Jann Sjursen (KRF), 2002-04-19:
Allerførst vil jeg sige, at redegørelsen bestemt giver
et bedre indtryk af regeringens ligestillingspolitik end det indtryk, der ellers kunne være blevet efterladt i kølvandet på finanslovforhandlingerne og specielt den del af finanslovforhandlingerne, der gik ud på at sanere og nedlægge råd, nævn og puljer.
Jeg tænker selvfølgelig her på regeringens forslag
vedrørende Videnscenter for Ligestilling
Jeg vil gerne sige, at vi fra Kristeligt Folkepartis side stadig væk står totalt uforstående over for det angreb, som regeringen har rettet mod centeret samt ønsket om at nedlægge det.
Vi mener, at centeret har udført et utrolig nyttigt stykke arbejde i form af vidensopsamling og undersøgelser, som vi har brug for i forhold til de specifikke ligestillingsområder, som også redegørelsen omtaler, men også set i det bredere perspektiv, som Videnscenteret faktisk også har magtet i det arbejde, det har gjort.
Vi har selvfølgelig også tillid til, at ministeriet kan udføre et nyttigt arbejde, men vi tror ikke, at det kan blive med en sådan pondus, som et selvstændigt videnscenter kan give det, og med den mulighed, det også giver for at skabe debat i offentligheden.
Derfor beklager vi fortsat stærkt den beslutning, som regeringspartierne og Dansk Folkeparti har truffet på det område.
Ligestillingspolitikken må have som opgave at give lige muligheder for både mænd og kvinder, i virkeligheden først og fremmest baseret på ønsket om lige værdighed.
Vi glæder os i Kristeligt Folkeparti over, at ligestillingsdebatten efterhånden har bevæget sig fra at være en kamp mellem kønnene til en kamp for lige værd og lige muligheder for begge køn i vort samfund. I den forbindelse kan man måske nok sige, at på trods af at ligestillingsdebatten har bevæget sig i den retning, så bærer regeringens redegørelse fortsat præg af, at ligestillingspolitik først og fremmest bliver gjort synonym med kvindepolitik.
Det beklager jeg sådan set.
For jeg tror, at hvis ligestillingsdebatten for alvor skal komme videre i vort samfund, er man nødt til i højere grad at se ligestilling ud fra et bredere perspektiv end blot det kvindepolitiske.
I den forstand kan man sige, at redegørelsen efter Kristeligt Folkepartis opfattelse er noget konservativ - og for konservativ.
Det gælder ikke mindst de to indsatsområder: vold mod kvinder og handel med kvinder.
Det siger jeg, fordi det er to områder, som vi fra Kristeligt Folkepartis side har beskæftiget os meget med i de senere år, og som vi synes er utrolig vigtige at tage fat på.
Når det gælder vold mod kvinder, er det selvfølgelig ofrene for volden, som er væsentlige, som det også bliver fremhævet i redegørelsen, men der skal også tænkes nyt på området.
Vi finder faktisk, at det forslag, som ministeren også overvejer, nemlig om at fjerne den voldelige part fra hjemmet, som vi selv har fremsat beslutningsforslag om her i Folketingssalen, er utrolig vigtigt og i virkeligheden en ny måde at tænke over, hvordan man kan hjælpe ofre for vold i eget hjem - typisk kvinder og børn - nemlig ved, at det ikke er kvinder og børn, der må flygte på krisecenter, men at det er den voldelige part, typisk manden, som bliver fjernet fra eget hjem.
Vi håber, at regeringen og ligestillingsministeren vil gå ind på det forslag, når man nærmere har overvejet det,
og at man også vil forebygge ved behandling eller træning, som det i nogle sammenhænge kaldes, af voldelige mænd, så man undgår, at mønsteret gentager sig. Hårdere straffe er regeringen godt på vej med
på området, og det støtter vi også fra Kristeligt Folkepartis side fuldt ud.
Vi ser frem til, at man med de udmærkede holdninger, man har lagt for dagen, også får omsat dem i konkret handling siden hen, gerne med konkrete lovforslag i næste folketingssamling.
Når det gælder handel med kvinder, er der også sat ind for at forbedre mulighederne for retsforfølgelse, og strafferammerne er blevet hævet, og det er fint nok.
Også set ud fra et ligeværdsperspektiv - ikke bare mellem kønnene, men altså også på tværs af grænser - synes vi, at regeringen burde tage skeen i den anden hånd i modsætning til den tidligere SR-regering og sige, at det også er ligeværdigt at hjælpe de kvinder, som er blevet ofre for handel, for trafficking, her i Danmark, inden de bliver sendt hjem.
Der bør etableres egentlige rehabiliteringsprogrammer i
både Danmark og de lande, som kvinderne kommer fra,
på en sådan måde, at de reelt får mulighed for at starte forfra på en ny tilværelse, hvor indkomsten ikke bliver tilvejebragt ved prostitution.
Her mener jeg virkelig, man kan udvide ligestillingspolitikken til i høj grad at dreje sig om ligeværd, også i et bredere perspektiv.
Jeg savner også fra den nuværende regering, som jeg gjorde det fra den tidligere regering, egentlige initiativer, der tager sigte på netop det.
Det er ikke bare et spørgsmål om retshåndhævelse; om, at de kvinder, der er blevet handlet, bliver ekspederet hjem igen.
Det er også et spørgsmål om, at vi fra dansk side medvirker til at få brudt den onde cirkel.
I den forbindelse må vi også tage initiativer, der giver
disse kvinder mulighed for at få lovligt ophold i Danmark i en periode med henblik på at blive rehabiliteret og med henblik på, at man kan få knyttet nye kontakter i deres hjemland, inden de bliver sendt hjem
Også på det område er der brug for en øget indsats, for så vidt angår det opsøgende arbejde.
Når det gælder prostitution i al almindelighed, mener vi også fra Kristeligt Folkepartis side, at der er brug for nye initiativer.
Efter at prostitution er blevet afkriminaliseret, er det jo nærmest opfattelsen i Danmark og ikke mindst i udlandet, at prostitution er blevet legaliseret i Danmark, og det er i virkeligheden også det, der gør, at både politi og de sociale myndigheder reelt mangler nogle håndtag til for alvor at kunne hjælpe de kvinder, som havner i prostitution.
Vi ser fra Kristeligt Folkepartis side gerne, at man følger den svenske model og kriminaliserer alle kunder
Flere ordførere har peget på diskussionen om pornoficeringen eller seksualiseringen af det offentlige rum, og det er også en væsentlig problemstilling, som Folketinget vender tilbage til senere.
Der er jo rejst en forespørgselsdebat på foranledning af Dansk Folkeparti om specielt det tema, og den hilser vi velkommen fra Kristelig Folkepartis side.
Vi synes, det er et ekstremt vigtigt tema, fordi det for det første handler om vores syn på seksualitet i det hele taget, men selvfølgelig også om vores syn på kønnene, såvel kvinder som mænd.
Det er i virkeligheden vigtigt at få gjort op med den måde, hvorpå vi i det offentlige rum oplever, at seksualitet bliver gjort til, ja, et handelsspørgsmål og også et teknisk spørgsmål, hvor mænd og kvinder på det nærmeste bliver reduceret til dyr.
Derfor er den diskussion utrolig vigtig.
Køn og etniske minoriteter er et af indsatsområderne, som regeringen vil lægge vægt på, og det kan vi tilslutte os fuldt ud fra Kristeligt Folkepartis side, især med henblik på at imødegå problemstillingen med tvangsægteskaber.
Her er vi glade for, at det i forbindelse med finanslovforhandlingerne og satspuljeforhandlingerne lykkedes at give videre støtte til arbejdet, som Broen udfører her i København.
Endelig vil jeg vende mig til det indsatsområde, der vedrører sammenhæng mellem arbejdsliv og familieliv.
Vi er med på at se positivt på ministerens forslag om at overveje en barselfond, både for at sikre, at det bliver lige attraktivt for mænd og kvinder, fædre og mødre, at tage barselorlov, men selvfølgelig også for at udligne de udgifter, der kan komme for forskellige virksomhedstyper.
Det springende punkt i denne sammenhæng bliver vel i virkeligheden, hvem der skal betale, og jeg tror, det er derfor, vi ikke er nået så meget videre i den debat.
Men det er en debat, som vi fra Kristeligt Folkepartis side af både ligestillingsmæssige grunde - altså ligestilling mellem kønnene, mellem far og mor - og også for at sikre ligestilling mellem forskellige virksomhedstyper og arbejdsgivere gerne tager del i.
Lad os se, om vi kan gøre nogle fremskridt på det område.
Så vil jeg også godt nævne deltidsarbejde i denne sammenhæng.
Jeg har tidligere været inde i debat med fru
Sophie Hæstorp Andersen om lige præcis dette punkt.
Fru Hæstorp Andersen var bekymret for, at deltid skulle blive en tvang for kvinder, men hvis det ikke skal blive til tvang for kvinder, skal man netop gøre, som Kristeligt Folkeparti flere gange har foreslået, nemlig sikre, at deltid bliver en ret for småbørnsforældre gennem lovgivning, lige så vel som orlov er en ret.
Det er den vej, som vi finder, man bliver nødt til at gå, hvis man netop vil sikre de frie valgmuligheder på området.
Lad mig til allersidst blot perifert nævne spørgsmålet om kvinder i den tredje verden og vore forpligtelser i et globalt perspektiv.
på ulandsbistanden i høj grad kommer til at ramme netop kvinder og børn, for kvinder og børn er i virkeligheden væsentlige for alle projekter, uanset om de har et specifikt kvindeperspektiv eller ej.
Jeg vil næsten sige, at især kvinder er fundamentet for al udvikling i udviklingslandene som sådan, og derfor kan det ikke undgå at få negative følger.
Men tak for en i hovedsagen udmærket redegørelse fra regeringens side, når vi taler om holdninger.
Vi er spændt på opfølgningen.