Eva Kjer Hansen (V), 2006-05-31:
Det er jeg fuldstændig enig i, og jeg skal over for Folketinget beklage, at jeg ikke var nået ind i salen.
Socialdemokraterne har fremsat et beslutningsforslag, som skal give lejerne en bedre retsstilling, hvis der opstår skimmelsvampeangreb i deres boliger.
Forslaget er bl.a. begrundet i, at LLO mener, at hver ottende bolig mere eller mindre er angrebet af skimmelsvamp eller af andre former for svamp, og at de gældende regler ikke sikrer mod, at lejerne ender i et langt og meget belastende forløb uden mulighed for selv at ændre på dette.
Lad mig indledningsvis slå fast, at jeg er enig i, at det er dybt ulykkeligt, når borgere udsættes for et indeklima, der er skadeligt for deres helbred, og det gælder, uanset hvem der har ansvaret for forholdene og hvilken boligform der er tale om.
Derfor har jeg svært ved at se logikken i, at forslagsstillerne kun vil sikre bedre vilkår for lejerne, men ikke for eksempelvis andelshavere og beboere i ejerlejligheder.
Det er drastiske forslag, forslagsstillerne kommer med i beslutningsforslaget.
Lad mig nævne et eksempel fra buketten af forslag: Udlejeren skal have ansvaret for at få fagfolk til at konstatere, om boligen er angrebet af skimmelsvamp, hvis lejeren har begrundet mistanke om, at det er tilfældet.
Og ikke nok med det: I tvivlstilfælde skal udlejeren også have ansvaret for at bevise, at der ikke er skimmelsvamp i boligen.
Jeg ved godt, at jeg næppe vil blive populær hos forslagsstillerne ved at sige det, men det er jo lejeren af boligen, der har den helt afgørende indflydelse på, hvordan boligen bliver brugt.
Det har udlejeren ingen indflydelse på, og derfor skal udlejeren heller ikke bære ansvaret for, at en forkert brug medfører et skimmelsvampeangreb.
Hvis forslagsstillerne endelig vil pålægge udlejeren at bevise noget, må det da være at bevise, at skimmelsvampen ikke er opstået på grund af forhold, som udlejeren har ansvaret for.
Inden forslagsstillerne kaster sig ud i at foreslå den type indgreb, skulle de måske overveje de eksisterende muligheder.
Jeg mener, at vi allerede er dækket godt ind med hensyn til at få afhjulpet skimmelsvampeangreb.
Det er forslagsstillerne uenige i.
Det fremgår af bemærkningerne til forslaget, at lejernes reaktionsmuligheder er begrænset til at gå til huslejenævnet eller beboerklagenævnet og boligretten, hvis udlejeren ikke vil udbedre skader som følge af skimmelsvampeangreb.
Det anføres i bemærkningerne, at beboerklagenævn, huslejenævn og boligretter typisk ikke forholder sig effektivt til disse problemer.
Men udover disse muligheder er der jo andre muligheder, der ligger ud over lejelovgivningen.
Der er også andre instrumenter som det kommunale tilsyn med almene boliger og ikke mindst byggelovgivningen, som er økonomi- og erhvervsministerens område, og byfornyelseslovens regler om kondemnering.
Det undrer mig, at forslagsstillerne tilsyneladende ikke er opmærksomme på disse andre muligheder for at få taget stilling til problemer med skimmelsvamp.
Den daværende socialdemokratiske by- og boligminister sendte i juni 2001 breve til kommuner og samtlige boligorganisationer, hvori der bl.a. er redegjort for lovgivningen på området.
Jeg vil igen understrege, at det for mig er uacceptabelt, hvis borgere skal være nødsaget til at opholde sig i boliger med helbredstruende skimmelsvampeangreb.
Jeg er derfor glad for, at lejerne har flere strenge at spille på for at få løst problemerne og også flere strenge at spille på end dem, forslagsstillerne giver indtryk af.
Og jeg vil gerne benytte anledningen til igen at gøre opmærksom på lejernes muligheder ikke alene efter lejelovgivningen, men også efter byggelovgivningen og byfornyelseslovens regler om tilsyn med boligernes sundheds- og brandfare.
Som bekendt har lejerne efter lejelovgivningen mulighed for at gå til huslejenævnet, hvis de er lejere i det private, og til beboerklagenævnet, hvis de bor i almene boliger.
Jeg skal derfor her indskrænke mig til at pege på, at private udlejere er underlagt den stramning, der blev foretaget af Folketinget sidste år, hvor udlejeren kan frakendes retten til i en periode at administrere udlejningsejendomme eller bestemme, hvem der skal administrere.
Frakendelsesreglerne kan anvendes, hvis udlejeren har undladt at efterkomme tre eller flere endelige huslejenævnsafgørelser inden for en periode på 2 år, herunder også afgørelser om skimmelsvamp.
For lejere i almene boliger er retsstillingen lidt anderledes, fordi der er kommunalt tilsyn med de almene boliger.
Heraf følger, at det allerede er boligorganisationens forpligtelse at sikre en forsvarlig drift af boligorganisationen og dens afdelinger, og at sørge for at iværksætte relevante undersøgelser og håndtere et eventuelt skimmelsvampeproblem.
Kommunalbestyrelsen har i medfør af det kommunale tilsyn med de almene boligorganisationer en række muligheder for at sikre, at forholdene bringes i orden.
Kommunalbestyrelsen kan også bruge sin anvisningsret, sådan at lejere, der konstaterer sundhedsskadelig skimmelsvamp i deres lejemål, kan få en anden almen bolig, eventuelt en midlertidig bolig, indtil skimmelsvampen er fjernet.
Jeg vil slutte af med at gøre opmærksom på de to regelsæt, som forslagsstillerne tilsyneladende ikke er særlig fortrolige med, hvis ellers min stemme kan holde til det.
Efter lov om byfornyelse og udvikling af byer har kommunen pligt til at føre tilsyn med, at bygninger, som benyttes til beboelse og ophold, ikke ved deres indretning og beliggenhed er sundhedsfarlige eller brandfarlige.
Og den enkelte kommune kan selv tilrettelægge sit tilsyn.
Det angives i loven, hvilke kriterier der som minimum skal være i orden, for at en bolig kan anses for forsvarlig i sundhedsmæssig henseende.
Kriterierne vedrører bl.a. forhold, der angår boligens beskyttelse mod fugtighed, kulde, varme og støj, adgang for dagslys, mulighed for luftfornyelse og opvarmning samt indeklimaforhold.
Kriterierne er vanskelige at definere fuldstændig præcist.
I tilfælde af sundheds- eller brandfare kan kommunalbestyrelsen træffe en beslutning om kondemnering.
Det vil sige, at kommunen kan nedlægge et forbud mod beboelse eller ophold for mennesker.
Men beboerne har så som udgangspunkt ret til at blive genhuset af kommunen.
Endelig vil jeg nævne mulighederne efter byggelovgivningen, der, som jeg tidligere har peget på, hører under økonomi- og erhvervsministerens område, og som kommunerne blev orienteret om senest i 2001.
Byggelovgivningen kan anvendes sideordnet med lejernes klage efter lejelovgivningen, men påbud efter byggeloven går normalt forud for påbud i lejelovgivningen.
Efter byggelovgivningen har lejerne adgang til at få afhjulpet problemerne med skimmelsvamp, og det kan ske ved, at lejerne beder kommunen om at give den private eller almene udlejer påbud om afhjælpning af en uforsvarlig eller faretruende vedligeholdelsestilstand.
Hvis en lejer har en begrundet mistanke om skimmelsvamp i sin bolig og klager til kommunen, ja, så er det kommunens opgave at anmode ejeren om at undersøge forholdene nærmere.
Skyldes forekomsten af skimmelsvamp manglende vedligeholdelse, skal kommunen påse, at ejeren straks fjerner skimmelsvampevæksten og eliminerer årsagen til denne vækst inden for en fastsat tidsfrist.
Hvis udlejeren ikke følger påbuddet, kan udlejeren straffes med bøde, og efter dom kan kommunen foretage det nødvendige for udlejerens regning.
Når man ser samlet på disse muligheder for efter lejelovgivningen, almenboliglovgivningen, byggelovgivningen og byfornyelseslovgivningen at få afhjulpet angreb af skimmelsvamp, er det svært at se, at der skulle være behov for et nyt sæt regler i lejelovgivningen.
Så vil jeg afslutningsvis oplyse, at regeringen er åben for at se nærmere på, om der er behov for en yderligere undersøgelse af problematikken omkring skimmelsvamp.
Regeringen kan på denne baggrund ikke støtte det fremsatte forslag.