Lotte Bundsgaard (S), 2001-01-25:
Tak til formanden.
Der er klare tendenser i en række byer til en øget social opsplitning mellem forskellige byområder og bebyggelser.
Der er samtidig en tendens til, at der sættes en selvforstærkende udvikling i gang, hvor de ressourcestærke beboere flytter væk.
Den udvikling vil vi gerne ændre.
Det er regeringens mål, at boligpolitikken skal sikre byområder og bebyggelser, der er præget af mennesker med forskellige baggrunde og ressourcer. Mangfoldigheden er en af de største kvaliteter i vores bebyggelser.
En bredt sammensat beboerkreds medvirker erfaringsmæssigt til at gøre de enkelte boligområder velfungerende, en beboerkreds, hvor de stærke kan løfte de svage.
Det indgår derfor som en målsætning i den bypolitiske perspektiv- og handlingsplan, at der skal være en mere varieret beboersammensætning, både i vores byer og i de enkelte bebyggelser.
Der skal ske en fordeling af de husstande, der får anvist en bolig efter boligsociale kriterier.
Men denne opgave kan ikke løses af den almene sektor
alene.
De private udlejere har også et boligsocialt ansvar, de skal også bidrage til løsning af vores boligsociale problemer.
Hermed får de belastede by- og boligområder mulighed for at optage ressourcestærke boligsøgende, så vi kan få vendt udviklingen og få velfungerende by- og boligområder, der er attraktive for alle befolkningsgrupper.
Jeg er derfor enig med Enhedslisten i, at det er vigtigt at give kommunerne så godt et instrument som muligt til at løse de boligsociale problemer.
Men reglerne om kommunal anvisning i private udlejningsejendomme bygger på frivillighed for udlejerne.
Anvisningsretten forudsætter derfor en aftale mellem kommunen og udlejerne.
Forslaget er begrundet med, at forhandlingerne med udlejerorganisationerne om en frivillig aftale om anvisning til private udlejningsejendomme er brudt sammen.
Det er rigtigt, at der sidste år har været afholdt møder med Kommunernes Landsforening og med udlejerorganisationerne for at få den gældende ordning til at fungere efter hensigten.
Det er også rigtigt, at disse drøftelser hidtil ikke har givet noget resultat, men jeg har ikke opgivet den mulighed.
Det er min holdning, at det bedste resultat opnås, hvis der indgås en frivillig aftale i stedet for at tvinge et krav om anvisningsret igennem.
Tvang skaber ofte modvilje.
Der skal helst i de enkelte ejendomme være en forståelse for, at der også skal være plads til dem, der har behov for at få anvist en bolig, både hos udlejer og hos lejere, hvad enten behovet skyldes sociale forhold eller manglende mulighed for at skaffe boliger til flygtninge eller indvandrere, for ellers får vi ikke vendt udviklingen i de belastede områder.
Men jeg fornemmer, at der hos de private udlejere er ved at komme en erkendelse af, at de også bør yde et bidrag til løsning af det her samfundsproblem.
Det er derfor min hensigt at genoptage møderne med de private udlejere, for at vi kan få konstateret, om den fornemmelse er rigtig.
Jeg mener på den baggrund, det er for tidligt med et lovinitiativ.
Lad os nu først se, om det ikke er muligt at opnå et tilfredsstillende resultat ved nye forhandlinger.
Men der skal ikke herske nogen tvivl om, at vi i regeringen lægger meget vægt på, at de private udlejere også skal yde et bidrag til løsningen af de boligsociale problemer.
Hvis det derfor viser sig, at det ikke er muligt at opnå et tilfredsstillende resultat ved de nye forhandlinger, vil jeg nærmere overveje, hvilke initiativer der så er behov for.
Men regeringen kan ikke støtte det fremsatte beslutningsforslag.