Jann Sjursen (KRF), 2001-05-31:
Jeg var især glad for de holdningsmæssige tilkendegivelser, som statsministeren kom med i sin besvarelse af forespørgselsdebatten, særlig de, som vedrørte Danmarks globale ansvar.
På det område er regeringen og Kristeligt Folkeparti absolut tæt på hinanden. Jeg er meget enig i, at globaliseringen ikke må føre til, at markedskræfterne og den rå kapital får lov til at råde på bekostning af mennesker og miljø, ikke blot mennesker og miljø i Danmark, men også mennesker og miljø i de dele af verden, der ikke har de samme muligheder, som vi har her i Danmark. Derfor kan jeg kun tilslutte mig, at der er brug for en forstærket indsats for bedre trafikregler internationalt set, som statsministeren udtrykte det, og at Danmark også i international sammenhæng gør alt for at sikre, at markedskræfterne bliver tæmmet.
Det er vigtigt, at det sker i regi af verdenshandelsorganisationen WTO, og det er derfor også vigtigt, at Danmark bruger den platform, vi har i EU-sammenhæng, netop til at påvirke denne organisation, for selv om vi synes, at vi kan meget i Danmark, så må vi trods alt indrømme, at vi ikke kan ændre verden alene.
Vi har brug
Statsministeren har så fuldstændig ret, når han siger, at vi ikke bliver rigere af, at andre bliver fattigere.
Det er vores pligt som en af verdens rigeste nationer at udvise solidaritet med de fattigste her på jord og ikke lade dem betale for de synder - jeg vil kalde det sådan - vi har begået herhjemme gennem årene ved at leve over evne, også i det offentlige regi. Vi ønsker fra Kristeligt Folkepartis side at gå videre end blot til at konstatere, at vi skal fastholde det nuværende niveau for ulandsbistanden.
Vi synes, at Danmark bør gå sammen med de lande, Norge, England og USA, som er villige til at afskrive udviklingslandenes gæld, og vi mener, at vi bør gøre det, ud over det vi allerede i dag giver i ulandsbistand.
Vi mener i det hele taget, at vi ikke bare skal fokusere på den ene procent af bruttonationalindkomsten, vi giver i udviklingsbistand, men også fokusere på kvaliteten i denne.
For mig er det komplet uforståeligt, at regeringen, der i forskellige internationale fora hævder spørgsmålet om menneskerettigheder som et af de mest afgørende sammen med spørgsmålet om god regeringsførelse og politisk lederskab, ikke kan mande sig op til i forhold til en leder som Mugabe i Zimbabwe at sige, at nok vil vi støtte de fattigste i Zimbabwe, være med til at bekæmpe hiv og aids
, men vi kan ikke på det overordnede plan have et programsamarbejde med et land og dets regering, når den tæller en leder som Mugabe og det, han står for. Kvantitet i udviklingsbistanden må gå hånd i hånd med kvalitet, og Danmark bliver nødt til, også for at sikre fortsat folkelig opbakning herhjemme til den høje ulandsbistand, at drage konsekvenserne i forhold til regeringer, der ser stort på de mest basale menneskerettigheder, som vi ellers ynder at fastholde i international sammenhæng.
I forhold til Central- og Østeuropa er det vigtigt, at Danmark er hurtig med en ratifikation, sådan at den kan ske i forbindelse med afstemningen i morgen her i Folketingssalen.
Nicetraktaten, ikke kun med dens positive sider, men også de mere negative sider, som rent faktisk også findes,
er en politisk forudsætning for udvidelsen mod øst.
Det er derfor, Kristeligt Folkeparti helt utvetydigt siger ja til Nicetraktaten, også på trods af at vi ikke er begejstret for alle de nye traktatændringer, f.eks. ændringerne vedrørende demokratikontrol, eller den afgørelse, der er truffet med hensyn til kommissionssammensætningen, når den når ud over de 27 kommissærer, hvor man går over til et såkaldt ligeligt rotationsprincip. Men vi synes, at udvidelsen må gå forud for andet, også forud for det, at vi ikke lige præcis - og hvorfor skulle vi egentlig have fået det - har fået den traktat, som vi kunne ønske os i Danmark eller i Kristeligt Folkeparti.
Vi glæder os over, at det i de seneste dage og uger også er lykkedes at rydde nogle sten af vejen i forhold til at sikre udvidelsen, at nogle af de lande, som har truet med at tage udvidelsen og de central- og østeuropæiske lande som gidsler i et forsøg på selv at opnå nogle favorable ordninger, rent faktisk har veget.
Her tænker jeg rent faktisk på Tyskland og Østrig, og jeg tænker også på Spanien.
Det er altafgørende, at Danmark og de øvrige EU-lande nu viser lederskab, viser politisk mod til at gennemføre, til at realisere den tanke, som ligger bag EU, nemlig tanken om at skabe fred i Europa, om at skabe et helt Europa.
Det er den historiske udfordring, fællesskabet står over for nu, og det er den udfordring, som man ikke må tabe af syne.
Statsministeren har så taget mottoet »ting tager tid«
til sig.
Og det forstår jeg så godt.
Ikke så meget, fordi det er en åbenlys kendsgerning, at nye reformer, ny lovgivning, også på udlændingeområdet, som statsministeren var inde på det, tager tid - det gør det selvfølgelig - men også fordi regeringen mildt sagt ikke altid formår at sætte handling bag de flotte holdninger.
Lad mig i den forbindelse minde om Rasmus Larsens gruk i Vandrehallen, i øvrigt i den del af Vandrehallen, hvor portrætterne over tidligere statsministre hænger.
Her har Rasmus Larsen har skrevet: »Gerning vil have tid«.
Og det matcher jo meget godt statsministerens slogan »ting tager tid«, men hvor det jo også lyder: »men tid vil også have gerning«.
Det er altså ikke bare et spørgsmål om at lade tiden gå, og så sker tingene nok.
Det er også et spørgsmål om at have vilje og mod til at sætte handling bag de fine holdninger.
Lad mig her bruge familiepolitikken som et eksempel.
Her har statsministeren taget et ekstremt langt tilløb, må man nok sige, i forhold til de løfter, der er givet ved forskellige lejligheder.
Jeg vælger at tro det i dag.
Lad mig i den forbindelse notere, og det er på plussiden, at statsministeren i dag ikke brugte tid på at glæde sig over, at der er skabt 165.000 nye institutionspladser, siden regeringen tiltrådte.
Når jeg siger det, er det, fordi det jo på det område ikke kun gælder spørgsmålet om kvantitet, men også spørgsmålet om kvalitet; og i de drøftelser, der skal føres til efteråret om en familiepakke, er det også magtpåliggende for Kristeligt Folkeparti, at vi i forhold til daginstitutionerne ikke bare ser på, at der nu skal skabes endnu flere pladser, men sætter fokus på dels at give forældrene valgfrihed, men også på, hvad der sker i institutionerne i de mange timer, hvor børnene rent faktisk opholder sig der.
Hvad sker der pædagogisk?
Og hvad sker der inden for de desværre begrænsede fysiske rammer, som mange børn må opholde sig i mange timer dagligt?
Det er jo tankevækkende med den store fokus, der er fra regeringens side på arbejdsmiljø i forhold til de voksne, at der ikke i lige så høj grad er fokus på børnenes arbejdsmiljø såvel i daginstitutionerne som i folkeskolen, hvor der så sandelig, som jeg har været inde på tidligere i debatten her i dag, også er brug for et løft med hensyn til renovering af gamle skolebygninger og i forhold til, at der ikke bliver stuvet helt så mange børn ind i klasserne, som det sker i dag, til stor ugunst for de læringsprocesser, som skal ske dér, fordi der ganske enkelt er for mange børn i mange klasser til de lærere, der er.
Når det gælder spørgsmålet om barselorloven, vil jeg godt sige, at det for Kristeligt Folkeparti er vigtigt, at det bliver en fleksibel 1-årig barselorlov, der bliver gennemført.
Vi lægger vægt på, at småbørnsfamilierne får de optimale muligheder for selv at kunne vælge, hvordan de vil indrette sig.
Det betyder, at forlængelsen af barselorloven, sådan som vi har foreslået det, skal kunne konverteres til deltidsorlov kombineret med ret, og jeg understreger ret, til deltidsarbejde for småbørnsfamilierne.
Vi mener ikke, det er nok, at småbørnsforældrene skal ud i et slagsmål med arbejdsgiverne med hensyn til få lov til at holde orlov på deltid.
De skal have ret til at holde orlov på deltid
Hvad angår børnepasningsorloven, tror jeg til gengæld, at vi måske kan finde hinanden, regeringen og Kristeligt Folkeparti, for Kristeligt Folkeparti ønsker heller ikke at afskaffe børnepasningsorloven.
Vi vil fastholde den, fordi vi synes, at det skal være muligt for småbørnsforældrene i de første af barnets leveår også at holde orlov på fuld tid, hvis det er det, man vil, eller kombinere fuldtidsorlov med deltidsorlov.
Jeg vil ikke på forhånd afvise at indgå i sådanne diskussioner, men jeg vil godt sige, at vores præmis i forhold til orlovsdiskussionen og forlængelse af barselorloven er, at arbejdsgiveren ikke skal belastes yderligere af det, der måtte blive en beslutning i Tinget.
Og så til spørgsmålet om, hvorvidt en forlængelse af barselorloven skal reserveres fædrene: Det siger vi klart nej til.
Vi mener, at familierne er bedst til at vurdere, hvordan orloven skal fordeles mellem far og mor.
Vi mener ikke, at børnene skal tages som gidsler i en ligestillingsdiskussion. Men det er klart nok, at lange orlovsperioder kan få betydning både for karriere og for tilknytning til arbejdsmarkedet.
Derfor vil jeg opfordre regeringen til at tackle det spørgsmål også ved at se på de pensionsopsparingsmuligheder, kvinder såvel som fædre har i forbindelse med orlovsordninger, og også hvilke muligheder der er for at styrke deres tilbagevenden på arbejdsmarkedet.
Jeg vil også godt sige, at det fra Kristeligt Folkepartis side er vigtigt, at man særskilt ser på problemstillingen vedrørende enlige forsørgere i denne sammenhæng.
For skal længere orlovsperioder og deltidsorlov blive en realistisk mulighed ikke bare for de familier, hvor både far og mor er der, men også for de mange familier, hvor kun den ene af forældrene er der, ja, så må de enlige forsørgeres situation særskilt tackles i forbindelse med diskussionerne til efteråret. Kort sagt: Kristeligt Folkeparti melder sig på banen til drøftelser om en familiepakke til efteråret. I forhold til de ældre lagde statsministeren vægt på, at de ældre ikke er nogen byrde, og det synes jeg er en vigtig melding at få frem.
De ældre er tværtimod en kæmpe ressource, og jeg må også sige en overset ressource mange gange i vort samfund.
De er en gevinst i utrolig mange sammenhænge i forhold til det frivillige foreningsliv, i forhold til det nære samfund, ja, i forhold til det civile samfund i det hele taget.
Men der er selvfølgelig problemer, der skal løses på det område også.
Der er spørgsmålet om mangel på ældreegnede plejeboliger.
Og her må jeg sige, at regeringen ikke har været specielt lydhør over for de initiativer, som Kristeligt Folkeparti har villet tage i denne folketingssamling.
Men det er en sag, som vi så heldigvis kan få hjælp til at få løst uden om regeringen, og det ser vi frem til sker i morgen.
Vi vil også meget gerne være med til at sikre, at de ældre får den hjemmehjælp, som de er blevet visiteret til, ved at kommunerne forpligtes til at indgå aftaler med virksomheder, som de ældre kan ringe til den dag, den kommunale hjemmehjælp af en eller anden grund måtte udeblive.
Det er ikke et spørgsmål om at udlicitere hjemmehjælpen eller overlade den til private.
Det er et spørgsmål om at give private muligheder for, at ældre kan rekvirere dem, når kommunen fra tid til anden svigter.
På sundhedsområdet er der brug for at få bragt ventelisterne yderligere ned.
Og jeg siger med vilje yderligere ned, for der er da absolut sket noget på det område i de senere år.
Men fortsat er det vores opfattelse, at vi skal videre.
Det er ikke kun et spørgsmål om at bevilge flere penge til sundhedssektoren og til sygehusene, det bliver også nødvendigt, men det er også i høj grad et spørgsmål om at se på strukturen og se på de stive faggrænser, der fortsat er på det område.
Struktur og faggrænser skal ses efter i sømmene, penge alene gør det ikke.
Der er betydelige barrierer i selve systemet i forhold til, at vi når de målsætninger, vi har på sygehusområdet.
Vi er enige fra Kristeligt Folkepartis side.
Jeg synes imidlertid, det var kedeligt - det var måske ikke mindst den socialdemokratiske ordfører, der påtog sig den opgave, som statsministeren påtog sig i forbindelse med sin nytårstale - at det er landbruget, der ligesom skal blive prygelknabe i den diskussion.
Det er urimeligt, fordi landbruget rent faktisk har gjort en kæmpeindsats, også på området vedrørende gylletanke, for at blive i fru Pernille Blach Hansens sprogbrug fra tidligere.
Landbruget har investeret millioner, ja, milliarder i bedre miljø i de senere år.
Det betyder ikke, at de ikke skal gøre mere; det skal de. Men det betyder, at det ikke er anstændigt at gøre det erhverv til prygelknabe i miljødebatten.
Det er for let.
For let, fordi det offentlige også har et kæmpeansvar, f.eks. i forhold til at sørge for, at de mange utætte kloakker bliver renoveret.
De er også en tikkende bombe under vort miljø og en trussel med hensyn til rent drikkevand til kommende generationer.
Det er også et spørgsmål om at blive bedre til at skabe flere arbejdspladser.
Vil regeringen en styrket indsats på de to områder, så kan man regne med Kristeligt Folkeparti.
Vi vil gå så langt som til at sige, at også asylansøgere skal have mulighed for at påtage sig arbejde, hvis de rent faktisk har mulighed for det, og hvis deres arbejdskraft bliver efterspurgt.
Vi forstår stadig væk ikke, hvorfor regeringen ikke har taget nye initiativer på det område.
Og så skal sagsbehandlingstiden ned.
Vi er enige med de ordførere, der her i debatten har lagt utrolig stor vægt på det.
Det er en pestilens, ikke mindst for de asylansøgere, som må gå og vente måneder og i nogle tilfælde år på at få afklaret deres sag.
Det regionalpolitiske område er vigtigt, for vi skal tage hele landet i brug.
Vi synes fra Kristeligt Folkepartis side, at vi har nået en del i forhold til de initiativer, vi har taget i de sidste folketingssamlinger, og som vi også har fået regeringen med på.
De regionalpolitiske konsekvenser bliver nu vurderet i alle lovforslag, og der er blevet truffet beslutning om, at der skal udflyttes statslige arbejdspladser.
Vi synes, det er vigtigt at komme videre også i den diskussion og få set ikke mindst på bloktilskuddet og den mellemkommunale udligning, fordi det i sig selv er med til at vride Danmark skævt.
Vi håber, at regeringen vil være med til at tage yderligere initiativer på det område i fællesskab også med Kristeligt Folkeparti.
De svage grupper skal vi også have med.
Vi er glade for den førtidspensionsreform, som vi er forligspart i.
Vi mener, at den i virkeligheden kan give et gevaldigt løft for nogle af vores svage grupper og ikke mindst give dem en plads på arbejdsmarkedet, også selv om det ikke bliver på fuld tid.
Vi er ikke færdige med arbejdet i relation til den reform; der udestår stadig væk spørgsmålet om at skaffe de nødvendige
fleksjob
Hjemløse, misbrugere og sindslidende, ja, også de ufødte, som tilhører de grupper, der ikke selv råber op, men som må have talsmænd også her i Tinget, vil Kristeligt Folkeparti også gerne fokusere på.
Vi har nemlig brug for et skifte væk fra dem, der gør alt op i markedsværd, dem, der tæller i kroner og øre i forhold til den indsats, der ydes,
et skifte, hvor vi går fra at fokusere på markedsværd til at fokusere på menneskeværd, på det enkelte menneskes værd som det, det rent faktisk er. Fællesskabets betydning er vigtig.
Mennesket er ikke som en øde ø - man har talt meget om øde øer i denne folketingssamling - men har brug for fællesskab.
Menneskeværd og fællesskab, de to ting går hånd i hånd og er grundlæggende værdier, som også lovgivningen må basere sig på.