Frank Aaen (EL), 2000-12-13:
Og når fru Lene Espersen før sagde, at der er nogle mennesker, for hvem det ikke kan betale sig at gå på arbejde, jamen så tror jeg ikke, fru Lene Espersen helt er klar over, hvad det er, problemet drejer sig om. Sagen er, at hvis vi kigger på, hvem der ikke får noget ud af at gå på arbejde, så er det lavindkomster, så er det dem, der tjener lidt mere end dagpenge, så er det kassedamen, den berømte, så er det dem, som hver gang, de tjener lidt mere, bliver klippet så meget i skat, får mindre boligsikring og højere betaling i daginstitutionen, så de samlet set kan risikere at miste penge.
Det er dér, de største såkaldte marginalskatteproblemer er.
Det er ikke oppe hos de højtlønnede, det er ikke oppe hos IT-eksperten, der i forvejen tjener en formue.
Det er nede, længere nede, langt længere nede i indkomstskalaen, at de store skattemæssige problemer findes med den høje marginalskat.
Og derfor kan jeg godt sige helt åbent for Enhedslistens vedkommende, at der kun er én ting, der står på vores dagsorden.
Det er at sørge for, at de, der har mest her i samfundet, kommer til at betale noget mere, for de har rigeligt i forvejen, og dem, der skal have skattelettelsen, er alle dem, der kun har deres dagpenge, der kun har deres pension, som kun har en lav indkomst på arbejdsmarkedet.
Det er dem, der skal have skattelettelsen, det er dér, der er brug for det.
På den måde hænger tingene jo sammen for vores vedkommende.
Vi indgår her i et aftaleforløb, hvor der både er udgifter og indtægter.
Der er oven i købet indtægter i et omfang, som gør, at vi også er i stand til at afdrage på statens gæld, hvilket vi også mener er en selvstændig, vigtig ting både fordelingsmæssigt, og fordi gæld betyder rente, som er til fordel for dem, der har formue.
Desuden er der også et generationsproblem, hvor vi er optaget af, at vi ikke skal overlade alt for stor en gæld til den næste og de kommende generationer.
Og når vi i særdeleshed er tilfredse med, at det lykkedes også at få afdrag på landets gæld med i årets finanslov, selv om der var mange ting, vi ellers gerne ville have brugt penge til, ja, så skyldes det selvfølgelig også, at hovedbidragyderen til årets finanslov på indtægtssiden er erhvervslivet, altså dem, der i øjeblikket hører til blandt dem, der har allermest.
Pengene bliver bl.a. brugt til et meget væsentligt løft på ældreområdet med personlige tilskud til medicin, til andre fornødenheder, til varme, der er specielt vigtigt i en periode, hvor varmeudgifterne stiger dramatisk, til en forbedring af hjemmehjælpen og til en forbedring af boligforholdene og til flere boliger til ældre.
Det er vi meget tilfredse med.
Det er et meget stort løft, formentlig det største løft, i hvert fald i årtier, på arbejdsmiljøområdet, hvor ikke mindst områder som social- og sundhedsområdet og buschaufførområdet har nogle af de største arbejdsmiljøproblemer, nedslidningsproblemer.
Det er også meget tilfredsstillende.
Vi er selvfølgelig også tilfredse med afsnittene om miljø og økologi, med indsats mod kemikalier, med flere penge til at fremme økologien, som er en af de vigtigste ting til at sikre en basal løsning af samfundets miljøproblemer.
Jeg vil sige, at der, hvor vi er allermest glade for nogle af aftalerne, er der, hvor de mange gange syner mindst.
Det er nemlig aftaler, hvor vi vil være med til at sikre nogle penge, nogle nye rettigheder, som vil være med til at fremme, at der sker en folkelig bevægelse, at der er nogle ildsjælde.
I stedet for at pumpe masser af penge i et eller andet miljøprojekt, er vi f.eks. meget gladere for, at vi sikrer nogle penge til dem, vi kalder ildsjælene inden for økologien, ildsjælene blandt dem, der arbejder for mere vedvarende energi.
Jeg mener, at alle ledige over 48 skal i arbejde, for de muligheder ligger i det, der er aftalt.
Det er kun op til, at man udeomkring lever op til mulighederne, der er åbnet.
Hvad angår boligløse er regelsættet ikke færdigt, men jeg regner med, at vi også får nogle ændrede aftaler på det område, sådan at boligløse i højere grad kan gå til kommunen og stille nogle krav om at få anvist en ordentlig bolig.
En af de ting, der gennem tiderne i skattepolitikken har givet mest anledning til debat, har været de grønne afgifter, og vi har som bekendt været enige i, at grønne afgifter på vand, el, varme er afgifter, som har det problem, at de vender den tunge ende nedad, fordi en børnefamilie kommer til at betale meget mere i vandafgift end millionæren oppe i Nordsjælland.
Det har vi så tidligere, hvor vi har været inde over området, kompenseret for gennem skattelettelser og på anden måde, men der er ingen tvivl om, at skal man udvikle det instrument, der hedder grønne afgifter, til at være et større bidrag til velfærden, så er det nødvendigt at lave det om, så det får en højere grad af social balance.
Derfor er vi tilfredse med, at der er indført en aftale i ændringsforslagene til finansloven, som medfører et forsøg på, at vi indretter disse grønne afgifter, hvad angår el og vand, på en mere fornuftig måde, end de i dag er indrettet. Vi ser frem til, at det kan bane vej for en generel ændring vedrørende de grønne afgifter.
Jeg skal også lige kort nævne uddannelsesområdet med en ekstra indsats for praktikpladser til lærlinge, med fjernelse eller mindskelse af brugerbetalingen i en lang række ungdomsuddannelser og med en ganske pæn sum ekstra penge til de videregående uddannelser og til forskningen.
Det er ikke nogen revolution, men det er et skridt i den rigtige retning.
Det har ikke taget lang tid at lave dem, hverken mekanisk eller tankemæssigt.
De går ud på, at man bare tager nogle penge fra verdens allerfattigste lande, og så bruger man dem sådan bare til lidt mere velfærd, uden at det i virkeligheden er nærmere specificeret, hvad formålet egentlig talt er.
Det gælder specielt i arbejdsmarkedspolitikken, hvor det er helt ufatteligt, at regeringen er gået med til at aftale, at formidlingen af arbejdsløse til et job fremover kan varetages af udenlandske vikarbureauer.
Altså hvorfor skal vi privatisere noget så afgørende som formidling af arbejdsløse til enten nogle uddannelsesforløb eller reel beskæftigelse? Det forstår vi ikke noget af.
Der er selvfølgelig logik i, at Venstre og De Konservative stemmer for regeringens forslag om at putte endnu flere penge i det katastrofale edb-system Amanda.
Man har jo selv været med til at kreere hele det system, Amanda
er den elektroniske rygrad i
Der er logik i det.
Jeg vil bare sige, at jeg tror ikke, Amanda kommer til at fungere, men endnu værre: Amanda repræsenterer bare et udtryk for den arbejdsmarkedspolitik, som Venstre, De Konservative og regeringen har stået for igennem mange år, som er baseret på tvang og administration af ledige i stedet for at hjælpe dem med nogle reelle tilbud, der kan bringe dem i fast beskæftigelse.
Vi er meget kede af, at regeringen traf det valg undervejs i forløbet af forhandlingerne.
Jeg indrømmer, at der også er ganske enkelte forbedringer i det, V og K har aftalt med regeringen.
Nogle ting, der var åbenlyst helt tåbelige, er dog blevet rettet op, men de forstærker jo og forlænger den periode, hvor regeringen har bundet sig til borgerligheden, når det gælder om at føre politik til gavn for de arbejdsløse.
Jeg fatter ikke, at regeringen holder fast i og bliver ved med at tro, at hvis man vil gøre noget godt for de arbejdsløse, sørge for, at de kommer i arbejde og under uddannelse, så er det noget, man skal lave sammen med Venstre og De Konservative, som jo i virkeligheden har den opfattelse, at der skal skæres ned på dagpengeperioder, og at man i højere grad skal sørge for at overlade hele indsatsen til markedskræfterne.
Jeg forstår det ikke.
Og det er en af grundene til, som vi har været inde på tidligere i dag, at der er en lang række politikområder, nogle af dem, der er allermest følsomme og vigtige for mennesker, hvor regeringen har bundet sig til højresiden i Folketingssalen og altså her forstærket og forlænget det, som er med til at gøre, at befolkningen har svært ved at se, hvorfor det nu er, der er så stor forskel på V og K og den siddende regering.
Det er der ikke brug for.
Til gengæld vil jeg altså også sige, at V og K jo heller ikke gør meget for at vise, at de vil noget andet.
Jeg mener altså sådan et par forkølede forslag for at spare lidt på ulandsbistanden og drysse lidt flere penge ud i sundheden viser jo ikke, heller ikke for deres vedkommende, at de vil eller kan noget andet.
Så vil jeg sige, at et sted, hvor regeringen og borgerligheden også har fundet sammen, er i at undtage forsvaret for en besparelse.
Jeg må igen sige, at det undrer mig, vi har en regering, der stædigt fastholder, at når det gælder sundhedsområdet, når det gælder alle andre velfærdsområder, når gælder uddannelsesområdet, når det
gælder områder, hvor det i højeste grad drejer sig om menneskelig kontakt mellem et uddannelsessystem, mellem et sundhedssystem og de borgere, der har brug for enten uddannelse eller at få kureret en sygdom, ja, der mener man uden videre godt, at man kan gennemføre 1 pct.s besparelse med en mejetærsker år efter år.
Men når det gælder politiet, når det gælder forsvaret, nå ja, så kan man lige pludselig ikke.
Så er der ikke nogen effektiviseringsgevinster at sikre sig.
Der må jeg sige, at jeg er godt klar over, at hvad angår forsvaret, er det specielt V og K, der har hovedansvaret for, at den besparelse er røget ud, men jeg synes, det er ærgerligt.
Så skal jeg bruge lidt tid på Kristeligt Folkeparti, som har fremsat nogle forslag, ikke mange, men nogle enkelte, som vi sådan set gerne ville have stemt for.
Men under forhandlingerne med regeringen, hvor vi efterhånden tegnede et ret stort billede af både indtægter og udgifter, og hvor vi, ikke mindst for os vigtigt, også fik lavet en finanspolitisk lempelse i forhold til det forslag, der var fremsat, dvs. flere aktiviteter i finansloven, end der oprindelig var planlagt, så måtte vi bøje os for, at regeringen ønskede at have et vist styr på aktivitetsudvidelsen og dermed lave den aftale med os og SF, nemlig at vi ikke stemte for aktivitetsudvidelse, hvor vi ikke først havde fået en aftale med regeringen.
Det er ikke en aftaletype, vi er glade for, men i den konkrete situation, hvor det alligevel lykkedes at få så mange forbedringer igennem, har vi bøjet os for regeringens ønske om at have et eller andet styr på den samlede økonomiske ramme. To af de forslag fra Kristeligt Folkeparti, vi gerne ville have støttet, er forslaget om forøget tilskud til adoptivforældre, og det er forslaget om højere ydelse til de børnefamilier, der tager forældreorlov.
Vi kommer desværre til at trykke på den røde knap, når vi kommer dertil, men jeg vil også sige, at selv om de forslag jo næppe vil få flertal, selv om vi havde stemt for dem - sådan synes jeg, det ser ud, det vil vi vide her om nogle timer - så vil vi være forpligtede over for os selv til, når vi har stemt imod fornuftige forslag, så efterfølgende at arbejde for at få dem gennemført alligevel. Derfor kan jeg i dag sige til Kristeligt Folkeparti, at vi umiddelbart inde i det nye år tager kontakt til regeringen og spørger, om de forslag ikke kan gennemføres med regeringens tilsagn.
Skulle det ikke lykkes os at få regeringen med til f.eks. at hæve ydelsen til dem, der tager forældreorlov, så vil vi fremsætte vores eget forslag i Folketinget i det nye år, og hvis det ikke kan være anderledes søge at få det vedtaget med ikrafttræden pr. 1. januar 2002.
Når jeg gør lidt ud af det, er det selvfølgelig, fordi det ikke for os er nogen behagelig ting, når vi om et par timer trykker på den røde knap til et forslag, vi støtter, og
derfor denne her udførlige redegørelse for, at vi straks vil rette op på problemet, hvis det overhovedet på nogen måde er muligt for os.
Så vil jeg sådan til forklaring sige, at hr. Flemming Kofod-Svendsen jo i øvrigt kom med en ganske klog betragtning, nemlig kun at stemme for forslag, hvor man samtidig stemmer for nogle indtægter, der modsvarer de forbedringer, man er med til - det, der er sagt engang tidligt på dagen.
Dertil vil jeg bare sige, at vi ville også stå lidt svagt ved at støtte Kristeligt Folkepartis forslag på udgiftssiden, for de forslag, som Kristeligt Folkeparti hovedsageligt kommer med om indtægter, er nogle ting, vi er imod. Kristeligt Folkeparti foreslår besparelser på kulturområdet, Kunstfonden, filmområdet, teaterområdet.
Der står vi faktisk for det helt modsatte.
Vi har f.eks. været med til at sikre penge til museer og teatre, og vi har f.eks. været med til - hvilket vi er meget stolte af, og derfor vil jeg lige nævne det - at sikre, at der nu bliver et museum i Horserød, dvs. et museum over, da Danmark for mindre end 60 år siden havde politiske fanger, der var sat i fængsel. Vi er også imod forslag om, at unge under 25 år, der er i aktivering, skal sættes ned i ydelse, sådan har jeg forstået forslaget.
Så vi er sådan set lodret imod de fleste af Kristeligt Folkepartis finansieringsforslag. Jeg skal lige nævne Elsparefonden, som også er en af de ting, Kristeligt Folkeparti stiller forslag om.
Som det er fremgået i debatten, har vi en aftale med regeringen om genopretning af Elsparefonden.
Det er vigtigt for os, fordi energibesparelser, som man giver tilskud til at gennemføre, er en meget vigtigere og meget mere effektiv metode til energibesparelser end den, hvor man bare strør en afgift ud.
Vi er meget mere optaget af den målrettede indsats for at gennemføre energibesparelser end det med at lave alle mulige afgifter.
Så vil jeg også gøre opmærksom på, at der altså blandt de ændringsforslag, vi stemmer om om et par timer, er nogle, som har et modsatrettet indhold.
En anden ordfører var også inde på det tidligere i debatten.
Jeg tror, det var CD's hr. Peter Duetoft.
Der er f.eks. et forslag om en afgift på biler, kørsel; det er ikke en generel afgift, men en afgift, som skal være med til at formindske antallet af biler inde i de store byer, og det er koblet sammen med et forslag om at give tilskud til såkaldt miljøvenlige lastbiler.
Det sidste er vi faktisk meget imod.
Når vi vælger at stemme for ændringsforslaget, så er det udelukkende, fordi nummer to del er vedtaget af et flertal her i Folketinget og altså ikke kan stemmes ud, selv om vi stemte imod ændringsforslaget; men det er noget rod.
Jeg synes, at man fremover må arbejde for, at ting, der er modsatrettede, får hvert deres kontonummer, så vi er i stand til at stemme for dem særskilt.
Jeg glemte lige at sige til Kristeligt Folkeparti, men det kan der så svares på lige om lidt, at jeg synes, det er interessant, at man foreslår øget støtte til skolefritidsordninger i privat skoler.
Det er jo interessant, når vi samtidig ved, at Kristeligt Folkeparti blokerer for, at vi i forskellige kommuner her i landet med penge, der er afsat, kan give tilskud til, at forældrebetalingen for forældre med lav indkomst kan nedsættes i skolefritidsordninger. Altså virkelig en forbedring for børnefamilierne.
Det blokerer man for, samtidig med at man kommer med et andet forslag, hvor man siger, at man vil øge kvaliteten i skolefritidsordninger.
Så meget om ændringsforslagene.
Den samlede vurdering af finansloven vender vi som sagt tilbage til i morgen.