Svend Erik Hovmand (V), 2002-02-26:
Må jeg allerførst sige tak for mange positive bemærkninger
til nærværende lovforslag.
Jeg er selvsagt helt opmærksom på, at der er mange spørgsmål i dette forslag, som påkalder sig en grundigere behandling i Folketingets Skatteudvalg.
Derfor vil jeg også gøre mine bemærkninger her rimelig korte.
Jeg synes, at de synspunkter, vi har fået, meget klart tilkendegiver, hvad det er for nogle holdninger, som de enkelte partier har.
Allerførst var der en diskussion, som gik på, om det her er noget, der indskrænker, og det synes jeg er en diskussion værd.
Som sagt er der jo ikke voldsomt meget erfaring på dette felt, men der er på ét område: Der er på alkoholområdet en vis erfaring.
Og den erfaring tilsiger i hvert fald mig - den research, jeg har lavet, det indtryk, jeg har, for nu ikke at være alt for præcis - at omfanget af arbejdsgiverbetalte alkoholbehandlinger er steget i de senere år.
Jeg mener, dette tilskrives, ikke lovændringen fra 1999, men derimod en generel udvikling i samfundet med større fokus på alkoholproblemer.
Arbejdsgiveren betaler næsten altid direkte for behandlingerne og ikke via forsikringsordninger.
Dette skyldes måske kravet om, at forsikringsordninger skal gælde for alle medarbejdere, og at mange arbejdsgivere så siger, jamen altså det er bedre for virksomheden at betale direkte.
Hvis denne tese, som jeg tror er meget mere end en tese, holder stik, er dette forslag fremmende for en positiv udvikling, for et større socialt medansvar på arbejdspladserne.
Jeg synes i hvert fald, det er et tema, som vi har behov for alle sammen og helt uden malice og ideologi, og hvad ved jeg, at få dyrket lidt nærmere.
Det er den opfattelse, der blev bibragt mig, og derfor synes jeg, det er nyttigt at spørge: Hvor står det skrevet, at en kollektiv ordning nødvendigvis betyder, at flere kommer med?
Det kan jo være, at flere melder fra - med flere mener jeg antallet af virksomheder - og siger, jamen hvis vi skal betale for alle sammen på én gang, så holder vi os fra det; hvis det er sådan, som vi fornemmer det er nu på alkoholpolitikkens område, at man alligevel betaler direkte for Pedersen, der har et problem.
Jeg siger bare, at man skal være lidt varsom med at stå og sige, at det her er et indskrænkende forslag på alkoholområdet, og man skal i hvert tilfælde ikke sige, at det er det på de øvrige områder.
Derudover har jeg altså svært ved at forstå, at hvis en arbejdsgiver, det være sig en privat eller en kommunal, hjælper fru Pedersen eller hr. Hansen med det dårlige knæ, løser et problem for fru Pedersen og hr. Hansen, løser et problem for arbejdspladsen, løser et problem med hensyn til ventelisterne, der bliver kortere, at man så i den situation fra samfundets side skulle beskatte fru Pedersen og hr. Hansen.
Det kan jeg simpelt hen ikke forstå logikken i.
Man løser rent faktisk et problem for samfundet, for medarbejderen, for virksomheden, for alle, og så skal man straffes.
Det har jeg svært ved at se logikken i.
Men her kan der - det indrømmer jeg gerne - være en ideologisk forskel.
Der kan være nogle, der har en anden opfattelse ud fra et mere ideologisk synspunkt, og det skal jeg selvfølgelig ikke blande mig i.
Jeg er selvfølgelig også helt på det rene med, at den socialdemokratiske ordfører, fru Sandy Brinck, mener, at når flere får det bedre, får bedre muligheder, så er det ikke noget, som Socialdemokratiet nødvendigvis støtter, hvis ikke alle samtidig får bedre muligheder.
Selv om man hjælper nogle og det vil betyde en fordel for en gruppe i samfundet, og selv om man ser for sig, at her er et fremskridt for nogle, siger man alligevel nej, fordi det ikke gælder for alle.
Det er jo en fair måde at tænke på, sådan har Socialdemokratiet jo tænkt i mange, mange år, f.eks på
uddannelsesområdet
Det er jo en ideologisk forskellighed, synes jeg.
er fair nok.
Det er jo en ideologisk holdning, som Socialdemokratiet har haft gennem mange, mange år.
At den nu også har smittet af på Det Radikale Venstre, undrer mig lidt, men o.k., det må vi jo så tage ad notam.
Jeg vil gerne takke for bemærkningerne fra fru Colette Brix, som jo har ganske ret i, at et sådant lovforslag naturligvis må være præget af den nyskabelse, der ligger i det.
Jeg ved ikke, om man ligefrem skal kalde det en forsøgsordning, men i hvert fald er det jo at bevæge sig ud på et nyt område på en måde, som vi ikke har gjort det tidligere.
Det er klart, at vi vil følge denne sag med stor opmærksomhed, og det tror jeg alle vil gøre.
Så skal jeg blot sige til sidst, at jeg også hæftede mig ved hr. Ole M. Nielsens bemærkninger om, at det jo godt kunne være, at det måske alligevel ikke var hensigtsmæssigt, at det omfattede alle, altså der kunne være deltidsansatte, der kunne være en række andre grupper.
Når hr. Aage Frandsen mener, at de penge, der anvendes her, kunne være anvendt bedre, har jeg selvfølgelig også fuld respekt for det standpunkt, det er klart.
Det kan vi jo have forskellige opfattelser af.
Vi tror imidlertid på, at der her tages et initiativ, som fremmer en udvikling på arbejdspladserne, som sikrer, at vi undgår de efter min opfattelse kedelige historier fra det virkelige liv, hvor fru Jensen ved X Kommune eller hr. Pedersen ved Y Kommune eller på en arbejdsplads bliver beskattet, fordi arbejdsgiveren, hvad enten det var den private eller den offentlige, var så formastelig at hjælpe hende og arbejdspladsen og samfundet med et problem.