Kim Andersen (V), 2003-05-22:
Jeg vil gerne indlede med at sige tak til økonomi- og erhvervsministeren for redegørelsen.
Den illustrerer, at der nu eksisterer et samlet og fremadrettet fundament for dansk energipolitik.
Men der har også været enighed på mange punkter, og derfor vil jeg også gerne benytte lejligheden til på Venstres vegne at takke ministeren og takke de andre partier, som var med til at indgå den seneste brede aftale på energiområdet den 9. maj i år.
Her tages der fat på centrale emner og elementer i fremtidens energimarked.
Regeringen udsendte i september sidste år et flot debatoplæg om en øget liberalisering af energisektoren, som vi i Venstre så og stadig ser store perspektiver i.
Med udspillet lagde regeringen op til en åben drøftelse med Folketingets partier, energisektoren og andre relevante parter, og der fokuseres på omkostningseffektivitet og mere internationalt koordinerede rammer for energimarkedet.
Den danske elforsyning er i dag præget af mange og relativt små selskaber, og der er stor spredning med hensyn til selskabernes effektivitet og pris.
Herved vil selskaberne både kunne levere energiydelser til lavere pris og højere kvalitet til forbrugerne og samtidig øge værdierne af elselskaberne.
Denne strukturudvikling kan ske ved både fusioner mellem de nuværende selskaber og hel eller delvis overtagelse af disse.
Det skal være op til ejerne selv at tage stilling, men ejerne skal have de rigtige incitamenter til at varetage ejerskabet på en god og fornuftig måde.
Det havde vi en debat om i formiddag, og det er en aftale med nogle rammer og perspektiver, som vi i Venstre er meget tilfredse med.
De gældende bestemmelser i el- og varmeforsyningslovene om fuld modregning af nettoprovenuet i kommunernes statstilskud har været en hæmsko for nødvendige strukturtilpasninger.
Nu har vi ved fælles anstrengelser fundet en model, der kan gøre det attraktivt at sælge energiselskaber, samtidig med at forbrugernes interesser bliver beskyttet.
Vi hindrer på den måde, med de regler, der er lagt forslag frem om, kortsigtede forbrugsfester i kommunerne, og det sikres, at incitamentet til at få udbetalt pengene lidt efter lidt er til stede.
Det energipolitiske udgangspunkt for Venstre er og bliver markedet - at få så velfungerende energimarkeder som overhovedet muligt, at få et marked med rammer, som sikrer vigtige samfundshensyn, og hvor der er incitamenter til at tænke langsigtet og ikke kun kortsigtet.
Her ligger væsentlige energipolitiske udfordringer for os alle sammen.
Vi ønsker et marked med en reel konkurrence, som sikrer forbrugerne reelle valgmuligheder, men vi ønsker også et energimarked, hvor der tages hensyn til miljøet, og det skal ske på den mest omkostningseffektive måde, så vi får størst mulig gevinst for vore miljøkroner.
Vi ønsker, at virksomhederne skal tilbyde energipriser, som er konkurrencedygtige over for udlandet, så vi kan få øget produktion og beskæftigelse.
Forsyningssikkerheden er stadig aktuel på dagsordenen.
De systemansvarlige virksomheder skal have forbedrede muligheder for at varetage hensynet til elforsyningssikkerheden, og det er tanken at gennemføre en ændring af elloven, der giver de systemansvarlige virksomheder udvidede muligheder for at sikre forsyningssikkerhed.
De systemansvarlige virksomheder skal have mulighed for at gennemføre et udbud til fremskaffelse af yderligere kapacitet, hvis behovet opstår, men lad mig samtidig understrege, at udgangspunktet fortsat er, at systemansvarets varetagelse af forsyningssikkerheden skal tilrettelægges med henblik på at fremme en markedsbaseret udbygning med produktionskapacitet.
Det er ikke vores hensigt, at systemansvaret systematisk skal investere i markedet for at sikre den nødvendige kapacitet. I energiaftalen af den 9. maj afsættes der ekstra midler til energiforskning, nemlig 47 mio. kr. om året i 5 år, og det er vi glade for.
Midlerne vil bidrage til at styrke forskning, udvikling og demonstration af bl.a. nye energieffektive teknologier.
En målrettet forskningsindsats er også med til at styrke morgendagens konkurrenceevne og forsyningssikkerhed på energiområdet, og den rummer også et væsentligt industripolitisk perspektiv, som vi gerne vil fremme.
Hvis elmarkedet skal fungere optimalt, skal elforbrugerne også medvirke til at skabe balance mellem udbud og efterspørgsel.
Der er derfor behov for et mere prisfleksibelt forbrug, hvor specielt store elforbrugere i højere grad tilrettelægger deres aktiviteter efter markedsprisen for elektricitet.
Det vil kunne medvirke til at reducere spidsbelastningsefterspørgslen og dermed behovet for kapacitet.
Der er mange muligheder med de teknologier og de it-redskaber, som hele tiden er under udvikling, og det er vigtigt, at vi kommer videre på det område, fordi det kan være med til at skabe mere velfungerende og stabile markeder til fordel for os alle sammen.
Miljøvenlig strøm udgør i dag omkring 40 pct. af elforbruget, men den afregnes til en fast pris.
Alle danske elforbrugere er tvunget til at købe den grønne produktion til en fast pris, og det medvirker til at begrænse markedets effektivitet.
Den faste afregningspris betyder, at produktionen sker uden hensyntagen til elmarkedets prissignaler.
Vi skal selvfølgelig være opmærksomme på, at det ikke må gå ud over varmeforbrugerne, og markedsorientering af de decentrale værker bliver en af de store udfordringer, som vi skal have løst til efteråret.
Klimapolitikken vil påvirke rammerne for energisektoren i de kommende år, og udfordringerne er store.
Energisektoren står for en stor del af de samlede drivhusgasemissioner i Danmark, og det er i høj grad her, der skal sættes ind.
De kan udnyttes, når elværkerne ud over at handle el i et europæisk marked også skal handle CO2-kvoter som følge af det kommende europæiske CO2-kvotedirektiv.
Det nye kvotesystem åbner op for, at klimahensyn bliver en integreret del af energimarkederne.
Det sidste energipolitiske tema, jeg gerne vil nå at nævne, er energibesparelser.
Tiltag som energibesparelser har jo hver for sig en lille virkning på CO2-udslippet og også på forsyningssikkerheden.
Vi må være indstillet på, at liberaliseringen af energisektoren er og fortsat vil være en langsigtet proces, der mange år frem kræver løbende opfølgning og justering af indgåede aftaler i lyset af udviklingen.
Det er ikke kun på den hjemlige scene, at der sker revisioner af de gældende regler.
Også i EU-regi er der foretaget revisioner af reglerne for det indre energimarked, og jeg er i den forbindelse glad for, at det lykkedes for det danske EU-formandskab og den danske økonomi- og erhvervsminister at skabe et gennembrud for et godt kompromis i forhandlingerne for et halvt års tid siden.
Som jeg har skitseret, har vi det seneste år i fællesskab taget fat på en lang række energipolitiske problemstillinger.
De fremlagte ideer og forslag angiver en omkostningseffektiv og markedsorienteret retning for de kommende års energipolitik, og det er vi i Venstre meget tilfredse med.
Vi synes, vi er kommet rigtig godt i gang.
Jeg skal love for, at hr. Keld Albrechtsen kom langt omkring.
Det var jo ikke nogen opløftende tale, vi hørte.
Tværtimod bar den præg af, at for dansk energipolitik, ja, nærmest for selveste fædrelandet, var alt håb nu ude, og sidste mand lukker og slukker. Det vil føre for vidt i en kort bemærkning i det ene minut, man har dér, at begynde at spørge kritisk til alle hr. Albrechtsens kritikpunkter.
Men én ting undrer mig virkelig.
Hr. Keld Albrechtsen deltog på Enhedslistens vegne i ganske mange møder her hen over vinteren, hvor vi forhandlede de forskellige aspekter i energipolitikken, det, der nu er kendt som 19. juni-udmøntningen, og også L 162.
Jeg kan undre mig over, at hr. Keld Albrechtsen som medlem af en mindre partigruppe herinde havde tid til at følge de forhandlinger så intenst og i så lang tid, før han steg af, når det hele så så håbløst ud, og i øvrigt steg af på et tidspunkt, hvor vi andre bagefter sad og så på hinanden og spurgte: Hvorfor var det egentlig, hr. Keld Albrechtsen gik?
Det synes jeg er et paradoks i forhold til den tale, som hr. Albrechtsen lige har holdt.