Ulrik Kragh (V), 2001-05-18:
Jeg vil gerne takke ministeren for redegørelsen og også rette en tak til medarbejderne, der har gjort et udmærket stykke arbejde inden for de smalle rammer, ministeren har fastlåst dem i.
bypolitikken det med at forsvinde i tværsektorel retorik.
Tingene hænger naturligvis sammen, men i Venstre fristes vi dog til at spørge og måske endda konkludere, at den overdrevne store vægt på de øvrige indsatsområder mere skyldes regeringens manglende bypolitik.
Der er megen analyse, men der er manglende konklusioner og opfølgende handling.
Generelt er byredegørelsen fyldt med mange punkter, hvor regeringen vil indsamle statistik, indsamle erfaringer og vurdere og overveje det ene og det andet.
Vi finder det fornuftigt, at de bypolitiske problemstillinger løbende undersøges, men undersøgelser og evalueringer skal følges op af konklusioner og handling, hvis konklusionerne fordrer det, og generelt må det siges, at redegørelsen undtagen på bymiljøområdet er støvsuget for konklusioner med heraf følgende handling.
Der lægges op til vidensindsamling og erfaringsudveksling mellem kommunerne, og det er den rigtige vej at gå, fordi kommunerne kan bruge hinanden som inspiration og sparringspartnere.
Også benchmarking-analyserne mellem kommunerne er en byudviklingsmæssigt spændende idé.
Derimod er de sædvanlige, centralt styrede puljetiltag ikke Venstres vej.
Venstre ser hellere, at det kommunale selvstyre selv vælger og prioriterer, hvilke bypolitiske problemstillinger der er de vigtigste, frem for at kommunerne vælger efter, hvor der er flest puljemidler til rådighed.
Hvis staten vil påvirke udviklingen i en bestemt retning, ser Venstre hellere, at man støtter grundforskning i byggematerialer til by- og boligformål.
Man kunne købe private byudviklingsfirmaers ekspertise til sammenfatning af erfaringsudveksling mellem kommunerne
, eller man kunne investere i særlige by- og boligudviklende materialer hos private, innovative leverandører til det offentlige byggeri.
Når redegørelsen er så bred, som jeg tidligere har været inde på, kunne man jo forvente, at der var initiativer på vej for at løse de bypolitiske problemer, der reelt eksisterer i Danmark; men sådan som vi ser det, er det ingenlunde tilfældet, og vi finder det ærgerligt, at regeringen ikke har brugt tiden siden sidste redegørelse til at få gjort noget ved problemerne.
Boligmangelen i de større byer er kun blevet værre, infrastrukturproblemerne er kun blevet større, og vilkårene for kommunernes planlægningsmæssige rammebetingelser er ikke blevet bedre.
Borgerinddragelsen i byudviklingen er stadig på et niveau, hvor erfaringsudveksling er vanskelig, og endvidere er redegørelsen fuldstændig uden visioner eller initiativer for de mindre byer.
Det er en stor mangel.
Regeringen har så travlt med at sovse bypolitikken ind i alle mulige andre områder, at de reelle bypolitiske problemstillinger bliver forsømt.
Denne påstand skal selvfølgelig uddybes, hvilket jeg vil komme tilbage til senere.
Hvis vi tager mere konkret fat på redegørelsens ord, peger regeringen på to hovedindsatsområder: at ændre udviklingen i udsatte byområder og skabe vækst til gavn for alle øvrige områder.
Disse mål er Venstre enig i, og vi er glade for sætningen »at regeringen vil sætte øget fokus på den vækstsorienterede bypolitik.«
Det er fint, at redegørelsen i indledningen præciserer, at det er regeringens opgave at sikre, at de fornødne rammer er til stede for kommunernes udvikling af bypolitikken.
Der præciseres et ønske om ligevægt mellem den sociale udvikling, bymiljøet og økonomien i byudviklingen, og det er sympatiske tanker, som Venstre gerne ser, at kommunerne arbejder med, hvis det er dét, de lokale politikere prioriterer.
Det skal dog gentages, at Venstre finder regeringens brug af informationerne mangelfulde, og generelt savner vi i redegørelsen henvisning til tidligere erfaringer, der er indsamlet, altså handling.
Et konkret eksempel er redegørelsens første emne, nemlig byernes ledelse og demokrati.
Dette punkt var også en central del af redegørelsen fra 1999, så det kan undre, at redegørelsen nu kun taler om »at igangsætte erfaringsopsamling fra kommunen.« Hvorfor er man ikke gået i gang?
Jeg kan måske godt forstå det, når jeg studerer de udfordringer, regeringen har oplistet.
Hvis man ser på side 8 i redegørelsen, skrives der: »Beslutningsprocesser i netværk og partnerskaber foregår som et direkte samarbejde, hvor man kan opnå indflydelse ved at være aktiv deltager.«
Og der fortsættes: »Disse fora er dog ikke egnede til beslutninger, hvor der skal tages hensyn til mere overordnede mål og et mindretals behov.«
Ja, så kender vi regeringen igen.
Man skal passe på med borgerinddragelse, hvis det betyder, at de overordnede mål ikke nås, for det kunne jo være, at borgerne ikke var enige i de overordnede mål - nå, det skal ikke skille os ad.
Initiativerne med fokus på borgerinddragelse i samarbejde med kommunerne og private, tværkommunal udveksling af erfaringer og vejledning til kommunerne om strategier for kommuneplanlægning på baggrund af undersøgelserne er udmærkede initiativer, som Venstre støtter.
Men gør dog noget ved det!
Der er et langt afsnit om byernes erhverv og beskæftigelse.
Regeringen redegør for, at der skal skabes gode regionale erhvervsmæssige rammebetingelser for at fastholde og tiltrække nye virksomheder, og det glæder Venstre, at regeringen også har fundet ud af det, om end det måske er lidt sent.
Jeg håber, at by- og boligministeren vil redegøre mere konkret for dette i sine afsluttende bemærkninger.
Det er vigtigt for Venstre, at kommunerne udstyres med rammebetingelser, så kommuneplaner og lokalplaner i højere grad kan udformes som rammelokalplaner.
Det er væsentligt for kommunernes servicering af virksomhederne, at udvidelser kan udføres på rammeplanlægningsgrundlag, uden at Naturklagenævn, miljøminister og andre for kommunen irrelevante instanser unødigt blander sig.
Der skal naturligvis være et ordentligt og gennemarbejdet plangrundlag - det er Venstre enig i - men at bedre mulighederne for en mere rummelig rammeplanlægning vil være gunstigt for udviklingsmulighederne i byerne.
Der lægges vægt på, at der skal ske en blanding af bolig, erhverv, institutioner og indkøbsmuligheder.
Det er udmærket, for det er godt for livet i byerne, og det vil minimere trafikbehovet. Vedrørende regeringens ønske om at skabe incitamenter til at bruge eksisterende, udtjente byområder, er det udmærket, hvis den enkelte kommune ønsker det.
Alle kommuner er trætte af tomme, nedslidte erhvervsbygninger, og der er mulighed for byfornyelse ad helt almindelige kanaler
Ligeledes er havnefronterne meget attraktive for alle kommuner, og regeringen behøver ikke være nervøs; de områder skal nok blive brugt. Vi støtter gerne erfaringsudveksling, men hvis kommunerne skal have flere midler, for at opgaven til udnyttelse af gamle erhvervsejendomme til boliger kan løses, må det ske gennem bloktilskud og ikke gennem centralt puljetyranni.
Det er forunderligt, som regeringen forsøger at indarbejde arbejdsmarkedsprojekter overalt, og jeg forstår bedre og bedre, hvorfor Det Radikale Venstre forventer at kunne spare 1,5 mia. kr. på aktiveringsområdet.
By- og boligministeren vil sammen med socialministeren udpege modelområder til etablering af forpligtende lokalt samarbejde mellem det lokale erhvervsliv, kommunen og arbejdsformidlingen om at skabe et mere rummeligt arbejdsmarked.
Det er fint, det er udmærkede initiativer, men vi mener bare ikke, det hører hjemme i By- og Boligministeriet.
Regeringen vil etablere byomdannelsesselskaber til styring og igangsættelse af boligbyggeri i gamle industribygninger og på havnearealer, og byomdannelsesselskaberne tænkes at være blandede offentlige/private selskaber.
Vi kunne godt tænke os at høre lidt mere om, hvordan det hænger sammen, for vi finder en sådan selskabskonstruktion overflødig.
Der findes mange private udviklingsselskaber, som udfører dette arbejde, og hvis regeringens ambition er at få et bedre vidensgrundlag for at kunne hjælpe kommunerne, kan den bare købe disse ydelser hos de etablerede byudviklingsfirmaer.
Endelig er der et afsnit, hvor der lægges op til, at man giver kommunerne hjemmel til at kræve bidrag ind til infrastruktur.
Det er væsentligt for byudviklingen i alle byer, at ghettolignende områder bearbejdes grundigt, og Venstre mener, at en del af løsningen på problemet er en indsats for mere blandede ejerformer i det almene byggeri.
Venstre har foreslået, at beboere i almene boliger skal kunne købe deres egen bolig, for dermed bliver det mere attraktivt for de mere ressourcestærke at blive boende i almene boligkvarterer.
Det har vi fremsat forslag om, og det har været diskuteret.
Ellers må »Byens boligområder« siges at være lidt af en tynd kop te.
Der er komplet fravær af bud fra regeringen på løsning af det stressede boligmarked, hvor boliger til en fornuftig pris er en mangelvare i de store byer, så de manglende boliger er åbenbart ikke noget særlig væsentligt problem for regeringen.
Der er kommet et uambitiøst boligudspil først på ugen, men vi er forundrede over regeringens manglende vilje til at hjælpe de boligsøgende i byerne til at få boliger til en fornuftig pris.
I Venstre prioriterer vi det private udlejningsområde højest.
Redegørelsen beskriver kort udviklingen af de bæredygtige byer med placering af byens funktioner i den offentlige transports trafikknudepunkter under afsnittet »Byens miljø«.
Det er et spændende perspektiv for minimering af trafikintensiteten i byområderne.
Generelt må det siges, at offentlig transport er udmærket, hvor der er grundlag for den, men den løser ikke problemerne de mange steder, hvor kundegrundlaget ikke er tilstrækkeligt til jævn drift med korte intervaller.
Det er det, der skal til, for at den offentlige transport virker, og derfor kan de byudviklingsmæssige forslag om byfunktioner ved trafikknudepunkter være spændende at følge op, også kombineret med parkeringsmuligheder for personbiler.
De arkitektoniske og kulturmiljømæssige interesser skal i højere grad beskyttes.
Det er et rigtigt perspektiv i bevaringen af bygninger og byrum med speciel bevaringsværdig arkitektur, specielle belægninger eller andre dele af vores bykulturarv.
Det er også vigtigt, at der ikke forfaldes til pladderromatik på området.
Det er ikke sådan, at alt er kvalitet, bare fordi det er gammelt.
Der mangler en generel prioritering i kommunerne.
Hvad skal bevares, og hvad skal saneres?
Kommuneatlasene er en del af det, der lægges op til.
Jeg har som byrådsmedlem i Horsens Kommune haft fornøjelsen af et kommuneatlas helt tilbage fra 1991.
Det er udmærket i udpegelsen af nogle områder, der kan være bevaringsværdige.
Vi ser dog et behov for, at man får lavet en model, således at man kan lave en bevarende lokalplan med frivillig tilslutning.
Det kunne være udmærket, om de enkelte boligejere fik den mulighed, at man frivilligt kunne tilmelde sig.
Til sidst vil jeg sige ganske kort, at vi mangler handling for udbygning af det private boligmarked, så prisniveauet bliver mindre stresset, planer og visioner for infrastruktur, bedre veje og parkeringsmuligheder, prioritering af offentlig transport, hvor der er kundegrundlag til jævn drift med kort interval, affald i karrébyggeri, renovationsarbejdernes arbejdsmiljø, manglende investeringer, forsyning, fælles ledningstracé.
Omkostningsniveauet er der sprunget let og elegant over, når man tager den skyttegravskrig, der har været, i betragtning.
Jeg synes, der mangler kvalitet og mangfoldighed i arkitektur.
Som det fremgår af mangellisten er der mange ting at snakke om.
Det er vi klar til.