Margrethe Vestager (RV), 2000-02-24:
At der så er nogle ting, hvor jeg nok synes, at de motiver, som er lagt bag lovgivningen, bliver lidt misforståede, er så noget andet, og at lovforslag af den her type skulle være inspireret af en finansministeriel tænkning, må jeg på det kraftigste fraskrive.
Det er så også i parentes bemærket
bestemt ikke noget besparelsesforslag.
Der tilføres sektoren øgede midler.
Det andet, at vi skulle lovgive i blinde og ikke have gjort os nogle tanker om, hvor det her fører hen, må jeg også på det kraftigste fraskrive, for vi har faktisk en forholdsvis præcis idé om, at det vil være en stor fordel for institutioner at indgå i centre for videregående uddannelser.
Vi tror faktisk, at det vil være en styrkelse af den enkelte institution at gå ind i et center for videregående uddannelse.
Vi tror faktisk, at det er sådan, at uddannelser vil kunne udvikles og befrugte hinanden i centre af den type, som her er foreslået.
Det, der jo er perspektivet for øjeblikket og grunden til, at der måske står mindre om indholdet, end man kunne ønske sig, er, at vi faktisk har gode mellemlange videregående uddannelser.
Nogle af dem er faktisk forholdsvis nyreformerede.
Det gælder f.eks. læreruddannelsen, som et meget bredt flertal i Folketinget står bag.
Der er altså ingen grund til at genoptage diskussionen om indholdet i læreruddannelsen, når de første studerende blev optaget i august 1998.
Vi har også en pædagoguddannelse, som har fået en forholdsvis god evaluering.
Og med hensyn til de uddannelser, som vi har brug for at reformere, er der også oplæg på vej.
Det gælder f.eks. sundhedsuddannelserne, bl.a. fordi der er en meget stor efterspørgsel fra sektoren.
på mellemlangt videregående niveau, og der er en streg under profession, fordi vi i lovforslaget forsøger at fastslå, hvad en mellemlang videregående uddannelse er: en professionsbaseret, erhvervsrettet uddannelse.
Men vi vil gerne give niveauet den cadeau og den mulighed, som det er at få en titel, som man både kan forstå i udlandet, og som man også kan bruge i forhold til videre uddannelse.
Det er vigtigt at fastholde de mellemlange videregående uddannelser på den måde og i deres egen ret, ikke som forskole til noget andet, men som afrundede uddannelser, der har deres egne fuldgyldige berettigelser på linje med andre.
Det er fuldstændig rigtigt, som også påpeget af den konservative ordfører, at merit er meget afgørende, og at videreuddannelsemuligheder er meget afgørende.
Derfor følger vi også den redegørelse op, som er givet til Folketinget, ligesom vi har taget imod Rektorkollegiets positive og konstruktive medspil om at give en ordentlig redegørelse om meritsituationen på universitetsniveauet, ligesom jeg også synes, at det er meget udmærket at fokusere på, at der selvfølgelig skal være en balance mellem den fleksibilitet, som meritten giver, og den faglige sammenhængskraft, som der må være i enhver uddannelse.
Men det er jo netop for at give en ramme for den proces, som vi forestiller os, der skal være, fordi vi gerne vil have, at den tænkning og den uddannelsespolitik, som Folketinget kan blive enige om at understøtte, mødes af det lokale engagement nedefra.
Derfor er der ikke noget, der presses ned over hovedet på nogen.
Derfor er der ingen tvang.
Derfor er der en frivillighed i forhold til, om man vil gå med, og i givet fald på hvilket tidspunkt man ønsker at gå med.
Det er jo faktisk et kontinuum for det at vælge fortsat at være enkeltstående med de rettigheder og muligheder, det giver til at indgå i et fuldt stort CVU, eventuelt efter en betinget periode.
Dermed er også sagt, at enkeltstående institutioner ikke vil blive udsultet, men de vil selvfølgelig heller ikke blive belønnet for at stå udenfor.
Og i spørgsmålet om A- eller B-institutioner er det jo vigtigt for den enkelte institution at gøre op med sig selv, om man fortsat kan være en A-institution, uanset at man vælger at være enkeltstående, for selvfølgelig skal vi kun have A-institutioner.
Det andet er jo, at når vi tillægger nye midler, så er det jo, fordi de følges af nye opgaver.
Tankegangen er jo, at CVU skal være mere end det enkelte seminar.
Det skal også være et videncenter.
Det skal også være et sted, hvor man udvikler.
Det skal også være et sted, hvor man får tilknytning til den forskning, som udøves på universiteterne.
Og nye opgaver og nye tilskud må i sagens natur følges ad.
Skal man ikke løfte nye opgaver, så er der jo heller ikke nogen grund til at give nye tilskud.
Og når vi placerer det på CVU'erne, er det, fordi vi tror, det kræver kræfter, og vi tror, det kræver samarbejde, og vi tror, det kræver, at man har et fællesskab, en lærerstab og en økonomi.
Det, som selvfølgelig er det helt afgørende i den proces, som seminarier og andre institutioner, som udbyder MVU-uddannelser, skal igennem, er: Med hvem og på basis af hvilken vedtægt?
Vi vil også se CVU'er, som vil fungere på forskellig måde, fordi man ønsker at fungere på forskellig måde.
Og alt vil dreje sig om den vedtægt, som de institutioner, der er i de stiftende institutioner, skal være enige om at basere sig på.
Og her har vi i lovforslagene givet de minimumsting, som skal være en del af den vedtægt, men selvfølgelig givet mulighed for den lokale variation. Jeg synes også, det er afgørende at sige, at et betinget CVU jo netop er muligheden for at prøve det af.
Kan det, eller kan det ikke bære?
Nogle steder ser vi, at nogle er langt fremme med tankerne; andre steder er man knap så langt.
Nogle af de steder, hvor man er nået langt, er jo netop de steder, hvor vi ser, at det samarbejde, som mange her efterspørger som en nyskabelse, allerede er en realitet, fordi man naturligvis længe har samarbejdet, fordi der er gode ting at realisere i et samarbejde.
Vi mangler bare fra centralt hold at give en mulighed for, at det samarbejde bliver mere forpligtende og kan drives længere, end det gøres for indeværende.
Derfor har vi selvfølgelig også forsøgt at finde løsninger på det faktum, at sygeplejerskeuddannelserne ejes af amterne, for at give dem mulighed for at være med i den her struktur, som vi tror er lovende i forhold til kvalitetsarbejdet, og det, at vi bruger selvejeloven, synes jeg der er en vis logik i.
Men det betyder jo så netop også, at medarbejdere og studerende er repræsenteret i bestyrelserne på de forskellige niveauer, for det er jo fuldstændig klart, at en proces som den her kræver alles positive medvirken; konstruktivt og kritisk, ja, men grundlæggende positivt, og derfor kræver det både ledelsens og også medarbejderes og studerendes opbakning.
Danmarks Pædagogiske Universitet er et nyt universitet, og dermed skal det heller ikke indskrænkes i forhold til den pædagogiske forskning eller det pædagogiske forskningsfelt.
Men det er vigtigt at sige, at det nye universitet ikke får mulighed for at monopolisere forskningen i læreproces, i kompetence, i udvikling af vores menneskelige evner og ressourcer.
Selvfølgelig skal de gode miljøer, vi har rundt omkring i dag, i samspil og kappestrid kunne indgå med DPU i udvikling af de ressourcer, vi har.
Det har selvfølgelig en umiddelbar effekt på de CVU'er, som har pædagogiske uddannelser, læreruddannelser og pædagoguddannelser, men det har forhåbentlig og sandelig også en effekt på hele vores uddannelsessystem og på den måde, vi uddanner børn, unge, voksne, ældre på, og for de muligheder, vi giver for øget indsigt, at vi bliver klogere på, hvad der virker.
Vi bruger jo heldigvis i kongeriget på den rigtige side af 85 mia. kr. om året på uddannelse.
Så synes jeg også, at vi kan gøre os lidt mere umage med at finde ud af, hvad der virker, og hvad de nye ting i virkeligheden betyder for vores uddannelsesbegreb, herunder naturligvis også informationsteknologien.
Det, at DPU skal indgå i et samspil med andre miljøer, giver efter min mening helt sig selv, for uden universitetssektoren i det hele taget er det klart, at så røg forskningstilknytningen for de CVU'er, der ikke har det pædagogiske som det primære, og heller ikke kappestriden mellem de pædagogiske miljøer kunne realiseres. Jeg forstår godt efterspørgslen efter videreuddannelsessystemet for voksne, og det er meget vigtigt for mig at pointere, at det er videreuddannelsessystemet for voksne, det handler om.
Det er ikke et parallelt eller et alternativt uddannelsessystem, men et uddannelsessystem, som er tilrettelagt for voksne, der har fået en grunduddannelse, mens de var unge; den være sig kort, mellemlang eller lang.
Og for at det også kan indgå i overvejelserne om de her forslag, er det vores bestræbelse at kunne fremlægge det i slutningen af marts.
Der er rejst mange spørgsmål af meget forskellig karakter, og jeg glæder mig meget til udvalgsarbejdet
, fordi jeg tror, at en stor del af dem vil kunne klargøre og fjerne grundlaget for noget af den frygt, som der er sat ord på her fra talerstolen i dag. Med hensyn til de punkter, hvor der er efterspurgt andre løsninger og nye løsninger, håber jeg, at den åbenhed, der er givet tilsagn om her fra talerstolen, også vil give sig udslag i det udvalgsarbejde og de drøftelser, vi i øvrigt måtte have i forhold til de tre lovforslag.