Jytte Andersen (S), 2000-05-09:
Jeg synes egentlig, debatten faktisk har afdækket, at alle Folketingets partiers ordførere er bevidste om, at det er et meget kompliceret område, vi står over for.
Alle har faktisk sagt, at vi gerne stadig væk vil have byfornyelse.
Det synes jeg er et vigtigt signal.
Det deler regeringen fuldstændig.
Vi vil ikke have færre penge til byfornyelse, men vi vil have mere for de milliarder, som bruges, og antallet af milliarder er altså, og har været de seneste år, to.
Som det er blevet nævnt her tidligere, er der omkring 200.000 lejligheder, der har behov for byfornyelse, og derfor handler det selvfølgelig om at være meget præcis og meget målrettet mod det.
Jeg er ikke i den situation, at jeg synes, jeg skal komme med dele af de overvejelser, der foregår blandt regeringens boligordførere i dette øjeblik.
Jeg vil godt henvise til budgetredegørelsen.
Af budgetredegørelsen fremgår det faktisk, at der er ni temaer, der har brug for at blive diskuteret, og som kan virke i et samspil, og hvor det er regeringens opfattelse, at vi skal prøve at dreje på nogle af de her skruer.
Jeg vil godt gøre det ganske kort.
For det første skal man prøve at se på udgifternes fordeling mellem refusionsudgifter og ombygningsudgifter, altså hvor mange udgifter der skal pålægges lejligheden, og hvor mange staten skal betale.
Vi skal prøve at se på, om man kan give et incitament til en bevidsthed om, at det, der ligger oven over loftet, ikke bliver for stort, og vi skal prøve at kigge på, hvordan man sikrer en minimering i forhold til den måde, vi lånemæssigt finansierer byggeriet på.
Noget af det, der har været sagt fra flere ordføreres side, og som jeg glæder mig over, og som bliver overordentlig vanskeligt at komme i hus med, er spørgsmålet om honorarpolitikken.
Det er klart, at da det er en procent, man får som rådgiver, som arkitekt, så har man jo vitterlig ikke noget økonomisk incitament.
Det kan være, at man har et ideelt incitament, det ved jeg ikke noget om, men i hvert fald ikke et økonomisk incitament til at minimere prisen i forbindelse med byfornyelse.
Og det synes jeg man skal se særskilt på.
Det, man måske også kunne kigge på, var, som budgetanalysen lægger op til, hvad kommunen til at begynde med skal betale.
Det næste forslag, vi skal diskutere her i salen lige om lidt, handler jo om, hvad det skal koste for en kommune at starte en byggesag - det er så i det almene byggeri - med hensyn til byfornyelse.
Så skal man formentlig også se på at sænke de generelle statslige subsidier via et loft over de statslige udgifter til tab og refusion, en særskilt ramme for fredede og bevaringsværdige bygninger og nogle selvstændige rammer også for det, som et bredt flertal i Folketinget er meget optaget af, nemlig den helhedsorienterede indsats. Vi er også optagede af, hvad det er for nogle forsøg, vi skal have sat i gang for at blive endnu dygtigere til byfornyelse, men også endnu billigere og endnu mere omkostningsbevidste end det, der er tilfældet i dag.
Og så skal man formentlig også se på - det anbefales i hvert fald i analysen - statens finansiering af lånene eller realkreditfinansiering, eller på hvilken måde man kan nedbringe udgifterne.
Altså summa summarum: Der er en lang række ting, der er nødvendige at diskutere.
Der er en lang række ting, der er nødvendige at overveje og også en lang række ting, der er vigtige at ændre, og det kommer regeringen med et udspil om i næste folketingssamling.
Jeg synes, det er en utrolig vigtig diskussion, og jeg - det sagde jeg måske ikke i starten - vil gerne takke forslagsstillerne til det her forslag, vi nu har til behandling, for at have sat dagsordenen, for jeg har da klart fået en stærkere fornemmelse af, at der er et bredt flertal i Folketinget, der er parat til at diskutere byfornyelsesloven, og det er virkelig noget, der glæder mig. Jeg tror, at debatten, der ligger foran os, bliver sej, den bliver formentlig også vanskelig, og der kommer brydninger politisk af den ene og den anden art.
Og jeg synes faktisk, at det er et vigtigt signal at sende herfra, at der ikke har været nogen, der har været optaget af at sætte byfornyelsesrammerne ned, men at der er nogle, der har været optaget af at få mere ud af pengene til gavn for de lejere, der bor i utidssvarende boliger, som bor i boliger, hvor der ikke er bad og toilet, hvor der ikke er de almindelige installationer, som man med rimelighed kan forvente.
Og jeg er faktisk også meget enig med det, som fru Kirsten Jacobsen siger om den tilgang, man en gang imellem kan se til byfornyelse, altså en tilgang sådan, at enten skal huset rives ned, eller også skal det hele laves om.
Jeg var oppe at se et byfornyelsesprojekt i Sverige her for nylig, og dér havde man altså valgt at beholde noget af linoleummet på et af gulvene og på en af bordpladerne, som godt nok havde et lille hak, men som jo sådan set var god nok, og så havde man renoveret den øvrige del af lejligheden. Det tror jeg ikke rigtig kunne forekomme herhjemme.
Det koster, og nogle gange koster det
også for meget.
Det er jeg meget enig med forslagsstilleren i.