runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anne-Marie Meldgaard (S), 2002-02-22:
I Socialdemokratiet deler vi forslagsstillernes bekymring for de mennesker, som er ramt af langvarig sygdom.
Det er mennesker, der ikke selv er skyld i deres uheldige situation, og naturligvis skal betingelserne for, at de er sikret en hurtig og forsvarlig sagsbehandling, være til stede. Men det gælder ikke kun de mennesker, der er sygemeldt fra deres arbejdsplads og derfor er på sygedagpenge
, selv om der her selvfølgelig ligger et samfundsøkonomisk incitament til hurtigst muligt at få disse mennesker tilbage på arbejdsmarkedet og ud af sygedagpengesystemet.
I Socialdemokratiet ser vi nemlig ikke arbejdsliv som et vigtigere liv end andre liv.
Der er også mennesker på overførselsindkomst, som rammes af langvarig sygdom.
Disse menneskers liv er ikke mindre værd end de arbejdsaktives. Alle mennesker, uanset om de er langtidsledige eller arbejdsaktive, har krav på at få en afklaring af deres situation hurtigst muligt.
Forslagsstillerne ønsker med det beslutningsforslag her at øge amternes engagement og tilskyndelse til at gøre noget mere aktivt ved de stadig stigende udgifter til sygedagpenge.
Det skulle angiveligt ske ved at lade kommuner og amter hver stå for 50 pct. af de offentlige udgifter til sygedagpenge.
Som vi også har hørt her, er det kun nogle få måneder siden, at vi sidst drøftede selv samme forslag her i salen. Som den daværende socialdemokratiske socialminister kunne oplyse dengang, så er ventetid på undersøgelser og behandling i sygehusvæsenet ikke det største problem i forhold til sygedagpenge.
Der er kun tale om, som ministeren også nævnte her, 7-8 pct. af dagpengeudgifterne, der skyldes sygedagpenge til personer, der er på venteliste til sygehusbehandling.
Derfor finder vi stadig forslaget her noget drastisk, i betragtning af at det er så lille en del af sygedagpengeudgifterne, der skyldes amternes ventelister til sygehusbehandling.
Vi er også stadig i Socialdemokratiet bekymrede for forslagets konsekvenser for lighedsprincippet i sundhedssystemet, for dette forslag løser jo ikke problemet med den manglende kapacitet på hospitalerne, mangel på læger og sygeplejersker osv.
I Socialdemokratiet er vi derimod stærkt optaget af den del af SF's forslag, som omhandler forebyggelsesindsatsen på det arbejdsmedicinske område, amternes arbejdsgiverinteresse i at skabe sundere arbejdspladser og deltage i projekter for arbejdsfastholdelse.
Derfor mener vi, at der er brug for en nærmere belysning
, inden Socialdemokratiet kan afgøre, om der er grundlag for at foretage ændringer af den art, som vi ser her.
Marianne Jelved (RV), 2002-02-22:
Det Radikale Venstre er meget åbent og positivt indstillet over for lovforslaget om ændringerne af uddannelsesråd og -udvalg, som vi har kendt det.
allerede hos den tidligere regering, og kan fuldstændig se fordelen ved at have både de horisontale og vertikale sammenhænge i uddannelsessystemerne. Der er ingen tvivl om, at der er brug for, at vi har bedre mobilitetsmuligheder - det er sådan et meget teknisk udtryk - men altså bevægelsesmuligheder for unge og voksne i uddannelsessystemerne.
De kan gå fra det ene uddannelsesområde til det andet.
Vi kan også se for os, at man i fremtiden i større udstrækning, end man måske kan og gør i dag, kan sammenstykke mere individuelt betonede uddannelser gennem merit- og moduldele fra forskellige uddannelsessystemer.
Når man så sammenlægger råd eller ændrer strukturen på den måde, som forslaget her beskriver, er der to hensyn, som er vanskelige at imødekomme på en gang.
Der er hensynet til, at et sådant råd skal have en størrelse, som er håndterlig, så der også kan komme en regulær debat og diskussion i rådet.
Det modsatte hensyn er, hvem der skal være repræsenteret i rådet.
Det er jo en balanceakt, som jeg gerne vil anerkende at jeg synes ministeren har forsøgt at finde.
Men der er, synes jeg, et behov for eller i hvert fald et ønske fra Det Radikale Venstres side om, og det har jeg også hørt andre ordførere give udtryk for, at det også bliver muligt at drøfte, om der kunne ske lidt ændringer.
Selv synes jeg ikke, at det er logisk, at Dansk Arbejdsgiverforening og LO skal være repræsenteret i alle disse råd.
Det er ikke, fordi jeg partout skal være enig med andre af de partier, som har haft ordet i dag, men jeg mener, at det er vigtigt, hvordan vi får det skruet sammen.
Jeg vil også gerne bidrage konstruktivt, men også gerne lige have mulighed for at overveje og måske drøfte med ministeren og regeringspartiernes ordførere, hvordan sammensætningen bedst bliver.
Så vil vi også meget gerne se denne første fase som en første fase, som det også fremgår af lovforslaget at det er,
i sammenhæng med det, der så skal komme fra regeringen til efteråret.
Her vil jeg så godt komme med et lille suk.
Men o.k., vi kommer tilbage til resten af området til efteråret.
Her har jeg så et spørgsmål: Hvordan kommer det her til at hænge sammen med eventuelt lignende udviklinger på en anden ministers område, nemlig vidensministerens - jeg kan ikke huske, hvad hele det ministerium hedder - undervisningsministerens kollega med universiteter osv?
Kan vi også få lov at drøfte det, ikke her ved talerstolen, og se det i sammenhæng med det, der ligger her?
Men altså en konstruktiv og positiv sagsbehandling, hvor vi for en gangs skyld måske ikke har så utrolig travlt, men også har mulighed for at drøfte det.
Lars Barfoed (KF), 2002-02-22:
Må jeg først sige til fru Lene Garsdal, at forslaget gør faktisk fra eller til, når det gælder amternes nedlæggelse eller ej, fordi det bidrager til at lægge mere finansieringsansvar over på amterne.
Vi vil gerne trække i den modsatte retning.
Vi vil gerne give kommunerne mere ansvar, når det gælder sygdomsbehandling og finansiering af det i det her land, så derfor trækker forslaget i den forkerte retning ud fra konservativ opfattelse.
Men så sagde fru Lene Garsdal også, at jeg ikke havde set den sammenhæng, der er til amternes arbejdsmiljøindsats over for deres egne ansatte, og gik så over til at fortælle, at amterne har et arbejdsmiljømæssigt ansvar over for deres ansatte, som om det var noget, jeg var uenig i.
Men fru Lene Garsdal forsømmer stadig fuldstændig at forklare, hvor sammenhængen mellem det her beslutningsforslag og det arbejdsmiljøansvar ligger.
Der er jo intet, der hindrer amterne i at påtage sig et ansvar for arbejdsmiljøet hos deres ansatte og gøre en aktiv arbejdsmiljømæssig indsats over for deres egne ansatte.
Det synes jeg også de skal gøre.
Der er intet, der hindrer dem i det, selv om vi ikke gennemfører dette forslag.
Jeg kan ikke se, at dette forslag på nogen måde forbedrer amternes mulighed i den retning.
Lene Garsdal (SF), 2002-02-22:
En stor del af amternes arbejdspladser er sundhedsområdet, som jo desværre har en meget stor sygelighed og en meget stor nedslidningsrisiko både for plejepersonalet og for rengøringspersonalet.
Og det var i forhold til det, at der kunne være et incitament til at undgå langvarige sygemeldinger hos amtets egne ansatte. Så til det andet, som hr. Barfoed nævner, nemlig at det ikke vil gøre fra eller til.
Her mener jeg det naturligvis ikke i den forbindelse.
Jeg mener, at det ikke vil være det her forslag, som vil være afgørende for, om amterne skal nedlægges eller ej.
Og jeg beklager, hvis jeg har udtrykt mig klodset.
Gitte Lillelund Bech (V), 2002-02-22:
Venstre ser det her lovforslag som første del af en samlet reform af rådgivningsstrukturen på Undervisningsministeriets område med det klare formål at forenkle og afbureakratisere. Forenkling og afbureakratisering har altid ligget os meget på sinde, også når det gælder regel- og rådstrukturen, og det her lovforslag er altså et skridt mod enklere og mere gennemsigtige strukturer.
Derudover mener vi, at lovforslaget bidrager til at fremme regeringens målsætning om bedre uddannelser gennem styrkelse af fagligheden og om åbenhed og gennemsigtighed i uddannelsessystemet, idet overflødige organer nedlægges og erstattes af færre råd med rådgivningskompetence inden for bredere uddannelsesområder.
Samtidig ønsker vi at sikre, at rådene i kraft af deres sammensætning og virkemåde får tættere berøringsflader med tilgrænsende uddannelser og uddannelsesområder, som derved kan gives en bredere funderet rådgivning, der ikke som i dag nødvendigvis er baseret på den enkelte uddannelse og skole eller institutionsform.
Endelig må vi jo sige, at nogle af de rådgivende organer under Undervisningsministeriet har
overlappende rådgivningskompetencer, og at de fleste samtidig ikke har en tilstrækkelig berøringsflade med de øvrige uddannelsessystemer.
En forenkling og sammenlægning vil alt i alt løse disse problematikker, og Venstre kan derfor varmt støtte forslaget.
Louise Frevert (DF), 2002-02-22:
Det er en meget god idé at få ryddet op i alle de nævn og råd og centre, der er blevet etableret i de senere år, og et af områderne, hvor Dansk Folkeparti kan se, at det vil gøre gavn, er absolut på undervisningsområdet.
Vi mener ikke, det er nødvendigt at have et råd for hver eneste uddannelse eller hvert område.
I demokratiets ånd er det selvfølgelig vigtigt, at der ikke kun er ét organ, der skal rådgive inden for hele undervisningsområdet.
Men vi synes, at den løsning, som undervisningsministeren her er kommet med, er yderst plausibel.
Jeg tror også, det vil lette arbejdsbyrden at gøre det mere gennemsigtigt for alle parter, at man slår nogle af rådene sammen, idet der i mange af dem er person- og/eller organisationssammenfald, og det vil derfor lette arbejdsbyrden for de enkelte interessenter.
Jo flere instanser, jo flere stakitter at skulle kravle over gør, at det vil være mere besværligt at få en direkte kommunikation.
Og vi ser, at dette er løst nu, hvor man f.eks. slår Ungdomsskolerådet og Folkeskolerådet sammen til et grundskoleråd.
Det er logisk, at man slår disse to råd sammen, idet ungdomsskolen er en lille del af folkeskoleområdet, og der er en del sammenfald, samtidig med at ungdomsskolen varetager områder inden for folkeskoleområdet, som folkeskolen ikke selv kan varetage.
Det er også logisk, at med dette forslag sammenlægges Gymnasierådet, Hf-rådet, Udvalget for uddannelsen til Hhx-udvalget og Htx-udvalget, og det kommer til at hedde Rådet for de Gymnasiale Uddannelser.
Ligeledes vil der her være både person- og/eller organisationssammenfald, og derfor er det meget fint, at dette råd kommer til at bestå af 17 medlemmer samt en formand. Jeg synes, at der er taget højde for, at alle skal være repræsenteret.
For at den vertikale forbindelse til folkeskolen er intakt, er der en repræsentant i dette råd fra Grundskolerådet og Erhvervsrådet, centrale råd for de videregående uddannelser, repræsenteret med hver to medlemmer.
På denne måde skulle alle grupper, som har relationer til de gymnasiale uddannelser, være tilgodeset.
Sluttelig synes Dansk Folkeparti, at det er i orden, at man nedlægger Seminarierådet for pædagoguddannelsen og Seminarierådet for uddannelse til lærer i folkeskolen.
De vil blive repræsenteret i Rådet for de mellemlange videregående uddannelser, der i forvejen varetager den samlede rådgivning inden for de mellemlange videregående uddannelser.
Så Dansk Folkeparti kan ikke se, at der skulle være noget problem i dette.
Vi synes alt i alt, at dette er et glimrende forslag, som ikke har synderlige konsekvenser andet end til det absolut bedre.
Helle Sjelle (KF), 2002-02-22:
Vi i Det Konservative Folkeparti er af den opfattelse, at det er en god idé, at der er en overskuelig og tidssvarende struktur også på uddannelsesområdet.
Derfor synes vi, at det er fornuftigt, at forslaget for det første indebærer, at Ungdomsskolerådet og Folkeskolerådet nedlægges og man samler deres rådgivningskompetence i Grundskolerådet, og for det andet indebærer, at Gymnasierådet, Hf-rådet og de erhvervsgymnasiale udvalgs kompetence nu samles i et råd for de gymnasiale uddannelser, og endelig for det tredje indebærer, at man nedlægger Seminarierådet for pædagoguddannelsen og Seminarierådet for uddannelse til lærer i folkeskolen og overfører deres rådgivningskompetence til Rådet for de mellemlange videregående uddannelser.
Det er meget positivt, at der med det her forslag tages hul på en reform af rådgivningsstrukturen på uddannelsesområdet, og vi støtter derfor forslaget.
Bodil Kornbek (KRF), 2002-02-22:
I lovforslag L 87 bliver der nu tale om nogle nye råd, nemlig grundskolerådet, rådet for de gymnasiale uddannelser og MVU-Rådet.
Det kan blive en styrkelse for uddannelsessystemet, at der bliver større sammenhæng og samarbejde uddannelsesinstitutionerne imellem.
Med lovforslaget kan der opnås større helhedstænkning og sammenhængende rådgivning i forhold til beslægtede og dog alligevel forskellige uddannelser på samme niveau.
I Kristeligt Folkeparti har vi den holdning, at for at få sammenhæng i uddannelsessystemet er det ikke hensigtsmæssigt, at ét råd alene rådgiver om én uddannelse, men det er naturligvis vigtigt med en balancegang mellem en rådgivning, som kan varetage rådgivningsopgaver specifikt omkring de enkelte uddannelser, og samtidig at se værdien og mulighederne i de foreslåede råd med hensyn til fælles tværgående drøftelser og uddannelsernes udvikling.
For at bevare dynamikken i dialogen med de enkelte uddannelser kan det være nødvendigt i perioder at have underudvalg eller ad hoc-udvalg.
Forslaget fremmer samarbejdet uddannelserne imellem, som dermed bl.a. kan modvirke overgangsproblemer og sikre rimelig sammenhæng i overgangen fra folkeskolen til ungdomsuddannelserne og fra ungdomsuddannelserne til videregående uddannelser m.v.
Vi er på lige fod med andre ordførere her interesserede i sammensætningen af rådene, og vi vil da meget gerne deltage i en dialog på dette område.
Vi er åbne og meget positive over for dette forslag.
Ole Sohn (SF), 2002-02-22:
Jeg vil godt starte med hr. Anders Samuelsen.
Jeg erkender, at mine eksempler tager udgangspunkt i folk, som er på efterløn, men det er, fordi jeg i mit hoved har en relativt stor viden om, hvilke grupper der søger efterløn.
De kommer aldrig i gang igen og kommer dermed på efterløn.
Sådan er det også i det private erhvervsliv.
Hvorimod efterlønsordningen med de seneste ændringer har gjort det til en stor fordel for de højtlønnede at gå på efterløn og tage timer ved siden af.
Men det søger vi faktisk at løse ved at lave en balance, som giver bedre muligheder for de lavtlønnede, som er tvunget på efterløn, og gør det lidt mindre profitabelt for de højtlønnede at gå på efterløn. Så jeg tror faktisk, at vi får den balance, som Det Radikale Venstre søger, hvis man gennemfører i hvert fald den del af SF's forslag, som vedrører omregningsfaktoren frem for time for time-satsen.
Jeg kan forstå, at der er et flertal for, at vi laver et analysearbejde, men ikke binder regeringen op på at fremkomme med forslag, så det korrigerer vi under udvalgsarbejdet.
Ulla Tørnæs (V), 2002-02-22:
Jeg vil gerne takke for den brede tilslutning, som det her lovforslag har fået her ved førstebehandlingen.
Der er lige et par enkelte af ordførernes bemærkninger, som jeg gerne vil knytte en kommentar til.
Bl.a. vil jeg sige til SF's ordfører, hr. Aage Frandsen, og også til fru Bodil Kornbek, som var inde på noget af det samme, at jeg bestemt er meget positivt indstillet over for muligheden for at kunne nedsætte ad hoc-udvalg undervejs, hvis der er behov for en specialiseret viden i forbindelse med f.eks. en reform af en enkelt uddannelse.
Det er jo netop en af pointerne med det her forslag, at vi får en sammenhæng i den rådgivende struktur for netop at sikre også sammenhæng i uddannelserne, og der er det bestemt ikke regeringens intention, at vi så sætter en berlinmur imellem Undervisningsministeriet og Videnskabsministeriet.
De to ministeriers uddannelsesformer skal naturligvis ses i en sammenhæng og dermed også sammentænkes, så jeg vil gerne give tilsagn om, at jeg vil spørge min kollega om, hvad der er af planer i Videnskabsministeriet. Derudover håber jeg selvfølgelig, at vi får et godt udvalgsarbejde, og jeg vil i hvert fald bidrage med svar på spørgsmål, hvis der skulle komme spørgsmål undervejs i udvalgsbehandlingen.
Lene Garsdal (SF), 2002-02-22:
Jeg skal takke for debatten, selv om det jo er lidt svært at se, hvor mange jeg kan takke.
Men jeg kan i hvert fald takke fru Anne-Marie Meldgaard, som deler mange af de bekymringer, som SF's forslag er udtryk for, altså bekymringerne for de langtidsledige, selv om fru Anne-Marie Meldgaard ikke finder, at forslaget i tilstrækkelig grad kan løse problemerne.
Jeg skal naturligvis beklage, at ved sidste behandling af sagen var Dansk Folkeparti til en vis grad positivt stemt over for forslaget, men at det ikke synes at være tilfældet i dag. Jeg vil godt sige, som jeg også har været inde på i nogle af mine korte bemærkninger, at vi ser forslaget som en mulighed for at øge amternes engagement og incitament til at gøre noget ved de stadig stigende udgifter til sygedagpenge.
Vi ved, at staten præsenteres for stadig stigende refusionsregninger, det var 4,3 mia. kr. sidste år, og det vil vi gerne have gjort lidt ved.
Med hensyn til amternes eget ansvar var De Konservatives ordfører inde på, at det ikke har noget med arbejdsmiljøet på amternes egne arbejdspladser at gøre.
Det er jeg sådan set ikke enig i, for amterne har et stort ansvar for arbejdsmiljøet på deres egne arbejdspladser.
Enhedslisten var inde på, hvor væsentligt det er med arbejdsmiljøet, og jeg ved, at i Nordjyllands Amt er amtsrådet meget engageret i at få lavet noget sundhedsfremmende og forebyggende ude på de enkelte arbejdspladser, som netop skal føre til, at der ikke bliver så mange syge. Det er jo også stadig amterne, der har ansvaret for, at der er tilstrækkeligt med behandlingspladser og genoptræning og forebyggelsesplaner i øvrigt.
Selvfølgelig løser
dette forslag ikke alle problemer, men det kunne vel være med til at gøre det noget bedre for folk på sygedagpenge. Noget, man stort set slet ikke har været inde på, er, at forslaget også rækker ud over 52-ugers-perioden.
Men indtil videre er det i hvert fald sådan, og som beskæftigelsesministeren var inde på, er det kommunerne, der har det fulde ansvar.
Det kunne også være et incitament, hvis amterne fik en del af ansvaret.
Forslaget kunne være med til at give en mere ligelig fordeling af ansvaret for sygedagpenge.
Enhedslisten havde nogle bemærkninger om kassetænkning.
Vi hævder heller ikke i SF, at forslaget kan løse alle problemer, men vi tror, at det vil være en god vej at gå.
Til bemærkningerne fra de øvrige partier om, at man i virkeligheden hellere så amterne nedlagt, kan jeg kun sige, at jeg ikke kan se, at forslaget skulle gøre hverken fra eller til, og i SF mener vi i øvrigt ikke, at amterne skal nedlægges.
Indtil videre vil jeg takke for debatten, og jeg ser frem til det videre udvalgsarbejde.
Anders Samuelsen (RV), 2002-02-22:
Det er rigtigt.
Men vi bliver nødt til samtidig at se på den anden side af mønten, nemlig den potentielle nytilgang af efterlønnere.
Og i det omfang, man samlet giver en mulighed for at komme i en bedre økonomisk situation end den situation, vi tilbyder i dag, vil der være flere, der vil være fristet til at vælge at gå over på efterløn og så arbejde lidt ved siden af.
Det er en dårligere forretning og bliver meget, meget hurtigt en rigtig, rigtig dårlig forretning for staten, hvis der er et stort antal, der vælger den trafik dér, og den vil slet ikke kunne opvejes af, at der er nogle enkelte af dem, der er på efterløn i dag, som arbejder lidt mere.
Ole Sohn (SF), 2002-02-22:
Det var hr. Jens Vibjergs bemærkninger om tåbeligheder i ordningen, der fik mig på talerstolen.
Finder Socialdemokratiet det ikke, måske ikke tåbeligt, men så måske ikke helt rimeligt, at vi i dag har den situation, at hvis man som akademiker kan arbejde, også via aftaler til 400, 500, 600 kr. i timen, så vil man som efterlønner få en gevinst på flere hundrede kroner, hvorimod hvis man som arbejdsmand - som i øvrigt var den gruppe, som ordningen var primært tiltænkt - arbejder for 80-90 kr. i timen, så får man stort set ingenting ud af at arbejde på efterlønnen?
Jeg må indrømme, det er muligt, at jeg har udtalt mig på en eller anden måde, som kan misforstås, men jeg forstod ikke helt hr. Jens Vibjergs pointe.
Jeg mener sådan set ikke, at kompensationsgraden på efterløn er særlig høj.
Den er faktisk lavere end dagpengeniveauet, så det forstår jeg simpelt hen ikke. Jeg vil gerne lige af hensyn til seerne og protokollen sige til hr. Bjarne Laustsen, at SF faktisk stemte for efterlønsordningen, men hr. Bjarne Laustsen tænker nok mere på ændringerne i 1998.
Forringelserne af efterlønsordningen var SF imod, men selve ordningens indførelse var vi for.
Til hr. Anders Samuelsen: Man kan jo diskutere det, og det er også det, vi er meget åbne for at diskutere.
Vi har lyttet til debatten, og der er ikke flertal for at indføre vores forslag om en bundgrænse på de 30.000 for efterlønnen og efterfølgende modregning af timer, så derfor kan man jo ikke sige, at vi gør det mere profitabelt at gå på efterløn, andet end at vi gerne ville skabe nogle bedre forhold for de lavtlønnede, som har fået et dårligere incitament, end de havde under den gamle 200-timers-ordning.
Det er det problem, vi skal have løst.
Og det kan jeg ikke forestille mig at nogen partier ville have noget imod at være med til at løse.
Nu vil jeg sige, at efterlønsordningen jo i dag har en anden funktion, end den havde under massearbejdsløsheden.
Vi har stadig væk overarbejdsløshed og aldersdiskrimination blandt de ældre, men vi er jo i en anden situation.
Hvis vi kan skrue efterlønsordningen sådan sammen, at vi kunne sige, når man er gået på efterløn og måske har været på efterløn et halvt eller et helt år og synes, at man har fået ny energi og gerne vil tage timer igen, jamen så tag dog 100 timer, 200 timer, 1.000 timer, 1.400 timer, det er da fuldstændig ligegyldigt, for jo flere timer, jo billigere bliver det for staten.
Giv dem da en gulerod til at tage timer, for jo flere timer, jo færre efterlønskroner skal staten af med.
Jens Vibjerg (V), 2002-02-22:
SF's forslag går ud på at igangsætte et analysearbejde, der skal se på incitamentsstrukturen i forhold til arbejdsmarkedet og efterlønnen, og efterfølgende skal regeringen fremsætte forslag.
SF mener, at der vil komme et større arbejdsudbud, hvis man får lov at tjene et større beløb ved siden af efterlønnen, uden at man modregner i efterlønnen.
I Venstre er vi også opsat på at sikre et fleksibelt arbejdsmarked på alle niveauer og for alle aktører.
Vi er opsat på, at også mennesker, der har valgt efterløn og en mere begrænset tilknytning til arbejdsmarkedet, kan få de bedste muligheder for at deltage mest muligt på arbejdsmarkedet.
For Venstre gælder det om at undgå firkantede kasseløsninger, hvis man kan indrette reglerne, så de bedst tilgodeser den enkeltes særlige ønsker og behov.
Vi må heller ikke glemme, at mange ældre i dag er langt bedre i stand til at leve et aktivt liv, end man var i samme alder for år tilbage.
Det skal selvfølgelig afspejle sig i den politik, Folketinget vedtager.
Jeg vil dog godt advare imod at tro, at der kan skrues ubegrænset på disse tal og samtidig komme gode resultater ud af det.
SF foreslog under valgkampen, at efterlønnere skulle kunne tjene op til 40.000 kr. uden at blive modregnet.
Det var og er et dårligt forslag, for det vil tværtimod betyde en reduktion af arbejdsudbuddet.
Mange vil simpelt hen have en økonomisk fordel af at gå på efterløn, når de kan tjene de 40.000 kr. ved siden af uden modregning.
Med andre ord er det ikke nogen let sag at ændre grundlæggende på disse modeller, og derfor kan Venstre heller ikke støtte forslaget fra SF.
Analysedelen kan være udmærket, men forpligter regeringen til efterfølgende at fremsætte forslag til ændringer.
Det kan vi selvfølgelig slet ikke støtte.
Det kan vi ikke alene af den grund, at det her er forligsstof, og i Venstre vedstår vi os forliget.
Og der skal heller ikke skabes uklarhed om efterlønnen.
Jeg kan sådan set ikke forstå, at SF ved at fremsætte det her forslag skulle have en interesse i at få skabt usikkerhed om, hvorvidt efterlønnen nu består.
Men også det at forpligte regeringen til at fremsætte forslag, hvis ikke det kan lykkes at finde en model, der tilgodeser ønsket om, at flest mulige bevarer så stor en tilknytning til arbejdsmarkedet som muligt, er da håbløst.
Med disse ord skal jeg på Venstres vegne afvise forslaget.