runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bent Bøgsted (DF), 2004-01-29:
Det er jo sådan, at ude på en virksomhed præsterer man et stykke arbejde, og så får man en løn, og den løn, man får, er ens egne penge, og det er ud af den løn, det skal afgøres, om man vil give noget af den til et parti.
er jo ikke medarbejdernes penge, det er virksomhedens penge.
Det er virksomheden, der sælger varen, og så er det jo ikke noget med, at medarbejderne så ikke har medbestemmelse om, hvorvidt der kan blive brugt nogle af de penge, som virksomheden så tjener ind, til at støtte et parti.
Det kan man jo ikke sige på den måde.
Når medarbejderen har fået sin løn, så har vedkommende fået sin løn, så har han eller hun ikke mere.
Så har man ikke andel i det overskud, som virksomheden får.
Line Barfod (EL), 2004-01-29:
Men Dansk Folkeparti siger jo, at formålet med det her forslag er, at de enkelte medlemmer i fagforeningen ikke skal kunne blive pålagt at støtte et parti, som de ikke ønsker at støtte.
Hvis der skal være lighed i det forslag, så skal det jo tilsvarende gælde, at medarbejderne på virksomheden ikke skal kunne se, at det, de tjener hjem til virksomhedsejeren, bliver brugt til at støtte et parti, som de ikke ønsker at støtte.
Mindretalsaktionærerne skal ikke se, at det, de skulle have haft i udbytte, i stedet går til et parti, de ikke ønsker at støtte.
Og hvis man køber ind nede i supermarkedet eller andre steder, så skal man også have muligheden for at sige, at det ikke skal gå til Dansk Folkeparti, Venstre, eller hvem det nu er, man ikke ønsker at støtte.
Jeg vil f.eks. hellere have, at de penge, jeg lægger nede i Netto, går til at øge kassedamernes løn.
Skal man have den samme frihed dér, eller er det kun fagforeningsmedlemmerne, hvor Dansk Folkeparti mener, at man ikke skal støtte og ikke skal træffe beslutninger via medlemsdemokratiet?
Hr. Bent Bøgsted sagde, at folk selv skulle have lov til at bestemme, om de ville støtte.
Gælder det også de ansatte på en virksomhed, hvor virksomhedsejeren støtter via sin erhvervsorganisation?
Skal de også have lov til at bestemme?
Gælder det mindretalsaktionærerne i en virksomhed, at de skal have lov til at bestemme?
Gælder det forbrugerne, der køber ind i Netto, skal de have lov til at bestemme?
Når de køber ind, skal de så sætte et kryds ved: »Jeg vil ikke støtte Dansk Folkeparti« eller alle de andre partier nedad på listen, eller hvordan skal det foregå?
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-01-29:
Vi kan i hvert fald konstatere, at der er stor forskel i beløbene, når vi ser på den støtte, som ydes til de forskellige partier, og nu har vi jo her et par eksempler på, hvor stor partistøtten har været til visse partier.
Nu føler Kristendemokraterne sig jo ikke sådan
specielt forfordelt, men det er klart, at der er forskel på et valgbudget på 2 mio. kr. og så et på 100 mio. kr. Men vi har nu en tendens til at få en hel del ud af de penge, vi giver ud.
Derudover har der været en del snak her under debatten om organisationsfrihed.
Man kan nogle gange komme i tvivl, om der menes organisationsfrihed, eller om der menes organisationernes frihed til at træffe beslutninger.
For os er det faktisk to forskellige ting, og det er også det, som jeg gerne vil nævne i forbindelse med Dansk Folkepartis beslutningsforslag her, som vi godt et stykke henad vejen kan have sympati for, dog med de forbehold, som vi også tidligere har hørt med hensyn til arbejdsgiverforeningerne.
Men hvad nu, hvis der var foreningsfrihed?
Der er jeg faktisk enig med fru Birthe Rønn Hornbech. Der er jo ikke den foreningsfrihed, og derfor kommer det her beslutningsforslag også til at virke noget dobbeltmoralsk forstået på den måde, at Dansk Folkepartis holdning jo er sådan både-og, når det gælder foreningsfrihed.
Det afhænger af østudvidelsen i Europa, om vi i Danmark skal have foreningsfrihed.
Jeg tænker her på eksklusivaftalerne, og det er jo sådan en underlig kobling, tingene nogle gange får i det politiske landskab.
Så selv om intentionerne er gode, og forslaget er gennemarbejdet, så er det kun en halv sandhed, og derfor vil vi selvfølgelig også være lidt forbeholdne i vores støtte til forslaget. Kristendemokraterne finder faktisk, at det er vigtigt, at der i foreningerne ikke er bindinger.
Når vi nu har den her debat om partistøtte, så er vi faktisk meget enige med Socialdemokraternes ordfører i, at det måske er et spørgsmål, om ikke vi ud over offentligheden omkring regnskaberne så mere skulle lukke partistøtten over i det offentlige som et fælles ansvar for netop, at demokratiet kunne have frit spil og ligelighed.
Line Barfod (EL), 2004-01-29:
Jeg er fuldstændig enig i, at der er en meget stor skævvridning i forholdet mellem de partier, der traditionelt får støtte fra lønmodtagerorgnisationerne og kæmper for lønmodtagernes rettigheder, og så de partier, der får fra erhvervslivet, og som får langt, langt større summer.
Det kan vi jo se på de meget store beløb, hvis man slår op i partiregnskaberne.
Hvis man så også ser på, hvad det er, partierne gennemfører af lovgivning osv., kan man jo også se, hvad det er for interesser, der bliver varetaget.
Sådan er det jo.
Men hvis man skulle gennemføre Dansk Folkepartis forslag, så ville skævheden blive endnu større, hvis arbejderpartierne så ikke længere kunne få støtte fra fagbevægelsen, mens de borgerlige partier og Dansk Folkeparti især fortsat kunne få en stor støtte fra arbejdsgiverside.
Med hensyn til fagbevægelsen er det rigtigt, at nogle træffer beslutninger på generalforsamlinger og andet, og det er rigtigt, at der er kommet meget mere opmærksomhed om det end tidligere.
Men jeg tror, det er meget vigtigt, at man øger demokratiet omkring det.
Bent Bøgsted (DF), 2004-01-29:
Jeg må nok sige, at jeg mener, det her er en sammenblanding
af de forskellige ting.
Det er en sammenblanding af æbler, pærer og bananer, det her, og jeg kan garantere fru Line Barfod for, at fru Line Barfod i hvert fald ikke støtter Dansk Folkeparti ved at købe legoklodser eller mælk.
Svend Auken (S), 2004-01-29:
Det var et spørgsmål til fru Line Barfod: Jeg fremhævede i mit indlæg, at vores hovedindvending var, at dette var et indgreb i organisationernes frihed og støttede mig meget op ad mange af de udmærkede indlæg, justitsministeren var kommet med.
Men i tillæg til det sagde jeg, at virkningen af forslaget også ville være meget skævt, ramme lønmodtagerpartierne hårdt i forhold til de borgerlige partier.
Er fru Line Barfod uenig i den antagelse, som det ene?
Og videre: Når fru Line Barfod siger, at der ikke er demokrati i fagbevægelsen omkring det her, vil hun så ikke medgive mig, at beslutninger om den her slags forhold er meget kontroversielle og bliver taget enten på en generalforsamling, i en hovedbestyrelse eller på en kongres, og at resultatet ofte er, at netop fordi det er så kontroversielt, viger man tilbage fra at give støtten?
Jeg ved ikke, om det er klynk at sige, at Venstre formentlig ved næste valg har over 100 mio. kr. at føre valgkamp for, et efter danske forhold fuldstændig enestående beløb.
Vi vil have i størrelsesordenen 15-20 mio. kr. Dertil kommer så hele den støtte, som Venstrepressen, de store erhvervsorganisationer, tilhørsforholdet hos størstedelen af pressen til partiet Venstre, det er jo stærke odds.
Jeg kalder det ikke klynk, jeg kalder det at være realistisk at sige, at det er vilkårene.
Det er op ad bakke, og havde vi ikke en oplyst befolkning, der var i stand til at tænke selv, så kunne man blive næsten pessimistisk, når man ser på vilkårene op til næste valg.
Niels Helveg Petersen (RV), 2004-01-29:
Jeg vil gerne spørge den socialdemokratiske ordfører, som jo også er kirkeligt interesseret, om, hvad hans bemærkninger er til, at formanden for Folketingets Kirkeudvalg anvender ordet fromhed som et skældsord?
Helge Adam Møller (KF), 2004-01-29:
Jeg forstod på hr. Svend Aukens oplysninger, at hver gang man tænder lyset, så støtter man Det Konservative Folkeparti, og derfor vil jeg godt opfordre præsidiemedlemmet til at sørge for, at der kommer lidt mere blus på lampen her i Folketinget.
Så vil jeg godt sige vedrørende beslutningsforslag nr. B
45, at da mit partis ordfører, fru Pia Christmas-Møller, er forhindret i at være til stede, skal jeg på den konservative folketingsgruppes vegne meddele, at vi ikke kan tilslutte os forslaget, idet vi er bundet af et forlig, og forlig skal respekteres - selvfølgelig - sådan er det.
Svend Auken (S), 2004-01-29:
Der er jo nogle indtryk, der kan være så voldsomme, at de må aflejre sig i sindet, sådan at man først kan svare på spørgsmålet, når man har haft fornøden tid til at tænke det igennem.
Anne Baastrup (SF), 2004-01-29:
Da hr. Aage Frandsen ikke kan være til stede, skal jeg læse hans ordførertale op.
Det foreslås, at intet medlem af en arbejdsgiverforening, erhvervsorganisation eller faglig organisation gennem medlemskab eller kontingentbetaling kan pålægges direkte eller indirekte at bidrage med økonomisk støtte til partipolitisk arbejde, medmindre den pågældende frivilligt har givet sit udtrykkelige, positive samtykke hertil.
Forslaget vedrører afgjort en interessant problemstilling, men det vedrører også kun en del af problemstillingen.
F.eks. er problemstillingen om langt mere åbenhed om, hvem der får støtte, ikke med i forslaget.
Dertil kommer, at udførelsen af forslaget i praksis ville være ganske kompliceret, plus at det er ufuldstændigt.
Hr. Svend Auken nævnte: Støt Venstre, tænd lyset.
Man kan også sige: Køb ind i Føtex, Netto og støt Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti.
Som forbruger har man jo ikke nogen mulighed for at slippe for at komme til at støtte Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti, hvis man bor i nærheden af en Føtex, og der ikke er nogen Brugs.
Vi kan ikke støtte forslaget, hvis det kommer til afstemning, men vi bidrager gerne til udvikling af, hvordan vi får fat i den problemstilling, at nogle partier har millioner - Venstre har 100 mio. kr., Socialdemokratiet har 15 mio. kr., vi har ikke så mange - til at føre valgkamp for.
Det vil vi gerne være med til, men hvordan?
Det kommer der ikke noget svar på i det her forslag.
Niels Helveg Petersen (RV), 2004-01-29:
Jeg vil gerne takke Dansk Folkeparti for forslaget.
Det giver jo en velkommen lejlighed til at diskutere et principielt meget vigtigt emne.
Jeg synes også, Dansk Folkeparti med bemærkningerne har gjort sig mere umage, end man plejer at gøre, med at undersøge, hvorledes forholdene er i en række lande med hensyn til partitilskud.
Det synes jeg er prisværdigt.
Dog vil jeg sige på linje med, hvad der tidligere er sagt, at jeg savner helt i de grundige bemærkninger en redegørelse for Dansk Folkepartis syn på, at erhvervsorganisationer, store virksomheder yder bidrag, f.eks. i forhold til mindretalsaktionærer.
Det er et problem, som er helt udeladt i beslutningsforslaget, og som jeg synes Dansk Folkeparti ved anden lejlighed burde interessere sig for.
Når jeg siger ved anden lejlighed, er det jo, fordi vi alle sammen godt kender de faktiske forhold i jernindustrien.
Dette forslag vil ikke blive gennemført.
Men jeg vil opfordre til, at Dansk Folkeparti, når de genfremsætter deres forslag næste år, så prøver på at udbygge forslaget med en større balance med hensyn til f.eks. virksomhedsbidrag til politiske formål.
For Det Radikale Venstre er der to vigtige principper, som har været gældende for vores holdning til dette spørgsmål.
For det første har vi det principielle synspunkt, at ingen skal kunne tvinges til at yde bidrag til politisk virksomhed, som man ikke er enig i.
Vi har endvidere det meget principielle synspunkt, at der bør være åbenhed om alle bidrag til politisk virksomhed.
Det sidste er faktisk meget vigtigt, for vi har også eksempler på her i valgkampen forud for europaparlamentsvalget, at mennesker bruger store bidrag for at fremme deres eget valg og tager pengene op af egen lomme for at gøre det.
Det har jeg sådan set ikke noget imod, men jeg har noget imod, hvis ikke det er fuldstændig offentligt lagt frem, hvorledes kandidater finansierer deres virksomhed.
Det er et vigtigt princip, som jeg ønsker at fremhæve.
Men lad os da også høre under udvalgsarbejdet, hvorledes Dansk Folkeparti forestiller sig at bringe balance i sit forslag specielt i forbindelse med erhvervsorganisationer og enkelte virksomheders bidrag til politisk arbejde.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2004-01-29:
Hr. Svend Auken ved godt, at jeg ikke ønsker al mulig restriktiv lovgivning.
Jeg synes bare, man for fuldstændighedens skyld lige skulle minde om alle de millioner, det var noget med 180 mio. kr., SiD satte på højkant i en annoncekampagne.
Det skal dog lige nævnes, at selv om kasserne måske har skotter imellem sig, så har det jo altså en betydning, hvis man fører en ren ensidig kampagne imod regeringen fra et LO-ugeblad, eller man i store annoncekampagner støtter Socialdemokratiet i en valgkamp.
Det synes jeg bare hører med i billedet.
Men jeg er da meget opmærksom på, at Socialdemokratiet nu klynker med partisekretæren i spidsen, fordi Socialdemokratiet nu ikke har flere penge end Venstre i kassen.
Men historien skal lige med for fuldstændighedens skyld.
Jeg forstår ikke helt argumentationen, for hvis de er ovre i psykiatrien, er de ovre i et system, hvor man forlanger, at de skal have ret til enrum.
Det er derfor, jeg ikke kan få tingene til at passe.
Jeg er meget opmærksom på, hr. formand, at nu er det mig, der begynder at stille spørgsmål til ordføreren, men det er sådan set også en fejl, at det ikke foregår på den måde, når det er et oppositionsforslag.
Jeg kan indlede med at sige, at Venstre helt kan tilslutte sig det, justitsministeren har sagt.
Det er, som ministeren var inde på, rent talmæssigt ikke noget særlig stort problem.
Vi havde også den diskussion i en anden sammenhæng forleden dag, og vi i Venstre synes, der er
tilstrækkelig retssikkerhed med de klagemuligheder, der er.
Der er derudover i sommer udarbejdet en ny bekendtgørelse, som siger, at personalet skal være opmærksom på specielt de unge, der er i isolation.
Den foregående ordveksling får mig til at rejse dette spørgsmål over for fru Line Barfod: Hvis vi nu helt aktuelt sagde, at unge under 18 år slet ikke kan enrumanbringes, hvordan ville virkeligheden så se ud?
Lad os nu forestille os, at en ung simpelt hen ikke kan tåle at se andre mennesker, uden at han absolut skal slå dem, hvad er det så for en virkelighed, fru Line Barfod forestiller sig?
Hvilke af de andre indsatte skal belemres med hans tilstedeværelse? Det kan ikke være voksne, for det er jo i strid med konventionerne, men skal det så være en anden ung, som har nogle andre, men også meget massive problemer? Som skrevet står: Når to blinde tager hinanden i hånden, falder de begge to i grøften, og frisk vin på gamle sække gør heller ikke tingene bedre.
Det skulle fru Line Barfod måske læse.
Men giv mig i hvert fald nogle praktiske svar, så jeg kan se, hvad det egentlig er, fru Line Barfod i virkeligheden ønsker af os andre i denne situation.
Som fru Line Barfod selv har været inde på, er det meget ekstremt, hvis en 15-18-årig overhovedet havner i fængselsvæsenet og yderligere kommer i isolation, men hvad er det helt præcist, fru Line Barfod mener, det offentlige skal tilbyde, hvis vi forudsætter, at den pågældende ikke må genere andre?
Line Barfod (EL), 2004-01-30:
Jeg synes, det er fint med en debat, og det er vel også det, vi gerne ville opnå.
Vi havde jo forleden sagen med den dreng, der fik tape for munden.
Men pointen er, at når man er i fængsel, er der i forvejen ganske mange indskrænkninger, og vi ved, at isolationsfængsel giver påvirkninger, som kan betyde, at folk bliver nedbrudt.
Derfor mener jeg altså, at vi slet ikke skal bruge det over for dem, der er under 18 år, fordi det kan medføre endnu større påvirkninger, end hvis man er voksen.
Jeg mener, vi må prøve at finde nogle andre løsninger i andre systemer.
Fordi man er i psykiatrien, behøver man jo ikke at blive anbragt i enrum.
Her kan man godt være sammen med andre, der kan f.eks. være nogle plejere og andre, der tager sig af en.
Lene Espersen (KF), 2004-01-30:
Der er jo sket en udvikling på området, og som jeg også tilkendegav i min tale, er bekendtgørelsen også ændret, sidste gang i sommeren 2003, hvor man fulgte arbejdsgruppens indstillinger.
Jeg vil også sige til fru Line Barfod, at det er jo ikke sådan, at jeg står her og siger, at de regler skal gælde de næste 20 år frem.
Det kan godt være, praksis ændrer sig, det kan være, der kommer nye muligheder osv., og så synes jeg da, man skal være åben over for igen at justere reglerne.
Men der har været en meget grundig gennemgang af reglerne af meget kompetente mennesker, og reglerne blev justeret for ganske kort tid siden, så derfor finder jeg, at i hvert fald på nuværende tidspunkt er der ikke behov for yderligere justeringer.
Line Barfod (EL), 2004-01-30:
Hvis vi tager hele spørgsmålet om isolation, har det jo gentagne gange været debatteret, og mennesker med indsigt på området har siddet og foretaget afbalancerede overvejelser osv. og gentagne gange underkendt det, som man tidligere syntes var i orden.
Der er sket en udvikling, og i andre lande klarer man sig jo fuldstændig uden isolation, så hvorfor skulle det ikke også være muligt at sige her i Danmark: Vi vil simpelt hen ikke udsætte nogen, der er under 18 år, for at sidde isoleret.
Vi pålægger os selv at bruge de ressourcer, der er nødvendige for at finde nogle andre løsninger, end at unge under 18 år skal anbringes i isolation i fængslerne.
Hvorfor kan det ikke lade sig gøre?
Hvis der er et menneske, der slet ikke kan tåle at se andre uden at begynde at slå dem, vil jeg sige, at så er vi nok ovre i psykiatrien.
Så burde vedkommende nok høre til i det psykiatriske system.
Eftersom vi grundlæggende mener, at de 15-18-årige ikke hører hjemme i fængslerne, mener jeg faktisk, at det, der skal til, er, at vi lægger noget mere pres og nogle flere ressourcer over på det sociale system og det psykiatriske system og sikrer, at der er nogle her, der kan tage sig af de unge.
Der er jo indimellem sociale institutioner, som godt kan tage sig af nogle af dem, men det koster.
Ideen er, at hvis man bruger ressourcerne her og ansætter de nødvendige pædagoger, og hvem der ellers skal til for at tage sig af dem, kan man også nogle gange få dem rettet op, så de lærer at lade være med at slå på andre og kommer ud af deres kriminalitet.
skal overveje: Skulle vi ikke bruge ressourcerne her i stedet for at isolere de unge i fængslerne med risiko for, at de så får det endnu værre?
Lene Espersen (KF), 2004-01-30:
Jeg vil sige, at strafferetsplejeudvalget har gjort et, synes jeg, ganske grundigt og anerkendelsesværdigt stykke arbejde.
Som jeg tilkendegav i min første besvarelse, har regeringen faktisk allerede efter den første høringsrunde justeret lovforslaget for at imødekomme noget af kritikken.
Det gjaldt især spørgsmålet om enrumsanbringelse, herunder om at sætte en absolut maksimumgrænse for, hvor lang tid et barn kan være enrumsanbragt.
at hvis det under udvalgsbehandlingen viser sig, at der er andre problemstillinger, som via høringssvar og henvendelser til Retsudvalget giver anledning til, at Folketingets partier ønsker, at vi skal drøfte det, er jeg også åben over for det. For nærværende kan jeg ikke sige præcist, hvad det eventuelt kunne være.
Som jeg sagde før, synes jeg, lovforslaget er meget afbalanceret, men jeg udelukker selvfølgelig ikke, at vi må se på nogle ting, og jeg synes også, det er væsentligt, at et lovforslag af denne karakter nyder fremme blandt et stort flertal af partierne i Folketinget.
Line Barfod (EL), 2004-01-30:
Lige før diskuterede vi mulighederne for enrumsanbringelse.
Jeg er godt klar over, at det er meget kortere tid, der er tale om for børn under 15 år.
Nu diskuterer vi så de 15-18-årige, og udgangspunktet her er jo også ifølge FN's børnekonventioner hensynet til børn, som egentlig slet ikke skal anbringes i et fængsel.
Spørgsmålet er: Når de alligevel ulykkeligvis anbringes i et fængsel, skal de så udsættes for den alvorlige belastning, enrumsanbringelse eller isolation er?
Med de undersøgelser, der foreligger af de påvirkninger, det kan give, bør vi specielt over for helt unge mennesker være meget påpasselige med, hvad vi udsætter dem for i den periode, hvor de stadig danner deres personlighed osv., og jeg forstår ikke, at det ikke skulle være muligt at finde nogle andre løsninger, hvis ministeren virkelig lagde sig i selen sammen med Kriminalforsorgen, selv om der måske er et enkelt eller to tilfælde.
Morten Østergaard (RV), 2004-01-30:
Jeg vil gerne takke for den afklaring, og så vil jeg også spørge, om ministeren eventuelt allerede i dag kan give tilsagn om, at hvis det under udvalgsbehandlingen viser sig, at lovforslaget udvider politiets beføjelser i forhold til den praksis, som er uhjemlet i dag, vil man tage de pågældende dele af forslaget op til revision og eventuelt i det videre arbejde få luget ud i dem, så det kun opfylder ét formål, nemlig at hjemle eksisterende praksis, men ikke udvide politiets adgang til strafprocessuelle tvangsindgreb over for børn under den kriminelle lavalder. Kl.13.05
Lene Espersen (KF), 2004-01-30:
Jeg er fuldstændig enig med hr. Morten Bødskov i, at det er sociale hjælpeforanstaltninger, der skal iværksættes, for de skal jo være hovedindsatsen.
Men politiets efterforskning og samtaler med barnet skulle gerne hjælpe med til at målrette de sociale hjælpeforanstaltninger i den rigtige retning, og vi medvirker gerne under udvalgsbehandlingen til at få spørgsmålet afklaret.
Nej, det har regeringen ingen tanker om.
Det drejer sig ikke om en sænkelse af den kriminelle lavalder, tværtimod.
Vi har at gøre med en gruppe af unge, hvor det ikke drejer sig om straf, men om at hjælpe dem ud af kriminaliteten og iværksætte de nødvendige sociale hjælpeforanstaltninger.
Lovforslaget har først og fremmest til formål at sikre, at der lovfæstes nogle rettigheder og nogle retningslinjer for, hvorledes politiet skal agere, før de sociale myndigheder kommer på banen.
Men det er de sociale myndigheder og forældrene, der bærer det største ansvar og også skal fastlægge det videre forløb for barnet.
Morten Østergaard (RV), 2004-01-30:
Undervejs i debatten i dag har der jo været en diskussion om, hvorvidt forslaget har karakter af en sænkelse af den kriminelle lavalder.
Der er sågar en ordfører, der har ment, at det er regeringens generelle ærinde, og det kunne være rart, hvis ministeren ville opklare det for os i dag.
Lene Espersen (KF), 2004-01-30:
På det punkt tror jeg godt, jeg kan sige, at fru Line Barfod ikke er enig i regeringens holdning til spørgsmålet.
Jeg vil sige, at det er da positivt, at det er i så få tilfælde, det er nødvendigt.
Men jeg synes også, man må anerkende, at de mennesker, der har meget stor indsigt på området, nu har arbejdet med problemstillingen og er nået frem til, at de forslag, som er gennemført, er en afbalanceret måde til at varetage de forskellige hensyn, der skal varetages.
Jeg synes bestemt, det er tiltag, som skal benyttes med allerstørste varsomhed, men på den anden side må man sige, at nogle gange er det måske desværre den eneste mulige løsning, der er tilbage.
Derfor synes jeg også, det er rigtigt at fastholde muligheden som en absolut sidste mulighed, hvis man f.eks. har at gøre med en person, som er meget vanskelig at holde inde bag fængslets mure og meget ivrig efter at undslippe.
Her bliver man altså nogle gange nødt til at have
ganske særlige foranstaltninger, og jeg har meget svært ved at se, at der skulle være andre praktiske løsninger på, hvordan man ellers skulle sikre, at den gruppe, som enrumsanbringelser benyttes over for, ikke undviger eller på anden måde truer sikkerheden i fængslerne.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2004-01-30:
Jeg synes alligevel, fru Line Barfod måske er lidt på skred væk fra det, jeg vil tillade mig at kalde sund fornuft
jeg tror, at i udvalget vil jeg forsøge at overbevise fru Line Barfod om, at den kategoriske regel, som fru Line Barfod gerne vil have, duer altså ikke.
Det, jeg oprindelig ville have konkluderet, vil jeg så konkludere nu, nemlig at vi kan ikke stemme for fru Line Barfods forslag.
Men lad os diskutere det videre i Retsudvalget.