runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Dahlgaard (UP), 1999-10-13:
Men når man så ser på Nationalbankens seneste årsberetning, side 21 helt præcis, så viser det sig, at gennem de sidste 6 år - og det er faktisk den periode, hvor hr. Poul Nyrup Rasmussen har været statsminister i Danmark - er produktionen, realindkomsterne, nationalproduktet steget med 20 pct., mens det i de 11 eurolande er steget halvt så
meget, bare med 10 pct.
Med hvilken begrundelse i vækst skal vi da ind i euroland?
Jo, det er da rigtigt nok.
Jeg kan da i hvert fald bekræfte, at jeg også har den viden, at udsigterne for de kommende år er, at der i euro-området nok vil være en lidt større vækst end i Danmark, som altså efter 6 år med en meget kraftig vækst tager en vækstpause.
Men det er da slet ikke en mervækst i euro-området, som overhovedet vil få euro-området til at indhente det danske vækstforspring.
Det vil jeg gerne spørge statsministeren om ikke han er enig i.
Og for det andet mener jeg ikke, det er rigtigt - og det vil jeg også høre statsministerens kommentarer til - at der ikke er større udsving i eurokursen over for dollaren, end der tidligere var i D-markkursen over for dollaren.
Jeg står her med en illustration fra Økonomiministeriet af dollar-/D-mark-kursen og så til sidst dollar-/eurokursen, som viser, at vi i dag har den laveste eurokurs i forhold til dollaren gennem de sidste 10 år, når man kæder det sammen med D-marken.
Og det er jo ikke rigtigt, hvad statsministeren siger.
Der har været kraftige udsving, og euroen ligger skuffende lavt i forhold til de forventninger, som man meldte ud med i starten af året.
Det er jo et spørgsmål om, hvordan regeringen og unionspartierne kan give befolkningen det billede
, som man helt entydigt giver, at euro-området, ØMU-området, er et område præget af vækst og stabilitet og dér må vi med, når situationen er, at der jo ikke er vækst i euro-området, at der ikke har været det, og at stabiliteten - hvis man skal være lidt fræk - er, at euroen har været stabilt faldende, siden den blev indført.
Jacob Buksti (S), 1999-10-13:
Siden Murens fald har vi set konturerne af et helt nyt Europa vokse frem.
Der er sket fantastisk meget på det europæiske kontinent i de senere år.
På den positive side er der sat gang i udvidelsen af EU
med en række nye lande, hvoraf de fleste er nye demokratier i Central- og Østeuropa.
På den negative side har vi været vidne til en række dybt tragiske begivenheder på Balkan.
Samarbejdet i EU har været præget af disse begivenheder.
Der er sat skub i udviklingen på en række områder, som berører de danske forbehold.
En afgørende ting er, at euroen nu er en realitet, men også på det retlige og forsvarsmæssige område, er der bevægelse.
Partierne bag forespørgslen har derfor ønsket at høre, hvordan regeringen vurderer udviklingen i det europæiske samarbejde.
Vi ønsker især at få belyst, hvilke politiske overvejelser regeringen gør sig vedrørende de danske forbehold.
Vi ser frem til regeringens redegørelse, og vi håber på en grundig debat om Danmarks placering i det europæiske samarbejde.
Besvarelse
Frank Dahlgaard (UP), 1999-10-13:
»Hvorledes kan regeringen begrunde sit ønske om at erstatte kronen med EU's euro med hensynet til den økonomiske vækst og investeringerne, når den økonomiske vækst de sidste 6 år har været dobbelt så kraftig i Danmark som i de 11 eurolande?«
Skriftlig begrundelse
Det fremgår således af Berlingske Tidende, Erhvervssektionen, den 6. oktober 1999, at udenlandske virksomheders opkøb i Danmark er fuldt på højde med danske virksomheders opkøb i udlandet.
I 1997 og 1998 var de udenlandske virksomheders opkøb i Danmark endog klart større end danske virksomheders opkøb i udlandet.
Intet tyder på nogen skæv udvikling i investeringsinteressen.
Lene Espersen (KF), 1999-10-13:
Indimellem er det meget, meget svært for Det Konservative Folkeparti at se, hvad der egentlig er dagsordenen for Dansk Folkeparti.
Det kan der være flere forskellige årsager til, men jeg må sige om den her diskussion, at jeg synes, det er udtryk for en utrolig mangel på respekt for befolkningen, når Dansk Folkeparti fremturer på den her måde.
Jeg synes faktisk ikke, de kan være det bekendt.
Det, som nu sker, hvor vi siger, at vi giver tid til debat, er da den bedste måde at vise respekt for de mange mennesker på, som enten er skeptiske, tvivlere, eller bare er usikre, fordi det her er meget teoretisk og meget svært stof at forstå.
Det her er da den bedste sikkerhed for, at man ikke bare udskriver en afstemningsdato i overmorgen og så siger: Nu er meningsmålingerne gode, I får 4 uger, og så laver vi en afstemning.
Det, at der er så mange partier i Folketinget, der siger: Vi tager den åbne debat, før vi laver en afstemningsdato, er da en håndsrækning til alle, der bare er en lille smule skeptiske, og jeg kan simpelt hen ikke forstå, at Dansk Folkeparti ikke fatter det.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-10-13:
»Vil statsministeren redegøre for det principielle i, at regeringen ikke i finanslovforslaget budgetterer med beslutninger, der er truffet af Folketinget?«
Skriftlig begrundelse
Ved lovene nr. 400, 401 og 402 af 2. juni 1999 bemyndigedes trafikministeren endvidere til at anlægge en række nye hovedlandeveje.
Udgifterne vedrørende ovenstående af Folketinget vedtagne forslag optræder ikke på forslag til finanslov 2000.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-10-13:
Jeg vil allerførst sige noget, der er meget magtpåliggende for mig: Det skal stå fuldstændig klart, at regeringen naturligvis respekterer spillereglerne og dermed også efterlever de beslutninger, som er vedtaget af Folketinget.
Det er klart, at regeringens ansvar for og målsætninger om at føre en ansvarlig økonomisk politik selvfølgelig samtidig er det, vi hele tiden er opmærksomme på.
Vi har selvfølgelig ikke ubegrænsede midler.
Der må vælges, hvilke opgaver vi vil have løst i dag, og hvilke opgaver der nødvendigvis må vente til i morgen.
Og dernæst: Hvordan skal det finansieres?
Jeg vil derfor meget kort her i mit første svar til hr. Kristian Thulesen Dahl opholde mig ved de to konkrete oplysninger, som hr. Thulesen Dahl begrunder sit spørgsmål til mig med.
Den første er om anlægslovene for motorvejsstrækningerne.
Jeg har spurgt trafikministeren om hendes opfattelse, og hun har oplyst, at det fremgår af bemærkningerne til anlægslovene for motorvejsstrækningerne, »at påbegyndelsestidspunktet, anlægstakten og åbningstidspunkterne vil afhænge af den årlige finanslovbevilling«.
Endelig gør trafikministeren opmærksom på, at partierne bag finansloven for 1999 aftalte en vejpulje på 100 mio. kr., hvoraf 15 mio. kr. er afsat til at skulle anvendes til detailprojektering og eventuel forlods ekspropriation på rute 9, 18 og 21. Så ganske kort om mammografisagen: Jeg har drøftet sagen med sundhedsministeren, før jeg kom her i salen.
Han gør mig og Folketinget opmærksom på, at der i det beslutningsforslag, der blev vedtaget i maj 1999, ikke er angivet en konkret model for, hvordan mammografiundersøgelserne skal finde sted.
Debatten viste faktisk også, at partierne bag folketingsbeslutningen ikke havde en klar fællesopfattelse af modellen, og det er selvfølgelig noget af det, vi må drøfte nu.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-10-13:
Jeg er selvfølgelig meget glad for og havde da ikke forventet andet, end at statsministeren ville sige, at regeringen ville følge spillereglerne.
Men jeg er faktisk i den situation på det konkrete punkt, der hedder mammografiscreening, at jeg har meget svært ved at se, at regeringen følger spillereglerne.
Må det ikke være sådan, vil jeg spørge statsministeren, at når et flertal her i Folketinget vedtager et beslutningsforslag, som pålægger regeringen at gøre noget bestemt, så skal regeringen selvfølgelig drage omsorg for at leve op til sin forpligtelse og udføre det, flertallet i Folketinget har bestemt, uanset om regeringen selv har været modstander af det pågældende forslag, og uanset om regeringen finder, at det er uheldigt at gennemføre forslaget. Det må vel være spillereglerne, og det er det principielle, jeg gerne vil have statsministeren til at bekræfte her i dag.
Sådan er spillereglerne, og derfor har regeringen en forpligtelse til at leve op til de spilleregler.
I den konkrete situation har regeringen ikke gjort det, for hvis regeringen havde levet op til sit ansvar i den konkrete sag om mammografiscreening, så havde regeringen naturligvis i sit finanslovforslag indbudgetteret udgifter til gennemførelsen af det, flertallet her i Folketinget har bestemt.
Når statsministeren så siger, at man vil tage det op i finanslovdiskussionen senere, jamen så er statsministeren jo i den selvskabte situation, at han har sørget for, at det ikke er alle de partier, der står bag forslaget om mammografiscreening, der diskuterer i det forum.
Og det vil sige, at det, statsministeren lægger op til, er, at man skal gemme diskussionen om det her bag lukkede døre i Finansministeriet i stedet for at tage den åbne drøftelse, som Folketingets flertal gjorde, da man vedtog forslaget i maj 1999. Men det, jeg gerne vil have at statsministeren bekræfter, er, at regeringen naturligvis er forpligtet til at løfte den opgave, som flertallet i Folketinget har besluttet, også selv om regeringen er modstander af det.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-10-13:
Se, sagen er den, at det at sige, at nu skal regeringen gennemføre det helt konkret, forudsætter jo, at vi har en fuldstændig fælles melding fra partierne om, hvad det så helt konkret er, regeringen skal gennemføre.
Og som sundhedsministeren så rigtigt siger til mig: Da vi havde debatten i maj måned 1999, var det faktisk meget uklart, hvad det helt konkret var, partierne var enige om.
Her stod Dansk Folkeparti med én konkret opfattelse, og herovre stod nogle andre partier med en anden konkret opfattelse.
Kort sagt, der var ikke klarhed over, hvad det helt konkret var, man skulle gennemføre, og der var slet ikke klarhed over, hvad hr. Thulesen Dahl sikkert kender fra sit daglige virke: Der var ingen, der fortalte, hvor pengene skulle komme fra.
Altså ingen enighed om den konkrete model og ingen klarhed om, hvor skulle pengene komme fra.
Dertil kommer noget andet, der er dybt alvorligt, meget alvorligt: Tænk, hvis vi nu kommer i den situation, at vi i bare iver for at lave en landsdækkende mammografiundersøgelse risikerer, at de kvinder, som har brug for en hurtig behandling i tilfælde af brystkræft, ikke kan få det, fordi vi bruger en masse af vores ressourcer på en landsdækkende mammografiundersøgelse.
Der er mange overvejelser, der skal gøres her.
Men summa summarum
Og dernæst: Har man nogle bud på, hvordan det her skal finansieres? Det er det, der sker, og dermed heller ingen - ingen - usikkerhed om, at regeringen til enhver tid lever op til Folketingets ønsker.
Det er derfor, vi har demokrati i vores land.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-10-13:
Jeg er fuldstændig overbevist om, at det bliver en særdeles god dag, og ikke mindst fordi jeg jo får lejlighed til at diskutere med statsministeren det meste af eftermiddagen og aftenen, også om den europapolitiske udvikling, og det ser jeg meget frem til.
Jeg har forberedt mig grundigt, så jeg glæder mig til en rigtig god debat.
Med hensyn til det konkrete her er jeg glad for statsministerens tilsagn om, at den kreds af partier, der stod bag beslutningsforslagets vedtagelse, bliver inddraget i den diskussion, som man i tekstanmærkningen i finansloven skriver der skal være omkring finansiering.
Så langt, så godt
Så gentager statsministeren i sit svar regeringens motiver imod forslaget, hvorfor regeringen var modstander af forslaget tilbage i maj.
Og kan statsministeren og jeg ikke bare blive enige om i dag, at det egentlig er fuldstændig uinteressant i forhold til den principielle diskussion, nemlig at der ikke er tvivl om, at når Folketingets flertal har vedtaget et sådant beslutningsforslag, så skal det også føres ud i livet?
For mig var det krystalklart, hvad der blev vedtaget.
Det er krystalklart, hvad der skal ske, og jeg tror kun, man kan have en anden opfattelse,
hvis man grundlæggende har været modstander af, at det forslag blev vedtaget, helt fra starten. Det, jeg gerne vil anfægte, er, at man bruger den politiske motivering i sin tid, som gjorde, at man var modstander, til at forsøge at forhale og fordreje og forsinke det her forslags gennemførelse.
Men summa summarum
: Statsministeren er enig i - eller hvad? - at det her selvfølgelig skal gennemføres, når et flertal i Folketinget har besluttet det, også selv om regeringen måtte finde, at det er økonomisk uansvarligt, og regeringen måtte finde, at det er et forkert forslag, der er blevet vedtaget.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-10-13:
Den første del af mit svar understregede klart, hvad det er, vi har foran os her.
Der skal ikke være et sekunds tvivl om, at regeringen til hver en tid efterlever Folketingets flertals beslutninger, til hver en tid!
Når det så er sagt, er jeg også nødt til at sige: Det var ikke klart, det, man vedtog i maj måned.
Det var ikke præcist, og det var ikke konkret.
Jeg har teksten her.
Det er
det andet.
Og det tredje, jeg så må sige, er, at jeg ser så også frem til, at alle partier fortæller, hvor pengene skal komme fra, og at alle partier er opmærksomme på, at en landsomfattende mammografiundersøgelse ikke medfører den risiko, at kvinder, der kommer ud for brystkræftkonstatering, må vente for længe, inden de kan blive behandlet af de læger og af det sygehusvæsen, som vi selvfølgelig har krav på skal fungere fuldt og helt.
Det er altså sådan, at heller ikke Dansk Folkeparti kan smyge sig udenom, at der er nogle prioriteringer, der skal foretages, og regeringens prioritering er i alle tilfælde, at de kvinder, der får konstateret brystkræft, skal kunne komme til behandling så hurtigt som overhovedet muligt inden for forsvarlige tidsrammer, som Sundhedsstyrelsen og sygehusvæsenet kan stå inde for.
Det er lige så fundamentalt.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-10-13:
Jo, men som opfølgning på statsministerens svar vil jeg gerne stille et spørgsmål: Der kommer en dato på et eller andet tidspunkt, men hvor kort tid mener statsministeren det er rimeligt at der kan gå, fra en sådan folkeafstemning bliver udskrevet, og til den afholdes? Fuld respekt for, at der ikke kommer en dato i dag; der kommer en dato på et eller andet tidspunkt.
Men kan vi så være sikre på, at der er en forsvarlig minimumsperiode fra det tidspunkt, hvor man udskriver en folkeafstemning, til den afholdes, så det ikke bliver sådan, at man lige har set i tre meningsmålinger i rap, at nu ser det lidt godt ud, og at man derfor lige har sat sin egen kampagne på benene, og så får vi lige en lynafstemning, der skal tage befolkningen på sengen?
Kan vi være lynende sikre på, at der går en forsvarlig periode, fra den folkeafstemning bliver udskrevet, til den bliver afholdt, og hvor lang er sådan en periode efter statsministerens mening, for at den er forsvarlig?
Jamen jeg skal bare afslutningsvis sige, at Dansk Folkeparti naturligvis ønsker at medvirke til at finde den rigtige prioritering og også ønsker at medvirke til at finde en finansiering af det forslag, vi har været med til at vedtage, og vi ser selvfølgelig frem til de diskussioner, vi får med regeringen i den henseende.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Dahlgaard (UP), 1999-10-13:
Statsministeren holdt jo en på mange måder udmærket åbningstale, men da man kom til afsnittet om euroen og afskaffelse af den danske krone, hvor statsministeren havde tre begrundelser, så var der én, der især var mærkelig for dem, der følger lidt med, og det var begrundelsen om hensynet til danske arbejdspladser og hensynet til beskæftigelsen, for ifølge regeringens og Økonomiministeriets egne tal bliver arbejdsløsheden i Danmark i år af størrelsesordenen 4½ pct., medens arbejdsløsheden i euroområdet, de 11 lande, som allerede har fællesmønten, er oppe på 10½ pct., og det afføder naturligvis spørgsmålet: Hvorfor i alverden skal vi tilslutte os et område med så stor arbejdsløshed, og hvordan kan statsministeren på baggrund af den faktiske situation bruge det som en begrundelse?
Det, statsministeren siger i sit svar, er jo den første begrundelse.
Statsministerens første af tre begrundelser for at afskaffe kronen og indføre fællesmønten var jo en valutakrise, og dér har statsministeren selvfølgelig en pointe: En lille valuta er, selv om den er stærk, mere udsat for de store spekulative bevægelser end en stor valuta
, selv om denne måske er lidt rådden i kanten, ligesom et stort, rustent tankskib ligger mere stabilt i søen, så længe det ikke synker, end en lille, effektiv motorbåd. Det var jo den første begrundelse, men hvad med den anden begrundelse, nemlig beskæftigelsen på de danske arbejdspladser?
Det går jo godt.
Er det ikke hovedproblemet nu og formentlig i årene fremover, at der er mangel på arbejdskraft i Danmark? Ikke i Tyskland og Frankrig og Euroland, hvor de slås med arbejdsløshed og alle de problemer, men i Danmark. Hvordan kan man begrunde det med det?
Og hvordan kan man begrunde det med hensynet til den danske konkurrenceevne, når den nærmest er i top ifølge regeringens egen strukturovervågningsrapport fra maj måned?
Ja, det hedder den faktisk.
Her er der jo den ene flotte tabel efter den anden, bl.a. over den danske konkurrenceevne, som ifølge The World Competitiveness Report er nummer 4 på listen over de 15 EU-lande.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-10-13:
Jeg vil godt spørge statsministeren, om han ikke godt vil svare på selve det spørgsmål, der er stillet, nemlig beskæftigelsen.
Og konkret kunne jeg godt tænke mig, at statsministeren svarede på dette spørgsmål: Er det ikke korrekt, at da den socialdemokratiske Schröderregering kom til i Tyskland, steg arbejdsløsheden kraftigt, bl.a. fordi Schröder ønsker at føre denne europolitik?
Det brød hans finansminister, Oscar Lafontaine, sig ikke om.
Han ønskede at føre en politik af hensyn til beskæftigelsen.
Derfor måtte han så gå. Jeg ved godt, at statsministeren støtter Schröders linje og ikke beskæftigelseslinjen, men det er en intern diskussion i det tyske socialdemokrati, som vi desværre mangler at se lidt til i det danske socialdemokrati.
Kan statsministeren ikke bare bekræfte over for os, at det her handler om et politisk valg: om man vil føre den hårde Schröderpolitik eller den beskæftigelsesorienterede Lafontainepolitik, og at det er det, eurodebatten handler om, når vi snakker om beskæftigelse?
Frank Dahlgaard (UP), 1999-10-13:
Jeg vil ikke sige, at jeg indrømmer det, men det er en soleklar ting, at en lille valuta er mere sårbar over for store bevægelser på valutamarkedet end en stor.
Det var statsministerens første begrundelse, og den er der noget om, men den anden, beskæftigelsen, er stadig væk mystisk. Statsministeren nævnte selv, at vi havde en optakt, og at der var lidt valutakrise i, var det begyndelsen af sidste år, hvor vi måtte hæve renten lidt og kronen var lidt under pres, men det tog jo af, fordi der ikke er noget at komme efter.
Når der i hovedtrækkene er orden i økonomien, så er der grænser for, hvor længe man spekulerer.
Der var måske nogle amerikanere og japanere, der mente, at den danske krone var ligesom den svenske og måske den norske, hvor man ikke havde fået strammet til og lavet pinsepakke.
Men da det blev klart i løbet af nogle dage og uger, ja, så kom man over det.
Så konklusionen er vel egentlig, at holder man bare orden i økonomien, så kan man også ride den sag af.
Men statsministeren mangler stadig væk at forklare sig, for Danmark har haft en stærk økonomi her de senere år, mens Frankrig og Tyskland, Centraleuropa og Euroland har haft det dårligt.
Så det er jo ikke rigtigt, som statsministeren siger, at Danmark ikke kan køre forholdsvis godt, selv om det går ringere udeomkring.
Det er jo rent faktisk det, der er sket.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-10-13:
Jeg vil godt bede statsministeren bekræfte, at en af de mest ustabile valutaer, vi kender, nemlig dollaren, er
verdens største valuta, mens den formentlig mest stabile af alle valutaer, nemlig schweizerfrancen, er en meget lille valuta.
Så jeg vil bede de ærede andre deltagere i den her debat om at lægge vrøvlet til side og koncentrere sig om beskæftigelsen.
Og dér vil jeg godt bede statsministeren om at gå ind på det spørgsmål, som jeg stillede, nemlig om det ikke er korrekt, at europolitikken har ført til meget dårlige beskæftigelsesresultater i Tyskland.
Nu brugte jeg Tyskland som et konkret eksempel, fordi Tysklands økonomi jo har
Og det spørgsmål synes jeg statsministeren skylder at besvare.
Det er faktisk et sagligt spørgsmål, som handler om det spørgsmål, som er stillet til besvarelse her i Folketingssalen.
Frank Dahlgaard (UP), 1999-10-13:
Den sidste del af svaret synes jeg var interessant: at Danmark kan lære de andre noget. Så det er altså ikke først og fremmest af hensyn til danske arbejdspladser, for dér kører det godt, og dér har vi selv lavet en ordentlig økonomisk politik, bl.a. med den kickstart-økonomi, som vi med et stort bredt flertal i Folketinget gav den danske økonomi kort tid efter, at hr. Poul Nyrup Rasmussen var tiltrådt som statsminister, og som jo ikke var noget, vi skulle spørge om i EU-systemet, som man ellers ville skulle, fordi det var et selvstændigt land, der satte en fornuftig udvikling i gang.
Men jeg vil gerne slutte dette spørgsmål med lige at stille statsministeren et spørgsmål: Hvad er arbejdsløsheden egentlig i andre små lande, der er uden for eurosystemet? Tag Norge, tag Schweiz, tag Island, tag Liechtenstein.
Det er vist de resterende EFTA-lande, som er udenfor, og hvor man i den offentlige debat, der jo helt er domineret af eurotilhængere, vel ofte får det indtryk, at det står skidt til dér.
Jamen er det ikke landområder og befolkninger, hvor velfærden er i top og arbejdsløsheden er i bund?
Jeg spørger bare.
Hvad skal vi så bruge »hensynet til beskæftigelsen« til i en eurosammenhæng?
Peter Skaarup (DF), 1999-10-13:
Det var jo lidt provokerende, må jeg nok sige, da statsministeren begyndte at nævne alle de her små stater, som var så ufornuftige at være alene og uden for det her.
Må jeg ikke lige sige, at to af de stater, som også er interessante, er Sverige og England, som også står udenfor, og da er det jo sådan, at der er et par socialdemokratiske folketingsmedlemmer, hr. Holger Graversen og hr. Klaus Hækkerup, der har anbefalet, at man netop set fra regeringens side skulle vente med at tage en folkeafstemning i Danmark, vente med at tilslutte sig det her for at afvente, hvad de to lande gør.
I den forbindelse synes jeg da det kunne være interessant at høre statsministerens holdning til, om ikke også det var en mulighed.
For det er jo to af vore største handelspartnere, England og Sverige, som vi i en vis udstrækning følger på mange områder.
Hvorfor skal vi ikke gøre det på det her område også, hvor vi har vore muligheder for fortsat at eksportere og handle med andre lande uden altså at være bundet ind i det her snævre politiske system, som det også bliver, og som statsministeren også har indrømmet at det bliver?
Giver det ikke anledning til nogle overvejelser?
Hvorfor skal vi partout fra dansk side gå i front i forhold til de her to store handelspartnere?
Så vil jeg godt lige spørge, hvornår regeringen mener vi har haft god tid til at diskutere det her.
Og var det så ikke rimeligt, at regeringen på det her tidspunkt sagde: O.k., vi har en politik i regeringen om, at vi skal tilslutte os euroen, derfor ser vi frem til, at man kan holde en folkeafstemning på et eller andet præcist tidspunkt. Det er altså urimeligt over for den store del af befolkningen, som stadig væk er meget skeptisk over for Unionen - det er en meget stor del af befolkningen - at man ikke spiller rent ud og siger: Nu kommer debatten, og nu vil vi have den folkeafstemningn inden for en periode.
Det er urimeligt over for de mennesker, der skal planlægge, de virksomheder, der skal planlægge ud fra det her, men altså også i forhold til befolkningen som helhed, som er meget skeptisk, og som statsministeren har lovet mange gange at man vil tage med på råd.
Var det så ikke rimeligt at spille ud nu og sige: O.k.,
dér bliver folkeafstemningen?
Hvad siger statsministeren til det?