Rikke Hvilshøj (V), 2000-03-16:
Som det er blevet nævnt, er disse to lovforslag en del af regeringens samlede handlingsplan for bedre integration samt i dette tilfælde bedre redskaber til løsning af by- og boligsociale problemer.
Lad mig starte med lovforslag nr. L 210 om beboermaksimum.
Og her er jeg så nødt til først at forholde mig til baggrunden for det her lovforslag, i hvert fald sådan som jeg har forstået det. I den skriftlige fremsættelse står der, at formålet er at modvirke overbefolkningstendenser i udlejningsbyggeriet med de deraf følgende gener for de omkringboende samt en uønsket nedslidning af boligmassen.
Der er altså ikke tale om, at dette lovforslag er et led i det lovforslag, der behandles senere i dag, som bl.a. indeholder, at der ved familiesammenføring kræves en passende bolig.
Det understreger jeg, for jeg forstår, at netop i det her lovforslag undtages familieforøgelse i form af ægtefæller, samlevere og børn i forhold til vurdering af det her beboermaksimum og den her lov.
Men jeg vil gerne have ministeren til at enten be- eller afkræfte den opfattelse, at der ikke er den sammenhæng i forhold til spørgsmålet om kravet om en passende bolig i forbindelse med familiesammenføring.
I Venstre er vi helt enige i de problemer, lovforslaget forsøger at imødegå.
Og den nedslidning, der påføres en, som der står i lovforslaget, overbefolket lejlighed, er også et problem.
Vi vil gerne i Venstre være med til at løse disse problemer og sikre, at de rigtige værktøjer er til stede.
Vi er altså enige med regeringen i problemerne, og vi er enige i, at disse problemer skal løses.
Men så ophører enigheden desværre også.
Vi har meget svært ved at se, at dette lovforslag er den rette løsningsmodel.
Det er en meget firkantet og bureaukratisk løsning på problemet.
Det er et kæmpesystem, som stables på benene, med straffe og bøder.
Har regeringen overhovedet overvejet, hvordan den lov skal administreres?
Sådan som vi i Venstre generelt opfatter denne lov, er det et spørgsmål om, at vi alle sammen nu skal skæres til og passe i samme kasse; og jeg ved godt, det ikke kun er et problem i de kommuner, der vælger at bruge denne lov.
I Venstre mener vi, at der i stedet skal helt andre værktøjer på bordet.
Vi vil i Venstre gerne sætte fokus på, om det ikke var mere smidigt, mindre bureaukratisk og mindre firkantet at give udlejere nogle værktøjer, hvis de bestemmelser, der skal til, ikke er tilstrækkelige i dag, så de selv kan stille krav om beboerantallet i de enkelte lejligheder, og således at beboerklagenævn, hvis deres værktøjer i dag ikke er tilstrækkelige, kan inddrage beboerantallet, når en lejer klager over sin nabo og de gener, de mange beboere i en lejlighed kan skabe.
Loven giver kommunerne i samarbejde med de almene boligafdelinger en vifte af redskaber til at sikre en mere afbalanceret beboersammensætning i de enkelte
boligafdelinger
Vi lægger vægt på, at der er tale om boligafdelinger, hvor der bliver identificeret problemer, og hvor løsningen søges gennem en helhedsplan, også i samarbejde med andre boligafdelinger.
I Venstre vil vi gerne understrege, at den almene sektors opgave er at løse boligsociale problemer, og at sektoren skal være bedre til det inden for egne rammer.
Jeg har også forstået, at ministeren selv har påpeget, at det faktisk er få boligafdelinger inden for den samlede almene boligmasse, som decideret har det, vi vil kalde boligsociale problemer.
Samtidig mener vi i Venstre, at blandede boligformer også kan være med til at løse problemerne omkring en for ensartet beboersammensætning i den almene sektor, og vi fremsætter derfor i disse dage sammen med De Konservative et forslag om, at man kan overtage sin almene bolig på ejer- eller andelsbasis.
Det vil være et udmærket supplement til det lovforslag, der ligger her.
Men problemet er jo, at vi i dag har en stor koncentration af almene boliger på særlige områder.
At putte dem, man kalder ressourcestærke mennesker, ind eller gøre det til blandede boliger, mener vi i Venstre, er den rigtige vej
til at løse de problemer, man skabte, dengang man byggede de her meget store almene boligafdelinger.
Hvad angår kommunernes anvisningsret i fremtidigt støttet og garanteret andelsbyggeri, vil Venstre ikke være afvisende over for, at det kan være et element, der kan være værd at drøfte.
Vi mener dog, at der er en del problematikker, der under udvalgsarbejdet bør undersøges nærmere.
Hvordan vil det påvirke økonomien i et støttet andelsbyggeri
, når der pludselig indgår en kommunal anvisningsret
Er det en rigtig model, at det er kommunen, der optræder som andelshaver?
Og det bør præciseres, at den eller de personer, kommunen vælger at anvise til en andelsbolig, skal opfylde andelsboligforeningens vedtægter, f.eks. om, hvad det er for en aldersgruppe man henvender sig til i den andelsboligforening.
I Venstre kan vi selvfølgelig ikke være imod, at der kan indgås frivillige aftaler mellem kommunen og de ustøttede andelsboliger.
Men vi mener, at man bør overveje, om det garanterede andelsboligbyggeri, som er en ny form, vi har fået ind her i efteråret, bør indgå i den frivillige del i stedet for den tvangsmæssige i forhold til det støttede andelsboligbyggeri.
Der er mange og omfattende høringssvar.
Nogle af dem har jeg først fået her i dag, og jeg har derfor ikke nået at læse dem.
Men de har en lang række bemærkninger og ændringsforslag, som jeg mener bør vurderes under udvalgsarbejdet og eventuelt føre til ændringsforslag.
I Venstre er vi i hvert fald meget åbne over for at se, hvad der er af bud i høringssvarene. Venstre er overvejende positive over for lovforslag nr. L 211, men vi vil alligevel vente med vores endelige stillingtagen til tredje behandling.
Men vi går positivt og aktivt ind i udvalgsbehandlingen.