runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Inge Dahl-Sørensen (V), 2002-02-21:
Så vidt jeg husker, var det ikke kun fru Anne Baastrup og jeg, der havde den opfattelse, at der skulle oprettes et adoptionsråd, det var vi alle enige om.
Det er muligt, at fru Anne Baastrup var bannerføreren, og jeg tager såmænd hatten af for hendes aktive medvirken til at få oprettet et sådant adoptionsråd.
Jeg syntes på det tidspunkt sådan set også, det var en udmærket idé.
Men jeg nægter at tro, at verden falder sammen, fordi dette adoptionsråd ikke findes mere, for selvfølgelig kan det lade sig gøre med Civilretsdirektoriatet eller Adoptionsnævnet.
Vi er enige om, at dette råd stort set ikke har kostet noget.
Så vidt jeg kan forstå, er det noget med 200.000 kr., og det er jo ikke alverdens penge.
Det er i store træk til kaffe og brød en gang imellem, så det er sådan set ikke det, det drejer sig om.
Jeg kunne forstå, at hvis det var noget, der virkelig skulle bruges mange millioner på, havde man ikke pengene til det, men jeg nægter altså at tro, at der bliver nogen forskel.
Aage Frandsen (SF), 2002-02-21:
Dette råd har, som fru Inge Dahl-Sørensen siger, en meget kort levetid bag sig, og derfor vil jeg godt spørge om baggrunden for, at man etablerede rådet.
Kan fru Inge Dahl-Sørensen bekræfte, at det var ud fra nogle betragtninger, som bl.a. SF og Venstre havde til fælles og derfor blev enige om at aftale at oprette et sådant råd?
Var det ikke sådan, at der i første omgang var en forståelse mellem SF og Venstre, og i anden omgang gik en kreds af andre partier med, og så lavede man en aftale?
Og betragter Venstre det som værende et forlig eller ikke et forlig?
Margrete Auken (SF), 2002-02-21:
Jeg skal ikke sige forfærdelig meget andet, end at forslaget rummer ting af stor interesse, som jeg har set frem til at få at vide.
Bortset fra det har jeg overhovedet intet andet at sige, end at vi støtter forslaget.
Lissa Mathiasen (S), 2002-02-21:
Nu kan det jo næppe være, fordi det indgår i en større besparelsesøvelse, hvad økonomien angår.
Jeg hørte fru Inge Dahl-Sørensen sige før, at hvis det havde været millioner, vi talte om, osv.
Men det er det jo ikke.
Men jeg savner stadig et svar fra fru Inge Dahl-Sørensen: Hvad er det, der har ændret sig fra dengang til nu?
Hvad er det, der rent indholdsmæssigt har ændret sig fra det, som man dengang mente var rigtigt, når man oprettede et selvstændigt organ, hvor den ene søjle var Adoptionsnævnet, og den anden søjle var Adoptionsrådet?
Hvad er det, der har ændret sig på den korte tid, siden man mener, at i dag kan man godt afskaffe det - altså bortset fra et ønske fra regeringens side om at beskære råd og nævn?
Lad os få det frem.
Sandy Brinck (S), 2002-02-21:
Fru Inge Dahl-Sørensen sagde i sit ordførerindlæg, at Adoptionsrådet jo ikke havde fungeret så længe, og samtidig hævdede fru Inge Dahl-Sørensen for et kort øjeblik siden, at fru Inge Dahl-Sørensen ikke mente, at det gjorde nogen forskel, om rådet var der eller ej.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, hvad fru Inge Dahl-Sørensen bygger den betragtning på.
Jeg synes, at ikke alene de partier, som har været med i en aftale, men langt mere adoptivforældrene og adoptivbørnene ude i landet faktisk har krav på at få et svar. Fru Inge Dahl-Sørensen har selv sagt, at det ikke er pengene, der er afgørende.
Hvad er det så?
Inge Dahl-Sørensen (V), 2002-02-21:
Jeg går ud fra, at det også undrer andre ordførere her i salen, at inden for de 2 år har man kun holdt nogle få møder, og ved nogle af møderne har man ikke engang været fuldtallige, så man kunne træffe beslutninger.
Hvis man virkelig var aktiv i et sådant råd, vil jeg gå ud fra, at man også ville møde op, og jeg vil tro, at de personer, der har siddet og kigget på, hvilke råd og nævn der skal nedlægges, lige så vel som jeg selv har set på det.
Der er selvfølgelig flere elementer i sagen, og derfor tror jeg, at hvis sådan noget blomstrer nedefra, og man virkelig er interesseret, kan det godt lade sig gøre, uden at man nedsætter et råd eller et nævn.
Aage Frandsen (SF), 2002-02-21:
Det er jo somme tider på en lidt underlig måde, sandheden kommer rigtig frem, og jeg tror, det skete, da fru Inge Dahl-Sørensen i et tidligere indlæg sagde, at det er noget, man har besluttet et andet sted.
Det er selvfølgelig forklaringen her, og det er et eksempel på, at man i finansministerielt regi finder ud af, at der er en hel masse råd, og så sparer man en hel masse væk. En række af de råd, som foreslås nedlagt, synes vi også, det er fornuftigt at nedlægge; det tager vi konkret stilling til.
Men det er træls, at når man har besluttet et eller andet i Finansministeriet, tager man ikke faglige og saglige hensyn efterfølgende ved at inddrage ordførere, også fra regeringspartierne, og spørge: Er det her en god idé, eller er det en dårlig idé?
Nej, det er besluttet én gang for alle.
Parlamentet er selvfølgelig sat ud af spillet under alle omstændigheder, men de politiske partiers ordførere skal også bare sige ja, og det synes jeg er lidt synd.
Det er synd for sagligheden, og det er synd for den måde, vi arbejder på rent politisk.
Men jeg vil spørge fru Inge Dahl-Sørensen: Er det ikke sandheden, er det ikke er korrekt, at det er besluttet et andet sted, og så finder man argumenterne bagefter i det omfang, man synes det kan holde?
Sandy Brinck (S), 2002-02-21:
Fru Inge Dahl-Sørensen henviste i sit svar til deltagelsesprocenten i møderne.
Fru Inge Dahl-Sørensen sagde også i sit indlæg, at det er græsrødderne, der er væsentlige, og mig bekendt er det græsrødderne, som har deltaget i møderne, og dermed er det de væsentlige folk på området, som rent faktisk har deltaget og lavet et stykke arbejde.
Kan fru Inge Dahl-Sørensen bekræfte, at det forholder sig sådan, og at fru Inge Dahl-Sørensens tidligere argument dermed ikke holder?
Inge Dahl-Sørensen (V), 2002-02-21:
Det sidste, fru Falcon sagde, kan jeg ikke bekræfte, for det har jeg ikke nogen som helst opfattelse af.
Her har man også kigget ind bagved, og lur mig, om ikke man har fundet ud af, at deltagelsen ikke var så høj, og at rådet derfor ikke havde den effekt, som man kunne have ønsket.
Jeg mener helt bestemt, at hvis sådan noget skal blomstre, er det nok allerallerbedst, at det kommer nedefra.
Det skal ikke være noget, vi herinde nedsætter, også fordi jeg virkelig tror, at nedefra kommer man med en helt anden indstilling.
Lissa Mathiasen (S), 2002-02-21:
Jeg kunne egentlig følge op dér, hvor fru Sandy Brinck sluttede, og spørge: Når man blev opmærksom på, at der var et fravær, som åbenbart kunne betyde noget for argumentationen for eller imod at bevare rådet,
hvorfor har fru Inge Dahl-Sørensen så ikke hanket op i det og sagt: Hov, kan vi ikke få de mennesker fra administrationen til at deltage, eller er der måske noget galt med personsammensætningen? Hvorfor har man ikke gjort det?
Det er måske ministeren, der skal svare på det, men det lyder altså som en dårlig undskyldning.
Vi taler om græsrødderne, vi taler om dem, der adopterer, og vi taler om de børn, der kommer her til landet med nogle store omvæltninger til følge.
Det er for deres skyld, Adoptionsrådet er blevet etableret, og synes fru Inge Dahl-Sørensen ikke, at der stadig er et behov for at se på deres tarv i denne sammenhæng?
Pernille Falcon (EL), 2002-02-21:
Der har jo været lidt af et mønster i nedlæggelsen af råd og nævn: de, der er blevet slået ned på, er netop de råd og nævn, som inddrager græsrodsorganisationerne og brugerne, og jeg vil gerne høre, om det er på baggrund af Adoptionsrådets initiativer, at man ønsker at nedlægge det.
Det havde planer om initiativer vedrørende postadoptionsservice og forskning på adoptionsområdet, og det ville måske være upraktisk for regeringen?
Jann Sjursen (KRF), 2002-02-21:
Jeg må indrømme, at jeg forstår slet ikke fru Inge Dahl-Sørensens argumentation.
Ét er selvfølgelig, hvilke forståelser der kan have været partierne og ordførerne imellem, og det kan man måske tage en diskussion om ved en anden lejlighed.
Det er da klart, at hvis man virkelig vil noget, kan man selvfølgelig også gøre det, og partierne var jo enige om, da man lavede ændringerne af adoptionsloven i sin tid, at der skulle oprettes et adoptionsråd, og at det havde et godt formål.
Hvis det er argumentet, synes jeg bare, fru Inge Dahl-Sørensen skal sige det helt åbent i stedet for at sige, at hvis man virkelig vil have rådgivning, kan man nok finde den et andet sted, for det ville være fair nok.
Det må trods alt have været sådan, da man oprettede Adoptionsrådet i sin tid - det var i hvert fald Kristeligt Folkepartis intention - at man mente, der skulle ske noget, bl.a. på forskningssiden.
Det mener jeg også, at Adoptionsrådet har været medvirkende til, og man er slet ikke færdig med det arbejde.
Men sig dog, at nedlæggelsen indgår i en større besparelsesøvelse, for det er fair nok, men lad være med at bruge alle mulige andre mærkelige argumenter.
Lene Garsdal (SF), 2002-02-22:
Også her lyder det, som om forslaget kun er til for ventelisternes skyld, men som flere har været inde på, og som jeg også selv tidligere var inde på, er det ikke dét, der er den primære tanke.
Vi må også være opmærksomme på, at amterne i sig selv er en stor arbejdsplads med mange ansatte, og at der kunne være et incitament til at fremme de ansattes arbejdsmiljø, ved at man på flere niveauer fik gjort amterne ansvarlige for både deres pligt som arbejdsgiver og deres muligheder for at sikre, at der er behandlingsmuligheder til stede.
Lars Barfoed (KF), 2002-02-22:
I Det Konservative Folkeparti mener vi som sagt, at vi skal nedlægge amterne og gennemføre en større forvaltningsreform, men jeg synes, det er lidt svært at se ud af beslutningsforslaget og dets bemærkninger, at det også skulle dreje sig om et bedre arbejdsmiljø for de ansatte i amterne.
Det noterer jeg dog som en yderligere målsætning i forslaget
Det er meget komplekse sammenhænge, vi taler om, bl.a. fordi ansvaret for både forebyggelse og behandling af sygdomme ligger så mange forskellige steder i systemet, og man kan ikke forbedre disse forhold ved at flytte rundt på finansieringsbyrden, sådan som det er foreslået i beslutningsforslaget.
Der skal nogle helt andre ting til, ikke mindst skal der større enkelhed til i hele den offentlige sektor, den offentlige forvaltning, og det vil Det Konservative Folkeparti gerne arbejde for.
Lene Garsdal (SF), 2002-02-22:
Nu er det, som jeg har været inde på tidligere, ikke kun et spørgsmål om de lange ventelister.
En af drivkræfterne bag og grunden til, at vi har genfremsat forslaget, er jo netop de lange sygedagpengeperioder og ikke kun for de 6-7 pct. erhvervsaktive, som vi tidligere har talt om.
Der er en stigende gruppe, som har lange sygedagpengeperioder.
Det vil vi gerne have gjort noget ved, og vi mener faktisk, at forslaget kan hjælpe på det.
Pernille Falcon (EL), 2002-02-22:
Enhedslisten har ikke ændret opfattelse siden sidste år, hvor SF fremsatte et identisk forslag om, at amterne skal overtage statens udgifter til sygedagpenge: Vi kan ikke støtte forslaget.
Til trods for de gode intentioner er forslaget ikke et opgør med kassetænkningen, og det sikrer heller ikke en bedre behandling af de syge; de skubbes fortsat fra kasse til kasse.
Forslaget forskyder blot problemet med en mulig kassetænkning fra statens side.
Det er rigtigt, at det i kommunerne godt kan opleves som uretfærdigt, at de skal betale for hospitalspladser for færdigbehandlede patienter, der venter på plejehjemspladser, når amterne ikke skal betale kommunernes andel af sygedagpenge, hvis folk på sygedagpenge venter på at komme i hospitalsbehandling.
Med regeringens finanslovforslag om en massiv forringelse af hele arbejdsmiljøindsatsen er der yderligere en særlig grund til bekymring.
Det fremgår meget tydeligt, at regeringen på ingen måde vil forholde sig til følgerne af den forringede indsats for et godt arbejdsmiljø på private og offentlige arbejdspladser.
Regeringen er så fikseret på at hente besparelser her og nu, at den blæser på de langsigtede virkninger af et dårligere arbejdsmiljø, både menneskelige og økonomiske. Det fremgår meget tydeligt af sundhedsredegørelserne fra kommunerne, at fordelingen af sundheden har sin egen geografi: den er socialt bestemt.
Det er de socialt dårligst stillede, der har den ringeste sundhedstilstand og den højeste sygelighed, og svaret er ikke at fjerne statens medfinansiering, men at sikre de syges sociale rettigheder
Anders Samuelsen (RV), 2002-02-22:
Der er ingen tvivl om, at formålet, målsætningen med dette beslutningsforslag selvfølgelig er ædelt, og det er et formål, som alle partier indtil nu har kunnet bakke op, nemlig at sikre en bedre behandling af de folk, som kommer på sygedagpenge og bliver fastholdt på ventelisterne.
Så langt så godt.
Men det er også et forslag, vi har haft oppe at vende tidligere, og jeg vil blot kort gentage vore tidligere begrundelser for at afvise det, fordi jeg ikke mener, der er lagt noget nyt frem.
For det første: Selv om der tages et forbehold for den problemstilling, at der set fra amtets side kan være en vis form for økonomisk interesse i at rykke nogle bestemte grupper frem på ventelisterne frem for andre, giver forslaget i hvert fald ikke noget konkret bud på, hvordan man skal løse problemet, og det er altså et problem i forhold til den lighedstankegang, vi har i vores sundhedsvæsen.
For det andet er der ikke rigtig noget, som indikerer, at der er et voldsomt stort problem her.
Jeg tror, der under tidligere behandlinger er blevet peget på, at nogle undersøgelser viser, at i de enkelte amter er det i størrelsesordenen 7-8 pct. af dagpengeudgifterne, som skyldes, at folk hænger fast i ventelistesystemet, og man kan så spørge: Skal man lægge hele systemet om på grund af 7-8 pct., eller skal man mere specifikt se på, hvad man kan gøre for at løse ventelisteproblematikken?
Jeg tror, det er den sidste vej, man skal gå. For det tredje mener jeg også, at det er et meget godt princip, vi normalt arbejder efter her i Folketinget, nemlig at vi sørger for, at den slags forbedringer foretages gennem mere konkrete økonomiforhandlinger mellem kommuner, amter og Folketinget repræsenteret af regeringen.
Vi vil fastholde, at det også fremover skal være vejen at gå, i hvert fald så længe der ikke er yderligere dokumentation end de rent spekulative for, at forslaget anviser den rigtige vej at gå.
Lars Barfoed (KF), 2002-02-22:
Et bedre sundhedsvæsen og lavere ventelister har gennem lang tid været en høj konservativ prioritet.
Det er det stadig, og vi har fremsat en række forslag til, hvordan vi mener man kan forbedre sundhedsvæsenet og ikke mindst nedbringe ventelisterne.
Men det er ikke forslag, der flugter med det beslutningsforslag, vi drøfter her.
Jeg kan have
megen sympati for, være meget enig i det grundsynspunkt, at man skal lade ansvaret for en ydelse følges med finansieringen af ydelsen, for det er jo som udgangspunkt et fornuftigt styringsinstrument og styringsprincip.
En vis sammenhæng er der vel nok, men det er forhåbentlig ikke det afgørende, og i det omfang, der er en sammenhæng mellem finansieringssiden på den ene side og prioriteringen af opgaven på den anden side, er den i hvert fald mere kompleks end som så, og beslutningsforslaget antyder også, at det ikke er så enkelt.
Som der står i bemærkningerne, kan det betyde, hvis amterne har en del af finansieringsforpligtelsen, at man risikerer en underprioritering af de grupper, som ikke får sygedagpenge.
I bemærkningerne klarer man det ved, at man kommanderer amterne til ikke at lade sig lede af de økonomiske interesser.
Men når man gør det, hvorfor kan man så ikke bare kommandere amterne til at prioritere rigtigt fra starten?
Kort sagt: Efter konservativ opfattelse er det mest spekulative betragtninger, der ligger til grund for at mene, at dette beslutningsforslag vil have en gavnlig effekt på sygdomsbehandling og ventelister.
Der skal noget helt andet til efter vores opfattelse, og i øvrigt ønsker Det Konservative Folkeparti amterne nedlagt, og forslaget her trækker i den modsatte retning, så vi kan ikke støtte forslaget.
Jens Vibjerg (V), 2002-02-22:
SF har tidligere fremsat det her beslutningsforslag, som det foreligger her.
Det er nemlig et helt forkert middel, der i bedste fald ikke vil have nogen positiv effekt.
Det er kommunerne, der på dette område har ansvaret for opfølgningsindsatsen, og så er det også kommunerne, der tager sig af det forebyggende arbejde.
Det er for mig svært at se, hvordan det skulle kunne forbedre indsatsen, at man øger bureaukratiet og spreder ansvaret.
Men forslaget er også problematisk, som vi også pegede på sidste gang, det var til debat, fordi vi risikerer at indføre en incitamentsstruktur, der kan gøre det tiltrækkende at nedprioritere andre opgaver for at give patienter på sygedagpenge en hurtigere behandling.
Er det ikke den argumentation, vi plejer at høre fra SF, når talen går på sygeforsikringer?
Er det ikke argumentationen, vi hører fra SF, når talen falder på, at kommunerne skal have mulighed for at betale for behandling af sygedagpengemodtagere?
Dertil kommer, at man må huske på, at det kun er en meget begrænset del af mennesker på sygedagpenge, som rent faktisk forsinkes af ventelister på hospitaler.
Vi har hørt, at det er under 10 pct. af sygedagpengemodtagerne, der står på venteliste til behandling.
Det er en særdeles vigtig prioritering for Venstre.
Men det betyder, at de negative effekter i SF's forslag langt vil overstige eventuelt positive effekter i amtet.
Derfor kan Venstre ikke støtte forslaget.
Venstres ambitioner i forhold til den vigtige opgave, der ligger i at reducere sygedagpengene, skal opfyldes ad andre veje, som er fremlagt i regeringsgrundlaget og finanslovforslaget.
Lene Garsdal (SF), 2002-02-22:
Lige kort til fru Meldgaard fra Socialdemokratiet: De bekymringer om fri og lige adgang, som Socialdemokratiets ordfører giver udtryk for, nævner vi jo selv i vores bemærkninger som et muligt risikomoment.
Men omvendt har vi vurderet, at udenamtspatienterne jo i princippet er som de patienter, som man her kunne komme til at behandle, og der sker ikke nogen forfordeling af udenamtspatienter på bekostning af amtets egne, så derfor finder vi ikke, at der er grund til at være bekymret i den anledning.
Jeg kan høre, at Venstre mener, at det her drejer sig om de få patienter, de 6-7 pct., som beskæftigelsesministeren rigtigt nævnte står på venteliste til behandling.
For SF er der mange andre begrundelser, bl.a. det, at staten refunderer et stigende beløb til sygedagpenge, og det er sådan nogle passive penge, SF forestiller sig amterne
meget bedre kunne bruge.
Så det er et af de væsentlige argumenter for, at vi kommer med det her forslag.
Så vil jeg sige til det andet, hr. Vibjerg sagde om uretfærdig eller ulige behandling af patienterne, at med det her forslag ændres der ikke ved den måde, patienter visiteres til behandling på - i modsætning til det forslag, som regeringen har omkring, hvordan de 1½ mia. kr. skal bruges.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-02-22:
Dette beslutningsforslag fra SF er en uændret genfremsættelse af det forslag, som var til behandling her i Tinget den 26. oktober sidste år.
Beslutningsforslaget går ud på, at kommuner og amter hver skal afholde 50 pct. af de offentlige udgifter til sygedagpenge.
Kommunerne skal tidligt gå ind i finansieringen
af sygedagpengeudgifterne
, men de skal til gengæld ikke længere selv betale udgiften fuldt ud efter den 52. uge. Amterne får efter forslaget en ny finansieringsforpligtelse, som de altså skal dele med kommunerne. SF oplyser, at formålet med at omlægge finansieringssystemet er at øge amternes engagement og tilskyndelse til at gøre noget mere aktivt ved de stigende udgifter til sygedagpenge.
Jeg vil gerne slå fast, at det med den nuværende opgavefordeling er kommunerne, der har ansvaret for de personer, der får sygedagpenge, herunder også ansvaret for opfølgningsindsatsen.
Fra regeringens side lægger vi vægt på at føre dette princip videre.
Efter regeringens opfattelse bør vi ikke ændre finansieringen af sygedagpengene med risiko for, at der skabes grobund for uhensigtsmæssige prioriteringer i behandlingssystemet.
Endelig vil jeg om ventetidsproblematikken gøre opmærksom på, at tidligere undersøgelser ikke peger på, at ventetider på undersøgelser og behandlinger i sygehusvæsenet skulle udgøre et stort problem i forhold til varigheden af sygedagpengesager.
Men i øvrigt vil jeg generelt med hensyn til ventetidsproblemet slå fast, at det jo som bekendt er et kardinalpunkt for regeringen at få gjort noget effektivt ved dette problem.
Regeringen har derfor i forbindelse med finanslovforliget med Dansk Folkeparti afsat ekstra 1,5 mia. kr. til de offentlige sygehuse til en målrettet indsats for at øge behandlingskapaciteten og dermed få ventelisterne ned.
Jeg mener, at det er denne målrettede vej, man bør gå for at løse ventetidsproblemet, og ikke ved at ændre finansieringsreglerne i sygedagpengeloven.
Af disse grunde kan regeringen ikke støtte beslutningsforslaget.
Bent Bøgsted (DF), 2002-02-22:
Dansk Folkeparti er stort set enigt med de foregående ordførere på området, og der er ikke så meget mere at tilføje.
Dansk Folkeparti har før sagt, at vi ikke ville være uvillige til at se positivt på forslaget, og det er også rigtigt.
Hvordan vi løser problemet er vi ikke sådan lige klar over, men vi mener, det er uhensigtsmæssigt at overføre refusionen af dagpengeudgiften til amterne.
Det er også begrundet i, at Dansk Folkeparti ønsker at nedlægge amterne, og så er vi jo ikke interesseret i at overføre flere ressourcer dertil.
Det tror jeg ikke der er nogen der er overrasket over her.
Så skulle man jo sige, at det hele skulle over til kommunerne, men det er nok i forbindelse med, at vi fik amterne nedlagt.
Dansk Folkeparti kan ikke støtte forslaget fra SF, men vi er enige med SF i, at der er et problem vedrørende folk med længerevarende sygdom.
Det kan skyldes den lange sagsbehandlingstid vedrørende erhvervssygdomme og arbejdsskader, som vil blive nedbragt med den nye arbejdsskadereform, vi er i gang med, ligeledes har de lange ventelister en stor del af skylden.
Jeg skal så også gøre opmærksom på, at Dansk Folkeparti sammen med regeringen har været med til at afsætte 1,5 mia. kr. ekstra til de offentlige sygehuse, der skal være med til at nedbringe ventelisterne.
Dansk Folkeparti vil altid være villigt til at se på andre årsager til de problemer, SF nævner.