Niels Helveg Petersen (RV), 1999-03-03:
Lad mig først sige til diskussionen om folkeretten, at jeg redegjorde jo nøje for regeringens syn på det folkeretlige grundlag for en militær aktion i februar sidste år, hvor jeg bl.a. henviste til de ca. 45 resolutioner, som var vedtaget i FN's Sikkerhedsråd, og som alle havde det indhold at pålægge Saddam Hussein og hans regering at overholde våbenhvilebetingelserne fra 1991, herunder især jo betingelsen om, at han skulle ødelægge, destruere sine masseødelæggelsesvåben.
Den folkeretlige diskussion havde vi sidste år.
Vi var ikke enige.
Regeringen og Enhedslisten var ikke enige i det synspunkt, men man kan jo ikke sige, at vi ikke har gennemdrøftet det nøje, og efter Irak og efter Kosovo for nylig har regeringen jo bedt om, at DUPI udarbejder en principiel redegørelse for problemerne omkring humanitær intervention
Vi ser frem til at se resultaterne af DUPI's overvejelser på det område.
Der er ingen tvivl om, at der her er en ny udvikling i folkeretten på vej, som er interessant, som er vigtig.
Når hr. Keld Albrechtsen taler om folkeretten, er det, som om han taler om noget fuldstændig statisk, noget, man kan gå hen og hente ned fra hylden, som man kan hente Karnovs Lovsamling.
Det kan man altså ikke.
Sådan er folkeretten ikke.
Den bevæger sig, og i disse år bevæger den sig faktisk meget, ikke mindst på området humanitær folkeret.
Så jeg ser frem til DUPI's redegørelse.
Den vil give os et nyt grundlag for en diskussion om vigtige folkeretlige spørgsmål og principper.
Tilsvarende har regeringen planer om at afholde et seminar også med udenlandske eksperter om samme emnekreds i løbet af første halvår af 1999. Så til selve beslutningsforslaget: Det drejer sig jo om at ophæve beslutningen fra februar sidste år.
Det var, hvad jeg holdt mig til i min besvarelse.
Det synes regeringen ikke er nogen god idé, men vi følger selvfølgelig udviklingen nøje og er klar til - selvfølgelig i forhold til partierne her i salen - at drage de nødvendige konklusioner, hvis vi finder, at forudsætningerne ændrer sig.
Den sag ligger klar nok.
Nu inddrager hr. Keld Albrechtsen som et hovedspørgsmål
i debatten håndhævelsen af de såkaldte no fly-zones.
Det, der sker efter våbenhvilen 1991,
er, at det besluttes at håndhæve et flyveforbud til beskyttelse af to befolkningsgrupper i Irak: kurderne mod nord og shiamuslimerne mod syd.
Man indfører forbud mod irakiske beflyvninger i disse områder for at beskytte bl.a. den kurdiske befolkning i det nordlige Irak.
Nu sagde hr. Keld Albrechtsen lige før, at dette jo slet ikke havde noget med Irak at gøre.
Jo, disse no fly-zones har faktisk noget med kurderne i Irak at gøre.
Irak har aldrig accepteret denne no fly-zone, men vi må jo bare pege på, at de er indrettet netop for at beskytte forfulgte befolkninger i Irak.
Og det er også korrekt, at der på det seneste i nogle tilfælde har været tale om, at reaktionen er gået videre, og den har også rettet sig mod andre militære mål end lige netop de raketanlæg, der var rettet mod flyene.
Men om denne sag - som jeg synes vi udmærket kan drøfte i udvalget; jeg skal gerne mere udførligt gøre rede for regeringens syn på den - er der at sige, at hvis irakerne ophørte med at rette deres radarer og raketforsvar mod disse fly, der overholder no fly-zone, så ville disse militære angreb holde op.
Det står derfor i Iraks egen magt at hindre, at dette sker.
Irak kan når som helst selv bringe dette til ophør ved at undlade at fastlåse deres radarer på de overflyvende fly.
Det er i øvrigt regeringens opfattelse, at der er grundlag for at håndhæve sådanne no fly-zones, men det er jo noget, som vi gerne drøfter med udvalget.
For det første synes jeg, at hr. Keld Albrechtsen også skulle lægge mærke til, hvad FN's generalsekretær har sagt om dette.
Det er jo ikke en tjeneste, man gør FN ved bare at lade 5 og 7 være lige, når et land sidder op til 45 sikkerhedsrådsresolutioner overhørig.
Det kan FN heller ikke holde til.
Og det er, som om hr. Keld Albrechtsen fuldstændig blokerer for det synspunkt, som FN's generalsekretær jo også har gjort meget ud af, især efter at han selv afsluttede en aftale med Saddam Hussein om, at nu skulle våbeninspektørerne have uhindret adgang.
Det andet synspunkt vedrører UNSCOM's virksomhed.
Der har været forlydender, der har været angreb på UNSCOM for at have haft kontakt til vestlige efterretningstjenester.
Det er ikke godt for FN, for at sige det mildt.
Men jeg har også føjet til, og det vil jeg også gerne gøre her i dag, at der er intet som helst, der tyder på, at de beretninger om Iraks produktion af kemiske og biologiske våben, som UNSCOM har tilvejebragt, ikke skulle være rigtige.
Der er intet, der tyder på det.
Har der været forbindelser til efterretningsvæsenet, vil jeg beklage det, men der er intet, der tyder på, at UNSCOM's arbejde har været forkert, at de har rapporteret forkert, og derfor er der alt, der tyder på, at irakerne i modsætning til, hvad de har sagt, har frembragt både biologiske og kemiske våben i klar strid med de forpligtelser, de har påtaget sig.