Villy Søvndal (SF), 2003-02-18:
Jeg synes, at debatten, som den skrider frem, er interessant og også viser, at Enhedslisten har ret i at fremsætte det her forslag.
Nu får vi jo den indholdsmæssige debat, som regeringen ikke har villet tage, men som den nu bliver tvunget ud i.
Nu er vi inde i en diskussion om argumenter for
og imod
, så offentligheden derefter kan tage stilling til, hvem af os den synes har mest ret i argumentationen.
Jeg synes, det er ærgerligt, at vi ikke får den mere udførligt og ikke får den i dybden og ikke får den kun på indholdet, så vi slap for procedurediskussionen.
Jeg er enig i hr. Ulrik Kraghs afsluttende kommentar.
Der er en række ubehagelige biologiske og kemiske stoffer, som irakerne ikke har redegjort for.
Det var en af hovedkonklusionerne i Blix' rapport i fredags.
Men i modsætning til, hvad hr. Peter Skaarup rodede sig ud i for lidt siden, så siger han, at han har fri adgang.
Han har ikke haft problemer overhovedet med adgang til de steder, hvor han gerne ville hen.
Når man så samtidig får det udvidet til, at man får lov til at flyve med U2-spionfly, og når Blix tilbageviser Powells påstande om, at når våbeninspektørerne kom ind ad den ene dør, forsvandt tingene ud ad den anden - det har Blix meget klar givet en tilbagevisning af - har vi et billede tilbage, der hedder, at der mangler at blive redegjort for nogle stoffer.
Hvordan gør man så det?
Der kan man gå en af to veje.
Den anden vej er at gå i gang med en krig med uoverskuelige konsekvenser for civilbefolkningen, for regionen.
Jeg forstår altså ikke, at det ikke er indlysende, hvilken af de to veje der er den kloge vej.
Det anerkender nu også hr. Peter Skaarup.
Ville det ikke være værd at få en folketingsdebat om?
Blix' afrapportering sidste fredag var jo på lange stræk på den ene side en beretning om de fremskridt, man gjorde, på den anden side en påpegning af, at irakernes samarbejde kunne være langt mere aktivt og burde være mere aktivt. Men det er et fuldstændig fortegnet billede, at det var et oplæg til krig, som Blix præsentererede, tværtimod.
Hvis man var i tvivl om det, kunne man studere den amerikanske udenrigsminister Powells ansigt.
Det passede bestemt ikke den amerikanske administration.
Jeg forstår, at storheden nu er løbet så meget af med Dansk Folkeparti, at man vil give en frist helt til den 2. marts, men jeg synes, det er dybt tragisk - ja, undskyld mig - at alvoren i denne debat ikke er større.
FN gætter på, at en halv million uskyldige mennesker, børn, gamle og syge, mister livet ved en militær indsats.
Men for Dansk Folkeparti er det afgørende, at datoen den 2. marts nu bliver den afgørende dato, frem for at sikre, at våbeninspektionen kan fortsætte, og en halv million mennesker kan reddes.
Er det ikke for sølle?
Det var dog en besynderlig argumentation, hr. Ulrik Kragh anvendte.
Gengivet indholdsmæssigt gik den på, at den her debat ikke skal foregå i offentligheden, fordi det skal komme som en overraskelseseffekt.
Jeg afslører da næppe nogen statshemmelighed - for det har alle aviser jo skrevet - når jeg siger, at vi sender nogle jægersoldater derned, vi sender ubåden »Sælen« derned for at lytte.
Det vil sige, at enhver, der læser en dansk avis, ved, hvad det danske bidrag går på.
Derfor må jeg sige, at jeg slet ikke forstod det argument.
Er det virkelig derfor, vi ikke skal have en offentlig debat, fordi Saddam ikke skal finde ud af det, som alle offentlige aviser i Danmark indtil nu har skrevet om?
TV-avisen, radioen har berettet om det, alle ved, hvad det danske bidrag er.
Findes der ikke i Venstre en bedre argumentation - undskyld mig - for at man ikke vil have den offentlige debat?
Hvis der ikke findes en bedre argumentation, vil jeg godt spørge hr. Ulrik Kragh: Er det ikke den ubehagelige situation, vi har, at den folkelige forståelse i verden, i Europa, for den her krig ikke er tilstedeværende, man forsøger at undgå?