Anne Grete Holmsgaard (SF), 2006-04-19:
Som det er sagt heroppefra flere gange, er det ikke mange dage siden, at vi havde en debat, der handlede om fuldstændig det samme, og hvor Dansk Folkepartis ordfører, hr. Morten Messerschmidt, fremsatte et forslag til vedtagelse, der lød næsten identisk med det beslutningsforslag, vi behandler nu.
Der stod nemlig: På denne baggrund pålægger Folketinget regeringen at meddele EU, at Danmark ikke vil føle sig forpligtet af den rent politiske afgørelse, som EF-Domstolen har truffet med dommen C-176/03.
Vi er bestemt ikke enige med Dansk Folkeparti, og jeg synes da også, det er interessant at diskutere, hvad konsekvenserne ville være.
Nu har justitsministeren jo sagt, hvad konsekvenserne ville være for hende personligt, og man kan selvfølgelig undre sig over, hvorfor Dansk Folkeparti har så travlt med hele tiden at jage en minister i den regering, som de jo sådan set er en del af selv, bortset fra at de ikke har nogen ministerposter.
Hvis man ser på konsekvenserne for Danmark, så må man jo sige, at det her vil være en form for civil ulydighed, og det er klart, at det vil være en form for civil ulydighed, som vil betyde, at andre lande vil føle det legitimt også at benytte den form for civil ulydighed.
Det er klart, at det selvfølgelig vil svække det i forvejen efter min mening noget skrøbelige sammenhold, vi har i EU.
Det viser jo sådan set ret klart, hvad forskellen på den grundlæggende EU-holdning er mellem Dansk Folkeparti og os – og de fleste partier herinde.
Vi mener, det er vigtigt, at man ikke svækker EU som konstruktion, det er faktisk en rimelig svag konstruktion i forvejen, men at vi målretter vores indsats mod at gøre det til en stærkere konstruktion og en forpligtende konstruktion, fordi vi grundlæggende mener, vi har brug for et forpligtende samarbejde på europæisk plan.
Så vi er bestemt ikke enige med Dansk Folkeparti i det her.
Vi er heller ikke enige, når Dansk Folkeparti i bemærkningerne til deres forslag skriver: »Det forekommer derfor foruroligende, at EFDomstolen aktivt trodser afvisningen af forfatningen« – altså det, vi andre kalder forfatningstraktaten – »og tænkepausen i EU, og med sine dybt politiserende afgørelser medvirker til at indføre dele af forfatningen uden befolkningens opbakning.«
Det er efter vores mening en klar overfortolkning af det, der ligger i dommen, og en meget politisk overfortolkning, må man sige, af det, der ligger i dommen.
Dommen er en strid om fortolkning af, hvilket hjemmelsgrundlag man skal bruge i den slags sager, og det har der altså været uenighed om mellem Rådet på den ene side og Kommissionen på den anden side.
Vi synes måske ikke, det er den bedste dom, der er afsagt af EF-Domstolen, men vi respekterer den, ligesom vi respekterer andre domme, der er afsagt, fordi det er nødvendigt at have en domstol.
Så har vi også tidligere sagt, og det vil jeg gerne gentage her, at vi da bestemt synes, det er vigtigt at arbejde med, hvordan man udvikler det her system, og hvordan man også udvikler en måde, hvor spillerummet for domstolen ikke bliver for stort.
Det handler jo bl.a. om, at man skal være meget præcis i sin lovgivning i EU.
Det er svært, når der er 25 lande, men det er en vigtig øvelse, som man må gøre det klart for sig selv om man vil gå efter.
Hvis man så, hver gang man er utilfreds, kan sige, at den vil man ikke respektere, så har man jo sådan set ikke noget domstolssystem tilbage, og det mener vi er en meget farlig kurs, også selv om der er domme, vi er uenige i.
Så jeg vil gerne sige: Nej, det her forslag kan vi ikke være med til.
Vi bakker op om den linje, der blev lagt den 30. marts, da vi havde debatten, og hvor vi lavede et i hvert tilfælde mellem S, V, K, RV og os fælles forslag til vedtagelse, som også blev vedtaget.