Kim Behnke (FP), 1997-12-05:
I mange år har vi ihærdigt forsøgt at få etableret mest mulig genbrugsindustri og genanvendelse i Danmark.
Vi synes jo alle sammen, det er ærgerligt, at der f.eks. er så meget papir, der bliver destrueret frem for at blive genanvendt.
Vi synes, det er ærgerligt, der er så meget affald, der går til deponering eller til forbrænding, hvis det i virkeligheden kan genanvendes.
Det er nu lykkedes for nogle få genanvendelsesindustrier at få skabt en meget hårfin balance, som gør, at de virksomheder kan eksistere.
Og det er ikke nemt.
Hvis vi f.eks. tager papirområdet, så er papir en international handelsvare, som er faldet og faldet og faldet i pris de senere år.
Derfor er mulighederne for at få økonomi i at genanvende papir ikke altid til stede.
En af konsekvenserne de senere år har været, at papirgenanvendelsesindustrien har været nødsaget til at være mere kritisk, mere kræsen med hensyn til lødigheden eller kvaliteten af det papir, de får tilbage.
De foretrækker i vore dage at have aftaler med avistrykkerier og andre, hvor de er sikre på, at det papir, de får, har en bestemt lødighed.
Når det derimod gælder den papirmængde, der er indsamlet fra private husstande, ja, så er problemet ofte, at folk blander papir, ugeblade, plasticposer og alt muligt andet skrammel, og derefter har genanvendelsesindustrien problemet med at foretage en sortering, og de står med en masse affald bagefter, som de ikke har noget at gøre med.
I kan køre det til kommunal forbrænding i stedet for.
Vi vil ikke påtage os det arbejde, det er at få det ind på virksomheden, når vi først skal bruge ressourcer og penge på at sortere kvaliteterne, få papir for sig og affald for sig, og derefter skal betale for at komme af med affaldet.
Og så bliver resultatet, kære minister, at de siger: Så gider vi
slet ikke beskæftige os med det.
Og spørgsmålet er: Har vi så egentlig gjort miljøet en tjeneste?
Man kan sige: Nå ja, det er lige meget.
Det bliver så brændt af på en forbrændingsanstalt, og forhåbentlig bliver der lavet strøm og fjernvarme ud af varmen.
Men vi har jo belastet den danske betalingsbalance med, at vi skal importere noget papir, fordi vi ikke genanvender så meget.
Med dette lille eksempel håber jeg, at det går op for ministeren, at ministeren gør sig selv, det danske samfund og miljøet en bjørnetjeneste.
Denne nidkærhed, denne regnen på femte decimal - uha, der er nogle virksomheder, der tjener en krone på ikke at betale fuld deponeringsafgift - er simpelt hen uforskammet over for en branche, som har så svært ved at blive på markedet. Forud for behandlingen i salen i dag har jeg med interesse læst bl.a. det tidsskrift, der hedder Miljøinformation, hvor de branche for branche fortæller, at hvis man vedtager den her afgift, så kan det godt være, at man tror, man får nogle flere penge i statskassen, men det gør man ikke. For konsekvensen af det kan meget vel være, at de virksomheder enten går ud og gør det, som nogle har været inde på, nemlig foretager sort deponering og sender en vognmand af sted ud bag nogle hyldebærhegn, som så vipper det af på en eller anden landmands jord, så han skal betale afgiften i stedet for, eller også siger virksomhederne nej tak til at modtage de ting til genanvendelse, hvor der er for meget affald i, fordi det simpelt hen er for dyrt for dem.
Så ministeren skal ikke forvente at få disse millioner i statskassen.
Det bliver ikke tilfældet.
Vi frygter tværtimod, at konsekvensen af det her bliver, at der sker reeksport eller eksport af affald, og at vi miljømæssigt kommer i en dårligere situation end den, vi er i i dag. Derfor kan Fremskridtspartiet selvfølgelig ikke støtte lovforslaget.
Det taler imod enhver sund fornuft at vedtage det her, og jeg håber, vi kan bruge udvalgsarbejdet til at overbevise ministeren om, at det her er en rigtig, rigtig dårlig idé.