runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jann Sjursen (KRF), 2002-01-24:
Nu skal jeg ikke blande mig så meget i diskussionen mellem den anden forespørger og så hr. Peter Skaarup, men jeg synes da i øvrigt, at hvis hr. Peter Skaarup vil læse det forslag, han selv er medforslagsstiller til, så står der jo da en hel del af de ting, som han sagde før var noget skidt i forhold til Enhedslistens forslag.
Men jeg vil så medgive hr. Peter Skaarup, at det står i en anden sammenhæng, og den måde, det bliver præsenteret på i såvel Kristeligt Folkepartis forslag som det forslag, som et flertal af partierne har fremsat, er en helt anden end måden, det blev fremstillet på i november 2000.
Men jeg synes måske alligevel, at det kunne være et studium værd for hr. Peter Skaarup sådan at forvisse sig selv om, hvad der helt præcis står.
Det sidste, jeg så skal sige til hr. Peter Skaarup, er i forhold til, hvilke forslag man nu engang støtter.
Det er fair nok, at man vil have en bred vedtagelse.
Jeg synes bare, at den kritik, man senere har udøvet, er interessant, når man tænker på, hvordan hr. Peter Skaarup og Dansk Folkeparti forholdt sig ved debatten i november 2000 - man stemte direkte imod et forslag til vedtagelse.
I dag er det altafgørende, at der står et bredt flertal bag forslaget til vedtagelse.
Peter Skaarup (DF), 2002-01-24:
Jeg synes egentlig, at hr. Jann Sjursen prøver på at opfinde nogle urimeligheder, for jeg synes, vi er meget enige.
Når jeg i dag synes, det er vigtigt, at der er et bredt flertal, er det jo, fordi Danmark her har en enestående mulighed, fordi vi netop har formandskabet i EU i andet halvår, plus det faktum, at vi har at gøre med noget, der kan bruges til noget, altså en afbalanceret kurs.
Problemet i 2000 med den vedtagelse, som den daværende regering fremsatte, var jo - og det var vi jo enige om i Kristeligt Folkeparti og Dansk Folkeparti - at den var så ensidig, så derfor var den umulig at redde og få et bredt flertal for.
I øvrigt var der ikke nogen forhandlinger, der var ikke nogen samtaler omkring det.
Det var bare noget - sådan som vi opfattede det i hvert fald - der blev fremsat, og så havde man nærmest efter krav fra SF og Enhedslisten taget de ting med, som de gerne ville have.
Så det var det, der var hovedproblemet i det, og det bringer mig over til det, som hr. Keld Albrechtsen siger.
Der er jeg så enig med hr. Jann Sjursen i, at problemet her jo netop er, at der i den vedtagelse fra SF og Enhedslisten ikke er taget hensyn til Israels sikkerhed.
Der nævnes ikke nogen steder, at man vil gribe ind over for Karine A, altså terrorskibet med massevis af potentielle terrorbomber undervejs til selvstyreområdet, som vel ikke skal bruges til andet, end at man skal lave nye selvmordsbomber mod Israel.
Det nævnes der ikke et ord om.
Det er jo det, der har været problemet hele tiden, og som igen er problemet.
Faktisk står der i det forslaf til vedtagelse, som regeringen og Dansk Folkeparti støtter, også Socialdemokratiet og De Radikale, klare kritiske ord til Israel: Man skal indstille likvideringerne, man skal trække sine militære styrker tilbage, man skal ophæve lukningerne.
Omvendt er der i Enhedslistens forslag ikke et ord med tilsvarende modsat fortegn om palæstinensersiden.
Det er det, der er problemet, den ensidighed, som var der tidligere, og som nu er hos SF og Enhedslisten.
Troels Lund Poulsen (V), 2002-01-24:
Det er to korte spørgsmål til hr. Holger K. Nielsen.
I forhold til din gennemgang omkring Sharon kan man være enig eller uenig, men jeg synes jo, at du mangler ...
Undskyld.
Jeg ville gerne have en forklaring på hr. Holger K. Nielsens syn på Arafat, den savner jeg.
Derudover vil jeg bede hr. Holger K. Nielsen om også at komme med en holdning til, hvordan hr. Holger K. Nielsen ser på de overgreb, palæstinenserne har gjort.
Til hr. Keld Albrechtsen og hans ønske om en historisk redegørelse kan jeg sige, at nu foregår forhandlingerne jo ikke over Ritzaus Bureau, og det er nok meget heldigt, for det er jo ikke altid de rigtige oplysninger, der kommer rundt
på Ritzaus Bureau.
Der ligger en meget, meget klar vedtagelse, som er bredt politisk accepteret.
I Venstre lægger vi ekstremt meget vægt på, at vi udenrigspolitisk har en bred vedtagelse med så mange partier som overhovedet muligt, men den diskussion, vi har omkring udviklingsbistand, er jo ikke en diskussion, som nødvendigvis skal tages i Folketingssalen i dag - på ingen måde.
Derfor vil jeg bare sige, at for Venstre er det afgørende, at vi har en bred politisk enighed om det her spørgsmål.
Det lader det så ikke til at vi får Enhedslisten til at gå med på, men nuvel, sådan er livet en gang imellem.
Til hr. Holger K. Nielsen og hans ønske omkring EU og de økonomiske foranstaltninger og også betragtningerne omkring, at vi ikke har med to parter at gøre, som på nogen måde er lige: Nej, det er ganske rigtigt, det er ikke de samme størrelser.
Det har jeg heller ikke på noget tidspunkt hævdet i min tale i dag.
Men selv om vi fra dansk side aktivt gennem EU - som hr. Holger K. Nielsens parti jo desværre ikke er så begejstret for - skal arbejde for at lægge pres på processen, så nytter det jo ikke noget, hvis det er sådan, at processen ikke kommer i gang.
Det er derfor, den vedtagelse ser ud, som den gør i dag.
Det er nemlig en afbalanceret politik, og det er ikke det, jeg hører, når jeg hører hr. Holger K. Nielsen og hr. Keld Albrechtsen udtale sig.
Så er der kun én part, der er forsmået, og det er palæstinenserne.
Jann Sjursen (KRF), 2002-01-24:
Jeg har to bemærkninger til hr. Mogens Lykketofts tale.
Den første bemærkning går på spørgsmålet om ligeværdighed, om Israel og palæstinenserne er ligeværdige i denne her proces.
Sådan som jeg ser på hele situationen i Mellemøsten, ikke bare mellem israelerne og palæstinenserne, mener jeg, at man også er nødt til at se på andre parter i mellemøstenkonflikten, bl.a. Israels nabolande, og på, hvordan de forholder sig til hele konflikten.
Man er nødt til at forholde sig til, hvordan Iran og Irak osv. ser på den.
Derfor mener jeg ikke, at det er helt så enkelt endda, når man taler om ligeværdighed, som den tidligere udenrigsminister, hr. Mogens Lykketoft, gør det til.
Det var den ene bemærkning.
Jeg synes sådan set også, det er et forsøg på at være konstruktiv i debatten ikke bare at stå og slå hinanden oven i hovedet, men at sige, at ligeværdigheden ikke bare går på de to parter alene, men også må ses i relation til parterne i det hele taget i mellemøstenkonflikten, altså også nabolandene.
Det andet er spørgsmålet, om presset på parterne og på Israel skal opretholdes: Det er jeg enig i.
Jeg er også enig i, at Sharonregeringens forlangende, at der skal være 7 dages fred fra palæstinensisk side, før man sætter sig til forhandlingsbordet, ikke er realistisk, lige så vel som det jo heller ikke er realistisk, hvis den anden part måtte kræve det samme. Min pointe er sådan set blot denne, at det er vigtigt, at også Arafat - og det hørte jeg så ikke så meget til, synes jeg, i hr. Lykketofts tale - bliver tvunget til at gøre op med terroristerne i sit eget område.
Den troværdighed, han dermed kunne skabe sig i forhandlingssituationen, mangler vi at se i dag.
Mogens Lykketoft (S), 2002-01-24:
Jeg har for længst konstateret, at hr. Jann Sjursen mener, at han har skabt sig en politisk niche ved konsekvent at overhøre de kritiske bemærkninger og de krav, vi stiller til palæstinenserne.
Svaret på det, hr. Sjursen spurgte om, var i det, jeg sagde lige før, og har været i stort set alle indslag, også fra den tidligere regering.
Det vil hr. Jann Sjursen ikke høre på, det vil han ikke høre efter, og derfor postulerer han noget, der er uafbalanceret.
Men jeg tror, at hvis vi skal væk fra polemikken her, så er det måske vigtigere at gøre sig klart, at vi har i vores historieforståelse som danskere en dyb og inderlig forståelse for det jødiske folks lidelser og for deres behov for og ret til at lave en stat.
Vi har ikke haft nær den samme nære indføling med det palæstinensiske folks lidelser og deres behov for at få lov til at skabe en stat, som under ingen omstændigheder, selv med det grundlag, der ligger i Taba,
bare tilnærmelsesvis bliver i nærheden af de rettigheder, De Forenede Nationer foreslog palæstinenserne skulle have i 1947.
Jann Sjursen (KRF), 2002-01-24:
Med hensyn til hr. Lykketofts afvisning af, at jeg lytter til, hvad der bliver sagt, vil jeg sige, at jeg før har hørt det argument, når jeg har kritiseret hr. Lykketoft i egenskab af udenrigsminister.
Jeg må bare konstatere, at det jo ikke altid er hr. Jann Sjursen alene, der så har hørt forkert.
Det er der andre partier og andre politikere, der har gjort over en bred kam i Danmark, men altså også i det internationale samfund.
Også hr. Shimon Peres, den israelske udenrigsminister, som jeg faktisk mener har et meget fornuftigt syn på mange ting, også i relation til konflikten, har flere gange været ude med alvorlig kritik af den tidligere SR-regering.
Når det er sagt, tror jeg for så vidt, at hr. Mogens Lykketoft kan have ret i, at Danmark traditionelt i høj grad har kunnet identificere sig med Israels ønske om at kunne leve i fred og sikkerhed inden for anerkendte grænser og har måske ikke på samme måde kunnet identificere sig med det palæstinensiske folks lidelser.
Og hvorfor ikke det sidste?
Fordi det palæstinensiske folk i mange år havde en leder, der hed Arafat, og som stod i spidsen for et PLO, der agerede noget anderledes, end den pågældende organisation gør i dag.
Jeg tror, det er det, der er svaret.
Mogens Lykketoft (S), 2002-01-24:
Jeg synes, man skal være omhyggelig med at definere både det, man er enig om, og det, man er uenig om.
Pointen er ikke, om den tidligere regering eller jeg har været ukritiske over for Arafat og det palæstinensiske selvstyre.
Pointen er, at vi har været mere kritiske, end hr. Jann Sjursen ønsker, over for Israels regering og Israels statsminister.
Det er det, der er uenighed om.
Jann Sjursen (KRF), 2002-01-24:
selvfølgelig fordi vi er i en anden situation i dag, end vi var i november 2000, men også, fordi EU har bevæget sig i en stadig mere kritisk retning over for palæstinenserne, hvilket også kom til udtryk i Laeken i forbindelse med topmødet dér, og hvilket også afspejler sig i det vedtagelsesforslag, som er lavet både af Kristeligt Folkeparti og af det flertal, som hr. Lykketoft er en del af.
Og jeg mener, man kan gå tilbage til det svenske EU-formandskab og se, hvordan hr. Göran Persson tacklede hele situationen, hvad han i øvrigt fik givet udtryk for, da han modtog Arafat i Stockholm.
Det var en noget anderledes måde at føre kritisk dialog på, også med Arafat, end den måde, den danske statsminister og daværende udenrigsminister gjorde det på.
Peter Skaarup (DF), 2002-01-24:
Jeg synes, hr. Jann Sjursen stillede et meget vigtigt spørgsmål, som hr. Mogens Lykketoft ikke svarede på.
Det lagde jeg mærke til.
Der var flere muligheder for at svare, men der blev ikke svaret på det.
Det var jo om den ligeværdighed, som hr. Jann Sjursen taler om, og som nok er noget i konflikt med, at hr. Lykketoft siger, at der ikke er ligeværdighed, men at der er tale om, at Israel er langt stærkere end palæstinenserne.
Og det er jo også rigtigt nok.
Ser man de to parter isoleret over for hinanden, er Israel militært set langt stærkere end palæstinenserne.
Men vil hr. Lykketoft ikke godt erkende, at det meste af den arabiske verden i det område, vi taler om, er imod og bekæmper Israel? Vil hr. Lykketoft ikke erkende, at Iran og Irak og Syrien udgør en væsentlig trussel mod Israels eksistens via deres sponsorering af terror, via deres støtte til palæstinenserne?
Mogens Lykketoft (S), 2002-01-24:
Jeg mener, og her ved hr. Jann Sjursen, hvad jeg taler om, at han læser EU's politik i Mellemøsten, som en vis mand læser Bibelen.
EU-politikken har i alle de grundlæggende spørgsmål om, hvad der skal til for at skabe fred, været sådan, som jeg, også da jeg gav udtryk for den danske regerings holdning, har givet udtryk for den.
Og der har i de diskussioner, jeg har deltaget i på EU-plan, været ganske overordentlig høj grad af enighed om dét.
Nu har Israel sluttet fred med sine vigtigste naboer, Ægypten og Jordan, og der er ikke nogen militær ydertrussel af den størrelse eller betydning, men der er et Israel, der har en meget stærk opbakning fra verdens eneste supermagt.
Derfor er den omringningsfornemmelse, man med rette havde i tidligere årtier, ikke nogen rigtig beskrivelse af situationen.
Men det ændrer jo ikke noget ved, at verdenssamfundet skal gøre sig de yderste anstrengelser for at få Syrien, Iran og andre arabiske lande, som på en eller anden måde understøtter dem, der driver terror, til at holde op med det.
Jeg tror bare, man realistisk må erkende, at skal man det, vil det med hensyn til dem - og de har en vis interesse,
i hvert fald når det gælder Iran og Syrien, i at komme ind i verdenssamfundet igen i det bedre selskab -
være helt uomgængeligt, at vi bidrager langt mere aktivt fra den vestlige verdens side til det, de opfatter som en retfærdig løsning, hvad der i øvrigt er beskrevet i det forslag til vedtagelse, flertallet har fremsat.
Peter Skaarup (DF), 2002-01-24:
Jeg er da glad for, at hr. Mogens Lykketoft anlægger en lidt anden linje, måske også belært af, at der er et andet flertal i Folketinget nu, end der var før valget sidste år.
Men at der er en lidt anden linje, synes jeg godt man kan høre.
Men det er stadig væk et problem, synes jeg, i den argumentation, hr. Mogens Lykketoft lægger frem, at man ikke er villig til at se på de sikkerhedsproblemer, Israel har. Nu har det været meget fremme i debatten i dag, specielt fra hr. Keld Albrechtsens side, hvilke forfærdelige ting Israel udfører, og derfor kan det godt være fristende for nogle af os andre at anføre, at Israel jo faktisk har et sikkerhedsproblem.
Vi skal huske på, at det territorium, Israel i øjeblikket omfatter, det oprindelige Israel, er et område på størrelse med Jylland.
Og det betyder jo, at den militære trussel, der er og kan være, er en militær trussel, hvor reaktionssiden er utrolig lille.
Det er selvfølgelig også derfor, at israelerne er så opmærksomme på, hvad der foregår.
Og jeg synes desværre, at hr. Mogens Lykketoft ikke er villig til at erkende, at der er et sikkerhedsproblem, fordi området er så utrolig lille.
Mogens Lykketoft (S), 2002-01-24:
Jeg synes, hr. Peter Skaarup skulle gøre sig den ulejlighed at læse Ron Pundaks artikel i det seneste nummer af Udenrigspolitisk Selskabs tidsskrift.
Men jeg vil bare sige som min opfattelse, som, uanset hvor meget hr. Peter Skaarup håber det og indfortolker det,
ikke har ændret sig det mindste: Israels sikkerhedsproblem findes inden for det gamle Palæstinaområde.
Israels sikkerhedsproblem findes i den manglende udsoning og manglende fredsaftale, der sikrer både det jødiske og det palæstinensiske folk deres legitime krav på en stat bag sikre og anerkendte grænser.
Og hvis ikke man løser det problem, hvis man vil fortsætte besættelsen, ydmygelsen, indespærringen og undertrykkelsen af den ene halvdel af indbyggerne i det område, der engang var Palæstinamandatet, så får man aldrig sikkerhed.
Holger K. Nielsen (SF), 2002-01-24:
Jamen jeg er ikke nogen stor beundrer af Arafat.
Arafat har ikke noget demokratisk sindelag, og den måde, den gamle PLO-ledelse håndterer de her ting på, er bestemt kritisabel, ikke mindst i forhold til befolkningen.
Men man skal bare være klar over, at Arafat er det kort, man kan forhandle med i øjeblikket.
Hvis han ikke er der, vil der være langt mere yderligtgående kræfter, som man skal forholde sig til.
Derfor vil jeg sige, at alle jo er enige om, på trods af at Arafat bestemt har mange kritisable ting også i sin fortid, at hvis der skal en forhandlingsløsning i gang, er man nødt til at forhandle den med Arafat.
Omkring de overgreb, der blev nævnt: Jamen det har vi kritiseret adskillige gange, jeg sagde det i øvrigt også i min tale, og vi har kritiseret det adskillige gange.
Den måde, man har eksekveret dødsstraf på, den måde, man håndterer demokrati på i det palæstinensiske område, er i allerhøjeste grad kritisabel.
Israel er den stærke part, og det er Israel, der er nødt til at ændre den undertrykkelsespolitik, man fører over for palæstinenserne.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2002-01-24:
SF kan tilslutte sig forslaget om at skabe klare nationale regler for begrænsningen af overførsel af kemikalier til stater, der ikke har tilsluttet sig eller ratificeret konventionerne, og det vil sige kemikalierne under både liste 2 og liste 3, idet vi går ud fra, at de klare regler vil blive fastsat sådan, at de begrænser muligheden for overførsel mest muligt.
Holger K. Nielsen (SF), 2002-01-24:
Det kunne det såmænd godt, så hvis hr. Troels Lund Poulsen vil stemme for det, hvis vi ændrer det, skal vi gerne gøre det.
Der skal ikke være nogen tvivl om, at det mener vi, men flertallet af partier har jo heller ikke skrevet alt i deres forslag til vedtagelse.
Men lad mig sige det helt, helt klart: Vi respekterer staten Israel, vi er imod terrorisme i enhver afskygning - det står også i vores forslag til vedtagelse - og vi tager også afstand fra de udemokratiske ting, der måtte foregå i det palæstinensiske område.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-01-24:
Da ordføreren på området ikke kan være til stede i dag, skal jeg læse følgende op: Danske virksomheder eksporterer kemikalier, som kan anvendes til at fremstille kemiske våben.
Profitinteresser står på disse virksomheders dagsorden tydeligvis højere end menneskers liv, sikkerhed og tryghed.
Så meget desto vigtigere er det, at samfundet regulerer firmaernes virksomhed også på det her område.
Vi mener altså i Enhedslisten også, at der er behov for at skabe klare regler på området.
Denne begrænsning i forslaget bekymrer mig en anelse, idet vi jo alle sammen ved, at konventioner brydes, også af dem, der har tilsluttet sig konventionerne, og derfor så vi gerne, at begrænsningerne også skulle omfatte de lande, hvor der er begrundet mistanke om, at kemikalierne misbruges til våbenfremstilling. Enhedslisten kan dog støtte forslaget, da det i sin nuværende form er en forbedring, og i udvalget glæder vi os til at gå ind i et fremadrettet samarbejde om at finde de helt rigtige formuleringer.
Jann Sjursen (KRF), 2002-01-24:
På vegne af Kristeligt Folkeparti kan jeg meddele, at vi tilslutter os lovforslaget.
Per Stig Møller (KF), 2002-01-24:
Jeg vil gerne takke for den brede støtte til lovforslaget.
FN's konvention om forbud mod kemiske våben blev som bekendt vedtaget på FN's generalforsamling i 1992, og konventionen skal jo sikre, at disse våben ikke længere udvikles, oplagres eller bruges.
Konventionen er nu ratificeret af 145 lande.
Vi har naturligvis ikke kemiske våben i Danmark.
For Danmark betyder konventionen derfor primært en kontrol med tilladt kemisk virksomhed inden for dansk industri og handel.
Med dette forslag til ændring af loven, som altså har fået den her brede tilslutning,
bliver der i Danmark skabt klare nationale regler for nuværende og kommende begrænsninger i adgangen til at overføre kemikalier opført på liste 2 og liste 3 til og fra stater, som ikke deltager i konventionen, og hvor man altså kan risikere misbrug med produktion af kemiske våben.
Begrænsningerne i handel med listede kemikalier lægger et vigtigt pres på de lande, som ikke har tilsluttet sig konventionen, til at gøre dette snarest, således at de ikke bliver udelukket fra den internationale handel med disse kemikalier, der kan bruges til produktion af kemiske våben, som verden jo meget gerne skulle være fri for.
Troels Lund Poulsen (V), 2002-01-24:
På vegne af Venstres folketingsgruppe skal jeg give tilslutning til forslaget.
René Skau Björnsson (S), 2002-01-24:
Det var den tidligere statsminister, hr. Poul Nyrup Rasmussen, der i forbindelse med sin deltagelse i FN's millenniumtopmøde i New York undertegnede to tillægsprotokoller til FN's børnekonvention.
Der var henholdsvis tale om en protokol, der forbyder handel med børn, og den, vi skal drøfte i dag, vedrørende inddragelse af børn i væbnede konflikter.
Selv om den socialdemokratisk-radikale regering dengang arbejdede hårdt for et mere vidtgående forbud mod at inddrage børn og unge under 18 år i de væbnede styrker, udgør begge tillægsprotokoller betydelige fremskridt i beskyttelsen af børns rettigheder.
80 lande undertegnede ved millenniumtopmødet protokollen om inddragelse af børn i væbnede konflikter.
11 har indtil videre ratificeret protokollen, som dermed kan træde i kraft til februar i år.
Det ligger Socialdemokratiet meget på hjerte, at Danmark hurtigst muligt følger trop og dermed også sender et signal til de lande, der mangler at ratificere protokollen, om, at vi tillægger den stor betydning.
Den forbyder tvangsmæssig rekruttering af børn til væbnede styrker, og den pålægger landene at søge at forhindre, at bevæbnede grupper, der ikke er en del af nationale væbnede styrker, rekrutterer personer under 18 år.
I Danmark er det nærmest en helt utænkelig tanke, at børn skulle rekrutteres til militæret, og vi lever da også allerede op til de krav, som protokollen stiller til børns og unges inddragelse i væbnede konflikter.
Aldersgrænsen på 18 år, både for frivillig og tvungen rekruttering til militæret, er en realitet i dansk lovgivning.
Folketingets ratifikation af protokollen får dermed heller ikke umiddelbare konsekvenser for dansk lovgivning.
for os, og selv om vi i Danmark ikke kunne forestille os, at det nogen sinde skulle blive aktuelt, at danske unge under 18 skulle deltage i militærtjeneste, er der desværre mange andre af FN's medlemslande, hvor der er børn, der bærer militæruniform og våben, og hvor det ikke er et sjældent syn enten i den nationale militærenhed eller i væbnede oprørsgrupper. Ved vores ratifikation forpligter vi os til at opfylde de i protokollen indeholdte bestemmelser.
Det meste er allerede en realitet, men vi forpligter os også til at indgå i et samarbejde med de andre lande om at gennemføre bestemmelserne.
Det skal vi selvfølgelig være med til, og derfor kan Socialdemokratiet give sin fulde opbakning til Danmarks ratifikation af denne protokol.
Det blev et lidt længere indlæg.
Peter Skaarup (DF), 2002-01-24:
Jeg skal også prøve at holde mig inden for taletiden.
Selv om emnet er meget vigtigt og man bør lægge meget vægt på emnet, er der ikke den store tvivl i denne sag om, hvor Folketingets partier står henne, går jeg ud fra.
Vi kan i hvert fald i Dansk Folkeparti også tilslutte os regeringens forslag.
Vi mener, det er et helt afgørende signal, at børn selvfølgelig ikke optræder i militære styrker.
Vi kunne aldrig finde på det i Danmark, og vi skal arbejde for at bekæmpe det andre steder rundtomkring i verden.
Børnesoldater er ikke noget, der er rimeligt, det er ikke noget, vi skal sympatisere med overhovedet.
Vi skal fordømme det så kraftigt som muligt.
Selv om man måske godt kunne ønske sig, at et forslag eller en konvention som den her var mere vidtgående, som også Socialdemokratiets ordfører var inde på at man har forsøgt at kæmpe for tidligere, er det her jo trods alt et skridt på vejen, og vi kan selvfølgelig støtte det fra Dansk Folkepartis side.
Gitte Seeberg (KF), 2002-01-24:
Der er sagt mange kloge ord af tidligere ordførere, og dem kan vi fuldt ud tilslutte os.
Det Konservative Folkeparti støtter selvfølgelig forslaget.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2002-01-24:
SF kan tilslutte sig, at Danmark ratificerer den valgfri protokol.
Det er et lille, men dog også vigtigt bidrag til det kæmpemæssige arbejde, der gøres for at forhindre, at børn bliver inddraget i væbnede konflikter direkte under våben.