runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ritt Bjerregaard (S), 2000-10-27:
Allerførst vil jeg gerne sige til hr. Nonbo, at jeg har ikke fået besked på, at jeg skal finde 25 mio. kr.
Jeg har interesseret mig for administrationen af et meget stort og vigtigt område, hvor det er helt klart, at ministeriet er bagud med udbetalingerne til erhvervslivet.
Og ved at interessere mig for det område - fordi det er uhensigtsmæssigt, det må laves om, vi må sørge for, at erhvervslivet kan få sine penge - er jeg blevet opmærksom på, at man sidder og administrerer halvdelen, halvdelen af alle ansøgninger på beløb under de 200 kr.
Det er da klart uhensigtsmæssigt, og det vil der da ikke være nogen minister, der bare med nogen sund sans i kroppen ville synes var i orden. Det ville være fint, hvis det kunne klares med en bagatelgrænse, og det er så her, de næste spørgsmål kommer ind.
Men erhvervslivet skal jo bare sende ansøgningen ind; så er det os, der skal lave arbejdet og finde ud af, i hvor høj grad og hvor meget man i øvrigt skal have dækning for.
Man har prøvet en sådan ordning i Sverige, og jeg vil anbefale, at vi i udvalget lidt dyrker den svenske ordning, hvor man opererede med en bagatelgrænse.
Det har intet hjulpet.
Jeg ville være meget opløftet, hvis jeg efter den drøftelse, vi har haft her i salen i dag, kunne få et indtryk
af, at de borgerlige ordførere i alle tilfælde var optaget af problemet og syntes, at der var et reelt problem, som det var vigtigt at få løst, fordi så ser jeg da nogle lidt mere spændende og interessante muligheder for det udvalgsarbejde, der nu skal i gang.
Karsten Nonbo (V), 2000-10-27:
Hr. Keld Albrechtsens tale havde lydt korrekt, hvis den havde handlet om det sociale område.
Det er nemlig ikke fornuftigt at poste penge i mennesker, uden at de laver noget.
Er hr. Keld Albrechtsen ikke klar over, at det her er penge, man i forvejen har taget fra de mennesker, der sætter brød på bordet?
Det er penge, der er taget fra de producerende erhverv, som man så giver tilbage.
Det er sådan, det forholder sig.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-10-27:
De borgerlige ordførere får malet sig selv langt ind i en krog i denne her debat, må man nok sige.
Nu skal det bruges som et argument for at underminere velfærdssamfundet og oven i købet også for at skære ned på det sociale område.
Man kommer langt omkring.
Det, jeg tillod mig bemærke, var, at de milliardstøtteordninger, som postes ud til erhvervslivet inden for fødevaresektoren, ikke gavner forbrugeren, de gavner i virkeligheden ikke erhvervslivet, heller ikke i den lange ende, men de skaber en kunstig, oppumpet opskruning af ejendomspriserne, af renteniveauet, af inflationen, generationsskifteproblemer osv. osv., og de er ikke en pind
til gavn hverken for fødevarepriser, fødevarekvalitet, forbrugerne eller nogen som helst andre og heller ikke i den lange ende erhvervslivet selv
Derfor troede jeg også, at Venstre gik ind for, at disse gigantiske EU-støtteordninger, skulle afvikles.
Det troede jeg egentlig de borgerlige ordførere gik ind for, men jeg kan nu forstå, at dette gigantiske statsstøttesystem altså har fuld borgerlig opbakning, og det går man i virkeligheden ind for.
Thorkild B. Fransgaard (FRI), 2000-10-27:
Lovforslaget her, om at der gives bemyndigelse til ministeren til at indføre administrationsgebyrer, eller vi kan også kalde det ekspeditionsgebyrer, er noget, som vi er meget skeptiske over for.
I første omgang lyder det ikke af så meget, der drejer det sig bare om hele eksportstøtteområdet - af så meget var selvfølgelig i gåseøjne - men det, vi kan se, og det kan man også se, hvis man går det hele igennem, er, at der er lagt op til, at det her faktisk er begyndelsen til, at der indføres gebyrer og ekspedition på et meget større område.
Når man læser det her lovforslag, er der begrænset, hvad det koster erhvervslivet, men hvis vi går ned i detaljerne, så kan man jo læse, hvad det overordnede mål faktisk er: at der indføres gebyrer på hele området.
Det står jo udtrykkeligt i bemærkningerne, at i første omgang er der tale om det, jeg har nævnt, men det er meningen, at det skal dreje sig om hele området, altså alle forordningerne inden for landbrugsområdet, men selvfølgelig kun de områder, EU-retten kan være med til.
Hvad betyder det på rent dansk?
Ja, lad os nu sige, at hvis EU beslutter, at et land kan få lov til at opkræve gebyr på sådan noget som hektarstøtteordninger og handyrpræmieordninger og sådan noget for landmændene, som vi i øjeblikket ikke kan opkræve noget gebyr for, det ved jeg udmærket, ja, så vil der selvfølgelig også blive indført gebyrer på de områder, og sådan kan man blive ved.
Det er den åbning på hele området, som det her lægger op til, vi ikke kan være med til.
Derimod er det, der har været nævnt om, at der på hele området indføres en bagatelgrænse på et eller andet beløb -
om det skal hedde 200 kr. eller 400 kr., eller hvad det nu skal hedde, det ved jeg ikke - noget, vi kunne tale om i udvalget.
Det var noget, der var rigtigt.
Men selve det at åbne op for, at der kan opkræves administrationsgebyr eller ekspeditionsgebyr - man kan kalde det, hvad man vil - kan vi ikke være med til. Så vi må på nuværende tidspunkt afvise det her forslag.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-10-27:
Det er jo ikke unaturligt, at hr. Keld Albrechtsen rejser sådan en generel EU-debat under en eller anden anden debat, og det kan jeg da så godt tage udgangspunkt i.
Hr. Keld Albrechtsen kalder de godtgørelser, som eksportørerne skal have tilbage,
for støtte til erhvervene.
Jeg mener, at de udøver samfundsnyttig virksomhed.
Når vi nu har de EU-ordninger, som vi har, så skal vi af med de fødevarer.
Her kunne man jo sådan set lige så godt diskutere, om det ikke var virksomhederne, der skulle have godtgørelse for de omkostninger, der ligger på dem, for at få de penge tilbage, som de virkelig tilkommer i stedet for at gå den anden vej rundt her. Og så vil jeg sige, at hvis omkostningerne til administration af EU's markedsordning er for store for ministeriet, så kan jeg godt se, at det er en nærliggende tankegang for bureaukrater og politikere og for visse miljøer at søge disse omkostninger dækket ved yderligere afgifter.
Det er jo helt almindeligt.
Men folk fra andre miljøer kunne jo få den forargelige idé, at administrationen af markedsordningerne måske kunne tilrettelægges på en mindre omkostningsbelastende måde.
Jamen hvorfor så ikke flytte det over i selve lovgivningsteksten og så nøjes med det i stedet for at indføre en ny skat? Men det skal nok passe, at omkostningerne er for store, for systemet er uden konkurrence.
Det er jo et system uden konkurrence, der administrerer det her.
Det kommer til at koste det, det vil koste.
Det beskrev jo den udmærkede engelskprofessor for mange år siden hvordan fungerer.
Vi kan altså ikke stemme for at give ministeren den bemyndigelse her til at fastsætte regler for hel eller delvis betaling af omkostninger og administration af EU's markedsordninger.
Det er et system, som især kommer til at ramme de små.
Vi mener, man kan fastsætte andre regler og måder at administrere tingene på, sådan at det ikke er for omkostningsbelastende.
Det er da klart, at det er åndssvagt at sidde og sende ansøgninger ind om nogle småbeløb.
Saml det til nogle ugentlige eller månedlige opgørelser, som er til at håndtere for små penge.
Vi kan heller ikke stemme for den foreslåede ændring af anvendelse af promilleafgiftsfondenes midler, også fordi vi faktisk ikke rigtig kan gennemskue, hvad det egentlig indebærer. Det tredje element heri, altså afskaffelse af ordet hæfte, som er en ren konsekvensændring, kan vi selvfølgelig ikke have noget imod, men det bliver nok ikke aktuelt, at vi kommer til at stemme for det, hvis lovforslaget kommer til at indeholde alle tre elementer her.
Ritt Bjerregaard (S), 2000-10-27:
Nogle gange kan man jo ikke lade være med at undre sig over forudsigeligheden af en debat, og det gælder i meget høj grad den, der har været her i salen til morgen.
Jeg tror ikke, at jeg deltager i nogen form for politiske møder, uden at borgerlige partier kappes om at understrege, at vi skal have skåret ned på administrationen, at vi har alt for meget bureaukrati, og at vi alle sammen i fællesskab bør gøre os umage for at finde måder, hvorpå vi kan begrænse det.
Der udbetales i dag knap 3,5 mia. kr. om året i eksportrestitutioner.
Det beløb er fordelt på 250.000 ansøgere, og halvdelen af disse ansøgninger går på beløb, der er mindre end 200 kr.
Man kan jo sige sig selv, at det er uhensigtsmæssigt, og der er jo ikke én eneste af de borgerlige ordførere, som vil kunne se det rimelige i at forsvare, at halvdelen, altså 125.000 ansøgninger, drejer sig om beløb på mindre end 200 kr.
Hvad er så svaret?
Så er svaret heroppe fra talerstolen: Jamen vi vil gerne være med til en bagatelgrænse.
Ville det betyde én eneste mindre ansøgning?
Næ, det ville bare betyde, at man lagde arbejdet over i Fødevareministeriet, som nu skulle tage stilling til, om man havde opfyldt bagatelgrænsen eller ej.
Summa summarum: Vi ville fortsat få 250.000 ansøgninger, og nogle af dem ville vi så efter et stort administrativt arbejde kunne sortere fra og sige, at på grund af en bagatelgrænse kunne de altså ikke modtage nogen penge.
Hvordan blev der mindre bureaukrati?
Hvordan sikrede vi, at vi forvaltede skatteydernes penge fornuftigt på det her område?
En bagatelgrænse løser ikke det problem, vi diskuterer her i dag.
Det, vi har lagt op til at diskutere, er, at der må være en sammenhæng mellem de ydelser, man modtager fra det offentlige, og så de beløb, man modtager.
Jeg hørte
Kristeligt Folkepartis ordfører sige, og jeg citerer: »Det var åndssvagt at sende små ansøgninger ind«.
Hele arbejdet, hele besværet kommer til at ligge i ministeriet.
Og det er præcis det, man kan anvende gebyrer til, som vi udmærket ved det her i Folketingssalen.
De kan bruges til at styre en adfærd på en sådan måde, at der ikke bliver nogen interesse for at indsende sådanne ansøgninger.
Derfor synes jeg, at der har været en del mærkværdige opfattelser af ordningen, og at der har været en del medløb fra mange af ordførerne: at man sandelig gerne vil gøre noget, og så har man foreslået en ordning, som i realiteten ikke ændrer noget som helst ved den situation, vi er i.
Jeg takker for de positive bemærkninger, som faldt fra Socialdemokratiet og De Radikale og fra SF og Enhedslisten.
Jeg takker også for den nuancering, der var tale om fra den borgerlige ordfører, som da i det mindste havde arbejdet med forslaget på en sådan måde, at der blev åbnet op for, at vi kunne drøfte nogle af de problemer, der vitterlig er tale om på dette område, og jeg håber på et konstruktivt arbejde i udvalget, hvor vi i langt højere grad kan få forklaret nogle af de pointer, der er i dette forslag.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-10-27:
Men det er da helt klart, at man må lave et system, så man beskytter sig mod 250.000 ansøgninger.
Det er da, fordi systemet lægger op til noget forkert.
Det kan jo ikke være anderledes.
Det er jo ikke særlig morsomt for de mennesker, der sidder og laver alle de der ansøgninger.
De 250.000 er sandsynligvis koncentreret på nogle relativt få virksomheder, nogle få tusinde virksomheder i hvert fald, så det vil være alt for mange, de sidder og laver. Der er da en god motivation for at lave det om.
Så jeg synes da godt, at man kan reducere administrationen, bureaukratiet, her, uden at man behøver at oprette en ny skat, og hvis det så er rigtigt, at det koster 200 kr. at ekspedere hver ansøgning, så er der noget, der tyder på, at Konkurrencestyrelsen skulle se på den monopolstilling, som man har på det område her.
Karsten Nonbo (V), 2000-10-27:
Jeg synes, at ministerens bemærkning om, at folk vil ansøge, selv om de er vel vidende om, at de ikke får beløbet, vel nok er at nedgøre erhvervsfolkene lige vel nok: at man søger om noget, man ikke kan få, fordi man ikke er over bagatelgrænsen.
Jeg tror, at erhvervslivet har rigeligt med papirer, de skal udfylde.
Jeg tror ikke, de begynder at udfylde papirer, hvor de på forhånd ved, de ikke kan få noget, så den ville jeg godt have en nærmere forklaring på.
Er spørgsmålet reelt ikke, at ministeren har fået at vide, at ministeren skal præstere en indkomst på 25 mio. kr., og derfor har man altså valgt at lægge gebyrer, lig med skat, på alle ansøgninger efter den velkendte salamimetode?
Thorkild B. Fransgaard (FRI), 2000-10-27:
Ministeren stillede en række spørgsmål til de borgerlige ordførere.
Ja, jeg vil tillade mig at svare på et af dem
, selv om det er den omvendte rækkefølge. Ministeren siger, at det hjælper ingen ting at indføre en bagatelgrænse, der vil absolut blive ved at være lige så mange ansøgninger.
Jeg vil tillade mig at sige, at det er en meget grov påstand, og som det er blevet sagt, en nedgørelse af erhvervslivet.
Hvis det blev tydeliggjort, at der er en bagatelgrænse, så vil jeg godt spørge ministeren om, hvilken begrundelse hun har for at kunne udtale, at erhvervslivet stadig væk vil blive ved med at søge om nogle ting, når de er vel vidende om, at der er en bagatelgrænse.
Det vil jeg meget gerne vide.
Erik Larsen (V), 2000-10-31:
Det var jo næsten, som om Venstre skulle have skylden for energiprisernes himmelflugt.
Det ville jeg egentlig også gerne have et svar på, men hvis jeg ikke får noget svar, så må jeg jo konkludere, at det er ikke noget problem for SF.
Villy Søvndal (SF), 2000-10-31:
I modsætning til Venstre forfølger vi jo i SF det princip, og det er formentlig derfor, der er i øjeblikket er balance på de offentlige finanser, at når man vil nogle udgiftskrævende ting, så skal man også kunne komme med pengene til det. Jeg efterlyste i et spørgsmål til Venstre og også til De Konservative et eksempel på, hvor man havde forestillet sig, at pengene skulle komme fra.
Det er jo nemt nok at dele julegaver ud, hvis man ikke er villig til at kræve pengene op.
Vi har sagt, at vi ikke synes, det her er dramatisk.
Og så synes vi egentlig, at det står ganske rimeligt i forhold til de grupper, der er virkelig trængt, dem, der har pensionen som levegrundlag, hvor vi i modsætning til De Konservative jo ikke er optaget af alle ældre.
Vi synes ikke, det er en social begivenhed at være ældre, hvis man har 300.000 kr. i indkomst.
Vi er optaget af dem, der kun har lave indkomster, og det er jo derfor, vi giver på pensionstillægget.
Så nej: Vi er meget tilfredse med det, og vi håber bestemt ikke, det bliver den sidste aftale, vi i denne her omgang indgår med regeringen.
Villy Søvndal (SF), 2000-10-31:
Nej, jeg synes, det har været meget let at skrive ordførertalen.
Jeg synes i virkeligheden, det er en af de nemmeste, jeg nogen sinde har skullet skrive.
Jeg synes, det er så soleklart, at vi retter op for dem, der for alvor bliver ramt af brændselsprisstigninger og bliver ramt af det der forlig, som Venstre og De Konservative lavede med regeringen i 1998.
Det var jo det der famøse efterår, hvor man både lavede efterlønsindgreb og forkortede dagpengeperioden, greb ind i forhold til medicinudgifter og boligstøtte på én gang.
Det er vel nok det værste, vi har set i nyere dansk politisk historie, og det tror jeg også at regeringspartierne har lært af.
Jeg tror, det varer meget lang tid, inden man begiver sig ind i det selskab igen.
Det er jo i virkeligheden, kan man sige, mange af de ting, vi i øjeblikket retter op på.
Og så retter vi også op på den oprindelige skævhed med sygedagpengene helt tilbage fra 1982.
I virkeligheden er det, vi er i færd med, at rydde op efter de gange, de borgerlige har været inde og lave store huller i dansk socialpolitik.
Pia Christmas-Møller (KF), 2000-10-31:
Jo gerne, det er faktisk også, hvad jeg har gjort.
Men hvis vi skal tilbage i historien, så er det rigtigt, at man lavede en ændring i 1980'erne, og det var den såkaldte departementschefregel, fordi man oplevede en række departementschefer på Slotsholmen, der havde fuld departementchefsløn og gjorde en arbejdsindsats, der svarede til lønnen - formentlig da - og oven i det folkepension.
Men det, Socialdemokratiet har gjort gang på gang i de seneste 7-8 år, er at udhule folkepensionen ved at nedsætte grundbeløbet og øge de indkomstafhængige pensionstillæg.
Det gør man med dette lovforslag.
Og det kort tid efter, at man har lovet, at man vil kæmpe for den værdi, vi i dag kender, af folkepensionen.
Jeg synes, det er trist, og jeg synes, det er ærgerligt, at man vil ramme den gruppe mennesker, som har et pensionstillæg, og jeg tror, der er mange pensionister, som har et pensionstillæg, og som bestemt ikke føler sig rige og meget velstillede.
Det er en misforståelse at tro det, må jeg sige til fru Grete Schødts.
Erik Larsen (V), 2000-10-31:
Næ, jeg har tværtimod ondt af hr. Villy Søvndal.
Grete Schødts (S), 2000-10-31:
egentlig handler om.
Men jeg kan ikke lade være med at sige til fru Pia
Christmas-Møller: Der var en borgerlig regering op til 1993, der ændrede på sammensætningen af grundbeløbet og pensionstillægget i forhold til arbejdsindtægt, når man var mellem 67 og 70.
Jeg ved ikke, om Det Konservative Folkeparti ikke kan huske det; det var under Schlüterregeringen.
Nu kunne man jo være så fræk at spørge: Hvad ligner det egentlig at frede de over 70-årige?
Men man havde en aftale for de 67-årige til 70-årige.
Så skal vi nu ikke holde os til det, der er dagens emne?
Helge Bo Jensen (EL), 2000-10-31:
Som det er blevet sagt, gør denne her lov det muligt for studerende uden SU at få rabat til den kollektive trafik 1 år efter, at SU'en er faldet bort, så det er en forlængelse af den eksisterende rabatordning.
Og Enhedslisten kan selvfølgelig varmt støtte det her forslag, som er en forbedring for nogle af de studerende, der af forskellige grunde har opbrugt deres SU.
De studerende, som bor langt fra deres uddannelsessteder og har opbrugt deres SU, vil i dag få et ret hårdt slag ved at miste rabatmuligheden, og det ændres altså med det her forslag.
Vi er tilfredse med dette lille og billige forslag, som alle partier i Folketinget i virkeligheden burde kunne støtte.
Tove Videbæk (KRF), 2000-10-31:
Men vi mener ikke, at det skal være på bekostning af de øvrige svage grupper i det danske samfund, som kommer til at opleve en skattestigning.
Så selve forslaget er vi for, men vi bryder os ikke om finansieringsformen.
Når vi ser på de danske studerendes økonomiske situation, ser det egentlig ganske godt ud, når vi altså sammenligner os med andre lande.
Men gruppen af studerende, som har opbrugt deres SU, står naturligvis en del ringere, og derfor kan vi naturligvis støtte intentionen med forslaget her, så denne gruppe af studerende også får glæde af befordringsrabatten.
Men omvendt mener vi ikke, at de studerende skal tilskyndes til at ende som evighedsstudenter, og derfor skal grænsen holdes ved de 12 måneder ekstra, og perioden bør ikke kunne forlænges.
Vi ser frem til en god og en positiv behandling af forslaget her i udvalget.
Pia Christmas-Møller (KF), 2000-10-31:
Hvor er jeg træt af Socialdemokratiets udenomssnak, når det gælder folkepensionen.
Sig det dog rent ud, at for Socialdemokratiet er begrebet folkepension lig grundbeløbet.
Det er jo den strategi, man har fulgt, lige siden man satte sig på regeringstaburetterne.
Jeg kan godt forstå, at der ikke er nogen minister at øje i øjeblikket, for det er en pinlig sag. I 1993 stod statsministeren på denne talerstol og sagde i sin åbningstale, at folkepensionen var det urokkelige fundament bag enhver pensionsopsparing i dette samfund.
Jeg tror, det er nogenlunde ordret citeret, men gå hen og slå op.
To måneder senere ændrede regeringen på sammenhængen
imellem grundbeløb og pensionstillæg.
Man nedsatte grundbeløbet og hævede det indkomsafhængige pensionstillæg.
Og som om det ikke var nok, så går der ikke mere end to måneder, så fjerner man retten til folkepensionens grundbeløb for de mennesker, som er over halvfjerds år, og som har en arbejdsindkomst ved siden af.
Og det gør man med mindre end to ugers varsel.
Der er ikke andre samfundsgrupper, man byder den slags ting.
Men det gjorde Socialdemokratiet, og det oven i købet ganske, ganske kort tid efter, at regeringens egen chef havde garanteret fra denne talerstol, at folkepensionen var et urokkeligt fundament bag enhver pensionsopsparing.
Sig det rent ud: Man udhuler folkepensionen, man vil stille og roligt fjerne tillægget og nedsætte grundbeløbet.
Det er det, Socialdemokratiet forstår ved en folkepensionsgaranti, eller hvad?
Det er ikke, hvad vi forstår ved en folkepension i Det Konservative Folkeparti.
Aase D. Madsen (DF), 2000-10-31:
Jeg skal ganske kort på Dansk Folkepartis ordførers vegne sige følgende: Dette lovforslag blev behandlet i januar 1999, hvor Dansk Folkeparti meddelte, at vi ikke kunne støtte dette lovforslag, da det var for bureaukratisk.
Det mener vi stadig.
Og i Dansk Folkeparti mener vi også stadig væk, at man faktisk burde have valgt at indføre en ordning, hvor man gav de unge mulighed for at få rabatten som et fradrag på selvangivelsen, således at man var ude over alle problemer.
Men da vi i Dansk Folkeparti gerne vil være med til at hjælpe de studerende, kan vi trods alt gå ind for lovforslaget.
Villy Søvndal (SF), 2000-10-31:
Da SF's ordfører på området, hr. Aage Frandsen, ikke kan være til stede, skal jeg på SF's vegne fremføre følgende: Forslaget er en del af udmøntningen af aftalen mellem regeringen, SF og Enhedslisten. Efter den gældende lov er det kun studerende, der har ret til Statens Uddannelsesstøtte, der kan få befordringsrabat.
For studerende, der har opbrugt denne støttemulighed, kan det forekomme uhensigtsmæssigt hårdt også at miste befordringsrabatten, selv om de fortsat er i gang med uddannelsen.
Det foreslås derfor at udvide den gældende ordning, så Styrelsen for Statens Uddannelsesstøtte efter ansøgning fra den studerende og indstilling fra uddannelsesstedet kan godkende, at studerende kan få befordringsrabat i indtil 12 måneder, efter at de ikke længere kan få SU.
Vi støtter forslaget.
Karen Rønde (V), 2000-10-31:
Lovforslag nr. L 56 er en ændring af lov om befordringsrabat til de studerende ved de videregående uddannelser, en lov, der blev vedtaget i 1996, og en lov, som Venstre ikke kunne støtte.
Det var ikke, fordi vi ikke fandt formålet støtteværdigt.
I Venstre er vi nemlig enige i, at der er en gruppe studerende, der bor langt fra uddannelsestedet, og som derfor har et økonomisk transportproblem, og det ville vi og vil vi gerne i Venstre være med til at løse.
Der er altså et videre perspektiv i en fradragsordning end blot det at støtte transport, og allerede i forbindelse med SU-forliget i 1995 forsøgte Venstre bl.a. at fremme et sådant forslag.
Men vi mener, at loven om befordringsrabat er problematisk, for i visse situationer vil der være tale om en form for dobbeltsubsidiering, i den forstand at hvis man som ung studerende eksempelvis er bosiddende i Midtjylland, går på universitetet i Århus og har erhvervsarbejde i Århus, er der mulighed for både at få transportfradrag som lønmodtager og at rejse billigere, fordi man som studerende får en billigere transport.
Unge mennesker i landdistrikterne har ikke altid mulighed for at blive boende dér, hvis de skal anvende det kollektive system, som er meget udbygget de fleste steder, men ikke alle steder.
Og hvis de bliver boende, men ikke vil eller ikke kan benytte sig af det kollektive tilbud, bliver de straffet på pengepungen.
Så ud fra en samlet vurdering kunne vi ikke støtte loven tilbage i 1996, og vi kan derfor heller ikke støtte denne ændring.
Vi ønsker stadig en model, som er mindre bureaukratisk
også i forhold til ændringen, og som ikke kun støtter én bestemt gruppe af studerende; ændringen opfylder derfor ikke det formål, som er vores, nemlig at unge mennesker skal have mulighed for at blive boende også i de mindste bysamfund eller i landdistrikterne, mens de tager en uddannelse, og som stiller alle studerende ens, uanset måden hvorpå de transporterer sig til og fra uddannelsesstedet. Da den konservative ordfører ikke har mulighed for at være til stede, skal jeg meddele, at Det Konservative Folkeparti heller ikke kan støtte lovforslaget.