anden måde er involveret i afviklingen. Som det helt sikkert er Fremskridtspartiet og fru Kirsten Jacobsen bekendt, erklærer advokat Schans Christensen i sin eneudredning, at det ikke ville være i overensstemmelse med EU's direktiver, hvis vi herhjemme får sådan en generel adgang til fortroligtstemplede oplysninger til finanssystemet.
Vi mener også at vide, at der fra Økonomiministeriet er rettet henvendelse til EU-Kommissionen for at få en nærmere vurdering af dette aspekt, og den efterfølgende tvivl om fortolkningen af tavshedsreglerne har givet yderligere anledning til henvendelser, dels til Holland, dels til Sverige.
I dette øjeblik er der ikke kommet svar, og det er således ikke klart, om det vil være i strid med direktiverne
at sende oplysninger fra Finanstilsynet til eksempelvis Erhvervsudvalget.
Når et sådant svar foreligger, må vi selvfølgelig se på det og tage endelig stilling.
Hvad angår det andet punkt, partsbegrebet, ønsker forslagsstillerne at gøre alle, som en afgørelse retter sig imod, til part i sagen.
Nu har regeringen jo i en, tror jeg, 5-6-7 tilfælde i dette efterår selv fremsat forslag til udvidelse af partsbegrebet, og af bemærkningerne til disse fremgår det, hvem regeringen mener skulle kunne omfattes som parter i sagerne.
Ministeren oplyste for et øjeblik siden, at kunder, der ikke er tildelt partsstatus, fordi Finanstilsynets afgørelse kun retter sig mod de enkelte pengeinstitutter, nu har mulighed for at komme ind i sagen, idet disse kunder ved henvendelser til Finanstilsynet vil kunne opnå, at Finanstilsynet retter en henvendelse til pengeinstituttet, og at kunden kan få en redegørelse fra dette.
Jeg vil også gøre opmærksom på, at stridigheder mellem institutter og kunder jo ikke er en sag for tilsynet.
Klager må klares af ankenævn eller ved en domstol.
Der kan jo i øvrigt være situationer, hvor de kunder, som jeg nævnte før, kommer i en situation, hvor tilsynet tager sagen op, og der kan hen ad vejen være en ændret praksis.
Vi kan i Socialdemokratiet, hvilket næppe kommer som nogen overraskelse, ikke støtte Fremskridtspartiets forslag.
Frank Aaen (EL), 1998-12-03:
Jeg vil bare i al enkelhed spørge Socialdemokratiet, om partiet mener, at Folketingets mulighed for at føre kontrol med og kontrollere, hvad der foregår i den finansielle sektor, og hvad Finanstilsynet gør, f.eks. i forbindelse med redningsaktionerne, når store selskaber er i krise, med de gældende regler er tilfredsstillende. Er Socialdemokratiet sikker på, at vi her virkelig ved, hvad der foregår, og om vi i virkeligheden opfylder vores tilsynsforpligtelse med Finanstilsynet og ministeren?