runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jan Petersen (S), 2002-02-28:
Hr. Ole Sohn angreb i sit ordførerindlæg den socialdemokratiske evne til at analysere forskellige motiver hos organisationerne.
Nu ved jeg ikke, om hr. Ole Sohn helt har overset og overhørt, at der var betydelig vægt i den måde, vi gik ind på, hvad der foregik på den enkelte virksomhed.
Jeg er for så vidt enig i den vurdering, at de indvendinger, der fra centralt hold er rejst fra arbejdsgiverside, er begrænsede; det fremgår også af høringssvarene, at de er til at overskue.
Hvorvidt de var i stand til at sætte regeringen på plads, ved jeg ikke.
Jeg ved ikke, om det er muligt, og jeg ved heller ikke, om det er ønskværdigt, at organisationer har en sådan magt over en regering.
Jeg tror, at der vil være en lang række virksomhedsledere og praktiske ledere - ikke nødvendigvis bare ejere, men også andre med borgerlige sympatier - som finder dette lovforslag helt unødvendigt, fordi der er veje til at gøre det alligevel.
Jeg citerede f.eks. i min ordførertale, hvad personalechefen på Danfoss har sagt, så jeg er ikke sikker på, at vi er så uenige i analysen.
Vi har en lille forventning om, at det virkelige liv kan påvirke de partier, som har sympati for forslaget, for jeg tror egentlig ikke, der er den store interesse for det derude.
Ulrik Kragh (V), 2002-02-28:
Hr. Ole Sohn kom i sin ordførertale ind på det sicilianske tilbud, altså arbejdsgiveren, som af uransagelige grunde ikke mere har arbejde nok og derfor tilbyder medarbejderen at komme på deltid.
Hr. Ole Sohn må med sit kendskab til arbejdsmarkedsforhold da være klar over, at den type aftaler jo jævnlig indgås i mange produktionsvirksomheder, som er ordreafhængige, og det foregår fint og uden problemer. Det lovforslag, der er fremsat her, forrykker ikke ved aftalevilkårene og forrykker ikke retssikkerheden for den person, som vil få stillet forslag om deltid i udsigt.
Det bedes hr. Ole Sohn bekræfte, hvis det altså er sådan, at han har læst lovforslaget.
Lars Barfoed (KF), 2002-02-28:
Hr. Ole Sohn var så venlig for lidt siden at stille mig det spørgsmål, om jeg ikke ville overveje at gennemføre en lidt anderledes lovgivning end den, der er lagt op til, nemlig en lovgivning, som pålægger de sidste ca. 4 pct. af arbejdsmarkedet, hvor der ikke er overenskomster, der giver mulighed for deltid, at indføre en form for deltidsaftaler.
Det var jeg noget afvisende over for, men jeg synes da, man altid skal afsøge de politiske muligheder, og derfor vil jeg gerne returnere spørgsmålet og spørge hr. Ole Sohn, når hr. Ole Sohn nu spørger mig om det: Ville det være en lov, som hr. Ole Sohn ville medvirke til at gennemføre, hvis det var sådan, at der var mulighed for det? Så må jeg sige, at jeg ikke forstår hr. Ole Sohns store bekymringer for misbrug, al den stund der dels er indbygget nogle godtgørelsesregler i lovforslaget, og dels på størstedelen af arbejdsmarkedet er en eller anden form for mulighed for at indgå aftaler om deltid.
Vi kender ingen eksempler af den hårrejsende karakter, som hr. Ole Sohn mener vil forekomme på de områder, vi lovgiver om.
Lars Barfoed (KF), 2002-02-28:
Sådan som finansieringsbidragene og kompensationsbeløbet har udviklet sig, er det klart, at tiden nu er inde til at etablere et fælles opkrævningssystem for de bidrag, der er omfattet af lovforslaget.
Det synes vi er fornuftigt, og det er også i tråd med regeringens bestræbelser på at lette de administrative byrder for virksomhederne.
Så vil jeg dog godt tilføje, at jeg er meget enig med hr. Flemming Oppfeldt, som før sagde, at systemet på et tidspunkt måske nok kunne forenkles yderligere.
Det må vi se på ved lejlighed.
Bent Bøgsted (DF), 2002-02-28:
Det, det her lovforslag drejer sig om, er at etablere et opkrævningssystem, der kan håndtere opkrævning af bidraget fra private arbejdsgivere til finansiering af ATP-bidraget for personer på overførselsindkomster og til Lønmodtagernes Garantifond for personer på arbejdsløshedsdagpenge og i aktivering, personer, der modtager syge- og barseldagpenge.
Det er finansieringsbidrag, der ikke kan indeholdes i kompensationsbeløbet, jf. § 17 a i lov om ATP.
Det er en konsekvens af, at finansieringsbidraget i år 2002 er fastsat til 509 kr. pr. fuldtidsbeskæftiget og derfor overstiger kompensationsbeløbet på 380 kr. pr. fuldtidsbeskæftiget.
Det er et teknisk forslag, som ikke har konsekvenser for det offentlige, men alene økonomiske og administrative konsekvenser for erhvervslivet.
Der er tale om ordninger, hvor arbejdsgiverne allerede har en pligt til at betale finansieringsbidragene, og der ændres ikke i beregningsgrundlaget.
Det går også ud på at minimere de administrative omkostninger mest muligt, og derfor kan bidraget opkræves sammen med andre finansieringsbidrag eller opkræves af ATP.
Det finder Dansk Folkeparti er en god idé.
Samtidig fastsættes identiske regler for beregningsperioder, opkrævning, forfaldsdato m.v., så de pantes efter fælles regler.
Dansk Folkeparti har ikke yderligere bemærkninger til forslaget, og vi støtter det, som det er.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-28:
Da vores ordfører, fru Anne-Marie Meldgaard, ikke kan være tilstede, skal jeg på hendes vegne fremføre følgende: Dette forslag er lidt af et særsyn i disse tider, da det indirekte drejer sig om at sikre lønmodtagernes rettigheder, og det er efter Socialdemokratiets opfattelse, det eneste fornuftige forslag beskæftigelsesministeren endnu har beskæftiget Folketinget med.
Forslaget indebærer, at der udvikles og etableres et opkrævningssystem, der kan håndtere opkrævning af de bidrag, private arbejdsgivere skal indbetale til finansiering af ATP-bidrag og til Lønmodtagernes Garantifond for forskellige grupper på overførselsindkomster.
Vi er enige i, at arbejdsgiverne naturligvis fortsat skal betale deres del af ATP-bidraget for ledige dagpengemodtagere og syge- og barseldagpengemodtagere.
Det er også Socialdemokratiets opfattelse og fortsatte politik, at Lønmodtagernes Garantifond skal finansieres af de private arbejdsgivere. Når konjunktursvinginger betyder, at finansieringsbidraget og administrationen overstiger, hvad der kan modregnes i kompensationsbeløbet, her i 2002 129 kr. pr. medarbejder, må vi naturligvis oprette et opkrævningssystem.
Regeringen lægger op til en ordning, der giver færrest mulige administrative byrder til arbejdsgiveren.
Det kan Socialdemokratiet fuldt ud støtte.
Men på Børsens forside i går var der en stor opslået artikel om, at arbejdsgiverne påføres en ekstra udgift på 11 mio. kr., hvis regeringens fremsatte lovforslag om tværfaglige arbejdsløshedskasser gennemføres.
Dette mener arbejdsgiverne er et brud på skattestoppet.
Når arbejdsgiverne hyler op om en udgift på 11 mio. kr., kunne man jo have frygtet en lignende reaktion i forbindelse
med dette forslag, som drejer sig om 10-12 mio. kr.
Reaktionen er heller ikke udeblevet i høringssvaret fra DA, SALA og Ledernes Hovedorganisation.
De foreslår en afskaffelse af de bidrag, som ligger bag ordningen, for netop at skabe en overensstemmelse med det af regeringen annoncerede skattestop.
Socialdemokratiets indstilling er, at dette fornuftige forslag vedtages, før regeringens tåbelige valgløfter spænder ben for det. Så vi stiller os til rådighed for en hurtig behandling i udvalget og kan støtte forslaget.
Flemming Oppfeldt (V), 2002-02-28:
Dette lovforslag skal give staten hjemmel til at opkræve ATP-finansieringsbidrag fra arbejdsgiverne.
Det drejer sig om ATP-bidrag for ledige dagpengemodtagere og folk på sygedagpenge til Lønmodtagernes Garantifond og administrationsudgifter.
Disse bidrag er afhængige af konjunkturerne.
I år 2000 var de således fastsat til 509 kr. pr. lønmodtager.
Og eksempelvis er årsagen til det forhøjede bidrag til Lønmodtagernes Garantifond for i år, at man skønner, at der kommer et øget antal konkurser, bl.a. i it-branchen, og dermed er der også et øget finansieringsbehov. Selve lovforslaget, vi behandler i dag, ændrer derfor ikke ved bidragenes størrelse, for de er variable.
Det er det, arbejdsgiveren skal betale. Men så modtager arbejdsgiverne samtidig kompensationsbidrag, der er en historisk betinget erhvervsstøtteordning.
Denne ordning er ligeledes fastsat ved lov.
Den er konjunkturuafhængig og udgør 380 kr. pr. lønmodtager pr. år.
Situationen har været, at arbejdsgiverne i nogle år modtog mere, end de skulle indbetale.
Sidste år gik beløbene stort set lige op, så der har aldrig været noget problem i at sende arbejdsgiverne deres nettobeløb.
Men i år 2002 er der som en følge af den eksisterende lovgivning udsigt til, at finansieringsbidraget overstiger kompensationsbidraget.
Der er med andre ord ikke tale om en skatteforhøjelse og den slags.
Lovforslaget her giver staten en ren teknisk mulighed for at opkræve nettofinansieringen hos arbejdsgiverne.
Jeg skal medgive, at hele ordningen kan virke noget bureaukratisk, og det system bør vi reformere en dag; men indtil det punkt er vi her og nu nødt til at sikre, at der kan foretages ud- og indbetalinger til og fra virksomhederne.
Ole Sohn (SF), 2002-02-28:
Jeg takker for ministerens besvarelse.
Et spørgsmål, som jeg havde håbet på at få afklaret, var, hvorvidt ministeren var enig med ordførererne fra Venstre og Det Konservative Folkeparti, som jo netop understregede meget i deres ordførertaler, at på de aftaler, der er, har lovforslaget ingen effekt, det er alene for de områder, der ikke er omfattet af overenskomst.
Jeg kan forstå, at der er noget, vi skal have afklaret under udvalgsarbejdet, men i denne her sag holder jeg altså med ordførerne.
Jeg har faktisk lidt den samme opfattelse som ministeren, at den enkelte skal have den største mulighed for at tilrettelægge sit liv, som han vil, naturligvis, men dér, hvor det skiller, er nok betingelserne for at gøre det, nemlig om det sker i et ligeværdigt forhold eller ikke.
Når SiD's formand, hr. Poul Erik Skov Christensen, nu fremholdes i ministerens replik, så kan jeg sådan set godt forstå, at han som repræsentant for et lavtlønsforbund har en interesse i, at hans medlemmer har en økonomi, som de kan eksistere for.
Det var derfor, jeg også i min forrige ordførertale gjorde meget ud af at sige, at der ikke kan være tale om et ligeværdigt forhold, når man siger i lovforslaget, at der skal være mulighed for at kunne aftale, fordi den eneste mulighed, man har for at komme efter ikke den gode arbejdsgiver, som Coloplast givetvis er, men den dårlige arbejdsgiver, og det er dem, vi lovgiver for eller overenskomstforhindrer de værste ting fra, er jo, at hvis en arbejdsgiver siger, at nu har han lyst til at få nogle flere deltidsstillinger, for så får han en bedre udnyttelse af arbejdskraften - det er det, der sker inden for hele rengøringsbranchen, hvor det jo er blevet organiseret - ja, så tvinger man folk økonomisk ned.
Det er jo det andet store problem, og det har noget at gøre med, at vi skal have et eksistensgrundlag alle sammen.
Det er da muligt, at nogle af os vil have mulighed for og have råd til at sige: Én fuldtidsstilling og en deltidsstilling.
Det er det ikke alle, der har. Derfor er mit spørgsmål også, eller det er i hvert fald en af de ting, vi skal have afklaret: Når man nu kommer i en situation, hvor en arbejdsgiver giver et siciliansk tilbud, og så naturligvis kan blive idømt en kompensation for sin forbrydelse, og sætter en medarbejder på deltid, så får vedkommende supplerende dagpenge, men når det er noget, der sker ufrivilligt, så bør det vel også være sådan, at samfundet siger, at så skal vedkommende da ikke belastes af, at der kun kan gives supplerende dagpenge i ét år, så må regeringen da også have en indstilling om, at hvis det er noget, der sker ufrivilligt, altså hvor arbejdsgiveren er kommet af med kompensation, ja, så skal der være mulighed for, at de supplerende dagpenge kører fortløbende, indtil vedkommende igen har et fuldtidsjob, for ellers tvinger man jo eksistensgrundlaget ned.
Der, hvor tingene skiller i hvert fald for SF's vedkommende og Venstres vedkommende, er, at vi som overskrift er enige om, at den enkelte skal have den største mulighed for at tilrettelægge sit liv, som han vil, men det skal ske i et ligeværdigt forhold, og det er derfor, at man er nødt til at aftalebasere det.
Ole Sohn (SF), 2002-02-28:
Nu skal man altid være varsom med at være for hård ved en ordfører, som oven i købet reflekterer over debatten, men jeg vil godt prøve at komme med et eksempel i spørgsmålsform. Jeg kender overenskomster, hvor der er mulighed for at forhandle sig til deltid.
Men så har man lavet en aftale om, at hvis det viser sig, at man på den enkelte virksomhed nægter ældre medarbejdere mulighed for et seniorjob eller nægter de personer, som via det sociale kapitel i overenskomsten kan få nedsat arbejdstid, at få det, kan arbejdsgiveren heller ikke sætte andre på deltid, og det er jo sådan set en beskyttelse af lønmodtagergruppen. Man siger: Vi vil først sikre, at de, der er nedslidt, kan få nedsat tid, og er der nogle, der har skavanker, skal de have mulighed for det, før de raske kan få nedsat tid.
Det er på den måde, man forvalter muligheden for at sikre, at man altid varetager de svageste lønmodtageres interesser.
Det er en af de måder, hvorpå man kan lave nogle begrænsninger for, hvordan deltiden kan forvaltes, men det er noget, der er lavet i et aftalesystem, som begge parter er enige om, og det er derfor, jeg mener, det er ret afgørende for reelt at sikre lønmodtagernes retsstilling, at en deltidsbestemmelse bygger på et aftaleforhold.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-28:
Det er helt i overensstemmelse med det, jeg i øvrigt mener, og som jeg har sagt under behandlingen af tidligere forslag.
Jeg mener, at vi skal helt på tværs af den danske model osv., som mine venner jo er forfærdelig forelskede i.
Jeg mener, vi skal lovgive om nogle minimumsrettigheder på arbejdsmarkedet, for den svage lønmodtager skal have en sikkerhed og en retstilling, som er rimelig og fornuftig, og som kan hævdes, for så kan man forhandle sig til bedre overenskomster.
Det er for mig at se
Carsten Hansen (S), 2002-02-28:
Som en af dem, der sidder til venstre for midten, vil jeg godt kvittere over for hr. Ole M. Nielsen for refleksionerne over den debat, der har været, og de tvivlsspørgsmål, der er rejst.
Når hr. Ole M. Nielsen reflekterer på den måde, han gør, vil jeg godt spørge: Hænger det sammen med den ensidige bevisbyrde, man nu lægger over på lønmodtagerne, hvor det altså er lønmodtagerne, der skal dokumentere, at der er truffet en forkert afgørelse i et deltidsspørgsmål?
Det er jo arbejdsgiveren, der får den fulde ret til at sætte en lønmodtager på deltid, og efterfølgende er det lønmodtageren, der skal dokumentere, at der foreligger et misforhold.
Det er i virkeligheden en ensidighed, som vi ikke har set mage til i mange år, og er det ikke en af hr. Ole M. Nielsens bevæggrunde for at være i tvivl om, hvorvidt han synes, det er et godt forslag?
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-28:
Ja, alle de tre indlæg gik vel i virkeligheden på lidt af det samme.
Hr. Ole Sohn spørger, om jeg ikke tror, at de bedste rettigheder er dem, der bygger på et aftaleforhold.
Det har jeg ikke spor imod at de gør, men dem, jeg gerne vil lovgive for, er den restgruppe, der ikke har en overenskomst, som giver mulighed for, at de får ret til deltid.
Jeg kender ikke overenskomsterne, men de er lidt forskellige på det punkt, og jeg ser altså gerne, at mulighed for deltid er en ret for lønmodtageren og ikke en ret for arbejdsgiveren til at tvinge arbejdstiden ned.
Men der er forskel på aftalerne, og det ved jeg også godt.
Også hr. Ole Vagn Christensen sagde, at de bedste aftaler er dem, der opstår på arbejdspladserne.
Ja, i nogle tilfælde, men ikke i alle tilfælde.
Hr. Jan Petersen ville rette mig, fordi jeg sagde, at organisationerne er imod deltid.
Nej, jeg sagde, at historisk har organisationerne været imod deltid, og derfor er det også først kommet ind i overenskomsterne i de senere år.
Det mener jeg er en kendsgerning, og det kan vel også ses af, at der stadig er a-kasser, hvor det ikke er muligt at få en deltidsforsikring.
Der er jo snævre forbindelser mellem a-kasserne og fagforeningerne, så det kunne jo godt tyde på, at der er lidt om det postulat.
Det er i hvert fald den ganske almindelige opfattelse.
Jan Petersen (S), 2002-02-28:
Først skal jeg lige fjerne noget af den tvivl, der kom til udtryk i hr. Ole M. Nielsens indlæg.
Om man siger venstreorienteret eller midterorienteret, er uden forskel for mig, så der er ikke noget problem her.
Jeg vil gerne anholde en enkelt bemærkning af hr. Ole M.
Nielsen, nemlig at organisationerne er imod.
Hvordan kan det passe sammen med, at godt og vel 95 pct. af overenskomsterne rent faktisk har deltidsbestemmelser?
Det tyder jo ikke på modstand.
35 pct. af de organisationer, der har indgået aftaler, har endda decideret fuldstændig åbne deltidsbestemmelser, så udtrykket, at organisationerne er imod, er ikke dækkende for det reelle billede.
Så vil jeg endelig sige, at i diskussionen om deltid kontra fuldtid og fleksibilitet kontra faste normer er der vel reelt gemt et behov hos ganske mange lønmodtagere for at arbejde på fuldtid for at være sikker på at kunne opretholde en ordentlig levefod.
Problemet er måske ikke så meget at få ret til at gå på deltid, problemet er måske i højere grad at få ret til at komme tilbage på fuldtid, når de personlige årsager til at have behov for deltidsarbejde forsvinder.
Børnene kan f.eks. blive større, og det familiemedlem, man måtte bruge tid på, så man derfor havde behov for lidt kortere arbejdstid, kan igen klare sig uden hjælp.
Retten til at komme tilbage på fuldtid tror jeg i og for sig egentlig er et større problem end retten til at få adgang
til deltid
, når det reelle behov er til stede.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-28:
Jeg kan bekræfte det, hr. Ole M. Nielsen sagde: han har været en ihærdig forslagsstiller og en ihærdig forkæmper for ret til deltid.
Jeg tror også, hr. Ole M. Nielsen vil bekræfte, at de bedste aftaler, der har givet det bedste grundlag, er dem, der er aftalt på arbejdspladserne, hvor alle er blevet enige om, at der er en række forhold, der skal tages hensyn til og som kan gå op i en større enhed, og hvor der skal være indbyrdes forståelse for, hvilke situationer de enkelte medarbejdere kan være i.
Det er de aftaler, der har givet de fleste rettigheder, og derfor kunne jeg godt forstå det, hr. Ole M. Nielsen sagde om lovforslaget, nemlig at en del af det er varm luft, i hvert fald når det drejer sig om, hvem der kan få ret til at få imødekommet ønsket om deltid.
Lars Barfoed (KF), 2002-02-28:
Hr. Carsten Hansen spørger, om det er forkerte aftaler.
Det begreb ville jeg nu ikke anvende.
Jeg vil ikke sige, det er forkerte aftaler, men vi har altså et princip her omkring frihed for mennesker til at aftale deltid; det vil vi gerne have knæsat, at det gør vi så.
For så vidt angår hr. Knud Erik Kirkegaards holdning til sagen, kan jeg, tror jeg, roligt på hr. Knud Erik Kirkegaards vegne sige, at hr. Knud Erik Kirkegaard også støtter forslaget.
Ole Sohn (SF), 2002-02-28:
Nu skal en første behandling bruges til både at komme med holdninger og til at afklare eventuelle uklarheder, så jeg vil sige sådan meget radikalt, at både hr. Anders Samuelsen og undertegnede har ret.
Loven træder i kraft - jeg kan ikke huske, om det er fra 31. marts eller sådan noget, men her i løbet af foråret - og det er dér, hr. Anders Samuelsen har ret, så for de eksisterende overenskomster får det først virkning, når de skal fornyes.
Der bliver grebet ind i overenskomsterne, blot med virkning fra når de nye nu træder i kraft, og så vil der være mulighed for, at arbejdsgiverne kan opslå deltidsstillinger og måske oven i købet i et sådant omfang inden for brancher, hvor det kan være formålstjenligt, at man undergraver eksistensgrundlaget for en række personer, som i virkeligheden gerne vil have ret til fuld tid.
Derfor er mit spørgsmål til Det Radikale Venstre: Mener
man ikke, der bør være en lighed?
Hvis der skal være en mulighed for ret til deltid, skal der så ikke også være en tilsvarende ret for folk, som er blevet sat på deltid, til at få fuld tid?
For hvis ikke retten går begge veje, så kan man altså risikere, at det bliver en økonomisk deroute for den enkelte.
Bjarne Laustsen (S), 2002-02-28:
Jeg vil gerne bede den konservative ordfører, hr. Lars Barfoed, om at svare på følgende: Er det et indgreb i den fri aftaleret, i den såkaldte danske model?
Klart svar på det.
Hvad er formålet med den her lovgivning?
Er det noget, der er groet i den konservative baghave?
Hvor mange eksempler har De Konservative på folk, der ikke har kunnet komme på deltid, fordi en såkaldt overenskomst var en hindring for det?
Så vil jeg gerne spørge til formålet med i det hele taget at lave lovgivning.
Vi har nu fået slået fast, at på 96 pct. af det danske arbejdsmarked er der ingen problemer.
Alligevel laver man et forslag, der omfatter alle.
Hvorfor vil De Konservative ikke være med til bare at lave en henstilling til parterne om ved næste overenskomstforhandling at fjerne den hindring, der er i de 4 pct. af overenskomsterne?
Synes De Konservative også, at der skal laves lovgivning bare for lovgivningens skyld?
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-28:
Jeg tror, at folk i Dansk Arbejdsgiverforening og Dansk Industri vil have sig frabedt at blive kaldt betonsocialister.
De har jo fremført argumenter, der er lig dem, vi andre har fremført her.
Det hænger selvfølgelig sammen med spørgsmålet om, om ikke hr. Lars Barfoed er enig med mig i, at det er første gang, at man lovgiver over egentligt overenskomststof, og om ikke også hr. Lars Barfoed har reageret imod andre forslag, som har været fremme.
Så vidt jeg husker, var der en tv-udsendelse, hvor hr. Lars Barfoed sagde, at det sætter stabiliteten over styr i det danske samfund.
Jeg tænker på drøftelserne om udbetaling af feriepenge.
Jeg mener, at hr. Lars Barfoed var reel, da han fremførte sine synspunkter, men er meget ureel, når han nu står her og forsvarer deltiden, for det kan jo have de samme konsekvenser, man har i hvert fald åbnet op for det.
Ole Sohn (SF), 2002-02-28:
Jeg anerkender, at jeg er et af de medlemmer af det ærede Ting, som har udtrykt mig lidt kritisk over for forslaget.
Det har jeg sådan set gjort, for jeg har lyttet til Det Konservative Folkepartis arbejdsmarkedsordfører, som har udtrykt det så klart, som det næsten kan gøres om arbejdsmarkedet: at man skal vare sig for at gribe ind i overenskomsterne, fordi det er et meget komplekst aftalesæt, og piller man bare en lille brik ud, tilter det.
Jeg vidste ikke, at den holdning, som Det Konservative Folkepartis arbejdsmarkedsordfører gav udtryk for, var et udtryk for betonsocialisme, men man lærer altid noget nyt.
Skal det forstås sådan, at Det Konservative Folkeparti opfatter lovforslaget som kun være gældende for de områder, der ikke i forvejen har aftaler om deltid i deres overenskomster?