Niels Helveg Petersen (RV), 1999-10-13:
Som statsministeren understregede det i sin besvarelse, er det europæiske samarbejde i hastig udvikling.
Der er en omfattende dagsorden for EU i de kommende år.
Samarbejdet udvikler sig dynamisk.
Det gælder ikke mindst udvidelsen.
Udvidelsen er en politisk realitet.
EU vil udvide sig i de kommende år.
På topmødet i Helsingfors i december vil EU beslutte at indlede forhandlinger om medlemskab med flere lande i Central- og Østeuropa, formentlig og forhåbentlig dem alle.
Regeringen har hele tiden haft det standpunkt, at forhandlinger skulle indledes samtidig med alle kandidatlandene.
I 1993 vedtog EU de såkaldte Københavnkriterier for optagelse af nye medlemmer.
I Luxembourg i december 1997 kom vi langt i den rigtige retning.
Udviklingen har vist, at vores linje, Danmarks linje, i denne sag har været den rigtige, og den har i øvrigt også haft bred tilslutning her i Folketinget. Udvidelsen er altså godt i gang.
Det åbne Europa, som Danmark har kæmpet for, som vi ønsker,
er ved at blive skabt.
Ansøgerlandene ønsker at deltage helt og fuldt i EU-samarbejdet.
Med et udvidet EU følger også et udvidet ansvar.
For første gang siden 1945 har vi en mulighed for at skabe et helt Europa.
Den mulighed skal vi gribe.
Det er først og fremmest det, den europæiske debat drejer sig om
Det Europæiske Råd besluttede i Köln at iværksætte arbejdet med den kommende regeringskonference.
Den har det sigte, at EU's institutioner skal indrettes, så de bliver klar til at optage de nye medlemslande.
Sådan som vi ønskede det, er der lagt op til en kort og smal regeringskonference.
Den indkaldes i begyndelsen af år 2000 og afsluttes efter planerne i december 2000 under fransk formandskab.
Konferencen afsluttes i god tid, inden forhandlingerne med de første nye medlemslande bliver afsluttet.
Konferencen skal koncentrere sig om udestående institutionelle spørgsmål fra Amsterdamtraktaten, dvs. stemmevægten i Rådet, størrelsen, sammensætningen af Kommissionen og en udvidet anvendelse af afgørelser med kvalificeret flertal. Kölnbeslutningerne åbner for, at andre spørgsmål kan komme op.
Det kan man aldrig udelukke, det følger allerede af traktaterne.
Selv om der er lagt op til en forholdsvis smal dagsorden, bliver det ikke let.
Alle lande har interesser på spil.
Regeringen vil gå aktivt ind i drøftelserne for at sikre, at danske interesser varetages, og for at sikre grundlaget for udvidelsen.
Det Europæiske Råd i Köln besluttede også, at der skulle udarbejdes et charter om grundlæggende rettigheder.
Stats- og regeringscheferne vil på mødet i Det Europæiske Råd i Tampere nedsætte et bredt sammensat udvalg med repræsentanter for medlemslandene, de øvrige EU-institutioner og de nationale parlamenter.
Det er forudset, at charteret skal være på plads til Det Europæiske Råds møde i december 2000.
Ideen om et sådant charter er god og rigtig.
Det sender et godt signal om beskyttelse af borgernes rettigheder i EU, både i de nuværende og i de kommende medlemslande.
Charteret vil komme til at indeholde både de klassiske frihedsrettigheder og de økonomiske og sociale rettigheder, der bl.a. følger af det sociale charter fra december 1989.
Danmark kan med sine særlige erfaringer med den danske arbejdsmarkedsmodel bidrage aktivt til dette.
EU stiller allerede i dag præcise krav til udviklingslande og ansøgerlande om overholdelse af menneskerettighederne.
Også i forbindelse med den kommende WTO-runde har EU foreslået bl.a. arbejdstagerrettigheder taget op.
Vi stiller altså krav til vores partnere, og det bør vi også gøre til os selv. Den fælles valuta, euroen, er en realitet; den blev introduceret den 1. januar i år, hvor valutakurserne i de 11 lande blev uigenkaldeligt låst fast.
Euroen fungerer i dag som alle andre valutaer.
Eneste forskel er, at der endnu ikke findes fysiske euromønter og eurosedler.
Det sker først i første halvår af år 2002.
Euroen er ikke kun et økonomisk, men også et politisk projekt.
Euroens betydning rækker længere end til fælles rente-, penge- og valutakurspolitik; de deltagende lande knyttes sammen i et forpligtende fællesskab.
Euroen er i den forstand et middel til at nå de egentlige mål: økonomiske og sociale fremskridt, høj beskæftigelse og en afbalanceret og bæredygtig udvikling.
Drøftelserne om krisestyring foregår ligeledes i et højt tempo.
Debatten er ny, den har en anden karakter end i forhold til Maastricht, hvor man drøftede en fælles forsvarspolitik, og hvor Danmark formulerede sit forbehold.
Det fælles forsvar er forankret i NATO, og dér skal det blive; der er ikke tale om etablering af en Europahær.
Kosovokrisen har atter stillet skarpt på Europas manglende evne til at forhindre og til at løse en krise.
Gang på gang har vi set, at der er behov for hurtig international reaktion; Bosnien, Kosovo, Albanien er gode eksempler.
Udfordringen for Europa er i dag følgende spørgsmål: Hvordan kan EU's økonomiske, civile og politiske instrumenter effektivt og hurtigt spille sammen med militære instrumenter, hvis/når det viser sig nødvendigt, i øvrigt i et tæt samarbejde mellem EU og NATO.
Overvejelserne blev konkretiseret på NATO-topmødet i Washington i april og på Det Europæiske Råds møde i Köln i år.
I det videre arbejde skal der tages hensyn
til alle EU- og NATO-lande uanset deres tilhørsforhold til de to organisationer.
Danmark deltager aktivt i overvejelserne i overensstemmelse med folketingsvedtagelserne 21. januar og 11. maj i år og med fuld respekt for det danske forbehold på forsvarsområdet.
Statsministeren har redegjort for den aktuelle debat.
Jeg skal derfor ikke gentage det, men blot som statsministeren understrege, at udviklingen går stærkt.
På topmødet i Helsinki forventer vi de første konkrete resultater.
Også inden for retlige og indre anliggender bevæger tingene sig, og netop derfor holdes der som bekendt et ekstraordinært møde i Det Europæiske Råd på fredag og lørdag.
Formålet er at få sat gang i et effektivt samarbejde om retlige og indre anliggender på grundlag af de nye regler i Amsterdamtraktaten.
Emnerne, som skal drøftes i Tampere, må optage alle.
Hvilken politik skal vi have over for flygtninge, indvandrere og menneskesmuglere?
Hvordan kan vi samarbejde om mere effektivt at bekæmpe organiseret kriminalitet og forebygge kriminalitet i det hele taget, f.eks. blandt unge mennesker?
På mødet i Tampere bliver der en grundig debat om disse sager, og der bliver udstukket retningslinjer for de kommende års samarbejde.
Det vil bl.a. dreje sig om bekæmpelse af økonomisk kriminalitet, herunder hvidvaskning af udbytte, videreudvikling af Europol og samarbejde om politiuddannelse,
Resultaterne af mødet i
Tampere vil vise sig i de næste par år.
Præcis hvor stærkt det kommer til at gå, ved vi ikke, men der vil blive truffet nye beslutninger.
Vi vil se et væsentlig mere intensivt samarbejde mellem EU-landene.
Danmark vil selvsagt deltage aktivt i arbejdet.
Alt i alt er der altså tale om en omfattende europæisk dagsorden.
Den drejer sig om, hvordan Europa skal forholde sig til de udfordringer, som den virkelige verden stiller os over for.
Det er ikke tankespind, der driver udviklingen, det er virkelige udfordringer i den virkelige verden.
Og det må vi forholde os til.
Danmark skal aktivt varetage sine interesser.
Jeg vil kort repetere indholdet af forbeholdene:
For det første deltager vi ikke i ØMU'ens tredje fase
med fælles valuta.
For det andet deltager Danmark ikke i udarbejdelsen og gennemførelsen af afgørelser og aktioner inden for Unionen, der har indvirkning på forsvarsområdet.
For det tredje fastslås, at unionsborgerskab ikke på nogen måde træder i stedet for nationalt statsborgerskab.
Og endelig for det fjerde deltager Danmark ikke i vedtagelser på overstatsligt grundlag inden for det nye samarbejde om retlige og indre anliggender i søjle 1 i Traktaten.
Danmarks særstilling indebærer også, at Danmark ikke vil hindre, at der udvikles et snævrere samarbejde mellem de andre medlemslande.
Det sagde vi i 1992, og det står vi selvfølgelig ved også i dag.
På en række områder har vi mærket virkningerne af forbeholdene.
Vi var ikke blandt de 11 lande, der den 1. januar indførte euroen.
Det har politiske og økonomiske konsekvenser.
Uden vores deltagelse forberedes og træffes beslutninger, der påvirker Danmarks fremtid.
Vi er ikke med til at træffe beslutninger, som under alle omstændigheder har betydning for vores økonomi, beskæftigelse og konkurrenceevne.
De 11 eurolande, Euro-11, har i de seneste år mødtes forud for næsten hvert økonomi- og finansministermøde i EU.
Drøftelserne i Euro-11 har efterhånden fået en mere sammenhængende form.
Euro-11 udvikler sig til det egentlige forum for koordination af den økonomiske politik.
Denne udvikling kan skabe et mønster, der kan brede sig til andre dele af EU-samarbejdet.
af ikkeeurolandene, og det er et problem for Danmark. På forsvarsområdet har Danmark stået uden for beslutninger, hvor EU i henhold til Maastrichttraktatens art. J.4, stk. 2, har anmodet WEU om at gennemføre en aktion.
Lad mig nævne evakuering af EU-statsborgere, minerydning i Kroatien, konfliktforebyggelse i Afrika, satellitovervågning af situationen i Kosovo og politimission i Albanien.
Eksemplerne viser, at WEU ikke har bevæget sig i retning af at udgøre EU's forsvarsarm.
Tværtimod har WEU jo gennemført beslutninger, som Danmark traditionelt set altid har støttet og internationalt været fortaler for.
WEU er nu på vej ud, og EU skal ikke udvikle sig til en konkurrent til NATO.
NATO udgør fortsat fundamentet for medlemmernes sikkerhed.
NATO vil også fortsat stå over for en række tunge opgaver på krisestyringsområdet.
Men i nogle krisesituationer kan NATO og USA være interesseret i, at Europa leder aktionerne, og det vil sige EU. I kommunikeet fra NATO-topmødet erkendes, at EU ønsker at kunne handle selvstændigt, når NATO som helhed ikke er engageret.
Det kan ske ved, at EU trækker på NATO-aktiver, i visse tilfælde på egne midler, hvor en opgave er af begrænset omfang.
Forsvarsforbeholdet er en politisk realitet.
Det har betydning for Danmarks deltagelse i europæisk krisestyring.
Det sætter grænser for vores rolle i europæisk sikkerhedspolitik.
Det var ikke, hvad vi havde i tankerne, da vi udarbejdede det nationale kompromis.
Jeg siger det med den baggrund, at jeg selv var med.
Hvad vi i 1992 især var optaget af, var, at WEU ikke skulle skulle være en konkurrent til NATO.
NATO's garanti for Europas sikkerhed måtte ikke drages i tvivl; udviklingen er gået i den retning.
I forhold til de retlige og de indre anliggender betyder Amsterdam, at det danske forbehold nu kommer i brug.
Det betyder, at Danmark for sit vedkommende ikke kan støtte, at dele af søjle 3 overføres til det overnationale samarbejde i søjle 1.«
Det vil sige, at det danske forbehold navnlig går på formen af de beslutninger, der træffes, og ikke på indholdet.
Med Amsterdamtraktaten er flygtninge- og immigrationspolitikken og det civilretlige samarbejde flyttet fra søjle 3 til søjle 1.
Det vil sige, at disse områder er blevet en del af det almindelige fællesskabsretlige samarbejde.
Her er det, det danske forbehold kommer i brug.
Det fremgår af den protokol om Danmarks stilling, der er knyttet til Amsterdamtraktaten, at Danmark ikke deltager i vedtagelser på disse områder; men Danmark kan være med i forhandlingerne, kan give sin mening til kende, og samtidig deltager Danmark fuldt ud i den del af det retlige samarbejde, der vedrører politisamarbejde, kriminalitetsbekæmpelse og strafferet, og som er forblevet mellemstatsligt i søjle 3. Forbeholdet er klart, Danmark er ikke bundet af de fællesskabsretlige vedtagelser inden for Amsterdamtraktatens nye afsnit 4. De andre lande prøver ikke at presse os til at være med.
Vi kan fortsat følge med i diskussionen mellem de andre EU-lande.
Vi står uden for de beslutninger, der træffes, men kan i det konkrete tilfælde overveje efterfølgende at tilslutte os de vedtagne beslutninger på et mellemstatsligt niveau.
Forbeholdet sætter altså sine klare grænser.
Det har betydning for vores deltagelse i det europæiske samarbejde om immigration, asyl og det civilretlige samarbejde.
Det er spørgsmål, som borgerne møder i deres hverdag.
Statsministeren har redegjort for regeringens politik i forhold til de danske forbehold.
Regeringen agter at efterleve forbeholdene med omhu, og forbeholdene kan som bekendt kun ophæves ved en folkeafstemning. Samtidig har Danmark en interesse i under fuld respekt
for forbeholdene at påvirke udviklingen i retning af danske interesser.
Vi må hele tiden nøje tage bestik af udviklingen.
Europa har forandret sig og gør det stadig.
Det kan komme til at gå stærkt.
Efter regeringens opfattelse går det i retning af danske ønsker og danske prioriteter.
i Europa, men må forholde sig til den samlede europæiske dagsorden.
Og som statsministeren understregede: Når resultatet af de aktuelle drøftelser om asyl og krisestyring foreligger, må vi gøre vores stilling op efter en samlet vurdering.
Det handler om at varetage danske interesser i et Europa, der forandrer sig hastigt.
Forhandling