runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Martin Lidegaard (RV), 2006-05-19:
Det skal være ganske kort.
Jeg har siddet og regnet lidt på det.
Det er sådan en slags servicemeddelelse til Venstres ordfører, til Dansk Folkepartis ordfører, der spurgte, hvad det egentlig ville koste at gennemføre, kan man sige, udbygningen af vindanlæg i Danmark, og hvem der skulle betale.
Nu hørte vi lige, hvad det ville koste med hensyn til biobrændstoffer; det vil koste nogle få kroner pr. tank.
Jeg har siddet og regnet på, at hvis vi for en ganske almindelig familie med et forbrug på 4.000 kWh om året sagde, at vi vil have 100 pct. vindenergi, og vi ser, hvordan prisen var på det sidste udbud lavet på hav, så vil det betyde en merpris for hr. og fru Danmark på ca. 300 kr. eller godt 20 kr. om måneden på elregningen.
Bare som en tanke.
Regeringen vil meget gerne have biobrændstoffer ind på markedet, men vi mener, at det må være spillerne på markedet, der skal komme med det, når vi taler førstegenerationsteknologi.
Jeg bliver ikke – og det gentager jeg – overrasket, hvis der inden for få måneder vil være benzinselskaber, der siger: Vi lytter meget til, hvad politikerne siger, vi ser meget i avisen, hvad der sker, vi ser også, at det måske kun drejer sig om en forskel på 18-19 øre med 5 pct. iblandet pr. liter.
Det, vi skal blande os i, er anden generation, hvor vi jo er enige om, at det drejer sig om affaldsprodukter både fra landbrug og fra andre ting, altså organiske produkter af forskellig slags.
Og det har jeg ikke hørt nogen være uenige i, nemlig at det er det, der er fremtiden.
Jeg gentager også, hvad jeg sagde i Energiudvalget, da jeg blev minister for 16 måneder siden, dengang sagde jeg 15, hvor man sagde, at der kunne gå
6, 8, 10 år til
Jeg har hørt folk, der arbejder i branchen, også folk i enzymbranchen, hvor vi jo er førende, sige, at det måske sker inden år 2010.
Så er vi jo altså pludselig meget tættere på.
Og der er det da fint, hvis vi har en førstegenerationsløsning, fordi markedet finder, at der er plads til det, ellers må det være anden generation, der er det rigtige.
Det er det, regeringen gerne har villet sætte skub i ved at finde de 200 mio. kr. og håbe på, at det bliver til mere, hvilket jeg er ret sikker på at det bliver – måske bliver det til 400 mio. kr., så vi får den overgangsfase mellem forskning over demonstration til marked.
Og det sker så inden for en periode, som jeg ikke kan beskrive som andet end på mellem 3 og 4 år, sådan som mine forventninger ser ud.
Per Clausen (EL), 2006-05-19:
Nu er det alligevel blevet sådan, at noget af det, transport- og energiministeren siger i den her sag bekymrer mig en lille smule.
For jeg synes jo, at det må være meget vigtigt, hvis man har en idé om, at man ønsker at sikre, at der bliver en større uafhængighed af de fossile brændstoffer, at man så også har en konkret idé og vilje til at tage nogle initiativer, der sikrer, at de nye produkter kommer ind på markedet.
Jeg synes faktisk, at jeg også mangler en forklaring på, hvordan ministeren vil sikre, at man får andengenerationsbiomasse gjort attraktiv i en situation, hvor alle jo siger, at der med det, ministeren indtil nu har skaffet, ikke engang er penge til demonstrationsprojekter.
Det har jeg forstået på forskerne at den ikke er endnu, men at det vil den være inden for et eller andet tidsrum, som jeg ikke kan vurdere.
Selvfølgelig skal jeg ikke det.
Når jeg kører mellem Vejle og København, så ser jeg prisforskelle, som fru Anne Grete Holmsgaard helt rigtigt har sagt, på helt op til 1 kr.
Så må markedet jo præstere det, det kan ikke være anderledes, hvis man tror på markedsøkonomi i stedet for planøkonomi.
Nu svarede ministeren på noget andet end det, jeg spurgte om, men det kan jo være min fejl, fordi jeg udtrykte mig uklart.
Jeg fører sådan set i andet regi forhandlinger med en konservativ minister, hvor jeg bruger meget energi på at forklare, at vi ikke har brug for et vandpoliti til at kontrollere prisen på vand, men sådan er det jo op og ned med den slags.
Jeg vil vende tilbage til det, den her sag drejer sig om.
Derudover har vi jo altså, som det er sagt før, ganske mange penge, som vi bruger på energiforskning i øvrigt.
Og allersidst er der de 3 gange 20 mio. kr., som vi også har afsat i forbindelse med dette års finanslov.
Så der er mange penge til forskning, og de bliver brugt.
Jeg må sige, at selv om man måske ser visse differencer i udlægningen i pressen i dag, så er mit overordnede indtryk bestemt, at man også i forskermiljøer har været meget tilfreds med det udspil om de 200 mio. kr., som regeringen er kommet med.
Per Clausen (EL), 2006-05-19:
Jeg vil så spørge familie- og forbrugerministeren, om det betyder, at man ved de lånerammer, man skal stille til rådighed for kommunerne i forbindelse med de kommende forhandlinger, vil tage højde for, at kommunerne skal have en ekstra økonomisk mulighed for også at løfte den her opgave.
Eller handler det bare om, at man siger, at der er nogle lånerammer, og dem kan I jo også bruge til det her?
For så er vi ærlig talt lige vidt.
Jeg vil bare sige, at jeg ud fra sådan en foreløbig vurdering tror, at de beløb, der stilles til rådighed i beslutningsforslaget, hvis det skulle blive vedtaget, klart er i underkanten af de beløb, det vil være nødvendigt at investere i kommunerne, hvis der skulle etableres de fornødne køkkenfaciliteter rundtomkring på skoler og i daginstitutioner.
Det er naturligvis afhængigt af, hvor omfattende faciliteter der skulle være til rådighed, om man ønsker et køkken, hvor man kan foretage en fuld tilberedning af mad fra start til slut, eller man ønsker faciliteter, hvor man kan modtage mad, der er leveret udefra, og sikre servering af det på en fornuftig måde.
Elisabeth Geday (RV), 2006-05-19:
Når jeg nu sådan lytter til ministeren, kan jeg høre, at det er marginalt, hvor langt vi står fra hinanden i den her sag, ikke kun når det gælder Det Radikale Venstres, men i og for sig også Enhedslistens ønsker med det her beslutningsforslag.
Jeg tror, at der, hvor vandene måske skiller, er med hensyn til vores tålmodighed med at få etableret sunde madordninger på skolerne, så jeg kunne godt tænke mig at spørge ministeren: Hvor lang tid må der gå, inden der er etableret sunde madordninger på samtlige af landets daginstitutioner og skoler?
Men jeg kan sige, at regeringen i nær fremtid agter at komme med et udspil til, hvordan vi kan udvikle en god kostpolitik rundtomkring på landets skoler og daginstitutioner, og jeg ønsker da, at vi så hurtigt som muligt får skabt en udvikling, sådan at man på alle skoler og daginstitutioner kan servere noget sund mad for børnene.
Jeg mener dybest set også, at det ud fra en familiepolitisk synsvinkel er rigtigt, for vi kender jo alle sammen, i hvert fald os, der har børn, den situation, at man om morgenen står og skal sørge for, at børnene får morgenmad; man skal altså også lige sørge for, at de får madpakke med; alle skal ud ad døren inden en bestemt tid; og man skal måske også selv gerne have lidt at spise, inden man går.
Der vil det jo for roen i familien om morgenen være en aflastning, hvis børnene får noget sund mad henne i skolen.
Så kan jeg til det, ministeren sagde, tilføje, at derudover er det sådan, at når børnene lærer om sund kost og ernæring i kraft af deres madordninger, vil det faktisk også smitte af på forældrene, fordi de så også vil blive oplyst om, hvad der er sund kost og ernæring, hvis det måtte være fremmed for dem.
Men jeg vil alligevel godt lige holde fast i, at ministeren meget tydeligt fortæller om alle de fordele, der er ved sunde, gode madordninger.
Jeg hører jo ministeren sådan, at det er et ønske fra ministeren, at de bliver etableret.
Ligger der i det, at der med den plan, som regeringen nu vil lægge op til, på en eller anden måde bliver lagt en handlingsplan for, hvornår man skal være nået så langt, at så stort et antal af skoler og daginstitutioner har fået madordninger, at man kan regne med, at det vil have en effekt på børns sundhed?
Det er en plan, vi agter at fremkomme med i nær fremtid.
Men jeg er sådan set enig i den betragtning, at det kan have en afsmittende virkning på forældrenes kostvaner, at børnene får noget sund mad henne i skolen.
Familie- og Forbrugerministeriet har jo for nylig sammen med bl.a. 3F haft projekter på nogle arbejdspladser rundtomkring i Danmark, hvor vi sikrede sund mad i kantinerne for medarbejderne, og der viste det sig faktisk i evalueringen af de projekter, at det smittede af på den mad, man tilberedte, når man kom hjem.
Så jeg er sikker på, at der kan sættes nogle gode cirkler i gang på den her måde.
Poul Henrik Hedeboe (SF), 2006-05-19:
Ud fra ministeren svar vil jeg spørge lidt videre: Vil ministeren være parat til at dyrke frivilligheden så meget, at f.eks. en tredjedel af skolerne aldrig vil indføre de her ordninger, eller er der en grænse for, hvornår ministeren vil skride ind og sige: Nu har vi altså virkelig behov for det?
Jeg tror, at de vil fungere bedst, ved at de gror frem på initiativer, der kommer i de enkelte skoler og i de enkelte daginstitutioner, ikke mindst fra forældrenes side, sådan at man selv føler et ejerskab til de ordninger, der bliver etableret.
Der kan jo være forskellige ønsker med hensyn til, hvilken form for mad og hvilken form for servering og tilberedning osv. der skal være de enkelte steder.
Og der har vi i regeringen det udgangspunkt, og jeg tror egentlig, det er et principielt udgangspunkt, som vi i hvert fald i mange sammenhænge deler med ikke mindst Socialistisk Folkeparti, at vi skal sikre nærdemokratiet, at vi skal sikre, at folk udeomkring selv er medbestemmende om deres egne forhold.
Derfor er jeg tilbageholdende med at påtvinge nogle bestemte ordninger inden for nogle bestemte frister.
Men det er da klart, at når vi sætter en udvikling i gang, skal vi nøje følge, om der overhovedet sker noget, og hvis ikke der gør det, må vi overveje, hvad der så kan gøres.
Men jeg tror, at er der kun nogle få steder tilbage, hvor man ikke har sådanne ordninger, så vil der opstå et pres for, at man også der får ordningerne, for forældrene må jo være interesserede i det.
Jeg er helt enig med ministeren i, at tingene fungerer bedst, hvis der er engagement fra begge sider, men vi kan jo godt komme til at stå i en situation, hvor der ikke er det engagement.
Og den her ordning lægger jo ikke op til tvang; den udvider mulighederne og gør det nemmere at komme med engagementet fra borgernes, fra kommunens side.
Lad os nu se, om ikke vi ved forskellige initiativer kan sætte en positiv udvikling i gang, så vi ser, at sunde madordninger hurtigt breder sig rundtomkring til alle daginstitutioner og skoler i Danmark.
Hvis det mod forventning ikke bevæger sig i den retning, så må vi jo overveje, om der er behov for yderligere tiltag.
Mette Gjerskov (S), 2006-05-19:
Tak til ministeren.
Jeg synes, at det er rart, at vi er enige om, at overvægt og dårlig ernæring, som overvægten jo er et resultat af, er så stort et problem i den vestlige verden og ikke mindst i Danmark.
Jeg vil også sige, at jeg synes, det er positivt, at ministeren ikke kun taler om forældrenes ansvar i den her sag.
Jeg synes, det virkede, som om ministeren har flyttet sig lidt, og det er jeg glad for.
Men jeg synes, at ministeren er alt, alt for diffus.
Altså, der er gode hensigter, og regeringen vil komme med en plan, og der skal nok opstå et pres, og vi skal sætte en positiv udvikling i gang.
Det er meget, meget diffust.
Kunne vi ikke få løftet en lillebitte smule af sløret for, hvad det er, regeringen egentlig har tænkt sig på det her område?
For det er jo væsentligt, at vi sætter det i gang nu.
Det her er jo ikke noget nyt forslag, vi har jo diskuteret det før.
Nu er det, der er på dagsordenen, jo behandlingen af B 94, og der mener jeg, at jeg har sagt rimelig klart, at det vil regeringen afvise.
Så jeg tager jo stilling til det, der er på dagsordenen, klart og tydeligt.
Hvad angår de planer, regeringen har, vil jeg meget gerne melde dem ud og diskutere dem, når vi har færdigudarbejdet dem.
Men planer må jo nu engang være mere diffuse, før de er færdige end efter, og derfor vil jeg ikke udtale mig konkret om en plan, der ikke er færdigudarbejdet endnu.
Jeg er enig i, at det er en god idé, at tingene går fra at være diffuse og så bliver mere konkrete bagefter.
Det er jo noget rod, hvis det er den anden vej rundt, så jeg vil da gerne kvittere for, at ministeren tager tingene i den rækkefølge; det synes jeg er meget betryggende.
Men nu var det sådan set ikke mig eller Socialdemokratiet, som begyndte at tale om regeringens plan.
Det var faktisk ministeren selv, som sagde, at regeringen havde en plan i skuffen, og bl.a. derfor kunne man ikke støtte Enhedslistens forslag.
Derfor bliver det særskilt interessant, især fordi vi jo tager i betragtning, at vi regner med, at regeringen har sit støtteparti på plads, og at regeringens plan derfor rent faktisk bliver vedtaget.
Så kunne ministeren ikke være en lille smule mindre diffus
Han har vel gjort sig nogle lidt mere konkrete tanker om, hvad det her skal dreje sig om.
Jeg syntes, jeg skyldte Folketinget at nævne, når vi nu behandler det her beslutningsforslag, som vi gerne vil afvise, at regeringen arbejder med en plan, der er mere omfattende og indeholder en række tiltag på området.
Men jeg må jo fastholde, at jeg ikke kan begynde at nævne planens enkelte elementer, før de er færdigbearbejdede og aftalt i regeringen, og vi arbejder altså stadig væk med den her plan.
Søren Pind (V), 2006-05-19:
Men vi kan ikke støtte Enhedslistens forslag.
For skal en madordning fungere godt, skal både børn, forældre, lærere og pædagoger involvere sig i projektet.
Lysten og engagementet skal med andre ord være til stede.
Vi vil ikke tvinge nogen ind i en madordning, men vi vil meget gerne, at børnene får mulighed for at deltage i en sådan.
Samtidig er det vigtigt for os, at madordningerne er selvfinansierende, og at private leverandører skal have mulighed for at fungere som leverandører i en madordning.
Vi ser som nævnt meget gerne, at vi får flere madordninger rundtomkring på de danske skoler og daginstitutioner, og vi vil gerne skubbe på med en statslig indsats for at få flere oprettet.
Men det skal primært ske ved at tilbyde rådgivning og faglig assistance i forbindelse med formuleringen af mad- og måltidspolitikker på de enkelte institutioner.
For at det ikke bare bliver ved de smukke ord, så lancerede Venstre for nylig et forslag om, at alle kommuner inden 2008 skal udarbejde en kostpolitik for deres skoler og institutioner, hvilket naturligvis skal ses i lyset af, at vi vil have mere skub på dette område.
Jeg skal runde ordførertalen af med at knytte en kommentar til det tekniske i Enhedslistens forslag.
Det virker noget useriøst.
Enhedslisten fremsætter her et forslag med mildt sagt meget fine ambitioner og har fuldstændig undergravet sit eget forslag økonomisk.
Enhedslisten ønsker en støttepulje, der skal anvendes til madordninger i børnehaver og vuggestuer, skoler, SFO'er, fritidshjem, fritidsklubber osv., men man har kun fremlagt en plan for, hvad det vil koste at indføre madordninger på landets skoler.
Det stiller Venstre sig undrende over for, og Venstre kan ikke støtte forslaget.
Per Clausen (EL), 2006-05-19:
Nu skal jeg ikke gå ind i nogen særlige finurligheder i forhold til hr. Søren Pind, der ikke er ordfører på området, men bare sige, at de fleste af de betragtninger, hr. Søren Pind fremførte, sagtens kan rummes i vores forslag.
Det andet er, at vi ikke har haft nogen forventning om, at staten skulle betale hundrede procent for etableringen.
Vi opfatter det som en tilskudsordning til kommunerne, hvor de tekniske detaljer kunne fremlægges efterfølgende.
Det er bare vores erfaring med kommunalpolitikere – hr. Søren Pind kan have andre – at hvis der er statsmidler, man kan få adgang til, er viljen til at finde kommunale midler ofte også større.
Men det er bare for at afklare den sag.
Tina Petersen (DF), 2006-05-19:
Jeg tror, at jeg kan svare ordføreren ganske, ganske kort ved at sige, at uanset hvilken regering der sidder ved magten, vil de partikler være der, og de bliver meget svære at ændre.
Nu nævnes partikler osv.
Det er få dage siden, vi f.eks. har diskuteret radongas, som også er en naturting, og så er der de ting, vi påføres udefra.
Det er selvfølgelig klart, at dem skal vi blive bedre til at håndtere, og det synes jeg også vi bliver.
Men jeg synes ikke, man decideret kan sætte sig ned og klandre en frem for en anden og sige: Det er jeres skyld, at der ikke er gjort noget her.
Danmark er faktisk enormt langt fremme på mange af de her punkter.
Søren Pind (V), 2006-05-19:
Der var for så vidt ikke noget spørgsmål, det var mere en konstatering fra Enhedslistens ordførers side.
Så det er fint.
Per Clausen (EL), 2006-05-19:
Det var da meget positivt, at vi skulle så langt ind i ministerens tale, før vi fik begrundelsen, eller hvad man nu skal kalde det, for at afvise forslaget.
For ministeren er jo enig i, at der skal gøres en indsats.
Men det, jeg bare synes er problemet, er, at ministeren meget entydigt afviser at gøre noget ved det, som måske er en af de største barrierer for, at man kommer i gang på det her område, nemlig at der er brug for ganske store og også set fra en kommunes side måske for store investeringer.
Det kunne faktisk medvirke til at kickstarte de her skolemadsprojekter, hvis der blev givet et tilskud i etableringsfasen.
Det er et synspunkt, som ministeren jo heller ikke tidligere har været fremmed over for.
Jeg mener, det var i Børsen den 23. marts, at ministeren udtalte, at det var han da ikke sådan direkte afvisende over for; men det er ministeren blevet siden, kan jeg forstå.
Jeg sagde faktisk, at jeg mener, at kommunerne må kunne bruge de lånerammer, som de får stillet til rådighed, i det omfang de også får dem stillet til rådighed i de kommende år, netop til at fremme investeringer i køkkenfaciliteter på skoler og daginstitutioner.
Så vidt jeg husker, var det netop det synspunkt, jeg også gav til kende i Børsen ved den lejlighed.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2006-05-19:
Jeg vil godt tage fat på biobrændstofferne og de 200 mio. kr.
Jeg går ud fra, at intentionen med de 200 mio. kr. til videreudvikling er, at produktet skal ud på markedet.
Så vil jeg gerne vide, hvornår ministeren mener det skal ud på markedet i Danmark, og hvad det egentlig er, ministeren vil gøre, for at det så – som ministeren mener – kun bliver andengenerationsbiobrændstoffer, der kommer ud på markedet.
Hvad er det for en politisk slagplan, ministeren har for det?
Det er det ene.
Det andet er, at statsministeren i EU-sammenhæng jo har sagt ja til det dokument, der kom fra Det Europæiske Råd i marts i år, hvor man siger ja til, at Kommissionen og EU skal overveje en målsætning på 8 pct. biobrændstoffer i transportsektoren.
Hvad er ministerens plan for, at Danmark lever op til det, når nu man har sagt ja til, at det vil man overveje?
Derfor skal jeg prøve at gøre det sådan i overskrifter.
Med hensyn til de 200 mio. kr. er det regeringens opfattelse, at vi nu har sat de penge af, og at vi også regner med, at der kommer betydelig mere til, måske 400 mio. kr., måske mere.
Som fru Anne Grete Holmsgaard husker, nedsatte vi i forbindelse med finansloven for 2006 en arbejdsgruppe med bl.a. Finansministeriet og mit ministerium, der skulle kigge på, hvordan vi kommer videre i al det her.
Den arbejdsgruppe skulle være færdig med sit arbejde inden udgangen af 2006.
Det er rigtigt, at vi i vores oplæg, som vi har offentliggjort i går, fokuserer på andengenerationsbiobrændstof, så det er altså arbejdsgruppen, der skal komme med oplæg til det, og så vil det selvfølgelig blive diskuteret bredt, hvordan vi gør det bedst muligt.
Tina Petersen (DF), 2006-05-19:
Til fru Anne Grete Holmsgaard kan jeg sige, at den regning jo er blevet mindre, mens den her regering har siddet, bl.a. som følge af de aftaler, regeringen har indgået med Dansk Folkeparti.
Det er da klart nok, at man kan nævne en sammenhæng med sygehusvæsenet.
Det er jo til sygehusvæsenet, de folk kommer, der er blevet påført en eller anden kræftfremkaldende ting af noget fra biler, pesticider – det kan være mange ting.
Det er klart, at så er der en regning, der skal betales.
Jeg tror som sagt, at vi er enige om, at der jo skal gøres noget ved det her, og det tror jeg sådan set også regeringen er enig i.
Spørgsmålet er bare stadig væk, hvordan vi så gør det, og der er vi måske ikke enige.
Jeg mener stadig væk, at det er dejligt, når man en morgen vågner op og ser ministeren på fjernsynet, som siger, at nu har vi lige 200 mio. kr.
Kan han ikke gøre det lidt oftere, i stedet for at gå decideret efter forbruger ne?
Det på tv synes jeg nemlig er en rar ting; det er den vej, jeg gerne vil.
Per Clausen (EL), 2006-05-19:
Det er så anden gang, vi er enige, for jeg er meget enig med fru Charlotte Dyremose i, at Det Konservative Folkeparti nok er det parti i regeringen, som bekymrer sig mest om miljøet.
Det siger måske heller ikke så meget, men lad det være.
Det andet, jeg i virkeligheden vil spørge om, er følgende: Er fru Charlotte Dyremose enig i, at det scenarie, som vi fik beskrevet i går, som opererer med en halvering af forbruget af olie og en halvering af CO2–udslippet, både er teknisk og økonomisk realiserbart, som det ser ud nu, og at det altså afhænger af politisk vilje, om det bliver gennemført eller ej?
Hvis fru Charlotte Dyremose kan svare bekræftende på det, har Det Konservative Folkeparti så viljen til at yde den indsats, der er nødvendig for at nå det mål?
Charlotte Dyremose (KF), 2006-05-19:
Der er uden tvivl en række spændende beregninger og overvejelser i det scenarie, der blev fremlagt i går, og det er klart, at det også vil komme til at skulle indgå i de forhandlinger, vi skal stå over for nu, altså hvilke dele af det som vil være realiserbart.
Det vil vi naturligvis tage med i de overvejelser, der skal gøres i forbindelse med de kommende forhandlinger.
Per Clausen (EL), 2006-05-19:
Jeg må forstå det på den måde, at medmindre det viser sig, at det, vi indtil nu tror, nemlig at de ting, der kom frem i går, ikke skulle være realiserbare teknisk og økonomisk, vil De Konservative overveje at ændre i det, men ellers synes man, at det er et fornuftigt udgangspunkt.
Det andet, jeg gerne vil spørge om, er, om fru Charlotte Dyremose ikke er enig med mig i, at det ville være en meget god idé at bruge nogle af de mange ekstra indtægter, vi i dag har på nordsøolien, til at fremtidssikre vores energiforsyning, så vi i fremtiden kan være selvforsynende med energi, men også være i stand til at være det på en miljømæssig forsvarlig måde.
Charlotte Dyremose (KF), 2006-05-19:
Til det første kan jeg sige, at jeg synes, det vil være fjollet at stå her og lægge sig fast på, at nu skal vi gøre tingene på en bestemt måde.
Jeg synes, det handler om at lave en fremtidssikret energistrategi, der sikrer de bedst tænkelige vilkår for bl.a. brugen af vedvarende energi i fremtiden.
Derfor vil jeg ikke lægge mig fast på noget, før vi har lavet en række grundige beregninger.
Så har jeg simpelt hen glemt det andet spørgsmål.
Jeg beklager.
Jeg er sikker på, at hr. Martin Lidegaard og jeg sagtens vil kunne nå til enighed også under de her forhandlinger.
Det, som er vigtigt for mig som konservativ, er netop, hvilket jeg også prøvede at illustrere med det her med æggene i kurven, at vi sætter nogle pejlemærker, så vi har en retning, vi gerne vil gå i.
Men det er også ret vigtigt, at vi netop sikrer, at markedet kommer til at fungere, og at vi, hvis det viser sig, at en anden vej er bedre at betræde, så ikke skal udelukke den.
Der er det, at ordet målsætninger i mine ører godt kan virke sådan lidt for stramt og ufleksibelt.
Nej, jeg synes faktisk, hr. Martin Lidegaard ganske godt illustrerede, hvorfor der er en stor forskel.
Jeg skulle til at have henvist til hr. Lars Christian Lilleholts beskrivelse af forskellen, som jeg er meget enig i.
Det, der netop var vigtigt for mig, var, at der med de målsætninger, der blev lavet der, også blev indført en høj grad af metodefrihed.
Jeg synes, det er utrolig vigtigt, at vi sikrer, at der er metodefrihed; at vi sikrer, at de pejlemærker, vi sætter os, er tilstrækkelig fleksible til, at når verden ændrer sig, så kan den måde, vi gør tingene på, også ændre sig.
Og så kan det godt være, at vi skal nå et lidt andet sted hen, end vi troede 10 eller 15 år tidligere.