Louise Frevert (DF), 2003-04-03:
Lige siden den nye regering tiltrådte, har der været diskussion om teaterabonnementsordningen.
Under sidste finanslov lykkedes det bl.a. på grund af Dansk Folkeparti at redde teaterabonnementsordningen. Det forslag, som Socialdemokraterne fremsætter i dag, er da også yderst sympatisk.
Forslaget har dog for mange løse ender, bl.a. er hele forslaget lagt an på, at der skal være en central styrelse, og at kompetencen skal varetages af amterne.
I øjeblikket arbejdes der på en struktur for amternes fremtid, og alene derfor synes jeg, at det vil være en diskrepans i forhold til en centralt styret teaterabonnementsordning.
Det er nemlig den eneste demokratiske støtteordning, som vi i virkeligheden har i Danmark, for det er nemlig teaterbrugerne, der får støtten.
Vi mener også i Dansk Folkeparti, at der skal findes en løsning på teaterabonnementsordningen, og jeg kan ud af korrespondancen se, at Teatrenes Koordineringsudvalg den 28. februar har sendt en status for Det Storkøbenhavnske Teaterfællesskab om abonnementerne.
Det er en vigtig pointe i dette notat, at man forkludrer, at de teatre, som i dag direkte eller indirekte har gavn af abonnementsordningen, ikke er sammenlignelige.
Det er netop hele pointen.
Det er også derfor, at vi på nuværende tidspunkt ikke er helt enige, idet Socialdemokraterne fremturer med, at teaterpublikummet i Danmark stadig er elitært.
Desuden er der alt for få forklaringer i bemærkningerne
til forslaget om, hvordan teatergængernes frekvens er
Det er brudstykker taget ud af flere rapporter, og de postulater skal belyses på en lidt mere direkte måde, end de er blevet her i beslutningsforslaget.
Tingene er ikke så sorte og hvide, som Socialdemokraterne fremstiller dem: at det primært er folk med høje uddannelser og indkomster, der benytter teatertilbuddene.
Stig Jarl har været ophavsmand til to rapporter, den ene fra maj 2001 og den anden fra 2002, hvor der begge steder er beskrevet, hvad en højfrekvent og en lavfrekvent publikummer er.
Man kan diskutere disse to rapporter, også ophavsmændenes habilitet, idet en institution egentlig undersøger sig selv.
Sagt på en anden måde: Man kan diskutere, om det er i orden, at personer, som har været med til at sætte dagsordenen, efterfølgende sætter dagsordenen ved at skulle udarbejde rapporter om teatertilstanden i Danmark.
For at vende tilbage til teaterabonnementsordningen er vi helt med på, at der skal ske noget på området. Det skal være en ligelig fordeling af både abonnementsordninger og rabatter til de teatre, som får støtte i lovens forstand, og til de teatre, som kører på privat basis.
Der skal være lige muligheder for alle til at kunne få del i en ny abonnementsordning.
Alt dette er ikke belyst i Socialdemokraternes forslag.
Derfor vil vi se frem til udvalgsbehandlingen, hvor der forhåbentlig vil være mulighed for at få belyst punkterne
yderligere.
Samtidig imødeser vi, at ministeren fremkommer med flere faktuelle ting på området ved teaterkonferencen i juni.
Men de retningslinjer, som Socialdemokraterne fremlægger, kan vi i Dansk Folkeparti desværre ikke være helt enige i.
Det er nødvendigt for at forstå vores argumentation imod Socialdemokraternes retningslinjer, at jeg kommenterer nogle af punkterne.
Dette ville indebære en kvalitetsvurdering, og det er vi da meget interesserede i.
Vi vil gerne have en diskussion om, hvad der er kvalitet, og hvordan man opsætter kriterier for dette.
Men det er, hvad vi i gamle dage kaldte for smagsdommere.
Det er meget interessant, at Socialdemokraterne vil indsætte en sådan passus i en ny teaterlov.
Det bør man virkelig bemærke.
Lad os tænke nyt og i stedet få resultatstyring.
Vi mener, det vigtige må være, at det skal være et teater, som folk har lyst til at besøge.
Og nu vil det sædvanlige og tåbelige udsagn komme, at Dansk Folkeparti vil have høj hat og slapstick.
Det er ikke det, jeg siger.
Ligeledes er det min opfattelse, at Socialdemokraterne bliver ved med at stigmatisere den danske befolkning ved ustandselig at tale om en demokratisering af teaterkulturen gennem lige adgang til teater for befolkningen.
Jamen er det da ikke det, vi har?
Er det ikke det, Socialdemokraterne selv har prøvet at arbejde for siden midten af 1970'erne med abonnementsordninger og andre rabatordninger, som giver mulighed for, at alle i princippet kan komme ind og se teater?
Ligeledes plæderer Socialdemokraterne for, at der skal foregå et tættere samarbejde mellem skole- og uddannelsesområdet.
Og hvis man har et ønske om at forstærke børneteaterområdet, er dette en kærkommen mulighed for at gå ind og se på, hvordan børneteaterområdet er skruet sammen og få ryddet op i det morads, der er der.
Sagt på en anden måde: Der er alt for mange teatre i København og for få teatertilbud i provinsen.
Det var måske ikke så tovligt og meget mere attraktivt, at man kun spillede få forestillinger i korte perioder, frem for at vi har dette enorme mastodonttilbud af teaterforestillinger.
Dansk Folkeparti mener, at Socialdemokraternes oplæg er alt for tyndt, og vi er selvfølgelig indstillet på i udvalgsarbejdet at få mere sul på beslutningsforslaget, hvis det skulle være nødvendigt.
Men ellers forventer vi, at de store slag kommer til at stå efter teaterkonferencen i begyndelsen af juni, som ministeren som sagt har varslet.
Jeg mener, det er vigtigt, at alle sten bliver vendt.
Og jeg må også afslutningsvis tilføje, at vi er helt uenige, når Socialdemokraterne mener, at en belægningsprocent ikke skal være en parameter for, om en forestilling er god eller ej. Jeg vil pointere, at det dog ikke alene er en parameter, men det er da med til at give et praj til publikum om, om det er en forestilling, der er værd at se eller ej, om forestillingen har publikums opmærksomhed.
Det er vigtigt for Dansk Folkeparti, at en ny teaterlov skal være en helt ny teaterlov.
Derfor skal det ikke være lappeløsninger eller justeringer af den eksisterende lov.
Det er meningen, at man skal starte forfra med en diskussion om alle aspekter lige fra udvikling, kunstneriske præstationer, belægningsprocent, repertoirevalg og meget mere.
Derfor er det ikke gjort med lige her og nu at vedtage Socialdemokraternes forslag.
Anderledes ser det ud, hvis Socialdemokraterne vil stryge de tre sidste ord i deres indledningsafsnit.