Svend Auken (S), 2001-01-11:
Jeg vil gerne starte med at sige tak til forespørgerne for, at de har rejst debatten her i dag, for beskyttelsen af vandmiljøet har jo i de forløbne 15 år været et meget højt prioriteret mål, og kravene over for landbruget er løbende blevet evalueret og justeret og også gradvis blevet strammet.
De centrale beslutninger i denne her proces var NPO-planen i 1985, Vandmiljøplan I i 1987, Handlingsplanen for bæredygtigt landbrug i 1991 og Vandmiljøplan II i 1998.
Landbrugets udledninger til vandmiljøet er en såkaldt diffus udledning i modsætning til f.eks. udledningerne fra rensningsanlæg.
Mens man kan måle, hvor meget vand og kvælstof der kommer fra et rensningsanlæg, må man ty til indirekte metoder, når det drejer sig om at opgøre
landbrugets udledninger.
Forudsætningerne i 1987 for Vandmiljøplan I var en landbrugsudledning på samlet 260.000 t kvælstof, heraf udgjorde udvaskning fra markernes rodzone 230.000 t kvælstof - det vi også kalder markbidraget - og ulovlige udledninger af ajle, møddingsvand m.v. 30.000 t kvælstof, nemlig gårdbidraget.
Disse forudsætninger var baseret på vidensgrundlaget i 1980'erne.
Danmarks Jordbrugsforskning, DJF, og Danmarks Miljøundersøgelser, DMU, har revurderet disse forudsætninger i lyset af den viden, som vi råder over i dag.
De to institutioner peger på, at den oprindeligt skønnede udvaskning fra 1980'erne nok snarere har været op mod 300.000 t.
De forudsætninger, som man har lagt til grund for det nye skøn, vil imidlertid også - det synes jeg man skal lægge mærke til - have indflydelse på vurderingen af effekten af de gennemførte tiltag og selvfølgelig i opadgående retning. Det er altså ikke sådan, at der, hvis vi finder ud af, at kvælstofbalancen ligger på et højere niveau, så nødvendigvis er en større manko.
Sagt med andre ord: Ændrer vi på beregningsforudsætningerne for Vandmiljøplan II, så skal vi også ændre vurderingen af den samlede virkning af planerne, og det er naturligvis et stort analysearbejde, som vi meget gerne ser at forskerne udfører og gerne sådan, at vi har resultatet, inden vi skal foretage en slutevaluering af Vandmiljøplan II i 2003.
Jeg vil dog gerne nævne den ny beregning af den overordnede kvælstofbalance i dansk landbrug, der viser, at det totale kvælstofoverskud i dansk landbrug er faldet fra 515.000 t i 1980'erne til ca. 385.000 t kvælstof i 1999.
Det er et resultat, der vidner om, at landbruget er på rette vej.
Vi har jo altså også statistikken for handelsgødning, som er faldet dramatisk, til at understøtte dette punkt.
Den samtale, den drøftelse, som vi skal have i dag, skal derfor alene dreje sig om indsatsen for at reducere kvælstofudvaskningen med 100.000 t.
Listen af tiltag, som er iværksat for at forbedre landbrugets miljøforhold, så vi kan nå målet, er efterhånden ganske lang, ja, der er faktisk et helt dusin. Lad mig bare nævne harmonikrav, krav om opbevaringskapacitet, grønne marker, gødningsplanlægning og gødningsregnskaber, restriktioner for, hvornår på året husdyrgødning må bringes ud, stramninger af kravene til udnyttelsen af husdyrgødning, krav om 6 pct.s efterafgrøder, reduktion af afgrødenormerne med 10 pct., skovrejsning, etablering af våde enge og andre vådområder, aftaler om miljøvenlige jordbrugsforanstaltninger og endelig omlægning til økologisk jordbrug.
Landbruget har således været genstand for en omfattende miljøregulering siden midten af 1980'erne.
Effekten af denne regulering er imidlertid en langsom proces, som vi først nu kan begynde at se en positiv effekt af ude i vandmiljøet.
Indtil videre er resultaterne, at kvælstofoverskuddet i landbruget falder, at kvælstofudvaskningen i rodzonen falder, at kvælstoftransporten til vandløbene falder så småt.
Dette fald er dog noget mindre end faldet i den beregnede rodzoneudvaskning, dels på grund af tidsforsinkelser i rodzonen, dels på grund af reduktionsprocesser og tidsforsinkelser i grundvandet og så i øvrigt det forhold, som hr. Kolstrup nævnte, om nedbørsmængder osv.
Effekten af, at kvælstofoverskuddet i dansk landbrug er faldet siden midten af 1980'erne, kan altså ses i rodzonevandet og i kvælstoftransporten til vandløbene.
Det vil dog tage lang tid, før den fulde effekt af vandmiljøplanerne kan ses.
Eksempelvis opererer forskningsinstitutioner med en tidshorisont på over 100 år, når det drejer sig om vurdering af virkningerne på det dybe grundvand.
Som led i vedtagelsen af Vandmiljøplan II i 1998 blev det aftalt at lave en midtvejsevaluering for at vurdere, om der som forventet samlet set kunne forventes en reduktion af markbidrag på 100.000 t kvælstof ved udgangen af år 2003.
Derudover var partierne bag aftalen enige om, at såfremt vurderingen fra forskningsinstitutionerne - og det er DJF og DMU - ville pege på bl.a. en væsentlig anden målopfyldelse i 2003 end den, vi havde regnet med, så måtte indsatsen skærpes eller lempes med henblik på at få reduktionen på de 100.000 t på plads.
I forskningsinstitutionernes faglige rapport fra den 1. december sidste år vurderes det, at der mangler en reduktion i kvælstofudvaskningen på ca. 7.000 t kvælstof pr. år for at nå målet på 100.000 t kvælstof pr. år, som jo er målet for både Vandmiljøplan I og Vandmiljøplan II.
Så man kan jo godt sige, at vi nærmer os en opfyldelse
af målet.
Evalueringen viser, at bedre udnyttelse af foder mere end opfylder vurderingerne fra 1998, mens de øvrige tiltag ikke lever op til forventningerne.
Der er dog en større manko på nogle end på andre.
Der kan navnlig peges på tre af vore initiativer, som ikke har givet den forventede effekt.
Det ene er vådområder, det andet er kravet om 6 pct.s efterafgrøder, og det tredje er reduktion af afgrødenormen med 10 pct. På grund af den faglige rapport vil regeringen lægge op til at justere de tiltag, der blev sat i gang med Vandmiljøplan II, så den oprindeligt forudsatte reduktion af kvælstofudvaskningen rent faktisk bliver gennemført.
Jeg vil overveje en ændring af administrationen, når det drejer sig om skovrejsning og etablering af vådområderne, altså når det drejer sig om vådområdeordningen.
Dette kan overvejes, så der i endnu højere grad foretages en individuel vurdering af de enkelte projekters fordele med hensyn til naturindhold og reduktion af nitratudvaskning.
I projekter, hvor værdien er høj i begge henseender, kan det være en mulighed at udnytte adgangen til at give et større tilskud end 25.000 kr. pr. ha.
I modsætning til vådområdeindsatsen har der været stor efterspørgsel fra private lodsejere til at gennemføre skovrejsning.
Jeg skal også nævne, at der ved finanslovforliget blev afsat ekstra penge til skovrejsning, og det vil også bidrage til en nedsat udvaskning.
Fødevareministeren overvejer, hvilke muligheder der er for at justere reglerne om gødningsanvendelsen med henblik på at øge den kvælstofreducerende effekt af normsænkningen og af kravet om efterafgrøder.
Vandmiljøplanerne har fokuseret på nitrat, men en del af kvælstoftabet for landbrugsproduktionen sker i form af ammoniakfordampning.
Som en del af Vandmiljøplan II-aftalen blev forligspartierne da også enige om, at regeringen skulle fremlægge en handlingsplan til reduktion af ammoniakfordampningen fra landbruget.
Ammoniak udgør en trussel for en række beskyttede naturtyper.
Den virker som gødning og forandrer konkurrencen mellem forskellige plantearter, så en lang række mere sjældne og truede planter risikerer at forsvinde til fordel for mere kvælstofkrævende og kvælstoftålende planter, selvfølgelig til skade for den samlede biologiske mangfoldighed.
Nedfaldet af kvælstof betyder for eksempel, at højmosernes tålegrænse formentlig overskrides flere steder i Danmark, og at såvel klitheder som overdrev mange steder er truede, ligesom jo også heden er truet, som statsministeren var inde på i sin nytårstale.
Fuld implementering af Vandmiljøplan II vil nedbringe landbrugets ammoniakfordampning med 15.000-20.000 t. Fødevareministeren og jeg arbejder på at fremlægge en plan, som kan reducere fordampningen yderligere.
Vi skal naturligvis holde en fornuftig balance mellem foranstaltninger til at begrænse ammoniakfordampningen og hensynet til dyrevelfærd.
Desværre trækker de to hensyn ikke altid i samme retning.
Vi skal ikke løse ét problem med den moderne landbrugsdrift ved blot så at forstærke et andet.
Ammoniakhandlingsplanen skal også ses i sammenhæng med en række af de målsætninger, som Danmark har tilsluttet sig i international sammenhæng.
Det gælder både spørgsmålet om at reducere den grænseoverskridende forurening i Europa, og det gælder EU's såkaldte habitatdirektiv, der skal sikre de internationale naturbeskyttelsesområder mod forringelser.
Regeringen vil fremlægge ammoniakhandlingsplanen for forligspartierne samtidig med drøftelsen af regeringens redegørelse om midtvejsevalueringen af Vandmiljøplan II.
Fødevareministeren og jeg har holdt et møde med landbrugets repræsentanter.
Det fandt sted i mandags.
Erhvervet mødte op, konstruktivt og interesseret i at forhandle og nå resultater og indstillet på at drøfte, hvordan målsætningen kan nås.
Jeg synes godt, man kan konstatere, at vi nu er enige om målet, og at man er enig fra erhvervets side.
Sådan fik jeg i hvert fald indtrykket af, at det skulle opfattes, nemlig at
man virkelig var indstillet på at gå ind og medvirke,
og det synes jeg er meget, meget positivt. Vi snakker så meget om sektorintegration, og hvad er vigtigere, end at virksomhederne inden for en bestemt nøglesektor selv går ind og tager et ansvar, selv går ind og yder en indsats?
Men der er en dialog og endda en meget konstruktiv dialog.
Jeg vil nævne et af de punkter, vi har diskuteret med en vis ivrighed med landbruget, men som jo også har været genstand for diskussion her i offentligheden.
I snart 15 år har vi haft en regel om, at der skal være låg på gyllebeholdere.
Det kan bl.a. være det naturlige flydelag, som dannes, hvis der er tilstrækkeligt med tørstof i gyllen.
Det er landmandens pligt at sørge for, at der er et tilstrækkeligt flydelag til stede.
Hvis der ikke er det, er det landmandens pligt at sørge for en anden tilstrækkelig overdækning.
Til trods for at reglerne nu har været gældende i årevis,
bliver de langt fra efterlevet effektivt af alle landmænd.
Regeringen ønsker at beskytte og bevare mangfoldigheden
i den danske natur.
Vandmiljøplanerne og ammoniakhandlingsplanen er væsentlige skridt i den rigtige retning.
I den forbindelse mener jeg også, at vi skal værne om livet på landet og i vores landsbyer, og derfor fandt jeg det nødvendigt med et hurtigt indgreb over for udvidelsen af eksisterende husdyrbrug eller etableringen af nye, som ligger tættere end 300 m fra landsbyer.
Til gengæld har de skærpede afstandskrav alene midlertidig karakter.
Der er blevet sat en bred høringsrunde i gang med frist til den 22. januar i år, hvor der vil være rig lejlighed til at komme med synspunkter, som vil blive inddraget i forbindelse med udformningen af permanente regler på området.
Det var væsentligt for regeringen og forligspartierne, at Vandmiljøplan II skulle sikre, at Danmark fuldt ud levede op til nitratdirektivets krav.
Det har Kommissionen anerkendt, og dermed har Danmark som det eneste land opnået Kommissionens godkendelse af et generelt handlingsprogram til implementering af nitratdirektivet.
Undskyld, jeg siger det, det er flot.
Opfyldelsen af målsætning for Vandmiljøplan II vil således dels være en sejr for miljøet i Danmark, dels lægge et internationalt niveau for miljøkravene til intensiv husdyrproduktion. Fuld opfyldelse af Vandmiljøplan II vil tilskynde EU til at fastholde den danske målestok, og det vil styrke EU's arbejde for at forbedre miljøreguleringen af landbruget i en række andre EU-lande.
En miljøforsvarlig dansk landbrugsproduktion vil stå stærkt i den internationale konkurrence til gavn for både miljø og økonomi.
Forhandling