runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørn Jespersen (SF), 2003-11-06:
Men det er jeg ked af, for dermed bliver signalet altså for dårligt, og dermed får vi ikke den effekt, der kunne ligge i at få skabt mere fremdrift i forhandlingerne.
Jeg kan godt høre på både hr. Claus Larsen-Jensen og andre, at man synes, at det her er meget i småtingsafdelingen, men det er det altså ikke. Man har været igennem et forløb, hvor Singaporeemnerne har blokeret - efter vores opfattelse ikke retmæssigt, men det har de altså - og derfor synes jeg, det er helt afgørende, at der kommer et signal fra EU om, at vi er parate til at lave en aftale om reduktion af landbrugsstøtten og om nedsættelse af told, uden at Singaporeemnerne indgår.
Men man kan da godt samtidig sige, at vi fortsat gerne vil diskutere dem, men det er ikke en betingelse for os, at de indgår i løsningen.
Det kunne man da godt sige udadtil, i stedet for at vente med at droppe dem, til det måtte blive nødvendigt, for så indgår de stadig væk i hele det forhandlingstaktiske spil; derfor synes jeg, at der er brug
for den afklaring, og jeg synes, signalet bliver for dårligt, så længe den ikke kommer.
Claus Larsen-Jensen (S), 2003-11-06:
Jeg har faktisk forstået, at det forholder sig sådan, at EU's chefforhandler, Pascal Lamy, rent faktisk i Cancún har givet udtryk for dette på EU's vegne, og hvis det er korrekt, hvad jeg må bede udenrigsministeren be- eller afkræfte, så kan jeg ikke rigtig se, hvad hovedproblemstillingen er andet, end at vi skal nå en aftale i Doharunden. Lad os så med den måde, det forhandlingsmæssigt er tilrettelagt på, sørge for at lette vejen ved at sige, at det her ikke må blokere, men vi har det da stadig væk på dagsordenen i forhold til de diskussioner, der skal være med udviklingslandene.
Det vil da være temmelig dumt, at trække det helt væk fra ens egen dagsorden, når man faktisk mener, at der er sund fornuft i forslaget.
Betina Hoffmann (KD), 2003-11-06:
Vi står allerede med et ben i skyttegraven.
Meget tyder på, at vi ikke bevæger os ud af stedet, og bevæger vi os ikke ud af stedet, kommer vi i nær fremtid til at befinde os i en skyttegravskrig, der uden tvivl kan få forfærdelige konsekvenser for de stridende parter, EU og USA.
Men konsekvenserne bliver uden tvivl værst for ulandene, der er efterladt i ingenmandsland.
At bevæge os væk fra skyttegravene er altså meget vigtigt for os.
Doharunden er tænkt som en udviklingsrunde, men det er vist ikke for meget at sige, at de intentioner ligger i ruiner.
Med topmødesammenbruddet i Cancún kan man frygte, at interessen for globale handelsaftaler bliver erstattet af en øget interesse for regionale og bilaterale aftaler i stedet.
Det vil være en katastrofe, hvis den interesse slår igennem.
USA har længe været ved at miste tålmodigheden med EU, og en opsigelse af medlemskab af WTO har i den forbindelse været på tale.
Utålmodigheden er bl.a. kommet til udtryk ved en dramatisk forhøjelse af den amerikanske landbrugsstøtte, der netop er blevet iværksat med henvisning til ønsket om at forbedre konkurrencevilkårene i forhold til EU.
EU skal ikke hoppe og springe for USA, det er slet ikke meningen, men hvis EU ikke snart tager såvel sin egen manglende samarbejdsvilje som omverdenens utålmodighed alvorligt, er det, at vi havner i en skyttegravskrig, og hvis det sker, vil udviklingslandene komme til at betale prisen. Hos Kristendemokraterne kan vi ikke sige det nok: Det er nu, der skal handling bag, og det er nu, den danske regering må vise, at den formår at arbejde progressivt for, at EU lever op til, at Doharunden er en udviklingsrunde.
I forårets forespørgselsdebat ønskede vi eksempelvis, at Harbinsons forslag skulle virke som forhandlingsgrundlag på landbrugsområdet, for det var et reelt og progressivt forslag til, hvordan vi i WTO kunne komme videre med at skabe en fair og fri handel, og dermed til, hvordan vi rent konkret kunne komme fra ord til handling.
På samme måde må vi nu i ruinerne af Cancún-sammenbruddet arbejde for at komme fra ord til handling.
Vi må sørge for, at debatten ikke kommer til at dreje sig om, hvem der var skyld i topmødets sammenbrud, men om, hvordan vi kommer videre herfra.
For at det som sagt skal kunne lade sig gøre, er det altså et ansvar og en opgave, der hviler på EU's skuldre, og det er derfor ikke nok blot at fastholde de tilbud, der er fremlagt i Cancún.
EU bliver nødt til at vise sig fleksibel i forhandlingerne.
Vi mener, at det er på tide, at der bliver gjort
en mere aktiv indsats for at sikre, at EU indser, at bolden er på egen banehalvdel
Der skal fleksibilitet ind i forhandlingerne.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-06:
Nu hører vi igen den der slet skjulte kritik af den mexicanske formand og mødeleder.
Men jeg vil godt spørge, om det ikke er korrekt, at da mødet startede i Cancún kom kommissær Lamy med en meget positiv melding på bomuldsområdet.
Men Lamys udspil til ulandene, som selvfølgelig blev meget positivt modtaget, blev så standset af EU's Ministerråd, hvorefter USA, som ellers havde store problemer i bomuldssagen, fordi de har en kæmpestøtte til bomuldsproduktionen, kan læne sig tilbage.
Allerede der lå det klart for den mexicanske mødeledelse, at EU ikke var bevægelig. Så kommer man den allersidste dag, alt for sent, med nogle små indrømmelser.
Derfor måtte den mexicanske formand konkludere, at der ikke var mulighed for at opnå et resultat på den konference.
Jeg tror ikke, at man, hvis man sætter sig ned og gennemgår forløbet historisk, med rette vil kunne kritisere ham for at træffe den beslutning.
Helle Sjelle (KF), 2003-11-06:
Jeg vil gerne understrege, at Det Konservative Folkeparti ser en friere og retfærdigere verdenshandel som et af de væsentligste midler til at skabe en positiv samfundsudvikling for en lang række af verdens udviklingslande.
En sådan udvikling mener vi vil yde et væsentligt bidrag til at skabe stabilitet og fredeligere sameksistens på hele kloden.
Derfor var det en kæmpemæssig skuffelse for os, at WTO-topmødet i Cancún endte uden resultat.
Vi bakkede fuldt og helt op om den runde, der blev sat i gang i Doha i 2001, fordi vi anser det for helt nødvendigt, at der bliver gjort noget alvorligt ved de mange fantasifulde forhindringer for frihandel, der er bygget op rundtomkring, og som forhindrer vækst og velstand for millioner af mennesker på kloden.
Også FN's bæredygtighedstopmøde i Johannesburg i 2002 er værd at nævne, fordi WTO her klart blev mindet om den afgørende rolle, frihandel spiller, når det drejer sig om bekæmpelsen af fattigdom og nød.
Og så sent som i juni i år vedtog EU's fødevare- og landbrugsministre en reform af EU's landbrugspolitik, som bl.a. har til formål at gøre den europæiske landbrugsstøtte mindre konkurrence- og handelsforvridende end hidtil.
Derfor kan man sige, at banen var kridtet op til store resultater i Cancún.
Forventningerne til mødet var enorme.
De blev i øvrigt bestyrket af, at der kort inden starten blev indgået en aftale om adgang til livsnødvendig medicin i billigere kopiudgave til de fattigste lande.
Det var derfor et chok lige så meget som en kæmpemæssig skuffelse, da Mexicos udenrigsminister pludselig lukkede og slukkede og meddelte, at uenigheden var for stor, og at der ikke blev nogen aftale denne gang.
Efter en sådan fiasko er der ikke noget nemmere end at give de andre skylden for det manglende resultat.
Men hvad kan vi så gøre?
Udenrigsministeren har allerede nævnt en lang række punkter, hvor Danmark vil arbejde for, at EU slår ind på en mere resultatorienteret kurs i forhold til WTO.
Jeg vil gerne sige, at Det Konservative Folkeparti fuldt og helt tilslutter sig regeringens strategi, og at vi er tilfredse med de temaer, udenrigsministeren har opregnet.
Det er vigtigt, at vi får strammet EU's linje op, når det gælder landbrugspolitikken.
Danmark hører heldigvis til de lande, der gerne ser så mange af støtteordningerne som muligt afskaffet så hurtigt som muligt.
For uret tikker jo videre, medens vi venter på en genoptagelse af Dohaprocessen, og det er ikke sikkert, at de ikkeforvridende støtteordninger, som hidtil har kunnet tolereres, bliver ved med at møde accept fra f.eks. udviklingslandene.
En sådan udvikling må man i det mindste i EU være forberedt på. Alt i alt må man erkende, at der er behov for en særdeles aktiv dansk kurs i det internationale arbejde på dette område.
I Det Konservative Folkeparti er vi glade for at konstatere, at regeringen er parat til at tage den udfordring op, og vi vil gerne give den vor fulde opbakning.
Helle Sjelle (KF), 2003-11-06:
Nu kan man jo diskutere meget længe, og man kan bruge meget lang tid på at diskutere, hvem der gjorde hvad i forbindelse med topmødet i Cancún.
Det sagde jeg netop i min tale at jeg ikke ville bruge særlig lang tid på.
Men fakta er jo bl.a., at formanden faktisk ikke gik ind og brugte muligheden for at forhandle landbrug, som han kunne have gjort i den sidste fase.
Han gjorde op, at der ikke var mulighed for at nå en løsning, og derfor stoppede han mødet.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-07:
Jeg synes altid, det er fint, når der er plads til humor i politik, og jeg må indrømme, at jeg havde meget besvær med at holde mig dernede på bænken, da jeg hørte, at det var vigtigt for regeringen at komme bureaukratiet til livs, mens vi diskuterer grundtakstforslaget.
Jeg vil bare bede fru Charlotte Dyremose bekræfte, at indenrigsministeren har bedt om forslag ude fra kommuner og amter om, hvad man kunne gøre i forhold til det omsiggribende bureaukrati.
Hvad er nummer 1 på den hitliste over forslag, som kommuner og amter gerne vil have at man rører ved?
Jeg er sikker på, at socialministeren ved det, hvis fru Charlotte Dyremose ikke ved det. Men jeg kan lige så godt afsløre hemmeligheden.
Det, man beder om fra de fleste amter og kommuner, er, at der gøres noget for at få fjernet grundtakstmodellen, fordi det er det mest bureaukratiskabende, som de der folk ude i kommuner og amter endnu er blevet mødt med.
Derfor synes jeg, at det var så morsom en bemærkning, fru Charlotte Dyremose kom med, at jeg havde svært ved at lade være med at grine, men jeg er kommet over det igen.
Igen: Er det virkelig Venstres ambitionsniveau i forhold til de dårligst stillede grupper, vi har i vores samfund: Sindslidende, misbrugere, handicappede, de mest udsatte børn, at ventetiden ikke er blevet væsentlig længere alle steder?
Nogle steder er den blevet rigtig meget længere.
Jeg troede, at den her regering gik ud med et løfte om, at nu ville man gøre det bedre for de dårligst stillede i det her samfund.
Nu skulle de have bedre tilbud, de hjemløse, de sindslidende, de misbrugende, de handicappede, de udsatte børn.
Det her er en historie om det stik modsatte, og det kan hr. Flemming Oppfeldt ikke meningsfuldt benægte.
Det er rigtigt, at det ene succesmål er nået, udgifterne er faldet. Men når vi taler om den enkeltes valgfrihed, så hedder det indsnævring af tilbud.
Når vi taler om, hvor lang tid man skal vente, så hedder det længere ventetid.
Så hedder det: Det drukner i den der bureaukratiske trekant mellem amterne og kommunerne.
Så summa summarum: Hr. Flemming Oppfeldt er i øjeblikket i færd med at forsvare noget, som betyder dårligere vilkår for de allerdårligst stillede, vi har i det her samfund.
Flemming Oppfeldt (V), 2003-11-07:
Nogle steder er ventetiden, som den har været hidtil, nogle steder er anbringelseskvaliteten af meget høj standard.
Og jeg gjorde netop i min tale noget ud af, at det selvfølgelig ikke er et mål i sig selv at have bureaukrati, men i disse meget tunge sociale sager, som vi her taler om, de dårligst stillede i vort samfund, er det ikke tegn på dårlig kvalitet, at der bliver ansat mennesker til at lave en bedre sagsbehandling end den, der hidtil har været. Og det er den oprustning, vi ser.
Det forskrækker ikke mig, at SF i sit beslutningsforslag et sted har nævnt, at der er blevet ansat otte årsværk i en stor region til at varetage dette her område.
Det forskrækker ikke Venstre.
Det kan godt være, at man indimellem også skal satse på at have god og kvalificeret arbejdskraft til at bedømme de her sager.
Pia Kristensen (DF), 2003-11-07:
Vi er sådan set enige med SF i, at denne her reform har udløst et bureaukratisk kaos.
Det går igen som en rød tråd i de mange evalueringer.
I Dansk Folkeparti har vi lige fra starten været meget skeptiske over for grundtakstmodellen, og det er ikke med vores stemmer, den er blevet vedtaget.
Vi forudså, at den tredelte finansieringsmodel ville blive utrolig ressourcekrævende og kompliceret.
Der er tale om et omfangsrigt kontrol- og administrationssystem, der har til formål at kontrollere, om amter og kommuner yder den omsorg, der skal til for at behandle de svageste grupper ordentligt.
Reformen trådte i kraft den 1. januar 2002, og i løbet af de sidste måneder er det strømmet ind med evalueringer fra de regionale udviklingsråd.
Det viser sig, at reformen er administrativt tung og bureaukratisk.
Den lægger beslag på sagsbehandlernes tid og øger ventetiden.
Samtidig har den skabt en gråzone, hvor handicappede, psykisk syge og andre udsatte grupper havner mellem to stole på grund af tvister mellem amt og kommuner.
Sager kastes frem og tilbage mellem amt og kommune, og hvis der mangler oplysninger i en sag, så starter sagen helt forfra.
Der er faktisk ikke noget at råbe hurra for, ikke på nuværende tidspunkt.
Et af problemerne er, at flere amter og kommuner simpelt hen ikke kan samarbejde.
Andre steder går det gnidningsløst, så sagsbehandlingerne er altså afhængig af, hvor i landet man bor. Flere og flere kommuner opretter egne sociale tilbud som alternativ til amtets eller de private, og det synes vi er bekymrende, fordi den brede vifte af tilbud forsvinder.
Det er bare så ærgerligt.
Grundtakstmodellen er en reform af meget store dimensioner, så det er da helt oplagt, at der også vil være store indkøringsvanskeligheder.
Det havde vi forudset i Dansk
Folkeparti.
Det er umuligt at drage nogle håndfaste konklusioner om effekten af reformen efter de 1½ år, der er gået, siden den trådte i kraft.
Og om reformen samlet set vil blive en succes
eller fiasko, vil tiden vise.
Der er sat et kæmpe apparat i gang i forbindelse med grundtakstmodellen.
Så det er ikke bare lige at afvikle modellen.
I alle landets amter og kommuner sidder der en masse medarbejdere og arbejder på højtryk med at implementere grundtakstmodellen, og der er nedsat regionale udviklingsråd, som skal følge implementering på tæt hold.
Vi mener, at en afskaffelse af reformen på nuværende tidspunkt vil skabe totalt kaos.
skal selvfølgelig løses.
Så vi vil fra Dansk Folkepartis side opfordre socialministeren til at komme på banen meget hurtigt og få rettet op på reformens skavanker.
Så vil tiden vise, om den skal bestå, eller den skal afvikles.
Vi ved ikke, hvordan strukturen bliver for fremtiden, men hvis det går, som Dansk Folkeparti håber, så skal amterne nedlægges, og så skal vi i den forbindelse tage stilling til byrdefordelingen herunder grundtakstmodellen.
Så på den baggrund må vi afvise forslaget.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-11-07:
Også i Det Konservative Folkeparti har vi selvfølgelig læst bemærkningerne til det her beslutningsforslag grundigt og er faktisk nået lidt til den konklusion, at man jo kan læse i bemærkningerne til beslutningsforslaget
, hvorfor man ikke skal støtte det. Situationen er jo den, at grundtakstmodellen for det første skal revideres i 2004-05, og for det andet ved vi alle sammen, at der arbejdes på en strukturreform.
Vi ved, at Strukturkommissionen er i gang, og det er også i Det Konservative Folkeparti vores forventning, at det vil betyde væsentlige ændringer af også den måde, man arbejder med socialt udsatte grupper.
Det er tidligere blevet nævnt, hvordan man i Viborg Amt har konkluderet, at vi endnu ikke kan sige nok om, hvordan reformen virker.
Og ud over det er der så et citat fra en romersk embedsmand, som siger: »Vi arbejdede hårdt, men hver gang vi begynder at fungere, blev nye planer om omorganisering iværksat.
Jeg lærte senere i livet, at vi er tilbøjelige til at møde enhver ny situation gennem omorganisering.
Og jeg lærte også, hvilken vidunderlig metode dette er til at skabe illusion om fremgang, mens det i virkeligheden forårsager kaos, ineffektivisering, demoralisering.«
Det virker lidt, som om det er det, SF forsøger at gøre
med det her beslutningsforslag.
Nu skal vi bare ændre.
Vi har endnu ikke fået de nødvendige konklusioner om, hvordan det fungerer.
Vi har ikke ventet, til vi allerede arbejder frem til en revision af loven.
Vi venter ikke på det grundige arbejde, der i øjeblikket foregår i Strukturkommissionen.
Nej, nu forsøger vi bare at ændre for ændringen, for synets skyld, og for at skabe den her illusion af fremgang.
Det er som sagt ikke den måde, vi ønsker at arbejde i Det Konservative Folkeparti.
Vi har nemlig nu fået en regering, som virkelig ønsker at komme bureaukratiet til livs, som virkelig vil sætte fingeren på de ting, der er et problem både for borgerne, der jo er afhængige af, at reformen fungerer, at de kan få de tilbud, som de har brug for, og for de mennesker, der hver dag sidder og forsøger at gøre alt, hvad de har lært i deres faglighed, for at placere de her mennesker de rigtige steder på baggrund af de retningslinjer, som vi udstikker her fra Folketinget.
Jeg mener, at vi skylder begge grupper, at vi gør arbejdet grundigt, når vi overvejer, hvordan strukturerne skal være i fremtiden, og hvordan vi i fremtiden kan sikre de bedste tilbud til de mennesker, der er berørt.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-07:
Nu er det jo ikke den mest folkelige sag, vi har med at gøre, for det er lidt svære ting, vi diskuterer.
Derfor synes jeg, at den til enhver tid siddende regering drager en ganske urimelig nytte af, at folk ikke altid ved, hvad der er skrevet, heller ikke i lange rapporter.
Jeg vil godt sige, at det største chok, jeg nogen sinde har fået som politiker,
Jeg har siddet og læst
de samme rapporter og er kommet frem til det stik modsatte resultat. Jeg blev så ophidset, at jeg var nødt til der midt om natten at skynde mig at skrive en pressemeddelelse for at give et lidt mere retvisende billede.
Sagen er, at 90 pct. af indlæggene i vurderingerne udefra er kritiske vedrørende det, der sker, og det er ikke startproblemer, men indbyggede problemer.
Det er indbyggede problemer, hvor hensigten jo er, og det er det, som man ikke vil vedstå, at indsnævre antallet af tilbud, fordi hovedhensigten er at få de økonomiske udgifter på de her områder ned.
Men det vil man ikke sige åbent, og derfor bliver det en lidt formummet diskussion.
Det er jo ikke rigtigt, at den her debat foregår på baggrund
af nogle gisninger og uden viden.
De melder om bureaukrati, de melder om længere ventelister, de melder om øget usikkerhed retssikkerhedsmæssigt, og de melder, at de ikke synes, det fungerer.
Når man så oven i købet, som fru Charlotte Dyremose også medgiver, beder kommuner og amter skrive ind om, hvad der er det største bureaukratiske problem, og når de peger på, at det største bureaukratiske problem, vi overhovedet har, er grundtakstmodellen, så forstår jeg simpelt hen ikke en tale
Så kommer der et forslag fra nogle, der altid har bekæmpet bureaukratiet, om at komme bureaukratiet til livs, og så vil man alligevel ikke være med.
Det synes jeg ikke er sammenhængende.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-11-07:
Kan vi ikke blive enige om, som det også er fremgået under tidligere indlæg i den her debat, at der altså er peget på både positive og negative sider af grundtakstmodellen?
Er det så ikke lige hensigtsmæssigt, at den får lov til at virke, inden vi begynder at konkludere?
Det er vel ikke så mærkeligt, at det skaber nogle problemer, når man skal til at agere under nye retningslinjer.
Det kan vel ikke undre nogen, at det selvfølgelig skaber problemer visse steder.
Men der bliver samtidig peget på, at den sandelig også har positive sider.
Derfor er det, at vi fra konservativ side mener, at det er ret fornuftigt at få ordentligt materiale ind, så vi kan se, hvad der er godt, og hvad der er skidt, og at vi derefter af hensyn til dem, den vedrører, kan tilpasse modellen til at blive bedst mulig.
Til hr. Villy Søvndal: Det der med at dække sig ind under, at det er en teknisk debat, er udmærket, for det er jo helt rigtigt, at det er en meget teknisk og meget kompliceret debat.
Men virkeligheden er jo også den, at der er draget både positive og negative konklusioner i forhold til den her nye model.
Som hr. Villy Søvndal selv har skrevet i beslutningsforslagets bemærkninger, så siger man bl.a. i Viborg Amt, at det er for tidligt at drage håndfaste konklusioner.
Derfor ønsker vi heller ikke at gøre det på nuværende tidspunkt, hvor vi ikke har mulighed for at drage de håndfaste konklusioner.
Så bliver det sådan noget med, at vi er nogle, der føler, og nogle, der tror. Var det ikke bedre at finde ud af, hvad der virker, og hvad der ikke virker, og så føre politik ud fra det, sådan at vi hverken sætter brugerne af systemet eller behandlerne i systemet i den situation, at de aldrig ved, hvad de har at holde sig til?
Margrethe Vestager (RV), 2003-11-07:
Jeg tror ikke, at nogen lovgivning i nyere tid følges så nøje som lovgivningen om grundtakstmodellen.
Og dermed kan man også sige, at SF på den måde har fået og får materiale til fortsatte genfremsættelser af beslutningsforslaget
Det, der jo er glemt midt i implementeringen af den nye reform, er, at det faktisk var ret slemt før, hvor amter og kommuner skændtes, så det føg, hvor den ene klagede over den anden og den anden klagede over den ene, og hvor brugernes behov ikke var det centrale.
Hermed også være sagt, at vi afventer den samlede evaluering, og vi vil se på den med helt åbne øjne, for, som vi også sagde, så forsøger vi ikke her undervejs at slå os op på, at det er fantastisk, eller det er enestående, og at det aldrig er set bedre.
Tværtimod vil vi med åbent sind forholde os til de konflikter og problemer, der måtte være, når vi kan se, hvordan det reelt tegner sig, sådan som det selvfølgelig må være, når en ny reform skal gøres til virkelighed.
Der vil være problemer, som vi også får registreret, ligesom der langsomt begynder at tegne sig det, som faktisk var reformens mening og målsætning.
Dermed også være sagt, at vi næste gang, SF fremsætter forslaget, måske vil have et andet svar til det, fordi vi vil have et bredere grundlag, fordi denne meget, meget omhyggelige lovovervågning faktisk giver os mulighed for at få det.
På den baggrund kan Det Radikale Venstre ikke støtte beslutningsforslaget, som det foreligger.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-11-07:
Vi kan så også lave gættelege om, hvilken regering der var ved magten på det tidspunkt, hvor den blev gennemført, men det er jo sådan set ligegyldigt.
Vi har jo ønsket, at alle de partier, der har stemt for grundtakstmodellen, forsøger at skabe den størst mulige faglighed i de her sager, som jo er meget komplicerede sager.
Jeg er da glad for, at hr. Villy Søvndal får understreget, at indenrigs- og sundhedsministeren, som jo er en del af den regering, jeg omtaler, som forsøger at komme bureaukratiet til livs, netop er så interesseret i at komme bureaukratiet til livs, at han også beder om input til at få hjælp til det.
Det er jo det, alle ministre i denne her regering har gjort, netop fordi vi ønsker at komme bureaukratiet
til livs.
Jeg har ikke på noget tidspunkt afvist, at der skulle ske ændringer i grundtakstreformen, for det er klart, at vi ønsker at gøre den så god som muligt, både for dem, der arbejder med den fagligt til daglig, og for dem, der er berørt af den, fordi de f.eks. er socialt belastede.
Derfor ønsker vi ikke at tage forhastede beslutninger ud fra et grundlag, der ikke er eksisterende endnu, specielt når vi ved, at der kommer en konklusion fra Strukturkommissionen, specielt når vi ved, at der kommer til at foreligge noget materiale, hvor vi sort på hvidt kan se, hvordan det går med grundtakstmodellen, og hvilke ændringer der eventuelt vil være hensigtsmæssige.
Flemming Oppfeldt (V), 2003-11-07:
Det, jeg nævnte, var, at ventetiderne ikke var blevet længere.
Nogle steder skulle man, og det mener jeg så også, lære af den praksis og så bruge den praksis.