runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mette Frederiksen (S), 2002-01-29:
Kan fru Louise Frevert bekræfte, at det, der står i det fremsatte beslutningsforslag, er følgende: »at gøre en ekstra indsats for at tiltrække danske elever med anden etnisk herkomst«, og at der derfor - hvis ellers vi forstår de danske ord, som vi altid har gjort det - ikke er tale om positiv særbehandling?
Carina Christensen (KF), 2002-01-29:
Jeg vil gerne starte med at sige tak til Det Radikale Venstre og Socialdemokratiet, fordi man nu har taget initiativ til at rejse denne her debat om de kunstneriske uddannelser.
Jeg er ganske enig i de gode intentioner bag dette forslag.
Det er vigtigt, at vi sikrer, at fremtidens danske kunstnere får en uddannelse, der både er tidssvarende og på højeste faglige niveau.
I Det Konservative Folkeparti er vi enige med forslagsstillerne i, at der er brug for et mere fleksibelt og sammenhængende uddannelsessystem.
Uddannelserne under Kulturministeriet har i dag en meget individuel organisering.
Det begrænser fleksibiliteten og mulighederne for at få meritoverførsel og dermed også samarbejde på tværs af Kulturministeriets uddannelser.
Samarbejdet med udenlandske uddannelsesinstitutioner vanskeliggøres også af, at de danske uddannelser ikke har en kendt uddannelsesstruktur.
Det er vigtigt, at vi giver de studerende gode muligheder for selv at sammensætte deres uddannelse på tværs af institutionerne.
De, som allerede har en kunstnerisk uddannelse, skal have mulighed for løbende at dygtiggøre sig. Efteruddannelse er også en vigtig faktor, hvis vi hele tiden skal kunne imødekomme erhvervslivets efterspørgsel efter nye kvalifikationer.
Der er generelt behov for, at vi styrker samspillet mellem de kunstneriske uddannelser og erhvervslivet.
Mange kunstneriske uddannelser uddanner, som forslagsstillerne selv er inde på det, til informations- og mediesamfundets erhverv.
Ikke mindst derfor er det vigtigt, at vi styrker det informationsteknologiske niveau på de kunstneriske uddannelser bl.a. ved at foretage de nødvendige investeringer i it.
Uddannelserne under Kulturministeriet er i dag geografisk spredt ud over hele landet.
Denne geografiske spredning bør fastholdes.
Igen er det vigtigt, at uddannelsesinstitutionerne arbejder
tæt sammen.
Fagspecialerne skal fordeles på den bedste måde, og arbejdsdelingen mellem institutionerne skal øges, således at vi får nogle større og også mere specialiserede faglige miljøer.
I Det Konservative Folkeparti er vi som nævnt enige med forslagsstillerne i deres ønske om at sikre tidssvarende kunstneriske uddannelser på et højt fagligt niveau
Der er mange gode elementer i dette forslag, men der er også elementer, som vi ikke er enige i, og vi kan derfor ikke støtte forslaget i sin helhed.
Vi glæder os over, at ministeren på finansloven har reserveret penge til en særlig udviklingspulje for de kunstneriske uddannelser, og vi ser frem til, at regeringen snart præsenterer en flerårsaftale, der styrker uddannelsernes arbejde med forskning, informationsteknologi og samspillet mellem erhvervsliv og udland.
De kunstneriske uddannelser er en af grundstenene i dansk kultur.
Fra konservativ side ser vi frem til at gå ind i nogle positive forhandlinger om at finde en fælles løsning på denne problemstilling.
Mette Frederiksen (S), 2002-01-29:
Nu vækker man jo min nysgerrighed.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge fru Carina Christensen, præcis hvilke elementer det er, man ikke ønsker at støtte op om i det fremsatte forslag.
Carina Christensen (KF), 2002-01-29:
Jeg havde sådan set forventet, at spørgsmålet ville komme.
Jeg vil sige generelt, at der mangler en erhvervsorientering og en fremtidsorientering.
Jeg synes, det er et meget detaljeret forslag, og jeg synes, der er mange instanser.
Jeg ville nok korte det lidt ned.
Der er meget godt i det, men der er også noget i det, som er skidt.
Jeg vil ikke komme nærmere ind på det her ud over at sige: Lad os se på det i udvalget, og lad os se på det forslag, som regeringen kommer med.
Jytte Andersen (S), 2002-01-29:
Det var faktisk ikke et særlig godt svar, vil jeg godt sige, men nu er fru Carina Christensen jo også ny.
Faktisk er det sådan, at den tidligere minister og tidligere regering netop har lagt op til som noget helt nyt, at Erhvervsministeriet og Kulturministeriet skulle have et intensivt samarbejde, netop for at sikre, at de, der kommer igennem uddannelserne, selvsagt skal have et job bagefter og blive selvforsørgende.
Det fremgår faktisk af punkt 3, at den tankegang, der ligger i det her, er, at vækstpotentialet i kulturerhvervene skal styrkes.
Så jeg vil bare anbefale det konservative folketingsmedlem at læse den redegørelse, for så vil Det Konservative Folkeparti blive beroliget.
Eva Kjer Hansen (V), 2002-01-29:
Jeg vil gerne være med til at diskutere med SF, hvordan vi fastholder kommunerne på deres ansvar i forhold til at give disse mennesker en ordentlig behandling og sørge for, at de får de tilbud, og at der bliver taget de initiativer, der skal til, for at man hurtigt får afklaret deres situation og forhåbentlig får givet dem mulighed for at vende tilbage til arbejdsmarkedet.
Når jeg lægger så meget vægt på at diskutere kommunernes rolle i det
er det, fordi jeg hører alle de der eksempler på ting, der ikke bliver fulgt op på, selv om vi lovgivningsmæssigt har fastlagt, hvad der skal tages af initiativer fra kommunal side.
Og det der med interessen efter de 52 uger: Jamen den er det jo åbenbart også sådan lidt så som så med, i og med at vi jo kan se, at antallet, der falder ud over de 52 uger, stiger, i form af at man får forlænget dagpengeperioden for disse og bruger de muligheder, der er.
Men det er jo et af de områder, der også skal undersøges nærmere, og jeg synes, at vi, når resultaterne af undersøgelserne foreligger, har et bedre grundlag for at diskutere: Hvilke konkrete initiativer skal vi tage fat på?
Naser Khader (RV), 2002-01-29:
Kulturministeren og flere ordførere har undret sig over: Hvorfor netop nu?
For vi mener, at de kunstneriske og kulturelle uddannelser under Kulturministeriet spiller en helt afgørende rolle for udviklingen af de kunstnere og kulturformidlere, som skal bære kunst- og kulturscenen.
Det er en scene, der gør sig bemærket internationalt, og som vokser kraftigt i disse år.
Det gør den, fordi området har fået tilført flere offentlige midler, og også fordi
den private, kommercielle interesse i det kunstneriske område er kraftigt stigende.
Der er allerede sket meget.
Eksempelvis har biblioteksskolerne fået ny uddannelsesstruktur.
Det er også længe siden, der har været mere ro på Statens Teaterskole end nu.
Desuden har Den Danske Filmskole oprettet en tv-linje, osv., osv.
Uddannelserne har i de senere år været igennem en markant effektiviseringsrunde med færre ressourcer til følge.
Der er faktisk blevet skåret til benet.
Derfor er det også rimeligt, at uddannelserne nu belønnes med en arbejdsro, med en flerårig aftale og flere penge til en række indsatsområder. Det er baggrunden for, at Det Radikale Venstre opfordrer regeringen til at gennemføre en flerårig aftale for de kunstneriske og kulturelle uddannelser med de elementer, som er opridset i beslutningsforslaget.
Ideerne i vores forslag tager udgangspunkt i de mange forslag og evalueringer, som bl.a. uddannelsesrådene i Kulturministeriet har stået for.
Lad mig kort opridse de vigtigste elementer i vores forslag.
For det første: Kvaliteten i undervisning og i forskning på de kunstneriske uddannelser trænger generelt til et løft.
Det gælder især it-området, hvor udviklingen går meget stærkt.
Samtidig bør vi sikre bedre muligheder for meritoverførsel.
Vi skal sikre en sammenlignelighed mellem de kunstneriske uddannelser her og i udlandet.
For det andet: Vi skal forbedre mulighederne for videreuddannelse inden for de kulturelle og kunstneriske uddannelser.
Her er der også behov for livslang uddannelse.
Derfor bør vi bruge flere ressourcer på efteruddannelse, mange flere end vi gør i dag.
Derfor foreslår vi, at det bliver obligatorisk med praktik på alle uddannelser.
For det fjerde har vi brug for, at uddannelsernes internationale orientering bliver udbygget.
Vi skal i højere grad være i stand til at tiltrække gæstelærere fra udlandet og give mulighed for praktikophold i udlandet for både elever og lærere.
Det er blot nogle få af de indsatsområder, som kan være med til at sikre, at dialogen med omverdenen er til stede.
For det femte opfordrer vi til, at der tages de nødvendige initiativer, som sikrer, at der fortsat er kunstneriske uddannelser i hele Danmark.
Der er ganske enkelt behov for, at vi laver den samme øvelse her, som vi allerede har gjort på Undervisningsministeriets område.
For vores del vil vi være parate til at skære ned i optagelsestallene, mod at de sparede penge bruges til de helt nødvendige udviklingsinitiativer.
Vi har en talentmasse, en ung dansk kunst- og kulturscene, der gør sig internationalt bemærket.
Vi har til stadighed brug for at sikre, at vores kunstneriske uddannelser kan leve op til det 21. århundredes krav.
Bodil Kornbek (KRF), 2002-01-29:
Dette forslag om en flerårig aftale om de kunstneriske uddannelser er da et initiativ, som jeg kan bifalde, og til den tidligere regering kan man jo bare sige: Bedre sent end aldrig, trods alt. Den meget individuelle organisering formindsker uddannelsernes mulighed for samarbejde med andre uddannelser nationalt som internationalt.
Der er ingen tvivl om, at der er brug for at styrke kvaliteten i undervisning såvel som forskning på disse områder.
Forslaget taler om mulighed for videreuddannelse, bedre mulighed for merit og fleksibilitet, øget international orientering, sikring af fordelingen af de kunstneriske uddannelser over hele landet, etc., etc.
Et område som erhvervsorientering er faktisk også med, hvilket fru Jytte Andersen har nævnt.
Det synes jeg lige man skal understrege endnu en gang.
Dette er virkelig et forslag, som har tænkt alt med.
Kristeligt Folkeparti er opsat på og enigt i, at disse uddannelser har brug for et løft i det faglige indhold, i
strukturen, de fysiske rammer og placeringen og mulighederne for videreuddannelse, altså i det hele taget en grundig gennemgang af disse uddannelser
Forslaget er imidlertid meget omfattende, og det er svært ud fra forslagets bemærkninger alene at overskue konsekvenserne og behovet f.eks. på efteruddannelsesområdet, men også ønsket om at skabe økonomisk ro for uddannelserne.
Kristeligt Folkeparti håber, at de konsekvenser, der måtte være, fremlægges under den videre behandling, hvilket vi ser frem til.
Vi ser da også frem til regeringens forslag, når det nu engang kommer, for det er meget vigtigt for Kristeligt Folkeparti, at der kommer en flerårig aftale, hvilken vi meget gerne deltager i.
Louise Frevert (DF), 2002-01-29:
Jeg skal lige knytte de sidste bemærkninger, som jeg ikke fik sagt tidligere, til denne her debat i dag.
Og så kan jeg lige så godt slå fast én gang for alle, at jeg hedder Frevert, så er det sagt.
Dansk Folkeparti tror heller ikke, at det gør så meget, at uddannelsesmiljøerne ikke er store.
For vi mener tværtimod, at det kan have sine fordele, da lærerne kan komme tættere på eleverne.
Og på grund af den teknologiske udvikling er grænserne internationalt blevet nedbrudt, og man vil have en anden mulighed for international kontakt end tidligere.
Der skal ligeledes etableres nogle tiltag, så videreuddannelse er i højsædet og de, der er blevet uddannet på statens regning, følger med tiden. Vi skal i det hele taget gå ind og se på, om antallet af uddannede inden for de kunstneriske uddannelser er proportionalt med de personer, som man har kapacitet til at kunne aflønne i den kunstneriske verden.
Det kan ikke nytte noget, at vi uddanner en masse mennesker til arbejdsløshed.
Det må dreje sig om at få uddannet professionelle folk.
Det er ikke alle, der behøver at blive professionelle kunstnere, selv om de går rundt med en kunstner i maven.
Derfor kan Dansk Folkeparti ikke støtte beslutningsforslaget.
Der er for mange uafklarede punkter, og der er ikke nogen grund til at haste et forslag igennem som forslagsstillernes.
Vi vil med sindsro sætte os ned og vente på et mere gennemtænkt forslag fra regeringens side.
Eva Kjer Hansen (V), 2002-01-29:
SF foreslår med dette lovforslag, at varighedsbegrænsningen på sygedagpenge skal ophæves, således at sygedagpengeperioden bliver tidsubegrænset.
Det er et problem, at mange personer bliver hængende alt for længe på sygedagpenge, og det er et problem, at alt for mange ikke kan få afgjort deres situation og derfor får problemer med sygedagpengeperiodens begrænsning på 52 uger.
Men løsningen er efter min opfattelse ikke at vælge at gøre sygedagpenge tidsubegrænsede.
Sygedagpenge er ikke og skal ikke være fast forsørgelse.
I stedet skal der gøres en indsats for hurtigt at få afklaret en persons situation, og der er noget, der tyder på, at tingene halter lidt ude i kommunerne.
Om det er manglende effektivitet i sagsbehandlingen eller lange ventelister, der er problemet,
er svært at afgøre, men tilsyneladende har kommunerne også problemer med at leve op til kravene om opfølgning og samtaler med den sygemeldte.
Selvfølgelig kan der let gå noget tid, når en person f.eks. skal gennem en behandling på hospital, gennem et optræningsforløb, gennem arbejdsprøvning, inden der kan udarbejdes en egentlig revalideringsplan, og i dag er der derfor også mulighed for at forlænge perioden i bestemte situationer.
Er revalideringsmulighederne ikke udtømt, kan dagpengeperioden således forlænges, med henblik på at det så kan føre til en afklaring og til en erhvervsmæssig beskæftigelse.
Hvis dagpengeperioden bliver tidsubegrænset, kan det jo i sig selv betyde, at tingene trækker i langdrag, og jeg ønsker ikke at risikere, at tidspunktet for iværksættelse af initiativer bliver skubbet.
Menneskeligt set
er det yderst belastende ikke at vide, hvad man kan og skal fremover, ikke at kunne få afgjort sin fremtidige situation. Derfor vil jeg hellere tage fat på problemet ved at skubbe på for at få hjulpet den sygemeldte med sine problemer.
En tidlig opfølgning er jo også vigtig for at få den sygemeldte tilbage på arbejdsmarkedet.
Erfaringerne viser, at jo længere tid der går, desto sværere er det at komme i gang igen.
Der er sat nogle undersøgelser i gang, der jo også bliver henvist til i lovforslagets bemærkninger, og når de foreligger, håber jeg, at vi kan blive klogere på, hvordan vi kan løse problemet med de meget lange forløb for sygemeldte.
Med disse ord skal jeg afvise forslaget fra SF.
Villy Søvndal (SF), 2002-01-29:
Jeg er helt enig med den tidligere ordfører fra Venstre i, at man ikke skal trække sager i langdrag.
Det, vi skiller på, er, hvor mange gidsler man skal tage i den her sag.
De seneste sager, jeg har haft, har drejet sig om en kræftpatient, der mistede sin ret til dagpenge og ikke var syg nok til pension.
Vedkommende mistede derfor sin indkomst.
Det tredje eksempel er en gigtpatient, hvor familien ligeledes mister sin indkomst.
Mine ord til Venstres ordfører, der taler om mennesker frem for systemet, er, at det her virkelig er systemsynspunktet. Systemet står med vurderingen, systemet kan vurdere stort set, som det vil, og den, der kommer til at betale, er den, der oven i et smertefuldt sygdomsforløb oplever, at indkomsten er pist væk.
Er det virkelig mennesket før systemet?
Eva Kjer Hansen (V), 2002-01-29:
Det vil jo være vanskeligt for mig at gå ind i nogle konkrete eksempler, som jeg ellers ikke har kendskab til, men som jeg understregede i mit indlæg, og som jeg også håber at SF's ordfører hørte, kan der være situationer, hvor der er brug for at forlænge sygedagpengeperioden.
Det er også muligt i dag, at man kan gøre det.
Jeg mener, at der kan være god grund til det i de situationer, hvor man ikke kan nå at få afklaret forløbet.
Men ellers mener jeg, at dér, hvor man skal sætte ind, er i forhold til at få kommunerne til hurtigere at sætte initiativer i gang, som kan hjælpe den sygemeldte til at få afklaret sin situation og til at få afgjort, om vedkommende kan vende tilbage til arbejdsmarkedet.
Vi vinder intet ved at forlænge forløbet.
Det er menneskeligt meget hårdt at være i den situation, og derfor synes jeg, at vi skal skærpe kursen med hensyn til at få sagerne afgjort frem for at trække dem i langdrag.
Lars Barfoed (KF), 2002-01-29:
Jeg vil starte med at sige, at beslutningsforslaget har en temmelig ambitiøs overskrift i forhold til det, det egentlig drejer sig om, idet det hedder »Forslag til folketingsbeslutning om sikring af etnisk ligestilling på det danske arbejdsmarked«.
Forslaget drejer sig jo ret beset kun om de offentlige virksomheder og institutioner, og det drejer sig så yderligere alene om, at der i de enkelte virksomheder og institutioner skal udarbejdes en politik for etnisk ligestilling, og en årlig status for den politik skal så være offentligt tilgængelig.
Det kan ikke være forslagsstillernes vurdering, at det tiltag alene skulle kunne føre til etnisk ligestilling på det danske arbejdsmarked.
Såfremt forslagsstillerne mener, at der ikke er etnisk ligestilling på arbejdsmarkedet, skulle man jo gå langt videre, end der lægges op til her.
Men må jeg ikke sige, at etnisk ligestilling jo drejer sig om at have respekt for andre mennesker og grundlæggende simpelt hen om at opføre sig ordentligt over for andre, uanset hvem de er.
Det helt grundlæggende forbud mod diskrimination på arbejdspladsen findes jo allerede.
Og med al respekt for forslagsstillernes gode intentioner mener jeg ikke, at man opnår noget som helst i virkeligheden ved at pålægge alle offentlige virksomheder og institutioner at udforme politikker og offentligt tilgængelige årlige statusrapporter, måske endda tværtimod.
Ja, man opnår formentlig noget bureaukrati og besvær og nogle endeløse diskussioner på disse offentlige virksomheder om, hvad sådan en politik dog egentlig skulle gå ud fra, ud over det helt enkle at man skal opføre sig ordentligt over for andre mennesker.
Jeg mener, man med det her risikerer at problematisere noget, der dybest set blot handler netop om at opføre sig ordentligt over for andre, uanset hvem de er.
Mig bekendt er der ikke et generelt problem, og hvis der enkelte steder skulle vise sig at være problemer, er det jo en helt naturlig pligt for ledelsen at skride ind over for det.
På den baggrund skal jeg på Det Konservative Folkepartis vegne indstille forslaget til forkastelse.
Søren Krarup (DF), 2002-01-29:
Jeg har også i adskillige tilfælde, som jeg har fået udleveret af Ulla Dahlerup, set, at folk, som overhovedet ikke har været at finde på nogen adresse, har fået indfødsret.
Kort sagt har det været fuldstændig misvisende. Deri ligger der ikke nogen mistillid til embedsmændene.
Det, der skal ske ved det nye kontorcirkulære, er, at antallet skal blive helt anderledes lille, så man virkelig kan finde ud af, om folk er berettiget. Men må jeg sige: Grundholdningen i det, jeg siger, er, at Folketinget ikke er berettiget til at uddelegere sin lovgivningsmagt.
At få indfødsret er en lov, og loven kan ikke uddelegeres.
Jeg har ikke mistillid til embedsmændene, men jeg vil sige, at det er ikke dem, som skal give love, det er misvisende.
Jeg skulle have svaret hr. Kamal Qureshi.
Jeg beklager, at jeg ikke kan nå det i denne omgang.
Jesper Langballe (DF), 2002-01-29:
... der ville kun være to i de 4 sidste år, der ikke ville have fået indfødsret efter de nye regler, som regeringen foreslår: én, der havde begået grov voldtægt og én, der havde begået grov narkokriminalitet.
Med andre ord som præsten sagde efter sin prædiken: Græd ikke børnlille, det turde være løgn alt sammen.
Bertel Haarder (V), 2002-01-29:
Regeringen deler forslagsstillernes synspunkt om, at integration på arbejdsmarkedet er nøglen til løsning af en række sociale og kulturelle problemer i tilknytning til de etniske minoriteter.
Men vi vil ikke tvinge offentlige virksomheder og institutioner til at udarbejde en politik for etnisk ligestilling.
I 1996 vedtog Folketinget en lov om forbud mod forskelsbehandling på arbejdsmarkedet, som netop forbyder såvel direkte som indirekte diskrimination på grund af race, hudfarve, religion, politisk anskuelse, seksuel orientering eller national, social eller etnisk oprindelse.
Diskrimination i forbindelse med ansættelser er således allerede forbudt såvel i det offentlige som i det private.
Jeg vil også gerne erindre om, at Finansministeriet i december 1999 i samarbejde med Centralorganisationernes Fællesudvalg, CFU, lancerede en handlingsplan om etnisk ligestilling på det statslige arbejdsmarked.
Handlingsplanen indeholder initiativer fra Finansministeriet, fra CFU, samt fællesinitiativer fra Finansministeriet og CFU.
Handlingsplanen løber i en 2-årig periode fra marts 2000.
I planen indgår bl.a. økonomisk tilskud til jobrelateret danskundervisning.
Finansministeren har desuden den 6. september 2001 bedt samtlige ministerier om at selvangive måltal for, hvor mange indvandrere og efterkommere fra lande uden for Vesteuropa og Nordamerika, der vil være ansat i ministeriet inden udgangen af 2003.
Målet er, at de ansatte på statens arbejdspladser samlet set vil afspejle arbejdsstyrkens sammensætning, dvs. at 3,5 pct. er målet.
Løsningen på problemerne omkring integration af udlændinge, som forslagsstillerne skitserer i deres bemærkninger til forslaget, skal efter min mening findes i nye og yderligere arbejdsmarkedsrettede initiativer.
Netop sådanne nogle initiativer vil regeringen fremlægge til efteråret i forbindelse med handlingsplanen »Flere i arbejde«, som vil basere sig på en grundig analyse af den samlede beskæftigelsespolitik.
På denne baggrund er det regeringens opfattelse, at det er overflødigt at pålægge de offentlige virksomheder og institutioner at udarbejde en politik for dansk ligestilling.
Regeringen kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget.
Jesper Langballe (DF), 2002-01-29:
Jeg krympede mig selvfølgelig, da jeg fik en streng påtale fra formanden for at bruge et grimt sprog i Folketinget.
Det var nu egentlig et litterært citat, en sød historie om en præst, der holdt en prædiken, som var så rørende, at folk græd, som var de piskede, og så sluttede han prædikenen med at sige: Græd ikke børnlille, det turde være løgn alt sammen.
Det var faktisk den historie, jeg kom til at tænke på ved at være vidne til, hvordan integrationsministeren det ene øjeblik beroliger Dansk Folkeparti og det store vælgerflertal, der har gjort ministeren til integrationsminister, og det andet øjeblik beroliger VU'erne med, at den her stramning alligevel slet ikke vil komme til at betyde noget.
»Græd ikke, børnlille, det turde være løgn alt sammen«.