runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kamal Qureshi (SF), 2002-10-10:
Jamen det glæder mig da meget, at hr. Søren Krarup er meget optaget af at møde muslimske kvinder.
Det vil jeg notere mig.
Og jeg vil da også sige, at næste gang hr. Søren Krarup har lyst til at tage på ferie, kan hr. Søren Krarup jo tage til Tyrkiet og gå på diskotek dér, og de kvinder, der er på det pågældende diskotek, vil være muslimer.
Men det er da rigtigt, at hvis jeg skulle tage ud på en salsabar sammen med hr. Søren Krarup, ville jeg ikke møde forfærdelig mange kvinder med slør, men jeg ville jo heller ikke møde forfærdelig mange af de kvinder, der gik i optog sammen med Moses Hansen for kristendommens udbredelse.
Det er jo rigtigt, hvad hr. Søren Krarup siger, at hvis man er meget religiøs og af den grund tager afstand fra at gå på diskotek og danse på den måde, det nu foregår på, så afholder man sig vel fra det.
Det er der jo mange kristne, Jehovas Vidner, muslimer, jøder og andre, der gør, og der er også mange andre, der gør det, fordi de ikke har lært de rigtige trin endnu.
Sådan er det, og vi må så sige, at vi må arbejde for, at kvinderne får mulighed for det, hvis de i øvrigt har lyst, men jeg vil da ikke tvinge folk til at gå ind på et diskotek og møde mig, hvis de i øvrigt hellere vil lave noget andet.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2002-10-10:
Jeg vil godt hjælpe fru Elisabeth Arnold med at få rettet en misforståelse.
Fru Elisabeth Arnold talte om, at det var mærkeligt, og at der var en modsigelse i, at man taler om passende bolig i forbindelse med familiesammenføringsreglerne, og det gør man ikke med flygtninge.
Er fru Elisabeth Arnolds tanker ikke lige kommet på vildveje et øjeblik?
Er det ikke sådan, vil jeg gerne spørge fru Elisabeth Arnold om, at når man taler om familiesammenføringsregler, så stilles der nogle krav og nogle betingelser, for at man overhovedet kan få familiesammenføring, nogle betingelser om, at den, der vil have familiesammenføring, skal skaffe en passende bolig
, hvorimod det, vi taler om med hensyn til flygtninge, er flygtningenes ret og kommunernes pligt.
Der er ikke nogen selvmodsigelse, for det er to helt forskellige ting.
Søren Søndergaard (EL), 2002-10-10:
Det, der undrede mig, var egentlig fru Arnolds kritik af starthjælpen, ikke fordi jeg ikke forstår kritikken af den særlige, lave starthjælp til denne her gruppe - det gør jeg godt - men samtidig roste fru Elisabeth Arnold arbejdsmarkedsreformen som et redskab, der havde fjernet barrierer for, at folk kunne komme i arbejde.
Kan man ikke med lige så god ret sige, at starthjælpen sådan set er en fjernelse af en barriere for, at det kan betale sig for folk at lave et eller andet?
Elisabeth Arnold (RV), 2002-10-10:
Jo, vil jeg gerne sige til fru Birthe Rønn Hornbech, jeg ved godt, at det ikke er helt den samme situation, man står i, men det var selvfølgelig en anledning til at sige, at begrebet »passende bolig« har været til meget stor diskussion i forbindelse med familiesammenføringsreglerne, og her går man altså bort fra begrebet ved at sige, at det godt kan være en lidt anderledes, en lidt midlertidig bolig, og der behøver ikke at være faciliteter af forskellig slags osv.
Så det var såmænd blot for at få det spørgsmål, som fru Birthe Rønn Hornbech så også stillede mig; så det var da udmærket.
Til hr. Søren Søndergaard: Jeg var fuldstændig forberedt på, at det spørgsmål ville komme, så det er jeg sådan set også godt tilfreds med.
Det er fuldstændig rigtigt, at den arbejdsmarkedsreform, der er indført, lægger et loft over den bistandshjælp, som to kontanthjælpsmodtagere, der er gift med hinanden, totalt kan få.
Det hænger jo sammen med, at når blot en enkelt person får arbejde, skal vedkommende op og tjene så styrtende mange penge, for at familien samlet ikke skal gå ned i indkomst, og derfor er der lagt et loft.
Jeg mener ikke, at det støder sammen med reglerne om den meget lave starthjælp.
Der er fantastisk stor afstand.
Irene Simonsen (V), 2002-10-10:
Nu kunne det jo være rart at høre, hvad hr. Søren Søndergaard egentlig mener med et effektivt tilsyn, hvis det kommer til at handle om hans holdning og hans forslag, at vi skal til at have en masse bureaukrati, en masse rapportering osv. i stedet for at se, hvordan virkeligheden forandrer sig.
Det er jo virkeligheden, der er så spændende at følge med i.
Og den mener jeg faktisk at vi har virkelig hånd i.
Det er jo også derfor, vi laver om på tingene nu.
Det er jo, fordi vi har set, at virkeligheden ikke fungerer.
Søren Søndergaard (EL), 2002-10-10:
Det er jo simpelt hen ikke korrekt, at virkeligheden ikke fungerer.
For det første er udsagnet jo uforståeligt, for virkeligheden fungerer jo, men det, der formentlig menes, er, at sprogundervisningen ikke fungerer.
Men sprogundervisningen fungerer jo et stort stykke hen ad vejen, og så er der altså desværre også en del af sprogundervisningen, der absolut ikke fungerer, hvor det fungerer alt for dårligt, og det skal vi have gjort noget ved. Men man skal da ikke tro, at sprogundervisningen bliver bedre af, at man bare lægger det ud til private entreprenører og så i øvrigt ikke fører noget tilsyn med dem.
Det bliver tingene da ikke bedre af.
Hvis man tror det, tager man fejl, og så vil virkeligheden vise, at det kan blive langt værre, end det er i dag.
Jeg kender desværre alt for mange, som får guld i øjnene, når de ser muligheden for at lave kurser og alt muligt, hvor de kan gå ind og tjene nogle penge.
Og jeg ved, hvilke ressourcer der reelt bliver sat ind på at sikre, at folk får en ordentlig undervisning nogle af de steder, hvor det har været muligt.
Så jeg ville være meget påpasselig, og det opfordrer jeg også Venstre til at være.
Irene Simonsen (V), 2002-10-10:
Jamen det glæder mig da meget, at hr. Søren Søndergaard så klart og tydeligt nu siger, at dele af sprogundervisningen ikke har fungeret.
Det er jo lige præcis det, vi skal have fat i, vil jeg gerne sige til hr. Søren Søndergaard.
Jeg er bekendt med et helt bestemt projekt, hvor der var en flygtning, der havde gået til undervisning på sprogskole i 4 år og ikke kunne noget på det danske sprog, ikke kunne begå sig.
Vedkommende kommer ud på en arbejdsplads, og det eneste, der kan lade sig gøre, er at få en privat sproglærer, altså en privat aktør med ud på arbejdspladsen og give ham intensiv undervisning.
I løbet af et halvt år kunne den mand bestride sit arbejde under ordinære forhold.
Bodil Kornbek (KRF), 2002-10-10:
Det er korrekt: Jeg er blevet ordfører efter hr. Jann Sjursen på dette meget spændende område fra salsabarer til dyb filosofisk diskussion; det er jo et område med mange facetter.
Det her lovforslag er jo et forslag med utrolig mange elementer, så jeg vil nøjes med at tage nogle enkelte ud.
Et af elementerne er jo anvisning af passende bolig til flygtninge inden 3 måneder, en regel, som bortfalder nu med dette forslag og bliver erstattet med en formulering om, at de snarest muligt skal kunne få en bolig.
Nu ved vi jo godt, at boligsituationen ikke er den bedste her i landet.
Derfor er det selvfølgelig også meget vigtigt for Kristeligt Folkeparti, at vi sikrer os, at der bliver taget et vist hensyn til en gruppe mennesker, som vi ikke kan gå ud fra har helt det samme netværk som herboende danskere, og som måske heller ikke har de samme muligheder for at skaffe sig en bolig.
Der skal tages hensyn til den gruppe mennesker, så de ikke »hænger« et eller andet sted og ikke rigtig kan komme ind på boligmarkedet overhovedet.
Der er også det element, at det nu skal være muligt for kommunerne som aktivering at tilbyde særlige opkvalificerende forløb til udlændinge med en mellemlang eller videregående uddannelse, som de kommer her til landet med.
Vi ser det som værende utrolig positivt, at det er muligt.
Om det så lige skal være 3 måneder, kan jo så diskuteres - det kunne jo være, det skulle være 4 måneder eller 5 måneder - men det, at det nu bliver muligt at bruge de ressourcer og kompetencer, man kommer med, og hurtigt komme ud på arbejdsmarkedet og også få den bekræftelse, der ligger i, at man altså godt kan komme og yde noget og kan blive en del af samfundet og fællesskabet, og at man ikke bliver sat hen, ser vi som værende en positiv del af denne her lovgivning.
Så er der en mindre ændring i forhold til reglerne om integrationsråd, og der er det jo vigtigt, at det arbejde, der skal gøres, også bliver gjort i fremtiden, og at den sammensætning, der sker, selvfølgelig er optimal.
Så er der hele diskussionen om sprogundervisning.
Man kan sige, at nu bliver der så gjort op med sprogcentermonopolet, og det vil sige, at kommunerne nu også får flere muligheder for at vælge med hensyn til udbydere af danskundervisning.
Det kan være positivt nok at være fleksibel; det kan være positivt nok, at der kan være flere udbydere; men vi vil i hvert fald i det efterfølgende udvalgsarbejde se nærmere på, om det kan være muligt at præcisere nogle krav til disse udbydere.
Der er jo ingen tvivl om, at sproget er en meget stor del af integrationen og det at kunne være en del af fællesskabet, og derfor er det også vigtigt at se på, om vi nu også får den kvalitet, den fleksibilitet og den niveaudeling, som det jo også er så spændende at tale om i alle mulige andre sammenhænge; det, at man tager udgangspunkt i den enkelte og alle de her ting.
Det er vigtigt, at det også bliver tilgodeset, når det drejer sig om udlændinge. Så vi er positivt stemt over for forslaget i sin helhed, men der er også elementer, som vi vil arbejde nøje med i det kommende forløb.
Søren Søndergaard (EL), 2002-10-10:
Jamen det var jo en ren tilståelsessag.
Ministeren må jo indrømme, at det der med at sende sprogundervisningen ud, hvis ikke man har en klar check and balance, altså nogle klare kontrolmuligheder, er noget meget farligt noget.
Der sidder massevis af entreprenante entreprenører, hvis øjne simpelt hen gløder over de penge, de kan tjene på det her uden at levere varen.
Derfor må ministeren jo også sige: Der kommer et forslag til januar om, hvordan vi får lavet en eller anden kontrol med de udbud, vi laver nu.
Så kigger vi på det til januar.
Det kan være, vi er positive over for den kontrolmekanisme.
Men der skal være en kontrolmekanisme, for er der ikke en kontrolmekanisme, kan det her blive meget farligt, og det kan blive meget værre, end det er i dag.
Kamal Qureshi (SF), 2002-10-10:
Forslaget om at ophæve begrundes med, at krigen nu er slut, og at der derfor ikke er behov for en særlov.
SF er enig i, at der kan argumenteres for ophævelse af jugoslaverloven, men må omvendt konstatere, at der er 109 mennesker, som i perioden 1. januar 2002 til 31. juli 2002 har fået opholdstilladelse efter § 9 e, stk. 1, som foreslås ophævet i samme omgang.
Det må siges at være bevis for, at der er behov for beskyttelse for nogle mennesker fra Bosnien-Hercegovina.
Især er det problemet for muslimer, der skal vende tilbage til den serbiskkontrollerede del af landet.
Nævnet for Etnisk Ligestilling peger således på, at en ophævelse synes at forudsætte en forbedring af situationen i den serbiskkontrollede del af Bosnien.
SF har endvidere særlig bemærket Dansk Røde Kors' bekymringer for, at den nuværende § 9 b, der i praksis kun anvendes til at give humanitær opholdstilladelse til personer, der er ganske alvorligt syge, formentlig ikke vil kunne dække den gruppe mennesker fra det tidligere Jugoslavien.
På tilsvarende vis er der givet opholdstilladelse efter den nu ophævede § 7, stk. 2, på baggrund af denne ansøgergruppes udtalte subjektive frygt.
Da den mulighed ikke længere er til stede, er SF usikker på, om denne gruppe flygtninges særlige behov varetages. Vi vil derfor bruge udvalgsarbejdet på at sikre, at der ikke med vedtagelsen af dette lovforslag kan opstå problemer, og vi kan derfor ikke støtte lovforslaget på nuværende tidspunkt.
Det vil sige, at der efter vores mening er nogle personer, som vi er bange for bliver berørt af en ophævelse af denne lov, og vi vil meget gerne have sikret os, at de bliver beskyttet på anden måde i den nuværende lovgivning.
Så vi vil tage stilling til lovforslaget efter udvalgsarbejdet.
Elisabeth Arnold (RV), 2002-10-10:
Ja, tænk, hvis der ikke havde været nogle mennesker, som havde taget sig af Moses i sivkurven, så var vi blevet mange spændende historier og en stor leder fattigere.
Jeg synes, vi skal være glade for, at vi har et Folketing, som lovgiver ordentligt om modtagelse af uledsagede flygtningebørn.
Det Radikale Venstre kan støtte dette lovforslag.
Det har længe været sådan, at det har været muligt at beskytte eventuelle jugoslaviske krigsflygtninge med de eksisterende, de almindelige, sædvanlige muligheder i vores udlændingelovgivning.
Der tales meget om, at konventionerne er uaktuelle, og at konventionerne på mange måder er gammeldags, fordi de er 50 år gamle.
Men i hvert fald er en stor mangel i flygtningekonventionens bestemmelser, at der overhovedet ikke er taget højde for, at der kan komme pludselige udstrømninger af store mængder flygtninge fra bestemte områder. Nå man samtidig i konventionen forlanger, at landene skal behandle asylansøgningerne individuelt,
Derfor ville det være ønskeligt, hvis man kunne få et tillæg til konventionen, der beskrev, hvad man gjorde ved store, pludselige udstrømninger af flygtninge, sådan at man fik en ensartet behandling af disse mange ulykkelige mennesker, der i hundredtusindvis strømmede ud fra det tidligere Jugoslavien.
Det kan vi alt sammen arbejde på i fremtiden.
På nuværende tidspunkt kan vi blot konstatere, at der ikke synes at være behov for at opretholde den lovgivning mere, og derfor støtter Det Radikale Venstre også, at den ophæves.
Irene Simonsen (V), 2002-10-10:
Jeg må endnu engang undre mig.
Nu er jeg bekendt med, at hr. Søren Krarup selv har børn.
Og jeg har svært ved at forstå det menneskesyn.
Det at have børn er nemlig, at vi som forældre elsker vores børn - betingelsesløst.
Det er det vigtige, at det er betingelsesløst, vi elsker vores børn.
Jeg synes, at det var en meget, meget god beskrivelse, hr. Kamal Qureshi kom med, med »Estonia«.
Det viser jo netop, at det er betingelsesløs kærlighed, når det handler om vores børn.
Så siger hr. Søren Krarup, at det her handler om, at det er misbrug, og at man kan sende dem til Danmark, som er et slaraffenland.
Ja, hvad er det lige, de forældre gerne vil?
Det er at sikre børnene den bedst mulige fremtid.
Søren Søndergaard (EL), 2002-10-10:
Nu skal jeg ikke blande mig i de bibelsgymnastiske øvelser.
Det har jeg overhovedet ikke forudsætning for.
Jeg vil bare bede hr. Søren Krarup bekræfte, at der i det lovforslag, vi behandler i dag, står, at langt hovedparten af de uledsagede, mindreårige asylansøgere, der registreres i Danmark, er drenge i alderen 15-17 år.
Søren Krarup (DF), 2002-10-10:
Må jeg sige, at jeg føler mig egentlig stående i et missionshus, hvor den ene efter den anden stiller sig op for at bevidne sit åh, så fromme sindelag.
Og jeg føler den samme kvalme, som når jeg har været i missionshuse og har oplevet den slags.
Den, der stiller sig op og praler af sin egen kærlighed, er den, der har den normalt mest hårdkogte holdning til andre mennesker.
Det er det
, man i biblen, og hr. Søren Søndergaard vil gerne høre om biblen, møder i lignelsen om farisæeren og tolderen, hvor farisæeren står og praler af sin egen godhed.
Det er jo just, hvad vi oplever.
For det, sagen drejer sig om, er, at man virkelig er hjemme dér, hvor mennesket er, og det vil sige den, der er ens nærmeste, ens næste, og det er det barn, som man selvfølgelig er bundet til.
Det er klart, at der kan være situationer, hvor børn kan komme alene til Danmark, men det er undtagelser, og jeg vil i hvert tilfælde sige, at det, at forældrene sender dem herop fra disse fjerne lande, er ensbetydende med, at de opgiver noget af det, der er det helt afgørende i forældrekærligheden, nemlig at være sammen med deres børn for at kunne beskytte dem.
Der hører selvfølgelig til denne verdens vilkår også det, at der kan være krig og utryghed i et land, og det er der formodentlig i Sri Lanka, det er der i Irak og andre steder.
Men det, at man sender børnene herop, på trods af at der dog er til at være også for børn, kan ofte implicere, hvilket jeg har peget på, at der er tale om et ganske bevidst misbrug af børnene for netop via familiesammenføring at kunne komme ind i slaraffenlandet. Jeg benægter ikke, at der kan være reelle tilfælde, hvor børnene kommer her, fordi der virkelig er nød på færde, er alvor i det.
Men jeg vil sige som helhed, at det at sende sine børn fra disse fjerne lande til det fjerne Danmark er et vidnesbyrd om den mangel på forældrekærlighed, som er et andet ord for kynisme, og som i hvert tilfælde ikke skal belønnes med at få familiesammenføring i Danmark, som betyder, at man kan komme ind i slaraffenlandet.
Familiesammenføring er fortræffelig, men det skal i så fald være i det land, hvor de børn kommer fra, og hvor deres forældre er.
Irene Simonsen (V), 2002-10-10:
Det var dog dejlig klar tale, for så er ingen længere i tvivl om, hvor vi står.
Hvis hr. Søren Krarup har et problem med kvalme, må han se at få det løst, men han skal ikke sige, at jeg tilhører missionen.
Jeg tilhører hverken missionen eller noget andet.
Jeg er et ganske almindeligt, kristent menneske og medlem af den danske folkekirke.
I modsætning til visse andre har jeg ikke noget bestemt tilhørsforhold.
Så siger hr. Søren Krarup i en sentens, at næstekærligheden, kærligheden til sine børn, er at være sammen med børnene for at beskytte dem.
Jamen hvad er det lige præcis de forældre gør, som sender dem af sted?
Det er at beskytte børnene frem for at varetage deres eget tarv.
Det er kærlighed, der vil noget.
Søren Søndergaard (EL), 2002-10-10:
Jeg bliver nødt til at korrekse hr. Søren Krarup.
Jeg efterlyste bestemt ikke mere bibelhistorie.
Det, jeg bare sagde, var, at jeg ikke ville blande mig i det, for jeg har ikke forudsætninger for det.
Det var det eneste, jeg sagde.
Måske synes jeg også, at de, der sådan er meget interesseret i den der megen snak om biblen osv., kunne lave en studiekreds, hvor de kunne sidde og diskutere det.
Men o.k. man må jo sige, hvad man vil fra Folketingets talerstol.
Jeg holder mig bare ude af den diskussion, for jeg ved ikke noget om det.
Derudover: Når jeg spørger, om hr. Søren Krarup vil bekræfte, at langt hovedparten af dem, der flygter, er mellem 15 og 17 år,
er det selvfølgelig, fordi det billede af nogle forældre, som kynisk sender deres små, værgeløse børn væk, ikke er det billede, der eksisterer.
Det er heller ikke den gruppe, der kommer.
I øvrigt er det jo en ganske lille gruppe.
Vi snakker om mindre end 200 personer om året.
Hvor mange flygtninge er det, der er i verden?
Er det 35 millioner eller et eller andet i den stil?
Så kommer der altså et par hundrede uledsagede flygtningebørn, hvoraf de fleste er mellem 15 og 17 år.
Det vil sige oplagt i den alder, hvor de bliver tvunget til at gå ind i forskellige krigsbevægelser eller deltage i forskellige krige, som de naturligvis ofte ikke ønsker at deltage i.
Derfor er det her et fuldstændig oppustet problem, som jeg hverken kan forstå, vi skal bruge så meget tid på, eller at bibelen skal blandes ind i.
Else Theill Sørensen (KF), 2002-10-10:
Lovforslaget tager sigte på at forbedre retssikkerheden og situationen i øvrigt for de uledsagede mindreårige asylsøgere.
Ud over at præcisere den gældende praksis for meddelelse af opholdstilladelse til uledsagede mindreårige ansøgere, indføres der også en bestemmelse om, at de børn og unge, der kommer, får udpeget en personlig repræsentant til at varetage deres interesser, i forbindelse med at ansøgningen om opholdstilladelse behandles.
Det fremgår af bemærkningerne, at denne personlige repræsentant ud over at yde støtte i forbindelse med barnets asylsag også skal støtte i mere personlige spørgsmål, og der nævnes f.eks. skolegang. Jeg vil da så også håbe, måske lidt i forlængelse af den store debat før, at repræsentanten også kan give barnet eller den unge noget af den opmærksomhed og omsorg, som de netop mangler, fordi de på den ene eller den anden måde er adskilt fra deres forældre og ikke kan få deres kærlighed - i hvert fald ikke som tilstedeværende kærlighed.
Hvis et uledsaget mindreårigt barn meddeles opholdstilladelse, skal der udpeges en til at varetage den midlertidige forældremyndighed, og det foretrækkes, at det bliver den repræsentant, der på forhånd er udpeget.
Det er selvfølgelig også en god ting, så der er kontinuitet og sammenhæng i tilværelsen.
Og så præciseres det, at Udlændingestyrelsen skal iværksætte en eftersøgning af forældrene til disse uledsagede mindreårige asylsøgere.
Jeg vil sammenfatte mine bemærkninger ved at sige, at Det Konservative Folkeparti kan støtte forslaget.
Kamal Qureshi (SF), 2002-10-10:
Man kan jo sige, at der er mange ting i ens liv, som man kan have glæde af, når man står herinde.
Jeg er så heldig, at jeg har arbejdet på en mave/tarm-kirurgisk afdeling og har set mange patienter, der fik kvalme, eller som kom ind og fortalte, at de havde kvalme, at de havde det dårligt og ikke kunne opholde sig i nogle rum, uden af de fik det meget dårligt.
De fleste af dem havde jo bare spist en pizza, der var et par dage for gammel.
Det tror jeg ikke nødvendigvis er tilfældet med hr. Søren Krarups kvalmefølelse.
Det er, som om den eneste adfærd, som man efter hr. Søren Krarups beskrivelse kan have, er, at man skal være kold og kynisk og kigge på de her personer som kvoter, som kvæg, som rene tal, hvor man gør op, hvor mange der kommer, og om det passer godt nok i forhold til de tal, man nu har sat som standard, og hvis det går fra at være 20 til at blive 200, er det altså et problem. Så gør man oven i købet det, at man med religion som medløber udviser en høj grad af manglende menneskelighed og næstekærlighed.
Det er jo desværre det, vi også ser i mange af de lande, som de her børn faktisk flygter fra.
Det er den samme kynisme, den samme forfølgelse, den samme despekt for mennesker og menneskerettigheder, og nogle af de her lande gør det også med religionen i hånden.
Det er desværre sådan, at man også i dagens Danmark oplever, at en religion i høj grad bliver brugt til at fratage folk rettigheder.
Det, som selvfølgelig er afgørende, når man skal vurdere det, er, at de her børn flygter fra områder, hvor de rent faktisk ikke har mulighed for at søge beskyttelse i nærområderne.
Derfor er jeg overordentlig glad for det oplæg, der er fra ministeren, som på mange måder vil være med til at gøre det lidt lettere og bedre for de her børn at få den tryghed, som de er lang vej undervejs for at få.
Så jeg er virkelig glad for, at man prioriterer indsatsområdet over for de her grupper og fremsætter det, som foreligger fra ministeren.
Vi vil i udvalget gerne gå ind i et arbejde for at kigge på nogle af de elementer, som nogle af høringssvarene har bemærkninger om at man gerne vil have uddybet for at se, om der er de problemer, som nogle af høringssvarene mener der er i begrænsede dele af lovforslaget.
Vi er positivt indstillet over for lovforslaget.
Søren Krarup (DF), 2002-10-10:
Det er jo typisk, at når man skal bedyre sin egen godhed, så foregår det altid ved, at man skal beskylde andre for at være kyniske.
Må jeg sige, jeg var i 1970'erne medlem af det, der hed
Forældrenes Børnekommission.
Det drejede sig om at hjælpe tvangsfjernede børns forældre med at bevare forbindelsen med deres børn.
Der mødte man også typer som dem, vi møder i dag, der fortæller, jamen det er meget bedre for børnene at blive fjernet fra deres forældre og komme derhen, hvor der er pædagogiske muligheder.
Foragt for forældrene, foragt for de levende mennesker, man har med at gøre, men dyrkelse af et fromt ideal!
Det er fuldstændig det samme, der er tilfældet med indvandrerpolitikken.
Her har man også det fromme ideal at skulle frelse verden, og hvad gør man?
Man træder på sine egne landsmænd, man træder på dem, man er forpligtet på, fordi man altså har så travlt med hele sin egen fromhed.
Jeg vil sige om både indvandrerpolitikken og familiepolitikken her i landet: Det er rendyrket kynisme.
Og når jeg så oplever kynismen repræsenteret her af folk, der hælder vand ud af ørerne og står og slår sig for brystet med deres egen godhed, så får jeg virkelig kvalme.
Og det er ikke, fordi jeg har spist en pizza, men det er, fordi jeg hader uredelighed.