Tom Behnke (FP), 1998-04-24:
Man får jo næsten lyst til at sige, at det er noget fordrukkent sludder, men det ville nok være upassende i denne anledning.
Forslaget her er et rigtig, rigtig godt forslag, og Fremskridtspartiet støtter det 100 pct.
Det er helt rigtigt set, at i de tilfælde, hvor nogle betaler for, at nogle andre kan få det bedre, er det urimeligt, at der lægges skat på.
Det er urimeligt, at man lægger skat på, at syge mennesker får en behandling, og det er jo reelt det, der er tale om i dag - altså at der lægges skat på sygdom.
Det er rigtigt, som det er blevet anført, at det offentlige mister skatteværdien af behandlingerne; men at lægge det op til, at statskassen og de offentlige kasser i øvrigt mister penge, er ganske enkelt forkert.
Sagen er jo, at som spillereglerne er skruet sammen i dag, er det ganske, ganske få, der benytter sig af ordningen, netop fordi folk ved, at de skal betale skat af den.
Det andet element er, at hver gang en medarbejder bliver sendt i en behandling, som er finansieret af en arbejdsgiver, sparer det offentlige udgifterne til den behandling.
Med andre ord: Jeg er 100 pct. sikker på, at det offentlige vil tjene penge på denne ordning.
Men ikke nok med det.
Dertil kommer, at det offentlige også sparer udgifter til sygedagpenge og andre ordninger, der ellers ville have været udgifter til, så i det lange løb er der overhovedet ingen tvivl om, at forslaget vil blive en gevinst for både arbejdsgiverne, lønmodtagerne og for det offentlige.
Det er der overhovedet ingen tvivl om.
Man kan godt spørge: Hvad er det egentlig, arbejdsgiveren ønsker at gøre for sine medarbejdere?
Arbejdsgiveren ønsker, at medarbejderen kommer i en bedre situation, så den pågældende kan beholde sit arbejde, er i stand til at møde på arbejde hver dag og kan yde en indsats på sin plads.
Det svarer vel egentlig meget godt til, at en arbejdsgiver sender sin medarbejder på kursus i et eller andet, for at medarbejderen skal blive bedre til at varetage sin funktion i firmaet, og det lægger vi jo ikke skat på i Danmark.
Men lige præcis dette punkt har man lagt skat på, og det strider ganske enkelt mod alle de andre principper, vi har inden for skattelovgivningen.
Jeg må nok sige, at den, der mest af alle har givet udtryk for en meget, meget snæversynet kassetænkning, netop er hr. Frank Aaen, som simpelt hen får myrekryb, hver gang der er nogen, der taler om skattefrihed for et eller andet.
Hr. Frank Aaen er så ideologisk imod, at borgerne får lov til selv at disponere over deres penge, at hver gang der er et forslag om, at man kan få fradrag for et eller andet, er hr. Frank Aaen pr. definition imod uden at se sagen i en større sammenhæng.
Det her vil betyde, at der er flere, der kommer i behandling på et tidligere tidspunkt, fordi det er arbejdsgiveren, der finansierer den.
Man får en sparet udgift i det offentlige, som ellers ville hænge på behandlingen, plus at man sparer alt, hvad der hedder sygedagpenge osv. osv., når det ellers var gået helt galt.
Så hvis man nu undlod kassetænkningen i det økologisk forherligende Enhedslisten, ville man opdage, at når man ser det her samlet, er det en økonomisk gevinst for det offentlige at gøre det.
Og det er en menneskelig gevinst for medarbejderen.
Det må dog være to gevinster, som er til at tage og føle på.
Jeg ved ikke, om skatteministeren er sådan politisk masochist, men når skatteministeren lægger op til, at ministeren er indstillet på at drøfte det her, tager vi gerne imod invitationen - det er ikke nær det - men når skatteministeren så lægger nogle kriterier frem, som gør, at man på forhånd kan sige, det er umuligt, må skatteministeren indstille sig på, at det bliver meget, meget lange møder hos skatteministeren, hvor man kan diskutere og diskutere og diskutere uden at finde en rimelig afbalanceret løsning.
For hvad betyder det, når man går ind og siger, at det skal gælde alle ansatte i en virksomhed?
Hvem skal definere, hvornår en medarbejder har behov for at komme på alkoholafvænning?
Hvis det er arbejdsgiveren, der skal definere det, duer det jo ikke, for så kan han jo alligevel lave en differentiering.
Det skal altså være nogle udefrakommende, der vurderer, om en medarbejder skal i alkoholafvænning, hvorefter man er nødt til at pålægge arbejdsgiveren, at han skal betale for, at medarbejderen kommer i alkoholafvænning.
Det er jo faktisk det, der kommer
til at blive gældende.
Og så må jeg nok sige, at så kan jeg ikke være med, så kan Fremskridtspartiet ikke være med, for det vil ikke være holdbart.
Det vil være en helt uholdbar situation, man kommer ud i.
Hvem skal vurdere, hvornår en medarbejder har behov for behandling?
Og hvis det er nogle andre, der skal vurdere det, kommer vi i en situation, hvor vi tvinger arbejdsgiveren til at betale for en sundhedsydelse, som ellers ligger i offentligt regi.
Så skatteministeren får et problem med at finde en løsning på det her. Jeg synes, at vi skulle vedtage forslaget, som det ligger, og så lade det være ved det.
Men hvis ikke det kan være på den måde, og hvis skatteministeren absolut vil have, vi skal sidde til timelange og nattelange møder ovre i Skatteministeriet, så kommer vi gerne fra Fremskridtspartiets side.
En løsning skal vi have.