Holger K. Nielsen (SF), 1998-12-08:
Jeg skal starte med at sige, at vi kan stemme for det forslag
til vedtagelse, som Socialdemokratiet og De Radikale har fremsat.
Vi betragter det som temmelig intetsigende og er selvfølgelig tilhængere af debat og regner selvfølgelig også med, at det står til troende, at der bliver tale om en god og nuanceret debat, og vi regner da med, at vi bliver spurgt til råds i så henseende.
Men jeg vil sige, at da jeg hørte statsministerens tale her, blev jeg lidt overrasket, for på den ene side er det jo en statsminister, der skal administrere en dansk undtagelse
fra ØMU'ens tredje fase, og på den anden side hørte vi en forsvarstale for dansk tilslutning til ØMU'en, som jeg sjældent har hørt så engageret tidligere.
Det var en meget engageret tale, statsministeren holdt, og jeg må tilstå, at det overraskede mig, at der tilsyneladende ikke var skygge af tvivl i statsministerens stemmeføring omkring fordelene ved, at Danmark skulle med i euroen. Statsministeren spurgte bl.a. SF: Synes SF ikke også, at det er en brandgod idé med en koordination af den økonomiske politik i Europa?
Der er mit svar, at det da kommer an på, hvad det er for en økonomisk politik.
Hvis det er en konservativ økonomisk politik med privatiseringer, nedskæring af offentlige ydelser, mindre solidaritet, nedsættelse af lønningerne, så synes vi, det er en utrolig dårlig idé med en koordination af den økonomiske politik.
Hvis det er det modsatte, hvis der er tale om en socialt ansvarlig økonomisk politik, hvor man satser på beskæftigelse og hensyn til miljø, så er det en god idé.
Så siger statsministeren: Jo, men det er det sidste, der er tale om.
Så siger jeg: Hvem ved dog det?
Der var en fejl i statsministerens tale, og det var, at han ikke havde det med som en forudsætning, at det, vi taler om her, ikke er noget, der bare har virkning i morgen og i overmorgen, det har langsigtede virkninger.
Det har virkning
om 5 år, om 10 år, om 25 år, om 50 år, om 100 år.
Vi binder vores efterkommere på en meget stærk måde, hvis vi går med i en fælles mønt, ikke til en bestemt økonomisk og politisk udvikling, men til en europæisering af den økonomiske politik.
Vi bliver langt mere bundet til EU-beslutninger i fremtiden.
Hvordan de bliver om 10 år, om 20 år, er der ingen, der ved i dag, og derfor er den sammenkobling mellem det, statsministeren kaldte valutastabilitet og velfærdsmålsætninger, som er en sympatisk sammenstilling, i virkeligheden ikke nødvendigvis relevant i forhold til, hvad vi binder os til, hvis vi siger ja til den fælles mønt.
Og statsministeren må indrømme og bliver nødt til at indrømme i den debat, der kommer, at de bindinger, vi har på længere sigt i valutapolitikken, også giver store bindinger i den politiske handlefrihed for det her land.
Det må frem i debatten, at der er disse langsigtede politiske konsekvenser, hvis vi går med i den fælles mønt.
Jamen hvem siger det?
Hvad der sker i et land som Portugal, Spanien, Italien, vil få langt mere direkte virkning for os, end tilfældet er i øjeblikket.
Det kan give stabilitet, ja, men det kan også godt give det modsatte.
Det er blevet sagt, at det bliver kombineret med et godt miljø.
Jamen hvem siger det?
Vi ved da ikke, om det bliver tilfældet.
Man kan argumentere for, at Europa er i front dér i øjeblikket, det kan man diskutere, jeg er ikke sikker på, om det er rigtigt, Men igen: Vi er da nødt til at vurdere de her målsætninger på velfærd og miljø og også i forhold til, hvad der kan forventes på længere sigt.
Med andre ord: Den danske befolkning er nødt til at få at vide, at det her ikke bare er et kortsigtet anliggende; det giver vidtgående og langsigtede politiske konsekvenser
for vores handlefrihed på områder som arbejdsmarkedspolitik, socialpolitik og fordelingspolitik
Det giver en politisk integration, som det her lands befolkning har sagt nej til én gang.
Jeg tror, at den vil gøre det igen.