runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bent Bøgsted (DF), 2004-01-27:
Der har jo været en del snak i den sidste tid om arbejdsmarkedsuddannelserne og en stigende ledighed.
Vi har set undersøgelser fra Arbejderbevægelsens Erhvervsråd, der viser, at 28.000 er blevet ledige i 2003, og der forventes en stigning i arbejdsløsheden på ca. 38.000 i 2004
, hvis ikke dollarkursen ændres.
Samtidig er der tal, der viser, at der vil forsvinde ca. 30.000 arbejdspladser til Østeuropa efter 1. maj 2004.
På trods af det taler regeringen og erhvervslivet stadig væk om, at vi mangler arbejdskraft.
Det er for mig
totalt misvisende, og jeg vil gerne høre beskæftigelsesministerens forklaring på det.
Lene Espersen (KF), 2004-01-27:
Jeg ved ikke, om hørelsen en gang imellem falder ud hos visse Socialdemokrater i dag, når ministrene svarer.
Men jeg må sige til hr. Morten Bødskov, at jeg har allerede én gang svaret på spørgsmål om SSP-samarbejdet og sagt, at det samarbejde har ikke kun regeringens, men også vort forligsparti i forbindelse med politiforliget, altså Dansk Folkepartis fulde velsignelse og opbakning.
I og med at styrken bliver forøget, har jeg overhovedet ikke noget besvær med at sige her, at jeg er sikker på, at vi også fremover kan garantere et stærkt og et slagkraftigt SSP-samarbejde. For så vidt angår spørgsmålet om ungdomskontrakterne, synes jeg sådan set, det mest besynderlige er, at Socialdemokratiet uden at kunne dokumentere noget eller fortælle, hvor problemet er - det er selvfølgelig lidt interessant, at der åbenbart først skal gøres noget ved problemet, når man ikke længere har regeringsmagten - i dag kommer med en fiks og færdig løsning, der hedder 30-20-10.
Jeg er enig med hr. Morten Bødskov i, at vi må prøve at sikre, at sagsbehandlingen går så hurtigt som muligt.
Men ideen må vel være at sikre, at ungdomskontrakten er målrettet præcis den pågældende unge, og så nytter det altså ikke noget, at man hænger sig i tidsgrænser og tidsforløb.
Man må hænge sig i at få så meget kvalitet og så meget målrettethed som overhovedet muligt ind i kontrakten.
Jeg synes, at alle - både de sociale myndigheder, politi og domstole - fortjener, at det bliver undersøgt, hvor det kniber med sagsbehandlingen.
Jeg har ikke set nogen dokumentation i dag, men hvis hr. Morten Bødskov kan fremlægge statistik, der fortæller præcis, hvor det er, skoen trykker, kan vi gå hurtigere i gang med den næste fase, nemlig at få sikret at der bliver rettet op de steder, hvor der skal rettes op.
Det er bestemt min hensigt at sikre, at ungdomskontrakterne fungerer efter hensigten, og derfor har jeg også valgt at tage temaet op i det ministerudvalg, der beskæftiger sig med ungdomskriminalitet, så vi får et sagligt grundlag at træffe beslutning på.
Morten Bødskov (S), 2004-01-27:
Nu kan jeg forstå, at justitsministeren åbenbart har det, man pænt sagt kunne kalde et relativt forhold til alenlange skriverier og mange sider om problemernes omfang.
Et af de områder, hvor justitsministeren har bebudet, at hun vil lave endnu en undersøgelse,
er spørgsmålet om sagsbehandlingstiden for unge kriminelle.
Her vil justitsministeren altså lave
flere undersøgelser og skrive endnu flere rapporter om, hvordan tilstanden er.
Vi kunne ikke få svar, når det handler om politiets styrkede deltagelse i SSP-samarbejdet og indsatsen i boligområderne, men kan vi få et svar på, hvad regeringen laver her?
Kan vi få en klar tilkendegivelse af, at man venter på endnu flere rapporter, men at det er et område, hvor justitsministeren vil sætte sig i spidsen for, at der sker noget, så vi ikke havner i en situation, hvor unge begår ny kriminalitet, mens de venter på at få en ungdomskontrakt?
Lissa Mathiasen (S), 2004-01-27:
Jeg vil godt sige tak for, at ministeren trods alt medgiver, at problemet ikke er en arv fra den socialdemokratisk ledede regering, og også tak, fordi ministeren medgiver, at det rent faktisk er justitsministeren, der har det overordnede ansvar.
Jeg vil også godt medgive, at situationen er udtryk for, at der er en ubalance mellem kapacitet og antallet af straffede.
Men ville det ikke være rimeligt - jeg havde håbet, det skete i dag, men så må vi prøve igen andetsteds - at ministeren kunne sige: I løbet af februar måned kommer der de og de tiltag, og i løbet af marts kommer der de og de tiltag?
Det eneste, vi ser nu, er, at til skræk og rædsel for den danske befolkning bliver ventetiderne længere og længere. Flere og flere kommer til at vente, fængslerne bliver mere og mere overfyldte, fængselspersonalet bliver mere og mere belastet i deres arbejde, og volden og den øvrige kriminalitet inden for murene i fængslerne bliver værre og værre.
Har ministeren ikke her i dag noget bud på, hvornår der begynder at ske noget?
Lene Espersen (KF), 2004-01-27:
Jeg synes altså ikke, der er nogen grund til at begynde at slå hinanden oven i hovedet med, hvem der har ansvaret for hvad.
Der var dengang en flerårsaftale, som også Socialdemokratiet var en del af, og Socialdemokratiet havde regeringsmagten i nogle år.
Jeg vil fastholde den påstand, at de problemer, som har tårnet sig op i løbet af de sidste par år, kan man ikke give et enkelt parti skylden for, men problemerne har tårnet sig op, fordi der ikke har været den tilstrækkelige kapacitet set i forhold til kriminalitetsudviklingen. På det tidspunkt, hvor ventekøen begyndte at vokse, var det på grund af forbrydelser, som blev begået under en anden regering, men det var jo ikke den regerings skyld, og det er heller ikke det, jeg forsøger at fremføre her i dag.
Det, jeg nøgternt forsøger at sige, er bare, at der har ikke været nok fokus på, om kapaciteten er tilstrækkelig.
Jeg har endda set mennesker citeret for at sige til aviserne, at de har den faste politik, at der kun må være x antal fængselspladser, men det er der gjort endegyldigt op med nu, hvor der er behov for en øget kapacitet.
Jeg vil sige til fru Lissa Mathiasen, at jeg føler bestemt, det er mig, der har det overordnede ansvar, og jeg føler også, at situationen skal overvåges meget, meget nøje.
Men jeg kan jo ikke stå her og sige, hvor mange mennesker der vil blive varetægtsfængslet de næste 2 måneder frem.
Hvis jeg kunne det, tror jeg egentlig, politiet ville være meget taknemlige, for så ville de vide, hvor de skulle sætte ind.
Lissa Mathiasen (S), 2004-01-27:
Jeg håber, ministeren vil være med til at fjerne den myte, at problemet er noget, man har overtaget fra den tidligere socialdemokratisk ledede regering.
Jeg håber, ministeren kan bekræfte, at det er korrekt, at dengang den nuværende regering tiltrådte ved årsskiftet 2001-2002, var der en ventetid på 24 dage, mens vi nu har en ventetid på over 9 måneder, og at ventetiden var langt under det halve i sommeren 2001, altså kort før ministeren tiltrådte.
Det vil sige, at det ikke er problemer, man har overtaget, men problemer, der er kommet efterfølgende, og jeg håber, ministeren vil påtage sig det overordnede ansvar.
Vi ved, at nu er der et tilsigelsesstop.
Det vil sige, at der kan ikke tages flere ind fra den gruppe af dømte, som venter, og som bliver større og større.
Der er tilsigelsesstop frem til den 15. marts, og der er overvejelser om flere måneders tilsigelsesstop, så derfor spørger jeg lige så stille, og jeg synes også, befolkningen har krav på at få et svar: Hvad er ministerens planer?
Hvad vil der ske i de kommende måneder, ud over at flere og flere kommer over i køen af dem, som er dømt, men har lov til at være på fri fod?
Lene Espersen (KF), 2004-01-27:
Der er det at sige til det, at den problemstilling er ikke ny.
Det er en problemstilling, vi har kendt i mange år, og jeg må altså desværre sige, at jeg synes, det er en problemstilling, som til dels skyldes, at tidligere har man ikke haft politisk mod til at sige, at der nok var behov for en større kapacitet og ikke behov for alle mulige andre foranstaltninger.
Vi står også med det helt konkrete problem, at når der skal ske en kapacitetsudvidelse, ved vi jo begge to, at de kortsigtede løsninger også er de dyre løsninger og ikke altid de allerbedste løsninger.
Det kan være nødvendigt, og det har også været nødvendigt de sidste par år, simpelt hen at tilføre en midlertidig kapacitet for at løse en del af problemet.
Men jeg vil sige til fru Lissa Mathiasen, at jeg mener, at vi med den nye flerårsaftale netop har taget fat på problemstillingen og også fået mulighed for at få afviklet køen af ventende.
Men det er jo også et problem for kriminalforsorgen, at der er en varierende tilgang til dens institutioner over året.
Kriminaliteten er ikke fuldstændig jævnt fordelt over året, og derfor er der perioder, hvor man er nødt til at anvende tilsigelse osv. for at styre kapaciteten.
Jeg har ikke meget andet at tilføje, end at jeg synes, at med flerårsaftalen har vi gjort markant mere, end der er gjort tidligere for at løse problemerne.
Lissa Mathiasen (S), 2004-01-27:
Ja, man må jo beundre ministeren for den optimisme, der bliver givet udtryk for.
Jeg bemærkede, at ministeren sagde, at der er en lille bitte smule overskud.
Vi er i en situation, hvor små 3.800 mennesker sidder inde, men til gengæld venter langt over 5.000 dømte på at kunne afsone.
Som jeg sagde, betyder det altså, at der er næsten 50 pct. flere dømte, som venter på at afsone, end der sidder inde, og det synes vi i hvert fald er stødende for borgernes retsfølelse.
Den bliver med rette krænket.
Målsætningen om 92 pct.s belægning, altså det antal, der bør være i fængslerne, er skredet, og samtidig kan der nu fås udsættelse i 2 måneder, hvor ingen nye bliver tilsagt.
Jeg vil godt høre helt konkret: Hvad sker der i de kommende måneder, som kan hjælpe på det forhold?
Det eneste, vi ser i øjeblikket, er, at fængslerne overfyldes, og at flere og flere kommer til at vente længere og længere.
Lene Espersen (KF), 2004-01-27:
Der er følgende at sige til det: Et af de problemer, som Kriminalforsorgen har tumlet med i hvert fald i al den tid, jeg har været minister, og sikkert også i perioder før den tid, er, at vi desværre ikke har haft en kapacitet, der kunne modsvare det kriminalitetsniveau, vi har i Danmark, og derfor har regeringen valgt at sige: Vi må gøre op med den politik, som ellers nærmest var ved at være målsætningen, nemlig at kapaciteten skulle holdes på det samme niveau.
Så vil jeg sige til fru Lissa Mathiasen, at jeg fuldt ud deler bekymringen over udviklingen.
Men der er jo det at sige til det, at der er jo et meget stort antal personer, der fylder op i fængslerne i øjeblikket, fordi de har begået sådanne typer kriminalitet, at de ikke kan få lov til at blive sat på fri fod.
Derudover er der en restgruppe, som venter på at komme ind at afsone for mindre alvorlige forbrydelser.
Det er naturligvis beklageligt, at tingenes tilstand gennem lang tid desværre ikke har givet mulighed for, at den nødvendige kapacitet er til rådighed.
Jeg tror dog, vi kan komme i gang med at løse problemet i indeværende år, hvor vi får et større antal pladser til rådighed.
Jeg vil sige til fru Lissa Mathiasen og ikke mindst til de mennesker, der arbejder i kriminalforsorgens institutioner, at jeg udmærket forstår, at man synes, situationen er meget presset.
Løsningen er efter min mening, at vi sørger for at få kapaciteten bragt op, og så må vi håbe, at ventepuklen kan blive afviklet så hurtigt, som det er muligt.
Men det er klart, at de mennesker, der f.eks. begår personfarlig kriminalitet, må man varetægtsfængsle.
Det har førsteprioritet, at de mennesker bliver holdt væk fra gader og stræder.
Lissa Mathiasen (S), 2004-01-27:
Jeg formoder, at justitsministeren er klar over, at vores kriminalforsorg stadig har det meget skidt.
Vores fængsler er fyldt til bristepunktet, og set i forhold til den målsætning, regeringen og justitsministeren selv har sat op, er der p.t. godt 5 pct. flere indsatte.
Det betyder, at de er så overfyldte, at man må bruge dyre penge på f.eks. at flyve indsatte til Bornholm her fra København. For at løse det problem, kan jeg forstå, at man fra Kriminalforsorgens side har valgt at sige: Det betyder, at vi må lave tilsigelsesstop.
Jeg har forstået, at de mennesker, der er dømt for kriminalitet, nu har fået deres afsoning udskudt i yderligere 2 måneder med mulighed for en endnu længere udskydelse.
Det er sådan, at vi i dag har en 9 måneders ventetid for personer, som er dømt, men som kan gå frit på gader og stræder.
Det er også sådan, at omkring 50 pct. flere end forventet er dømt og nu går og venter på at komme ind, fordi der ikke er plads i fængslerne.
Hvad vil regeringen, hvad vil justitsministeren gøre for at få løst det problem?
Anders Samuelsen (RV), 2004-01-27:
Det bekymrer mig en anelse, at det mest konkrete, ministeren har med på nuværende tidspunkt, er noget, der er sat i værk, så det er jo ikke ret fremadrettet.
Det er måske også derfor, Venstres arbejdsmarkedsordfører, hr. Jens Vibjerg, i aviserne har udtrykt sin utilfredshed med hensyn til manglende initiativer.
Det er ikke nok at lægge handlingsplaner, hvis de ikke virker.
Og i det omfang, det har virket, det, som ministeren henviser til, så har det altså primært været at få folk i nogle jobtilskudsordninger.
Erhvervslivet har gang på gang peget på, at det, der skal til for for alvor at få sat gang i det her, så man ikke udelukkende skal henvise til stigende eller faldende dollarkurser, men at man faktisk har en aktiv regering, som kan gøre en forskel, er at få sat skatten ned på arbejde.
Regeringens egne folk har regnet på Det Radikale Venstres skatteforslag og sagt, at det kunne skabe, hvad der svarer til omkring 70.000 nye arbejdspladser.
Tror ministeren på, at det, hvis man for alvor sætter skatten ned på arbejde, kan være med til at få bl.a. akademikere i arbejde, altså tror ministeren på, at regeringens egne embedsmænd har ret i de forudsigelser?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2004-01-27:
Hvis jeg i første omgang må koncentrere mig om akademikerarbejdsløsheden, så har vi jo aftalt en handlingsplan med Akademikernes Centralorganisation, en plan, som forudsætter en række aktiviteter fra det tidspunkt, vi startede, og de kommende måneder frem.
Det er en plan, der har haft, synes jeg, en ret god start.
Der er 700, der er kommet i jobtilskudsordninger i det private og inden for det offentlige - og det er bare på de første 3-4 måneder.
Det har imidlertid ikke afholdt AF fra at lave nogle midlertidige aftaler med andre aktører.
Så vi har faktisk gennemført nogle kampagner, men man kan selvfølgelig altid diskutere, om det er nok, og om vi kan gøre en forstærket indsats.
Jeg skal i næste uge, den 4. februar, mødes med Akademikernes Centralorganisation, som har fremført nogle ønsker til den fremtidige indsats.
Vi har også i ministeriet gjort os nogle erfaringer, som det er forløbet indtil nu, og jeg tror da, at vi i fællesskab kan få lagt nogle gode retningslinjer fremover. Jeg vil gerne sige, at det jo ikke er et spørgsmål om, at en indsats for akademikere går ud over nogle andre, det er et spørgsmål om at målrette de midler, vi har, og de instrumenter, de muligheder, vi har i »Flere i arbejde«-forliget, til de forskellige grupper.
Lotte Bundsgaard (S), 2004-01-27:
Nu bruger fru Eva Kjer Hansen jo en taktik, som regeringen ofte benytter, når den er i vanskeligheder, nemlig for det første at begynde at tale om procedure i stedet for at tale om det politiske indhold og for det andet at sige: Hvorfor har I ikke ændret på det noget tidligere?
Jeg vil godt sige til fru Eva Kjer Hansen, at jeg da egentlig også godt kan ærgre mig over, at vi ikke har gennemført den her normering noget tidligere.
Det vil jeg gerne sige.
For jeg mener faktisk noget med, at maksimalt fem børn skal passes af én voksen, uanset om det er en kommunal dagpleje, eller det er en puljeordning.
Det er vores holdning.
Derudover vil jeg sige, at socialministeren i Jyllands-Posten klart siger, og jeg vil egentlig gerne citere det én gang til for at vise, at socialministeren sådan set havde det samme indtryk, som jeg havde: »Vi har set, at blandt andet Morsø Kommune har misbrugt ordningen ved at nedlægge kommunale dagplejepladser og nærmest tvunget forældrene til at lave puljeordningerne«.
Hvorfor skulle socialministeren sige, at det var et problem, og hvorfor skulle Morsø Kommune nedlægge dagplejepladser, hvis puljeordningerne ikke er billigere, altså hvis puljeordningerne ikke gjorde, at der var flere børn pr. voksen?
Men konkret for os er det altså det politiske i det her: Er det i orden, at mere end fem børn skal passes af én voksen eller ej?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2004-01-27:
Nu er vi i den positive situation, at der på aktivrammen er afsat midler nok til, at vi både kan løse problemerne for de ledige akademikere, og til, at vi kan gøre en indsats for f.eks. ufaglærte SiD'ere og KAD'ere.
Så vi skal heldigvis ikke i denne her situation træffe et valg, om vi vil gøre det ene eller det andet; vi kan gøre både-og i erkendelse af, at de ting, der skal gøres, jo er forskellige.
Akademikernes arbejdsløshed er jo koncentreret om de fire universitetsbyer, men arbejdsmarkedet for dem er jo hele landet, og det vil sige, at der er nødt til at være nogle landsdækkende aktiviteter for at hjælpe akademikerne.
Når vi tager de ufaglærte, er det jo nogle andre problemstillinger og nogle andre uddannelser regionalt, måske i forbindelse med en naboregion, der skal foretages.
Men humlen er, at vi ikke er nødt til at vælge enten at gøre noget for den ene gruppe eller at gøre noget for den anden gruppe.
Det her er en både-og-situation.
Bent Bøgsted (DF), 2004-01-27:
Jeg kan forstå på det, ministeren har udtalt, at det, ministeren vil gøre, er indeholdt i de regler, der er i »Flere i arbejde«.
Vi har hørt en hel del fra AMU-centrene om, at den her 6-ugers-regel giver en del problemer.
Er ministeren klar til at se på og prøve at lempe på den regel, eller er det totalt udelukket? Det kunne jo være, at det var det, der skulle til.
Måske er det en uddannelse på 8 uger, man skulle have for at få et arbejde.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2004-01-27:
Hvis jeg lige må rekapitulere, så er der jo i opsigelsesperioden mulighed for at tilbyde jobsøgningskurser i op til 2 uger og uddannelse i op til 8 uger, hvis det er inden for områder med mangel på arbejdskraft, og hvis der oven i købet er en jobgaranti.
Det gælder i opsigelsesperioden.
For de ledige, altså de, der er blevet ledige og er fratrådt virksomheden, kan man så give de 6 ugers uddannelse - og de 6 ugers selvvalgt uddannelse.
Der vil jeg godt lige sige om den sag, at da vi jo nu står over for, at der er blevet en hel del nyledige, om man så må sige, på arbejdsmarkedet, så har jeg sikret mig, at hvis der foreligger en jobrelevant uddannelse - altså at der med al sandsynlighed, hvis man tager den uddannelse, er et job i den anden ende - så er der ikke administrative økonomiske bindinger i forhold til at gennemføre en hurtig målrettet indsats.
Vi ændrer på opgørelsesmetoden i forhold til uddannelse, så vi kun styrer uddannelsesandelen i anden ledighedsperiode, dvs. den uddannelse, der gennemføres efter 12 måneder; det er så anden ledighedsperioden.
Det betyder konkret, at Nordjylland får alle muligheder for at tilbyde jobsøgningskurser og korte målrettede forløb i det første ledighedsforløb, men naturligvis inden for lovgivningens rammer.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Morten Bødskov (S), 2004-01-27:
Vi må bare konstatere, at selv om justitsministeren taler højt og flot om den nuværende politiaftale, er det samarbejde, som virker, nemlig samarbejdet mellem skole, sociale myndigheder og politi, ikke nævnt som en prioritet i flerårsaftalen for politiet.
Hvis den havde været det, er jeg stensikker på, at de mange og rigtige ressourcer, der nu bliver sat af til nærpolitiet, også kunne have været målrettet SSP-arbejdet, men det er ikke prioriteret i flerårsaftalen, sådan som vi havde ønsket, fordi det virker. Vi ved, hvor mange af de unge kriminelle kommer fra.
De kommer fra boligområder, som er hårdt belastede, og hvad har regeringen af initiativer til at forhindre kriminaliteten i boligområderne?
Man skærer ned på beboerrådgivning, man dropper kvartersløftprojekter, man skærer ned på byfornyelse.
Jeg ved godt, at meget af det ikke ligger på justitsministerens område, men det hører dog med i billedet.
Sidst, men ikke mindst, er der masser af dokumentation
for, hvor det halter, når vi taler om sagsbehandlingstiderne for unge kriminelle.
Kommunerne er for langsomme, og systemerne taler ikke godt nok sammen.
Dokumentationen er udarbejdet af Justitsministeriets egen forskningsenhed.
Der er masser at hente her, og derfor er spørgsmålet bare: Kunne vi ikke bare få lovning på, at denne regering vil sørge for, at der sker noget på området, i stedet for at det bare er varm luft angående det spørgsmål?
Lene Espersen (KF), 2004-01-27:
Jamen regeringen ved jo, at politiet er der, hvor problemerne er.
SSP-samarbejdet er et fantastisk godt samarbejde, og når det ikke har været nødvendigt at skrive alenlange sider om det - det er jo ved at være lidt af en tendens hos Socialdemokratiet, at alting skal fylde en forfærdelig masse sider - er det, fordi der ikke er behov for at skrive ting
I forbindelse med den nye flerårsaftale ligger det meget, meget klart, at det SSP-samarbejde, som allerede findes i dag, naturligvis skal fortsætte.
Det skal også styrkes, og jeg tror, at når vi nu har øget politistyrken så markant, har vi også gjort det muligt for politiet at løse opgaven i endnu videre omfang end i dag.
Så må jeg sige til hr. Morten Bødskov, at jeg synes, at regeringen med sin handlingsplan tog fat på utrolig mange relevante temaer, og jeg vil gerne nævne endnu et her i dag, nemlig de ting, som Det Kriminalpræventive Råd er begyndt at beskæftige sig målrettet med.
Her tænker jeg på unges alkohol- og misbrugsrelaterede vold og hærværk, vold begået mod og af unge, herunder unge med anden etnisk baggrund, røverier og brugstyverier begået af unge og mobning og vold i skoler og institutioner.
Der er faktisk en lang række rigtig gode tiltag.
Morten Bødskov (S), 2004-01-27:
Det er rigtigt, som justitsministeren siger, at vi tidligere har diskuteret regeringens såkaldte forebyggelsespakke, den
lille pjece »Stop volden«, som vel maksimalt var
på 15 A5-sider med halvanden linjeafstand, og hvor der var nogle få initiativer til, hvordan det kan forhindres, at børn og unge havner i kriminalitet
Det er klart, at emnet selvfølgelig er ømtåleligt for regeringen, fordi det koster penge.
Men erfaringen er jo, at hvis man er villig til at investere i forebyggelse, er det en ganske god investering for både samfundet som sådan, fordi vi undgår kriminalitet, og ikke mindst de unge, som undgår at havne i kriminalitet, selv om de kommer fra meget svære kår.
Vi erkender, at der i politiaftalen er en styrkelse af nærpolitiet.
Hvis det ikke havde været for de besparelser, vi var blevet præsenteret for, tror jeg sådan set, at Socialdemokratiet godt kunne have været med i den, men hvorfor står der ikke et eneste ord i politiaftalen om politiets deltagelse i SSP-samarbejdet, når vi ved, at det virker?
Hvorfor kommer regeringen ikke med initiativer her, når vi ved, at hovedparten af de unge mennesker, der havner i kriminalitet, kommer fra hårdt belastede områder?
Man skærer ned på beboerrådgivningen, og man skærer ned på kvartersløftprojekter og andet forebyggende arbejde i boligområderne.
Hvor er regeringen henne de steder, hvor problemerne er?