Thomas Krog (SF), 2006-04-28:
Tak for de trods alt mange bemærkninger, der har været i retning af, at her reelt er et problem; at der reelt er nogle ting, der bør ses på.
Til Socialdemokraterne vil jeg sige, at jeg også havde ønsket, at jeg kunne have tallene på landsplan med i det her.
Det er flere måneder siden, jeg har bedt om at få nogle tal, der kunne dokumentere, at det ikke bare ser skidt ud i Nordjylland, men faktisk også belyser, hvordan det ser ud på landsplan.
Jeg forventer dem en af de nærmeste dage, og det er klart, at de tal kommer til at indgå i den udvalgsbehandling, der vil være af det her forslag.
Så til det, den radikale ordfører sagde, om, at det måske ikke er det samme land, vi lever i.
Sådan kan jeg til gengæld godt have det, ikke mindst i forhold til socialministeren, der, synes jeg, lukker øjnene for et reelt problem ved at henvise til, at vi har en paragraf i det her land, som siger, at kommunerne skal tage hånd om de mennesker, der er, og at sådan bør det være.
Det er ikke den virkelighed, jeg oplever.
Det er ikke den virkelighed, nogle af de mennesker, som jeg har lyst til at hjælpe, oplever.
Jeg er fuldstændig enig med Enhedslistens ordfører i, at det allerbedste ville være, at vi var det her helt foruden, at det her var unødvendigt at snakke om.
Men igen vil jeg sige, at det ikke er virkeligheden.
Jeg vil godt advare lidt eller i hvert fald sige, at man skal tænke sig grundigt om, inden man adskiller myndighed og vejledere.
Det har i de kommuner, hvor man har forsøgt sig i den retning, givet nogle voldsomme frustrationer for de mennesker, som jo faktisk sidder der med en sagsbehandler, der siger: Jamen vi gør bare sådan og sådan her.
Det kan være at indstille til en førtidspension, eller hvad det nu er, som det handler om for den enkelte, og så oplever vedkommende bagefter at blive underkendt.
Og så spøger vedkommende: Var det ikke kommunen selv, der sagde, at det var det her, vi skulle gøre?
Det er i hvert fald nogle overvejelser, man skal have med i den sammenhæng.
Så til fleksjob.
Den konservative ordfører mente ikke, at fleksjob ligesom var en del af det her forslag.
Nu har jeg selv nævnt det.
Dansk Folkepartis ordfører, synes jeg, blandede fleksjob og førtidspension lidt sammen.
Det, der var min pointe ved at nævne fleksjob i den her sammenhæng, er den forskelsbehandling, der her gøres.
Man siger til kommunerne, at man straffer kommunerne økonomisk, hvis de ikke laver en ordentlig sagsbehandling – hvis kommunerne laver noget, der kan koste statskassen penge, skal man straffe dem, der ikke kan gøre det ordentligt – men hvis kommunerne gør noget, som koster de her mennesker penge, hvis kommunerne laver en dårlig sagsbehandling, som gør, at folk må gå på nedsat kontanthjælp i flere år i stedet for at blive visiteret til et fleksjob – ja, jeg kender eksempler på det – så kan kommunerne gøre det fuldstændig uden økonomisk risiko.
Jeg kan virkelig godt undre mig over, hvorfor man synes, at det er godt at motivere kommunerne til en ordentlig sagsbehandling, når det koster staten penge, mens man ikke synes, at det er i orden at gøre det, når det koster borgerne penge.
Den forskelsbehandling synes jeg egentlig godt at jeg kunne tænke mig en forklaring på af ministeren.
Ministeren lægger også op til, at de færre kommuner skal være en løsning på problemet.
Nu har vi i løbet af dagen snakket en hel del om, hvad der skal være dokumentation for.
Jeg har forsøgt i hvert fald inden for det nordjyske igennem flere år at finde dokumentation for, at problemet med retssikkerheden, problemet med de folk, som ikke får deres ret ude i kommunerne og bliver tabt i de sociale systemer, er mindre i kommuner af en vis størrelse.
Det er ikke lykkedes mig.
I det nordjyske har eksempelvis Aalborg Kommune igennem flere år ret præcis været et gennemsnit for kommunerne.
Der er nogle små kommuner, hvor det er helt galt, der er nogle små kommuner, hvor det er godt.
Uanset hvor meget jeg har ledt efter, at lige præcis kommunens størrelse skulle være en grund til, at sagsbehandlingen blev bedre, kan jeg ikke finde nogen som helst sammenhæng.
Så kommer der også fra forskellig side argumenter om, at det her kan man ikke have, fordi det fortsat skal være gratis at klage i det sociale system.
Så vil jeg bare sige: Prøv lige at læse forslaget.
Forslaget her handler jo ikke om at ændre strukturerne; forslaget her er alene et spørgsmål om at skulle hjælpe nogle af de mennesker, som er kommet i klemme.
De mere grundlæggende ting, nemlig om der er nogle problemer – det mener jeg sådan set der er – burde man jo henlægge til en retssikkerhedskommission at få set på.
Men som sagt er det ikke en del af det her forslag.
De er fra 2004, hvor vi i Nordjylland, hvilket også står i beslutningsforslaget, var kommet op på de her 46 pct. af klagerne, som fik helt eller delvis medhold i de sociale nævn.
Der var tallet på landsplan 34 pct.
Hvis man ser på samtlige sager i Nordjylland, kan jeg også sige, at når det kommer op nu, er det jo, bl.a. fordi antallet af mennesker, der kommer i klemme, er stigende.
Det gælder ikke kun på sygedagpengeområdet, det gælder helt generelt.
Det er altså spørgsmål om hjemmehjælp, spørgsmål om hjælp til forskellige handicap, spørgsmål om hjælp i forhold til førtidspension, spørgsmål om hjælp i forhold til revalidering, kontanthjælp osv.
Det er helt generelt på det sociale område, at nogle mennesker er kommet i klemme.
Jeg vil også godt have lov til, netop fordi der er sådan en løs snak om, at det sikkert går, at komme med nogle konkrete eksempler på nogle konkrete mennesker, som faktisk er kommet i klemme i det system, som vi har i dag.
Jeg kender en dame, som i efteråret 2004 fik stoppet sine sygedagpenge.
Hun klagede over det og fik af det sociale nævn medhold i, at kommunen ikke havde gjort sit arbejde ordentligt, sagen blev hjemvist.
Kommunen gjorde ikke rigtig mere ved det, så hun klagede igen, og det sociale nævn fastholdt det, de sagde første gang, nemlig at det selvfølgelig var forkert.
Nu ligger kommunen så igen med en sag, som den ikke har truffet afgørelse om.
Det er klart, at der er nogle økonomiske problemer, der følger af pludselig at være uden forsørgelse.
Hvad gør sådan et menneske?
Jeg vil også, som jeg kort fik nævnt til ministeren indledningsvis, nævne en anden sag, hvor et menneske får stoppet sine sygedagpenge – helt uberettiget, for hun ville gerne have haft et fleksjob.
Så siger kommunen til hende, da hun står der frustreret og siger, at hun ikke kan klare det økonomisk: Jamen du kan få forlænget sygedagpengene, hvis du ansøger om en førtidspension på det foreliggende grundlag.
Det gør damen så, og da afgørelsen kommer de her par måneder efter, er det en ganske korrekt afgørelse, der siger, at hun ikke er berettiget til førtidspension.
Så klager hun.
Der går i alt et halvt års tid, før det sociale nævn træffer en afgørelse om, at hun selvfølgelig ikke har ret til den her førtidspension, som hun egentlig aldrig har ønsket.
Men samtidig siger nævnet selvfølgelig, at hun ikke har klaget rettidigt over stoppet for sygedagpenge.
Jamen det her menneske står uden forsørgelse i et halvt år, alene fordi hun ikke har fået det rigtige råd på det rigtige tidspunkt.
Er det en retstilstand, vi gerne vil leve med i Danmark?
I SF synes vi det selvfølgelig ikke.
I SF mener vi faktisk, at de her mennesker skulle have haft mulighed for at få hjælp.
Og samtidig skal kommunerne have den, skal vi ikke bare sige tilskyndelse til at lave en ordentlig sagsbehandling, at der er en risiko for, at de kan komme til at betale advokatomkostninger i de sager, de taber.
Det ville være motiverende både for de mennesker, der oplever den her store frustration, som går psykisk ned på det, og det vil også være motiverende for de kommuner til måske at afsætte lidt flere ressourcer til at give de her sagsbehandlere nogle ordentlige vilkår, som så videre kan betyde, at de mennesker, som det faktisk går ud over, også får nogle ordentlige vilkår.
Afstemning