runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Dahlgaard (UP), 2000-01-20:
Hvordan har man ladet sig fedte ind i at gå med til den vedtagelse, som starter med at sige, at Folketinget fastslår, at den solidariske skattebetaling skal forblive den bærende del - ikke en , men den - når Venstre samtidig siger, at skatterne ikke skal stige, men på længere sigt falde?
Her har man fedtet sig ind i, at skattebetalingen skal forblive en stor og væsentlig del.
Hvor er alle de gode principper og tanker, som jeg troede var fostret og havde vokset og blomstret i Venstres urtehave, om at gratisprincippet aldeles ikke er spor gratis, men giver anledning til et kæmpestort overforbrug, et ufatteligt ressourcespild og en dårlig offentlig service?
Jeg må altså spørge Venstre, man bare betragter brugerbetaling som en anden form for skat.
Det er vel en måde at begrænse et overforbrug på, og det vil i sig selv indebære betydelige offentlige besparelser og dermed et lavere skattetryk.
Jeg er meget forundret over, at Venstre støtter denne vedtagelse.
Anders Samuelsen (RV), 2000-01-20:
Jeg hørte Venstres ordfører forsøge at definere, hvilke ydelser der ikke skulle være brugerbetaling på.
Det var defineret meget bredt, det skulle dreje sig om ydelser, hvor man uforskyldt får brug for støtte.
Fører det til, at vi nu kan forvente, jf. finansministerens indlæg, at Venstre kommer med et forslag om, det skal være gratis at gå til tandlæge, fordi det også er forholdsvis uforskyldt, at man får dårlige tænder?
Pointen med mit spørgsmål er egentlig, om vi kan få Venstres ordfører til at anerkende, at definitionen af kerneydelser er en hel del mere kompliceret end blot at stille det op som et spørgsmål om, hvorvidt man uforskyldt får brug for støtte eller ydelser.
Klaus Hækkerup (S), 2000-01-20:
Hr. Christian Mejdahl sagde i sin ordførertale og gentog det her i sidste svarrunde, at der ikke skal være brugerbetaling ved uforskyldt ulykke, og jeg vil godt spørge: Betyder det, at Venstre afviser et forsikringsfinansieret privat sygehusvæsen?
Christian Mejdahl (V), 2000-01-20:
Hr. Frank Dahlgaard vil vide, hvordan Venstre kan gå med til denne vedtagelse, og så nævner han en række argumenter.
Men vedtagelsen går jo på, at vi skal have en analyse af de ting, som står i vedtagelsen, og den fastslår også, at den solidariske skattebetaling skal forblive den bærende finansiering af samfundets velfærdsydelser.
Når vi kigger ind i fremtiden, vil det i hvert fald være sådan i mange år frem, at det stadig er den solidariske skattebetaling, der er den bærende finansiering.
Hr. Samuelsen spørger, om min formulering om, at der ikke skal være brugerbetaling, når man uforskyldt har brug for serviceydelser, også betyder, at det skal være gratis at besøge tandlægen.
Nej, så vidt vil vi ikke gå.
Den brugerbetaling, der er på tandlægebesøg, har vi ingen ønsker
om at ændre.
Hr. Hækkerup spørger, om vi vil afvise, at der kan bruges forsikringsordninger til sundhedsydelser på privathospitaler.
Det vil jeg ikke stå her og afvise, men forudsætningen for Venstres syn på det med privathospitaler er, at vi vil lade pengene følge patienten, og at man kan bruge de penge til at få behandling på privathospitalerne.
Jette Gottlieb (EL), 2000-01-20:
Jeg synes, tanken om forskyldt/uforskyldt-skillelinjen er interessant, navnlig når man fulgte lidt med i sundhedsdebatten i går.
Så jeg kunne godt tænke mig at vide, om det er Venstres politik, at man skal have brugerbetaling på det, man kan kalde selvforskyldte sygdomme, og hvem skal sætte grænsen for, hvad det er?
Kan man få lungeoperationer som ryger?
Kan man få hjerte-kar-sygdomsbehandling, hvis man er fed?
Hvordan forholder man sig med det dér forskyldt/uforskyldt?
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-01-20:
Jeg vil komme med to eksempler for at finde ud af Socialdemokratiets kriterier for brugerbetaling.
Jeg vil begynde med bibliotekerne.
Jeg er selv en af dem, der har benyttet bibliotekerne utrolig meget, så det har været en kæmpefordel for mig, at der har været gratis bogudlån.
Så er der nogle, der har en dårlig ryg og har meget brug for fysioterapi, og det kan blive meget dyrt for de pågældende.
Jeg kunne have lyst til at få Socialdemokratiets vægtning af de to områder, hvor det ene er gratis, mens det andet har en høj brugerbetaling.
Hvordan er principperne, når det ene har den høje brugerbetaling, og det andet er gratis?
Christian Mejdahl (V), 2000-01-20:
Hr. Samuelsen advarer imod at tage et emne op ad gangen.
Det var det, hr. Samuelsen gjorde tidligere i debatten her.
Mit spørgsmål er: Hvorfor?
Der bliver efterlyst sammenhæng mellem det, jeg sagde i min ordførertale, og det, som praktiseres, og det, som vi ved forskellige lejligheder har talt for.
Og det er vel ikke unaturligt, at det spørgsmål rejses. Men jeg ser ingen konflikt, for jeg pointerede f.eks., at vi ønsker ikke brugerbetaling på de områder, hvor borgerne uforskyldt får brug for offentlige serviceydelser.
Men det får vi et betydelig bedre grundlag for at diskutere, når regeringen på et senere tidspunkt i år kommer med den analyse, vi kan se hen til, og som er nævnt i vedtagelsen, for jeg går da ud fra, at Folketinget vedtager den.
Jette Gottlieb (EL), 2000-01-20:
Enhedslisten vil gerne fastholde, at der skal være tale om et princip om det generelle i alle velfærdsydelserne, sådan at de er tilgængelige for alle borgere på lige vilkår.
Det er simpelt hen det mest solidariske.
De områder, som vi koncentrerer os inden for, det er børnene, det er de gamle, det er sundheden, og det er uddannelsen.
Derfor skal velfærdsydelserne finansieres via skattesystemet, sådan at de bredeste skuldre bærer de tungeste læs.
Nogle kalder lidt nedladende de skattefinansierede ydelser for gratisydelser.
De synes, der er for mange af dem.
Gratisydelser er det jo ikke, for alle borgere betaler via skatten til den finansiering, der finder sted, og derfor er det selvfølgelig også noget pjat at tale om, at det har vi ikke råd til, et argument, der ofte bruges bl.a. for indførelse af brugerbetaling, for hvis der er tale om ydelser, der er brug for, så skal de jo under alle omstændigheder betales.
Så en flytning af betalingen fra kollektivet til individet er samlet ingen besparelse, det er bare usolidarisk.
Lige så stille er brugerbetalingen vokset, sygesikringen er et af de områder, hvor tilskuddene er forringet.
Særlig slemt bliver det, når de nye medicinregler træder i kraft den 1. marts.
Ved små nyk er procenttilskuddet faldet over nogle gange, nu fratages tilskuddet helt til de første 500 kr.s forbrug.
Det lyder ikke af så meget, men jeg kan sagtens forestille mig situationer, hvor det betyder, at der er en, der undlader at tage en lægeordineret medicin, f.eks. kan det være hårdt for en enlig forsøger med en lavindkomst at finde de 200-300 kr. til antibiotika til et sygt barn.
Måske en uoverstigelig udgift sidst på måneden.
Hvis man køber medicinen, ja, så er der ikke penge til mad. Det er sikkert en udbredt forestilling, at de mindst bemidlede jo bare får hjælp via sociallovene, men sådan en automatik eksisterer ikke.
Reglerne for personlige tillæg til pensionister er vidt forskellige ud over landet, og f.eks. i København er der forslag om slet ikke at yde medicinhjælp til de første 500 kr.
Også medicinhjælp til kontanthjælpsmodtagere administreres vidt forskelligt, og for øvrigt er det tåbeligt, hvis de i forvejen små ressourcer til personale på landets pensions- og bistandskontorer skulle bruge alt for meget øget arbejdstid til at vurdere ansøgninger om småbeløb i stedet for at koncentrere sig om kerneområderne: at forebygge og løse de sociale problemer.
Der er også flere herinde, der mener, at det er en god idé at indføre brugerbetaling for varig hjemmehjælp eller afskaffe børnefamilieydelsen til de rige.
Det er en holdning, som vi ikke har haft megen diskussion om i dag, men det er i hvert fald en holdning, som Enhedslisten ikke deler.
Vi kan simpelt hen ikke forstå, hvorfor det kun er de rige, der har brug for hjemmehjælp, eller de rige, der har børn, der skal betale mere.
Vi er glade for, at CD har taget emnet op i Folketinget, og vi kan godt stemme for forslaget til vedtagelse, selv om vi godt kunne have ønsket, at man i højere grad i sådan en udtalelse også forholdt sig til den periode, der er forløbet, og den udvikling, der er foregået, det, som også indgik i CD's egen ordførertale.
Søren Søndergaard (EL), 2000-01-20:
Ja, nu havde vi jo et uafklaret spørgsmål fra før om, hvad holdningen egentlig var til spørgsmålet om økonomiske sanktioner, hvor udenrigsministeren sagde ét, og forslaget til vedtagelse siger noget andet.
Derfor kunne jeg godt tænke mig måske at få lidt mere præcist klargjort, hvad Venstres holdning til økonomiske sanktioner er.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-01-20:
Mit spørgsmål går lidt i samme retning som hr. Søren Søndergaards.
Hr. Jens Hald Madsen havde nogle betragtninger om virkningerne af økonomiske sanktioner, de kunne fremme nationalismen, de rammer de forkerte, og de hjælper ikke til at løse konflikten.
Mig bekendt har Venstre støttet økonomiske sanktioner
både mod Irak og mod Serbien.
Kunne jeg ikke få en mere sådan principiel redegørelse for, hvorfor det så tilsyneladende ifølge hr. Jens Hald Madsen og partiet Venstre overhovedet ikke har nogen virkning over for Rusland?
Jens Hald Madsen (V), 2000-01-20:
Det er jo meget nemt at løfte fødderne og løfte fanen, den moralske fane, og sige de helt rigtige ting.
Problemet er jo bare, hvis virkeligheden er noget andet.
Problemet er, hvis man slet ikke opnår det, man gerne vil.
Jeg mener, at man skal være meget varsom med at give udtryk for noget eller true med noget, for hvis man f.eks. truer med økonomiske sanktioner, hvad er så risikoen?
Det er, at man så skal gennemføre dem, og at de måske ikke har nogen betydning, og hvad så? Så kan det internationale samfund faktisk stå og blive halvvejs til grin.
Det er den ene ting.
Den anden ting er: Er det virkelig det, hr. Holger K. Nielsen gerne vil?
For at stoppe én brand, vil hr. Holger K. Nielsen så tage den risiko at starte en endnu større brand?
Her tænker jeg på Rusland.
Hvor stabilt er Rusland?
Hvilke konsekvenser og følger vil det have at bidrage til at ødelægge stabiliteten i Rusland?
Er det ikke risikabelt?
Er det i orden, at man tager den risiko i betragtning af problemaspektet med Tjetjenien?
Holger K. Nielsen (SF), 2000-01-20:
Jeg stillede hr. Hald Madsen et spørgsmål, som jeg absolut ikke fik noget, der lignede et svar på.
Mit spørgsmål var følgende: Hvorfor mener hr. Jens Hald Madsen, at økonomiske sanktioner er virkningsløse over for Rusland, når de ifølge partiet Venstre er virkningsfulde over for Serbien og Irak?
Hvori består den principielle forskel
mellem de to situationer
Det vil jeg godt bede hr. Jens Hald
Madsen svare mig på. Så siger hr. Jens Hald Madsen, at vi skal passe på, at vi ikke løfter moralens fane for højt.
Hr. Jens Hald Madsen lød næsten, som om han havde sat sig i stolen som udenrigsminister i dette land, da han holdt den meget realistiske tale.
Jamen herre du milde himmel, der er dog virkelig forskel fra sidste år.
Kan vi ikke alle sammen huske sidste år, da Kosovokrigen startede, hvordan et nyt moralens århundrede stod for døren?
Det var en humanistisk intervention, en humanitær intervention, der skulle bringes ny moralisme ind i udenrigspolitikken.
Hvad er der sket siden da?
Hvorfor denne vending på 180 grader i forhold til, hvad partiet Venstre, regeringen og alle etablerede kredse sagde for knap 1 år siden?
Søren Søndergaard (EL), 2000-01-20:
Hvorfor er Venstre med på et forslag til vedtagelse, som helt tydeligt åbner for økonomiske sanktioner, når Venstre nu så kategorisk heroppefra og i andre sammenhænge har afvist økonomiske sanktioner?
Hvad er det, der foregår her?
Hvor er vi henne?
Der må da være en eller anden konsekvens i det, man går og laver, så kunne vi ikke få et svar på det spørgsmål?
Jens Hald Madsen (V), 2000-01-20:
Jeg mener, der er en væsentlig forskel på, om man skal forhandle med Milosevic eller Saddam Hussein, eller man skal forhandle med en tidligere stormagt, der stadig er af betydelig styrke, og som forsøger at etablere et demokrati og gå i gang med valgkampe, som det internationale samfund er med til at kontrollere.
Jeg mener faktisk, at det må indgå i overvejelserne, når man skal i gang med sanktioner.
Det, der for mig er helt afgørende, er udgangspunktet, og jeg mener ikke, at hr. Holger K. Nielsen kan sammenligne sanktionerne mod Irak med de sanktionsmuligheder, der vil være mod f.eks. Rusland.
Hr. Søren Søndergaard spørger, hvorfor vi tidligere lodret har afvist økonomiske sanktioner.
Det er altså ikke det, det handler om.
Men jeg vil nok sige, at i forhold til hr. Søren Søndergaard er vi nok lidt mere forsigtige med, hvornår vi vil bruge det værktøj, og hvornår vi vil trække den bremse.
Det kan godt være, at hr. Holger K. Nielsen og hr. Søren Søndergaard er så kloge, at de lige præcis ved, hvad effekten vil være af økonomiske sanktioner i Rusland.
Men det har jeg svært ved at gennemskue.
Jeg har svært ved at sige, om det virkelig får den effekt i Rusland, at krigen stopper.
Men er det for at lette på moralen, at vi skal lave de økonomiske sanktioner, eller er det fordi de skal bruges som et internationalt troværdigt værktøj til at få stoppet denne konflikt?
Derfor vil jeg sige til hr. Søren Søndergaard, at vi afviser absolut ikke brugen af økonomiske sanktioner.
Søren Søndergaard (EL), 2000-01-20:
Venstre afviser ikke lodret brugen af økonomiske sanktioner, men vil bare ikke bruge det værktøj i denne sammenhæng og i dette øjeblik.
Nu står vi jo i den situation, at først afviste udenrigsministeren brugen af økonomiske sanktioner i den aktuelle situation, så gik ordføreren for Socialdemokratiet ind for sanktioner i den aktuelle situation, og nu har vi så hørt Venstre afvise brugen af sanktioner i den aktuelle situation.
Vi kan sådan set bare konstatere, at nu står det
2-1, og vi vil med stor interesse se frem til, hvad den næste medforslagsstiller vil sige om emnet.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-01-20:
Vi stiller såmænd bare nogle simple spørgsmål til hr. Jens Hald Madsen i et håb om, at vi kan blive klogere.
Men jeg må altså indrømme, at det er svært med de svar, vi får fra hr. Hald Madsen, at lægge noget til vores klogskab på de punkter, for det er dog den værste gang Goddag, mand Økseskaft-svar, man kan forestille sig.
Hr. Hald Madsen siger, der er stor forskel mellem en Milosevic og en Saddam Hussein og så et Rusland, der er ved at opbygge et demokrati.
Jamen det, vi snakker om, er jo krigshandlingerne.
Hvorfor er der forskel mellem situationen
i Serbien, hvor serberne fordrev kosovoalbanerne i hundredtusindvis, og så den situation, at russerne har fordrevet omkring 200.000 tjetjenere, der er internt fordrevne eller befinder sig i naborepublikkerne.
Hvor er forskellen mellem de to ting?
Kan det gøre en forskel, at der er et demokrati i Rusland, som dog er meget tvivlsomt?
Det var der da også i Serbien, Milosevic var valgt, og der var et parlament i Serbien, men det retfærdiggør da ikke den serbiske fremfærd.
Og det, at der har været valg i Rusland til Dumaen, kan da ikke retfærdiggøre, at 200.000 mennesker er på flugt.
Peter Skaarup (DF), 2000-01-20:
Nu har vi så hørt hr. Jens Hald Madsen på Venstres vegne komme lidt tættere på.
Det er altså noget med, at der er nogle diktatorer i nogle stater, og så er der nogle, der ikke helt er diktatorer, men måske er på vej til at blive demokratisk valgt på lidt længere sigt, osv. osv.
Men hvad er forskellen mellem vold, mord, lemlæstelse i Tjetjenien og i Kosovo?
Hvor er den store forskel?
Skal vi da ikke klart og præcist tage afstand i begge situationer med alle til rådighed værende diplomatiske midler?
Og hvornår er det så, at Venstre - og det må jo være logikken i Venstres holdning her - vil bruge militære midler? Hvis vi i morgen ser en diktator et eller andet sted i verden - det kunne f.eks. være i Kina, der undertrykker tibetanerne - skal vi så gribe ind og bruge militære midler?
Eller skal vi bruge militære midler over for Muammar Gaddafi, der undertrykker mindretal?
Hvor skal det gøres, og hvor skal det
Er forvirringen ikke lidt stor i Venstres politik?
Jens Hald Madsen (V), 2000-01-20:
Hvis jeg må starte med Dansk Folkeparti: Det vil altså sige, at Dansk Folkeparti kan give mig et svar på, hvornår man skal gribe ind militært, hvornår man skal lave politiske sanktioner, og hvornår man skal lave økonomiske sanktioner. Er det virkelig så nemt?
Til hr. Holger K. Nielsen: Er problemet ikke, at der blev spurgt om noget, som ingen rigtig kan svare på, nemlig om den balancegang, der går ud på, hvor meget det internationale samfund skal acceptere i forhold til demokratiske værdier og menneskerettigheder: Hvornår skal man gribe ind og med hvilke værktøjer, så det giver et brugbart resultat?
Er det virkelig det, som SF og Enhedslisten eller Dansk Folkeparti har et svar på?
Det, jeg blev spurgt om, er jo faktisk en umulighed - forstået på den måde, at det er jo et spørgsmål om at få enighed i det ansvarlige internationale samfund om at gøre brug af nogle værktøjer og så udvælge de værktøjer, som realistisk set kan give et brugbart resultat.
Vi står over for et land som Rusland, som under den første valgkamp med chancen for at få skabt det demokrati, vi alle sammen ønsker, og blive integreret i det internationale samfund, stod over for den trussel, der hed russisk nationalisme, så hele korthuset kunne vælte.
Skulle man derfor bruge alle sanktionsmuligheder, fordi man ikke vil acceptere det, der foregik i Tjetjenien?
Jeg har forhåbentlig samme moral som bl.a. hr. Holger K. Nielsen, og jeg mener da også, at foregår der mord i Kosovo eller Tjetjenien, er det da det samme.
Men der er saftsuseme ikke den samme effekt af de sanktionsmuligheder, man har.
Det er jo lidt nemmere at isolere f.eks. Serbien eller Irak, end det er at isolere en stormagt som Rusland.
Hvis det bare var så enkelt som den måde, hr. Holger K. Nielsen fremstiller det på, tror jeg hurtigt, vi kunne blive enige, men det er ikke virkeligheden.
Peter Skaarup (DF), 2000-01-20:
Hr. Jens Hald Madsen kom med en masse snak frem og tilbage.
Men det, der står tilbage, er altså, at vi har en situation, hvor Danmark har været med militært i Kosovo, hvor man i månedsvis har bombet mennesker og forårsaget masseødelæggelser i en nation, som godt nok var aggressiv og godt nok havde foretaget nogle etniske udrensninger.
Men det, vi har nu, er etniske udrensninger med modsat fortegn.
I Kosovo har vi fået den situation, at hvor man håbede at få et multietnisk samfund, hvor alle kunne leve sammen, viser det sig, at det ikke kunne lade sig gøre.
Nu har man nemlig fordrevet de serbere, der boede i området.
De kan ikke få lov at være der, de får brændt deres kirker, og man kan ikke gøre noget fra det internationale samfund for at beskytte dem.
Det viser bare, det er en fejlslagen politik at bruge militære midler.
Dansk Folkeparti vil aldrig anbefale militære midler i en sådan situation, og derfor virker det altså dobbeltmoralsk, når Venstre er med til at køre en meget slap kurs over for Rusland på det diplomatiske område, og man i andre situationer med mord og lemlæstelse vil bruge militære midler og bombe et land sønder og sammen gennem flere måneder, så det får årelange konsekvenser, når vi skal hjælpe på lidt længere sigt.
Det er altså et problem for Venstre, at man har denne dobbeltmoral, og det er også et problem for regeringen.
Jeg vil derfor bede hr. Jens Hald Madsen forklare, hvornår Venstre fremover vil bruge sådanne militære midler, og hvornår Venstre kommer ind på en kurs, der er til at forklare og forstå for den almindelige befolkning.
Denne slaphed over for Rusland kan i hvert fald ikke accepteres.
Ebbe Kalnæs (CD), 2000-01-20:
Det vil sige, at man også opfordrer til økonomiske sanktioner og gør det i fællesskab.
Men vi gør det ikke som en isoleret dansk foreteelse; vi nærer ikke uvilje over for det, men gør det i fællesskab med EU, Europarådet og de andre organisationer.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-01-20:
Jamen, jeg synes også, det er kritisabelt med de besvarelser, vi får fra den socialdemokratiske ordfører.
Lad os forsøge igen.
Jeg spurgte før om økonomiske sanktioner, og jeg har ikke fået et tilfredsstillende svar endnu, fordi der stadig væk er denne modsætning mellem det, der antydes og står i forslaget til vedtagelse, og den redegørelse, vi før fik fra udenrigsministeren.
Jeg vil godt spørge igen, og hvis jeg ikke kan få et klart svar fra hr. Henning Gjellerod, vil jeg gerne bede om et svar fra udenrigsministeren: Betyder denne her vedtagelse, hvis den vedtages, at den danske regering nu vil være åben over for at diskutere muligheden af økonomiske sanktioner mod Rusland - naturligvis vedtaget i de internationale fora, det er klart - men vil man være åben for en diskussion og en vedtagelse af sådanne tiltag?
Peter Skaarup (DF), 2000-01-20:
Det er, som om hr. Ebbe Kalnæs er meget defensiv her.
Altså vi har jo set en situation, hvor små lande meget ofte har haft mulighed for at påvirke processer, som man ellers ikke skulle have troet at de kunne påvirke.
Vi har set Norge være aktive omkring mægling i forhold til Mellemøsten, vi har set Sverige, jeg ved godt, Carl Bildt har en anden rolle nu, men Sverige var aktiv omkring en fred i Bosnien, vi har set Ahtisaari fra Finland være aktiv nu her omkring Kosovo.
Hvorfor skulle Danmark ikke for en gangs skyld være lidt aktiv og prøve, prøve at mægle? Vi har jo altså også set tidligere, som jeg har nævnt, at Danmark ved en anerkendelse af de baltiske lande faktisk sammen med Island fik et gennembrud i forhold til den frigørelsesproces, som de baltiske lande heldigvis er ved at have fuldstændig afsluttet.
De er nu frie nationer med deres egne regeringer, deres egne demokratiske valg.
Det kan altså lade sig gøre at opnå noget, hvis man virkelig vil, men hvis man er negativ og ikke er optimistisk, så kan det selvfølgelig ikke nytte noget; så hjælper det ikke ret meget.
Det virker meget svært at forstå de argumenter, hr. Jens Hald
Madsen kommer med.
Flere gange under denne debat har jeg spurgt om den forskel, som Venstre ser, og Venstre svarer bare ved at sige, at det er Dansk Folkeparti, der ikke har en sammenhængende udenrigspolitik.
Men nu er det faktisk Venstres oplæg til debat, Venstres ordførertale, vi diskuterer, og så må det også være Venstres opgave at svare på, hvorfor mord og lemlæstelse i Tjetjenien er mere rimeligt og mere tilladeligt, end det var i Kosovo.
Hvor er den forskel henne?
Det har vi stadig ikke fået svar på.
Så kunne jeg også godt tænke mig at spørge: Hvorfor har Venstre ikke fulgt tingene op?
Man har holdt sig tilbage, man har lyttet for meget til Rusland i den situation.
Hvor er Venstre henne i den debat?
Jens Hald Madsen (V), 2000-01-20:
Mit svar skal blive meget kort, fordi jeg synes, at det, som Dansk Folkeparti kommer med, er helt absurd.
Jeg synes, det er en meget dårlig debatform at begynde at sige, at Venstre tager lettere på, at nogle bliver slået ihjel i Tjetjenien, end at nogle bliver slået ihjel i Kosovo.
Det, vi taler om, er, hvilke værktøjer der er brugbare i den enkelte situation og kan skabe det resultat, vi gerne ser.
Så kan alle moralister i Danmark stå ude på
Christiansborg Slotsplads og hoppe og danse, men det drejer sig egentlig også om at være bare en lille smule realistisk og en lille smule tættere på virkelighedens dagligdag og det at håndtere den
Jeg mener, at Danmark skal sørge for at styrke det internationale samarbejde og sørge for, at det internationale samfund holder fast i sit værdigrundlag og opnår troværdighed og ud fra det skaber de rigtige værktøjer over for en krise som denne her.
Men vi skal ikke bare gøre det alene.