Knud Erik Hansen (SF), 2000-03-16:
Det svækker integrationen, hvis indvandrere, flygtninge og nydanskere udgør en så stor del af beboerne, at de kun møder få danskere, specielt hvis det er socialt belastede danskere med adfærdsproblemer, der dominerer.
Vi ved også, at hvis andelen af økonomisk svage beboere
stiger - og det er ofte beboere uden arbejde - og hvis andelen af indvandrere, flygtninge og nydanskere bliver stor, ja, så flytter de beboere, der har råd og ressourcer til at finde anden bolig.
Tilbage bliver de, der ikke har råd, eller de, der tilhører et større etnisk netværk i bebyggelserne, og gør man ikke noget, ja, så ender vi med at have bebyggelser, hvor kun få vil bo, og hvor de, der bor der, kun bor der, fordi de ikke har mulighed for at vælge noget andet.
Så langt er vi ikke endnu, men tendensen er der, og en del af bebyggelserne er hastigt på vej i den retning.
Det skal der selvfølgelig gøres noget ved, og det er så også det, regeringens forslag skulle gøre noget ved. Men hvad ser vi så?
Efter SF's mening ser vi faktisk to forkrampede lovforslag, der meget snævert og indskrænket primært fokuserer på, hvad man skal gøre i de bebyggelser, der er på vej til at blive ghettoer, to forslag, der mere bekymrer sig om at give de ressourcestærke flere boligmuligheder og mindre om at give økonomisk og socialt svage beboere flere valgmuligheder.
De problemer, vi har i dag,
løses ikke primært ved at se på de forholdsvis få bebyggelser, der har problemerne i dag.
Vi skal se meget bredere.
Når vi i dag er ved at få problemer, så skyldes det jo, at der er færre og færre boliger tilgængelige for dem, der ikke har råd til eller mulighed for at skaffe sig en bolig selv. Der er fortsat et øget behov for boliger, og alligevel bygges der under 4.000 almene boliger om året, hvor man i 1980'erne byggede ca. 10.000.
Mange kommunale boliger er også blevet solgt, ofte som andelsboliger.
København har f.eks. tidligere haft ca. 20.000 boliger, det var ca. 7 pct. af boligmassen.
Det svarede faktisk næsten til knapt halvdelen
af de almene boliger, man har i kommunen.
De er ved at være væk og fungerer ikke længere som de sociale boliger, de har fungeret som tidligere.
Samtidig er udbudet af billige, men utidssvarende boliger blevet mindre, efter at mange områder er blevet byfornyet, hvilket er godt, men det indskrænker også muligheden for dem, der har svært ved at finde bolig selv.
Hvad er så regeringens og især Socialdemokratiets politik på det område
Og specielt kan man også spørge: Hvad er egentlig regeringens politik og Socialdemokratiets opfattelse af, hvad den almene boligsektors rolle skal være?
Skal den almene boligsektor udelukkende være et opsamlingssted for alle dem, der ikke har adgang til andre boliger?
Var der flere almene boliger, ja, så ville der være et helt andet grundlag
Derfor er bud nr. 1 til regeringen at sørge for, at der kan bygges nogle flere almene boliger, og sørge for, at de også bliver konkurrencedygtige i forhold til andre ejerformer.
Bud nr. 2 er så at tage den boligsociale opgave alvorligt og ikke primært, som man gør i dette forslag, tænke på at få de ressourcestærke ind i de bebyggelser, hvor der allerede er problemer.
Vi kan derfor støtte de elementer i forslaget, der gør det modsatte, men det er ikke det, der præger regeringens forslag.
Det, der præger regeringens forslag, er de såkaldte fleksible anvisningsregler, og det er støtten til nedsættelse af huslejen.
Dermed er der primært tænkt på at få ressourcestærke beboere ind i disse bebyggelser.
Det være hermed ikke sagt, at det ikke er en god ting, men det er snævert tænkt, og det løser ikke problemerne, hvis man kun tænker på det for disse bebyggelser.
Skal vi løse problemerne med de såkaldte ghettoer, ja, så ville det være mere rimeligt og også mere effektivt at tænke på de mange, der bor i disse bebyggelser og ikke reelt har mulighed for at bo andre steder.
Det er dem, vi skal støtte, det er dem, vi skal give valgmuligheder.
Havde de beboere, der nu bor i de såkaldte ghettoer, fået tilbud om at bo i andre almene bebyggelser i alle kommuner, ja, så tror jeg faktisk ikke, vi havde de problemer, vi har i dag, så havde vi ikke de koncentrationer, som vi ser nu.
SF mangler også forslag fra regeringen, der kan sikre, at de kommuner, der bevidst spekulerer i at undgå borgere med sociale problemer, også tager deres andel af almene boliger, også deres sociale ansvar.
Dermed også et svar til hr. Jens Heimburger.
Nu vil jeg jo nok sige, at vi heller ikke havde ventet det store udsving, det store forslag fra regeringen, men vi havde da håbet.
Det er så grunden til, at vi selv har fremsat et beslutningsforslag, og jeg glæder mig til debatten om det og håber på, at vi får en debat om, hvordan vi faktisk kan åbne op, for det er for os at se dér, vi kan løse problemerne med ghettoerne.
Vi kan støtte regeringens forslag om private andelsboliger, for vi mener faktisk, at det er et af de forslag, der er med til at åbne op.
Når vi konkret tager forslaget om at nedsætte huslejen, så har vi ikke noget imod, at man kan nedsætte huslejen i visse bebyggelser, men vi mener ikke, det er forsvarligt kun at anvende dette middel uden samtidig at sikre nye mekanismer, der kan give dem, der normalt anvises til såkaldte ghettoer, flere muligheder for at få boliger også andre steder.
Tilsvarende gælder det med de fleksible anvisningsregler.
De er i alt for høj grad rettet mod at give ressourcestærke beboere flere bomuligheder.
Vi mangler, som jeg sagde før, modsatte udlejningsregler, der kan give ressourcesvage flere bomuligheder.
Hvis der er et problem i lejlighederne, så mener vi faktisk, det bør være et forhold mellem lejer og udlejer.
Vi kan se den lavere logik, at man måske godt vil genere nogle etniske grupper, der løser deres boligproblemer, fordi vi som samfund ikke løser det for dem på anden vis, ved at bo flere sammen.
Det havde faktisk været bedre, hvis vi havde fået et forslag, der samlet kunne sikre os, at der ikke var den boligmangel, der er for dem, der ikke har de store valgmuligheder.
Skal det siges kort, så synes vi, regeringen har barslet med snævert tænkt forslag.
Der er problemer, der skal løses, men de løses ikke kun ved at se på de problemramte bebyggelser.
Jeg tror egentlig godt, boligministeren ved det, og vi ser altså også, at der er spirer til det i forslaget, men vi ser ikke, at der er den politiske styrke til at fremsætte disse forslag.
Vi vil godt støtte regeringen i gå ind i udvalgsbehandlingen med den erkendelse - og det tror jeg vi er enige om - at der er problemer, der skal løses, at de ikke skal løses ved snævert at se på de enkelte bebyggelser, men ved at vi ser på den samlede boligpolitik og åbner for problemerne i den samlede boligmasse.
Det beklager jeg.
Jeg tager den i næste runde.
Der vil jeg sige til hr. Jens Heimburger, at det kan man gøre ganske let.
Man kan give kommunerne mulighed for at købe ejendomme op og omdanne dem til almene boliger.
Så kan Gentofte også klare sin del af det. Til hr. Egil Møller fra Dansk Folkeparti vil jeg sige: Jamen det er da rigtigt, at der er nogle, der kan komme bagefter i køen, men det er så sandelig ikke kun danskere.