Kamal Qureshi (SF), 2006-05-30:
Det kan jo godt minde lidt om den film, som handlede om tilbage til fortiden eller tilbage til fremtiden, eller hvad det nu var, når man her i 2006 skal høre en diskussion, hvor nogle af de ting, der bliver sagt fra Venstres ordfører heroppefra, er, at det jo er naturligt, at moren har den meste tid med barnet, og at det derfor også er naturligt at øremærke tid til moren, fordi moren har født barnet.
Man kunne jo have håbet, at de tanker var blevet ladt tilbage i 1950’erne og ikke var fulgt med som Venstres ideologiske ballast her 50 år senere.
Men ikke desto mindre kan man konstatere, at Venstres familiemønstre også i 2006 er præget af et meget gammeldags familiemønster fra 1950’erne, som man desværre må sige ikke eksisterer særlig mange steder i dag.
Men jeg må endelig huske at sige, at det eksisterer i Ajaxfamiliereklamerne.
Måske kan nogle af os huske de gyldne tider, når vi ser Ajaxreklamerne.
Det er de reklamer, hvor mor går hjemme og har kjole på, det hele er meget nystrøget og fint, huset skinner og dufter af violer, børnene kommer hoppende ind fra haven og efterlader overhovedet ingen fodaftryk, fordi det hele er så perfekt, manden kommer hjem med en attachétaske i hånden og løsner sit slips, og moren kan gå hen og kramme manden uden overhovedet at krølle sin kjole.
Den Ajaxfamilie eksisterede ifølge reklamerne i sin tid, men den eksisterer ikke i 2006, hvis den nogen sinde har eksisteret.
De billeder, man kan se af den ideelle familie med faren, der arbejder ude, moren, der går hjemme, og børnene, der leger ude i haven og ikke efterlader fedtmærker nogen steder, eksisterer kun i cornflakesreklamer.
Virkeligheden i 2006 – den virkelighed, som moderne børnefamilier oplever i 2006 – er en helt anden.
Det handler ikke om det frie valg for faren og moren, det handler nemlig om blokeringer for at lade faren være hjemme med barnet på grund af økonomisk ulighed.
Familierne ved godt, at hvis faren går hjemme, så koster det et større løntab, fordi der her i 2006 stadig er forskel mellem den løn, moren tjener, og den, faren tjener.
Derfor vælger familien af hensyn til familieøkonomien at lade moren tage barselorloven, fordi det koster flere penge, hvis det er faren, der bliver hjemme.
Vi ser også en arbejdskultur, hvor flere og flere unge mænd siger, at det er svært for dem at gå til deres arbejdsgiver og sige, at de gerne vil gå på barselorlov, fordi arbejdsgiveren ser fuldstændig mærkelig ud i hovedet.
Her i 2006 ser vi stadig – det er til fru Inger Støjberg – at til ansættelsessamtaler bliver kvinder enten spurgt direkte, om de har planer om at få børn, eller der bliver spurgt indirekte: Jamen i dit cv har du jo ikke skrevet noget om, hvorvidt du vil have børn.
Man spørger på forskellige måder, fordi man ved, at hvis kvinder får børn, er det dem, der vil gå hjemme, og ikke deres mandlige kolleger, som får 10 pct. mere i løn, og som arbejdsgiveren også har en forventning om bliver på arbejdspladsen.
Vi ved også fra forskellige undersøgelser – for at gå over i en anden boldgade, som måske lidt mere er min hjemmebane – at de steder, hvor fædre er fraværende fra hjemmet, det kan være på grund af skilsmisse, det kan være på grund af død, eller hvad det nu kan være, har især pigerne, ikke så meget drengene, men pigerne i de børnefamilier helt op til 40 pct. større risiko for at få depressioner og simpelt hen have det dårligere, end hvis faren er til stede.
Jeg mener, det er 40 pct., så derfor er det helt oplagt, at vi netop i 2006 med den viden, det faktuelle kendskab og den dokumentation, vi har, sørger for at give børnene og fædrene mulighed for at være sammen med hinanden, så vi ikke kommer til at se reklamer med Ajaxfamilien med moren med den velstrøgne kjole, børnene, der hopper ind fra haven uden at efterlade mærker, og faren, der kommer hjem med attachétasken.
Lad os sørge for, at det bliver en parentes i historien, for i den moderne familie i 2006 burde det lige så vel kunne være sådan, at det er faren, der går hjemme og ser fin ud i velstrøget tøj, at børnene stadig ikke efterlader mærker, men at det er moren, der kommer hjem med attachétasken.