runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lissa Mathiasen (S), 2006-12-01:
Jeg synes, ministeren kom meget langt omkring ved at sige, at man kan lave børnetestamenter.
Der kan være helt særlige forhold, saglige forhold, der taler for, at man kan give dispensation, hvis moderen ligger for døden og så fremdeles, når vi taler om stedbarnsadoption.
Hvorfor skal man tvinges ud i den usikkerhed og vente til der?
Barnet er heller ikke arveberettiget i forhold til medmoderen i sådan en sammenhæng her.
Hvorfor gå hele den omvej rundt, når det er muligt og logisk set i forhold til, at man her kan give ret til en stedbarnsadoption – uden at nogen kommer i klemme ved det efterfølgende – allerede ved barnets fødsel?
Hvorfor alle de andre omsvøb og lade folk opleve, hvor besværligt det kan være?
Der skal bare lige som for alle andre gå 3 måneder.
Det ville jo være en forskelsbehandling.
Så er forslaget jo også vidtgående på andre måder, f.eks. hvad angår spørgsmålet om, at det gælder alle, der er blevet behandlet på klinik, og ikke kun, når det foregår under lægelig behandling osv.
Det grundlæggende er jo, at man kan få en stedbørnsadoption under alle omstændigheder, men der er en 3-måneders-regel.
Ja, det er korrekt, at man lægger op til en forskelsbehandling her ved at give stedbarnsadoptionen fra barnets fødsel, men er det ikke en forskelsbehandling, som rent faktisk vil være en klar fordel, være til gavn for barnet?
Vil det ikke være til fordel for et barn, at det får lov til at opleve begge sine nærmeste, der får lov til at være hjemme i barselperioden på de 14 dage, de kan få lov til at holde, og så fremdeles?
Det vil give den tryghed, den ro, som rent faktisk betyder noget for ethvert nyfødt barn.
Vil ministeren være positivt medvirkende til det?
Jeg ville ellers gerne være positiv, men det vil jeg ikke over for det forslag.
Jeg synes ikke, det er et godt forslag.
Jeg synes, der er gode grunde til, at vi har en 3måneders-regel, så den biologiske mor, kan gøre sig overvejelser i et stykke tid efter fødslen om en eventuel bortadoption af det pågældende barn.
Jeg er ikke enig i, at det ville give barnet nogle særlig kærlige opvækstvilkår, at man gav mulighed for det her, for den pågældende lesbiske partner, som så er tænkt som adoptivmor til barnet, kan jo være lige så kærlig og nærværende i forholdet til barnet, uanset at der ikke er foretaget en stedbarnsadoption endnu.
Jeg er helt sikker på, at det pågældende barn ikke mærker noget som helst til, om der rent juridisk er foretaget en sådan adoption eller ej.
Så jeg synes egentlig ikke, at det gør nogen forskel i barnets opvækst i de første 3 måneder.
Søren Krarup (DF), 2006-12-01:
Beslutningsforslaget her er jo en konsekvens af den efter min mening totalt meningsløse lov, der blev vedtaget før sommerferien, om lesbisk befrugtning.
Jeg synes egentlig, at det meningsløse viser sig i så mange sammenhænge.
Nu er ministeren jo en dannet mand, så jeg kan ikke lade være med at spørge ham, om han ikke mener, at blot et udtryk som det, der hedder »forældrepar af samme køn«, er udtryk for den opløsning, der her er af sproglig art.
Det, at der er forældre, vil sige, at der er en far og en mor.
Man kan godt have registreret partnerskab, men det er ikke forældre.
Vil ministeren ikke give mig ret i, at den opløsning, jeg kan godt sige, af tilværelsen, som et så kunstigt og bagvendt forslag udtrykker, også kommer meget klart til udtryk i den opløsning af sproget, som det indbefatter, idet altså begrebet forældre bliver gjort meningsløst ved at blive sidestillet med begrebet to af samme køn?
Der er nogle regler om det, vi kalder moderskab, og det, vi kalder faderskab, og det er nogle begreber, som er naturlige og klare at forholde sig til.
Det er ikke min intention, at børnelovens terminologi skal ændres.
Nu var det jo strengt taget ikke det, jeg spurgte om
Jeg spurgte om det rent sproglige, om man ikke i sprogets navn må fastholde, at forældre er mand og kone, og at det at sidestille to af samme køn med forældre er en opløsning af sproget.
Men nu er ministeren jo som sagt en dannet mand, så jeg kunne også have lyst til at indføre det rent historiske.
Vil ministeren ikke give mig ret i, at denne opløsning af forældreskabet og dermed af familien, der ligger i det, giver mange erindringer om den fjerne historiske oldtid, hvor dels det klassiske Grækenland, dels Rom i forfaldstiden netop svarer til den ligegyldiggørelse, som ligger i opløsningen af familien, sådan som dette beslutningsforslag lægger op til?
Kort sagt: Vil ministeren ikke give mig ret i, at den opløsthed, som et sådant forslag indebærer, aftegner sig både i sproglige og i rent historiske sammenhænge?
Men det korte af det lange er, at man her efter min opfattelse går for vidt i retning af at ville opløse de begreber, der er i loven i dag, som jeg synes det er naturligt og rigtigt at anvende, nemlig et moderskab og et faderskab.
Det må være sådan, at vi fortsat kan lovgive baseret på moderskab og faderskab, da det jo er sådan, at børn nødvendigvis må komme til verden baseret på gener både fra en mor og en far.
Derfor er det naturligt, at vi anvender de begreber, og dem vil jeg gerne fastholde i loven.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2006-12-01:
Jeg synes, der er en helt anden form for begrebsforvirring i den her debat og det, der får mig til at sige noget, er, at fru Lissa Mathiasen talte om det her med forskelsbehandlingen, og jeg synes måske, det blev placeret lidt forkert.
For hvis en mand ikke kan gøre sin kone gravid, så er det sådan, at de kan få kunstig befrugtning, og så bliver hun gravid, og når hun føder et barn, skal manden ikke stedbarnsadoptere det barn.
Manden er en anerkendt far til det barn, selv om han i biologisk forstand overhovedet ikke er far til det barn.
Og det, som det her forslag går ud på, er jo sådan set bare, at hvis vi erstatter den mand, der ikke kan gøre sin kone gravid, med en kone, der ikke kan gøre sin kone gravid, så er situationen sådan, at den pågældende kone skal stedbarnsadoptere, altså hun bliver ikke anerkendt forælder.
Så vil ministeren ikke anerkende, at her er der altså tale om, at man forskelsbehandler de kvinder, der bliver kunstigt befrugtet, hvor det er to kvinder, der er forældre, i forhold til den kvinde og mand, hvor manden er den sterile part, og de er blevet kunstigt befrugtet?
Men det er så en anden historie.
Det er lige præcis det, jeg ikke forstår.
Hvorfor er det en anden historie?
Vi taler om et gift ægtepar bestående af to kvinder, hvor den ene kvinde ikke er i stand til at gøre den anden kvinde gravid.
I det andet tilfælde taler vi om et gift ægtepar, som har det problem, at manden ikke er i stand til at gøre konen gravid.
Hvorfor er det sådan, at de ikke følger samme automatik?
Begge parter kan i dag gå ind på Rigshospitalet og blive kunstig befrugtet, og det er sådan, at når det ene par går ud derfra, skal det stedbørnsadoptere, mens det andet par går ud derfra med en umiddelbar, automatisk anerkendelse af, hvem der er forældre til barnet.
Forskelsbehandlingen ligger ud fra mine betragtninger i, at man underkender automatikken hos det ene par og ikke hos det andet.
Kan ministeren ikke bekræfte det?
Det er jo noget, som vi har arbejdet en del med i forbindelse med den pågående revision af lov om forældremyndighed og samvær, hvor der er nogle vanskelige grænsedragninger at gøre i den forbindelse.
Men jeg synes, at det ville være uheldigt, hvis vi over for ægtepar ruller den bestemmelse tilbage, som siger, at manden i et ægteskab automatisk får forældremyndigheden på grund af en formodningsregel oprindelig, når der fødes et barn i ægteskabet.
Det ville være forkert, synes jeg, at rulle den regel tilbage.
Men der er selvfølgelig nogle vanskelige grænsedragningsproblemer i de her problemstillinger.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2006-12-01:
Nu vil jeg godt rose Venstres ordfører for at være usædvanlig velforberedt og have skrevet en tale.
Men hvis det allerede kom frem under ministerens tale, så var det da godt nok en overraskende ordførertale, hr. Søren Pind belemrede Folketinget med, som netop ikke tog hensyn til lige netop det faktum.
Det var det, der blev brugt som Venstres argument lige før, for at man ikke kunne være med.
Derfor er jeg jo nødt til at sige, at det har vi sådan set ikke tænkt os at pille ved.
Det, det handler om her, er, at der er nogle mennesker, der er i den samme situation, nemlig at den ene ikke kan gøre den anden gravid.
Hvorfor så ikke sige, at vi begge steder, når der er et formaliseret parforhold, enten i et registreret partnerskab eller i et ægteskab, anvender den samme anerkendelsesprocedure, så barnet har ret til at få samme orlov til sine forældre såvel i det ene tilfælde som i det andet tilfælde?
Martin Henriksen (DF), 2006-12-01:
Jeg kan nu forstå det sådan, at man i regeringen, det har jeg også forstået på det andet regeringsparti, Venstre, har man sådan en meget liberal tilgang til, hvordan man stemmer på enkelte områder.
Kunne man så ikke også forestille sig, at man i Det Konservative Folkeparti også tiltog sig sådan en liberal rolle i regeringen og så som et selvstændigt parti eller eventuelt ved at overtale nogle af medlemmerne af den konservative folketingsgruppe fremsatte et forslag, som rullede tilstanden tilbage, så vi igen kunne få nogenlunde normaliserede tilstande på det her område?
Det var ikke med vores gode vilje, at den blev gennemført.
Men som sagt, initiativer fra regeringens og regeringspartiernes side på et område, der henhører under sundhedsministerens felt, er noget, som sundhedsministeren må kommentere, ikke familieministeren.
Søren Pind (V), 2006-12-01:
Som følge af vedtagelsen af L 151, lov om kunstig befrugtning m.v., vil vi i den kommende tid se diskussionen om såkaldt fuldstændig ligestilling i de spørgsmål, denne sag har rejst, således også beslutningsforslag nr. B 11.
Spørgsmålet om 3-måneders-grænsen i relation til adoption blev i sin tid grundigt behandlet.
Forsøget på at rejse problemstillingen er politisk set i orden, men Venstre har ikke ændret standpunkt i denne sag.
Vi kan fortsat ikke bakke op om ønsket.
Der er et beskyttelseshensyn at tage til den fødende moder i sådanne sager, et hensyn, vi fortsat ønsker at sikre varetaget.
Til gengæld vil Venstre gerne være med til at kigge på sagen som helhed med hensyn til spørgsmålet om generel ligestilling.
Som medlem af Folketinget, fru Inger Støjberg, har formuleret det, og det kan man så beklage, men det er nu engang et faktum: Når man har sagt A, må man også sige B.
Når Folketinget nu engang har vedtaget lovgivning, som ser ud, som den gør, må man også forholde til virkelighedens verden.
Hvornår dette skal komme til udtryk, er dog ikke afklaret for Venstres vedkommende endnu.
Venstre kan således ikke støtte beslutningsforslaget.
Martin Henriksen (DF), 2006-12-01:
Nu sagde hr. Søren Pind, at Venstre ikke har ændret standpunkt.
Jeg var ikke klar over, om det skulle være beroligende, eller om det ikke skulle være beroligende.
Grunden til, jeg rejser mig og stiller et spørgsmål, er, at der i avisen i dag – i en af de her nye, moderne, fantastiske aviser, 24timer – står, at flere Venstremedlemmer overvejer at stemme for det her beslutningsforslag.
Og så vil jeg sådan set
bare høre: Når hr. Søren Pind står her og siger, sådan som jeg har forstået, at Venstre ikke vil stemme for det her, såfremt det kommer til afstemning, betyder det så, at Venstres folketingsgruppe alle sammen vil stemme imod det, eller hvad betyder det?
Søren Pind (V), 2006-12-01:
Jeg taler selvfølgelig som ordfører på Venstres folketingsgruppes vegne, og jeg er ikke bekendt med, at der er nogen i Venstres folketingsgruppe, der har taget forbehold for den her sag.
Det er ikke tilkendegivet over for mig endnu.
Men som hr. Martin Henriksen også er bekendt med, har vi i Venstre den tradition, at i såkaldt etiske spørgsmål – og jeg kender godt spidsfindigheden om, at i virkeligheden er alle spørgsmål etiske, men så lad os kalde det i spørgsmål, som har den her lidt mere kontroversielle karakter – er der tradition for, at folketingsmedlemmer gør det, der sådan set står i grundloven og stemmer efter deres samvittighed.
Jeg ved godt, det er revolutionerende.
Martin Henriksen (DF), 2006-12-01:
Tak for denne rettelse til Venstres ordfører.
Men så er jeg endnu mere forvirret, for jeg kan forstå, at hr. Søren Pind på den ene side taler på vegne af Venstres folketingsgruppe, og så er det Venstres holdning, men på den anden side har man i Venstre den her fantastiske tradition for, at når en ordfører går op og holder en ordførertale og taler på vegne af Venstre, så er det alligevel ikke helt sikkert, fordi de kan alligevel godt stemme, ligesom vinden blæser, og hvad de lige finder ud af den dag, eller hvad de lige føler er deres personlige overbevisning den dag.
Når hr. Søren Pind står her og siger, at Venstre vil stemme imod det her beslutningsforslag, såfremt det kommer til en afstemning, betyder det så, at samtlige medlemmer af Venstres folketingsgruppe trykker på den røde knap?
Søren Pind (V), 2006-12-01:
Jeg ser, der er bibelkyndige her til stede, og jeg synes måske nok, man skulle erindre det gamle ord om, at hver dag har nok i sin egen plage.
Jeg vil sige, at sådan som landet ligger, er det en enig folketingsgruppe.
Men som man måske også har kunnet konstatere i den seneste tid i Venstre, er det en gang imellem sådan, at stærke personligheder kommer forskelligt til udtryk, og det forstår jeg ikke er helt i overensstemmelse med Dansk Folkepartis tradition.
Men vi har altså en, ja, næsten eller faktisk mere end 100-årig tradition i vores parti for, og det tror jeg egentlig også at konservative partier skylder at respektere: tradition, kultur, jordbundethed.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2006-12-01:
Det er vi fuldstændig enige i, det har vi faktisk overhovedet ikke tænkt os at lave om med det her beslutningsforslag.
Det er bare, så det er slået fast, når nu det var Venstres forbehold.
Når et heteroseksuelt par, der er gift, får foretaget kunstig insemination, bliver forældreskabet anerkendt, i stedet for at der bliver tale om adoption.
Så hele pointen er, at vi generelt som det vigtigste vil holde fast i 3-måneders-reglen, fordi den faktisk er utrolig vigtig for fædres rettigheder, men at vi bare gerne vil have, at anerkendelsesproceduren for folk, der lever i registreret partnerskab, og folk, der lever i et ægteskab, skal være ens.
Bare sådan så det er helt klart.
Martin Henriksen (DF), 2006-12-01:
Jeg ser det her beslutningsforslag som en efterfølger på det lovforslag, som blev vedtaget i sidste samling, hvor bl.a. dele af Venstre stemte for, at lesbiske skulle have ret til kunstig befrugtning på statens regning, og jeg kunne forstå, at De Konservative var meget utilfredse med det.
Så jeg vil egentlig spørge ministeren, om De Konservative eventuelt internt i regeringen arbejder på at få skruet det lovforslag, som blev vedtaget i sidste samling, tilbage, sådan så det ikke er skatteborgernes penge, der går til at finansiere den her alternative form for forældreskab.
Gør De Konservative sig nogen overvejelser om, hvorvidt man kan skrue den lovgivning tilbage, så vi igen kan få nogle nogenlunde normaliserede tilstande på det her område?
Men det blev den nu engang, så det må vi jo tage udgangspunkt i.
Hvilke overvejelser regeringen måtte gøre sig på det lovgivningsområde vil jeg helt overlade til sundhedsministeren, da det er sundhedsministerens lovgivningsområde.
Lissa Mathiasen (S), 2006-12-01:
Jeg tror, det er godt, at der både eksisterer et Socialdemokrati og et Dansk Folkeparti, for så er der jo forskellige ting, man hver især kan varetage.
Jeg synes, det ligger i naturlig forlængelse af L 151, som jeg har sagt tidligere, lov om kunstig befrugtning.
Der ligger det i en naturlig forlængelse at give den ligestilling.
Det synes jeg er ubehageligt, og det kendetegner ikke Socialdemokratiets politik, og det er jeg glad for.
Martin Henriksen (DF), 2006-12-01:
Det Radikale Venstre ønsker at bidrage yderligere til den skævvridning af familiebegrebet, som et flertal i Folketinget skandaløst har påbegyndt med støtte fra dele af regeringspartiet Venstre.
I Dansk Folkeparti agter vi under ingen omstændigheder at understøtte denne udvikling.
Vi betragter udelukkende situationen ud fra barnets perspektiv og har ingen intentioner om at ændre vores familiepolitiske holdning.
De foreslåede ændringer er efter Dansk Folkepartis overbevisning mærkværdige og kunstige, og såfremt en lesbisk kvinde agter at adoptere sit barn til en anden lesbisk kvinde, kan hun jo bare gøre det inden for de 3 måneder, som er beskrevet i lovgivningen i dag.
I Dansk Folkeparti mener vi, at forslaget er udtryk for symbolpolitik.
Vi finder, at det understreger vores argumenter, når man foreslår, at medmoren, som det jo hedder, skal havde fædreorlov.
Der er jo ikke tale om en far, og der er jo for så vidt heller ikke tale om en mor, da barnet allerede har en mor.
Dansk Folkeparti beklager ligeledes den generelle udvikling i samfundet, hvor flere og flere tilsyneladende ikke forstår kernefamiliens værdier, ligesom vi tager afstand fra tanken om, at det offentlige skal betale for undergravende virksomhed over for børnene i det danske samfund.
Forslaget lægger op til endnu et skridt i den forkerte retning, og hvis der er nogen, der ikke har opfanget det endnu, kan jeg sige, at vi ikke kan støtte beslutningsforslaget.
Martin Henriksen (DF), 2006-12-01:
Jeg vil godt starte med at takke for de pæne ord, som den radikale ordfører kom med; når en kulturradikal kalder Dansk Folkeparti for mørkemænd, kan jeg næsten kun tage det som en kompliment – hvis ellers den radikale ordfører har tid til at høre efter i stedet for at bede om noget at drikke.
Jeg kunne godt tænke mig at høre Det Radikale Venstre, hvor grænsen går for det her.
Man kan sige, at det allerede er blevet gennemført, men nu ønsker man så her endnu en gang at lægge op til eller fastholde, at man skal forandre familiebegrebet eller forældrebegrebet, sådan at mand og mand og kvinde og kvinde kan være forældre på lige fod med en mor og en far.
Hvor går grænsen for Det Radikale Venstre?
Jeg har sagt det før, men sidste gang, da vi havde debatten, var hr. Simon Emil Ammitzbøll jo ikke i stand til at definere, hvor grænsen går, altså hvordan forældremyndighedsbegrebet skal defineres.
Fremover kan det dreje sig om to personer, men det kan også godt være tre, og når nu Det Radikale Venstre går så meget op i barnets tarv, vil jeg spørge: Er det dobbelt så godt eller tre gange så godt for barnet?
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2006-12-01:
Tak for spørgsmålet.
Når det er sagt, så synes jeg, det spørgsmål, vi lige har hørt fra Dansk Folkepartis ordfører, til fulde illustrerer, hvad det er, vi diskuterer.
Hvor skal grænsen gå? spørger hr. Martin Henriksen.
Virkeligheden uden for disse mure er, at der ikke kun findes far, mor og børn.
Folketinget har nemlig tilladt, at lesbiske, der lever i registreret partnerskab, kan få kunstig befrugtning på det offentliges regning på offentlige sygehuse.
Derudover findes der også lesbiske, som kan få børn på andre måder; der findes masser af enlige mødre, der findes enlige fædre, og hvad ved jeg.
Vi tager ikke stilling til, hvordan folk vil leve deres liv, men vi tager stilling til, at vi gerne vil have nogle regler, der følger konsekvensen af beslutninger, vi selv tidligere har truffet.
Martin Henriksen (DF), 2006-12-01:
Nu beskæftiger hr. Simon Emil Ammitzbøll sig efter egen påstand en hel del med virkeligheden, og det synes jeg er ganske fornuftigt.
Jeg synes egentlig også, det kunne være sådan et principielt spørgsmål, at man kunne overveje, om det var noget, der skulle være folkeafstemning om.
Men altså, den virkelighed, som eksisterer, er Folketinget jo med til at forme.
Og det lovforslag, der blev vedtaget i sidste samling – så vidt jeg husker, var det L 151 – kan man jo godt trække tilbage igen, hvis Folketinget er utilfreds med den virkelighed, som Folketinget så at sige selv har vedtaget; så kan man skubbe lidt på den udvikling der.
Så det er jo til enhver tid noget, som vi sådan set har mulighed for at gøre, hvis Venstre igen finder sine egne ben at stå på.
Så til det der med barnets tarv.
Altså, da det der lovforslag blev vedtaget om, at lesbiske på skatteborgernes regning skulle have ret til at blive kunstigt befrugtet, var det jo ikke børnene, der var ude at juble.
Det var da de homoseksuelle, der stod og jublede heroppe på lægterne.
Altså, der er jo ikke tale om, at der er foreninger osv., der er gået ud og har sagt, at det her virkelig er en sejr for barnets tarv.
Er Det Radikale Venstre dybest set ikke enig i, at det bedste udgangspunkt selvfølgelig er en far og en mor, og at det må man da til enhver tid tilstræbe er tilfældet?
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2006-12-01:
Til det sidste kan jeg sige, at Det Radikale Venstre aldrig nogen sinde vil blande sig i, om et barn vokser op med en far og en mor, to mødre, to fædre, en enlig far, en enlig mor, eller hvad som helst, var jeg lige ved at sige.
Det er jo sådan, at vi respekterer den virkelighed, der er, og vi respekterer, at folk lever på forskellige måder, og ikke som de gjorde på den tid, som er idealet for hr. Martin Henriksens parti.
Med hensyn til, om tilfældige galluptal skulle styre vores holdninger, er jeg nødt til at sige til hr. Martin Henriksen, at Det Radikale Venstre ikke er sådan et svingdørsparti, hvor vi kan mene det ene, når der i Berlingske Tidende er flere – det var der for nylig – der er imod den stramme udlændingepolitik end for, og mene det andet, når der få dage efter er det omvendte resultat i en meningsmåling, sådan som der var i B.T.
Det ville jo blive en fuldstændig uigennemskuelig lovgivning, vi skulle have, og det mener hr. Martin Henriksen jo heller ikke, når det kommer til stykket.
Jeg synes, det vigtige i den her sag ...
nej, nu kan jeg se, at tiden er løbet ud, og det vil sige, at jeg har givet et godt svar til hr. Martin Henriksen.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2006-12-01:
Jeg synes, at hr. Simon Emil Ammitzbøll, som jo ellers kom med en meget velformuleret og pæn tale, måske var lidt ufin i sit forsøg på at skabe tvivl om Det Konservative Folkepartis synspunkt i den her sag, herunder også undertegnedes synspunkt, som der vist må være en vis forvirring omkring på baggrund af hr. Simon Emil Ammitzbølls udtalelser.
Det skal der slet ikke herske tvivl om.
Så vil jeg gerne lige stille hr. Simon Emil Ammitzbøll et hurtigt spørgsmål.
Som reglen er i dag, kan man, når ganske særlige forhold foreligger, altså fravige reglen om, at der skal gå 3 måneder, før man kan få stedbarnsadoption.
Nu nævnte hr. Simon Emil Ammitzbøll død og ulykker og dramatiserede dette, men er det ikke korrekt, at som loven er i dag, kan man, når der er særlige forhold, fravige 3-måneders-reglen?
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2006-12-01:
Jeg skal prøve at holde mig inden for de 60 sekunder.
Jeg nævnte vist bare, hvordan et afstemningsresultat var i et ændringsforslag i foråret, og det vil jeg holde fast i.
Jeg prøver såmænd ikke at foregøgle nogen, at hr. Per Ørum Jørgensen har nogle andre holdninger end dem, han har.
Det, der er tale om, er, at vores grundsynspunkt er: Hvorfor gøre det besværligt, hvis man kan gøre det let?
Og derfor har vi sagt: Lad os dog sørge for, at anerkendelsesproceduren for forældreskab er den samme, når der er tale om et lesbisk par, som lever i registreret partnerskab, og som får kunstig befrugtning, som når der er tale om et heteroseksuelt par, der er gift og får kunstig befrugtning.
Jeg har meget svært ved at se, at der skulle være nogen forskel.
Det er jo ikke i alle situationer, man kan gå ind og ændre på det med hensyn til 3-månedersreglen.
Man mister i hvert fald sin ret til de sidste to ugers barselorlov.