Troels Lund Poulsen (V), 2005-04-19:
I skyggen af den blodige og stadig uløste konflikt i Sudans vestlige Darfurprovins har den islamiske regering i Sudan for nylig indgået en endelig fredsaftale med oprørsgruppen Det Sudanesiske Folks Befrielsesbevægelse i den sydlige del af landet.
Dermed sluttede i hvert fald på papiret Afrikas ældste igangværende borgerkrig.
Konflikten har haft sit udgangspunkt i forskelsbehandlingen mellem det overvejende muslimskarabiske nord og det økonomisk mindre udviklede overvejende kristne syd, en udvikling, der har været forstærket af store etniske, religiøse, kulturelle forskelle og uligheder i Afrikas geografisk største land.
Styret i Khartoum har i flere perioder ført en fundamentalistisk islamiserende politik over for ikkemuslimske områder, og introduktion af islamisk sharialovgivning samt administrative begrænsninger af Sydsudans selvstyre var i 1983 den konkrete anledning til en genoptagelse af borgerkrigen.
Med den netop indgåede fredsaftale i januar 2005 venter der nu en langvarig overgangsproces for Sudan.
Det giver håb om et mere stabilt Sudan, hvor landets olieressourcer kan anvendes på andet end militært isenkram, forhåbentlig på hospitaler, skoler og veje.
Centralt i fredsaftalen står en mere ligelig fordeling af økonomiske ressourcer og politisk magt.
Der er foreløbig aftalt en 6-årig overgangsperiode med en samlingsregering, og det sydlige Sudan er sikret mulighed for selvstændighed ved en internationalt overvåget folkeafstemning efter udløbet af perioden.
I overgangsperioden står Sudan over for enorme udfordringer under opbygningen af landet, hvis det skal undgå en tilbagevenden til en væbnet konflikt.
Bl.a. de massive flygtningeproblemer af de internt fordrevne er en af de store opgaver, man står over for.
En hurtig genopbygning af det krigshærgede land, herunder især udvikling af fødevareproduktion, sundhed og uddannelsessystemer vil ligeledes være centrale elementer i den periode, der følger.
Derfor må vi også sige, at vi i Venstre er glade og positive over for de officielle tilkendegivelser, der er kommet fra verdenssamfundet, om at donere 26 mia. kr. til genopbygningen af landets sydlige ende.
Den danske regering har givet tilsagn om et bidrag med ca. 500 mio. kr. over de kommende år.
Men løfterne om bistand må være klart forbundet med de betingelser, der reelt gør milliarderne til en præmie for at afslutte de uhyrligheder, vi har været vidne til.
Det er nu engang sådan, at vi står over for at opbygge en fred, og det er også her, det er meget vigtigt, at vi fra international side gør en stærk indsats.
Vi kommer ikke uden om, at menneskerettighedssituationen i Sudan er stærkt kritisabel.
Massiv undertrykkelse og systematiske krænkelser af basale menneskerettigheder har præget så vel regeringen som oprørsbevægelsen i de områder, de har kontrolleret.
Sudan har nu mulighed for at stå som et regionalt eksempel til efterfølgelse.
Det opnår man bl.a. ved det styrkebidrag, som Danmark og som Venstre også støtter, som en helt klar, naturlig forlængelse af regeringens Afrikapolitik og den linje, der er lagt op til at føre i FN's Sikkerhedsråd.
Regeringens Afrikapolitik udgør et grundlag for de beslutninger af betydning for Afrika, som vi nu er med til at træffe i FN's Sikkerhedsråd.
I kraft af vores sikkerhedsrådsmedlemskab har vi nu muligheden for en særlig indsats for de konfliktramte afrikanske lande.
Det er glædeligt, at der er en vilje bl.a. i Den Afrikanske Union til nu i højere grad at påtage sig ansvaret for nogle af de væbnede konflikter, vi finder i Afrika.
Den positive udvikling skal Danmark støtte, og derfor støtter Venstre også det fremsatte beslutningsforslag om et troppebidrag fra dansk side.