runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-04-27:
Jeg vil godt starte med at sige tak for en faktisk utrolig god debat.
Specielt er det vel glædeligt, at debatten har afspejlet, at holdningerne rykker sig i den rigtige retning.
Det afspejler måske nok så meget, at tidligere tiders fordomme over for folk med en anden seksuel orientering end den gængse heteroseksuelle er begyndt at forsvinde.
De er på vej til at blive anerkendt som ligeværdige med andre mennesker, og i første omgang synes jeg, det er glædeligt, at ministeren udviser i hvert fald en vis form for positiv velvilje over for ligestilling mellem lesbiske og enlige kvinder med heteroseksuelle.
Jeg hørte ministeren henholde sig til fodboldens verden uden måske at være ekspert – det sagde han i hvert fald selv – så jeg vil med mit kendskab til fodbold måske komme med en lille advarsel, som består i, at man skal passe på, når man tager tilløb til et straffespark.
Bare en enkelt detalje: Måske husker nogle et bestemt David Beckham-straffespark, hvor han rent faktisk gled i tilløbet og sparkede langt over mål.
Det viser, at man kan tage for lange tilløb, og at man også kan risikere ikke at nå målet, hvis man ikke holder sig det klart for øje hele vejen.
Hvad er det så, målet er for Enhedslisten med forslaget her?
Det er egentlig lige så enkelt, som forslaget lyder.
Det handler om ligestilling af lesbiske og enlige kvinder med heteroseksuelle, når det gælder ret til kunstig befrugtning, og det spørgsmål behøver jo ikke blive sammenblandet med en lang række andre spørgsmål vedrørende kunstig befrugtning.
Jeg må jo erkende, at et flertal af ordførerne har sagt, at det er nødvendigt med denne sammenblanding, men jeg synes bare, det er vigtigt, vi holder os målet klart, nemlig ligestilling.
Forskellige har vurderet spørgsmålet, og alle ting taler for, at der findes fuldstændig de samme vilkår med hensyn til tryghed, omsorg osv. for børn, der vokser op med homoseksuelle forældre, som for børn, der vokser op med heteroseksuelle forældre.
Senest er det sagt af et flertal i Det Etiske Råd, som altså bakker forslaget op, og derfor synes jeg egentlig, det ligger lige til højrebenet at vedtage forslaget så hurtigt, som det overhovedet kan lade sig gøre.
Jeg er i øvrigt meget glad for, at så vel Socialdemokratiet som SF og Det Radikale Venstre nu bakker helhjertet op om den ligestilling, som også indbefatter, at lesbiske og enlige skal have mulighed for at få foretaget kunstig befrugtning i det offentlige system.
Sagen er jo, at enlige og lesbiske godt kan få foretaget kunstig befrugtning i dag, men det kan bare ikke gøres af en læge, og for lesbiske og enlige gælder denne særregel: Har du penge, så kan du få, men har du ingen, så må du gå.
For mig at se handler forslaget altså om en sundhedsfaglig og en økonomisksocial begrundelse for at ligestille lesbiske og enlige kvinder med heteroseksuelle med hensyn til retten til kunstig befrugtning.
Birthe Skaarup (DF), 2005-04-27:
Hr. Kamal Qureshi må da også vide, at det kan man komme ud for at gøre.
Der er altså nogle, der ikke kan føde børn ad naturlig vej.
Og derfor har vi jo det tilbud, at der er mulighed for at give kunstig befrugtning.
Kamal Qureshi (SF), 2005-04-27:
Jeg synes ikke, fru Birthe Skaarup har lyttet særlig godt til den ordførertale, jeg holdt, og som faktisk fra start til slut handlede om, hvad man skal gøre for at sikre børn en ordentlig opvækst.
Fra start til slut anførte jeg i min ordførertale, at for SF er det afgørende, at børn får en ordentlig opvækst, men at en god opvækst ikke er betinget af forældrenes seksualitet, men af, at forældrene er omsorgsfulde og har overskud til at tage sig af deres børn, og at ingen dokumentation har påvist, at homoseksuelle forældre ikke er i stand til at varetage forældreopgaverne og ikke er lige så godt egnede som forældre som heteroseksuelle.
For den sags skyld har Dansk Folkeparti vel ingen berettigelse til at kræve, at jeg ikke må mene, at Dansk Folkepartis politik er gammeldags.
Det er min politiske ret at mene, at det familiesyn, som Dansk Folkeparti lægger for dagen, og det familiemønster, som Dansk Folkeparti mener er det eneste korrekte og det eneste rigtige, er gammeldags.
Det kan vi være politisk uenige om, men sådan er det bare.
Birthe Skaarup (DF), 2005-04-27:
Om det er politik eller ej, kan man jo drøfte, men det, vi siger i Dansk Folkeparti, er, at barnet skal have en god opvækst og skal have en far og en mor.
Det er det, der fra begyndelsen er ment med, at der skal være et familiemønster, og det behøver ikke at være en gammeldags opfattelse.
En gammeldags opfattelse er efter min vurdering noget helt anderledes.
Her drejer det sig om barnets tarv, og det drejer sig om, at vi skal sørge for, at den slags børn ikke bliver mobbet, som det har vist sig at være tilfældet.
Det drejer sig om, at der er nogle meget svage børn, der skal have en ordentlig opvækst, og det er det, vi i Dansk Folkeparti ønsker.
At hr. Kamal Qureshi så ikke ønsker det, er SF’s problem.
Kamal Qureshi (SF), 2005-04-27:
Jamen der er da ikke nogen grund til, at fru Birthe Skaarup bliver vred.
Jeg startede sådan set med at sige, at det er helt legitimt, at Dansk Folkeparti mener det, de gør, om, hvordan familiemønsteret skal være.
Jeg mener bare, at det er en gammeldags logik, et gammeldags syn på, hvordan en familie skal være, og hvad der skal til for at varetage børns tarv i en familie.
Jeg mener, at to omsorgsfulde forældre, uanset om de er homoseksuelle eller heteroseksuelle, er vigtigere, når det gælder om at varetage børns tarv, end at fokusere på, hvorvidt det er en mand og en kvinde.
Der er mange mænd, som er til større skade end gavn for deres børns opvækst, men omvendt er der også mange mænd, som er til stor gavn for deres børns opvækst.
Der er nogle børn, der ville have større gavn af, at deres fædre ikke var til stede, og der er nogle børn, der har stor gavn af, at deres fædre er til stede.
Det er den kompleksitet, som jeg mener Dansk Folkepartis politik ikke tager højde for, fordi den udelukkende fokuserer på, at det altså skal være en mand og en kvinde på den gammeldags, traditionelle måde.
Sådan er det.
Birthe Skaarup (DF), 2005-04-27:
Jeg kan ikke anerkende, at det er en gammeldags holdning.
Og så vil jeg i øvrigt godt sige, at John Halse altså er børnepsykolog.
Kim Christiansen (DF), 2005-04-27:
Når vi taler om lesbiske, er jeg fuldstændig klar over, at ægtefællens evner i den retning er ret begrænsede.
Men udgangspunktet er jo, at der er tale om en sygdomstilstand, hvis ægtemanden er steril, og det er det, lovgivningen er lavet for.
Der bliver brugt mange fine ord i denne debat: kunstig befrugtning, insemination og mange andre fine ord.
Jeg vil lige gøre opmærksom på, at lovgivningen oprindelig var målrettet par, som ikke ad naturens vej kunne opnå graviditet, og at der derfor er tale om behandling mod barnløshed.
Kamal Qureshi (SF), 2005-04-27:
Med hensyn til Børns Vilkår forholder vi os selvfølgelig til den udtalelse, der er kommet fra Børns Vilkår, og ikke til den, som er kommet fra en tidligere formand, som Dansk Folkeparti har fundet frem til lejligheden.
Vi forholder os sådan set til, om der kommer fra en udtalelse fra Børns Vilkår, eller om der kommer udtalelser fra enkeltpersoner.
Hr. Martin Henriksen siger, at børn af homoseksuelle forældre bliver mobbet, og spørger, om det ikke skal være kriteriet for, at de ikke skal have adgang til at få børn.
Nu kan børn altså være meget ondskabsfulde.
Børn mobber andre børn, der har stritører, er rødhårede, har briller eller er tykke, og hvis vi begynder at tage det som begrundelse, skulle mange voksne, som er overvægtige, har stritører, er rødhårede eller andre ting, ikke have lov til at få børn, fordi man kunne sige, at deres børns risiko for at blive mobbet i skolen blev større.
Det, der er behov for, er en holdningsbearbejdelse, så børn af homoseksuelle ikke bliver mobbet i skolen, frem for at sige: Nå, ja, de bliver mobbet, og derfor må vi bare fratage homoseksuelle retten til at få det tilbud, som andre kan få, fordi samfundet ikke kan finde ud af at behandle deres børn ordentligt.
Martin Henriksen (DF), 2005-04-27:
Det var heller ikke hr. Kamal Qureshis indlæg, jeg talte om, det var om en af bemærkningerne til fru Birthe Skaarup, hvor hr. Kamal Qureshi netop sagde det.
Hvis man ved, at de bliver udsat for mobning på grund af det, skal der vel ikke åbnes mulighed for det?
Det er da en uheldig udvikling.
Derudover nævnte hr. Kamal Qureshi Børns Vilkår, og her synes jeg, det er relevant, at John Halse, som jo tidligere har været formand for Børns Vilkår og er børnepsykolog, også er imod det.
Tager SF kun udgangspunkt i de undersøgelser, som bakker SF’s holdning op, og ser fuldstændig bort fra de undersøgelser eller de fagfolk på området, som mener noget andet?
Kamal Qureshi (SF), 2005-04-27:
Jeg snakkede nemlig om børns ret til at få omsorgsfulde forældre og børns ret til at have omsorgsfulde forældre, som er det centrale for vores politik.
Martin Henriksen (DF), 2005-04-27:
Jeg bed mærke i, at hr. Kamal Qureshi sagde til fru Birthe Skaarup, at samfundet skal give mulighed for, at man kan få børn, hvis man ønsker det.
Mener SF, at man har ret til at få et barn?
Er det ikke en gave at få et barn?
Det er ikke en ret, det er en gave at få et barn.
Kamal Qureshi (SF), 2005-04-27:
I princippet kunne man jo også sige til det heteroseksuelle par, som hr. Kim Christiansen trækker frem som et eksempel: Din mand kan ikke gøre dig gravid, og derfor kan du gå hen til Nina Storcks klinik og få insemination.
Det, lesbiske kvinder i dag benytter sig af, kan hun også benytte sig af og blive gravid på den måde.
Jeg synes, hr. Kim Christiansen prøver at presse en logik ind ud fra Dansk Folkepartis politiske holdning, nemlig en lidt gammeldags holdning til, hvordan tingene skal være.
Det er helt fair at have den politiske holdning, selv om den er anderledes end SF’s, men jeg er ikke enig i den udlægning af lovgivningen, som hr. Kim Christiansen fremfører.
Det er fint nok, at Dansk Folkeparti altså mener, at det her er en politisk holdning, Dansk Folkeparti har om, at man ikke vil åbne op for nogen måder, der kan lette homoseksuelles adgang til at kunne få kunstig befrugtning.
Man kan selvfølgelig undre sig over, at der i diskussionen bruges et begreb, der hedder naturligt parforhold i en sag, der handler om kunstig befrugtning.
Hvis det skal være helt naturligt, er der jo ikke nogen, der skal have kunstig befrugtning overhovedet, fordi de sådan set kan få børn af sig selv.
Og hvis ikke de kan få børn af sig selv, så kan vi jo som samfund trække på skuldrene og sige, at vi kan være ligeglade.
Det er jo i det øjeblik, samfundet går ind og sætter naturen så at sige ud af kraft, at kunstig befrugtning overhovedet kommer på tale.
Er det ikke korrekt?
Vil fru Birthe Skaarup ikke give mig ret i, at hvis man skulle forholde sig til det naturlige, så behøvede man jo slet ikke give tilbud om kunstig befrugtning til nogen overhovedet?
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-04-27:
Nu understregede ministeren i sin tale, at vi har at gøre med en kompliceret affære, og at man derfor ikke skulle kunne behandle et enkelt element i denne her komplicerede affære.
Nu vil jeg så bare bede ministeren om at bekræfte, at da loven blev vedtaget tilbage i 1997, var lige netop det spørgsmål, vi snakker om her, nemlig kravet om, at man skulle leve i et ægteskab eller i et ægteskabslignende forhold, faktisk noget, der blev indføjet i forbindelse med lovbehandlingen dengang som et enkeltstående element.
På daværende tidspunkt var det ikke så kompliceret at indføje det, og dermed kan det vel heller ikke være så kompliceret at trække det ud igen.
Eller måske var det netop kompliceret, og måske var det set i bakspejlet en fejl, at Folketinget midt i lovbehandlingen pludselig tog dette tema op.
Det er jo ikke nogen specielt logisk retstilstand, og jeg tror da, at det bl.a. kan tilskrives det forhold, at spørgsmålet om parforhold og reguleringen af det spørgsmål opstod midt i en folketingsbehandling, som var præget af en lang række ændringsforslag.
Og det er jo præcis baggrunden for, at jeg har sagt, at når vi skal ind og se på den bestemmelse – og det skal vi – omkring parforholdskravet, så skal vi gøre det på baggrund af et grundigt forarbejde, sådan at vi kan lave en lovgivning i efteråret 2005, som har en, hvad skal man kalde det, bedre indre sammenhæng end den eksisterende lovgivning.
Det ønsker man ikke at være medvirkende til, bliver der sagt.
Jeg savner bare argumenter, for hvis argumentet er, at det er et spørgsmål om, hvorvidt man er for eller imod, at lesbiske og enlige skal kunne få kunstig insemination, så er der noget helt andet, der skal laves om, så er der en lang række andre lovgivninger, der skal laves om.
Derfor er det ikke noget argument i forhold til det her forslag.
Så kunne jeg godt tænke mig at høre Dansk Folkepartis ordførers kommentar til, at det i dagens Danmark rent faktisk er cirka en fjerdedel af alle børn, som ikke lever sammen med deres far eller deres mor, og at en lang række af dem tror, at de lever sammen med deres far eller deres mor.
Jo, de lever nok sammen med deres mor, men ca. 10 pct. af dem lever altså sammen med en far, som ikke er deres far.
Martin Henriksen (DF), 2005-04-27:
Jeg synes, at man fra venstrefløjens side forsøger at skabe et billede af, at alle eksperter er enige om, at det er helt fint for barnet, men det er jo ikke korrekt.
Der er nemlig en børnepsykolog, som ikke er enig i det, og formanden for det underudvalg i Det Etiske Råd, som behandlede spørgsmålet, er også imod.
Derfor er det jo manipulation, når man simpelt hen forsøger at skabe et billede af, at alle eksperterne på området er enige, når det ikke er tilfældet.
Enhedslistens ordfører kørte meget på ligestilling, ligestilling og atter ligestilling i sin ordførertale.
Jeg synes, ligestilling er fint, og at det er noget, vi naturligvis skal tilstræbe, men når ligestillingskampen sættes højere end barnets tarv, er man altså gået for vidt.
Morten Bødskov (S), 2005-04-27:
Det er ganske udmærket.
Vedrørende sanktionsniveauet og at det ikke skal kunne betale sig at snyde, er det jo klart, at alt er relativt i denne sammenhæng.
Det, vi taler om, er jo ikke busser, som kører med 5 eller 10 personer, det er jo busser, som kører med 50 og 60 personer, så der er ret store penge involveret i hver eneste transport sydpå, som ofte går til skisportssteder eller andre feriemål.
Hvis der køres 3 timer ud over de tilladte, får chaufføren, så vidt jeg kan se, 3.000 kr. i bøde, og ejeren får 6.000 kr. i bøde.
Det kan være en bus, hvor der sidder 50 eller 60 personer, som har betalt 2.500 kr., 3.000 kr. eller 4.000-5.000 kr. for rejsen, så jeg forstår ikke rigtig, at justitsministeren kan være så klippefast i sine kommentarer og mene, at det skulle være i stand til at afholde vognmænd fra sætte chauffører i den situation, at de skal køre ud over den tilladte køre-hviletid.
Lene Espersen (KF), 2005-04-27:
Jeg vil sige til hr. Morten Bødskov, at man naturligvis aldrig nogen sinde kan udelukke, at der er nogle, der kan lave en økonomisk beregning og ad den vej måske finde ud af, at der er nogle øre at tjene, selv om de overtræder regelsættet.
Men det er nu min klare overbevisning, når man ser på det samlede lovkompleks, at de sager, som har været fremme i pressen, og de sager, som jeg mener er relevante ud fra en samlet færdselssikkerhedsmæssig betragtning, er sager, hvor der ofte er kørt meget langt, og hvor det derfor ikke kun er en overtrædelse af de almindelige køretidsbestemmelser om, at man som maksimum må køre 10 timer ad gangen.
Det kan også være en overtrædelse af hviletidsbestemmelserne, og som der meget klart er gjort rede for i lovforslagets bemærkninger, betyder det, at der kumuleres op.
Netop dette har jo sådan set også givet anledning til kritik fra nogle af de berørte organisationer.
De synes, vi går alt for drastisk til værks, når vi siger, at blot fordi der er en overtrædelse, betyder det automatisk, at man også overtræder andre bestemmelser.
Men vi har altså valgt at anlægge den strengeste betragtning, og det vil sige, at der meget ofte også er en overtrædelse af hviletidsbestemmelserne, hvilket gør, at bødeniveauet kommer meget højt op.
Jeg medvirker gerne under udvalgsbehandlingen til at komme med flere pædagogiske eksempler for at fortælle, hvor højt bødeniveauet egentlig bliver samlet set.
Men set i forhold til, hvad man tjener på en sådan bustur, og hvad en chauffør skal have i løn, tror jeg roligt, jeg kan sige, at den gevinst, der måtte være ved kun at køre med én chauffør og ikke med to, hurtigt bliver ædt op af det sanktionsniveau, der lægges op til her.
Morten Bødskov (S), 2005-04-27:
Vi skal ikke tage en lang diskussion om det her, for vi kan jo fortsætte under udvalgsarbejdet, men jeg er glad for at kunne konstatere, at justitsministeren er åben over for at se på spørgsmålet.
Jeg håber ikke, det kun er nye pædagogiske modeller for, hvordan det hænger sammen, for det forstår vi sådan set udmærket, men måske en ændring af forholdet mellem den bøde, som tilfalder chaufføren, og den, som til falder vognmanden.
Lene Espersen (KF), 2005-04-27:
Jeg vil sige, at jeg synes sådan set, at udgangspunktet – altså at chaufføren betaler det halve af, hvad vognmanden betaler – er en enkel og fornuftig måde at opstille et sanktionssystem på, hvis det også skal være til at administrere i praksis, og jeg mener også, at det sanktionsniveau, der bliver lagt op til, er meget skrapt.
Hr. Morten Bødskov kan have den pointe, at han selvfølgelig gerne vil have sikkerhed for, at de meget voldsomme sanktioner, man kan give chaufføren i form af frakendelse af førerretten, naturligvis mindst skal være parallelle med vognmændenes, så vognmændene får tilbagekaldt deres tilladelse i selv samme tilfælde.
Til det må man sige, at alt andet lige er det altså en meget voldsom sanktion fra samfundets side at sige til en person, der driver forretning, at nu tilbagekalder vi hans tilladelse.
Men jeg håber da, vi kan afklare det yderligere under udvalgsbehandlingen, for jeg tror, vi er fuldstændig enige om hensigten med bestemmelsen.
Det, der gav mig anledning til at komme med de bemærkninger, jeg har gjort, er, at når man kigger i lovforslaget og læser ordene »100 kr. pr. 1 pct.s overskridelse« for chaufføren, tror man måske ikke, det er et særlig højt niveau.
Men min pointe er, at det virkelig summer op, hvis det er en almindelig overtrædelsessag.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Birthe Rønn Hornbech (V), 2005-04-27:
Det lovforslag, vi nu skal behandle, drejer sig om borteblevne – en i mange år meget upåagtet lov.
Det er jo sådan, at der normalt skal udstedes dødsattest efter et dødsfald, men det forudsætter, at man har den døde, og der er eksempler, hvor man ikke har den døde, fordi den pågældende er forsvundet – måske under en katastrofe – eller har været væk så længe, og omstændighederne er sådan, at der kan være grund til at tro, at den pågældende er afgået ved døden.
I de eksempler, jeg her nævner, skal man afsige det, der i daglig tale hedder en dødsformodningsdom.
Den lov, vi har nu, har vi haft siden 1946, og det har været sådan, at hvis der var en til vished grænsende sandsynlighed for, at den pågældende var omkommet ved en ulykke, så kunne man få en dødsformodningsdom efter 1 år, hvis domstolen mente, at betingelserne var i orden.
Var der tale om, at den pågældende sådan mere diffust havde været væk i lang tid og der var grund til at tro, at han var afgået ved døden, så var grænsen 10 år.
Påvirket af den forfærdelige katastrofe 2. juledag foreslår justitsministeren nu, at 1-års-grænsen nedsættes til 6 måneder, og at 10-års-grænsen nedsættes til 5 år.
Vi synes i Venstre, det er et godt forslag.
Jeg tror heller ikke, jeg tager meget fejl, når jeg tror, vi kan blive enige om det, og jeg tror, det kan få en ret hurtig gang igennem Retsudvalget.
Vi har jo igen og igen hørt de pårørende sige, at nu må vi prøve at se frem, nu må vi prøve at lægge det bag os, nu har vi fået en afslutning, hvis de har fået deres pårørende hjem.
Ved at forkorte fristen kan vi også være med til at hjælpe de pårørende, der aldrig fik deres kære hjem, til at få en hurtigere afslutning på sagen.
Som sagt synes vi, det er et godt forslag, og vi støtter det varmt.
Morten Bødskov (S), 2005-04-27:
Fru Birthe Rønn Hornbech har meget fint redegjort for indholdet af lovforslaget og begrundelserne for det, og selvfølgelig også det lys, lovforslaget skal ses i, og det støtter vi fuldt og helt fra Socialdemokratiets side.
Så det støtter vi helt, og vi har det kun godt med, at vi nu kan hjælpe nogle folk, som er i en meget vanskelig situation, og gøre livet lidt lettere for dem.
Socialdemokratiet støtter lovforslaget.
Kim Christiansen (DF), 2005-04-27:
Som det allerede er sagt af de foregående ordførere, er det jo en gammel lov fra 1946, som trænger til en revision, og jeg er da fuldstændig enig med fru Birthe Rønn Hornbech i, at man skylder de efterladte til ofrene for flodbølgekatastrofen i Asien, at det her får en hurtig behandling.
Jeg kan heller ikke forestille mig, at der er nogen, der kan være uenige i, at disse frister bliver nedsat.
Den eneste lille ting, jeg sådan set har, er, at man i dag har en kundgørelse i Statstidende, hvor den nuværende lov siger, at der skal gå mindst 3 måneder og højst 1 år fra kundgørelse til et retsmøde.
I den nye lovgivning er det så sat ned, således at det hedder mindst 1 måned.
Til gengæld er der ikke sat maksimum på, og det vil jeg da tro skyldes en forglemmelse fra Justitsministeriets side, og det er da i hvert fald en ting, Dansk Folkeparti vil påpege under udvalgsarbejdet.
Tom Behnke (KF), 2005-04-27:
Baggrunden for lovforslaget her er jo noget tragisk.
I vore dage er det jo sådan, at man kan rejse hele jorden rundt stort set inden for det samme døgn, man kan via telekommunikation komme i forbindelse med alle dem, man har lyst til, i løbet af ganske få sekunder, det er altså med andre ord nemmere at holde kontakten ved lige.
Hvis der er nogle, man ikke har hørt fra et stykke tid, så kan man ret hurtigt etablere forbindelse igen.
Så den teknologiske udvikling har altså gjort, at de regler, der tidligere var for, hvornår man kunne afsige sådan en dødsformodningsdom, må man sige måske er lidt bagud for den tid, vi i dag lever i.
Det er hensigtsmæssigt, og derfor kan vi fra konservativ side støtte lovforslaget om, at man reducerer den her tidsramme, så de 10 år nu bliver reduceret til 5 år og den korte frist på 1 år fremover bliver til 6 måneder.
Men selvfølgelig er det stadig væk således, at det er de pårørende, der skal bede om det.
Det er jo ikke noget, myndighederne bare gør, det sker kun på anmodning.
Det synes jeg er ret væsentligt at understrege.
Det var da i hvert fald væsentligt for mig, da jeg læste forslaget, at det sker efter anmodning, og at det er således, at man altså skal føre en form for bevis, og at det er domstolene, som træffer de her afgørelser.
Derfor synes vi, det er hensigtsmæssigt, om end det er på en noget tragisk baggrund, at vi behandler lovforslaget i dag, men vi støtter det.
Elisabeth Arnold (RV), 2005-04-27:
Som en af de tidligere ordførere bemærkede, har den her lov jo været upåagtet i mange år, og det er selvfølgelig, fordi der heldigvis er meget få personer, der bliver berørt af den.
Det forudsætter jo, at personer er forsvundet totalt enten ved ulykker eller ved simpelt hen at forsvinde på en eller anden måde ved selvmord eller andre ulykkelige hændelser.
Der skal en begivenhed som den forfærdelige tsunamikatastrofe til, før vi bliver klar over, at vores regler er forældede og uhensigtsmæssige på det her område.
De, der lider under den uhensigtsmæssige, gammeldags lov, er naturligvis de pårørende, de efterladte efter de personer, der er omkommet ved katastrofen, og hvor der skal ventes meget lang tid på, at de kan få sat punktum for et tragisk forløb, komme videre i deres liv, få udbetalt pension, livsforsikringer osv.
Det forudsætter alt sammen, at den person, der formodes omkommet, officielt bliver erklæret død.
Der er intet at betænke sig på.
Det Radikale Venstre støtter lovforslaget.