Thorkild Simonsen (S), 1998-01-22:
Vi skal i dag behandle ikke færre end otte forskellige forslag på udlændingeområdet.
Det giver os lejlighed til en samlet debat om en række helt principielle spørgsmål.
Hvilke mål skal vi sætte os med hensyn til behandling af flygtninge og indvandrere; hvilke midler er nødvendige for at opfylde disse målsætninger?
Regeringens overordnede politik på området er klar og velafbalanceret.
Udlændinge, der flygter til Danmark, fordi de er personligt forfulgt i deres hjemland, eller udlændinge, der har en nær familiemæssig tilknytning til Danmark, skal kunne få ophold her. Udlændinge, der ikke har et sådant opholdsgrundlag, men som bare kommer her til landet for at udnytte vores velfærdssystem, skal derimod ikke have opholdstilladelse.
Sådan er det, og sådan må det nødvendigvis være.
Vi skal leve op til vores internationale forpligtelser, og vores lovgivning skal respektere grundlæggende principper om retssikkerhed.
Men vi kan ikke alene løse verdens fattigdomsproblemer.
De udlændinge, der får lov til at opholde sig her i landet, skal behandles ordentligt og hjælpes til rette.
Ethvert tilløb til diskrimination skal bekæmpes.
Passiv hjælp er ikke nok.
Ægte medmenneskelig omsorg viser sig også ved at stille krav.
Den hidtidige indsats for at integrere flygtninge og indvandrere har ikke været god nok.
Der er ikke blevet stillet tilstrækkeligt med udfordringer og krav.
Udlændinge er derfor i alt for stort et omfang blevet passive klienter i det sociale system, hvilket aldrig har været meningen.
Flygtninge og indvandrere skal derfor have både ret og pligt til danskundervisning og reelle tilbud om aktivering.
Målet er, at flygtninge og indvandrere bliver ydende medlemmer af det danske samfund på lige fod med danske statsborgere.
Regeringen vil fortsat føre en konsekvent udlændingepolitik.
En bred opbakning til en medmenneskelig politik forudsætter naturligvis, at misbrug og omgåelse af regler begrænses mest muligt.
På det område har regeringen siden 1993 gennemført en lang række nødvendige justeringer og opstramninger.
Senest har regeringen fået vedtaget regler om øget anvendelse af fingeraftryk, DNA-prøver og udvisning af narkokriminelle udlændinge.
I fortsættelse af disse nødvendige initiativer lægger regeringen op til en lang række yderligere justeringer og opstramning af regler i udlændingeloven: De facto-begrebet præciseres, så der fremover ikke kan herske tvivl om, at kun personligt forfulgte skal have asyl; adgang til familiesammenføring ved proformaægteskaber afskaffes; det bliver nemmere at udvise udlændinge, der begår personfarlig kriminalitet - og sådan kunne jeg blive ved.
Fuldstændig som regeringens to lovforslag lægger de to partiers forslag op til ændringer af udlændingeloven og til et samlet udspil til en bredere integration af udlændinge i Danmark.
En lang række af de forslag, der foreligger, er i god overensstemmelse med regeringens politik og de forslag til ændring af udlændingeloven og en ny integrationslov, som skal behandles her i dag.
Jeg kan nævne punkt 7 i beslutningsforslag nr. B 55 om, at kommunerne skal være ansvarlige for integrationen af flygtninge.
Efter regeringens opfattelse vil kommunerne i kraft af deres placering i lokalsamfundet have bedst mulighed for en vellykket integration. Hermed være ikke sagt, at regeringen er utilfreds med Dansk Flygtningehjælps hidtidige indsats.
Efter forslaget vil det da også være sådan, at kommuner, der ikke selv ønsker at varetage opgaven, kan udlicitere den, f.eks. til Dansk Flygtningehjælp. I øvrigt vil regeringen økonomisk sikre Dansk Flygtningehjælps fortsatte virke på integrationsområdet i overgangsfasen.
I tiden derefter bliver Dansk Flygtningehjælps væsentligste rolle nok at yde konsulentbistand til kommunerne.
Dansk Flygtningehjælps ansatte vil der under alle omstændigheder blive brug for i den fremtidige styrkede integrationsindsats - ja, der bliver snarere brug for flere personer.
Regeringen går selvfølgelig også ind for en effektiv behandling af asylsager og en forstærket indsats mod misbrug af udlændingeloven, så vi har ingen problemer med punkt 6 i beslutningsforslaget.
Udlændinge, der ikke vil medvirke til at give oplysninger i deres sager om opholdstilladelse, og udlændinge, der modarbejder udsendelse af landet, kan pålægges meldepligt hos politiet og få frataget kostpenge, tøjpenge og lommepenge.
Disse regler foreslår regeringen nu bliver justeret, så udlændinge, der modvirker sagens oplysning fremover, som hovedregel skal fratages kostpenge, tøjpenge og lommepenge.
Regeringen tolererer ikke misbrug af udlændingeloven.
Også punkt 9 om skærpelse af kursen mod kriminelle udlændinge er der taget højde for med det forslag, regeringen kommer med.
Det strammer op på udvisningsreglerne.
Det foreslås således, at udlændinge med mere end 7 års ophold skal kunne udvises, hvis de får en ubetinget fængselsstraf på 4 år.
I dag er grænsen 6 år.
For udlændinge, der har opholdt sig i kortere tid end 7 år i Danmark, skal der på samme måde ske en justering i skærpet retning.
Herudover foreslås det, at de særlige regler om udvisning, der gælder for narkokriminelle, bliver suppleret med en tilsvarende adgang til at udvise udlændinge, der er dømt for forskellige personfarlige forbrydelser såsom mord, voldtægt, røveri og grov vold.
En dom på ubetinget fængselsstraf på 30 dage eller mere vil således som hovedregel kunne danne grundlag for udvisning.
Jeg kan også nævne punkt 10 om strengere straf for menneskesmugling.
I regeringens forslag lægges der således op til en forhøjelse af strafferammen for menneskesmugling under skærpede omstændigheder fra 2 til 4 års fængsel.
I beslutningsforslag nr. B 71 om en samlet indsats for en bedre integration af flygtninge og indvandrere har jeg noteret mig, at Det Konservative Folkeparti og Venstre ifølge bemærkningerne til beslutningsforslag nr. B 71 mere overordnet kan tilslutte sig regeringens tanker på integrationsområdet, hvilket er meget tilfredsstillende.
Forslagsstillerne har således blandt andet anført, og jeg citerer:
Og senere: »Sigtet er, at de nyankomne får ret og pligt til at finde en plads på arbejdsmarkedet og at klare sig selv.«
Ifølge forslagsstillerne er det endvidere hensigten at styrke udlændingenes danskkundskaber, få udlændinge ind på arbejdsmarkedet, iværksætte en øget kriminalpræventiv indsats og bekæmpe ghettodannelse.
Der er ingen - og jeg gentager - der er ingen af disse overordnede målsætninger, som regeringen ikke kan støtte.
Det er da også disse målsætninger, der ligger til grund for regeringens samlede udspil på integrationsområdet.
Det forslag har regeringen ingen problemer med.
Det er allerede sådan i dag, at kommunerne som hovedregel stiller krav om deltagelse i danskundervisning som betingelse for at få udbetalt bistandshjælp.
Efter regeringens samlede udspil på integrationsområdet vil indsatsen for at tilskynde nyankomne og herboende udlændinge til at lære dansk skulle styrkes væsentligt.
For de nyankomne udlændinge vil der være mulighed for at nedsætte eller stoppe introduktionsydelsen, hvis introduktionsprogrammet, herunder danskundervisningen, ikke følges i tilstrækkeligt omfang.
Endvidere vil manglende deltagelse i introduktionsprogrammet kunne betyde, at der ikke meddeles permanent opholdstilladelse.
Ledige udlændinge, der allerede er her i landet, men som ikke behersker dansk i tilstrækkeligt omfang, skal ifølge regeringens samlede udspil på området have både ret og pligt til danskundervisning.
Jeg ser på denne baggrund med fortrøstning frem mod Folketingets behandling af regeringens lovforslag om integration.
Når der er en sådan grundlæggende enighed om dette noget forsømte, men helt centrale område, må politisk drilleri - hvis man ikke skal sige usaglige, taktiske hensyn - i alt fald ikke føre til, at vi ikke får gennemført de nødvendige initiativer, når vi er enige herom.
Lad mig her nævne punkt 2 i beslutningsforslag nr. B 55 vedrørende midlertidig opholdstilladelse til flygtninge under de første 7 års ophold i Danmark.
Regeringen ønsker ikke en generel regel, der betyder, at en anerkendt flygtning i 7 år skal leve i uvished
om sin videre skæbne.
Det ville ikke være fremmende for integrationsindsatsen og indsatsen for at motivere flygtninge til at komme i arbejde.
Regeringen ønsker derimod, at der skal stilles krav til de udlændinge, som skal have permanent opholdstilladelse.
Udlændinge skal gøre sig, kan vi godt sige, fortjent til en tidsubegrænset opholdstilladelse.
De skal opfylde de betingelser, der fremgår af regeringens forslag til ændringer af udlændingeloven.
Der er tale om nogle objektive og - synes jeg - rimelige kriterier.
Kriterierne indebærer, at der som hovedregel kun skal gives tidsubegrænset opholdstilladelse til udlændinge, der deltager i introduktionsprogrammet og dermed kvalificerer sig til at komme ud på arbejdsmarkedet eller i uddannelse.
Det skal endvidere stilles som betingelse, at udlændinge ikke begår kriminalitet af en vis grovhed, og at de ikke har stor gæld til det offentlige.
Vi skærper altså kravene til vore udlændinge for at opnå
en tidsubegrænset opholdstilladelse, og så er det også vores pligt at blive bedre til at indføre disse udlændinge i samfundet.
Det er det, regeringens forslag til ny integrationslov egentlig handler om. Beslutningsforslagets
punkt 4 om ophævelse af retskrav på de facto-status kan regeringen heller ikke støtte.
Derfor har vi også denne fælles betegnelse.
I beslutningsforslagets punkt 5 stilles der forslag
om ophævelse af retskrav på familiesammenføringer.
Forslaget er for os unuanceret og tager efter vores mening ikke højde for Danmarks internationale forpligtelser. Regeringens forslag til en ændring af udlændingeloven, som vi behandler her i dag, indeholder et andet forslag, nemlig at indvandrere skal have haft tidsubegrænset opholdstilladelse i mindst 3 år for at få ret til familiesammenføring med sin ægtefælle eller samlever. Endvidere skal indvandreres retskrav på familiesammenføring med forældre helt ophæves.
Regeringens lovforslag indeholder derimod forslag om, at indvandreres ret til at familiesammenføre bliver begrænset.
Efter regeringens lovforslag stilles der endvidere krav
om, at en indvandrer skal godtgøre at kunne forsørge sin ægtefælle, medmindre særlige grunde taler imod.
Hvis denne betingelse ikke er opfyldt, kan der ikke gives familiesammenføring.
Endvidere følger det af regeringens lovforslag, at forsørgelseskravet løbende skal kunne vurderes.
Hvis man ikke overholder et forsørgelseskrav, vil det kunne betyde, at opholdstilladelsen inddrages.
Jeg må konstatere, at regeringen og forslagsstillerne ikke kan ligge langt fra hinanden i dette spørgsmål. Endvidere henvises der i beslutningsforslaget til, at asylansøgere, der befinder sig i Danmark, ikke har eller ikke kan erhverve opholdstilladelse og ikke kan opnå opholdsgrundlag ved indgåelse af ægteskab med herboende. Også dette forslag er der taget højde for i regeringens lovforslag.
Efter lovforslaget vil udlændinge, der kun har opholdt sig her i landet, mens deres ansøgning om opholdstilladelse behandles, ikke have adgang til at indgå ægteskab.
Dermed kan de pågældende heller ikke få opholdstilladelse i medfør af et sådant ægteskab.
Det drejer sig vel højst om en periode på 5-6 måneder.
Forslagsstillerne nævner endelig i bemærkningerne, at arrangerede ægteskaber ikke skal kunne medføre familiesammenføring i Danmark.
Regeringen er helt enig heri, og det fremgår da også af regeringens lovforslag, at sådanne arrangerede ægteskaber ikke medfører et retskrav om familiesammenføring. Forslagsstillerne tager i punkt 8 spørgsmålet om obligatorisk danskundervisning op.
Netop danskundervisningen er et af de centrale punkter i integrationsforslaget, og danskundervisningen skal fremover tilbydes alle nyankomne indvandrere og flygtninge og er et væsentligt led i det integrationsprogram, som er indeholdt i integrationsforslaget.
Manglende deltagelse i danskundervisning kan føre til, at den introduktionsydelse, der er knyttet til programmet, ikke udbetales eller kun udbetales delvist.
Endvidere har den enkelte udlændings deltagelse i introduktionsprogrammet og dermed i danskundervisningen i sidste ende betydning for, om Udlændingestyrelsen kan meddele tidsubegrænset opholdstilladelse.
Jeg har med glæde noteret mig, at forslagsstillerne i bemærkningerne til beslutningsforslaget erklærer sig som tilhænger af såvel introduktionsydelsen som kravet om aktiv deltagelse i danskundervisning som betingelse for udbetaling af den nævnte særlige ydelse.
Forslagsstillerne gør sig endvidere til talsmænd for, at der skal være egenbetaling knyttet til danskundervisningen og til andre sprogmæssige tilbud.
Her må jeg imidlertid erklære mig uenig.
Det vil derfor være yderst uhensigtsmæssig - for at sige det pænt - at kræve betaling for netop disse tilbud.
Et betalingskrav ville efter regeringens opfattelse endvidere harmonere dårligt med at udbetale introduktionsydelse, der som nævnt forudsætter, at man deltager i danskundervisningen.
Forslagsstillerne efterlyser motivation til at deltage i danskundervisning.
I forslagets punkt 4 om bekæmpelse af ghettodannelser foreslås det, at kommuner med en vis koncentration af flygtninge og indvandrere får mulighed for at indføre et stop for yderligere placering af flygtninge og indvandrere i lokalområdet.
Endvidere foreslås det, at kommunerne får adgang til inden for kommunen at sprede - jeg kan bedre lide ordet fordele - flygtninge og indvandrere boligmæssigt.
Det forslag kan jeg ikke gå ind for.
I regeringens lovforslag om integration er der i stedet lagt op til, at der skal ske en mere ligelig fordeling af flygtninge mellem kommunerne.
Der er alt for mange eksempler på kommuner, som hidtil har kørt på frihjul.
Nu er jeg godt klar over, at netop denne del af regeringens integrationslov ikke er blevet specielt godt modtaget i Venstre og Det Konservative Folkeparti.
Særlig har jeg bemærket, at Venstres fru Birthe Rønn Hornbech har fremført kritik af forslaget.
Vi har imidlertid ikke hørt, hvordan Venstre har tænkt sig at løse problemet med den skæve fordeling af udlændinge her i landet.
Hvornår kommer - kan man sige - Venstre med et realistisk løsningsforslag?
Lad mig i den forbindelse minde om, at min tidligere borgmesterkollega, Evan Jensen, formand for Kommunernes Landsforening, der ud over at være dennes formand også kommer fra samme parti som fru Birthe Rønn Hornbech, har udtalt sig til fordel for regeringens forslag.
Under forslagets punkt 1 foreslås det bl.a. at begrænse det maksimale antal fremmedsprogede elever i skoleklasser til højst 25 pct. Forslagsstillerne lægger i den forbindelse op til, at kommunerne skal have adgang til at fordele fremmedsprogede elever, således at andelen ikke overstiger 25 pct. Efter de nugældende regler er der imidlertid allerede mulighed for en vis fordeling af fremmedsprogede børn inden for kommunen, og det bliver også gjort.
Der kan oprettes særlige modtageklasser uden for det normale skoledistrikt, og der er på Undervisningsministeriets område afsat 100 mio. kr. til brug for lokale projekter, der bl.a. har til formål at fastholde danske børn i skoler med mange tosprogede elever.
Lad mig lige uden for det her område sige, at noget lignende kan jo også ske på boligområdet efter de nye tiltag, der er kommet fra boligministeren, om at fordele flygtninge bedre inden for den enkelte kommune.
Som led i en øget kriminalpræventiv indsats indeholder beslutningsforslagets punkt 3 et forslag om mandsopdækning af unge kriminelle.
Regeringen er meget opmærksom på, at der særlig i visse større byer er tegn på, at tiltagende uroligheder og kriminelle handlinger er forbundet med unge indvandrere og flygtninge. Problemet har til tider desværre udviklet sig til egentlig gadebandekriminalitet, hvor også danske bander kæmper imod de andre.
Denne udvikling udgør et alvorligt problem, og regeringen finder det uhyre vigtigt, at der sættes målrettet ind over for de to grupper.
Dialog og opbygning af tillidsforhold i det lokale miljø mellem unge med en anden etnisk baggrund end den danske og politiet er nogle af kodeordene til løsning af problemerne.
Det samme gælder selvfølgelig over for de bander med dansk baggrund, som også findes.
Justitsministeren har over for mig oplyst, at der allerede lokalt af politiet er taget en række initiativer
over for grupperne.
Spørgsmålet drøftes også i en arbejdsgruppe under Rigspolitichefen.
Arbejdsgruppen skal på baggrund af materiale indhentet fra politikredsen pege på forskellige modeller for en styrket indsats både på det præventive og det efterforskningsmæssige område.
Regeringen vil endvidere i samarbejde med Det Kriminalpræventive Råd udarbejde behandlingsplaner for de berørte boligområder i de kommuner, der har problemerne inde
på livet
I den forbindelse vil der blive sat ind med en målrettet kriminalpræventiv og socialpædagogisk indsats med inddragelse af repræsentanter for de etniske minoriteter.
Det er i øvrigt forudsat i finanslovaftalen, at politiet anvender sin merbevilling på 300 mio. kr. over de næste 2 år således, at der kan indsættes ekstra politimandskab i de byer, hvor gadebandekriminaliteten er særlig udtalt.
Med hensyn til forslaget om styrkelse af samarbejdet mellem politi, socialforvaltning og forældre er det stort set identisk med et af de initiativer på det sociale og forebyggende område, der indgår i regeringens voldspakke fra sidste år.
Det foreslås endvidere, at der indføres en særlig samfundstjeneste for unge kriminelle mellem 12 og 17 år.
Justitsministeren har oplyst over for mig, at der for de 15-17-årige allerede efter gældende regler er mulighed for at idømme samfundstjeneste, hvis anvendelse af betinget dom ikke anses for tilstrækkeligt.
Samfundstjeneste er et alternativ til ubetinget frihedsstraf, og sanktioner bør efter regeringens opfattelse ikke have et særlig udvidet anvendelsesområde netop for de 15-17-årige.
Det er regeringens opfattelse, at også unge under den kriminelle lavalder på 15 år, som begår kriminalitet, skal mødes med hurtige reaktioner, der både signalerer samfundets misbilligelse og ønsket om at hjælpe den unge, men det skal også være en social indsats og ikke en straf, sådan som forslagsstillerne reelt lægger op til.
Forslaget om forsøg med weekendfængsel er ikke nyt.
Det indgik også i et andet beslutningsforslag fra Venstre og De Konservative - forslaget hedder B 38 - som Tinget behandlede sidste uge.
Jeg skal derfor ikke gentage de tungtvejende praktiske problemer, der ville være forbundet med at indføre weekendfængsel, men blot fastslå, at regeringen ikke - i alt fald på nuværende tidspunkt - kan støtte forslaget.
Spørgsmålet om alternative afsoningsformer indgår imidlertid i de undersøgelser af Kriminalforsorgen, som skal føre frem til en flerårig aftale om Kriminalforsorgens bevilling fra 1999.
Forslaget om indførelse af obligatorisk fængselsbesøg for alle kriminalitetstruede unge kan måske umiddelbart forekomme som en god idé.
Således har kun 2 ud af de 16 unge, der deltog i forsøget, holdt sig kriminalitetsfri, mens mindst 9 af de resterende efterfølgende har fået ubetingede fængselsstraffe.
På baggrund af disse erfaringer har justitsministeren ikke for tiden planer om nye forsøg på dette område.
Forslagsstillerne opfordrer desuden til, at der oprettes flere sikrede pladser i lukkede institutioner.
Socialministeren har i den forbindelse oplyst, at det selvfølgelig er vanskeligt at opgøre det nøjagtige tal for, hvor mange sikrede pladser der er brug for, men med voldspakken får vi nu yderligere 11 pladser, således at der i alt vil være 52 pladser.
De 11 nye pladser tages i brug her i dette år.
Derudover har vi i en 3-årig forsøgsperiode fået mulighed for i særlige tilfælde at anvende de sikrede pladser til længerevarende behandling, herunder også til unge, der afsoner fængselsdom.
Det kan f.eks. være i opholdssteder i henhold til bistandslovens § 66 eller i døgninstitutioner, der ikke er lukkede.
Vi forventer her, at der samlet oprettes ca. 350 døgninstitutionspladser.
Da der er brug for flere alternative muligheder for at løse disse problemer, har socialministeren nedsat en arbejdsgruppe, der skal fremkomme med forslag til en målrettet indsats især med henblik på udviklingen af eventuelt nye institutionsformer specielt for unge kriminelle, herunder andengenerationsindvandrere og unge flygtninge.
Arbejdsgruppen forventes at komme med et konkret løsningsforslag i løbet af det kvartal, vi er i.
Lad mig efter denne gennemgang af de to beslutningsforslag gentage, at der efter min opfattelse består en sådan principiel enighed om målene for udlændinge- og integrationspolitikken mellem forslagsstillerne og regeringen, at vi ikke må lade denne - synes jeg - enestående chance for en samlet indsats på dette område, bakket op af et bredt flertal i Folketinget, gå til bunds i uvedkommende hensyn for at sige det pænt.
Jeg skal måske tilføje: Fremskridtspartiets ikke særlig gennemtænkte forslag.
Det drejer sig om L 115 om afskaffelse af de facto-begrebet, B 79 om udlændingekontrakter, B 91 om udvisning af kriminelle udlændinge samt B 93 om ophævelse af særrettigheder for udlændinge.
Fremskridtspartiet baserer i vidt omfang argumentationen
for sine forslag på nogle forudsætninger eller antagelser, som ikke har hold i virkeligheden.
Regeringen kan derfor ikke anbefale Folketinget at stemme for de 4 forslag.
Lad mig kort fremdrage et par eksempler:
Det står særlig galt til med forslag nr. L 115 om afskaffelse af udlændingelovens bestemmelser om de facto-flygtninge.
Fremskridtspartiet hævder for det første, at en afskaffelse af de facto-bestemmelsen i udlændingeloven vil betyde, at de danske asylregler ikke vil afvige så væsentligt fra andre landes politik på området.
Partiet forventer endvidere, at en afskaffelse af bestemmelsen herom må forventes at føre til et fald i antallet af meddelte opholdstilladelser svarende til det antal personer, der i dag meddeles de facto-status.
Begge dele er meget forkert.
Fremskridtspartiet ved det.
Eller skal vi sige burde vide det?
Der er ingen, absolut ingen, af de lande, som vi sammenligner os med, der ikke yder beskyttelse ud over de rammer, der sættes i FN's flygtningekonvention.
De kalder det ganske vist noget andet i visse andre lande.
Hvis vi afskaffer vores begreb, som hedder de facto-begrebet, vil vi, som jeg allerede har nævnt tidligere, være nødt til at sætte noget andet i stedet for at kunne overholde visse internationale forpligtelser.
Fremskridtspartiet hævder for det andet, at »De andre europæiske lande afviser personer, som kommer fra områder, der ikke er omfattet af flygtningekonventionens bestemmelser.«
Jeg tror nok, at en repræsentant for forslagsstillerne bør fortælle, hvad det er for nogle områder, der ikke er omfattet af konventionen.
Konventionen gælder nemlig uden geografiske begrænsninger.
Der er ikke det område i verden, som ikke er omfattet af den, så også her gør Fremskridtspartiet sig skyldig i en bekymrende mangel på indsigt i det, man udtaler sig om, her endda i form af et lovforslag.
Det kan selvfølgelig være, at forslagsstillerne med sætningen forsøger at sige, at
de andre vesteuropæiske lande ikke yder beskyttelse ud over flygtningekonventionen.
Den påstand har jeg allerede to gange været inde på og kan altså afvise den. Fra B 79 om udlændingekontrakter kan jeg nævne forslaget
om indførelse af en pligt for udlændinge til at bo i et anvist område af landet
Regeringen er enig i, at det er afgørende for en bedre indpasning i det danske samfund, at der sker en jævn geografisk fordeling af nyankomne udlændinge.
Derfor omhandler regeringens forslag til en ny integrationslov også som tidligere nævnt regler for førstegangsboligplacering af flygtninge.
Jeg har hele tiden ønsket en bedre fordeling af udlændinge på landsplan, men jeg går ikke ind for Fremskridtspartiets forslag.
Fra B 91 om udvisning af kriminelle udlændinge kan jeg nævne, at Fremskridtspartiet foreslår, at alle udlændinge, der dømmes efter dansk lovgivning og idømmes en straf på mere end 30 dages ubetinget fængsel, skal udvises for bestandig af Danmark efter endt afsoning. Dette forslag er efter min mening for vidtgående. Forslaget tager slet ikke højde for, hvad det er for en forbrydelse, udlændingen er dømt for.
Forslaget vil f.eks. kunne medføre, at udlændinge med langvarigt ophold i Danmark vil kunne udvises for bestandig f.eks. for en færdselsforseelse.
Forslaget tager heller ikke højde for, at Danmark har nogle internationale forpligtelser, som vi bryder med dette.
Endelig skal jeg vedrørende B 93 om ophævelse af særrettigheder for udlændinge benytte lejligheden til at slå fast, at regeringen ikke ønsker positiv særbehandling af indvandrere og flygtninge eller andre grupper i det danske samfund.
I bemærkningerne til beslutningsforslaget opregner Fremskridtspartiet en række eksempler på især det sociale og boligmæssige område, hvor partiet øjensynlig finder, at udlændinge får en urimelig positiv særbehandling i det danske samfund.
Jeg vil ikke bruge tid på at gennemgå de enkelte eksempler, men skal blot tilføje, at nogle af dem bærer præg af, at Fremskridtspartiet ikke helt har forstået eller sat sig ordentlig ind i reglerne på dette område.
Det vil være en lykke, om vi gjorde det.