Svend Auken (S), 1999-04-07:
Jeg vil gerne sige ordførerne tak for en meget spændende og meget konstruktiv diskussion.
Jeg har noteret mig de kritiske punkter, der har været i relation til regeringens kemikaliestrategi, og jeg skal prøve at komme tilbage til nogle af dem og prøve at svare på de spørgsmål, der er stillet mig.
Men inden jeg gør dét, vil jeg gerne kvittere for den generelt meget positive modtagelse, som strategien har fået her i dag i Folketinget.
Det er også mit eget indtryk, at mine medarbejderes forarbejde har været overordentlig solidt, og at strategien er udtryk for, ikke bare hvor alvorligt miljøproblemet med industrikemikalier er i vores samfund, men også
hvor alvorligt regeringen tager det spørgsmål.
Jeg er glad for den positive modtagelse af strategien, og jeg mener, at vi i strategien og i den diskussion, der har været her i dag, har et fornemt grundlag at komme videre på.
Når vi ser flere og flere allergiske lidelser, som forpester livet for børn og voksne, så tror jeg ligesom hr. Glerup, at det har sammenhæng med kemikalietrykket, og når vi ser de belastninger og den forarmelse af vores natur, der sker, har det også sammenhæng med det stigende kemikalietryk.
Og jeg tror, at hr. Glerup har fuldstændig ret, når han i modsætning til andre ordførere i sit indlæg betonede, hvor vigtigt det er, at vi ikke sætter tempoet ned, men tværtimod sætter tempoet op.
Regeringen er fuldstændig enig og prøver med sin strategi sammen med andre lande at presse udviklingen så hurtigt frem som overhovedet muligt.
Jeg vil også gerne sige hr. Hans Christian Schmidt tak
for hans indlæg.
Jeg synes, det var et meget konstruktivt og positivt indlæg, og vi vil meget gerne samarbejde med hans parti ligesom med andre partier i opfølgningen af strategien.
Det er klart, at der er nuanceforskelle os imellem.
Én forskel er nok synet på, hvad man kan gøre nationalt.
Hr. Schmidt mener, at der er tale om et valg: Enten satser man på den internationale indsats - og det er det, han er tilhænger af - sådan at man for at undgå konkurrenceforvridning og få den størst mulige miljømæssige effekt satser på at gøre noget sammen med andre lande og ikke udsætter sit eget erhvervsliv for en særbelastning ved at gøre tingene i sit eget land i stedet for at vente på de fælles regler, eller også satser man på den nationale indsats, som måske nok gør, at man kan handle lidt hurtigere, men som til gengæld har alle de problemer, jeg lige har nævnt, i sig. Efter regeringens opfattelse er der ikke tale om et sådant valg.
Vi mener, det er et falsk alternativ.
Der er efter vores opfattelse behov for at gøre noget
både på globalt plan og på regionalt plan og på nationalt plan.
Al erfaring viser, at det er ved vekselvirkningen mellem den lokale, den nationale, den regionale og den globale regulering, man får det bedste resultat.
Jeg tror, alle lande har erfaringer med at prøve at løse et miljøproblem lokalt og nationalt, som har givet dem viden og dermed input til at få tilstrækkelig styrke i de internationale reguleringer.
Vi kan i Danmark henvise til et oplagt eksempel: Det store arbejde, der er gjort fra de danske kemikaliemyndigheders side i relation til godkendelse, henholdsvis ikkegodkendelse, af pesticider, har efter min opfattelse klart været med til at præge arbejdet i EU-sammenhæng og gjort, at vi har et utrolig solidt fundament for vores deltagelse i det internationale arbejde.
Så selv om jeg er enig med hr. Schmidt i, at det ønskelige er, at så mange lande som overhovedet muligt er omfattet af en regulering, er det synspunkts rigtighed ikke ensbetydende med, at man så skal give afkald på at gøre noget hjemme dér, hvor man har mulighed for at gøre det.
Hr. Hans Christian Schmidt var meget bange for hovsaløsninger.
Det synspunkt deler jeg, og særkendet ved dansk miljøpolitik i de sidste mere end 25 år har jo faktisk været at sikre, at vi ikke handlede, før vi havde solid viden.
Før vi havde et solidt fagligt grundlag, skulle vi ikke handle, og det er derfor, forskningsinsitutionerne spiller så stor en rolle i Miljø- og Energiministeriet, og det er også derfor, vi internationalt er så optaget af samarbejde netop på det forskningsmæssige område.
I den forbindelse foreligger der et af de mest gennemarbejdede dokumentationsmaterialer, i øvrigt indhentet af en vore regionale myndigheder, til at dokumentere problemets omfang.
Og det, Miljøstyrelsen gjorde i den pågældende situation, efter at det var blevet dokumenteret, var, at man kom med forslag til regler, som så gik ud i almindelig høring, og som - som hr. Schmidt ved - gav anledning til en meget kraftig og hidsig diskussion, men som også betød, at vi nåede frem til en handlingsplan, der betyder, at vi anerkender problemets alvor, sætter os nogle ambitiøse mål, arbejder sammen med industrien om at udvikle tilstrækkelige alternativer og får løst problemet i et samarbejde mellem miljømyndighederne, farve- og lakindustrien og sejlerne selv.
Må jeg også henvise til, at vi på antibegroningsområdet har haft, synes jeg selv, ret flotte resultater i vores globale samarbejde, når det drejer sig om den kommercielle skibsfart.
Hr. Schmidt var inde på tanken om et behandlingsindeks, og dér vil jeg henvise ham til at læse det, der er kommet fra Bichel-udvalget, som jo i enighed mellem alle de eksperter, vi råder over i Danmark: fra forskningsinstitutionerne, fra erhvervsorganisationerne, fra de grønne organisationer, fra landboforeningerne og fra myndigheder, undersøgte tanken om et belastningsindeks og forkastede den.
Der var faglig enighed om, at ideen om et belastningsindeks, hvor tillokkende den end kan være, ikke var realistisk, altså et samlet belastningsindeks, hvor man tager hensyn til alle de belastninger og risici, der er knyttet til pesticider.
Så hvis jeg skal fremhæve et af de, jeg vil ikke sige positive, men i hvert fald klare resultater fra Bichel-udvalget, er det netop, at man har sat punktum for den faglige diskussion om et belastningsindeks, som vi også har ført her i Folketingssalen.
Til De Konservative vil jeg gerne sige, at jeg er enig i hensynet til den kemiske industri.
Jeg var kritisk over for den kemiske industri på internationalt plan, men jeg vil gerne fremhæve, at i Danmark har vi faktisk haft et glimrende samarbejde med den kemiske industri, som jeg gerne ser fortsat. Hr. Steen Gade var efter nogle venlige ord inde på to kritiske bemærkninger om henholdsvis nationale forbud og afgifter, og jeg er ked af, at strategien er blevet opfattet som defensiv på disse to punkter, for jeg tror ikke, han og jeg ser forskelligt på tingene, når det drejer sig om disse punkter.
Må jeg til fru Vibeke Peschardt sige, at jeg fuldstændig deler hendes frustration over, hvor lidt der er sket inden for EU-samarbejdet.
Det er netop derfor, vi har satset så højt på vores indsats inden for EU, som vi har gjort.
Jeg tror imidlertid, det er farligt at give den danske miljøkommissær skylden for det her.
Det har været en langsommelig proces, og regelgrundlaget har ikke været tilstrækkeligt.
Og hvis man skal kritisere nogen inden for EU-systemet, har det snarere været DG 3 end DG 11, altså Industrigeneraldirektoratet, som har haft ansvaret for dette, men jeg deler hendes frustration fuldt ud. Må jeg til hr. Søren Kolstrup sige, at der er masser af punkter, hvor vi kan forbedre vores strategier, og at jeg meget gerne lytter til hans råd.
Men han er måske nede i den modsatte grøft i forhold til, hvor hr. Hans Christian Schmidt befinder sig, idet hr. Schmidt kun vil lege internationalt, mens hr. Kolstrup er bekymret for alt, hvad der sker uden for landets grænser.
Sådan lyttede jeg mig til det, men det kan umuligt være hans mening, og vi vil meget gerne samarbejde også med Enhedslisten.
Min taletid er opbrugt, men jeg vil gerne kvittere også for de øvrige indlæg, jeg har hørt her i dag, for jeg synes faktisk, det har været en god debat.
Så selv om vi har haft nogle meningsforskelle undervejs, mener jeg, der er et glimrende grundlag at komme videre på, og det burde vi også kunne komme her i Folketinget i betragtning af, at det her