Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-21:
Man kunne jo sige, at eftersom regeringen højtideligt har forsikret os om, at dette forslag til charter hverken medfører forbedringer eller forringelser af menneskerettighederne, hvordan kan nogen så have noget imod en så troskyldigt udseende skriveøvelse.
Man kan jo også stille spørgsmålet på den måde: Er der en grund til, at man laver en sådan skriveøvelse?
Det er heller ikke for at forværre dem.
Det er altså ikke for at ændre verden.
Så må man spørge sig selv: Hvorfor laver man så et sådant projekt?
Desværre er svaret på det spørgsmål rimelig enkelt.
Det måtte man ikke kalde den, og derfor brugte man dette katolske udtryk.
Dermed i øvrigt naturligvis ikke være sagt noget som helst nedsættende om konventer eller katolske kirker.
Så har jeg jo arbejdet lidt med nogle spørgsmål til det
Jeg fik et svar fra udenrigsministeren, der bekymrer mig meget, for udenrigsministeren havde fundet ud af, at jeg tager fejl, når jeg forudsætter, at Danmark altid har eneansvaret for, at lovgivning, der gennemføres her i Danmark, respekterer menneskerettighederne.
Jeg fik at vide af udenrigsministeren, at situationen er sådan, at vi her i Folketinget ikke længere har eneansvaret for overholdelsen af menneskerettighederne på dansk territorium.
Det var for mig faktisk en ret rystende oplysning, for jeg havde som en selvfølgelighed antaget, indtil jeg fik det svar, at Folketinget naturligvis har ansvaret for, at der ingen krænkelser af menneskerettighederne finder sted på dansk territorium.
Men jeg fik at vide af udenrigsministeren, at det allerede i dag er sådan, at hvis EU-lovgivningen krænker menneskerettighederne på dansk territorium, så har den danske stat ikke eneansvaret for at sikre, at den krænkelse af menneskerettighederne bringes til ophør.
Det har EF-Domstolen.
Så kunne man sige: Hvem kan dog nære mistillid til så ophøjet en institution som EF-Domstolen?
Det er selvfølgelig et ganske uartigt spørgsmål, det kan jeg da godt se.
Ja, det er jo en statslig domstol.
Det er en domstol, der har til opgave at håndhæve ret, lovgivning, gældende ret, administrative bestemmelser - at håndhæve statsmagt.
I USA har man den situation, at den øverste domstol, også når det gælder menneskerettigheder, er en statslig domstol, nemlig USA's Højesteret.
Amerikanske borgere har ingen mulighed for at appellere til en menneskerettighedsdomstol.
Nu skal vi altså have indført det samme system i EU, nemlig at på alle de områder, hvor det er EU-ret, bliver EF-Domstolen den øverste domstol.
Og det er en statslig domstol.
Det er ikke en menneskerettighedsdomstol.
Det er et utrolig farligt skred, der her er tale om.
Det helt farlige består i, at man ikke i regeringen forstår den helt grundlæggende forskel mellem en menneskerettighedsdomstol og en statslig domstol.
O.k., kunne man så sige, har vi ikke garanti for, at en afgørelse truffet af EF-Domstolen altid vil kunne appelleres til Menneskerettighedsdomstolen og derefter gennemtvinges som gældende danske ret?
Det har jeg selvfølgelig også spurgt ministeren om, og jeg har modtaget et tilsvarende trist svar: Næh, det har vi ikke garanti for.
Det er et konfliktspørgsmål mellem to retssystemer, og der vinder naturligvis det retssystem, der baserer sig på den største pengekasse.
Sådan er verden jo indrettet.
Dette her er en meget alvorlig glidebane, som man er på vej ind på.
Jeg har et forslag til vedtagelse, men det må jeg vente et øjeblik med at fremsætte, for tiden er udløbet.