runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Hækkerup (S), 2000-04-05:
Dette forslag handler om at sikre en regional dækning ved udbudsplaceringen af de kortere videregående uddannelser.
For Socialdemokratiet er det vigtigt, at udbudsplaceringen foregår sådan, at vi sikrer både kvaliteten og en regional dækning.
For os er kvalitet og regional dækning ikke modsætninger.
Tværtimod er det at skabe stærke faglige miljøer af høj kvalitet afgørende for, at vi kan fastholde en bred regional dækning.
Høj kvalitet
alle steder, hvor der udbydes kortere videregående uddannelser, er på lang sigt det vigtigste for at sikre denne regionale dækning.
Derfor handler KVU-reformen for os om via kvalitet at sikre, at der overalt i landet er gode uddannelsestilbud.
Det er i øvrigt den samme tanke, der ligger bag eksempelvis vores støtte til loven om CVU.
Af beslutningsforslaget fremgår det, at forslagsstillerne mener, at udbyderne af korte videregående uddannelser hovedsagelig er blevet placeret i de større byer på bekostning af lokalsamfundene.
På baggrund af både ministerens redegørelse her i dag og den diskussion, der har været på baggrund af ikke alene samrådet i går, men også reformen - som jeg i øvrigt måske skal bemærke blev enstemmigt vedtaget her i Folketinget -
mener jeg, at det billede, der tegnes i beslutningsforslaget, er helt fortegnet, selvfølgelig først og fremmest fordi det at sikre kvaliteten netop er nøglen til, at kortere videregående uddannelser også kan udbydes uden for de større byer, men lige så vel fordi den regionale dækning sikres gennem forlagt undervisning.
Og netop forlagt undervisning betyder jo, at også de steder, hvor der nu bliver forlagt undervisning, bliver en del af et større fagligt miljø og dermed regionalt også kommer til at stå stærkere.
Det er for Socialdemokratiet opgaven: at sørge for, at det regionale går hånd i hånd med den høje kvalitet af uddannelserne og dermed give hver enkelt uddannelsessøgende en garanti for høj kvalitet i undervisningen og en uddannelse, der peger fremad og kan bruges bredt.
Og at give hvert enkelt uddannelsessted mulighed for at udbyde lige præcis dét er den bedste garanti for den lokale og den regionale dækning. På den baggrund, med ministerens redegørelse in mente, mener vi, at både kvaliteten og den regionale dækning er sikret, og vi skal derfor afvise forslaget.
Karen Rønde (V), 2000-04-05:
Venstre er medforslagsstiller på et forslag til folketingsbeslutning om sikring af en bredere regional dækning ved den fremtidige placering af de korte videregående uddannalser.
Når Venstre oprindelig stemte for KVU-reformen, var det, fordi kvalitet i alle former for uddannelse ligger Venstre meget på sinde.
Det er vigtigt, at unge mennesker, der i dette tilfælde bruger 1-2 år på at uddanne sig efter deres ungdomsuddannelse, ikke spilder tiden, fordi den uddannelse, de følger, er dårligt tilrettelagt, eller fordi underviserne ikke er ordentligt efteruddannede.
Netop de korte videregående uddannelser har jo et klart erhvervsmæssigt sigte, og det stiller krav til aktualitet og høj kvalitet.
Imidlertid mener vi i Venstre, at det samtidig er vigtigt at fastholde et grundlag for lokalsamfundene.
Det er regeringen også enig med os i, for den skriver jo i sin nye regionalpolitiske redegørelse, at der skal tages regionalpolitiske hensyn for at undgå fattige danske regioner, og at der allerede er problemer med bl.a. Lolland, Langeland, Bornholm og flere jyske områder.
De halter langt bagefter, og det skaber en skæv udvikling i landet.
Hvad gør vi så med de her korte videregående uddannelser, for det er klart, at høj faglig kvalitet fordrer en vis volumen?
Vi må i Venstre sige, at vi havde håbet, at ministeren havde brugt sin hjemmel til at placere uddannelserne på en mere heldig måde, for som vi forstår det, kommer undervisning fremover til at foregå på de store skolers nåde.
For den eneste mulighed for undervisning i udkantsområderne er, hvis en stor skole forlægger undervisning hertil. Vi vil med dette beslutningsforslag opfordre ministeren til at fremsætte et lovforslag, der sikrer, at hensynet til lokalsamfundene opprioriteres.
Det betyder dels, at der bør foretages en fordeling, så korte og mellemlange uddannelsesinstitutioner ikke klumpes sammen i enkelte byer - prioriteringen heraf bør anskues under ét - dels mener vi, at de mindre skoler bør gives en chance for selv at danne netværk også sammen med større skoler.
Så må vi efter en forsøgsperiode se, om kvaliteten er acceptabel, for det er naturligvis afgørende.
Hvis ikke sådanne lokale hensyn prioriteres mere konsekvent end hidtil, tror Venstre, at lokalområderne tømmes for de unge, der vil mere end en ungdomsuddannelse.
Thorstein Theilgaard (SF), 2000-04-05:
SF deler fuldt ud og mere til forslagsstillernes intentioner om, at der i forhold til udbudet af de nye kortere videregående uddannelser skal være taget særlige hensyn til udkantsområderne.
SF har været og er fortsat særdeles optaget af, at så mange dele af Danmark som muligt har forskellige typer af uddannelsestilbud.
Men dermed hører enigheden også op.
Efter SF's opfattelse er beslutningsforslaget i bedste fald upræcist og meget lidt operativt.
Af forslaget fremgår det, at alle områder skal tilgodeses. Jeg skal derfor spørge forslagsstillerne: Hvor er det præcist, dvs. i hvilke byer, i hvilke områder er forslagsstillerne i forhold til de korte videregående uddannelser ikke tilfredse med den nuværende placering af KVU-udbudet? Efter SF's opfattelse har der og er der fortsat grund
til at arbejde for tre helt særlige områder i forhold til KVU-udbudet
Det drejer sig om Tønder, det drejer sig om Holbæk og i særdeleshed om Bornholm.
Bornholm har vores helt særlige interesse på grund af Bornholms geografiske placering.
SF har på den baggrund ganske målrettet, synes vi selv, gået efter at sikre at få lagt undervisning disse tre steder, og jeg må da sige, at jeg ikke tror, det er blever sværere at få lavet nogle gode aftaler på grund af SF's pres.
Det tyder nu på, at det faktisk er lykkedes at sikre udbud af korte videregående uddannelser i Tønder, i Holbæk og ikke mindst på Bornholm.
Derfor synes vi faktisk fra SF's side, at beslutningsforslag nr. B 113 er blevet overhalet af udviklingen, er blevet overflødigt.
At SF ikke på det foreliggende grundlag støtter B 113 er ikke ensbetydende med, at vi har udskrevet en blankocheck til ministeren med hensyn til Tønder, Holbæk og Bornholm.
Vi vil sammen med hele Uddannelsesudvalge - jeg håber i hvert fald, at det er hele Uddannelsesudvalget, inklusive hr. Brian Mikkelsen - følge udviklingen meget, meget tæt i den kommende tid.
Vi vil være sikre på, at aftalerne kommer i hus, at aftalerne er så gode, som vi har fået en opfattelse af, og at de er bæredygtige også ud over studieåret 2000.
Vi vil også interessere os for, at forlagt undervisning kan være det, der på sigt kan udvikle sig til, at f.eks. Bornholm kan få en rigtig skolegodkendelse inden for turistuddannelsen, sådan at de kan få en egentlig KVU-institution.
Vi synes, at det, der er det langsigtede perspektiv i forhold til forlagt undervisning, er, at det kan være med til at sikre et spændende uddannelsesmiljø, som kan udvikle sig så godt, at vi nogle steder, hvor vi ikke har dækning i dag, og hvor vi bliver nødt til at bruge forlagt undervisning, rent faktisk kan få KVU-institutioner på sigt.
Aase D. Madsen (DF), 2000-04-05:
Da Dansk Folkepartis ordfører desværre ikke kan være til stede, skal jeg fremføre hr. Christian H. Hansens synspunkter.
I loven om kortere videregående uddannelser, som blev vedtaget i 1997, blev bl.a. kravene til udbudsplacering fastsat.
Efterfølgende har det vist sig, at den regionale dækning ikke har været tilstrækkelig til at sikre den rette hensyntagen til de mindre regioner i Danmark.
Uddannelserne er primært blevet placeret i de større byer på bekostning af lokalsamfundene.
Dette indebærer, at universitetsbyer favoriseres på bekostning af yderkantsområderne såsom Sønderjylland, Vestjylland, Nordjylland, Bornholm, Lolland-Falster og Nordvestsjælland.
Undervisningsministeriets argument for denne skæve fordeling er hensynet til kvalitet. Det er Dansk Folkepartis opfattelse, at ministeriet ikke på forhånd hverken kan eller skal afgøre, hvem der vil være i stand til at levere kvalitetsundervisning.
Kvalitetsundervisning behøver ikke at hænge sammen med den geografiske beliggenhed eller med størrelsen af uddannelsesinstitutionen.
Derimod kan den opnås ved, at flere uddannelsesinstitutioner samarbejder om at udbyde uddannelserne.
Det er vigtigt at bevare lokalsamfundenes muligheder.
De har behov for disse uddannelsesinstitutioner.
Dette kan medvirke til at give disse mindre byer og landdistrikter en identitet, ligesom det kan medvirke til, at de unge mennesker, som allerede bor i omegnen, fastholdes. Endelig vil det kunne tiltrække unge mennesker fra større byer i lokalsamfundet.
Susanne Clemensen (CD), 2000-04-05:
I CD støtter vi intentionerne i beslutningsforslaget, som går ud på at sikre en regional dækning af de korte videregående uddannelser ved udbudsplaceringen.
Men det må naturligvis ske under skyldig hensyntagen til, at kvaliteten af uddannelserne ikke svækkes.
Det er også de to overordnede hensyn, nemlig kvalitet og regional dækning, der ligger til grund for den nyligt overståede udbudsplacering.
I CD har vi været optaget af at sikre, at den uddannelsesinstitution, der blev vurderet til ikke at kunne bære udbud af en eller flere af de 13 nye korte videregående uddannelser, får mulighed for at samarbejde med en anden uddannelsesinstitution, som er blevet godkendt til at udbyde en eller flere korte videregående uddannelser, om det, som kaldes forlagt undervisning.
For os er det nemlig, ligesom for forslagsstillerne, vigtigt, at den regionale dækning sikres med det håb, at forlagt undervisning kan udvikle en søgning og et fagligt miljø, som kan danne grundlag for en senere selvstændig udbudsgodkendelse. Derfor mener vi, at institutioner, der er godkendt til at udbyde en KVU-uddannelse, naturligvis skal medvirke til at sikre, at det KVU-uddannelsesmiljø, der findes i et område, bevares og videreudvikles gennem samarbejdsaftaler om forlagt undervisning.
Det drejer sig helt konkret om Bornholm, den vestlige del af Sønderjylland, Djursland, Odsherred, Lolland-Falster, det nordlige Jylland og Sydfyn.
Der, hvor der er sonderinger i gang, håber vi, at der meget snart vil blive indgået aftaler om forlagt undervisning, som ministeren i oversigtsform kan oversende til Uddannelsesudvalget, så vi ved selvsyn kan konstatere, at tingene er i orden, sådan som ministeren oplyser.
Derfor forbeholder vi os i CD vores endelige stillingtagen til beslutningsforslaget, som vi behandler her i dag.
Det afhænger nemlig af, hvad der sker i de kommende uger eller måneder.
Men vi har noteret os, at ministeren og hendes embedsmænd vil følge og støtte
uddannelsesinstitutionernes aftaler om forlagt undervisning meget tæt, og at ministeren har tilkendegivet, at såfremt der viser sig vanskeligheder, kan det blive nødvendigt at sikre forlagt undervisning gennem en lovændring.
Søren Kolstrup (EL), 2000-04-05:
Jeg kan meddele, at Enhedslisten ikke kan støtte hr. Frank Dahlgaards forslag.
Det ville indebære, hvis man gik planken ud med det, at man ville invitere til endnu mere trafik, man ville invitere til endnu mere CO2-udslip.
Det ville vi aldrig kunne tage medansvar for.
Så undrer vi os i øvrigt over forslaget derved, at man ligesom antager, at det her er en fuldt ud offentligt finansieret bro, hvor man kan gøre hvad som helst med taksten, men vi skal ikke blande os i den diskussion.
Det eneste sted, hvor jeg kan give et løfte på Enhedslistens vegne om, at der måske kunne ske noget, er, hvis man nu ville lempe eller fjerne den afgift, som jernbanetrafikken ifølge anlægsloven skal levere, når den transporterer passagerer til lufthavnen, så man dermed ligesom ville lette den samlede jernbanetransport og forbedre den over broen.
I dét tilfælde ville vi godt være med til at diskutere det, men ellers afviser vi forslaget.
Poul Erik Dyrlund (S), 2000-04-05:
Der er jo tale om en ganske beskeden justering af ATP-lovgivningen, og der er tale om en tilpasning af loven, og den tilpasning kan vi selvfølgelig støtte. Det handler jo om, at vi derved sikrer, at der er overensstemmelse mellem de bestemmelser, der er i det forslag, der ligger til integrationslov, og de bestemmelser i dette forslag, for så vidt angår ATP.
Det er lidt konsekvensændringer, og dem kan vi støtte.
Svend Heiselberg (V), 2000-04-05:
Jeg kan stort set tilslutte mig det, trafikministeren har sagt.
Nu er det jo sådan, at det også er et fælles projekt, vi skal varetage, at der sker tilbagebetaling, så jeg er helt enig i, hvad trafikministeren sagde.
For Venstre har forudsætningen for vedtagelsen af både den faste forbindelse over Storebælt og nu Øresund jo været, at de to faste anlægsprojekter skulle brugerbetales og også inden for et overskueligt åremål, og det har vi i Venstre ikke til hensigt at ændre på.
Vi har den opfattelse, at vores oldebørn ikke skal hænge på den store broinvestering, som vi har vedtaget.
Jeg forstår heller ikke rigtig den tankegang
, at fordi at vi nu har fået asfalt at køre på i stedet for færger at sejle med, så skal priserne være langt lavere end før.
Venstre kan ikke støtte det foreliggende beslutningsforslag.
Jens Kirk (V), 2000-04-05:
Det er kort: Jeg kan forstå på ministeren, at han faktisk lover os her, at han vil gå hjem og sige til sin styrelse, at der i år, også inden vi finder en god løsning på, hvordan vi klarer foråret og efteråret, så vil blive stillet et større beløb til rådighed til mere fodring af gæssene i området.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-05:
»Kan statsministeren bekræfte, at Danmark altid på et senere tidspunkt vil kunne tilslutte sig euroen, hvis vi stemmer nej den 28. september, mens det omvendt er umuligt at forlade euroen igen, i bedste fald usikkert, når vi først har sagt ja?«
Skriftlig begrundelse
Den forhenværende økonomiske overvismand professor Anders Ølgaard skriver i dagbladet Børsen mandag den 27. marts 2000 om mulighederne for at fortryde, hvis vi først har sagt ja til euroen og har fået den indført.
Ølgaards vurdering er, at er den danske krone først udskiftet med euroen, kan vi ikke forlade euroen igen uden samtidig helt at opgive vores EU-medlemskab. Anders Ølgaard slutter sit indlæg: »Derfor synes jeg, at det ville have været mere regulært at sige, at naturligvis kan alt ske her i verden, herunder jo også, i hvert fald i teorien, et sammenbrud af hele euroen.
Baggrunden for dette spørgsmål er jo, at folk begynder at sige til sig selv - nu interesserer det jo efterhånden menneskene i Danmark - at det her med euroen drejer sig om at afskaffe kronen for tid og evighed, og så er der mange, der siger: Jamen hvis vi stemmer nej nu, kan vi jo altid senere, hvis euroen viser sig at være den store succes, få en ny folkeafstemning, så vi kan stemme ja.
Vi kan altid komme ind, hvorimod hvis vi først har stemt ja og er kommet ind, kan vi ikke komme ud igen.
Er det ikke sådan, det forholder sig?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-04-05:
I internationalt samarbejde, og hvis man skal prøve at se på, hvad der tjener Danmarks interesser bedst, gælder det ofte om at være med blandt de bedste og komme med blandt de bedste for at få den stærkeste beskyttelse mod en barsk international verden så hurtigt som overhovedet muligt.
For hver ekstra dag, der går, bliver der på en måde skabt en usikkerhed for Danmark, og jeg ønsker derfor at medvirke til, at Danmark så hurtigt som muligt, men under udfoldelse af en demokratisk og god debat som den, vi har her i dag og forhåbentlig også frem til den 28. september, træffer en god beslutning.
Jeg ser ikke noget grundlag for at udsætte den afgørelse.
Det vil ikke tjene Danmarks interesser, det vil blot forlænge usikkerhedsperioden, og det vil jo dybest set heller ikke forandre hr. Frank Dahlgaards holdning til den fælles valuta.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-05:
Hvis vi træffer den fornuftige beslutning at stemme nej til euroen og holde fast i kronen, og hvis det skulle vise sig med årene, at velstanden bliver større i euro-området end hos os - den er jo lavere i øjeblikket - og at arbejdsløsheden bliver lavere i euro-området, end den er hos os, vil det da rykke ved min vurdering. Men man kan jo vente og se hen ad vejen, om den bliver den fantastiske succes, som enkelte af regeringens ministre hævder den allerede er.
Ministeren må da medgive mig, at euroen er faldet i kurs, sivet nedad i de 15 måneder, den har eksisteret, med 15-20 pct. i forhold til dollaren og 35 pct. i forhold til yenen, og jeg kunne blive ved.
Det er stort set kun den russiske rubel, euroen har klaret sig pænt i forhold til.
Og derfor spørger jeg: Skal vi virkelig have en folkeafstemning i løbet af 5-6 måneder?
Vi kan altid sige ja senere, hvorimod vi ikke kan komme ud, hvis vi først har sagt ja og er kommet ind.
Pia Kjærsgaard (DF), 2000-04-05:
Jeg vil da godt høre, om det er statsministerens usikre dage, der gør, at man nu har valgt folkeafstemningsdagen den 28. september.
Der har jo været tale om, at det først skulle være i år 2001 eller år 2002 eller måske slet ikke.
Det udtalte den tidligere politiske ordfører for Socialdemokratiet, hr. Jacob Buksti, og han var stærkt i tvivl på et tidspunkt.
Det kunne jeg da godt tænke mig at høre lidt om.
Hvad er det for nogle usikre dage, vi i øjeblikket bevæger os i, og hvad er det for en usikkerhed, der kommer, hvis det skulle gå hen og blive et nej den 28. september?
Jeg har dog aldrig hørt magen: usikre dage op til den 28. september!
Hvad er det for en kampagne, statsministeren er i gang med?
Er det en af de sædvanlige skræmmekampagner, hvor hele Danmarks befolkning nu skal gå og føle sig usikker, i hvert fald op til den 28. september, hvor statsministeren så vil slå i bordet og sige: Nu må vi altså have afskaffet denne usikkerhed, så sig ja den 28. september?
Hvad er det for en gang vås?
Det vil jeg godt have statsministeren til at redegøre for.
Egil Møller (DF), 2000-04-05:
Hvis statsministeren og andre får held til at narre den danske befolkning til at stemme ja til euroen, når vi skal have folkeafstemning, er det vel rigtigt, at så har vi én gang for alle fjernet mange beslutninger fra Danmark.
Det er der vel ingen tvivl om, og jeg tror også, statsministeren kan bekræfte over for mig, at en del af Danmarks handlefrihed, en del af den selvstændighed, vi har haft, i hvert fald går fløjten, og at vi ikke får mulighed for at få den igen.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-04-05:
Om euroens værdi må jeg sige til hr. Frank Dahlgaard, at vi har jo drøftet den mange gange tidligere.
Hvis det skal måles, om den fælles valuta har klaret sig godt, skal det ikke måles på dens kurs i forhold til den amerikanske dollar.
Hvis vi ser på medlemslandene inden for euro-området, er der stabilitet, og hvis vi ser på medlemslandenes fremgang i beskæftigelsen og nedadgående kurver på arbejdsløshedsområdet, dvs. stadig faldende arbejdsløshed, er det faktisk også gået rimelig godt. Så til fru Pia Kjærsgaard: Jeg ved ikke rigtig, hvad det er for noget med vås og sådan noget.
Hvad er det for en form, fru Pia Kjærsgaard anvender?
Hvad vil fru Pia Kjærsgaard med det?
Lad os diskutere realiteterne.
Realiteterne er, at så længe Danmarks holdning til den fælles valuta ikke er afklaret, så er der en usikkerhed, og realiteterne er også, at hvis Danmark siger nej til den fælles valuta, så står Danmark i en ny situation, der er usikker, der indebærer rentestigninger, der indebærer usikkerhed på finansmarkederne, der indebærer en usikkerhed i danske erhvervsvirksomheders planlægningsmuligheder i fremtiden.
Det er det, jeg hele tiden siger er utrolig vigtigt for det her lands fremtid.
Jeg taler også om, at det internationale kapitalmarked i dag bevæger sig meget hurtigere end før, også meget hurtigere end i 1992.
Jeg taler om, at vi beskytter vores land imod international spekulation i fremtiden ved at stå sammen med de andre som under en paraply og samtidig have handlefriheden til at føre vores egen beskæftigelsespolitik, vores egen socialpolitik, vores egen finanspolitik og fordelingspolitik, sådan som vi altid har gjort det, også i de 25 år, vi har været medlem. Endelig må jeg sige til hr. Egil Møller om selvstændighed: Som jeg sagde før til hr. Frank Dahlgaard, afskriver vi os en devaluering og en revaluering af den danske krone.
Til gengæld får vi også sikkerhed for, at de andre lande, Italien, Frankrig, Tyskland, ikke falder os i ryggen ved at nedskrive deres valuta og dermed få en konkurrencefordel.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-04-05:
Jeg vil gerne have svar på det stillede spørgsmål
: Kan statsministeren bekræfte, at Danmark altid på et senere tidspunkt vil kunne tilslutte sig euroen, hvis vi stemmer nej den 28. september, medens det ikke er muligt at forlade euroen igen, i bedste fald usikkert, hvis vi først har sagt ja?
Holger K. Nielsen (SF), 2000-04-05:
Jeg synes, at besvarelsen før viser noget om den manipulation, der foregår her.
Jamen vores situation til euroen er aldeles ikke uafklaret, den er meget afklaret.
Den er afklaret i den forstand, at vi sagde nej til ØMU'en i 1993.
Der er en fuldstændig afklaret situation i øjeblikket, og den afklaring ønsker den danske regering at få ændret.
Det vil sige, at det er nejsigerne, der står for, at vi skal fortsætte den udvikling, vi i øjeblikket er i, og det er jasiden, der vil have en forandring i udviklingen, hvor det faktisk går ganske godt, og det vil give en meget, meget stor usikkerhed, især om demokratiet, om de politiske konsekvenser, hvis vi går med i den fælles mønt.
Det er nejsiden, der står for stabiliteten, står for en videreførelse af den helt, helt afklarede situation, vi har i øjeblikket.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-04-05:
Jeg lagde mærke til, at statsministeren nu har skærpet sin skræmmekampagne, for ud over at true med rentestigninger og lignende hævder statsministeren nu, at virksomhedernes muligheder for at planlægge i tilfælde af et nej vil blive forværret.
Hvad mener statsministeren egentlig med det?
Deri må jo ligge, at statsministeren mener, at et nej vil medføre alvorlige, langvarige økonomiske vanskeligheder for Danmark, ellers kunne statsministeren jo ikke sige, at det vil vanskeliggøre virksomhedernes muligheder for at planlægge.
Jeg må indrømme, at jeg synes, statsministeren er kommet meget, meget langt ud, og jeg vil godt bede statsministeren lave et notat om den påstand om virksomhedernes muligheder for at planlægge.
Jeg synes ikke, en statsminister kan sige den slags ting til befolkningen i hvert fald ikke uden at dokumentere det.
Jeg synes simpelt hen, det er letsindigt og løsagtigt, og jeg må bede om, at vi får et notat om, hvad statsministeren mener med dette dunkle orakelsvar.
Pia Kjærsgaard (DF), 2000-04-05:
Det var også det med rentestigninger, som fik mig til at tage ordet igen, og jeg vil da godt bede statsministeren om at redegøre for, hvad han mener med rentestigninger, altså eksempelvis hvad renten er i eurolandene, hvad den er i Danmark, hvad det eventuelt kan komme til at betyde, og jeg vil godt bede statsministeren om at være meget nøjagtig med det.