Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-04-22:
Jeg skal starte med at bekræfte det, som hr. Kristen Touborg også tillagde regeringen af motiv, nemlig at regeringen ønsker et Danmark i balance - det gør regeringen - et Danmark i balance, hvor alle områder i landet er attraktive for såvel bosætning som økonomisk aktivitet, og af det synspunkt følger naturligvis også, at vi i regeringen gerne ser en geografisk spredning af befolkningen, og herunder også levedygtige eller bæredygtige, kunne man sige, miljøer i landdistrikterne og udkantsområderne. Nu skal man selvfølgelig huske på, vil jeg sige til hr. Kristen Touborg, som spørger regeringen om regeringens politik, og som nu også lytter intenst, at det at bo i et landdistrikt jo er et aktivt valg, som i sagens natur også betyder fravalg af nogle af de muligheder, der knytter sig til at bo i et byområde.
Skal man sige det lidt populært, kan man sige, at man ikke kan bo på landet og have en 7-Eleven på hvert gadehjørne; det er måske præcis for at undgå at have sådan nogle, at man har bosat sig i det åbne land.
Omvendt skal der selvfølgelig være en udvikling, som følger det øvrige land, og som skaber attraktive muligheder for bosætning og etablering i landdistrikterne.
Det er så her, jeg gerne vil ønske SF hjertelig
tillykke
, hjertelig tillykke med den genfundne interesse for landdistrikternes udvikling
, et stort tillykke efter nu i en årrække at have været parlamentarisk grundlag for en regering, som med en regeljungle uden lige har lagt udviklingsmulighederne, også for det åbne land, i lænker, der har man nu genvundet interessen for det åbne land, for livet ude i landdistrikterne.
Hjertelig tillykke med dét!
Det var den devise, man fulgte, og jeg kan desværre høre, at det er den, man så, på trods af mit tillykke, fortsat i nogen grad følger i SF, hvor man her fremsætter forslag om, at vi skulle have et antal puljer for for alvor at skabe liv i det åbne land.
Det er ikke regeringens grundlæggende politik; det er tværtimod, at der skal være mulighed for, at den enkelte kan udfolde sig, og at de små samfund kan udvikle sig, og det er derfor, regeringen har taget adskillige initiativer til, at det bliver nemmere at skabe sig et liv i landdistrikterne, hvis man ønsker det.
Kort sagt - og det skal jeg uddybe i det følgende - har denne regering udvidet rammerne, bl.a. ved at fjerne nogle af de regler, som hæmmer udvikling og bremser alle former for nytænkning.
Samtidig har regeringen målrettet støtten og også udvidet puljen til særlig vanskeligt stillede kommuner.
Jeg vil gerne nævne nogle af de overordnede tiltag, som regeringen har iværksat.
Det er tiltag, som udvider rammerne for den offentlige og private virkelyst, og som også har en positiv effekt på landdistrikternes udviklingsmuligheder.
Vi mener f.eks., at staten er forpligtet til at udvikle nye muligheder i den offentlige service og fortsat nedbryde barrierer for lokal foretagsomhed.
Serviceniveauet i den offentlige sektor skal fastholdes og udvikles til gavn for det enkelte individ, men inden for de givne økonomiske rammer.
Det kræver fleksibilitet, det kræver nytænkning, det kræver forenkling.
Det er regeringen villig til, og som et led i det arbejde udsendte jeg sidste år et frihedsbrev til landets kommuner og amter for at sætte gang i en forandringsproces.
Det gælder f.eks. de forslag, som regeringen har imødekommet på folkeskoleområdet.
Det skal jeg vende tilbage til.
Se, til det med at være forandringsparat hører jo også, at man skal være parat til at diskutere, hvad der forventes at komme til at præge den fremtidige samfundsudvikling.
Det mest oplagte eksempel og nok også det mest omfattende initiativ i retning af at finde det, man kunne kalde den rigtige model, er jo arbejdet i Strukturkommissionen.
Nedsættelsen af Strukturkommissionen er jo dybest set baseret på et stort ønske om at bevare en decentral opgaveløsning, at få set kommunestrukturer og opgavefordeling efter i sømmene for at kunne sikre et fortsat decentralt Danmark.
Det spørgsmål om struktur kan naturligvis ikke ses isoleret fra spørgsmålet om finansiering; der skal tages stilling til den fremtidige kommunale finansiering, herunder udligningsspørgsmålene.
Jeg ved, der er mange, der afventer svar på de spørgsmål.
Også her, på den vægt, kan regeringens politik vejes op mod den forrige regerings til denne regerings fordel.
Hver gang den gamle regering lagde en halvtredser på bordet til de svagest stillede kommuner, lægger denne regering en hundredkroneseddel på bordet.
Det lokale initiativ og engagement er en meget væsentlig faktor i landdistriktsudviklingen, og det kan jo ikke overraske, at jeg har det synspunkt, at puljer som udgangspunkt ikke er det, der løser problemerne.
Men jeg vil dog alligevel gerne her nævne, at vi på mit ressortområde med landdistriktspuljen på forsøgsbasis støtter konkrete og lokalt initierede tiltag, som kan bidrage til en lokal udvikling.
Det er et godt eksempel på, at hvis der er gode rammer, er vi også parate med en saltvandsindsprøjtning, så kan der skabes meget lokalt hos dem, der selv kan definere lokalområdets behov.
Foruden at sikre de overordnede rammer har regeringen, som jeg også antydede det i min indledning, taget en række mere specifikke initiativer, som klart forbedrer mulighederne i landdistrikterne.
Det er initiativer, som støtter bosætning og økonomisk aktivitet i landdistrikterne, således
som det også nævnes i forespørgslen, og hermed også den private service, herunder indkøbsmulighederne.
Når det specifikt handler om bosætning og erhverv, vil jeg bare pege på, at regeringen allerede umiddelbart efter dens tiltræden sidste år gennemførte ændringer i planlovens landzonebestemmelser, der betyder, at både landbrugsbygninger og landbrugsejendomme kan udnyttes bedre, og at reglerne er blevet mere forenklede til gavn for både bosætning og mulighederne for at etablere erhverv.
Bl.a. er der åbnet mulighed for at oprette mindre butikker i overflødiggjorte landbrugsbygninger uden landzonetilladelse, der kan indrettes boliger i landbrugsbygninger, der ikke bruges, og der kan laves medhjælperbygninger på større landbrug.
Dertil kommer jo så, at hele landzoneadministrationen nu er flyttet til primærkommunen, den, der er tættest på, den myndighed, der er tættest på, den myndighed, der også bedst fornemmer, om det er et landdistrikt, der skal beskyttes mod udvikling, som situationen måske kan være visse steder i hovedstadsområdet, eller om det er et landdistrikt, som tværtimod skal have et plangrundlag, der gør det muligt at udvikle sig med nye boliger og med nye arbejdspladser.
I direkte forlængelse af det lægger regeringen i øvrigt op til en mere fleksibel administration af planlovens bestemmelser.
I den forbindelse vil der bl.a. komme fokus på mulighederne
Endvidere har Miljøministeriet og Fødevareministeriet i fællesskab netop udarbejdet nye retningslinjer for friere adgang til at udlægge jordbrugsparceller i landzonerne.
De nye retningslinjer giver landkommunerne bedre muligheder for at tilbyde attraktive arealer til bygning af jordbrugsparceller og bidrager klart til at forbedre mulighederne for bosætning i landdistrikterne.
Lempelserne i planlovens landzonebestemmelser bidrager til at understøtte et varieret og differentieret erhvervsliv i landdistrikterne.
Men selv om landdistrikternes erhvervsstruktur i udpræget grad har ændret sig i de seneste årtier, så er erhvervsstrukturen jo fortsat præget af landbruget.
Også derfor har regeringen igangsat et bredt udvalgsarbejde med henblik på en forenkling og en modernisering af landbrugsloven.
Det er et udvalgsarbejde, som vil afsluttes her til sommer.
Her vil jeg gerne pege på, hvordan regeringen både i relation til 1½ mia. kr. på sundhedsområdet og ½ mia. kr. på ældreområdet har skævvredet pengene på en måde, som har gjort, at ikke mindst de vanskeligst stillede regioner og dermed også typisk landdistrikterne har fået en relativt større andel, end man ellers ville få, hvis man brugte de almindelige bloktilskudsnøgler.
Det er blot et eksempel på, at denne regering sådan set kerer sig om at skabe et Danmark i balance, ikke bare i smarte overskrifter og puljeordninger, men i reel og hård politik.
Jeg kunne også pege på hele spørgsmålet om skolestruktur, hvor der jo nu er skabt et permanent grundlag for at kunne lave forsøg på skoleområdet, som forener, kan man sige, hensynet til stordrift med hensynet til at opretholde et decentralt skoletilbud.
Det er i øvrigt et sæt problemstillinger, som det frihedsbrev, jeg omtalte tidligere, var med til at afdække.
En række landkommuner har peget på, at der var brug for at få et mere fleksibelt redskab, lidt flere værktøjer i værktøjskassen for at kunne fastholde et skoletilbud tæt på borgeren eller i det hele taget for at kunne fastholde et offentligt servicetilbud tæt på borgeren.
Der er fire områder, som er særlig interessante for landdistrikterne.
Det er for det første biblioteksområdet, hvor der nu bliver mulighed for nye samarbejdsformer mellem folkebibliotek og skolebibliotek, herunder også muligheder for, at et skolebibliotek kan placeres uden for skolens område.
For det andet er det udvidede forsøgsordninger om rammer for forsøg med fælles ledelse mellem flere skoler.
For det tredje er det nye samdriftsformer mellem skole og daginstitution, sådan at man kan fastholde et decentralt tilbud også der, hvor børnegrundlaget ikke er stort.
Og endelig åbnes der op for forsøg med en mere fleksibel tilrettelæggelse af skoledistrikter. Det er alle sammen fire ting, der bidrager til, at man lokalt får bedre mulighed for at fastholde og udvikle et vitalt serviceområde i de tyndt befolkede områder.
Dermed er de fire eksempler her altså også glimrende eksempler på, hvordan regeringen ønsker at fremme en udvikling ved at fjerne barrierer, ved at skabe muligheder for alle.
Jeg kunne også inden for mit eget område pege på den regelændring, der har fundet sted omkring fritvalgsgrænser på lægeområdet, hvor den gamle 10-km-grænse nu er sprunget.
Det giver større valgfrihed for den enkelte, ikke mindst den enkelte i landdistrikterne.
Også på kulturområdet, som jo specifikt nævnes i forespørgslen, er der taget en række initiativer, som understøtter det lokalt forankrede arbejde med kulturmiljøerne i landdistrikterne.
For eksempel er museernes rolle som lokale videnscentre blevet styrket.
Den lokale forankring er af afgørende betydning for arbejdet med kulturmiljøet i landdistrikterne, som ofte er båret af lokalt engagement og initiativ.
Endelig ved jeg også, at Kulturministeriet netop nu er ved at undersøge mulighederne for at inddrage kulturmiljøer som en del af de regionale kulturaftaler.
De omtalte initiativer giver alle mere frihed til den enkelte og dermed også muligheder for, at de små samfund og landdistrikterne kan udvikle sig i en positiv retning.
Ikke alle landdistrikter har dog lige gode rammevilkår.
En række landdistrikter ligger i regioner, som generelt kæmper med befolkningstilbagegang og faldende beskæftigelse.
Derfor vil regeringen holde et vågent øje med netop disse landdistrikter og i øvrigt fortsætte arbejdet med at fjerne de barrierer, der er for udvikling. Som jeg netop har nævnt, gælder det f.eks. vedrørende en modernisering af landbrugsloven og endnu mere fleksibilitet i miljø- og planlovgivningen.
Så skal vi huske på, at forskellige egne også har forskellige kompetencer, som må udnyttes bedre og dermed bidrage til at skabe bedre betingelser for et erhvervsliv, som passer til området.
Det enkelte område, det enkelte landdistrikt
må altid være udgangspunktet, når det handler om udvikling.
Det er nødvendigt med det, man kunne kalde en multisektorial tilgangsvinkel, når det drejer sig om landdistriktsudvikling. Det er med andre ord ikke et bestemt erhverv eller for den sags skyld et bestemt politikområde, som alene driver udviklingen.
Der er mange aktører, der skal i spil, og der er mange sektorer, der skal bidrage.
Det er ikke gjort med de fine overskrifter og puljerne, hvis ikke man har viljen til reelt at sætte handling bag, sådan som denne regering har haft det på en række områder, jeg her har gennemgået.
Så vil jeg gerne afslutningsvis understrege, at landdistrikternes dagsorden er en specifik dagsorden.
Den bør derfor ikke forveksles med den regionalpolitiske dagsorden.
Om kort tid præsenterer regeringen den regionalpolitiske redegørelse, den regionale vækststrategi samt landsplanredegørelsen.
Her vil fokus være på udkantsområderne og dermed jo altså indirekte også i høj grad på landdistrikterne.
Jeg skal ikke foregribe den regionalpolitiske diskussion, men blot nævne, at regeringen er på vej med en række initiativer.
Forhandling