runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henriette Kjær (KF), 2002-01-22:
Efter de gældende regler udbetales efter børnetilskudsloven et engangsbeløb til forældre, der har adopteret et udenlandsk barn.
Beløbet reguleres årligt med satsreguleringsprocenten og vil i 2002 være 37.130 kr. Efter det fremsatte beslutningsforslag skal denne model ændres, således at tilskuddet udbetales direkte til den formidlende organisation.
Myndighederne skal årligt forhandle budgettet for næste år med hver enkelt organisation og derefter fastsætte det tilskud, der udbetales for hvert barn.
Efter forslaget kan der ved forhandlingerne tages udgangspunkt i forskellige kategorier, hvoraf nogle kan indeks- og valutakursreguleres, og det er forslagsstillernes opfattelse, at statens tilskud bør dække samtlige udgifter til formidlingsarbejdet.
Begrundelsen for forslaget er ifølge forslagsstillerne, at adoptionsgebyrerne til de adoptionsformidlende organisationer nu er af en sådan størrelse, at det lægger hindringer i vejen for international adoption.
Forslaget er en genfremsættelse af et beslutningsforslag, SF fremsatte i forrige folketingssamling, og som blev behandlet i Folketingets Socialudvalg.
Under udvalgsbehandlingen kom der ikke noget frem, der pegede på, at der ville være tale om en administrativt enklere model.
Det er regeringens opfattelse, at den resterende ordning er administrativt enkel og giver staten et vist styr på det offentliges udgifter til adoption.
Den foreslåede nye model vil betyde, at der skal sættes et større administrativt apparat i gang ved fastsættelsen af tilskuddene, og der lægges op til, at de offentlige udgifter til adoption automatisk skal følge valutakursændringer og ændringer i udgifter, som beror på, hvordan formidlingsarbejdet i udlandet er organiseret.
Der lægges altså op til mere administration og mindre styr på udgifterne, og regeringen kan derfor ikke støtte forslaget.
Eva Kjer Hansen (V), 2002-01-22:
I Venstre finder vi det vigtigt, at det er muligt for danske familier at kunne adoptere udenlandske børn.
Vi mener, at det absolut kan være en god løsning for dem, som ikke selv kan få børn, og derfor er vi også enige i, at der i et vist omfang fra statens side skal ydes økonomisk støtte til adoption, da omkostningerne jo ellers vil kunne afskære nogle fra at kunne adoptere.
Så kan man jo altid diskutere, hvad niveauet for det tilskud skal være.
SF's forslag om en helt ny model er jeg meget skeptisk over for, og jeg har svært ved at se, hvorfor lige netop den model, som SF foreslår, skulle være bedre end den gældende, hvor tilskuddet gives direkte til adoptanterne.
Jeg har også svært ved at se, at den f.eks. skulle være bedre, fordi der kom mere styr på udgifterne, eller fordi det blev mere synligt, hvad det er, pengene egentlig skal dække.
Tværtimod er jeg faktisk alvorligt bekymret for, at hvis den model blev indført, ville det betyde, at vi fik mindre styr på de offentlige udgifter på området. Endelig synes jeg også, at det er en meget ringe begrundelse, SF kommer med for finansieringsforslaget.
Jeg tror simpelt hen ikke på, at en ændret model vil have den konsekvens, at man kan spare udgifter til medicinsk behandling af barnløshed, hvis der kommer en forøgelse af støtten til adoption.
Sådan tror jeg ikke, tingene hænger sammen, og derfor tvivler jeg meget på, at finansieringen vil kunne klares ad den vej.
Med disse ord afviser vi forslaget fra Venstres side.
Karen Jespersen (S), 2002-01-22:
Forslaget her har vi jo behandlet tidligere her i salen, og hvis man læser referatet af den tidligere førstebehandling af beslutningsforslaget, kan man se, at der egentlig var meget bred enighed om, at der er et problem, og at problemet først og fremmest ytrer sig ved, at det tilskud, man får som adoptant, ofte kun dækker en ret lille del af de store udgifter, der kan være forbundet med at adoptere et barn.
Det lyder hele vejen rundt, at man er indstillet på at se på tilskuddets størrelse, men at den model, der bliver lagt frem fra SF's side, ikke nødvendigvis er den måde, det
skal gøres på: der er en risiko for, at det bliver lovlig bureaukratisk, når man skal optage forhandlinger med adoptionsforeningerne én gang om året for at vurdere, hvad udgifterne kan blive, og så tilrettelægge tilskuddets størrelse ud fra det.
Socialdemokratiet har fortsat den holdning, at vi ikke er begejstrede for den model, SF peger på, men vi er enige i, at det i hvert fald for nogle adoptanters vedkommende kan være et problem med tilskuddets størrelse, og det er vi villige til at se på.
Jeg havde egentlig håbet på, at socialministeren og også Venstres og De Konservatives ordførere ville være mere positive over for det problem, fordi man tidligere har været det, og jeg havde egentlig håbet på, at vi kunne være enige om at nedsætte en arbejdsgruppe, der så på hele det her område og på, hvad man kan stille op med det.
For Socialdemokratiets vedkommende er vi enige i, at der er behov for at vurdere den situation, som mennesker er i, når de ønsker at adoptere et barn, og det er vi stadig væk interesserede i.
Pia Kristensen (DF), 2002-01-22:
Dansk Folkeparti har stor sympati for de par, som af den ene eller den anden grund ikke selv kan sætte børn i verden. Mange kvinder har sikkert oplevet gentagne behandlinger
med reagensglasmetoden, hvor det ikke er lykkedes for dem at blive gravide, og hvor de måske ikke har tænkt tanken, at adoption også var en mulighed.
Adoption er et godt alternativ til barnløshed.
Der findes mange forældreløse børn, også børn, som har forældre, som ikke magter at tage hånd om dem på grund af f.eks. misbrug.
Vi mener, at det skal være lettere at kunne adoptere børn i Danmark.
Vi mener også, at det er blevet for kostbart at adoptere børn fra udlandet.
Anders Stenild (KF), 2002-01-22:
Forslagsstillerne ønsker modellen for offentligt tilskud til adoption af udenlandske børn ændret fra tilskud direkte til forældrene, sådan som det er i dag, til et direkte tilskud til de adoptionsformidlende organisationer.
I år 2002 er satsbeløbet 37.130 kr.
Det Konservative Folkeparti er opmærksom på, at beløbet til de adoptionsformidlende organisationer er stigende, og vi er opmærksomme på udviklingen. Vi finder dog den nuværende model enkel og ubureaukratisk.
Den nuværende model giver i sin udformning ikke indtryk af at være et tagselvbord for de adoptionsformidlende organisationer, og derfor giver et indirekte tilskud mere styr på udgifterne.
Det Konservative Folkeparti kan ikke støtte forslaget, set i det lys at Danmark er det land i Norden, der faktisk giver mest til adoptionsformidling.
Margrethe Vestager (RV), 2002-01-22:
Forslaget lægger op til, at de eksisterende tilbud om tilskud til personer, der ønsker at adoptere udenlandske børn, afløses af en model, hvor staten kontraherer og betaler midlerne til internationale adoptioner.
Dermed lægger forslaget også op til, at det offentlige skal påtage sig et ansvar for at tilvejebringe adoptionsmuligheder, om end de offentlige opgaver foreslås udliciteret til formidlingsorganisationerne.
Det er selvfølgelig altid interessant, når SF går nye veje i forhold til løsning af offentlige opgaver, men vi synes dog her, at det er væsentligt at slå fast, at en egentlig offentlig kerneopgave i det at sørge for adoption af udenlandske børn kan det ikke være.
Det hverken kan eller bør det offentlige være ansvarlig for.
Men vi mener, at adoption af udenlandske børn er en god måde at stifte familie på, og derfor støtter vi også fortsat den måde, som det foregår på i øjeblikket, nemlig at det kan ske ved hjælp af et tilskud.
Det andet er, at vi også godt kan se problemer i tilskuddets størrelse i forhold til de prisstigninger, der har været på adoption, og det drøfter vi meget gerne.
Ritt Bjerregaard (S), 2002-01-22:
Jeg forstår ministerens svar på den måde, at det ikke er muligt at komme nærmere et tal, selv om der har været mange, der svirrede i luften.
Man kan godt nok undre sig over, når man lægger et sådant forslag frem, at der ikke er nogen form for beregninger, men det forstår jeg at der ikke er.
Til gengæld har jeg, håber jeg, forstået ministeren helt korrekt, når ministeren fastholder, at der er tale om, at alle internationale konventioner vil blive overholdt.
Tove Videbæk (KRF), 2002-01-22:
Også dette forslag fra SF synes vi er positivt.
Der er utrolig mange, ja, hundredtusinder af forældreløse børn rundtom i verden, som ville elske at få et hjem med forældre, som mest af alt ønsker sig et barn.
Samtidig er det også sådan, at ca. 15 pct. af alle voksne i Danmark ikke selv kan få børn, og mange af disse mennesker ønsker så at adoptere.
Men i dag er adoption blevet en meget kostbar affære, som nærmest er forbeholdt de priviligerede, de velhavende, der har 100.000 kr. til overs, eller som kan låne et tilsvarende beløb.
Kristeligt Folkeparti mener, at det bør være sådan, at alle, der ønsker det og er fundet egnede, bør have mulighed for at adoptere et barn.
Så langt, så godt.
Vedrørende området med barnløse par, som mest af alt ønsker sig et barn, har Kristeligt Folkeparti tidligere fremsat forslag om, at adoption og kunstig befrugtning bør økonomisk ligestilles, og det bør være så tæt på som muligt. Vi synes, at det er her, der skal sættes ind.
For hvorfor skal barnløse par have gratis behandling mod deres barnløshed, mens andre skal betale op til 100.000 kr. for at få det barn, de så brændende ønsker sig?
Og hvis de så ønsker en bror eller søster til det første barn, ja, så skal man virkelig op med den store pung.
Vi ser en sammenhæng mellem disse to ting.
P.t. bruger det offentlige hvert år 35 mio. kr. på adoption, mens der bruges 80 mio. kr. hvert år på kunstig befrugtning, og det forhold mener vi der absolut bør ses på.
Vi synes selvfølgelig mere om vores eget forslag.
Vi hører jo, at om nogle år mangler der endda rigtig mange.
Så lad os dog finde en model, så adoption ikke blot er et privilegium for de velhavende.
Det forslag, som fru Karen Jespersen kom med vedrørende nedsættelse af en arbejdsgruppe, synes jeg lyder utrolig spændende, og den vil vi i hvert fald gerne være med i.
Kristeligt Folkeparti ville også gerne, at vi f.eks. i denne arbejdsgruppe kunne fokusere på muligheden for at adoptere danske børn, eventuelt i forbindelse med uønskede graviditeter, men så kommer vi ind på et helt andet område.
Pernille Falcon (EL), 2002-01-22:
Vi er enige med forslagsstillerne i, at adoption af børn skal være et reelt alternativ til behandlingen mod barnløshed.
Det bør ikke være økonomien, der afgør, om man vælger fertilitetsbehandling og kunstig befrugtning eller adoption.
Tværtimod er der i begge tilfælde tale om vigtige beslutninger, der bør tænkes godt igennem, og hvor det vil være naturligt, hvis man kunne få en grundig rådgivning og vejledning om konsekvenserne, uanset om man vælger at leve uden børn eller vælger at få et barn ved adoption eller behandling.
De meget store udgifter ved udenlandsk adoption betyder, at mange barnløse aldrig har den mulighed med ind i deres overvejelser.
Vi er enige med forslagsstillerne i, at det er uheldigt.
Bendt Bendtsen (KF), 2002-01-22:
Jeg vil blot komme med nogle ganske korte kommentarer til forslaget.
Jeg er glad for, at man i Folketinget her fra samtlige partier har udtrykt sig positivt om forslaget. Jeg kan forstå, at fru Sophie Hæstorp Andersen også var glad for det, selv om man var lidt skeptisk, men i sidste ende glad. Så alt i alt vil jeg sige, at jeg takker for modtagelsen og ser frem til en positiv behandling i udvalget.
Tove Videbæk (KRF), 2002-01-22:
Dette forslag har til hensigt at skabe flere boliger og et mere varieret boligudbud, og efterspørgslen efter støttede andelsboliger overstiger langt den nuværende kvote, så en øgelse af kvoten er i høj grad både ønsket og nødvendig.
Boligsituationen er p.t. præget af stigende priser på ejerboliger, lange ventelister til både private og almene udlejningsboliger samt en stærkt øget efterspørgsel efter andelsboliger.
Andelsboliger bliver især efterspurgt af unge familier og ældre.
Disse parcelhuse er særdeles attraktive for familier med børn, så forslaget vil medvirke til at fremme mobiliteten på boligmarkedet, især til gavn for unge og børnefamilier. Finansieringen har vi ikke så mange kommentarer til, og formuleringen i lovforslaget, hvor man alle steder ændrer ordene »støtte« eller »ydelsesstøtte« til »tilskud«, det kan vi såmænd også godt gå med til.
Så Kristeligt Folkeparti kan støtte det foreliggende forslag.
Niels Helveg Petersen (RV), 2002-01-22:
Jeg vil gerne på Det Radikale Venstres vegne give fuld tilslutning til dette lovforslag om en større kvote for andelsboliger finansieret ved lavere støtte til etablering.
Forslaget er, som det er nævnt, jo næsten identisk med et forslag fremsat af den tidligere regering.
Jeg håber, den velvilje over for andelsboligideen, som forslaget er udtryk for, viser sig at være langtidsholdbar hos regeringen.
Det er et spørgsmål, som vi fra Det Radikale Venstres side vil følge meget opmærksomt.
Morten Homann (SF), 2002-01-22:
Det, der er vigtigt for SF, når vi snakker boligpolitik, er, at folk i Danmark - uanset om det er som børnefamilier eller det er som pensionister, eller om det for den sags skyld drejer sig om studerende - har nogle valgmuligheder med hensyn til, hvordan man vil indrette sig rent boligmæssigt. Man kan i dag gå ud og vælge at købe sig en bolig.
Man kan også vælge at flytte i andelsbolig eller flytte i lejebolig.
Eller det vil sige, sådan ser virkeligheden jo desværre ikke ud.
Særlig på lejeboligområdet er der meget, meget lange ventelister, og der er også ventelister på andelsboligområdet; så valgmulighederne er ikke reelle.
Der er brug for flere boliger, så derfor er det her lovforslag et skridt i den rigtige retning.
Man kan så ærgre sig over, at dér, hvor skoen virkelig trykker - med hensyn til lejeboligerne - er regeringens eneste initiativ at nedsætte antallet af lejeboliger, så borgernes valgmuligheder bliver indskrænket.
Det kan man ærgre sig lidt over, men der skal ikke dryppes så meget malurt i bægeret, for det er selvfølgelig fornuftigt at udvide antallet af andelsboliger.
Jeg håber, at det her er et skridt henimod, at også regeringen vil være med til at udvide antallet af valgmuligheder for borgerne og ikke, som man gør med sine forslag om at lade lejerne i almene boliger kunne købe deres lejebolig, bare vil være med til at indskrænke valgmulighederne.
Så jeg håber, at det her også er et skridt i retning af, at man prøver at tænke sig lidt grundigere om og sige, at det her drejer sig om at give folk valgmuligheder, ikke om at køre nogle ideologiske soloridt, hvor det er ideologien og ikke folks valgmuligheder, der står i centrum.
Anders Stenild (KF), 2002-01-22:
Det Konservative Folkeparti ser hermed med velvilje på det af ministeren fremsatte lovforslag.
Af positive bemærkninger vil jeg gerne fremhæve, at det i bemærkningerne til lovforslaget fremgår, at det foreslås, at kvoten for støttede private andelsboliger forøges fra de nuværende 1.000 boliger til omkring 1.800 boliger årlig.
Det er en betragtelig stigning.
Der lægges med lovforslaget op til et mere nuanceret boligudbud.
Set med vore øjne er det vigtigt, at der er mange valgmuligheder, og med dette lovforslag lægges der op til et større reelt valg mellem de forskellige boligformer på boligmarkedet. Jeg vil også gerne fremhæve et andet positivt element i lovforslaget, nemlig at det er medvirkende til at starte en positiv flyttekæde, som kan medvirke til, at behovene for bolig i livets forskellige faser, hvad enten man er studerende, børnefamilie eller pensionist, bliver tilpasset på en langt mere hensigtsmæssig måde.
Vi noterer os, at de økonomiske konsekvenser for det offentlige medfører en mindreudgift i størrelsesordenen 27 mio. kr., og at lovforslaget indebærer en administrativ lettelse for realkreditinstitutionerne, det offentlige og for borgerne.
Det Konservative Folkeparti vil hermed gerne støtte forslaget.
Bertel Haarder (V), 2002-01-22:
Jeg kan kun sige, at det kan blive tusinder, det kan også blive mindre.
Længere kan vi ikke komme i den sag, og det vil jeg meget gerne uddybe ved et møde i næste uge i ministeriet.
Det hænger som sagt sammen med, at en række personer er omfattet af flere konventioner, og at det er umuligt - desværre - at gå tilbage og tage bunken fra sidste år og sige: Hvad ville det så have ført til?
Og så er der jo altså andre end militærnægtere i spil her.
Der er også den gruppe af asylsøgere, som subjektivt føler sig forfulgte, men som objektivt ikke kan konstateres at være forfulgte.
Der er også andre grupper, som jeg gerne skal redegøre for i næste uge.
Søren Gade (V), 2002-01-22:
I fru Inge-Lene Ebdrups fravær vil jeg fremføre Venstres synspunkter på lovforslag nr. L 41.
Dette lovforslag, nemlig L 41, er en genfremsættelse af L 46 fremsat af den tidligere regering.
Lovforslaget vedrører en forøgelse af kvoten af andelsboliger samt ændringer af finansieringen af støttede private andelsboliger. Lovforslaget vil bl.a. betyde en væsentlig udvidelse af andelsboligkvoten, og det kan være en medvirkende faktor til at fremme mobiliteten på boligmarkedet.
Andelsboliger er i de senere år blevet en særdeles attraktiv boligform.
Bl.a. mange ældre, som ønsker at sælge eller har solgt deres store huse, alternativt fraflyttet en stor lejlighed, ser andelsboligen som en attraktiv boligform.
I en andelsbolig kan man have indflydelse på sin bolig uden at have helt de samme bindinger og forpligtelser, som man har i en ejerbolig.
Lovforslaget indebærer ligeledes en ændring af den statslige medfinansiering, således at den udvidede årlige kvote finansieres ved at reducere støtten pr. bolig.
Det mener vi i Venstre er en særdeles udmærket idé, idet efterspørgslen i dag efter andelsboliger allerede langt overstiger den nuværende årlige kvote, og derfor vil udvidelsen af kvoten ikke bibringe staten yderligere omkostninger, og jeg skal derfor give Venstres tilsagn om støtte til regeringens forslag.
Anne Baastrup (SF), 2002-01-22:
Det her lovforslag er lige præcis et af de lovforslag, der falder mellem to udvalg, Retsudvalget og Socialudvalget, og det er altså besværligt.
Nu har vi brugt et par år i Folketingets Retsudvalg på at behandle henvendelser fra folk, der har problemer med at få pengene til at slå til.
Folk, der meget gerne vil have en lillebror eller lillesøster til deres første barn, men de har ikke de 75.000 kr., der er nødvendige for at kunne hente den pågældende i Sydamerika.
Hvorfor tager de til Sydamerika?
Fordi dér er det første barn fra, og i mellemtiden har den pågældende formidlingsorganisation hævet priserne.
Vi har også haft adskillige diskussioner med den til enhver tid siddende justitsminister om, hvordan man kan styre pengene i formidlingsorganisationerne.
Der er sket fremskridt, men ikke desto mindre er det konstateringen i Folketingets Retsudvalg, at det her er et problem - det plejer konstateringen i hvert fald at være, men jeg kan forstå, at Venstre nu er sprunget i målet, at regeringen som sådan er sprunget i målet, i og med at de dropper Adoptionsrådet, men sådan er det.
I gamle dage, dvs. før den 20. november, var der et bredt flertal i Folketingets
Retsudvalg, der gik på, at det her er et problem, det må vi gøre noget ved.
Og der er også konstant opmærksomhed på, hvorfor formidlingsinstitutionerne altid formår lige præcis at hæve prisen med det beløb, som vi andre får bøvlet igennem Folketinget og Finansudvalget, hvor vi hæver tilskuddet.
Vi ser meget gerne, at vi får nedsat en arbejdsgruppe for at få styr på det her.
Det kan godt være, at Venstre og De Konservative ikke kender mennesker, som har svært ved at finde 75.000 kr. til at adoptere et barn, men jeg kender dem.
Det er en voldsom blokering for mennesker, at de skal af med så mange penge.
Husk på, de skal jo også have en større bolig.
Der er en lang række andre ekstraudgifter, der følger med det at få et barn.
At man ikke fra de borgerlige partiers side kan se, at der er mennesker, der ikke på deres konto kan hæve 75.000 kr. for at tage over og hente et barn, synes jeg er meget beskæmmende.
Men den regering, der nu for tiden sidder på magten, kender ikke mennesker, som har en lav indtægt.
Jeg vil derfor foreslå, at vi tager fat i fru Tove Videbæks og fru Karen Jespersens forslag om, at vi prøver - og det bliver så i et samarbejde med de retspolitiske ordførere - at finde ud af, hvordan vi kan finde en model, som rent faktisk gør, at man ikke skal have en meget høj indtægt, eller alternativt, for unge mennesker har jo slet ikke råd, på en eller anden måde finde et system, der gør, at man også kan tillade sig at få et barn, selv om man er studerende.
Der må være nogle muligheder for, at vi kan løse det her, for den model, som kører nu, duer altså ikke.
Men tak for debatten.
Freddie H. Madsen (DF), 2002-01-22:
L 41 er en genfremsættelse af en del af L 46 og vil betyde en væsentlig udvidelse af andelsboligkvoten, en forøgelse af andelsboligkvoten fra 1.000 til 1.800 om året og en ændret finansiering, således at den bliver udgiftsneutral for staten, ja, den vil endog give en mindre udgift både for stat og kommuner.
Andelsboligerne er i de senere år blevet en så attraktiv boligform, især for vore ældre medborgere.
Her må jeg konstatere, at mange af de ældre bruger en del af deres friværdi i den tidligere bolig, de har haft.
Mange går sågar sammen og laver et oldekollebofællesskab, hvor de hjælper hinanden og hermed får et bofællesskab eller en social forpligtelse over for hinanden, ved at de hver dag er i kontakt med de øvrige beboere i netop deres bofællesskab.
Det statslige engangstilskud indgår i andelsboligforeningens formue.
For at undgå, at andelshaverne kapitaliserer det statslige engangstilskud, optages engangstilskuddet som en passivpost i regnskabet, der årlig nedtrappes med en tiendedel af statstilskuddets størrelse.
Først efter 10 år vil det statslige engangstilskud således indgå fuldt ud i formueopgørelsen og derved andelens størrelse. Der foretages to slags vurderinger omkring andelsboliger.
Der er den årlige vurdering, hvor andelsboligforeningen vurderes på linje med private udlejningsejendomme.
Andelshaveren betaler dog ikke her ejendomsværdiskat, men vurderingen anvendes jævnt ifølge den kommunale ejendomsskat.
Så er der den anden vurdering, der foretages, jf. § 5, hver gang en andel sættes til salg, og her må vurderingen dog ikke være mere end 18 måneder gammel.
Dansk Folkeparti vil støtte dette forslag.
Lars Barfoed (KF), 2002-01-23:
Nu tror jeg egentlig, at hr. Ole Sohn bemærkede, at vi rent faktisk brugte en forskellig terminologi, men jeg kan bekræfte, at jo mere man sparer op, fordi man har en højere løn, jo mere får man også udbetalt i pension.
Så bruger hr. Ole Sohn begreberne skattestigning og skattelettelse.
Der er jo ikke tale om, at der er nogen, som her og nu pludselig får mere til rådighed.
Der er heller ikke tale om nogen, som her og nu får mindre til rådighed, der taler vi om det samme.
Men der er tale om, at der er nogle, som til sin tid ikke får så meget udbetalt, som de ville have fået, hvis det var sådan, at den nuværende ordning var fortsat.
Det gør den så bare ikke.
Men det, der er sparet op i dag, og som står på ens konto, bliver jo ikke taget fra en.
Der er altså ikke tale om, at der er nogen, der bliver beskattet af noget, som de har i dag.
Der er blot tale om, at til sin tid får man ikke så meget udbetalt, som man ellers ville have fået, hvis ordningen var fortsat.
Sådan er det.
Ole Sohn (SF), 2002-01-23:
Jeg vil sige til hr. Lars Barfoed, at jeg respekterer den ærlighed, der ligger i argumentationen hos De Konservative i forhold til Dansk Folkeparti og Venstre, for hr. Lars Barfoed bekræftede åbenhjertigt og ærligt, at der er tale om en skattelettelse til dem, der tjener mest.
Omvendt må man jo så også kunne konkludere, at for dem, der tjener mindst, som får mindre udbetalt, virker det som en skattestigning.
Så er mit spørgsmål til hr. Lars Barfoed: Er det i overensstemmelse med regeringens skattestop, at de lavest lønnede reelt får en mindre indkomst og dermed, når man tager teknikken væk, en skattestigning?
Er det virkelig i overensstemmelse med regeringens skattestop?