Frank Jensen (S), 1998-12-10:
Det har været en lang debat og til tider også en spændende debat, selv om vi er kommet langt omkring og også med temaer, som faktisk ikke har sit udspring i det, som forespørgslen drejer sig om, nemlig voldskriminalitet.
Men nok om det.
Der har været talt meget om statistik og om, hvordan den konkrete situation ser ud.
Jeg skal ikke bruge meget tid på det med statistikken, for jeg er ganske enig med ordførerne i, at uanset tallene for begået voldskriminalitet i vores samfund, er det vores fornemste bestræbelse fra regeringens side at bekæmpe enhver form for voldskriminalitet gennem den flerstrengede indsats, som regeringen mener er nødvendig.
Men blot for at vi ikke selv bidrager til at piske en nervøsitet og en angst op i befolkningen, for vi har som politikere et ansvar for at også at formidle faktuelle forhold til befolkningen, så vi ikke bare hensætter den i angst, skal jeg henvise til den store undersøgelse, som er lavet af dygtige folk fra Rigspolitichefens Forskningsenhed, og som er offentliggjort her i indeværende år.
Her har man været ude at lave interview med 26.193 personer.
Det er ganske mange, og det giver et kvalificeret grundlag for, at man burde kunne konkludere på sådan en mere videnskabelig undersøgelse. Denne undersøgelse kan sammenstilles med undersøgelser fra tidligere år, og de tal, som er offentliggjort i år, og som stammer fra 1995-96 som de nyeste, viser, at 1,6 pct. af de interviewede 16-74-årige har været udsat for vold i løbet af et år.
De tilsvarende tal fra 1987 og 1991 var på henholdsvis 2,7 pct. og 2,6 pct.
Der er tale om et fald, og det er en glædelig udvikling.
Det bør vel også, når vi har en debat om voldskriminalitet i vores samfund, være tilladt at fremkomme med glæde over, at det ser ud til, at vore initiativer igennem 1990'erne, hvor der er sat større fokus på, at vi vil have forebygget kriminalitet, er lykkedes. Jeg bliver i så godt humør, når jeg er ude i det ganske land - jeg rejser meget rundt og holder foredrag især på uddannelsessteder om kriminalitetsbekæmpelse og specielt voldskriminalitet - og hører fra vore kommunale folk i Danmark om deres engagement i at bidrage til at lave kriminalitetsforebyggende indsats. Det er ikke indgået så meget i debatten i dag, at et meget vigtigt bidrag til, at vi har voldskriminalitet i vores land, er alkohol og mangel på kultur i vores omgang med alkohol.
Jeg bad for noget tid siden Politimesterforeningen i Danmark om at se på retshåndhævelsen, når det drejer sig om hele beværterområdet.
Når man har børn, der begynder at debutere med brug af alkohol, bliver man optaget af, hvordan vi kan sikre os, når de er uden for vores opsyn, at de voksne, der er i disse miljøer, og som har et ansvar, også lever op til den lovgivning, vi har vedtaget.
Vi har jo en restaurationslovgivning i Danmark, der siger, at de, der har bevilling, ikke må udskænke til unge under 18 år, og de må heller ikke fortsætte udskænkningen til folk, der er berusede. Jeg må sige, at jeg for mit eget vedkommende er meget lamslået over den mangel på etik og moral, som jeg oplever i dele af værtshusbrancen.
Det gælder ikke alle, men der er brådne kar, og her må vi gå en fremtid i møde, hvor vi indskærper disse lovbestemmelser, og hvor vi også retshåndhæver dem mere klart.
Nu skal vi have en drøftelse af det i regeringen, men også for mit eget vedkommende så jeg gerne, at vi kunne skærpe nogle af bestemmelserne for sanktioner over for overtrædelse af restaurationslovgivningen.
Men hele dette felt er jo ikke noget, som vi alene kan overlade til politiet, det er noget, der starter hos os selv som forældre, også i forhold til at lære vore børn og unge en omgang med alkohol, som gør, at det bliver et nydelsesmiddel og ikke det forgiftningsmiddel, som vi ofte oplever, når unge bevæger sig ud i værtshusmiljøet.
Jeg vil her i begyndelsen af det nye år tage initiativ
til, at en række af mine kolleger i regeringen drøfter den rapport, der nu ligger på vores bord fra Politimesterforeningen i Danmark, med en række af forslag til, hvordan vi kan stramme op på beværterområdet.
Jeg tror, at vi også den vej rundt kan få reduceret voldskriminaliteten. Der er ingen tvivl om, det viser undersøgelserne jo, at
begås af en voldsmand, der er 15-24 år og stærkt påvirket af alkohol eller andre euforiserende stoffer, og hans offer er tilsvarende en ung mand på 15-24 år og ofte også påvirket af alkohol.
Det er også kendetegnende, at de ofte ikke kender hinanden på forhånd.
Det er denne tilfældige vold, som jeg mener, vi kun kan komme til livs, hvis vi også får en bedre kultur i vores samfund med hensyn til anvendelse af alkohol som et rusmiddel og ikke som forgiftningsmiddel.
I debatten om statistikkerne tror jeg, det var fru Pia Kjærsgaard, der var inde på den store vækst, og som konstaterede, at når det drejer sig om drab, kan msn se i statistikken over Rigspolitichefens opgørelser, at der en stor stigning i antallet af drab fra 1996-97, og det er også rigtigt: fra 69 til 88 tilfælde af manddrab.
Men man skal lige lægge mærke til, at når vi har den store stigning, skyldes det én konkret sag, hvor der ikke er faldet dom i endnu, nemlig Plejebosagen.
Den sag tæller altså med 22 tilfælde, der her er rubriceret som manddrab.
De stammer fra Plejebosagen, og det vil vel være forkert at bruge den som grundlag for at sige, at vi skulle være et samfund, hvor antallet af drab er eksploderet.
Nu må vi selvfølgelig afvente, at der falder endelig dom i Plejebosagen, men det er blot ét eksempel på, hvordan statistik kan se besynderlig ud fra et enkelt år til et andet.
Vi vil ikke acceptere voldskriminalitet, og derfor anmelder vi den i stigende omfang.
De anmeldelser, der er steget i omfang, er altså om trusler om vold, og det er også om trusler og måske overgreb rettet mod personer i offentlig tjeneste.
Men det, der optager Tinget her, er den grove vold, § 245 og § 246 i straffeloven, og her må man heldigvis konstatere, at den har ligget nogenlunde stabilt i 1990'erne, og det ser måske ud til, at vi forhåbentlig også her kan fremme et fald ved en større indsats. Så skal jeg vende mig til det forslag til vedtagelse, som er fremsat med bl.a. hr. Bendt Bendtsen som forslagsstiller for den gruppe af partier, der står bag forslaget til vedtagelse.
Når det drejer sig om den brutale, rå og farlige vold, har Folketinget så sent som i 1997 på baggrund af et forslag fra mig vedtaget skærpelser, sådan at der i gennemsnit vil blive givet ét års ekstra ubetinget frihedsstraf for overtrædelser af § 245 og § 246, hvor man ellers ville have givet et års fængsel og derover.
Det har været en bevidst strategi fra regeringens side at sætte ind med skærpelser.
Det, der betyder noget i befolkningens retsopfattelse, er, at vi ikke vil acceptere den rå og brutale vold, og her må vi sende nogle utvetydige signaler om, at den vil vi til livs, og også det signal, at vi går ind for en skærpelse af straffen.
Derfor forstår jeg simpelt hen ikke baggrunden for, at denne gruppe af partier nu møder frem med et forslag til vedtagelse, der indeholder nøjagtig det, vi vedtog i Folketinget for ganske kort tid siden.
Det er jo en åben dør, man løber ind.
Her er vedtagelsen allerede gennemført, og anvendelsen af de nye bestemmelser er nu ved at udfolde sig ved domstolene, så giv dog tid til, at man også ser resultatet af det, vi laver, inden Folketinget farer over stok og sten igen med ny lovgivning.
Det er et forslag, som retter sig mod ofrene for kriminalitet, et område, som har optaget regeringen ganske meget, og jeg er også glad for de tilkendegivelser, der er kommet fra flere ordførere.
Man har været glad for de initiativer, som man også har lagt stemmer til ved vedtagelsen af det store offerprogram i Folketinget i forbindelse med voldshandlingsplanen i 1997.
Jeg kan godt tilslutte mig, at vi laver en redegørelse for voldsofres retsstilling og også for fremtidige forbedringer for voldsofre, og jeg kan tage sådan et forslag til efterretning.
Selv om det ikke bliver vedtaget her i dag, kan vi jo af egen drift fra regeringens side tage initiativ til en sådan redegørelse.
Så uanset om det her fører til en vedtagelse, synes jeg, det er en god idé, at regeringen afleverer en sådan redegørelse til Folketinget i folketingsåret 1999-2000.
Forslaget til vedtagelse fra hr. Sjursen konstaterer først og fremmest tilfredshed med det store initiativ, der nu er taget på kriminalforsorgens område.
Derigennem kan vi forhåbentlig også reducere tilbagefaldet til fornyet kriminalitet hos dem, der har endt deres afsoning i et fængsel.
Når det så drejer sig om opgaven til Straffelovrådet, vil jeg bare henvise til, at Straffelovrådet så sent som i 1987 har lavet den blå betænkning om strafferammer og prøveløsladelse, og her var man inde at analysere strafferammerne i forhold til hinanden.
Dengang tog den daværende justitsminister alene voldsparagrafferne herfra og fik dem ind i straffeloven, så det er altså paragraffer, der stammer tilbage fra en konservativ justitsministers tid.
Jeg vil ikke afvise, at der kan være et behov for at lave en sådan gennemgang fra Straffelovrådets side.
Det er et stort arbejde, og Straffelovrådet har andre opgaver i øjeblikket, når det drejer sig om de tidsubegrænsede foranstaltninger.
Det vil jeg ikke stoppe dem i, for det er også en opgave, som Folketinget har interesseret sig meget for, men jeg vil ikke afvise, at Straffelovrådet, når der bliver tid til det, går i gang med at lave en sådan større gennemgang af strafferammernes indbyrdes forhold.
Det andet punkt i Kristeligt Folkepartis forslag til vedtagelse er et punkt, som jeg er fuldstændig enig i og umiddelbart kan lægge min egen stemme til, fordi det også er krumtappen i min og regeringens tænkning.
Det drejer sig om det forebyggende arbejde, vores SSP-samarbejde, som vi jo er berømt for ude i den ganske verden.
På tværs af myndigheder, kommunale og statslige, kan vi samarbejde ude i det enkelte lokalsamfund om at lave kriminalitetsforebyggelse, og jeg så også gerne, og det er også vores egen tanke, at vi evaluerer Voldssekretariatets arbejde og ser det som et grundlag for den fremtidige koordinerede indsats for SSP-samarbejdet.
Så det er et punkt, som jeg er ganske enig i.
Der er også fra Kristeligt Folkepartis side og egentlig også i SF's og Enhedslistens forslag til vedtagelse lagt op til et sådant initiativ, og det har jeg allerede givet min tilslutning til.
Så jeg synes på mange måder, det har været en god debat.
Den viser også, at vi på mange strækninger er ganske enige.
Nogle vil gerne have en profil, der går på skærpelser af strafferammerne, selv om det er et område, vi allerede har lovgivet på, og andre vil gerne kendes mere på en kombination af forebyggelse og strafvirkemidler.
Det er i den gruppe, regeringen befinder sig.