Frank Jensen (S), 1999-10-27:
Jeg vil gerne takke ordførerne for den positive modtagelse også denne gang af det meget omfangsrige og store lovforslag, som jo blev fremsat den 22. april i år og blev førstebehandlet den 29. april i år.
Det er således en genfremsættelse, men det er alene en række præciseringer og mere teknisk betonede redaktionelle ændringer, der er sket i lovforslaget, siden vi behandlede det sidste gang, den 29. april.
Men jeg er glad for, at så mange ordførere har tilkendegivet en positiv tilslutning til lovforslaget, og at Danmark nu får ratificeret den her række af internationale konventioner, både EU's svigkonvention og de protokoller, der nu er forhandlet på plads også i det europæiske samarbejde på det felt, og de øvrige konventioner, der knytter sig til aktiv og passiv bestikkelse, hvor Danmark nu kan være med i det gode internationale selskab ved også at have bragt ratifikationen på plads.
Hr. Nonbo stillede spørgsmålet, hvorfor Danmark ikke for længst havde fået ratificeret svigkonventionen.
Hertil skal jeg sige, at det jo er kompliceret stof, og at der er en vis sammenhæng i både at få ratificeret EU's svigkonvention og den første protokol om EU-svigkonventionen og den anden protokol om svigkonventionen, som vi jo også får på plads her, og så protokollen om den præjudicielle fortolkning ved EF-Domstolen af svigkonventionen.
Jeg kan sige til hr. Nonbo, at jeg har lagt mærke til, at Venstre - også de ordførere i Venstre, der beskæftiger sig med europapolitik - har bragt kritiske ord frem, fordi regeringen ikke for længst har ratificeret de her konventioner og tillægsprotokoller.
Hertil vil jeg sige, at Danmark nu godt kan være sig selv bekendt, også i forhold til det antal af lande, der har ratificeret.
Der er alene fem lande i samarbejdet, der har ratificeret, og heraf tre i indeværende år.
Det seneste var Storbritannien, der fik ratifikationen af EU-svigkonventionen på plads den 11. oktober.
Så da det nu bliver trukket frem, vil jeg benytte lejligheden her til at sige, at Danmark faktisk også fortsat er med i førerfeltet, hvad angår svigkonventionen.
Når vi ser på det, som jo ikke er en udmøntning af en international forpligtelse, men regeringens eget initiativ, nemlig det, at vi får en paragraf ind i straffeloven om grov momssvig, som jo er et ønske fra regeringens side om at forfølge den økonomiske kriminalitet i vores land, som måske ikke er så synlig, som rockerkriminalitet er, men jo er en forbrydelse mod vores samfund, og som forringer vores muligheder for at kunne give en bedre kvalitet på ældreområdet, i børnepasning, på skoler, alt det, som mange partier er stærkt optaget af, så er det, fordi den økonomiske kriminalitet jo - som vi ser det med selskabstømmerkriminalitet - frarøver fællesskabet ganske betydelige ressourcer.
Her var der tale om 2 mia. kr., og heldigvis har politiet og anklagemyndigheden og domstolene sørget for, at i hvert fald den ene milliard er kommet tilbage til fællesskabet og de offentlige kasser igen.
De ved godt, at de her er på vej til at lave overtrædelse af lovgivningen.
Jeg tror, det har en større præventiv virkning, at det ikke alene er særlovgivningen, man overtræder, men straffelovgivningen, og at vi så også har sanktioner derefter med de 4 års fængsel.
Hr. Tom Behnke drog igen ved denne første behandling frem, at der bør være proportion mellem strafferammerne, når vi taler om henholdsvis personfarlig og økonomisk kriminalitet.
Det mener jeg i øvrigt også der er.
Og jeg vil benytte lejligheden til igen at sige, at når vi taler om personfarlig kriminalitet, også når vi taler om vold, så har vi jo altså en strafferamme på helt op til 8 års ubetinget frihedsstraf.
Og hvis det har døden til følge, ja, så kan vi jo komme endnu højere op.
Og når vi taler om manddrab og den slags ting, så er det jo endnu højere strafferammer og også konkrete domme, der fældes.
Så jeg mener, der er proportion.
Men i øvrigt sidder Strafferetplejerådet jo og arbejder med proportion mellem de forskellige strafmuligheder inden for straffelovens rammer og vurderer dem op mod hinanden aktuelt.
Men tilbage til det med forældelsesfristen, som hr. Nonbo stillede spørgsmål om, netop det forhold, at vi i skattelovgivningen har en opbevaringspligt på 5 år.
Her får vi så ved at få en paragraf for grov momssvig ind i straffelovgivningen en 10 års forældelse på det strafferetlige område.
Jeg mener ikke, der er noget reelt problem.
Det er jo sådan, at det må forudsættes, at myndighederne ligger inde med det bevismateriale, der skal til, for at man kan forelægge en sag for domstolene, og så er det henlagt til domstolene at vurdere det bevismateriale, som anklagemyndigheden vil forelægge.
Det er ikke for mig at se et reelt problem, at den tiltalte ikke selv ligger inde med samme bevismateriale,
samme dokumentation,
det er henlagt til domstolene at vurdere det bevismateriale, som politi- og anklagemyndigheden forelægger for domstolene.
Vi kender det jo også fra skattelovgivningen i øvrigt, hvor vi jo i dag har en paragraf i straffeloven for grov skattesvig med en strafferamme også på 4 års fængsel, og det er den samme.
Der er parallelitet
her over til det med at få grov momssvig ind i straffeloven.
Så jeg mener ikke, vi har et reelt problem, men vi vil selvfølgelig gerne også med hr. Nonbo yderligere drøfte det under den videre behandling af lovforslaget.
Til hr. Brian Mikkelsen, som satte spørgsmålstegn ved, om Danmark nu skulle være foregangsland, når det drejer sig om at få ratificeret OECD-konventionen mod bestikkelse og korruption, skal jeg sige, at jeg godt har lagt mærke til, at det i dag i dagspressen fremstår, som om det alene er USA, der har ratificeret OECD-konventionen.
Det er ikke tilfældet.
Det må bero på en misforståelse
hos dem, der har bidraget til den medieomtale.
Der er i dag 18 lande, der den 19. juli i år har ratificeret OECD-konventionen, og der er ganske givet kommet flere til, der har ratificeret den, siden den 19. juli.
Så selv om jeg jo gerne ville have trukket frem, at Danmark var et foregangsland, og at vi var helt i front, så vil jeg sige, at det er vi ikke på det her felt.
Der er faktisk mange lande, der ligger foran os.
Og derfor mener jeg ikke, at Dansk Industri her får påført et problem, som ikke andre lande også må tænke på, når vi taler om, at man skal afstå fra at bidrage til korruption og bestikkelse, når man er ude i den store verden og eksportere varer.
Det er en uværdig konkurrenceparameter, og jeg tror - og det er også min oplevelse, når jeg taler med virksomheder, der er medlemmer af Dansk Industri - at sådan oplever de det også selv.
Derfor tror jeg, at der er en relativt stor opbakning
Og det er jo nu engang os, der har lovgivningskompetencen til at bringe det på plads
, når det drejer sig om danskeres bestikkelse af udenlandske myndigheder og udenlandske personer.
Angående smøring spurgte fru Sonja Albrink, om vi nu her fjerner muligheden for, at danske virksomheder kan få ordrer hjem: For der er jo altså kulturegne, hvor de er anderledes end os, og hvor man må deltage i en vis form for smøring for at sikre sig, at man får sine ordrer.
Det er ganske godt beskrevet i bemærkningerne i lovforslaget, henholdsvis på side 32 og side 50.
Og jeg er ganske enig med fru Sonja Albrink i, at der kan være lande, man opererer i, hvor det ikke ville være uberettiget, at man var optaget af, hvordan de dér behandler deres tjenestemænd, for at kunne få en sikkerhed for, at man får opfyldt forskellige ydelser fra de myndigheder, som man ofte også møder, når man er ude i et fremmed land. Det er jo så op til myndighederne at vurdere det strafbare og det strafberettigede på de enkelte områder.
Men vi vil altså gerne bidrage til under udvalgsbehandlingen at kaste mere lys over de bemærkninger, der er på henholdsvis side 32 og side 50 i lovforslaget. Med de bemærkninger, der i øvrigt har været fra ordførerne, ser jeg frem til et konstruktivt og godt udvalgsarbejde, der sikrer, at vi i den her folketingssamling kan få ratifikationen af de her vigtige områder på plads.