runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Stavad (S), 2003-11-12:
Jeg tror, jeg vil huske det her som en mærkedag.
Jeg har været her i Folketinget i næsten 24 år, men det er første gang, jeg er blevet skældt ud af en minister for det, ministeren selv har skrevet i sit lovforslag.
Det har jeg ikke været udsat for før.
De 25 mia. kr., som ministeren nu harcelerer over, er jo ikke mit tal.
Det er regeringens tal, det fremgår af lovforslaget.
Når jeg siger, at de 21,3 mia. kr. alene skyldes kontinuitet og stabilitet som følge af, at man laver en aftale, er det ikke mine tal.
Det er regeringens tal
, så jeg ved ikke rigtig, hvad det er for et ærinde, ministeren er ude i. Derudover har jeg ikke på nogen måde kritiseret, at regeringen var tidligt ude med forhandlingerne.
Det har vi selv opfordret til, det har vi selv stemt for i en vedtagelse.
Det, der undrer mig, er, at man forudsætter, at hvis man ikke havde denne aftale, ville der ikke ske noget som helst før i 2012, og så ville den med fuldstændig sikkerhed overgå til en anden.
Det hænger ikke sammen.
Ministeren modsiger sig selv, ministeren tager afstand fra sit eget lovforslag, men lad være med at skælde mig ud for det.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-12:
Lige nu er jeg optaget af at sikre, at grundloven ikke brydes.
Det burde hr. Kim Andersen også være.
Jeg vil så godt spørge hr. Kim Andersen, om det faktisk ikke vil være klogt af vores juridiske eksperter, hvis de lige giver sig tid til at læse dette dokument og tænke det grundigt igennem, før de kommer med svaret, som hr. Kim Andersen kan sige uden videre, for han har fået at vide af ministeren, hvad han skal sige, så han behøver ikke at gøre sig nogen ulejlighed.
Han ved på forhånd, hvad svaret er.
Men jeg tror, at mange juridiske eksperter vil sige, at det er et meget kompliceret stykke papir, ministeren her er kommet med.
Det indeholder ubesvarede spørgsmål og massevis af tvivlspunkter.
Kan man f.eks. gøre det, som man nu skriver i notatet, at sidestille en skatteforhøjelse med en ekspropriation?
Man vil endog beskytte A.P. Møller-selskaberne med selve grundlovens § 73 om ekspropriationsbestemmelser. A.P. Møller kan kræve at få erstatning for ekspropriation, hvis Folketinget går ind og vedtager en ny skattelov.
Det er helt uhørt, at en skatteyder bliver beskyttet af ekspropriationsbestemmelsen og straks kan få sine penge tilbage, dagen efter at skatten er blevet forhøjet.
Jeg tror, der er mange skatteydere, der gerne ville have en tilsvarende ordning.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-12:
Det drejer sig om et kontaktforsøg, hvor en mellemmand af amerikansk-libanesisk afstamning i dagene op til krigens udbrud i Irak besøgte Richard Perle, som i øvrigt har bekræftet, at han deltog i mødet, i et forsøg på at afværge, at krigen blev til noget.
Irakerne tilbød ganske meget.
De tilbød f.eks., at man kunne flyve en mindre amerikansk styrke ind.
De tilbød også, at man kunne udlevere folk, der ønskede at blive udleveret osv. osv.
Historien er gengivet i Jyllands-Posten og i Information, og den er også gengivet i New York Times.
Jeg vil spørge, om den danske regering blev gjort bekendt med det her forsøg, og om det spillede nogen som helst rolle i de vurderinger, Danmark foretog, inden man tilsluttede sig krigen.
»Var den danske regering orienteret om de kontaktforsøg, Irak forsøgte at etablere i dagene op til krigens udbrud, og som førte til nu bekræftede møder mellem Richard N. Perle og en amerikansk-libanesisk mellemmand, og hvis indhold var de factokapitulation, løfter om uhindret adgang for FBI i Irak med henblik på våbeninspektion samt løfter om valghandlinger inden for 2 år, som omtalt i New York Times den 6. november 2003 og i Information og Jyllands-Posten den 7. november 2003?«
Per Stig Møller (KF), 2003-11-12:
Jeg kender jo godt hr. Villy Søvndals måde at gøre ting meget, meget større på, end de er.
Jeg husker dengang, Polen og Tjekkiet blev medlemmer af NATO.
Da stod hr. Villy Søvndal fra Folketingets talerstol og sagde, at han lå søvnløs af skræk om natten.
Så det er jo niveauet, hr. Villy Søvndal befinder sig på.
Jeg tror ikke, der er nogen, der ligger søvnløse af skræk over, at Polen og Tjekkiet er kommet ind i NATO.
Det var en af de mange fejlvurderinger, hr. Villy Søvndal i tidens løb har gjort sig skyld i.
Så jeg tror, hr. Villy Søvndal skal dæmpe sin katastrofetale. Til hr. Aage Frandsen vil jeg sige: Det drejer sig jo om oplysninger i forhold til samtaler med et andet land.
Det kan godt være, at det er meget, meget morsomt for hr. Aage Frandsen at ødelægge Danmarks muligheder for at deltage i den slags samtaler, men jeg har ansvar for ikke at gøre det, og det vil jeg ikke gøre.
Med hensyn til, om Danmark deltog på et tvivlsomt grundlag: Det er jo igen et forsøg på at fordreje det hele.
Beslutningsforslaget, som blev behandlet i Folketingssalen, sagde ganske klart og tydeligt i konklusionen i IV., at begrundelsen var, at Irak ikke havde udnyttet sin sidste chance og arbejdet fuldt og helt sammen med FN's våbeninspektører.
Det var begrundelsen.
Den er givet, den er
der ingen tvivl om.
Det er det, regeringen forelagde for Folketinget.
Det er det, Folketinget tog stilling på baggrund af.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-12:
Det er jo en fantastisk sag, det her.
Vi står med en sag, hvor regeringen har ført Danmark i krig på et grundlag, som er - for nu at sige det meget pænt - yderst tvivlsomt.
Vi har forsøgt at få begivenhedsforløbet opridset.
Det ville man ikke være med til og henviste os til at spørge i salen.
Vi spørger, men får ikke noget som helst at vide.
Selv enkle spørgsmål bliver ikke besvaret.
Sådan, fiks, faks, færdig.
Regeringen har produceret en maskine, hvor der ikke er åbnet et øje eller et vindue til offentligheden.
Det er dybt pinligt.
Derfor vælger jeg at tro på, at det afsnit, som er gengivet i bogen af to dygtige journalister, er korrekt.
USA havde for godt et år siden besluttet krigen.
Danmark var blevet orienteret om det under hyggelige omstændigheder på skoleskibet i kaptajnen kahyt.
Det vidste udenrigsministeren, og udenrigsministeren har misbrugt trekvart år af Folketingets tid til at spille et formummet spil, hvor udenrigsministeren meget præcist vidste, hvad der var besluttet i USA.
Derfor er sagen alvorlig, og derfor er det formentlig i regeringens interesse at lukke den her sag fuldstændig hermetisk både for Folketinget og for offentligheden.
Aage Frandsen (SF), 2003-11-12:
Jeg kan bare ikke forstå, at ministeren, til trods for at der er et referat i Nævnet, som jeg jo af gode grunde ikke kender, ikke bare kan svare på det spørgsmål, som hr. Villy Søvndal stiller, nemlig om det, der står i bogen.
Jeg kan forstå, at det ikke er det samme, men jeg ved ikke, om det er forskelligt indholdsmæssigt, for det kan jeg jo af gode grunde ikke vide. Derfor synes jeg bare, at udenrigsministeren stille og roligt skal forholde sig til det, der står i bogen, og så sige, om det er korrekt eller ukorrekt, hvad der står i bogen - altså helt præcis, om det er sandt eller forkert.
Det må da kunne besvares, hvis viljen ellers er til stede.
Per Stig Møller (KF), 2003-11-12:
Jamen Folketinget bydes jo ganske udmærkede vilkår ved, at man har Nævnet.
Hr. Villy Søvndal sidder i Nævnet, så hr. Villy Søvndal har absolut optimale arbejdsvilkår, også i dette spørgsmål.
Så det er jo noget pjat.
Hvad det andet angår, så er der jo, som hr. Villy Søvndal måske ved, også regler for, hvordan man forholder sig til lande, som Danmark forhandler med.
Det vil sige - det er jo derfor, man har Nævnet - at man ikke bare sådan kan offentliggøre ting, man har haft samtaler med andre lande om, for så kan man ikke forhandle med andre lande.
Så jeg synes faktisk, vi er ude i noget, som ikke har ret meget med sagen at gøre, men som måske er mere destruktivt end konstruktivt.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-12:
To ting: Den ene er, at hr. Holger K. Nielsen sådan set stillede udenrigsministeren et meget præcist spørgsmål, nemlig om vi, da der er usikkerhed omkring indholdet af det her, ved at indhente partiernes tilladelse kunne nå frem til enighed om at offentliggøre den side fra gengivelsen af Det Udenrigspolitiske Nævns møde den 5. juli, der drejer sig om det her.
Det er dumt af en regering både at nægte offentligheden indsigt ved en høring, der stiller de kritiske spørgsmål, og bagefter forsøge at dække ethvert spørgsmål om begivenhedsforløbet ind under et lukket referat i Det Underigspolitiske Nævn.
Så har man virkelig produceret en fuldstændig hermetisk lukket æske, hvor offentlighedens adgang til oplysninger er fuldstændig lukket.
Så spørger jeg bare udenrigsministeren: Er det virkelig tilfredsstillende for udenrigsministeren at byde Folketinget de arbejdsvilkår og byde offentligheden de arbejdsvilkår i forhold til at kontrollere magtens udøvelse?
Per Stig Møller (KF), 2003-11-12:
Men det kan jo altså ikke nytte noget, at man prøver at bruge Folketingssalen til at få lavet et nævnsmøde i.
Den går altså ikke.
Men lad os nu lægge det til side, denne her spøg, som SF er i gang med.
Den er jeg godt klar over kan vare hele vinteren, men lad os nu lægge det til side.
Så lad os tænke over, hvad der skete efter samtalen den 5. juli.
Nu er vi uden for Borgen, og nu er vi uden for Nævnet, så kan vi tillade os at tænke højt.
Hvad skete der egentlig efter den 5. juli?
Der skete f.eks. det, at præsident Bush den 12. september holdt sin tale i FN, hvor han meddelte, at USA ville gå igennem FN.
Hr. Holger K. Nielsen må altså også tage ind, hvad der egentlig sker, og læse tingene i den sammenhæng og så gøre sig sine egne overvejelser og drage sine konklusioner i stedet for det her pjat med, at man prøver at fange mig med det ene eller det andet citat.
Og nu taler jeg ikke om bogen, og jeg taler ikke om nævnet, jeg hverken be- eller afkræfter de ting dér, for det må vi jo så drøfte i Nævnet.
Men det, der er interessant, synes jeg, med de ting, som hr. Holger K. Nielsen prøvede at antyde, at der var besluttet en krig osv., er jo, hvordan det egentlig kunne være besluttet, når præsident Bush i sin tale den 12. september beslutter at gå igennem FN, og man i øvrigt i november får resolutionen i FN, der pålægger og giver en sidste chance for at afvæbne og for at samarbejde med våbeninspektørerne.
Så prøv nu at få tingene til at hænge lidt sammen i stedet for det her pjat med drilleriet.
Holger K. Nielsen (SF), 2003-11-12:
Det her er jo en mærkelig måde at besvare spørgsmål på fra regeringens side.
Man henviser til et referat, som ingen kan få lov til at se.
Det betyder jo, at offentligheden er helt ude af stand til at finde ud af, hvad der er op og ned i den her sag.
Burde man så ikke i det mindste sørge for, at det nævnsreferat blev offentliggjort, således at man kunne se, hvad der er op og ned, så vi kan få fuldstændig afkræftet eller bekræftet, at der faktisk gik en melding til den danske regering allerede i juli måned om, at USA påtænkte at føre krig i Irak?
Det er det for os, det er det for befolkningen.
Vi har presset på med en høring, vi har fået en mærkelig hybrid ud af det.
Noget af det, vi ønsker, er at kunne stille spørgsmål til regeringen om de her vigtige ting, og derfor er det jo uholdbart, at vi ikke kan få noget, der ligner svar fra ministeren.
Per Stig Møller (KF), 2003-11-12:
Spørgsmålet hedder kort gengivet: Var den danske regering orienteret herom?
Svaret er ganske kort: Nej.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-12:
Men igen er det jo sådan set en banalitet.
Udenrigsministeren er jo selv forfatter, så han er formentlig helt opmærksom på, at det er den, som står som forfatter i bogen, som har ansvaret for bogen.
Jeg savner bare, at udenrigsministeren bliver lidt klar.
Betyder det, at gengivelsen, som er i bogen, er forkert?
For i modsætning til Danmark, som jo er hermetisk låst specielt under den nuværende regering, når det gælder om at få oplysninger ud, har amerikanerne jo en helt anden tilgang til offentlige oplysninger.
Men jeg må forstå det sådan, at udenrigsministeren benægter, at Colin Powell på mødet den 3. juli orienterede udenrigsministeren om, at amerikanerne var besluttet på krig.
Er det en rigtig forståelse?
Jeg har læst nævnsreferatet eller gengivelsen fra den 5. juli sidste år, og det er et ganske andet referat end det, der står i bogen.
KL. 13.55 Derfor har udenrigsministeren nu følgende chance, hvis han vil redde sig ud af det her med æren i behold og uden at pådrage sig selv yderligere vanskeligheder, og det er at fastholde, at nævnsreferatet er korrekt og dermed give udtryk for, at bogen ikke bringer korrekte oplysninger om udenrigsministeren.
Det er, så vidt jeg kan se, den eneste chance, udenrigsministeren har for at redde sig igennem det her med æren i behold.
Jeg er jo i den samme situation som udenrigsministeren, at jeg ikke må referere fra Nævnet, men jeg er sikker på, at udenrigsministeren er meget opmærksom på, at de ting, bogen beskriver, som den amerikanske udenrigsminister fortalte den danske udenrigsminister, i hvert fald ikke er dem, der er gengivet i Nævnet.
Er udenrigsministeren enig i det, og betyder det her, at han tager fuldstændig afstand fra den her passus i bogen på side 100, de fem linjer, jeg citerede i første spørgsmål?
Per Stig Møller (KF), 2003-11-12:
Igen kan jeg jo sige, at jeg jo har orienteret Det Udenrigspolitiske Nævn, det fik hr. Villy Søvndal jo også at vide sidste gang, ja, sidste onsdag, og i Det Udenrigspolitiske Nævn har jeg orienteret om min samtale med Bush.
Der ligger i spørgsmålet en konstatering hentet fra bogen, som jeg ikke kan bekræfte, men jeg må igen henvise til det autoriserede referat, det, der er fra Nævnet og ikke til, hvad der står i en bog.
Villy Søvndal (SF), 2003-11-12:
Det lykkedes ikke at få et svar på det nemmeste spørgsmål i hele verden.
Det taler jo så for sig selv.
Tavshed er altså også en slags svar.
Spørgsmålet lyder: I hvilken form og i hvilke fora mener udenrigsministeren at have videregivet til Folketinget, at Bushadministrationen allerede i juli 2002 havde besluttet om nødvendigt at anvende
militær magt over for Irak?
Når det er et interessant spørgsmål, er det jo, fordi vi har brugt lang tid her i Folketingssalen på at stille udenrigsministeren spørgsmål.
Udenrigsministeren har hele tiden svaret, at der ikke var taget stilling, at der ikke var taget stilling, at der ikke var taget stilling.
Nu ligger der så en bog, der siger, at man havde taget stilling allerede i juli 2002, og derfor er det det afgørende spørgsmål i forhold til hele den forklaring, som regeringen har bygget op omkring dansk deltagelse i Irakkrigen.
»I hvilken form og i hvilke fora mener udenrigsministeren at have videregivet til Folketinget, at Bushadministrationen allerede i juli 2002 havde besluttet om nødvendigt at anvende militær magt over for Irak?«
Per Stig Møller (KF), 2003-11-12:
Der er jo ikke mere at tilføje.
Jeg har jo svaret på det.
Jeg har sagt, at det referat, jeg har givet i Nævnet, ikke er identisk med det, der er i bogen, og derfor kan jeg sige, at hvis man vil vide, hvad jeg har erindret fra samtalen i USA, så er det det, der er blevet sagt i Nævnet, som bliver sagt tre dage efter.
Det kan man se i nævnsoptegnelserne.
Jeg har ikke ret til at referere fra Nævnet, og det gør jeg så heller ikke, og jeg har ikke mere at tilføje Hermed sluttede spørgsmålet.
Aage Frandsen (SF), 2003-11-12:
Nu er det jo sådan, at det, der foregår i Nævnet, jo som bekendt er særlig fortroligt, men det er jo heller ikke meningen, at bare fordi noget er sagt i Nævnet, så kan man slet ikke forholde sig til det i Folketingssalen.
Jeg er ikke medlem af Nævnet, men jeg er bare almindeligt folketingsmedlem, og jeg kan ikke rigtig se, at det, som hr. Villy Søvndal spørger om, er en statshemmelighed.
Det er jo ikke overraskende, at udenrigsministeren kan sige, at det ikke er udenrigsministeren, der har formuleret det, men er det, der står, sandt, eller er det forkert?
Villy Søvndal (SF), 2003-11-12:
Jeg har aldrig mistænkt udenrigsministeren for at have skrevet denne her bog.
Det er heller ikke det, jeg spørger om.
Jeg spørger: Er det, som forfatteren har gengivet efter interview med nøglepersoner, som der er redegjort for i starten af bogen, en korrekt gengivelse, eller er det ikke?
Nu er det femte gang, jeg forsøger at få et svar fra udenrigsministeren, og han snakker om nævn, han snakker om, at han ikke selv havde skrevet bogen.
Det er jo simpelt hen fuldstændig sløret, det er en væven udenom, som jeg synes er uklædelig for en minister, og derfor, en sidste chance til ministeren: Er de fem linjer, jeg citerede før, en korrekt gengivelse, eller er det ikke en korrekt gengivelse, hvor det korte af det lange er, at USA i juli måned sidste år havde besluttet sig for at gå i krig?
Det kan besvares med et ja
eller nej.
Per Stig Møller (KF), 2003-11-12:
Jeg synes, det ville være dejligt, hvis hr. Villy Søvndal ville spørge Udvalget for Forretningsordenen.
Det ville jeg da være meget interesseret i at se svaret på.
Mig bekendt må jeg ikke referere fra Nævnet, og da hr. Villy Søvndal er medlem af Nævnet, kender hr. Villy Søvndal udmærket svaret, og kender udmærket det referat, jeg har givet af den samtale i Nævnet.
Så lad os dog bare få klarlagt dét, og så får vi undersøgt, om jeg må referere fra Nævnet.
Men jeg synes jo, at hr. Villy Søvndal sidder inde med alle oplysninger, så hvis der er tale om unødig trætte, er det hr. Villy Søvndal, der fortsætter på trods af alt, hvad han ved fra mine nævnsmøder, hvor jeg har sagt, at jeg ikke kender noget til dette referat i bogen, at jeg ikke har formuleret det.
Så hr. Villy Søvndal må henholde sig til, hvad jeg har sagt i Nævnet.
Det her er jo simpelt hen bare et forsøg på drilleri, så jeg vil henvise hr. Villy Søvndal til at læse i nævnsreferatet i stedet for at spilde Folketingets og offentlighedens tid.
Jeg er glad for, at hr. Villy Søvndal har læst nævnsoptegnelserne, og jeg kan kun gentage, at hvad der står i bogen står for forfatterens egen regning.
Ole Stavad (S), 2003-11-12:
Jeg vil godt notere, at VK-regeringen i hvert fald ikke er indstillet på at investere i regional udvikling, som den tidligere trafikminister, den tidligere regering var.
Det tror jeg man har opdaget udeomkring.
Jeg vil for det andet godt spørge om, hvorfor ministeren først nu siger, at man skal sætte sig sammen.
Mig bekendt er
Som jeg har set svaret fra trafikministeren, var der ikke nogen invitation: Lad os nu sætte os sammen.
Jeg vil gerne invitere jer over, så vi kan finde en fælles løsning på det her.
Det sidste, jeg skal spørge om, er, om ministeren vil give en forsikring om, at der i den her folketingssamling kommer et lovforslag fra ministeren, og at man får skabt det lovmæssige grundlag for, at det bliver løst, så det ikke bare bliver endnu en gang løs snak.
Flemming Hansen (KF), 2003-11-12:
Jeg synes måske nok, det er sådan lidt ude af proportioner, men jeg synes, cykelstier er noget af det allerbedste, man kunne bruge sådan en bane til, for det elsker turisterne jo, og det elsker den lokale befolkning også.
Når jeg har sagt, at jeg vil indkalde til forhandlinger, så er det jo ikke rimeligt, at jeg siger, hvad der skal stå på bundlinjen, når vi har forhandlet. Parterne må komme ind.
De må komme ind og selv sige, hvad de har tænkt sig, og så forhandler vi os frem til et fornuftigt resultat.
Det var faktisk det, jeg startede med, da jeg besvarede den første del af spørgsmålet.
Jeg sagde tak for spørgsmålet, for vi er indstillet på at løse problemerne, vi er indstillet på at løse dem hurtigt.
Og dermed som svar til hr. Ole Stavad for kort tid siden: Jeg vil fremsætte et lovforslag i 2004 om det.
Arne Toft (S), 2003-11-12:
Det tror jeg vi er klar over.
Regeringen har også et slogan, der hedder »Vækst i hele Danmark«.
Vil ministeren ikke, når han skal føre de her forhandlinger, for jeg er helt sikker på, at både borgmesteren og amtsborgmesteren deroppe selvfølgelig vil sidde sammen med ministeren og gennemdrøfte det her, støtte det ønske, man har deroppe om at få jernbanen lavet om til en cykelsti af hensyn til turisterne? Sidste år tog man alle turistpengene fra det område. Kunne man ikke under forhandlingerne blive enig om at bruge nogle af de penge, som måske skal bruges, hvis der er forurening deroppe, således at også vi herinde og ministeren er med til at støtte den gode tanke, de har deroppe om at lave en cykelsti der, hvor jernbanenettet går i dag?
Flemming Hansen (KF), 2003-11-12:
Jeg er meget, meget glad for, at hr. Toft så tydeligt genkender en af regeringens grundsætninger: noget for noget.
Det er rart, når den politik, regeringen har, slår igennem.
»Noget for noget« betyder for mig netop, at vi lægger op til forhandlinger for at løse problemet.
Jeg vil ikke acceptere, at vi sidder i hver sit verdenshjørne - havde jeg nær sagt, det er måske en overdrivelse - men i Nordvestjylland og i København og råber ad hinanden.
Jeg beder om, at vi sætter os sammen for at løse problemerne, og det er jeg indstillet på.
Til hr. Jacob Buksti: Det er rigtigt, at hr. Jacob Buksti har villet fremsætte et forslag, og det var et forslag, som, efter hvad jeg har fået oplyst, lå med en udgiftsramme på måske 16-17 mio. kr. Det synes vi var mange penge, og nu har det vist sig, at vi når ned på en helt anden ramme for en fornuftig finansiering, og det er jeg fuldt ud tilfreds med.
Så er det jo rigtigt, som hr. Jacob Buksti siger, at det var hr. Jacob Buksti, der lovede at fremsætte forslaget.
Jacob Buksti (S), 2003-11-12:
Jeg ved godt, at ministeren ikke skal holde løfter fra den tidligere ministers tid, men hvis nu ministeren havde gjort det, ville ministeren jo have fremsat et lovforslag, herunder også have skaffet den nødvendige finansiering, for det var det, der var et tilsagn om fra den tidligere ministers side, dels over for de folketingsmedlemmer, som har arbejdet mest for at bevare banen, dels over for de borgmestre, som den pågældende minister havde møde med.
Arne Toft (S), 2003-11-12:
Da man så kunne se, at man ikke fra Folketingets side var villig til at lave noget ved sporene og sende tog derop, så accepterede man det.
Vil ministeren så ikke synes, det var rimeligt?
Jeg har jo fra talerstolen ofte hørt vor statsminister sige: noget for noget.
Nu har man så i det område afgivet muligheden for jernbane, og hvis ministeren fremsætter et lovforslag og nedlægger jernbanen, er det noget for noget.
Det må da være i regeringens ånd.
Flemming Hansen (KF), 2003-11-12:
Jeg skal forsøge at samle det.
Hr. Toft siger, at vi ikke havde pengene, og nu har vi fundet 65 mia. kr. til jernbanen.
Det er jeg for det første meget glad for at hr. Toft har opdaget, men jeg er meget, meget ked af, at Socialdemokratiet ikke vil være med til at stemme for det og indgå i det forlig, men det er så en anden sag.
Jeg kan bekræfte, hvad hr. Buksti sagde.
Det er forudsætning nummer et.
Forudsætning nummer to er, at de parter, som er impliceret, sætter sig sammen og finder ud af, hvad det handler om, hvordan vi får det løst, for så mange penge er der ikke i det.
Der er slet ikke tale om de penge, vi har talt om før.
Det kan f.eks. meget vel ske i januar-februar måned, man får løst det, og så er jeg klar til at fremsætte et forslag allerede i 2004.
Ole Stavad (S), 2003-11-12:
Det er rigtigt, som hr. Jacob Buksti siger, at der var kamp for at bevare banen i mange år.
Det lykkedes ikke, og nu kan vi så konstatere, efter at banen ikke har været benyttet i meget, meget lang tid, at det tilsyneladende også er umuligt at få ryddet op.
Det er jo noget griseri, det deroppe.
Vi kan ikke være det bekendt over for de mennesker, der bor omkring banen.
Mener ministeren ikke, at det er helt uacceptabelt, at han godt vil rydde op på et eller andet tidspunkt under forudsætning af, at det ikke koster penge?
Hvis en privat virksomhed indtog den samme holdning, når den stoppede sin produktion og efter reglerne skulle rydde op, ville vi vel i fællesskab stærkt kritisere det.
Ministeren sagde, at der ville ske noget nu.
Kan ministeren sige, hvor lang u'et er i det?
Tilbage i juli måned svarede ministeren mig på et spørgsmål, at der virkelig skete noget nu, men siden da er der ingenting sket.