Peter Duetoft (CD), 1999-05-25:
Da jeg hørte ordføreren for forespørgernes indledning, var jeg lige ved at spørge mig selv, om det var den forespørgsel, som CD er medforespørger på, for jeg syntes, der var mange
tillægsord, som jeg ikke rigtig kunne genkende, i hvert fald ifølge vores opfattelse
Derfor var jeg glad for, at ordføreren for forespørgerne i anden runde sagde, at der var nogle partier blandt forespørgerne, der mente sådan og sådan, for jeg synes, indledningen var lidt skarp, men lad det nu være.
Så jeg vil koncentrere mig om public service, for jeg synes, det er en vigtig diskussion.
Og det er klart, at hvis nogen har drømt om, at denne debat skulle være teknisk, kommer jeg altså fuldstændig på tværs, for jeg mener faktisk, at i alt fald det punkt handler om kulturpolitik, for det er naturligvis både en kulturel og en national nødvendighed for Danmark at have en public service-forpligtelse på nogle af de kanaler, der sender til os.
Og nu, hvor grundloven har 150-års-fødselsdag om ikke så længe, er det vigtigt at sige, at public service jo også har noget at gøre med vores demokrati.
Og hvorfor har den så det?
Jo, for public service handler jo mest af alt om alsidighed og ikke kun om alsidighed i udbud - at der skal være forskellige slags programmer, og at der skal være både smalle og brede programmer, og hvad det nu hedder alt sammen - men også om, at der skal være kanaler, der er forpligtede til at komme med de forskellige synspunkter på en sag, altså at man ikke bare kan køre derudad i én rille og så tro, at folk nok kan hente deres informationer et andet sted, men må forpligte sig til at forsøge at være alsidig og komme med de forskellige vinkler.
Public service handler jo også om minoriteternes ret: retten til at komme til orde, men jo også retten til at blive omtalt og retten til at få sine problemer taget op.
Og public service handler om, at der også skal være kulturudsendelser, også skal være politiske udsendelser, også skal være nyheder, også skal være oplysning.
Public service-kanaler har ikke retten til at have alt det glatte, alt det underholdende og alt det billige, både det billige at producere og det billige i synspunkter.
engang, hvis alle danske tv-kanaler valgte programmer fra et reklamesynspunkt og sagde: Vi er nødt til at lave alle vores programmer for de 22-årige eller 25-årige yuppier - eller hvor gamle de nu er - og derfor skal det være jing-jing og jang-jang alt sammen og ikke noget som helst for de over 50-årige!
Det ville være et brud på public service-forpligtelserne og alsidigheden.
Men vi er øjensynlig nødt til at have regler for det, for hvis det var de frie markedskræfter, der styrede det, var der altså ikke programmer for dem over 50.
Derfor er det en fiktion at tro, at den tekniske diskussion, frekvensdiskussionen, er måden, man udpeger dem, der skal have frekvenserne, på, og at det i virkeligheden løser et eneste af de fundamentale problemer i mediebilledet
i Danmark
Her kan liberalismen og den frie konkurrence altså ikke klare det, må jeg sige til hr. Jens Rohde.
Her er vi nødt til at have nogle regler, der sikrer, at samfundet har en bredde, har en alsidighed og har en nødvendig dybde, i alt fald i nogle grundlæggende kanaler.
Det er det, jeg tror det drejer sig om, og så kan man godt komme her og elske fri konkurrence, bare det ikke er sådan, at den ødelægger mere, end den gavner.