Mogens Jensen (S), 2005-06-09:
Det var lige før, man fik fornemmelsen af, at der ville udspille sig en jubeldans her fra fru Ellen Trane Nørbys side.
Så meget synes jeg nok ikke der er grund til trods alt at rose sig af de her lovforslag, der nu foreligger.
Så langt som at kalde det et løft vil jeg nok heller ikke gå andet end måske på et par enkelte områder, hvor tilfældigvis Socialdemokratiet har fået imødekommet nogle forslag på teaterområdet.
Jeg synes, at vi samlet set fra Socialdemokratiets side må betegne det her således, at vi holder skansen på en række vigtige kulturområder i den strukturreform, regeringen nu lægger frem, og som er utrolig firkantet i sin form.
Det konkrete lovforslag her kan vi stemme for, men det skyldes ikke mindst, at det i forhandlingerne med kulturministeren er lykkedes at få præciseret armslængdeprincippet som gældende for offentlige myndigheders og herunder altså også kommunernes forhold til kultur- og kunstlivet.
Regeringen har en helt uforståelig og utrolig firkantet regionsforskrækkelse, der gør det umuligt at lade regionen løfte ellers helt naturlige opgaver også på kulturområdet.
Regionerne har nemlig en vigtig rolle at spille på kulturområdet, ikke alene hvad angår de koordinerende opgaver inden for bl.a. teater-, musik- og museumsaktiviteter, men også med hensyn til at udvikle det dynamiske og kreative regionale kulturmiljø, hvilket bl.a. Venstres ordfører jo gerne ser, og som kan spille sammen med uddannelse, erhverv og turismeaktiviteter ude i regionerne.
Det er jo lige præcis regionerne, der har de her muligheder, men det har regeringen altså ikke ønsket, og derved får vi en utrolig udynamisk struktur for kulturen, som kunne have været bedre med hensyn til at give regionerne større opgaver.
Det ville også være naturligt, at regionerne havde opgaver i forbindelse med kulturarven og herunder altså bevarelse af fortidsminder og vedrørende dispensationer af samme, ligesom det ville være naturligt, at regionerne havde ansvaret for konserveringsværksteder.
Men vi står altså her over for en fuldstændig stivnakket holdning hos regeringen, nemlig at nok skal vi have nogle regioner, men de skal altså ikke lave noget, selv om det kunne være nok så fornuftigt.
Her råder fornuften ikke, det gør den kun hos et andet flertal i Folketinget, som vi jo så ser frem til kommer.
Ud over en præcisering af armslængdeprincippet vil jeg gerne nævne de øvrige indrømmelser, som vi har fået i det samlede lovkompleks for kulturen i kommunalreformen.
Det drejer sig om imødekommelse af mange af Socialdemokraternes forslag om forbedringer af teaterstrukturen.
Dermed har lovforslagene en sådan karakter, at vi altså gerne lægger stemmer til, ikke under store jubelscener, men fordi vi mener, at det er lykkedes at holde bastionerne på en række felter.
Vi vil selvfølgelig forbeholde os retten til at vende tilbage med egne forslag til forbedringer i kommende folketingssamlinger.
Jeg synes, jeg må sige til fru Ellen Trane Nørby, at det kommer an på, hvad man mener med modstand i forhandlingerne.
Jeg synes, vi skal sige, at udgangspunktet for forhandlingerne om musikskolerne altså var et lovforslag fra regeringen, som handlede om, at man ville overføre det økonomiske ansvar for musikskolerne til kommunerne, uden at man ønskede at præcisere, hvilket kvalitetsniveau, hvilken bredde i tilbuddene der skulle være, så man kunne sådan set risikere, såfremt vi ikke fik de her ændringer igennem, at man fik musikskoler med meget dårligere kvalitet, med meget dårligere bredde, end vi har i dag.
Det var altså udgangspunktet for forhandlingerne: Det var det forslag, der lå fra regeringens side, og som vi altså samlet set så er nået frem til enighed om ændringer af.
Men det var altså udgangspunktet, og det synes jeg lige man skal huske på.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til tredje behandling.
Afstemning