runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Vagn Christensen (S), 1998-10-22:
Hr. Mogens Andreasen rejste spørgsmålet om administrative byrder, og det får vi masser af muligheder for at diskutere her i Folketinget.
Det er sådan, at erhvervsministeren kom med en redegørelse på området, som Folketinget faktisk har godkendt, men det ligger i et andet regi, og derfor har vi sådan set god grund til at gå alt det igennem.
Til hr. Ole Sohn: Hele øvelsen her drejer sig sådan set om, at det kan lade sig gøre ud fra de vurderinger, som parterne har, som regeringen har, og som Socialdemokratiet har: at de forpligtelser, man har påtaget sig, opfylder man også.
Og derfor mener jeg, når hr. Ole Sohn siger, at arbejdsgiverne ingen forpligtelser har, at arbejdsgiveren har lige så store forpligtelser over for det, der sker med de lovændringer, der er lagt op til med forkortning af perioderne og inddragelse af de 50-54 årige.
Den eneste måde, det kan blive en succes på, er, at arbejdsgiverne lever op til deres ansvar.
Det er klart, at vi kan begynde at mistænkeliggøre dem, inden de overhovedet har haft chancen for at vise det, men jeg vil godt give dem chancen for at vise, at de er i stand til det, for det er altså vores vurdering, at de er i stand til at løse den opgave.
Så må jeg lige sige om de ændringer, der sker, når vi taler om de 50-54-årige, at det er jo sådan, at i dag er man i den situation, at man faktisk kan gå på dagpenge, fra man er 45 år og en uge til man er 67 på grund af efterlønnen.
Det, der nu sker, er, at vi skal inddrage de 45-årige, de 46-årige, de 47-årige, de 48-årige, de 49-årige og de 51-årige, og den situation forløber gradvis.
Den opgave tror jeg også de kan løse, når man ser på størrelsen af den gruppe, vi her taler om, så jeg synes, man skal sætte det i det rette perspektiv, som også fru Anne-Marie Meldgaard har været inde på.
Anne-Marie Meldgaard (S), 1998-10-22:
Fru Jette Gottlieb spurgte mig, om jeg gik ind for diskriminering i arbejdsmarkedslovgivningen.
Det gør jeg selvfølgelig ikke, og jeg mener heller ikke, der er tale om det her.
Det, det drejer sig om for os her, hvor vi synes, at aktiveringen bliver mere positiv for den gruppe nu, er, at alle mellem 50 og 59 år får både rettigheder og pligter i forhold til arbejdsmarkedet, så de kan blive uddannet og opkvalificeret til at søge de job, der bliver på arbejdsmarkedet.
Jeg synes, at en gang imellem prøver man at skabe en kunstig situation for de grupper.
Jeg oplever, at de mennesker gerne vil ud på arbejdsmarkedet, men jeg oplever til gengæld, at der er nogle arbejdsgivere, som har meget svært ved at ansætte folk i den aldersgruppe, og derfor vil vi klæde disse mennesker på, så de bliver attraktive for arbejdsmarkedet og også bider sig fast i det ordinære arbejdssystem.
Det synes jeg er en vigtig pointe, når der bliver spurgt, hvorfor aktiveringen skal være så massiv.
Jeg er også af den opfattelse, og jeg er i hvert fald orienteret om, at ledigheden blandt de 50-59-årige faktisk ikke er større, end den er for andre aldersgrupper, men at det er helt andre ting, der skal i brug her, og det mener jeg at forslaget lægger meget godt op til.
Det vil vi bestemt heller ikke.
Vi synes faktisk, at hvis de få, der er tale om her, ikke kan opsuges af systemet, er det altså systemet, der er noget galt med, og så er vi for dårlige til at løse de problemer. Jeg har ikke den frygt.
Det system, vi kender i dag, er sådan, at man faktisk kan lade en person på 45 år falde lige så stille ind i 22 års passivitet, frem for at vi nu gør en aktiv indsats, så den pågældende kan komme ud på arbejdsmarkedet.
Den gruppe af 50-51-årige, der er tale om,
skræmmer ikke mig.
Så vil jeg for øvrigt lige sige til Fremskridtspartiet, at eksporterhvervene er også repræsenteret i de regionale arbejdsmarkedsråd og altså også repræsenteret i de indberetninger, vi har fået.
Mogens Andreasen (DF), 1998-10-22:
Jeg skal tillade mig at stille spørgsmålet til hr. Ole Vagn Christensen, som jeg ikke fik svar på, en gang til: Vil Socialdemokratiet og regeringen være med til at lette de skattemæssige og administrative byrder for erhvervslivet, så der kan etableres arbejdspladser, der også er i stand til at opsuge de lidt ringere uddannede ledige til reelt arbejde?
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1998-10-22:
Fru Anne-Marie Meldgaard siger, at samtlige arbejdsmarkedsnævn beretter om, at der er stigende beskæftigelse.
De melder alle sammen om det modsatte, skal jeg sige.
Susanne Clemensen (CD), 1998-10-22:
Fru Anne-Marie Meldgaard fortalte for lidt siden, at fjernelsen af særreglen for de 50-54-årige kun får virkning for dem, der fylder 50 år efter den 1. januar 1999, og det ved vi godt i CD.
Det, der undrer CD, er, at Socialdemokratiet med statsministeren i spidsen på den ene side vil udstede en efterlønsgaranti til de 60-årige og i samme moment vil fjerne den særregel, der gør det muligt for de 50-54-årige at bevare retten til dagpenge ud over den almindelige dagpengeperiode, så de få, det trods alt drejer sig om, får mulighed for at få efterløn som 60-årige.
Det har ikke noget med aktivering at gøre, det har med besparelser at gøre, er det ikke rigtigt?
Jette Gottlieb (EL), 1998-10-22:
Jeg har forstået på den socialdemokratiske arbejdsdeling, at det er fru Anne-Marie Meldgaard, jeg skal spørge, når jeg spørger til reglerne for de 50-54-årige.
Jeg kunne godt lide at vide, hvor i de eksisterende aktiveringsregler der er hjemmel til at diskriminere 50-54-årige.
Hvis der foregår en sådan diskriminering, er det rent faktisk i modstrid med alle regler, og hvis der ikke foregår en sådan diskriminering, hvordan kan man så sige, at man kan løse de 50-54-åriges problemer ved at gøre en øget indsats?
Der er ikke hjemmel til at diskriminere de 50-54-årige i aktiveringsreglerne.
Margot Torp (S), 1998-10-22:
Jeg vil gerne spørge, hvorfor hr. Ole Sohn fuldstændig forbigår det faktum, at uanset konjunkturernes udvikling daler antallet af unge, som kommer ud på arbejdsmarkedet, dramatisk i de kommende år, og det er måske den allervigtigste baggrund for de forslag, vi ser i dag.
Og så et spørgsmål til noget, som jeg har hørt flere gange i dag, når jeg har fulgt debatten oppe fra kontoret:
Hvorfor er det fuldstændig umuligt for hr. Ole Sohn at se, at netop den økonomiske politik, der sikrer en lav rente og en høj beskæftigelse, er den sikreste mulighed for at få arbejdsgiverne til at vende blikket mod de folk på arbejdsmarkedet, som de normalt plejer at vende blikket væk fra på grund af køn eller alder eller efternavn osv.?
Den allervigtigste garanti for, at arbejdsgiverne vil lege med på noget af det her, er den høje beskæftigelse.
Anne-Marie Meldgaard (S), 1998-10-22:
Nu er det jo sådan, at de ideer og tanker om mindstelønnen og beskæftigelsesfradraget, som CD har fremlagt, i hvert fald ikke er at finde i aftalen mellem parterne, og derfor skal jeg spørge CD's ordfører, om det, at de kommer ind i lovforslagene, er en betingelse for, at CD vil tilslutte sig forslagene.
For det andet skal jeg spørge, om den enorme forskel, der er med hensyn til det sikkerhedsnet, alle taler om her, ikke også falder CD lidt for brystet, altså at der i dag for de under 45-årige er en dækning med en 5-års-dagpengeperiode med risiko for at falde ud af dagpengesystemet, men et 22-års-sikkerhedsnet under dem, der er fyldt 45 år, og om dét ikke er noget, der giver stof til eftertanke med hensyn til, om den tilpasning, vi er ved at nærme os nu, ikke er nødvendig, om ikke andet så af anstændighed over for de under 45-årige.
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-10-22:
Hr. Ole Sohn bruger nu ikke argumentationen om at falde i den sociale massegrav, men om, at ledige lever en utryg tilværelse.
Jeg vil sige til hr. Ole Sohn, at jeg selv har prøvet at være arbejdsløs.
Jeg syntes også, det var en utryg tilværelse dengang, og jeg har egentlig den opfattelse, at det at være arbejdsløs altid har været en utryg tilværelse, og det ændres der efter min opfattelse ikke på med det, som vi laver her på nuværende tidspunkt.
Det synes jeg er vigtigt at tænke over.
Så synes jeg også, hr. Ole Sohn skulle tænke lidt over, hvad det er, han står og siger, når han siger, at LO's ledelse har indgået denne aftale - underforstået, at LO ikke har sit bagland i orden.
Jeg har mødt masser af mennesker, og jeg har deltaget i massevis af konferencer, og når man i øvrigt har brugt de første korte stunder til retoriske markeringer, er det min opfattelse, at man ude omkring, hvor jeg færdes, faktisk er parat til og indstillet på at tage vel imod det her og håndtere det på en måde, der bliver til gavn for de ledige.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1998-10-22:
Fremskridtspartiet kan se et enkelt element i dette
beslutningsforslag, som er rigtigt, nemlig at få afskaffet de perspektivløse puljejob, som fastholder folk i ledighed.
Anders Samuelsen (RV), 1998-10-22:
Jeg skal på Det Radikale Venstres vegne også med henvisning til de just behandlede lovforslag sige, at vi ikke kan støtte dette beslutningsforslag, så der bliver ingen støtte fra Radikale Venstres side.
Susanne Clemensen (CD), 1998-10-22:
Jeg vil sige lidt af det samme som fru Ulla Tørnæs har været inde på, nemlig at dette beslutningsforslag fra Enhedslisten lige så godt kunne være Enhedslistens kommentar til arbejdsministerens tre lovforslag, som vi allerede har drøftet i dag.
Derfor ser jeg ikke nogen grund til, at vi her kommer ind på indholdet af beslutningsforslaget, men jeg skal blot konstatere, at CD ikke kan støtte forslaget.
Mogens Andreasen (DF), 1998-10-22:
Dansk Folkeparti er slet ikke uenig i, at der skal fremskaffes reelle arbejdstilbud, men vi ønsker ikke at pålægge en tvang over for virksomhederne med hensyn til, hvordan de skal bære sig ad.
Vi har sagt til regeringen, at vi er positive over for arbejdsmarkedsreformen, så derfor kan vi ikke støtte dette beslutningsforslag.
Ole Sohn (SF), 1998-10-22:
Det mest kritiske, som SF kan sige om B 6-forslaget fra Enhedslisten, er, at der måske er nogle ophavsretslige problemer i forhold til de forslag, som vi har stillet.
Vi synes, der ligger mange gode tanker i beslutningsforslaget, som også ligger tæt op ad det, jeg gjorde rede for i min ordførertale, så vi vil se meget positivt på det.
Vi synes, at en af de måder, som man kan få en effektiv reformering af arbejdsmarkedet på, er ved en gennemførelse af ideerne i beslutningsforslaget, så vi vil se meget positivt på det i udvalget.
Ulla Tørnæs (V), 1998-10-22:
Venstre har på et meget tidligt tidspunkt givet tilsagn om, at vi kan støtte den trepartsforståelse, som regeringen har indgået med parterne på arbejdsmarkedet.
Vi har nu brugt ca. 3½ time på netop at diskutere de lovforslag, som regeringen har lagt frem på baggrund af denne aftale, og jeg skal blot bl.a. med henvisning dels til den foregående diskussion og dels til arbejdsministerens afvisning af beslutningsforslag nr. B 6 på Det Konservative Folkepartis og Venstres vegne sige, at Venstre og Det Konservative Folkeparti ikke kan støtte fremme af B 6.
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-10-22:
Selv om vi på venstrefløjen nu har vist, at vi kan stå sammen i dag,
må jeg nok sige, at jeg ikke kan tilslutte mig dette beslutningsforslag.
Men der er da positive elementer og specielt i den sidste pind i forslaget
: »Der skal sikres mere vejledning om job og uddannelse og tidlig indsats, men dagpengeperioden skal bevares for at hindre en eksplosiv social udstødning i tilfælde af fremtidige økonomiske kriser og masseafskedigelser.« Det kunne jeg selv have formuleret.
Jeg synes, det er flot nok, men dette beslutningsforslag er lidt som en hund i et spil kegler, så vi kan ikke støtte det.
Ole Vagn Christensen (S), 1998-10-22:
Det er sjældent vellykket at blæse og have mel i munden samtidig.
Mange af de værktøjer, som Enhedslisten med dette beslutningsforslag tager i anvendelse til reformering af arbejdsmarkedspolitikken, falder ikke i hak med initiativerne i trepartsaftalen.
Man kan derfor ikke med et godt resultat på én og samme tid støtte parternes aftaler om den tredje arbejdsmarkedsreform og så dette beslutningsforslag. Dybest set er Enhedslistens beslutningsforslag et udtryk for, at Enhedslisten ikke har respekt for eller tillid til den aftale, som arbejdsmarkedets parter er nået til enighed om med regeringen.
Det har Socialdemokratiet, og som jeg har sagt tidligere i dag, mener vi, at man skal give aftalen en chance.
Mogens Andreasen (DF), 1998-10-22:
Vi går positivt ind i arbejdet i udvalget, sådan så vi kan få løst nogle af disse problemer.
Men med den overtalelsesevne, som arbejdsministeren er i besiddelse af, var der måske en mulighed for, at arbejdsministeren kunne overtale skatteministeren til at fremsætte et lovforslag, der ændrer byrderne for virksomhederne, så det giver dem bedre muligheder for at løse nogle af de problemer, som arbejdsmarkedsreformen skal løse.
Jens Vibjerg (V), 1998-10-22:
Jeg må lige sige til arbejdsministeren, at befordringsfradraget har regeringen jo næsten ødelagt.
Ove Hygum (S), 1998-10-22:
I forhold til den, undskyld udtrykket, detalje, som hr. Jens Vibjerg har fat i omkring befordring i forbindelse med privat jobtræning, skal man huske to ting, nemlig at der er befordringsfradrag og at der ikke er noget indtægtsloft i forbindelse med den private jobtræning, så der er sådan set en form for ligestilling mellem de forskellige aktiveringsformer.
Til hr. Fransgaard og hr. Mogens Andreasen
: Hør nu her, arbejdsmarkedsreformen er jo i virkeligheden det bedste signal og den bedste håndsrækning til dansk erhvervsliv, man kan forestille sig, fordi det hele går ud på, at den ledige arbejdskraft skal opkvalificeres, skal jobtrænes, således at man kan få den arbejdskraft med de rette kvalifikationer, som der nu er behov for. Med hensyn til de mange bemyndigelser og til økonomien har jeg stor forståelse for, at man har brug for at komme
længere ned i substansen, og det bliver der mulighed for dels ved direkte drøftelser mellem partierne og undertegnede, dels gennem de spørgsmål, som jeg forventer naturligt opstår under Arbejdsmarkedsudvalgets behandling. Jeg kan ikke lade være med at citere fra forståelsespapiret, hvor arbejdsmarkedets parter og regeringen har formuleret, at regeringen nu vil udarbejde lovforslag, der vil blive sendt til høring i Landsarbejdsrådet på dette grundlag, altså på grundlag af forståelsespapiret, og så står der: »Regeringen vil i de kommende forhandlinger i Folketinget arbejde for at realisere de elementer, hvorom der er opnået enighed.« Og så kommer det essentielle: »Regeringen vurderer under forhandlingerne i Folketinget, hvorledes dette sikres i videst muligt omfang.« Det kalder jeg tillid, og den tror jeg godt man kan forlade sig på, også fra Folketingets partiers side.
Jens Vibjerg (V), 1998-10-22:
Jeg rejste jo i mit første indlæg en række problemer og gav også udtryk for bekymringer på en række felter.
Jeg håber selvfølgelig, at mine bekymringer og min skepsis viser sig at være ubegrundede.
Men der er et punkt, som jeg vil nævne her også, og det er reglerne om befordringsgodtgørelse.
De bliver vel efterhånden udformet, således at kun privat jobtræning og jobrotation ikke berettiger til befordringsgodtgørelse, dvs. at nogle af de bedste instrumenter til at få ledige i arbejde bliver økonomisk mindst tillokkende.
Det virker ikke særlig logisk.
Jeg synes, at man med rette kan spørge, hvorfor nogen i det hele taget skal have befordringsgodtgørelse.
Det er jo ikke det, der kendetegner det ordinære arbejdsmarked. Jeg vil også godt sige noget positivt, fordi der er jo en række positive ting i lovforslaget - som jeg ikke her kan nå at komme omkring - men vi må jo indrømme, at det mere skyldes arbejdsmarkedets parter end ministeren. Det er jo positivt med den tidligere aktivering og ikke mindst for den ældre del af de ledige, nemlig dem, der er over 50 år, for kommer man i den alder til at gå for længe, er risikoen for et mere vedvarende fravær fra arbejdsmarkedet overhængende.
Jeg vil også godt rose ministeren for, at han har erkendt og har medtaget i lovforslaget, at a-kassernes rådighedsvurderinger ikke er gode nok.
Ove Hygum (S), 1998-10-22:
Jeg er enig med forslagsstillerne fra Enhedslisten i, at der er behov for reformer på arbejdsmarkedet.
Arbejdsmarkedspolitikken har været en vigtig faktor i den positive udvikling i beskæftigelse og ledighed, som har karakteriseret udviklingen på det danske arbejdsmarked i de seneste 5 år.
For at sikre fortsat vækst i beskæftigelsen og yderligere fald i ledigheden på lidt længere sigt er det nødvendigt med flere initiativer på arbejdsmarkedet, initiativer, som dels øger arbejdsudbudet og arbejdskraftens kvalifikationer og dels gør arbejdsmarkedet mere rummeligt og mere fleksibelt.
Det var derfor, vi fra regeringens side i 1997 nedsatte et udvalg, der skulle se på en videreførelse af arbejdsmarkedsreformerne, det såkaldte 2005-udvalg.
Udvalgsarbejdet skulle danne grundlag for en tilpasning, målretning og forenkling af arbejdsmarkedslovgivningen med virkning fra 1999.
Regeringen har efterfølgende på møder med organisationerne på arbejdsmarkedet drøftet retningslinjerne
for videreudviklingen af arbejdsmarkedsreformerne.
Regeringen har på baggrund af den enighed, der blev opnået på møderne med organisationerne,
fremsat de lovforslag, der netop har været til første behandling.
Regerings udspil til reformer på arbejdsmarkedet fremgår således af disse tre lovforslag, som nu overgår til Folketingets Arbejdsmarkedsudvalg.
En del af elementerne i B 6 indgår således allerede i regeringens lovforslag.
Regeringen kan på denne baggrund ikke støtte vedtagelsen
af B 6.
Mogens Andreasen (DF), 1998-10-22:
Jeg vil godt sige til arbejdsministeren, at når jeg nævnte det her med opbevaringssteder, så har det noget at gøre med, at man inden for AF-systemet har haft meget svært ved at få det til at fungere.
Jeg erindrer da også, at arbejdsministeren på et tidligere tidspunkt har udtalt sig om, at det ikke fungerede godt nok.
Det er baggrunden for, at vi havde en vis mistillid til arbejdsformidlingens evne til at behandle de her problemer med at få de langtidsledige og de tunge ledige ud på arbejdsmarkedet i den aktivering, der her er lagt op til.
Vi tror på, at det, som jeg også nævnte, er nødvendigt, at der skal være andre med i den aktivering, som er uden for AF.
Vi har to store mastodonter, som er så tunge, at de faktisk har været en bremse for at få tunge ledige ud på arbejdsmarkedet, og det er arbejdsmarkedsrådene og AF.
Derfor vil jeg godt sige til ministeren: Jeg håber, at vi får taget fat på og virkeligt får gjort det effektivt på det område, samtidig med at vi benytter os af nogle andre områder, som kan være med til at skaffe den beskæftigelse, der skal til.
Ministeren nævnte også, at det ikke drejer sig om virksomhederne i dag.
Nej, det gør det ikke, men det hænger dog sammen i sidste ende, og jeg må nok have lov til at sige til ministeren, at det måske kunne give anledning til, at regeringen overvejede at lette virksomhedernes byrder, så de var i stand til at opsuge den arbejdskraft, der skal ud.
Ove Hygum (S), 1998-10-22:
Forslagsstillernes hovedbudskab er, at alle personer, der er ansat i et fleks- eller skånejob i henhold til Socialministeriets lovgivning, i fremtiden skal være omfattet af arbejdsløshedsforsikringslovgivningen og anden lovgivning, der gælder for personer på det almindelige arbejdsmarked.
Forslagsstillerne nævner medlemskab af en arbejdsløshedskasse med ret til dagpenge og efterløn, ret til orlov og uddannelse, ret til sygedagpenge med dispensation for 120 sygedagesreglen, ret til feriepenge og overførsel af optjent ferie fra job på normale vilkår til fleks- eller skånejob og dækning af fagretlige regler.
Delingen af arbejdsopgaverne mellem Arbejdsministeriet og Socialministeriet er således, at Arbejdsministeriet tager sig af personer, der står til rådighed for det almindelige arbejdsmarked til et ordinært job, og som ofte er medlem af en arbejdsløshedskasse, og Socialministeriet og kommunerne tager sig af personer, der har behov for en anden og mere differentieret indsats i det sociale system end tilbud om ordinært arbejde. Personer på fleks- og skånejob er ansat på særlige vilkår, og det er derfor naturligt og hensigtsmæssigt, at administrationen af fleks- og skånejob er forankret i Socialministeriet.
Tilbud om fleksjob kommer først på tale, når mulighederne på det almindelige arbejdsmarked er udtømt og betingelserne for ret til arbejdsløshedsdagpenge ikke længere kan opfyldes, samt når revalideringsmulighederne har været afprøvet.
Det er kommunen, der tilbyder fleksjob.
Skånejob er job, der tilbydes personer, der modtager en social pension, og personer i fleks- og skånejob, der som nævnt er ansat på særlige vilkår, har lønmodtagerstatus og har derfor som udgangspunkt ret til sygedagpenge, barselorlov, feriepenge m.v. på lige fod med andre lønmodtagere.
Regeringen er enig i, at der skal skabes en tilbagetrækningsydelse for fleksjobpersoner.
Socialministeren vil fremsætte forslag om en seniorydelse til disse personer.
Der vil også ske en forbedring af ledighedsydelsen, herunder muligheden for ledighedsydelse i de situationer, hvor fleksjobpersoner ikke har optjent ret til ferie med løn eller feriegodtgørelse.
Der er således ikke grundlag for lovgivningsinitiativer i Arbejdsministeriet, og regeringen kan derfor ikke støtte vedtagelsen af beslutningsforslag nr. B 7.
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-10-22:
Der er rigtig gode intentioner i forslaget her fra
Enhedslistens
Meget af det er jo noget, vi ønsker, og vi er også opmærksomme på den divergens, der er mellem, at det ene system er under Socialministeriet, og at det andet er under Arbejdsministeriet. Vi kunne da godt være med til at diskutere, om vi kunne finde modeller, hvor vi fik det hele samlet under Arbejdsministeriet, og om ikke det var lige så let og rimeligt at ordne det på den måde, men nu må vi jo nøjes med, da vi ikke alligevel er fuldt ud enige om det her, at glæde os til at se, hvad socialministeren kommer med. Vi mener til gengæld også, at vi trænger meget til at få tingene lagt til rette, så de mennesker, der trænger til et skånejob eller et fleksjob, ikke holdes tilbage af økonomiske årsager og går glip af en sikkerhed på et senere tidspunkt.
Vi ønsker jo alle sammen, at folk kan komme i de job, så det glæder vi os meget til at medvirke til.
Anders Samuelsen (RV), 1998-10-22:
I Det Radikale Venstre er vi meget enige med forslagsstillerne i, at der er et behov for at forbedre rettighederne i forbindelse med fleks- og skånejob.
I dag er
de manglende rettigheder nok en af de vigtigste barrierer i virkeliggørelsen af det rummelige arbejdsmarked.
Især på fleksjobområdet er der behov for ændringer.
Det kan virke og er også absurd, at gode velfungerende medborgere, som optjener dagpengerettigheder, efterfølgende har - efter de forhandlinger, som vi har haft i dag, og når
de på et tidspunkt er blevet vedtaget - 4 år til at komme i job igen
, hvorimod hvis man mister sit arbejde som fleksjobber, altså hvor man har nedsat arbejdsevne, har man ganske kort tid, før man ryger tilbage i bistandssystemet.
Det er et kæmpeproblem, og derfor diskuterer vi også i øjeblikket internt i regeringen, hvordan disse ordninger kan skrues sammen på en mere hensigtsmæssig måde, og socialministeren vil som nævnt senere på året fremsætte nogle lovforslag på det her område.
På den baggrund kan Det Radikale Venstre ikke støtte beslutningsforslaget, men vil afvente det, der bliver lagt frem.