Eva Kjer Hansen (V), 2006-11-09:
Det kan der ikke være nogen som helst tvivl om.
Lad mig understrege, at hver gang et barn udsættes for vold, er en gang for meget, og at det under ingen omstændigheder er acceptabelt.
Det gælder for indsatsen fra centralt hold, og det gælder for kommunerne, som jo har det konkrete ansvar for at handle i de enkelte sager.
Der har på det seneste været forskellige sager fremme i pressen om børn, der har været udsat for vold, og som ikke får hjælp af kommunen.
Der var bl.a. eksemplet med den 16-årige pige, der henvendte sig til kommunen, fordi hun havde været udsat for overgreb, men blev afvist, fordi kommunen havde besluttet kun at hjælpe de mindre børn.
Sådan noget er helt uacceptabelt, og det strider direkte mod lovgivningen.
Det er et kommunalt ansvar at give børn, der har været udsat for vold, den hjælp, de har behov for, og det ansvar vil jeg insistere på at hver enkelt kommune lever op til.
Statistikken taler sit tydelige sprog: Op mod 1 pct. af alle spædbørn udsættes for vold, og mellem 600 og 1.000 tilfælde af fysisk børnemishandling kommer årligt til de sociale myndigheders kendskab.
Vi er enige om, at det kræver en meget stor indsats at vende den statistik, og at det kræver en stor indsats at hjælpe børnene bedst muligt.
Vi har sat midler af til at udvikle behandlingstilbud til børn, der har været udsat for vold, og når det handler om indsatsen for børn i voldsramte familier, skal der sættes ind på flere fronter.
For det første handler det om, at myndighederne skal have kendskab til de børn, der udsættes for vold.
Der skal ske en underretning til socialforvaltningen, hver eneste gang en lærer, pædagog, læge, nabo eller en anden voksen møder et barn, der har symptomer på at have været udsat for vold.
Alle har her et ansvar at tage.
Derfor var et af tiltagene i handlingsplanen mod børnemishandling at skærpe opmærksomheden hos både fagfolk og privatpersoner vedrørende dette ansvar.
I sommeren 2005 og igen i 2006 har vi kørt kampagnen »Vores ansvar«, som gør både fagpersoner og privatpersoner opmærksomme på symptomerne hos børn, der har været udsat for vold eller misbrug, og gør dem opmærksom på deres pligt til at underrette.
Derudover har vi sat Socialforskningsinstituttet i gang med at forsøge at identificere signaler eller indikatorer, som man skal være opmærksom på, og som kan vise, at et barn har problemer eller er i fare for at få det.
Det er et af de tiltag, der sættes i gang som led i udmøntningen af de 2 mia. kr. til at øge kvaliteten i dagtilbuddene.
For det andet handler det om, at socialforvaltningerne så også handler, når de får en underretning.
Der har været for mange eksempler på kommuner, hvor der er gået alt for lang tid, før der er sket noget.
Der har altid været talt meget om en tidlig indsats, men vi har fra regeringens side taget initiativ til at gøre noget for at sikre, at der også rent faktisk sker en tidlig indsats.
Med anbringelsesreformen skal kommunen nu inden 6 dage sende en skriftlig kvittering for en underretning.
Samtidig stilles der krav om, at undersøgelsen af en børnesag skal gennemføres hurtigst muligt og senest inden 4 måneder.
Der er altså nu en grænse for, hvor længe sagsbehandlingen af disse sager kan trække ud.
Noget andet er den sammenhængende børnepolitik og standarderne for sagsbehandlingen, som anbringelsesreformen stiller krav til kommunerne om at udarbejde i løbet af 2006.
I standarderne for sagsbehandlingen skal kommunen bl.a. beskrive, hvordan man i kommunen vil følge op på underretninger, og hvordan man vil sikre, at der sker en opfølgning på indsatsen i den enkelte sag.
Det vil være med til at sikre, at kommunerne tager ordentlig hånd om de underretninger, der kommer.
En undersøgelse fra Ankestyrelsen viser, at kommunerne allerede er godt i gang med arbejdet, og at børnepolitikkerne er et redskab, de har taget til sig.
Der arbejdes seriøst med at få udarbejdet gode børnepolitikker og standarder for sagsbehandlingen, og det er positivt at kunne konstatere.
I det hele taget har vi med anbringelsesreformen fået mulighed for at følge den kommunale praksis tæt.
Partierne var enige om, at der var behov for en vagthund, der skulle følge med i, hvordan det går, og derfor fik Ankestyrelsen en række nye opgaver med at føre statistik over anbringelsesområdet og med at lave undersøgelser af kommunernes praksis.
En vigtig funktion ved anbringelsesstatistikken er, at den også kan bruges til kommunal ledelsesinformation.
Ankestyrelsen har sendt et brev til alle kommuner med oplysninger for den enkelte kommune sammenlignet med landsgennemsnittet.
Det har fået flere socialchefer til at reagere, når de kan se, hvor de ligger i forhold til landet som helhed på forskellige områder.
Inden årets udgang kommer desuden resultatet af den første praksisundersøgelse, hvor Ankestyrelsen har gennemgået en række konkrete anbringelsessager.
Her vil de bl.a. se på, om tidsfristerne er overholdt.
Tallene i anbringelsesstatistikken viser, at der er sket en voldsom stigning i Ankestyrelsens brug af denne egen drift-kompetence: I dag har Ankestyrelsen i 17 pct. af sagerne taget sagen op af egen drift.
For det tredje handler en god indsats om, at sagsbehandlerne rent fagligt er klædt på til at håndtere sager om vold og overgreb mod børn.
Der er kommunalreformen noget af det bedste, der er sket for børneområdet i lang tid.
Vi får større, fagligt mere kompetente kommuner, der har kapacitet til at håndtere de mere komplekse problemer som f.eks. sager om vold mod børn.
Jeg har hørt socialrådgivere i de små kommuner tale om, hvor meget de glæder sig til kommunesammenlægningen, for lige nu sidder de med alt fra kontanthjælpssager til handicapsager og børnesager, og når der opstår en sag om vold mod børn, kan det godt være, at de mangler den faglige kompetence til at håndtere det korrekt, og de har så sjældent nogen at sparre med.
I større kommuner vil der være mulighed for en faglig specialisering, så man netop kan håndtere de her sager, og når det bliver så kompliceret, at kommunen har problemer med selv at kunne finde frem til en løsning, så får vi med kommunalreformen også VISO, hvor kommunen kan få rådgivning om den rigtige indsats.
Ud over at være generelt fagligt kompetente er det også vigtigt, at sagsbehandlerne i kommunerne har konkret viden om vold mod børn, hvordan man opdager det, og hvordan man bedst tackler det.
I forbindelse med anbringelsesreformen har vi sat mange midler af til generel efteruddannelse af sagsbehandlerne, herunder også til længerevarende uddannelser på f.eks. diplomniveau.
Hermed kan de sagsbehandlere, som måtte ønske det, opkvalificere sig, hvad angår udsatte børn, og det er tiltrængt.
Det er planen, at de første diplomuddannelser bliver udbudt i 2007.
Samtidig er der også sat midler af til et kursuskatalog, hvor der skal udbydes kurser målrettet forskellige problemstillinger.
Et af de emner, der vil blive udbudt kurser i, er vold og overgreb mod børn, og det vil blive målrettet sagsbehandlere og personale på anbringelsesstederne, som netop har med børnene at gøre i det daglige.
For det fjerde er det vigtigt, at vi sætter ind for at forebygge, at volden overhovedet finder sted.
Her har vi bl.a. sat forsøg i gang med forberedende forældrekurser under overskriften »Klar til barn«, som skal forberede kommende forældre fra socialt udsatte grupper på forældrerollen.
Kurserne skal være med til at forebygge, at forældre fra socialt udsatte grupper griber til vold over for deres børn.
En af de grupper, som vi ved er særligt udsat for vold, er de ca. 2.000 børn, der hvert år kommer på krisecenter med deres mødre.
De har stort set alle overværet vold mod deres mor, og mange af dem har selv været udsat for vold.
Her er brug for en særlig indsats.
Et problem i den forbindelse er, at alt for mange kvinder ender med at flytte tilbage til den voldelige mand, når de forlader kvindekrisecenteret.
De gør det, fordi de simpelt hen ikke kan overskue andre muligheder, og ofte ender de i ny vold.
Derfor har vi netop i fællesskab i satspuljen afsat 40 mio. kr. over 4 år til krisecentrene.
Midlerne skal især bruges på at hjælpe kvinderne og børnene i udslusningen fra krisecenteret, så de også får støtte, efter de har forladt krisecenteret.
Det kan være psykologisk behandling af både børn og mødre, samtalegrupper, rådgivning, eller hvad der nu er brug for.
Et andet initiativ, som vi har givet penge til via satspuljen, er et projekt til behandling af de mænd, der udøver volden.
Mange voldelige mænd vil på et eller andet tidspunkt komme til et punkt, hvor de er modtagelige for hjælp, og så skal der være et behandlingstilbud til dem.
Nu udvider vi med yderligere bevillinger denne kapacitet, sådan at der er adgang til behandling over hele landet.
Det skal ikke være geografiske afstande, der er skyld i, at voldelige mænd ikke tager mod tilbud om behandling.
Endelig vil jeg gerne nævne, at der er indført lovhjemmel til at fjerne den voldelige part fra hjemmet ved politiets hjælp.
Det er den såkaldte Østrigmodel, som gør op med, at det altid er kvinden og børnene, der må forlade hjemmet og etablere sig et nyt sted.
Vold og overgreb mod børn er et stort problem, og det er et problem, vi til stadighed må kæmpe for at mindske.
Men som nævnt sætter vi ind på rigtig mange fronter for at forebygge og sikre en hurtig og faglig korrekt behandling af sager om vold mod børn.
Vi har strammet op på lovgivningen, vi har sat midler af til kampagner, efteruddannelse, krisecentre og behandling af både ofre og voldelige mænd.
Og så kontrollerer vi kommunerne langt mere.
Men som nævnt indledningsvis vil jeg sige, at ethvert tilfælde af vold mod børn vil altid være et tilfælde for meget.
Og derfor skal vi løbende følge op på indsatsen og se, hvad der mere kan gøres for at mindske antallet af børn, der bliver udsat for vold.
Forhandling