Ester Larsen (V), 2000-11-28:
Jeg har allerede én gang gjort opmærksom på det, og jeg vil gerne gentage det: Intentionen med dette forslag er ikke at løse samtlige problemer i det danske sundhedsvæsen, det er ikke at løse kapacitetsproblemer og ventetidsproblemer og alt muligt andet.
Det er alene at give kommunerne en lovhjemmel til at tage hensyn til den enkelte patient, når man efter en samlet helhedsvurdering skønner, at her bør der gribes ind.
Forslaget har som nævnt været fremsat før, og det er desværre blevet nødvendigt at fremsætte det igen, for som ordføreren fra Kristeligt Folkeparti sagde, er der ikke sket noget i mellemtiden.
Kommunerne sender fortsat patienter til privathospitaler, når de finder, at ventetiden belaster deres borgere for groft, og i Venstre forstår vi kommunernes handlemåde, og vi ønsker ikke, at folkevalgte skal belastes af, at de hermed kommer på kant med lovgivningen.
Når en kommune vælger at betale en borgers behandling, sker det nemlig efter en samlet konkret vurdering af den sociale situation.
Det er ikke en rent lægelig vurdering, for den vurdering står sygehusets læger for.
Verden er nu engang skruet sådan sammen, at konsekvenserne af ventetid er vidt forskellige fra patient til patient, og det er her, kommunen som den part, der står patienten nærmest, har mulighed for at gribe ind og forhindre en social deroute, f.eks. forhindre, at unge ryger ud af uddannelse.
Den unge, der rammes på sin uddannelse, rammes langt hårdere end den, der også står på venteliste, men er sikret en tilbagevenden til arbejdspladsen, og der har sågar også været ulyksalige eksempler på, at mennesker, som er kommet til skade under deres arbejde, helt uforskyldt er blevet presset ud af arbejdsmarkedet og har måttet betale for det med både ledighed, tab af ejerbolig og personlige tragedier.
Der kan ikke siges noget godt om lange ventetider.
De skal afskaffes, men indtil det er sket, er det vigtigt, at det enkelte menneske ikke kommer helt urimeligt i klemme,
og derfor er der brug for, at kommunerne får dette redskab.
En pige i Løgstør havde behov for en operation i en finger; hun var på ingen måde livstruet, men hendes arbejds- og uddannelsesmuligheder var ødelagt.
Ud fra en lægefaglig vurdering kunne hun godt tåle at vente, men de andre patienter på ventelisten trængte efter en lægelig vurdering mere til behandling end hun, så hun stod meget lavt - så lavt, at hun skulle vente i 2 år.
Lægefagligt var der prioriteret korrekt, men hendes fremtidsmuligheder var stærkt skadede.
Men så greb kommunen ind og sendte hende på et privathospital for et beløb af 25.000 kr. Andre kommuner har handlet på samme måde, f.eks. Holmegaard og Glamsbjerg.
Ikke alle har været i pressens søgelys, men nogle har været det, fordi de har sat hensynet til den enkelte borger over hensynet til at overholde loven.
Vi giver altså mulighed for, at Løgstør og andre kommuner lovligt kan gribe ind, når der er en menneskelig social situation, der taler for det.
Det er nemlig ikke rimeligt, at kommunalbestyrelsesmedlemmer skal være lovovertrædere, fordi de finder menneskelige og praktiske løsninger. Vi har lighed, og vi skal have retfærdighed inden for sundhedssystemet, så derfor behandles patienter, der står på venteliste, efter en kombination af to principper: Der tages hensyn til sygdommens alvor, så de mest truede patienter bliver behandlet før dem, der er mindre udsatte, og der tages hensyn til den rækkefølge, patienterne er henvist i.
Men sygehusene har normalt ingen viden om, hvilke økonomiske og uddannelsesmæssige konsekvenser ventetiden har for den enkelte henviste patient.
Det har kommunerne til gengæld mulighed for at vurdere, men de har ingen lovlige redskaber til at bruge denne vurdering til at rette op på en glidebanesituation, og vi finder, at reglerne er så stramme, at det er urimeligt, at man presser kommunerne ud i ulovligheder.
Det har været nævnt fra denne talerstol, at kommunerne lovligt kan sende patienter til udenlandske privathospitaler og kursteder for at få speciallægeerklæringer.
Det ser vi meget forskelligt på, og jeg tror, at forslaget vil være til gavn for de svage patienter.
Jeg tror også på, at kommunerne, politikerne og sagsbehandlerne vil være i stand til at håndtere en lovlig mulighed med stor omtanke og omhu.
For hvis en kommune skulle forfalde til at skalte og valte med sådan en lovhjemmel, er jeg sikker på, at der lynhurtigt vil komme en lokal reaktion, som i hvert fald kommunalpolitikerne vil komme til at bøde for ved det førstkommende valg.
For sådan virker det kommunale selvstyre.
Jeg er helt sikker på, at kommunalbestyrelsen i Løgstør kan regne med befolkningens opbakning i sagen om den unge pige, som fik en operation betalt af kommunekassen i stedet for af amtskassen. Jeg tror, det vil være svært at opdrive ret mange løgstørborgere - det skulle da måske lige være nogle venstrefløjspolitikere - der ville mene, at det havde været bedre, om den unge pige var blevet kvast i systemet, fordi principperne er mere betydningsfulde end den enkelte borgers velfærd. Jeg kan kun anbefale Folketinget at demonstrere tillid til det kommunale selvstyre, tillid til, at de vil være i stand til at forvalte denne her mulighed, hvis de fik den.
Man kunne jo sige: Lad det komme an på en prøve.
Giv kommunerne muligheden.
Går det splintrende galt, kan vi jo lave loven om.
Det er vi jo vant til.
Vi laver ret tit love om her i Folketinget, enten fordi der direkte er fejl i dem, eller også fordi det går anderledes, end regeringen havde forventet.
Medicintilskudsloven er jo faktisk det seneste eksempel på, at man godt kan lave love om.
Så jeg synes, man skulle lade det komme an på en prøve.
Med hensyn til behandlingen her i salen i dag, ja, så må jeg jo sige, at sundhedsministerens holdning ikke var overraskende.
SF forholder sig som vanligt: sætter principperne højest, for man vil gøre alt for at undgå at give nogen form for støtte til privathospitaler.
Det her forslag er ikke fremsat for at sikre privathospitaler, selv om mange har påstået det.
Jeg er ikke imponeret af hr. Keld Albrechtsens læseevne, det må jeg sige.
Jeg er enig med fru Tove Videbæk i, at det er nedslående, at der ikke er sket noget.
Frihed 2000, som totalt har ændret holdning til forslaget, er der kun at sige, at intentionerne med dette forslag ikke har været, at det skal løse alle problemer inden for sundhedsvæsenet.
Men jeg anbefaler, at man giver forslaget en chance og prøver, om ikke det er bæredygtigt.
Og som sagt, er der ubehagelig megen tradition for, at hvis noget går anderledes end forventet, jamen så laver vi det om.