Søren Kolstrup (EL), 2000-02-24:
Jeg synes, at denne her uddannelsesdebat giver anledning til at overveje spørgsmålet: Hvordan skal man formulere uddannelsespolitik i et samfund?
Man kan anvende gro nedefra-modellen, som selvfølgelig skal være koblet før eller siden med centrale beslutninger.
Man kan også bruge foroven-modellen.
En anden problemstilling er, at man kan starte med indhold, eller man kan starte med form.
Jeg mener ikke i det her tilfælde, og jeg mener ikke i andre tilfælde, at det er klogt.
Disse lovforslag, og det gælder i øvrigt, hvis man bruger den her metode i en lang række andre sammenhænge, har en række følger, som vanskeligt kan overskues.
Hvad angår de tilsigtede, så synes jeg, det er mere end et problem, at man her introducerer nogle nye begreber og så først, efter at vi har drøftet det her forslag, tager fat på dem.
Det gælder begrebet om forskningstilknytning.
Det er jo et nyt begreb.
Hvad indeholder det?
Hvad indebærer det?
Det er i sig selv en selvstændig debat.
Det er i sig selv en selvstændig debat at drøfte professionsbachelorerne helt selvstændigt.
Det er en selvstændig debat at drøfte lovforslag om et videre uddannelsessystem, som så kommer senere hen.
Generelt må jeg sige, at jeg har kunnet se, og Enhedslisten har kunnet se under en række givne forudsætninger visse perspektiver i de her lovforslag.
Vi har også det problem, at hver gang vi læser de her lovforslag, så melder der sig flere og flere spørgsmål.
Og samtidig må jeg konstatere, at vi har en ganske anden tilgang til, hvordan man skal drøfte uddannelsespolitik.
Vi tror ikke overhovedet, det er klogt at gøre det på den her måde.
Men det rører jo så ikke ved, når vi nu har fået de her lovforslag, at man må stille spørgsmålet: Hvordan forholder vi os så til dem? Jeg skal nævne en række af de problemer, og da tiden er knap, så vil jeg starte med problemerne, men dog nu gøre opmærksom på, at vi også kan se en lang række perspektiver for en lang række uddannelser i Danmark, som har behov for et løft, og som i bedste fald kan få et løft ved de her forslag.
Lad mig nævne problemerne, som for os ville være altafgørende at få ryddet af vejen, før vi kunne stemme for de her lovforslag.
Lad mig først se på procesproblemet.
Der har i det sidste år været en proces i gang blandt mange uddannelsesinstitutioner, hvor mange er gået i retning af at danne CVU'ere.
Det har været en proces, hvor mange institutioner er gået i gang med at slutte sig sammen, ikke
nødvendigvis, fordi de har været begejstrede, eller der har været entusiasme, men fordi man ikke følte, at man havde andre muligheder.
Lidt efter devisen: Hvis vi ikke gør noget selv, så kan det være, ministeren kommer.
Dertil kan man selvfølgelig sige, at det undertiden kan være nødvendigt med et mildt, kærligt pres.
Problemet er, at når vi har med uddannelser at gøre, så kommer der aldrig noget ud af det, medmindre man har de ansatte med.
Hvis de ligesom ikke er med i processen, så går den ikke.
Det er det ene problem, som igen indeholder en lang række underordnede problemer, idet jeg erkender, at i nogle sammenhænge, der har ansatte, studerende været med i processen, men i andre har de bestemt ikke.
Så det har været meget blandet.
Det viser høringssvarene også meget klart.
Det andet problem, jeg skal nævne, er det demokratiske.
De nye CVU'er er foreslået opbygget med en bestyrelse i spidsen, som skal bestå af et flertal af medlemmer fra aftagerkredsen og lignende.
Bestyrelsessammensætningen følger i øvrigt de samme regler som for de eksisterende selvejende institutioner.
En ny paragraf slår dog fast, at hvis lederen, rektor, tidligere er blevet valgt af ansatte og studerende, så kan dette fortsat ske.
Valget skal godkendes af bestyrelsen, og bestyrelsen skal afsætte lederen.
Men det har også vist sig i en række høringssvar blandt de studerende og de ansattes organisationer, at man dér er meget bevidste om, at demokratiet på uddannelsesstederne risikerer at blive ringere end i dag, idet lovforslaget ikke indeholder krav om repræsentation af ansatte og studerende i de ledende organer.
Hvis denne lov skal bruges til et demokratisk fremskridt, så er det vigtigt at sikre ansatte og studerende reel og direkte indflydelse på ledelsen af de nye CVU'er, dvs. pladser til ansatte og studerende i CVU-bestyrelserne.
I alle CVU-institutioner mener Enhedslisten, at lederen skal vælges af ansatte og studerende.
Ansatte og studerende skal sikres pladser i bestyrelserne ved partnerinstitutionerne.
Det skal gøres obligatorisk at opretholde eksisterende råd og udvalg for ansatte og studerende.
Så der ligger en hel særskilt problemstilling dér.
Så er der et tredje problem, som man har drøftet her i dag,
og det er spørgsmålet om frivilligheden.
Enhedslisten har ikke anfægtet, at der er tale om en formel frihed, på intet tidspunkt.
I den forstand er vi enige med den socialdemokratiske ordfører f.eks. Men er det reelt frivilligt, om man vil være med i et CVU?
Spørgsmålet er, hvilke konsekvenser det vil have, hvis en institution vælger ikke at gå ind i et CVU.
Hvis valget er reelt, skal der også være mulighed for institutionen til at kunne tilbyde kvalificeret uddannelse i fremtiden, hvis man ikke indgår i CVU. Dette spørgsmål synes vi er vigtigt at afklare, idet det er centralt for de institutioner, der indgår i betingede CVU'er, altså CVU'er, som er etableret som et samarbejde mellem formelt selvstændige institutioner, der i løbet af en 3-års-periode skal afprøve, hvordan et CVU fungerer.
Under debatten er det også fremgået meget klart, at spørgsmålet om udviklingsmidler, og hvem der skal have dem, jo selvfølgelig er afgørende, når man skal drøfte, hvorvidt der er tale om et reelt valg.
Spørgsmålet om hele finansieringen er også afgørende.
Det næste problem, jeg skal nævne, er
professionsbachelorerne.
Det er en ny titel, som indføres med dette lovkompleks.
Lovteksten giver hovedsagelig ministeren hjemmel til at definere indholdet, men det fremgår af bemærkningerne til loven, at visse typer af MVU'er med professionsbachelortitlen skal være ligestillet med universiteternes bachelorniveau.
Det skal afklares, hvad det betyder.
Jeg vil gerne konkretisere betragtningerne omkring bachelortitlen og gøre opmærksom på, at der omtales det forhold i § 2, stk. 2, omkring lov om mellemlange videregående uddannelser, at en lang række uddannelser inden for de erhvervssproglige, erhvervsøkonomiske bacheloruddannelser kan rykkes ned i eller rykkes hen, kan man sige, i disse MVU'er og disse centre.
Vi finder, at det indebærer store problemer.
Så store problemer, at vi gerne ser denne paragraf afskaffet.
Det hænger jo sammen med hele spørgsmålet om, hvorvidt den her øvelse på nogle punkter risikerer at medføre en devaluering, så man f.eks. går fra forskningsbaseret til ikkeforskningsbaseret undervisning.
Vi kan selvfølgelig ikke være med til, at der sker en devaluering af uddannelser.
Eller er det her en tilsigtet effekt, kunne man jo så spørge?
Endelig er det selvfølgelig vigtigt at være opmærksom på, at når man laver sådan et CVU, så er der noget, der hedder pengemidler.
Selvfølgelig kan man godt trylle, og selvfølgelig er der noget, der hedder sjæl.
Selvfølgelig er der noget, der hedder engagement, men jeg tror ikke, at man skal forvente eller forlange, når man er kommet med et - så kan vi diskutere, om det har været et mildt eller halvmildt - diktat fra oven, at folk vil lægge alt for mange frivillige overarbejdstimer i det her.
Det tror jeg ikke, og derfor er det også spørgsmålet om, hvorvidt der vil blive afsat midler til at udvikle de her centre.
Det synes jeg da er et springende punkt.
Til sidst skal jeg berøre problemet omkring Danmarks Pædagogiske Universitet.
Det ene er, at den forskning, der foregår inden for pædagogik, psykologi m.m., ikke bliver centraliseret på et pædagogisk storuniversitet.
For det andet: Vi savner løfter om ressourcer til etablering af et pædagogisk universitetscenter.
For det tredje: Vi ønsker ikke at skære forbindelsen over mellem efteruddannelse og danske folkeskolelærere og forskning.
Vi mener, at det miljø, der hidtil har været opbygget omkring DLH - historisk set har det været blandet - har været af enestående karakter og givet danske folkeskolelærere en enestående mulighed.
Derfor skal vi selvfølgelig fortsat fastholde, at folkeskolelærere får efteruddannelsesmulighed med hensyn til at få en forskningsbaseret uddannelse og ikke blot en forskningstilknyttet.
Det gælder AUC, det gælder IPN, det gælder RUC m.m.
Sammenfattende kan jeg sige, at vi altså ikke deler ønsket om at starte uddannelsesdebatten på den her måde.