Vibeke Peschardt (RV), 2000-05-02:
Selv om det er en uskik, som jeg tit selv dyrker, at starte sin ordførertale med en kort bemærkning, vil jeg lige sige til fru Annie Lunde Hansen, at faktisk har regeringen allerede gjort, hvad den kunne for at lette generationsskiftet i landbruget.
I 1995 lavede man om på arveafgiftsreglerne med meget, meget markante nedsættelser af arveafgifterne, og man har også i den landbrugslov, der blev vedtaget sidste år, og som fru Annie Lunde Hansens parti jo støttede, forsøgt at lette forholdene. Så jeg vil ikke sige, at der ikke er gjort noget.
Men tilbage til sagen, nemlig regeringens redegørelse og forespørgslen om, hvad der kan oplyses om regeringens fremtidige fødevarepolitiske initiativer, og det, der specielt er interessant her i dag, nemlig at vi står med en erhvervspolitisk redegørelse, som også skal ses i forbindelse med den debat, vi havde her i fredags om de samlede fødevareerhverv.
Vi synes i Det Radikale Venstre, at det er en god redegørelse.
Det er i hvert fald første gang i den tid, jeg har siddet i Folketinget, vi har fået en redegørelse af den type.
Både De Europæiske Fællesskaber og skiftende danske regeringer har jo gennem mange år understøttet erhvervene, både fordi erhvervene har en høj status i befolkningen, og fordi der er mange mennesker beskæftiget i sektoren.
Gennem årene er der skabt mange arbejdspladser, og derfor har skiftende regeringer både støttet området og ført en bevidst politik, ikke bare på de områder, jeg har nævnt her, men også på forskning, udvikling og kontrol i fødevareproduktionen.
Om kontrollen, som jeg nok skal vende tilbage til senere,
vil jeg bare sige, at selv om den godt kan føles snærende af mange, er den effektive, specielle veterinære kontrol, vi har i dette land, jo årsagen til, at vi har været i stand til at gøre os gældende på eksportmarkederne.
Tilbage til hovedsporet, der går på, at produktionen af fødevarer i de sidste 50 år jo har ændret sig fuldstændig markant.
Fra at være Danmarks største arbejdsplads har primærlandbruget ændret sig til ukendelighed.
I stedet for den lille bondegård med heste, grise, køer og får, som hr. Christian H. Hansen og Dansk Folkeparti så gerne vil markedsføre i disse dage med et dannebrogsflag i midten,
har vi fået højtmekaniserede primærbrug med masser af maskiner, megen monokultur og en meget ensartet produktion, specielt af svin og lige for øjeblikket også noget, der hedder brødhvede, fordi man kan gøde lidt ekstra. Nu er der jo lagt op til, at vi i dag skal drøfte erhvervenes muligheder, og jeg kan derfor heller ikke lade være med at sætte spørgsmålstegn ved, om den måde, hvorpå vi i dag driver primærerhvervet - det er specielt det, jeg sigter til her - også giver det økonomiske udbytte, som den burde give.
Når jeg stiller spørgsmålet, er det selvfølgelig, fordi jeg også har tænkt over svaret, og jeg vil godt give et eksempel: Jeg har nede på mit bord liggende en undersøgelse, der ser på den strukturudvikling, der har fundet sted i landbruget, med lidt andre briller end de sædvanlige.
Denne undersøgelse tager nemlig udgangspunkt i værditilvæksten i primærerhvervet og i kvaliteten, altså kvalitetsproduktet.
Værditilvækstens andel af produktionsværdien fortæller, hvor meget der er tilbage til investering i jord, arbejde og kapital, eller med andre ord, hvor meget en vare bliver værd, når den har været gennem hele møllen og hele sektoren. Den undersøgelse, som jeg har kigget på, viser, at værditilvæksten i primærlandbruget fra 1951 til 1994 har været markant faldende sammenlignet med værditilvæksten i andre erhverv.
Den er faldet fra en faktor 87 i 1951 til en faktor 46 i 1994.
Det må bl.a. hænge sammen med, at prisen på arbejdskraft er blevet så meget dyrere.
Det er også derfor, den ikke bruges i nær samme omfang i primærerhvervet som tidligere, og det kan man måske på mange måder sige er godt.
Samtidig med det er miljøkravene selvfølgelig steget og steget, og jeg behøver ikke at minde om Vandmiljøplan I og II og pesticidhandlingsplanerne.
Der er jo mere eller mindre indirekte refereret til dem, i hvert fald i den vedtagelse, der kommer fra højre side af salen.
Sagt på en anden måde: Landbrugsproduktionen er blevet industriel, og landbrugets priser flader støt og stille ud på trods af alle de støtteordninger, man i øvrigt kan mobilisere til dem.
Man kunne kalde det for primærerhvervets virkelige trædemølle: EU betaler, og man indretter typisk sin produktion efter, hvor meget støtte man kan opnå, og det giver altså de uheldige effekter på natur og miljø, som vi også har hørt beskrevet tidligere i dag.
Og så må man jo spørge: Hvad kan vi gøre ved det?
Der må jo være en eller anden form for svar på det spørgsmål, hvis ikke den udvikling skal fortsætte.
Man kan for det første forsøge at ændre sin produktion - men jeg ved godt, det er svært - så man omlægger den til andre kvalitetsprodukter end dem, man sælger i dag.
Jeg siger ikke, at man ikke allerede nu laver kvalitetsprodukter; jeg siger bare, at man af den ene eller anden grund ikke får den pris for dem på verdensmarkedet, som de muligvis fortjener.
Derfor bliver jeg også nødt til at ramme ned i noget af det, som jeg mener der er afsætningsmuligheder i.
Jeg er godt klar over, at de store industrier ikke er begejstrede i den retning, for vi hører jo hele tiden, hvor dårligt det går med mælkeproduktionen, og at der er alt for meget mælk, som må sælges på ordinære vilkår.
Det var noget af det, jeg godt kunne forestille mig at man kunne putte ind i en ny redegørelse, hvis vi senere får en af samme type som den, vi diskuterer nu.
Dernæst vil jeg godt nævne fornyelsen, og jeg vil selvfølgelig tage fat i den aktuelle lovgivning, vi har liggende i udvalget, nemlig innovationsloven: I Det Radikale Venstre kan vi ikke forstå, at man ikke fra næsten alle sider i salen er begejstret for den.
Hvorfor er specielt Venstre og De Konservative - de store partier, der har med landbruget at gøre - ikke interesserede i at få lavet en joint venture-ordning, så de små og mellemstore virksomheder med udviklingsmuligheder vil blive løftet op?
Hvorfor skal det være, som det altid har været?
Det er der efter vores opfattelse ikke megen fornyelse i.
Jeg skylder at sige, at fiskeriet selvfølgelig skal have sit ud af de 100 mia. kr., der omsættes på området.
Fiskeriet står faktisk for næsten en fjerdedel, og det skyldes jo i høj grad, at vi har en fiskeriindustri her i landet.
Der bliver landet mange fisk, og der bliver forarbejdet mange fisk, og det er jo godt, at vi på den måde skaber arbejdspladser.
Jeg vil dog godt sige - uden at være verdensmester i, hvordan alt fiskeri fungerer - at jeg synes også, strukturudviklingen præger området.
Det er ikke længere de små, hyggelige fjordfiskere fra Limfjorden - hvor der heller ikke er så mange fisk tilbage - der præger billedet; det er de store trawlere, og man kan godt en gang imellem sætte spørgsmålstegn ved, om deres fangstmetoder er gode for miljøet. Til sidst vil jeg sige, og det er igen med henblik på landbruget: Jeg stillede jo spørgsmålet om områdets muligheder på sigt.
Jeg mener, at erhvervet selvfølgelig fortsat har muligheder og skal have muligheder.
Vi har en fremragende produktion osv., og det skal vi også blive ved med at have, men vi bliver altså nødt til at erkende, at denne produktion er og skal være begrænset af miljøregler.
Det vil ikke ske i mindre grad i fremtiden, det er jeg ret overbevist om, og jeg er enig med den ordfører, der sagde, at den enorme svineproduktion, der godt nok giver mange penge, også forarmer det danske landskab.
Den medvirker også til uheldige forureninger, hvoraf i hvert fald ammoniakforureningen er en ting, vi slet ikke har taget fat på endnu.