runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Hanne Severinsen (V), 2004-12-14:
Jeg må indrømme, at jeg blev noget skuffet over at læse oppositionens bidrag til betænkningen.
Dette lovforslag skal jo være med til at sikre den ambition, vi i hvert fald har i regeringen, om, at Danmark kan udvikle sig til et førende højteknologisk samfund.
Vi ved alle sammen, at vi står over for store udfordringer.
Vi har outsourcing, vi har problemer med at klare os i konkurrencen, og derfor er det vigtigt, at vi satser på, at vi kan noget, som andre ikke kan, at vi finder vore nicher, og at vi finder nogle områder, hvor vi kan satse.
Men hvad vil Socialdemokratiet?
Faktisk er det sådan, at hvis man spørger rundtomkring i forskningsverdenen, er det svært for dem at få armene ned, fordi de er så begejstrede for forslaget.
Det eneste, der sådan set blev sagt, da vi fremsatte forslaget i sin tid, var: Husk nu også grundforskningen.
Men det har regeringen faktisk gjort i finanslovaftalen, så hvad vil man egentlig mere?
Jeg håber inderligt, at det kommer til at gå, som det gik med Grundforskningsfonden, som den daværende VK-regering jo satsede på i 1991.
Hvis man læser referatet af førstebehandlingen, vil man se, at De Radikale og Socialdemokratiet var fulde af skepsis: Er det nu rigtigt, og er det nu godt nok?
Det er Højteknologifonden også.
Den dækker et hul i forskningsrådssystemet, der bliver nu mulighed for at kombinere høj kvalitet og erhvervsmæssigt potentiale, og derfor håber jeg, det vil gå med Højteknologifonden, som det gik med Grundforskningsfonden: at oppositionen vil blive lige så glad for den.
Eva Kjer Hansen (V), 2004-12-14:
Jeg må sige, at jeg synes, det er underligt, at Socialdemokratiet ikke mener, vi skal benytte lejligheden til at skabe klarhed over, hvilke muligheder der egentlig er i den gældende lovgivning.
Det er udelukkende det, det handler om, fordi det har vist sig, at der har været nogle misforståelser på grund af nogle formuleringer i lovteksten, og det retter vi nu op på, så vi kan undgå de misforståelser fremover.
Det, der undrer mig, er, at Socialdemokratiet benytter lejligheden til at ville lave helt om på gældende ret.
Jeg understreger en gang til, at det er gældende ret, og at vi blot præciserer selve teksten, så der netop ikke kan være tvivl i kommunerne om, hvorvidt de kan lade private udføre tilsynsopgaven.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til tredje behandling.
Karen J. Klint (S), 2004-12-14:
Jamen hvis det er så klart, som ministeren nu siger, havde det da været oplagt, at man kunne sætte private til at gøre det.
Der har været lidt tale om, at en kommune kunne overlade tilsynet til en anden kommune.
Men vi står altså lige over for at skulle lave nogle meget store kommuner, og derfor synes vi faktisk ikke, der er behov for at understrege i sociallovgivningen, at der er kommuner, der ikke har kræfter til at løse opgaven lige nu; vi ville snarere være gået en anden vej.
Det kunne vi selvfølgelig have stillet ændringsforslag om, men vi synes faktisk, det er meget vigtigt med lidt ro på sociallovgivningsområdet op til en kommunal strukturreform.
Lad os så bagefter se på, hvordan myndighedsopgaver og tilsynsopgaver skal foregå i virkeligheden, når vi har set den lovgivning, der skal følge op på reformen.
Eva Kjer Hansen (V), 2004-12-14:
Jeg skal gøre fru Karen Klint opmærksom på, at det jo er gældende lovgivning allerede i dag.
Som lovgivningen er i dag, kan kommunen vælge at få private til at udføre selve tilsynet, men det er naturligvis kommunen, der som myndighed tager endelig stilling på baggrund af den undersøgelse, der er foretaget.
Når det overhovedet er med i lovteksten, skyldes det, at den nuværende formulering i praksis har givet anledning til tvivl om, hvorvidt man nu også må det.
Derfor laver vi formuleringen om – eller rettere: Vi fjerner en sætning, så det bliver meget klart, at ligesom tilfældet er nu, må kommunen også fremover lade private udføre tilsynet.
Men jeg skal igen understrege, at det, at den praktiske del af tilsynet kan udføres af private, ikke betyder, at kommunen ikke som myndighed netop har ansvaret for at tage stilling til tilsynet, og derfor er det en meget underlig argumentation for ikke at stemme for lovforslaget, Socialdemokratiet tager i brug.
Karen J. Klint (S), 2004-12-14:
Socialdemokraterne er dybt bekymrede over mange ældres velfærd i dagens Danmark, ikke mindst når det gælder de svageste ældre, som tilbringer deres tid på plejehjem eller i plejeboliger.
Ud fra den debat, der har været, og de intentioner, der har været i lovgivningen angående tilsynet med plejehjem, synes vi derfor, det faktisk er meget dårligt, at der netop skal være en direkte dialog mellem kommunen, plejehjemmenes personale og de pårørende.
Derfor kan vi ikke stemme for, at der nu bliver mulighed for, at man kan lave en aftale med private udbydere om at overtage tilsynsfunktionen.
Vi er meget opmærksomme på, at der sker en adskillelse af myndighedsopgaver og andre opgaver, og at kommunen ikke fralægger sig myndighedsansvaret, men vi synes, at i en situation, hvor der nogle steder er nedskæringer på vej på området og der faktisk allerede sker nedskæringer i stor stil i mange kommuner, er det et dårligt signal, at en kommune, som har dårlig samvittighed, kan få lov til at lade andre udføre selve tilsynsopgaven.
Det kan godt ske, at myndighedsansvaret er det samme, men der vil alt andet lige gå tid til spilde fra det tidspunkt, tilsynsbesøget finder sted, og til kommunen som ansvarlig myndighed træffer en beslutning.
Jeg kan se, at ministeren allerede er på vej herop for at svare, men det ændrer altså ikke ved vores grundlæggende principper og vores syn på sagen: Vi synes, at kommunen selv skal udføre tilsynet.
Tove Videbæk (KD), 2004-12-14:
Jeg vil også gerne komme med en kommentar, for jeg er faktisk lidt forbavset over de kommentarer, der er kommet fra SF og Enhedslisten i denne forbindelse.
Jeg synes, der er gået en rigtig god proces forud for dette lovforslag.
Hele årsagen til, at anbringelsesreformen er kommet på dagsordenen, er jo, at vi var rigtig utilfredse med mange ting vedrørende kommunernes praksis ved anbringelse af børn.
Vi så, at der mange steder ikke blev foretaget § 38-undersøgelser.
Det skete kun i 50 pct. af samtlige tilfælde, og det vil sige, at man igangsatte foranstaltninger uden at have afdækket, hvad problemet i den konkrete situation rent faktisk var.
Vi var også utilfredse med, at børnene blev flyttet rundt som flyttekasser mellem mange kommuner, og vi fik masser af henvendelser, bl.a. fra bedsteforældre, som var bedrøvede og bekymrede på deres børnebørns vegne.
Disse bedsteforældre kunne ikke få lov til at være familieplejere; de kunne ikke få lov til at tage sig af deres egne børnebørn, selv om børnebørnene i perioder havde boet hos dem og bedsteforældrene havde taget sig af dem til alles tilfredshed.
I nogle tilfælde var det endda sådan, at de ikke engang måtte have kontakt med dem længere.
Der var altså rigtig mange ting, som vi alle sammen var meget utilfredse med.
Vi er meget tilfredse med både lovforslaget og processen, der har ledt frem til det.
Hermed sluttede forhandlingen.
Afstemning
Ændringsforslag nr. 1-3 og 5 vedtoges uden afstemning.
Ændringsforslag nr. 4 forkastedes, idet 1 stemte for, 102 imod.
Lovforslaget overgik derefter til tredje behandling.
Eva Kjer Hansen (V), 2004-12-14:
Jeg må endnu en gang konstatere, at jeg er meget uenig i Enhedslistens synspunkter på dette område.
Man skal naturligvis se på, hvilken situation det pågældende barn eller unge menneske er i, hvilken form for hjælp vedkommende har brug for, og tage stilling til, om den anbringelse, man byder på, kan matche at løse de problemer, den pågældende har.
Jeg synes, det er altafgørende, at når vi taler netværksanbringelse, skal der ikke blive et grundlag for familierne for at tænke økonomi: Her er mulighed for en ekstra indkomst, og derfor vil vi godt påtage os opgaven.
Jeg synes, det er vigtigt, at det ikke er det, der bliver drivkraften; at det ikke er det, der bliver motivationen for, at man godt vil kere sig om et barn, som har det dårligt.
Men under alle omstændigheder har kommunen som myndighed en meget klar forpligtelse til at foretage en saglig og faglig vurdering af, hvilken indsats der er behov for i hvert enkelt tilfælde.
Jesper Langballe (DF), 2004-12-14:
Jeg vælger at indskrænke mig til at komme med en kort bemærkning, hvor jeg gerne vil sige, at jeg godt kan forstå, hvad fru Margrethe Vestager siger, når hun siger, at vi ikke bare skal løbe logrende i halen på stormagterne på alle de områder, hvor vi alligevel ikke kan gøre os specifikt gældende som forskningsnation, men at vi skal opsøge og udvikle vores eget, være kreative.
Vi synes rent faktisk, at Højteknologifonden er en rigtig god idé, men vi erkender også, at den ikke kan stå alene.
Derfor glæder vi os utrolig meget over, at vi har fået tilført, ikke 1 mia. kr. i kapital, men afkastet af 1 mia. kr. til den grundforskningsfond, som begge sider af Folketingssalen i den her sag nu lovpriser, for det sikrer jo både dybden og bredden i den satsning.
60 pct. af Grundforskningsfondens aktiviteter er højteknologiske, men samtidig betyder det, at der bliver den bredde, hvor der bagved er noget andet end højteknologi, bl.a. humaniora.
Det synes jeg også at fru Margrethe Vestager virkelig skulle glædes over.
Søren Krarup (DF), 2004-12-14:
Jeg er klar over, at det for hr. Søren Søndergaard er en frygtelig skæbne at blive rost af mig, men jeg vil alligevel sige, at jeg går herop til hans indlæg med nogen større fortrøstning, end da jeg gik op til hr. Villy Søvndals.
Hr. Søren Søndergaard er en velbegavet mand, og derfor undrer det mig, at han kan sige noget så underligt, som at Dansk Folkepartis forslag her skulle lægge op til at camouflere, at vi er i færd med at ændre holdning til EU.
Jeg begriber ikke den tankegang.
Forholdet er jo, at en vejledende folkeafstemning kan give, jeg vil sige beslutningstagerne i EU og i hvert fald danskerne en mulighed for at have en knage at hænge et nej op på.
Forholdet er jo, at man er kommet til at starte en proces, som man egentlig ikke har mulighed for at ændre uden et klart nej, og det klare nej tør man ikke sige fra statsministerens, fra de ledendes side.
Der kunne man da så lade sit folk få lov til at stemme og sige det nej, som betød, at magthaverne dermed også fik en knage for at ændre den proces, som de i hjertet ønsker ændret, men som de ikke kan finde ud at finde en anledning til at ændre.
Helge Sander (V), 2004-12-14:
Jeg erkender, at Kristendemokraterne absolut har været det mest positive og konstruktive parti, men jeg må dog sige, at når regeringen spiller ud, og man så har nogle ønsker til ændringer og nogle ting, man mener, der skal formuleres anderledes, så er det vel normalt, at man fremsætter disse ønsker.
Sådanne ønsker har jeg ikke fået.
Bodil Kornbek (KD), 2004-12-14:
Kristendemokraterne har ikke været specielt negative eller destruktive over for det her forslag.
Vi har faktisk, da det kom på banen og kom på tale, fra allerførste færd været åbne over for at se på en højteknologifond.
Vi var sådan set det eneste parti ud over regeringen og Dansk Folkeparti, der var positivt og åbent over for dette.
Vi havde så nogle spørgsmål, bl.a. i forbindelse med finansieringen, men vi var da villige til at lytte.
Der var også spørgsmål om bæredygtighed i forbindelse med det her forslag, og vi havde nogle spørgsmål om at få nogle etiske holdninger ind i forslaget.
Der var også tale om bestyrelsen, der alene skulle udpeges af ministeren.
Vi var egentlig villige til at gå ind i en dialog om det her spørgsmål og det her forslag, så jeg føler mig på ingen måde negativ eller destruktiv.
Vi har forholdt os til det, men jeg må bare erkende, at der ikke fra regeringens side har været villighed til at komme på banen med nogle helt konkrete forslag og forhandlinger, det har der ikke været.
Det forholder jeg mig til, og derfor agerer vi, som vi gør, også i forbindelse med det betænkningsbidrag, der nu er til forslaget fra oppositionens side.
Helge Sander (V), 2004-12-14:
Det er igen kun den her passivitet og mangel på reel vilje til, at man ønsker at gøre noget på området.
Så må jeg spørge, hvorfor det er så galt, at man laver et nyt system, hvor man bruger en del af det, som vi kender, nemlig det rådgivende system i forskningsverdenen.
Det bruger vi, for så vidt angår forskningsdelen, men vi kan da ikke byde de mennesker, der sidder i forskningsrådene, at de skal forholde sig til innovationsdelen, og der er det igen, synes jeg, lidt ærgerligt, at hverken Socialdemokratiet eller Det Radikale Venstre har tillid til folk, når man nedsætter en bestyrelse.
Det har vi da i alle andre sammenhænge.
Hvorfor har man det ikke her?
Det er, fordi man er blevet sur, man er blevet negativ og man ønsker ikke at støtte et ellers fremragende forslag, som bakkes op over det ganske land.
Margrethe Vestager (RV), 2004-12-14:
Jeg havde ellers troet, at det var sådan noget her, der fik ørerne til at falde af, nemlig at man skal høre på, at vi ikke har stillet ændringsforslag, når ministeren havde stillet i udsigt, at vi ville blive indkaldt til forhandlinger, men så siden bare har værget for sig, som om der ikke var vand i hanerne til bare en enkelt kop kaffe.
For det har jo været sagens kerne.
Der har ikke været holdt et eneste møde mellem ministeren og oppositionspartierne om den her sag.
Det, der er centralt for Det Radikale Venstres forskningspolitik, er, at vi har meget, meget stor tillid til, at det ikke er Folketinget, der driver Danmark fremad.
Derfor tror vi ikke, at det skal være nyt, funklende og synligt som en knaphulsblomst.
Vi tror, at man skal gøre det, man plejer at gøre, stadig mere udfordrende og derfor bruge de systemer, vi havde etableret, som bl.a. udmærker sig ved deres enkelthed, så man kan gennemskue, hvad der foregår.
Her bliver Højteknologifonden en knast, hvor man ikke kan gennemskue, hvad der er inden i den.
Helge Sander (V), 2004-12-14:
Fru Margrethe Vestager siger, at globaliseringen har været her længe.
Hvorfor i alverden er Det Radikale Venstre så ikke kommet med et bud?
Hvorfor er Det Radikale Venstre og Socialdemokratiet, da de to partier udgjorde regeringen, ikke kommet med et bud?
Og hvorfor er der ikke ændringsforslag i dag?
Jeg synes altså, det er den bedste forklaring på, at man ikke har nogen interesse i at gå ind i den her vigtige sag, men at man åbenbart mener, at det her, når det kommer til stykket, er det bedste bud.
Vort alternativ er præsenteret her, men selvfølgelig var der hager, man kunne have hængt fast i, hvis man ville, men der er jo ikke kommet nogen konkrete forslag.
Der er ikke tvivl om, at der er lavet en aftale med Dansk Folkeparti, som vi er vældig tilfredse med, det fremgår også af finansloven, men hverken Det Radikale Venstre eller den øvrige opposition er kommet med nogle konkrete ting.
Så ville det jo også være fremgået her ved andenbehandlingen.
Derfor må jeg gentage: Globaliseringen har været her længe, ja, men det skorter sandelig på nogle konkrete tiltag
dels over for regeringens udspil, dels i egne udspil.
Margrethe Vestager (RV), 2004-12-14:
Noget må vi jo have ramt, for jeg har godt nok aldrig oplevet, at ministeren for videnskab, teknologi og udvikling falder fuldstændig i den samme grøft som sine kolleger og begynder at blive følsom og synes, at vi er negative, destruktive og passive og rigtig slemme ved ministeren.
Det plejer at være de øvrige kolleger, der synes, at vi er rigtig dumme og skolegårdsagtige.
Det er slet ikke videnskabsministerens sædvanlige måde at være på.
Hvad er det, der gør, at det her er så vigtigt?
Jeg ved godt, at globaliseringen ramte ministeren og regeringen cirka på det her tidspunkt sidste år.
Kan man huske det?
Kan man huske, hvordan Højteknologifonden ligesom pludselig kom – så var den der?
Dér opdagede regeringen globaliseringen.
Globaliseringen har nemlig været der længe.
Den udfordring er ikke en udfordring, regeringen har sat eller taget op.
Det er en udfordring, der er der.
Det er en udfordring, som alle Folketingets partier må forholde sig til, og at gøre Højteknologifonden til det, der pludselig skal redde verden og Danmark i forbindelse med globaliseringen, er nok dagens overdrivelse.
Og vi har stadig væk ikke fået noget svar på, hvordan det kan være, at det her er tilrettelagt på en sådan måde, at det er klinisk renset for hager som f.eks. forhistorien med Grundforskningsfonden, som nogle af os kunne gribe fat i, så vi kunne være med i den her diskussion.
Hvorfor er det, det er så vigtigt, at regeringen står helt alene med det her projekt?
Vi kan jo høre, at Dansk Folkeparti heller ikke synes, det er noget, der redder verden, men at det er et fint lille bidrag til noget, der sikkert kan være udmærket, hvis det bare ikke bliver for stort.
Hvad er det, der gør, at der kommer så meget i klemme?
For det er rigtigt, at høringssvarene er positive, men det er høringssvar jo tit, hvis man har midler, som man gerne vil dele ud.
Line Barfod (EL), 2004-12-14:
Jeg er fuldstændig enig med ministeren i, at det helt afgørende skal være, hvad der er bedst for barnet, og at det ikke må være pengene, der er afgørende for, hvilken anbringelsesform man vælger.
Det er også lige præcis derfor, vi ønsker, at der også skal være mulighed for at betale for en familieanbringelse, ligesom der er mulighed for at betale, hvis det er en plejefamilie, så kommunen ikke bliver tilskyndet til at vælge ud fra, hvad der er billigst for kommunen, men ud fra det, som man mener er bedst for barnet.
Men der er andre situationer, hvor det vil være en kolossal opgave for familien, og hvor det er fuldstændig rimeligt, at der sker en betaling; her bør det derfor indgå i kommunens overvejelser, i stedet for at man bare vælger den billigst mulige løsning, som familien måske endda føler sig presset til at acceptere, fordi man er bange for, hvad der ellers kan ske med barnet.
Så jeg forstår stadig ikke ministerens argument med, at det ikke må være pengene, der er motivet for familien, når det åbenbart godt må være det for kommunen.
Helge Sander (V), 2004-12-14:
Jamen jeg er fuld af tillid til det system, og det synes jeg også at Folketingets partier sammen med regeringen har udvist, ved at man til Det Strategiske Forskningsråd i år har bevilget 982 mio. kr.
Vi er fulde af tillid til systemet, men det her er en anden opgave, og man kan da ikke bede Det Strategiske Forskningsråd om at forholde sig til noget, der er blandet innovation ind i.
Det står klart i lovforslaget, det er tilkendegivet her fra talerstolen og også i samrådet, at det forskningsfaglige selvfølgelig skal testes i forskningsrådene – det kan være i Det Strategiske Forskningsråd, det kan være i Grundforskningsfonden – derom er der ingen tvivl.
Men det, der er det nye her, er jo netop, at vi kobler innovation og forskning tættere sammen, fordi vi tror, at det er nødvendigt i dag, hvis det er således, at vi skal kunne betjene det erhvervsliv, som gerne både skulle skaffe beskæftigelse og skabe nogle produkter, som kan klare sig på de internationale markeder.
Problemet med både hr. Ole Sohn og fru Lene Jensen er, at de ikke forholder sig til det, der er på dagsordenen i dag.
De taler om alle mulige andre ting, om procenter og om helt andre dagsordener i Folketinget.
Hvis vi holder os til det, der er på dagsordenen, mangler jeg igen et alternativ.
Jeg har ikke fået at vide, hvad det er, fru Lene Jensen og hr. Ole Sohn og for den sags skyld fru Margrethe Vestager vil gøre.
Man vil bare slå ud med armene og forsøge at komme med noget mere af det, vi har, osv.
Vi kommer med noget konkret nyt, som vi mener er løsningen på det problem, vi står over for.
Det savner vi, og derfor vil jeg på det konkrete spørgsmål om kvalitetssikringen svare, at det nye her netop er, at vi både tager forskning og innovation.
Den tættere kobling tror vi på, og det er der altså åbenbart mange der tror er en rigtig god idé.
Så kan vi da ikke bede det forskningsrådgivende system om at vurdere innovationen.
Det hører da ingen steder hjemme.
Man må da forholde sig til det, der står i lovforslaget.
Lene Jensen (S), 2004-12-14:
Det er tankevækkende, at vi altid ender med at stå og smide milliarder i hovedet på hinanden, der enten er der eller ikke har været der eller gerne skulle komme.
Jeg er sådan set enig med ministeren i, at den egentlige diskussion her handler om arbejdspladser, om investeringer i morgendagens samfund og om forskning som én af de ting, der skal til for at skabe ny viden.
Skulle jeg nu også smide nogle milliarder i hovedet på ministeren, skulle det måske være den 1,4 mia. kr., som ministerens regering har fjernet fra efteruddannelsesområdet.
Jeg mener, at det sådan set også hører hjemme i den her diskussion, når vi taler om globaliseringen, om jobsikkerheden og om at kunne udvikle sig på arbejdet, så man måske kan flytte sig, hvis ens arbejdsplads flytter sig et helt andet sted hen.
Den side af globaliseringen taler vi sjovt nok ikke rigtig om, for der er det nedskæring på nedskæring på nedskæring.
Det synes jeg er bekymrende.
Lad os bare tale om globalisering.
Vi sover med støvlerne på, og vi har mange konkrete forslag med hensyn til, hvordan man bevarer arbejdspladser.
Det lyder på ministeren, som om det der med kvalitetssikring er en lille smule besværligt, for nu får vi en handlekraftig bestyrelse, som jo bl.a. er handlekraftig, fordi det er ministeren selv uden råd eller indstilling fra nogen, som helt på egen hånd peger på en håndfuld bestyrelsesmennesker, der skal sidde i et lukket lokale og fordele pengene.
Skal jeg forstå ministerens bemærkninger på den måde, at det dér med kvalitetssikring, som vi kender det fra vores forskningsrådgivende system, er for besværligt til højteknologi?
Er det det, det går ud på?
Helge Sander (V), 2004-12-14:
Nu taler hr. Ole Sohn, som om vi skriver 2010 i morgen.
Det gør vi jo knap nok.
Jeg godt ved, at det nok næsten er en håbløs øvelse, fordi hr. Ole Sohn ikke vil forstå det, selv om begavelsen sikkert kunne række til det, men jeg vil sige, at vi altså har fyldt op fra 7,2 til nu 9,7 mia. Vil hr. Ole Sohn så ikke medgive, at det er tættere på den ene procent, når vi skriver 2010, end hvis vi skulle starte med 7,2?
Nu starter vi altså, og når vi kommer til de nye BO-år, er vi oppe på ca. 10 mia. kr.
Det er da trods alt en kæmpefordel.
Men det ændrer ikke ved, at det, vi siger i dag, er, at vi her og nu har et bud på, hvad vi skal gøre med dansk erhvervsliv, for at vi kan klare udfordringen med globaliseringen og de konsekvenser, som den vil få, hvis ikke vi gør et eller andet.
Derfor: Det er en anden dagsorden, men hr. Ole Sohn må forklare mig, hvor de 8,1 mia. kr. er blevet af, hvis ikke de har forbedret det samlede billede af forskningsmidlerne.
Ole Sohn (SF), 2004-12-14:
Nu har regeringschefen, statsministeren, stået på Venstres landsmøde og holdt et onemanshow uden manuskript.
Det var givetvis en fejl, for jeg vil tro, at der i et manuskript havde stået de rigtige tal.
Men når statsministeren holder en one man-tale uden manuskript og siger, at vi skal være et vidensamfund, at vi skal op på 1 pct. af BNP til forskning, og man så spørger, hvad regeringen har gjort – den har lavet fire finanslove sammen med Dansk Folkeparti – og hvordan den har satset på forskningen, konstaterer man, at antallet af offentlige kroner til forskning er gået ned.
Man konstaterer, at vi, samtidig med at samfundet bliver rigere, faktisk bruger færre penge i forhold til BNP end i 2001.
Vi konstaterer bare – og det er ikke noget, vi behøver at skændes om, for det er tal, som finansministeren har leveret i Folketinget – at denne regering satser mindre på forskning, end hvad den siger at den gør.
Vi er fjernere fra målet om at komme op på 1 pct. af BNP i 2010, som statsministeren på Venstres landsmøde sagde var målet.
Det er altid meget lettere at snakke om, hvad man vil i fremtiden.
Man har fire finanslove, og vi kan konstatere, at det er gået ned ad bakke for forskningen.