Bendt Bendtsen (KF), 2000-08-24:
Jeg vil gerne sige til hr. Frank Dahlgaard, at det er jo altid nemt hele tiden at tage de rapporter, man synes er de bedste, når vi nu diskuterer med hr. Frank Dahlgaard og Niels E. Meyer, og hvad de hedder alle sammen.
Det er ikke Den Danske Bank, og det er slet ikke den udredning, der er lavet for Rådet for Europæisk Politik, som på en række punkter siger, at råderummet for den økonomiske politik, finanspolitikken, bliver større, hvis Danmark kommer med.
Der er en reel risiko for valutaspekulation, de økonomiske gevinster er permanente og entydige, og som en lille åben økonomi har Danmark en interesse i, at EU-politikken koordineres.
Se, disse rapporter glemmer hr. Frank Dahlgaard.
Og så i øvrigt: Dansk erhvervsliv har jo stået i venteværelset, Danmark har stået i venteværelset til euroen, og når nu investorerne siger, at det er godt at investere i Danmark, så er det måske, fordi de tror på, at jasiden og Det Konservative Folkeparti er med til at sikre et ja.
Til hr. Holger K. Nielsen
: Det kræver en lidt længere udredning, men jeg skal forsøge at gøre det så kort som muligt.
Vi har skærpet tonen, det vedkender vi os; så kommer vi også igennem i medierne.
Det, jeg har sagt, er, at vi gerne vil have indflydelse på udviklingen.
Vi mener, at den fælles mønt er et middel til at få bundet Østeuropa tættere op.
Vi har sagt, at vi er nødt til som politikere at kigge en lille smule ud over vores egen næsetip.
Der bor i bæltet fra Bosporus til Gibraltar 140 millioner mennesker ifølge FN, de bliver til 380 millioner i løbet af 25 år.
Det, jeg har sagt i den anledning, er, at det er vigtigt, at der betales Marshallhjælp til Østeuropa ved en tilknytning til EU, at de får et økonomisk råderum, at vi får muligheder for at kunne vende samhandler og lignende mod de store kontinenter syd for Europa, hvor der sker den her befolkningstilvækst.
Jeg har sagt, at jeg tror, vi kommer til at kriges med dem, hvis ikke vi kommer til at handle med dem.
Og med hensyn til hr. Keld Albrechtsen
- nu er jeg da beroliget over, at jeg ikke har set hr. Keld Albrechtsen i redningsvest herinde i dag - er vi jo totalt uenige med Enhedslisten i næsten samtlige spørgsmål. Og man hiver Nicetraktaten frem hver eneste gang, vi diskuterer, uanset at vi ikke aner, hvad der kommer til at stå i den.
Det er det, der er at gå om bord i, men hr. Keld Albrechtsen tager jo hul på alt, blot vi diskuterer det her.
Tonen har været skærpet de seneste par uger, men jeg vil da godt rose nejsigerne for deres bidrag til den almindelige underholdning her gennem de sidste par uger.
Det har jo indimellem været svært at forstå nejsidens argumenter for et nej den 28. september. Som hr. Claus Larsen-Jensen også har nævnt i dag, så har vi på det seneste fået nogle forklaringer, som forekommer sådan ganske interessante, og vi kan godt dvæle ved et par af dem.
Ifølge Ole Krarup fra Folkebevægelsen mod EU er den store fare et udbrud af kogalskab og svinepest.
Får vi et sådant udbrud, vil Danmark gå i knæ, og så skal vi kunne devaluere kronen, lyder budskabet.
Også hr. Keld Albrechtsen er blevet træt af sin glidebane - vi har dog hørt om den i formiddag - og den er nu skiftet ud med en ny advarsel, nemlig advarslen om, at den globale opvarmning også kan få Københavns Lufthavn til at synke i havet.
Sådan lyder det fra hr. Albrechtsen.
Det interessante er naturligvis ikke indholdet i disse nejsigerargumenter.
Det er jo det rene vrøvl, at vi danskere bør holde os uden for euroen på grund af risikoen for både dyresygdomme, naturkatastrofer og en afskaffelse af hoffet.
Nej, det interessante er derimod årsagen til, at nejsiden nu maner død og ødelæggelse frem på en række punkter.
Årsagen er ganske enkelt, at man ikke har saglige argumenter at tage af.
Vi har indtil nu ikke hørt en eneste forklaring fra nejsiden om, hvad vi skal bruge et nej til den 28. september.
Spørgsmålet til nejsiden er enkelt: Hvad er ideen med et nej?
Hvis vi på den anden side af den 28. står med et nej, hvad skal danskerne bruge det til?
Hvilke visioner er der fra nejsiden?
Hvilke visioner har de for vores fremtid?
Indtil videre har vi ikke fået et eneste troværdigt svar på det spørgsmål, og vi hører det tit skåret over den samme læst.
Et nej skal ifølge euromodstanderne ikke bruges til noget sådan lige her og nu.
Kronen skal fortsat været bundet til euroen, kan vi forstå på nogle af nejsigerne, men kun en del af den.
Det vil sige, at renten fortsat skal være bestemt af Den Europæiske Centralbank.
Det vil også sige, at vi fortsat skal føre en ansvarlig økonomisk politik.
Nejsiden vil altså ikke gøre noget som helst uden for euroen, som ikke på en prik passer med det, der vil ske, når vi går med.
Den eneste forskel er, at nejsiden vil holde muligheden for en devaluering åben, og at vi ingen indflydelse får på den pengepolitik og valutapolitik, som føres i Danmark.
Et nej vil betyde, at tilliden til dansk økonomi sættes under pres.
Risikoen for valutaspekulation kender vi også.
Vi spiller hasard med den stabilitet, som skiftende regeringer har opbygget siden 1982, en stabilitet, som har betydet flere job, mere velfærd.
Vi har intet behov fra konservativ side for at fastholde retten til at devaluere.
Det er et dårligt redskab, og i sidste ende må venstrefløjen jo have det lidt ringe med, at man ved en devaluering skal til at eksportere økonomiske problemer.
Det er vist det, de kalder usolidarisk.
I bund og grund er det meget enkelt: Nejsiden har ikke kunnet præstere nogen vision for, hvad et nej skal bruges til.
De argumenter, vi har hørt indtil nu, er alle reaktionære og bagstræberiske og for den sags skyld et udtryk for en ganske uansvarlig holdning til Europas udbygning.
Ideen om, at vi kan og skal beholde en eller anden form for pengepolitisk selvstændighed uden for euroen, holder ganske enkelt ikke.
Sandheden er jo i dag, at et land som Luxembourg bestemmer mere over den danske penge- og valutapolitik, end vi gør i Danmark.
Hvordan vil man have det med, at Luxembourg skal bestemme mere om Danmarks penge- og valutapolitik?
Det savner vi at få svar på.
Når De Konservative siger ja til euroen, så er det, fordi vi har ambitioner og visioner både på vores egne og Europas vegne.
Vi har sagt tidligere, det er ikke nogen hemmelighed, at vi ønsker alle de fire forbehold afskaffet.
Det står vi stadig væk ved.
Det, vi skal stemme om den 28., er den fælles mønt, og vi siger ja til euroen fra konservativ side, fordi vi ønsker at være med til at præge den udvikling, vi er en del af i det Europa, vi lever i, herunder også en fortsat fredelig udvikling.
Vi ønsker ikke at isolere Danmark med et nej.
I mere end 50 år har de store lande i Europa arbejdet på at skabe et europæisk hus, hvor man samarbejder i stedet for at bekrige hinanden.
Vi opfatter den fælles mønt som en ny etage i det europæiske hus, en etage, vi gerne vil tage i brug, flytte ind i og så være med på alle niveauer, også når huset skal udvides mod Øst.
Vi tror nu engang ikke på devalueringer som et økonomisk redskab.
Vi siger også ja til euroen, fordi det har vist sig at være en kæmpefordel for Danmark, hver gang vi har sagt ja til mere samarbejde, uanset om det hed EF, om det hed det indre marked eller noget helt tredje.
Vi har fået skabt fælles regler for handel over grænserne, fri bevægelse af varer, kapital og arbejdskraft, og større konkurrence har jo gavnet både den danske og den europæiske forbruger.
Vi lever i en verden, som er grænseoverskridende, hvor vi handler på tværs af grænserne, og hvor vi må løse fælles problemer.
Vi har udviklet miljøpolitikken, så alle virksomheder i dag skal leve op til ensartede krav over hele EU.
Vores unge kan studere og søge arbejde over hele Europa.
På samme måde vil vi med et ja have indflydelse på den økonomiske udvikling, der sker i Europa i fremtiden.
Vi ønsker ikke at køre Danmark ud på et sidespor.
Med deltagelse i den fælles mønt kan vi danske bidrage med vores værdier til Europas udbygning.
Vi opfordrer også til et ja den 28. september 2000, fordi det økonomisk set bliver en fordel for danskerne.
Med et ja kommer vi til at opleve en fortsat stabil økonomisk vækst og udvikling, der giver os bedre råd til at tage vare på de ældre, de syge og vores børns fremtid.
Vi opfatter jaet som en fortsættelse af den økonomiske politik, som er i Danmark, mens nejet er et spring ud i det uvisse.
Når store lønmodtagerorganisationer og arbejdsgiverorganisationer anbefaler et ja, når hovedparten af lederne i dansk erhvervsliv anbefaler et ja, så er det, fordi det er godt for virksomhederne. Når det er godt for virksomhederne, så er det godt for beskæftigelsen, det er godt for valutaindtjeningen, ja, der bliver faktisk flere penge i den sidste ende til at tage sig af de mennesker, der har hjælp behov.
Og så synes vi fra konservativ side faktisk, det er en fornuftig ting, at danske virksomheder bruger deres kræfter på at producere, på at konkurrere frem for at skulle kurssikre og tænke på valutaspekulation.
Vi opfatter euroen som en naturlig forlængelse af det indre marked, fordi den skaber prisgennemsigtighed og dermed forbedret konkurrenceevne til gavn for såvel forbrugere som for erhvervsliv.
For hos os er der ingen tvivl.
Vi har nøje vurderet fordelene, vi har nøje vurderet ulemperne.
Vi siger ja med omtanke, fordi det er godt for Danmark, og fordi vi vedkender os et ansvar for den fremtidige udvikling af Europa.
Og endnu en gang: Det er ikke et mål, men det er et middel til at nå den stabilitet, der gør, at vi kan nå vores mål.
Jeg kan sige, at Det Konservative Folkeparti tilslutter sig regeringens forslag, og vi kan ikke støtte de stillede ændringsforslag.