Hans Andersen (V), 2006-11-09:
Der skal ikke herske tvivl om, at vi i Venstre mener, at vold mod børn er et forfærdeligt og uacceptabelt problem, og at vi, når vold mod børn forekommer, fra det offentliges side skal gøre alt for at hjælpe børnene på målrettet vis.
Det skylder vi børnene og deres familier.
Derfor mener vi også i Venstre, at man hele tiden skal udvikle og intensivere indsatsen over for familier med sociale problemer og i højere grad tage udgangspunkt i barnets tarv.
Venstre støtter derfor også de initiativer, regeringen allerede har taget for at hjælpe voldsramte børn og familier gennem både forebyggende indsatser og redskaber til at hjælpe, når skaden er sket.
De forebyggende indsatser, som regeringen har iværksat over for vordende forældre, har bl.a. været sammensat af forældrekurser og kampagner, der giver gode råd til forældrene om, hvordan man så at sige tøjler sin desperation i en presset situation med børnene.
Den forebyggende indsats har også bestået af at øge fokus på de børn, som vokser op med forældre, der enten har en psykisk sygdom eller et misbrug, for disse børn er i en større risiko for at blive udsat for vold.
For der findes jo desværre børn og unge, hvis hverdag er præget af omsorgssvigt, vold eller mishandling.
Det er vigtigt, at denne gruppe af børn og unge ikke overlades til sig selv, og at der tages hånd om deres situation.
Som udgangspunkt skal problemerne løses inden for familien, men hvis det ikke er muligt, må der blive tale om at fjerne det pågældende barn fra hjemmet.
Venstre støtter derfor den anbringelsesreform, vi vedtog i Folketinget med et bredt flertal.
Reformen fokuserer på, at der sker flere anbringelser inden for den nære familie; den styrker børnenes retsstilling og styrker en tidligere indsats, der er baseret på kvalitet og kontinuitet for barnet.
Det er kommunerne, der skal løfte den store og alvorlige opgave, som det jo er at hjælpe børn, der bliver udsat for vold.
Anbringelsesreformen er derfor helt i tråd med regeringens linje om, at vi vægter barnets tarv tungere end forældrenes.
Anbringelsesreformen stiller også krav til kommunerne om udarbejdelse af en sammenhængende børnepolitik og standarder for sagsbehandlingen i kommunerne.
Vi har bl.a. strammet op på sagsbehandlingstiden, så ingen sager overhøres eller bliver glemt.
Med den øgede fokus på børnemishandling har vi således også sørget for, at kommunerne har fået bedre redskaber til at håndtere sager, der involverer voldsramte børn.
Vi har endvidere sørget for efteruddannelse af både sagsbehandlere og pædagoger, fordi det simpelt hen er vigtigt, at frontpersonalet lærer at genkende de symptomer, som et voldsramt barn typisk har.
Jeg vil også gerne nævne handlingsplanen mod børnemishandling sammen med handlingsplanen mod seksuelt misbrug og bekæmpelsen af den negative sociale arv.
For de har alle sammen været med til at skærpe opmærksomheden hos fagfolk med hensyn til at opdage symptomerne hos de børn, der bliver udsat for vold.
Det er rigtigt, at indsatsen i kommunerne ikke har været tilstrækkelig.
Pointen er, at vi har øje for de problemer; vi har fokus på, at der kan og skal gøres mere ude i kommunerne.
Der skal i frontpersonalets uddannelse mere fokus på vold mod børn, og vi skal have en evaluering af handlingsplanen mod børnemishandling.
I Danmark kan vi ikke være tjent med, at de sociale myndigheder griber for sent eller halvhjertet ind, når der er tale om alvorlige hændelser som vold mod børn.
Derfor er jeg glad for, at vi har taget debatten i dag.
Det er nødvendigt at intensivere indsatsen over for voldsramte børn og familier.
Det kan gøres bedre ude i kommunerne, men jeg mener dog, at vi er godt på vej; der er øget fokus på, at kommunerne nu får de rette redskaber til både at forebygge sager og at hjælpe de børn, der desværre allerede er blevet udsat for vold.
Jeg skal slutte af med at sige, at Venstre støtter det forslag til vedtagelse, som SF har fremsat på vegne af alle partier i Folketinget.