Pia Gjellerup (S), 1997-12-18:
I går koncentrerede vi os om ændringsforslagene, og i dag er det så meningen, at vi skal kigge lidt mere overordnet på finansloven som sådan.
Finansloven er jo dels et vigtigt signal om, hvordan man søger fra regeringens og regeringspartiernes og Folketingets flertals side at drive samfundsøkonomi med de mange elementer, som ligger i en finanslov, og dels giver den også et billede af, hvordan oppositionen vil søge at fremstille et alternativ.
Og debatten i går gav et vældig godt fingerpeg
om, hvilke forskelle der er på, hvordan man vil gribe tingene an.
Finansloven er en vigtig brik i forhold til at fortælle, hvordan man kan påvirke udviklingen.
Vi kan jo ikke her i Folketinget beslutte, at arbejdsløsheden skal være af den ene eller den anden størrelse; men vi kan træffe en række beslutninger i Folketinget, og vi kan indarbejde dem i finansloven, og derved kan vi på en række punkter påvirke udviklingen.
Da Socialdemokratiet sammen med Det Radikale Venstre, Centrum-Demokraterne og Kristeligt Folkeparti gik i regering i januar 1993, var det med det klare ønske at vende den udvikling, som var i gang i Danmark.
Vi ønskede at vende udviklingen, så vi fik flere mennesker i arbejde i stedet for, som vi havde oplevet det
syv år i træk, færre mennesker i arbejde.
Vi ønskede at få afskaffet de mange tvangsauktioner, som desværre på det tidspunkt hørte til dagens orden.
Vi ønskede at skabe nogle rammer for erhvervslivet, der gjorde, at vi ikke skulle se det samme antal konkurser, som også i begyndelsen af 1990'erne og slutningen af 1980'erne var dagens orden.
Vi ønskede at føre en økonomisk politik, der var så stabil og fremadrettet, at vi kunne indfri løfterne om overskud i den offentlige økonomi i 1997-1998.
Efter næsten fem år med en ihærdig politisk indsats er mange af disse konkrete mål nået.
Vi har i dag et helt andet samfund end det, vi overtog ledelsen af i 1993.
Vi har arbejdet sammen med ganske mange politiske partier her i Folketinget på skift.
I denne sidste valgperiode har vi således gennemført finansloven med i alt fire kombinationer af finanslovsaftaler.
Der er vist overhovedet kun én ubrugt kombination tilbage, og den er så urealistisk, at det da er godt, at der er et valg inden næste finanslov.
På baggrund af gårsdagens debat er der grund til at trække et par overordnede emner frem.
Det ene er diskussionen om arbejdsmarkedet, som bølgede frem og tilbage i går, bl.a. inspireret af, at man fra Venstre og De Konservatives side har stillet nogle meget voldsomme, men ikke særlig specificerede ændringsforslag, som viser, at der er meget stor forskel på den måde, man vil gribe arbejdsmarkedets udvikling an på fra den ene og den anden side af det politiske spektrum.
Vi har taget en hård tørn med at give arbejdsmarkedet muligheder for at løse sin opgave med hensyn til uddannelse og inspiration af arbejdskraften.
Vi kom til i 1993, hvor der var rekordarbejdsløshed i Danmark.
Siden har vi lavet reformer og regelændringer i en strøm, som til tider har taget pustet fra de mennesker, der har skullet omsætte vore beslutninger til en aktiv arbejdsmarkedspolitik i hverdagen.
I takt med at der igen blev efterspørgsel efter arbejdskraft, blev den ledige arbejdskraft uddannet og aktiveret.
Samlet set har resultatet været overordentlig fornuftigt, og vi har endnu undgået flaskehalse, selv om ledigheden er faldet endog særdeles kraftigt.
På den baggrund er det nødvendigt at gøre nogle bemærkninger til Venstre og De Konservative, for når man som Venstre og De Konservative slynger om sig med spareforslag på 7-8 mia. kr. lige netop på disse områder, arbejdsmarkedet og arbejdsmarkedsuddannelserne, så virker det utroværdigt.
Vi har jo sammen aftalt at øge tempoet i arbejdsmarkedspolitikken i takt med udviklingen.
Derfor undrer det os, at Venstre og De Konservative nu mener, at man skal lave nogle voldsomme, ødelæggende ryk, som ikke er i takt med udviklingen.
Derfor vore mange spørgsmål i går til Venstres og De Konservatives ordførere.
De ville ikke svare klart, eller også kunne de ikke, de veg i hvert fald uden om.
Men deres ændringsforslag fortæller os, at Venstre og De Konservative vil have aktiveringsforløb afbrudt for at sende arbejdsløse ud af dagpengesystemet over i det sociale system.
Det er efter Socialdemokratiets mening at gå den helt forkerte vej.
Denne trafik vil ikke alene ramme de mennesker, der smides ud, den vil også ramme det erhvervsliv, der bestemt har brug for stadig flere gode, veluddannede og motiverede medarbejdere.
Derfor er der tale om et afgørende brud fra Venstres og De Konsevatives side med den arbejdsmarkedspolitik, som har været tilrettelagt siden 1993, og som der heldigvis er et flertal for at opretholde.
Vi så Venstres og De Konservatives ændringsforslag blive nedstemt i går.
Dagpengesystemet skal føre til arbejde, ikke til kontanthjælp.
Det synes V og K ikke at dømme efter de ændringsforslag, de præsenterede går.
Vi har nu en arbejdsløshed, der er krøbet ned fra de ca. 350.000 til godt 200.000 mennesker.
200.000 arbejdsløse mennesker er stadig for mange, og der er altså lang vej endnu til fuld beskæftigelse.
Men det er fuld beskæftigelse, der for Socialdemokratiet er målet, og dér har vi faktisk været igennem en meget voldsom udvikling.
For 5 år siden frygtede mange mennesker at miste deres arbejde.
For 3 år siden var oplevelsen af samfundsudviklingen blevet en anden; der var stadig flere, der håbede at få arbejde.
Vi ønsker stadig et fald i ledigheden.
Og den fulde beskæftigelse er faktisk inden for rækkevidde; det er ikke mere en utopi takket være den målrettede indsats, der er udøvet i de sidste 5 år.
En anden væsentlig del af indsatsen i arbejdsmarkedspolitikken i forhold til at skabe en god udvikling på arbejdsmarkedet og i erhvervslivet
Også i denne finanslov er der taget nye initiativer af regeringspartierne og aftalepartierne Socialistisk Folkeparti og Centrum-Demokraterne.
Uddannelse er nøglen til hele tiden at få Danmark til at følge med udviklingen.
Også her skylder Venstre og De Konservative svar på spørgsmålet om, hvorfor uddannelsesområdet er udvalgt til at være et af de helt store spareområder.
Er der nogen, der kan forklare mig, hvordan Venstre og De Konservative har fundet ud af, at hovedproblemet i det danske samfund er, at for mange ufaglærte og korttidsuddannede har fået for meget uddannelse? I deres ændringsforslag til finansloven har de foreslået flere barrierer - alle de barrierer, man næsten kan komme i tanker om - for at forhindre de ledige i at få bedre kvalifikationer.
Vores analyse i Socialdemokratiet er, at mange ledige har brug for flere kvalifikationer.
Vi ønsker at give dem flere og bedre uddannelsesmuligheder og derved flere og bedre jobmuligheder, og vi kan i øvrigt sige med stor overbevisning, at det hjælper, fordi vi har vist, at det har virket.
Mange er kommet i arbejde, også mange af dem, der har været ledige i flere år.
I det hele taget er det jo altså utopi at tale om fuld beskæftigelse uden samtidig at skabe rammer og muligheder for en omfattende efteruddannelse.
Det gælder for alle grupper, men ikke mindst for dem uden eller med kun korte uddannelser.
Venstre og De Konservative foreslog helt at afskaffe mulighederne for uddannelsesorlov for alle ledige - ikke mere uddannelse til dem!
Og for de beskæftigede holder de kun en kattelem åben for uddannelsesorlov.
Også herved skaber man barrierer og fjerner muligheder for den enkelte og dermed også for
virksomhederne.
Uddannelsesorlov skal kun bevilliges, hvis der sker genbesættelse.
Det lyder jo umiddelbart smukt, for hvem ser ikke gerne, at ledige kommer i beskæftigelse, mens andre er på uddannelse?
Virkeligheden ser bare anderledes ud.
Det vil betyde, at man ikke kan anvende f.eks. perioder med ordremangel til at opkvalificere medarbejderne.
I de situationer giver man medarbejderne og virksomhederne én eneste mulighed, og det er ledighed.
Og det er ikke at dygtiggøre sig, det er ikke at skabe udviklingsmuligheder for virksomhederne fremover.
Oven i disse begrænsninger nedsættes ydelserne for dem, der kommer igennem nåleøjet, og oven i det skæres der milliardbeløb på selve uddannelserne.
Det hænger på sin vis godt nok sammen med den underlige logik, der findes i borgerlige kredse: at hvis man gør det tilstrækkelig vanskeligt overhovedet at komme på uddannelse, ja, så er der jo ikke grund til at have uddannelsesstederne mere.
Vi vil ikke som Venstre og De Konservative tilbage til fortiden, vi vil ind i fremtiden.
Erhvervslivet vil efterspørge veluddannet arbejdskraft.
Der skal jo være nogen til at videreføre den udvikling, der er sat i gang med farvel til konkurser og evindelige afskedigelsesrunder og goddag til god indtjening og store overskud.
Det har virksomhederne kunnet sige i de sidste år.
Jeg tror faktisk, at enhver erhvervsleder vil medgive, at tingene i dag har bedre chancer for at lykkes end for 5 år siden.
Det kan regeringen tage sin del af æren for.
Som sagt er der mange mennesker, der endnu ikke er nået med på de mest positive bølger.
Der er over 200.000 arbejdsløse, der er mange, der føler sig skubbet ud af arbejdsmarkedet for tidligt, mange, der ikke fuldfører en uddannelse, og mange, der ikke helbredsmæssigt kan klare at være med i aktivt arbejde hele livet - mere teknisk udtrykt: mennesker på overførselsindkomst.
Der er i denne regerings periode næsten 80.000 færre på overførselsindkomst, end da vi tog over.
I en tilsvarende periode forud for 1993, mens Venstre og De Konservative sad ved magten, kom 140.000 flere mennesker på overførselsindkomst.
Vi har nu på 4. år i træk et faldende antal mennesker, der ikke er draget ind i aktiviteter på arbejdsmarkedet.
Det er historisk.
Tidligere har vi kun haft et enkelt år, hvor der har været et fald i antallet, nemlig 1986; nu har det varet 4 år i træk.
Alle andre år er tallet steget støt; i år fortsætter vi udviklingen frem mod år 2005.
Både regeringen og - håber jeg - et flertal i Folketinget og - ved jeg - både LO og Dansk Arbejdsgiverforening og virksomhederne vil være med til at åbne arbejdsmarkedet yderligere, også for de mennesker, som
ikke kan været med på fuld kraft, hundrede procent
Der er andre emner fra gårsdagens debat, som jeg synes det er værd at få trukket frem i den generelle debat i dag.
Vi fik afdækket i går, at Venstres og De Konservatives forslag i forhold til pensionister alene handler om, at man vil bruge et milliardbeløb til de rigeste pensionister.
Venstre og De Konservative henvender sig overhovedet ikke til de almindelige pensionister, og det er dem, der er mange hundredtusinder af.
Dem, Venstre og De Konservative henvender sig til, er alene de rigeste fem procent.
Vi vil hellere fra Socialdemokratiets side satse på at sikre muligheden for, at vi kan opretholde et ordentligt niveau for pensionerne, bl.a. ved at have en ordentlig aktivitet i samfundet, og vi vil hellere satse på at øge kvaliteten i den service, som bliver stillet til rådighed for pensionisterne.
Det er de ændringsforslag til finansloven, som er gennemført sammen med Socialistisk Folkeparti og Centrum-Demokraterne, også et udtryk for.
Her bliver der satset både beløb og kreativitet på at medvirke til, at hjemmehjælpen bliver af en højere kvalitet, og at den også bliver mere sikker.
Det er værd at satse på - meget mere værd end at skabe yderligere indtægtsfremgang for nogle, der i forvejen er i fuld aktivitet på arbejdsmarkedet, og som har gode indkomster.
Vi diskuterede også i går et helt andet emne: Hvordan engagerer Danmark sig i udviklingen af andre lande ude i verden, der bestemt har brug for udvikling?
Venstres og De Konservatives svar er, at her skal vi virkelig spare: 20 pct. skal der skæres af udviklingsbistanden.
Det er jo sådan et lidt sterilt forslag, men vi fik ved alle afstemningerne i går afdækket, at Venstre og De Konservative ikke tør udmønte deres eget forslag.
Så snart vi nærmer os en konkretisering, så snart vi nærmer os et sted i verden, så snart vi nærmer os ansigterne, stemmer Venstre og De Konservative imod.
Det er kun den sterile kontobesparelse på 20 pct., de stemmer for.
Det er ikke troværdigt, og det er ikke sympatisk.
Det er verdens allerfattigste, der skal bøde, men hvem det er, kan vi ikke få at vide.
Vi havde også en diskussion om at yde bistand til flygtninge i nærområderne.
Der er faktisk en lang række steder, hvor vi har mulighed for at bidrage i nærområderne med vores udviklingsbistand, og vi har prøvet det helt konkret omkring Bosnien.
Det var meget vanskeligt, erfarede vi, men det lykkedes faktisk at skabe nogle aktiviteter, som dog var meget beskedne.
Vi vil gerne medvirke til det, men vi vil gerne afvise, at det er løsningen på alle flygtningeproblemer i Danmark.
På miljøområdet gik det stort set lige sådan.
Der var en stor besparelse på 500 mio. kr. - ½ mia. kr. - i Venstre og De Konservatives ændringsforslag, men så snart vi kom til de ændringsforslag, der handlede om at udmønte besparelsen, stemte Venstre og De Konservative imod; det ville man ikke være med til.
Da vi spurgte i går til det papir, som Venstre og De Konservative har arbejdet med, fik vi at vide
, at det ikke var politisk vedtaget, så der er altså talt om en besparelse på 500 mio. kr., men ingen ved, hvor pengene skal tages fra.
Generelt kan man sige, at sådan som denne finanslovdebat hidtil er forløbet, har den vist, at vi har en regering, der har vilje til at fortsætte den overordentlig gunstige udvikling, også på det økonomiske område, hvor den offentlige økonomi i dag er 60 mia. kr. bedre end den, regeringen overtog.
Vi vil fortsætte arbejdet, vi vil være konkrete, og vi har bevist, at vi har kunnet bidrage mere til det, end de fleste andre har kunnet.