Ole Vig Jensen (RV), 1998-01-14:
Skal det forstås mere kontant, betyder det vel: Er det før eller efter et folketingsvalg?
Det er jeg ikke i stand til at svare på.
Det ved jeg ikke, om der overhovedet er nogen, der er, men så skal spørgsmålet i hvert fald stilles til en anden end til mig.
Men for at vende tilbage til sagen: Vi tager altså dette eftersyn ved at besøge samtlige institutioner.
Vi sidder ikke bare i ministeriet og gør os overvejelser.
Vi tager ud og ser, hvordan livet leves i praksis, hører på synspunkter for og imod det eksisterende, og så må vi gøre vores overvejelser.
Jeg er mest tilbøjelig til at tro, at dette arbejde vil betyde, at der - hvis der skal fremsættes forslag, nu må vi jo se - vil blive fremsat forslag til ændringer i en ny folketingssamling.
Uddannelse er et af samfundets vigtigste indsatsområder.
Derfor har regeringen som målsætning, at kvaliteten i de danske uddannelser skal være blandt de 5-10 bedste i verden.
Jeg har selv både internationalt og i det nationale og lokale kvalitetsarbejde
intensiveret arbejdet på dette punkt.
Jeg er således grundlæggende imødekommende over for tanken bag Venstres og Det Konservative Folkepartis forslag om at styrke kvalitetsarbejdet i uddannelserne, men jeg er hverken enig i begrundelsen for forslaget, nemlig et påstået kvalitetsfald, eller i indholdet i en del af de konkrete forslag. Venstre og Det Konservative Folkeparti angiver som baggrund for beslutningsforslaget, at der i de seneste år er sket et kvalitetsfald i det danske uddannelsessystem.
Det er ikke rigtigt.
Ser vi på udviklingen i uddannelsesfrekvensen over de seneste årtier, bliver den danske befolkning mere og mere veluddannet.
Vi er nu nede på, at kun 5 pct. ikke påbegynder en uddannelse efter grundskolen.
I alt 83 pct. af en ungdomsårgang afslutter nu med en kompetencegivende uddannelse, og de nyeste skøn peger på, at andelen fortsat øges.
eller studiekompetence
Med hensyn til færdighedsniveauet er det dog værd at understrege, at de meget omtalte internationale sammenligninger på grundskoleniveau dokumenterer, at vi på nogle felter er dårligere end andre steder, men de dokumenterer ikke, at vi nationalt set er blevet dårligere end tidligere.
Samtidig skal vi have for øje, at det er uhyre vanskeligt at lave internationale sammenligninger.
Systemerne er forskellige, og definitionerne er ikke altid entydige.
De kan bruges og somme tider også misbruges.
Men vi kan og skal gøre det endnu bedre, det er jeg enig med Venstre og Det Konservative Folkeparti i, og vi er jo allerede godt i gang på alle uddannelsesområderne. Men det er også vigtigt at fastholde, at vi i det danske uddannelsessystem altid har lagt vægt på at udvikle de personlige kvalifikationer sideløbende med de faglige, og netop de personlige kvalifikationer efterspørges i højere og højere grad af aftagerne.
Derfor arbejder vi også fra dansk side konkret på at få inddraget tværfaglige og personlige indikatorer i de internationale færdighedsanalyser.
Jeg er overbevist om, at den danske model kan være med til at inspirere nogle af de lande, der ikke har lagt særlig vægt på at udvikle de personlige kvalifikationer gennem uddannelse. Mit og regeringens udgangspunkt er grundlæggende, at kvalitet inden for uddannelserne er et meget bredt begreb, der afspejler uddannelsernes mange mål såvel for den enkelte som for samfundet. Kvalitet i uddannelserne er også en dynamisk størrelse, der ændrer sig i takt med samfundsmæssige værdier og politiske prioriteringer, og derfor er det nødvendigt at have en åben og nuanceret indgang til kvalitetsbegrebet.
Det er ikke den indfaldsvinkel, som jeg synes er fremherskende i beslutningsforslaget.
Skal kvaliteten udvikles og styrkes, sker det bedst i et samspil mellem aktørerne på området - dvs. ministeriet, skoleejerne, bestyrelserne, de ansatte og eleverne - og ikke gennem ensidige statslige kontrolorganer og centralt fastsatte regler. Til de fem initiativpunkter i beslutningsforslaget vil jeg knytte nogle enkelte kommentarer.
Regeringen har før jul truffet beslutning om, at der på nationalt plan skal etableres én eller flere uafhængige evalueringsinstitutioner, der skal gennemføre regelmæssige og systematiske evalueringer af uddannelserne.
Regeringens udgangspunkt er, at der herved skabes et væsentligt supplement til at understøtte det kvalitetsudviklingsarbejde, som i øvrigt er godt i gang mange steder i uddannelsessystemet.
Men jeg vil ikke, sådan som jeg i hvert fald læser V's og K's oplæg, være med til at etablere et nationalt kontrolorgan.
Jeg ønsker at evaluere med henblik på til stadighed at kvalitetsudvikle uddannelserne og ikke fastlåse og rangordne den enkelte skoleklasse eller for den sags skyld lærer.
På forskellige niveauer i uddannelsessystemet, det være sig på uddannelses- eller institutionsniveau, på sektorniveau eller inden for hele uddannelsessystemet, er der selvfølgelig en række mål, som vi skal opfylde, eller som vi hele tiden arbejder hen imod at opfylde.
Målsætningerne er af gode grunde af forskellig karakter.
Vi kan opstille et mål eller en forventning om, hvad en elev skal kunne på et givet tidspunkt, men vi kan jo altid blive bedre hele tiden.
Når vi skal evaluere kvaliteten i uddannelserne, er det vigtigt både at se på, i hvilken grad målene opfyldes, og se på de rammevilkår, der er til stede som grundlag for at opfylde de fastsatte mål. Centrale mål for uddannelsessystemet og for uddannelserne er bl.a., at der er uddannelsestilbud til alle, at der er sammenhæng i uddannelsessystemet, at ressourcerne udnyttes effektivt, og at uddannelserne har et højt fagligt niveau. De vilkår, som uddannelserne har for deres aktiviteter, er selvfølgelig af betydning for de resultater, der kommer ud af det.
Kvalificerede og engagerede lærere og motiverede og kvalificerede studerende og elever er af afgørende betydning
for kvaliteten i uddannelserne, og hensigtsmæssige fysiske og økonomiske rammer og udviklingsorientering for uddannelsesinstitutionerne er sammen med forskellige støttefunktioner, hvad der også er brug for indimellem, ligeledes med til at skabe grundlaget for en god kvalitet i uddannelserne.
En evaluering forudsætter, at der er nogle klare mål at evaluere i forhold til.
Målene for uddannelserne bliver, man kan vel sige, fastsat på mange forskellige niveauer fra centralt udsendte bestemmelser fra ministeriet om indhold og niveau for uddannelserne til det, som jeg ville kalde daglige kontrakter mellem underviser og elev eller studerende om, hvad der konkret skal opnås inden for et bestemt fag inden for et bestemt tidsrum. Fra ministeriets side vil vi arbejde på at styrke sammenhængen mellem målformuleringer op igennem uddannelsessystemet og præcisere de gældende bekendtgørelser for de forskellige områder, og på nationalt plan skal det være muligt at sammenholde resultaterne på alle niveauer af uddannelsessystemet med de fastsatte målsætninger. Aktiviteterne på det nationale niveau skal tilrettelægges i sammenhæng med de aktiviteter, der er i gang inden for de enkelte uddannelsesområder.
I Undervisningsministeriet arbejder vi allerede med kvalitetsudviklingsprojekter inden for hele uddannelsessektoren fra folkeskolen til universiteterne, og disse aktiviteter skal støtte og supplere de mange initiativer, der allerede er i gang på lokalt plan.
Vi har tilrettelagt kvalitetsudviklingsprojekterne forskelligt inden for uddannelsesområderne, men fælles for dem er, at de i høj grad bygger på selvevaluering, og at de er udviklingsorienterede.
Disse to elementer er efter min mening
fundamentale, når det drejer sig om at udvikle kvaliteten i uddannelserne og dermed også forbedre dem.
Ministeriet arbejder desuden med at opstille og afprøve en systematik til at vurdere resultaterne og videreudvikle kvaliteten i uddannelserne.
Projektet, som vi kalder »Kvalitet, der kan ses«, er en slags overbygning på de forskellige uddannelsesområders kvalitetsudviklingsaktiviteter.
Regeringen har for meget kort tid siden indgået et forpligtende samarbejde med Kommunernes Landsforening og Danmarks Lærerforening om et 8-punkts-program, »Folkeskolen år 2000«.
Programmet lægger dels op til at styrke arbejdet med de basale kundskaber og færdighedsområder og dels til at sætte ekstra skub på gennemførelsen af de nye krav i folkeskoleloven.
Initiativet til programmet blev taget i enighed mellem forligspartierne bag folkeskoleloven og med den fælles forståelse at afstå fra lovændringer i de kommende to år, medmindre der var enighed.
Derfor kan man da godt udtrykke en vis tvivl om, hvorvidt man nu også ved, hvor Venstre står i denne sag om folkeskolen.
Venstre er jo et af forligspartierne bag den nuværende folkeskolelov og samtidig altså også medforslagsstiller til beslutningsforslaget her, som forudsætter flere og også betydelige ændringer af folkeskoleloven.
Inden for ungdomsuddannelserne har jeg i årets uddannelsesredegørelse lagt op til en debat om, hvordan vi smidiggør adgangen til erhvervsuddannelserne.
Hensigten er at nedbryde det hierarki, som ungdomsuddannelserne udgør i de unges øjne, at gøre uddannelsesvalget til et valg mellem ligeværdige tilbud, og derfor må jeg også tage afstand fra, at der fremover skal fastsættes adgangskrav til erhvervsuddannelserne, samt at hf skal være forbeholdt voksne.
Hvis vi skal have flere unge til at søge erhvervsuddannelserne, er metoden ikke at indføre adgangsbegrænsning ad bagvejen, men at gøre indgangen til uddannelserne mere fleksibel og forbedre videreuddannelsesmulighederne efter svendeprøven.
På hf er vi som bekendt i gang med en meget bred forsøgsrække, der kan danne baggrund for en senere revision af loven, men målet er ikke, at hf fremover skal forbeholdes voksne. Med hensyn til forslaget om at ophæve forbudet mod offentliggørelse af karakterer for årgange og regioner på gymnasieområdet må jeg melde klart, at jeg ikke er indstillet på, at der skal konkurreres på karakterer hverken på gymnasier eller andre skoleformer.
Jeg har i denne samling over for Folketinget bebudet en redegørelse om institutionsstrukturen på de videregående uddannelser, og i den forbindelse vil jeg præsentere forskellige modeller til, hvordan vi forbedrer institutionernes levevilkår, sikrer et bedre studiemiljø, opnår en større faglig bredde og styrker det faglige niveau.
Jeg er meget enig med Venstre og De Konservative i, at samspillet mellem uddannelserne og erhvervslivet skal styrkes, og det har jeg allerede taget initiativ til med rapporten om national kompetenceudvikling.
Med den nye lov om korte videregående uddannelser, som Folketinget jo vedtog lige før jul, er der på dette uddannelsesområde sikret hjemmel til at opstille kriterier for skolers udbud af uddannelser til brug for fremtidig uddannelse, og en godkendelse kan trækkes tilbage, hvis institutionen ikke længere overholder kriterierne.
Venstre og De Konservative lægger op til, at rektorerne på universitetslovsinstitutionerne skal udpeges og ikke som nu vælges.
I forbindelse med det spørgsmål vil jeg gerne minde om, at vi jo så sent som i 1993 med universitetsloven gennemførte en markant styrkelse af ledelsesbeføjelserne på alle niveauer på universiteterne.
Jeg har godt nok hørt, men har ingen dokumentation for, at rektorerne ikke udøver deres ledelsesbeføjelser.
Venstre og De Konservative foreslår endvidere, at forskeruddannelsen skal kvalitetssikres.
Rammerne skal gøres mere fleksible, og der skal flere internationale forskere med i bedømmelsesudvalgene.
Jeg tror, de to partier ikke er tilstrækkelig godt informeret om situationen, som den netop er nu.
I sommeren 1996 holdt vi en statuskonference om forskeruddannelsen, hvor der var bred tilslutning til, at en international evaluering af forskeruddannelsen skulle udskydes og først gennemføres i 1998, hvor et større antal forskerstuderende havde gennemført deres uddannelse efter den nye ordning, den nye bekendtgørelse.
Rammerne, som ministeriet har fastsat for uddannelsen, er meget fleksible netop for at sikre kvaliteten, og dem har jeg ingen planer om umiddelbart at ændre.
Det mener jeg i øvrigt heller ikke er på dagsordenen i de faglige miljøer.
Det har ikke været muligt at komme ind på alle beslutningsforslagets punkter, men jeg ser frem til en fortsat konstruktiv dialog med henblik på at nå det mål, vi alle er enige om, nemlig at gøre det endnu bedre, så vi på uddannelsesområdet kan leve op til målsætningen: at høre til blandt verdens bedste.