Poul Nyrup Rasmussen (S), 2001-05-28:
Jeg vil gerne starte med at sige tak til de medlemmer af Folketinget, der har taget dette initiativ.
Vi er mange, som har tænkt os at investere ganske meget kraft i det topmøde, som hr. Jørn Jespersen netop refererede til, nemlig topmødet i Johannesburg i Sydafrika i efteråret 2002.
Det er mærkeligt med topmøder, somme tider er de tidsmæssigt meget godt placeret, andre tider er de måske ikke så godt placeret, men dette topmøde i Johannesburg i september næste år er nu noget særligt af to grunde.
Den ene er, at det er et helt nødvendigt topmøde, og det er helt nødvendigt, at der bliver truffet beslutninger i Johannesburg, og den anden grund er, at det er på tide, at de rige lande og udviklingslandene mødes, og det er også på tide, at vi samles om den Global Deal, som jeg skal komme tilbage til.
Det bliver med andre ord en meget vigtig reel mulighed, som skal bruges for at sætte bæredygtig udvikling højt på den internationale politiske dagsorden.
Vores arbejde bør, som også FN's generalforsamling har fremhævet, gå i retning af at sikre et væsentligt fremskridt inden for de tre søjler, som bæredygtighed bygger på: den økonomiske udvikling, den sociale udvikling og den miljømæssige udvikling.
Vi har jo her i Danmark, i hvert fald bestemte partier i Folketinget, ofte argumenteret for, at miljø, økonomi og social udvikling ikke er i modsætning til hinanden, men i virkeligheden gensidige bærere af udvikling.
Det er også på tide, som hr. Jørn Jespersen var inde på i sit indlæg, at vi overvejer, hvad resultatet af topmødet kan blive.
Tiden fra den 2. til den 11. september 2002 er fuldstændig central.
Det er nemlig under det danske EU-formandskab.
Det giver os et særligt ansvar, det giver os nogle særlige muligheder, og det giver os nogle ganske stærke forpligtelser.
Jeg kan ikke lade være med at tænke på, at vi som bekendt også har formandskabet for OECD's ministermøde i år.
Det var et lovende møde.
Det var selvfølgelig ikke et møde, der i den forstand var løsningen, nøglen til alting, men der blev dog gjort et par tilnærmelser, som jeg synes er væsentlige at huske:
På det ydre symbolplan er det vigtigt at se, at ganske mange finansministre var til stede samtidig med miljøministrene fra ganske mange medlemslande i OECD.
Dernæst er det vigtigt, at det faktisk lykkedes Danmark at få lanceret og også få tilslutning til, tror jeg vi har lov at sige, tre ting på mødet i Paris.
Den ene var konceptet »A Global Deal for Sustainable Development«, altså en global deal, en aftale for bæredygtig udvikling, som et koncept, der har vundet tilslutning blandt OECD-medlemskredsen.
Det er klart, at sådan A Global Deal skal bygge på, at alle lande har et fælles, men naturligvis også et differentieret ansvar.
Denne afkobling er utrolig vigtig, ikke mindst i disse dage, hvor jeg er sikker på, at mange følger dialogen mellem USA og Europa om energi kontra vækst.
Så lykkedes det os endelig som den tredje ting på
OECD-mødet
at få tilslutning til, at de rige lande i fremtiden vil lade deres indsats til fordel for bæredygtig udvikling indgå i de årlige landeredegørelser fra OECD.
Vi ved jo godt alle sammen, at OECD's kerneaktiviteter er denne årlige karakterbog, som den somme tider bliver kaldt, hvor OECD's uafhængige økonomer vurderer hvert enkelt land.
Jeg synes, man fra dansk side har arbejdet effektivt for, at vi nu får en ekstra dimension ind i de årlige vurderinger, at vi med andre ord får indikatorer på miljøområdet, som i virkeligheden er en opfølgning af det arbejde, vi har haft i gang i ganske lang tid i Danmark i de senere år.
Jeg mener, at disse tre ting, men også det sidste om de nye miljøindikatorer, der indgår i den samlede vurdering af et lands bæreevne og bæredygtighed, er de rige landes vigtige signal til Johannesburg om, at de både kollektivt, i fællesskab og individuelt er parate til at påtage sig deres ansvar, er sig deres ansvar bevidst. Beslutningen på FN's generalforsamling sidste år om verdenstopmødet lægger op til en meget grundig forberedelsesproces med inddragelse af alle parter.
Det er lige så klart, og det tror jeg at mange, som interesserer sig for disse temaer, ved, at med den proces, så kender vi endnu ikke den helt præcise dagsorden.
Vi kan påvirke den, og det vil vi gøre.
Processen og dagsordenen vil selvfølgelig vokse frem af den dialog, der er sat i gang.
Danmark og EU vil være aktive for at præge de temaer, der vil blive drøftet på verdenstopmødet.
Det er også mit håb, at forberedelsesprocessen baner vejen for, at stats- og regeringscheferne kan træffe fremsynede og for den brede befolkning i vore lande, ikke mindst i den tredje verden, velforankrede, forståelige og nødvendige beslutninger.
Det er klart, at en så grundig forberedelse samtidig indebærer en risiko for, at dagsordenen kan blive sat sent, at reelle forhandlinger kommer sent i gang, men jeg havde nær sagt hellere være tidligt ude velforberedt og dynamisk end alternativet.
al vores påvirkning under det danske formandskab.
Når det så er sagt, synes jeg alligevel, at det er værd at fremhæve den fundamentale ændring, der er sket med hensyn til den internationale dagsorden.
Bæredygtig udvikling er blevet en selvfølgelig del af den globale dagsorden.
Miljødimensionen er kommet med som en given ting, når der drøftes handel og bistand, og lige så givet er det, selv om vi stadig mangler meget, at balancen i forhold til den tredje verden, i forhold til ulandene skal stå stærkere.
Vi har fået vigtige konventioner på bl.a. klima- og biodiversitetsområdet.
Vi har fået den globale miljøfacilitet, som yder støtte til udviklingslandenes og Østlandenes indsats for det globale miljø.
Det er vigtige, men det er ikke afgørende ændringer i forhold til situationen for 10 eller 20 år siden.
De konkrete indsatser her 10 år efter Rio kan vi som nævnt på ingen måde betegne som tilfredsstillende.
Jeg må sige, at de grundlæggende problemstillinger i forhold til verdenstopmødet har været drøftet løbende og meget bredt.
Men samtidig er der også skabt en risiko for større ulighed både internationalt - det kan vi allerede se - mellem den rige verden og den fattige verden og nationalt.
Og der er øget risiko for nedslidning af vores naturressourcer og risiko for global opvarmning.
Det er denne risiko for ulighed og nedslidning af klodens fælles ressourcer, der i dag er udfordringen i global sammenhæng, og svaret på den udfordring er: Bæredygtig udvikling.
Det er også den frygt for miljøbelastninger og ulighed, der vel kan siges at være de konstruktive drivkræfter bag demonstrationerne mod internationalisering og globalisering, som vi har set i Seattle, i Prag, i Nice og andre steder.
Jeg vil gerne meget klart slå fast: Der er brug for mere politik og ikke mindre politik på globalt plan.
Hvis vi skal gentage succesen fra vort eget samfunds politiske udvikling til den velfærdsstat, som vi i dag naturligvis hele tiden prøver at gøre bedre, så er hemmeligheden dybest set, at vi på et i virkeligheden relativt tidligt tidspunkt besluttede at sætte gang i en proces, der skulle give markedskræfterne et menneskeligt ansigt.
Vi skal give verdens økonomi og markedskræfter et menneskeligt ansigt.
Verdenstopmødet vil være en god anledning til at styrke sammenhængen, som jeg sagde det, mellem økonomi, social udvikling og miljømæssig udvikling - Global Deal.
Der vil blive tale om mange, mange elementer, og man kan nemt løbe sur i elementerne, hvis man ikke som udgangspunkt holder sig til det egentlige overblik.
Lad mig pege på nogle af elementerne: Finansiering i forhold til den tredje verden, teknologioverførsel i forhold til den tredje verden, kapacitetsopbygning, som det hedder med et lidt vanskeligt ord, men det handler simpelt hen om at opbygge erfaring og viden, og hvordan man bærer sig ad i praksis i den tredje verden.
Der er integration af bæredygtighedshensynet i sektorpolitikker, landbrug, industri, transport, energi, fiskeri og andre erhverv, byplanlægning, økonomisk politik, skattepolitik, fødevaresikkerhed ikke mindst, skovene, vand, kemikalier, miljø og sundhed, handel og investeringer.
Der er mange, mange elementer, men lad mig være specifik på et par enkelte punkter, hvor fællesoverskriften for dem alle er, at vi har brug for mere ansvarlig, bevidst og visionær politik, ikke mindre.
Der er først bistand, økonomisk bistand, vores ulandsbistand, som stadig er af afgørende betydning, selv om den ikke altid er øverst på dagsordenen i andre lande.
I Rio, må jeg minde om, lovede industrilandene hinanden at yde 0,7 pct. af bruttonationalindkomsten i udviklingsbistand.
Desværre er det kun meget få lande, der ligesom Danmark har levet op til dette løfte, faktisk har industrilandenes samlede bistand været faldende i de sidste 10 år.
Behovet for bistand, der går til at udrydde fattigdommen på et bæredygtigt grundlag, er enormt og vil være et fundamentalt spørgsmål i Johannesburg.
Financing for Development-konferencen i Mexico i marts 2002 vil være et vigtigt bidrag i den sammenhæng og vil netop være et pejlemærke for, hvordan vi kan gøre realistiske, men frem for alt nødvendige folkelige fremskridt på det her felt.
En lille national sidebemærkning:
Denne debat, som vi skal have i september næste år i Johannesburg, sætter unægtelig også den danske politiske debat om visse forslag - ikke fra regeringspartierne, heller ikke fra SF, men fra anden side - om at skulle tage 1½ mia. kr. fra udviklingsbistanden og bruge dem til nationale formål her i landet eller endog reducere ulandsbistanden for at give hinanden skattelettelser i Danmark i relief.
Hvis de to tanker nogen sinde har været oppe på bordet, så bør de definitivt droppes nu.
Vi kan ikke stille op i Johannesburg med sådanne beslutninger i ryggen.
Det vil give et yderst skadeligt omdømme for os.
Handel og investeringer er afgørende for en bæredygtig udvikling.
Vi bør sikre, at udviklingslandene, især de mindst udviklede lande, og det er min anden pointe, bliver i stand til at drage fordel af liberaliseringen af handel på et bæredygtigt grundlag.
Det drejer sig om markedsadgang,
anything but arms, som vi er startet med i Europa
, og det drejer sig om evnen til at udnytte den markedsadgang.
WTO spiller en stor rolle på det her område.
Det er meget, meget vigtigt, at vi, når WTO-runden går i gang igen, er velforberedte, at vi har draget erfaringerne fra Seattle, at vi forstår, at det ulykkeligste, der kan ske, vil være, at ulandene opfatter de rige lande som en ny alliance, der ikke forstår, at ulandenes muligheder for at få adgang til markedet og bruge det er en forudsætning og forudsætningsvis
også må ledsages af økonomisk, teknologisk og solidarisk bistand fra vores side.
Min tredje pointe og ambition er, at der bør lægges pres på alle lande til at ratificere, gennemføre og håndhæve internationale miljøaftaler.
Det gælder både de rige lande, og det gælder ulandene.
En hovedopgave de kommende måneder bliver at færdigforhandle gennemførselsbestemmelserne til Kyoto-aftalen og skabe tilslutning til, at tilstrækkelig mange lande ratificerer aftalen, så den kan træde i kraft i 2002, og det gælder, uanset om USA vil deltage i de kommende forhandlinger eller ej.
Så er der kapacitetsopbygningen, altså det, der på dansk hedder opbygning af kunnen og viden og praktiske erfaringer i ulandene.
Den danske vindmølleeksport og dansk bistand til f.eks. vedvarende energi er gode eksempler på, hvordan det kan gøres.
Min næste pointe er det helt særlige ansvar, som private virksomheder har.
Vi må opfordre vore udmærkede private virksomheder både her i landet og ikke mindst i de mange andre lande til at udvikle konkurrencedygtige produkter, der er bæredygtige og kan klare sig på markederne i udviklingslandene.
Igen er vindmøllerne et meget godt eksempel på, hvordan en national bevidst politik kan lægges til grund.
Det er jo ikke tilfældigt, at dansk vindmølleeksport i dag tegner sig for cirka halvdelen af verdensmarkedet, men det kommer, fordi vi ville det, fordi det blev resultatet af en bevidst politik. FN's generalsekretær har fremlagt ambitiøse tanker om et global compact, altså et partnerskab mellem FN og det internationale private erhvervsliv.
Det er gode ideer, som skal langt frem på banen i forbindelse med topmødet i Johannesburg.
FN's generalsekretær, Kofi Annan, har allerede gjort meget for at øge effektiviteten og gennemskueligheden i FN's egne institutioner. Der kan gøres mere for at styrke den bæredygtige udvikling.
Fra dansk side vil vi presse på for at få internationale aftaler og beslutninger.
Jeg har nævnt en række af de meget centrale elementer, vi skal have med i verdenstopmødets sammenhæng og i forberedelserne.
Til sidst et par ekstra ord om processen: Vi er allerede i den danske regering gået i gang med at planlægge vores deltagelse, vores proces, så uhyre vigtigt det er.
Vi lægger vægt på, at den forberedelsesproces, jeg har omtalt, også respekteres, sådan som FN's generalforsamling har besluttet det.
Det har vi, og det er der også enighed om fra hele EU's side, givet klart udtryk for.
Den danske forhandlingslinje må løbende udbygges, og konceptet for den globale aftale udvikles, men ambitionsniveuaet skal ligge mindst i det omfang, jeg her har skitseret, på de konkrete felter, jeg har skitseret.
Verdenstopmødet og det danske formandskab ligger godt tidsmæssigt; det skal også ligge godt indholdsmæssigt.
Der er også i Danmark, vil jeg sige, behov for at inddrage alle relevante aktører i processen.
Den danske linje vil efter forudgående koordination mellem vore ministerier på embedsmandsplan blive fastlagt i regeringens topmødeudvalg, hvor vi sikrer en bred ministerdeltagelse.
Ngo'er, arbejdsmarkedets parter, erhvervslivets organisationer vil ligesom ved forberedelsen af Riokonferencen i 1992 blive inddraget i processen gennem det såkaldte UNGASS-udvalg.
I fællesskab kan vi fra dansk side levere et meget betydeligt bidrag til FN-processen som land, som kommende EU-formandsland, med alle de erfaringer, vi har, og jeg synes egentlig, at de seneste møder både det i Paris, som jeg omtalte, og andre peger i den rigtige retning.
Jeg vil hermed meget gerne invitere til et bredt samarbejde om denne vigtige opgave.
Jeg vil også gerne understrege endnu en gang, at det er markante, offensive meldinger og ambitioner, vi har brug for.
Vi vil gerne gøre en forskel, det er det, der gør politik værd at have med at gøre, og der er brug for mere politik og ikke mindre.
Formand, jeg håber herefter, at miljøministeren og udviklingsministeren også kan bidrage.