Jørn Jespersen (SF), 2003-01-22:
Jeg skal specielt sige tak til Enhedslisten og også sige tak til Socialdemokratiet og delvis også Det Radikale Venstre og Kristeligt Folkeparti, som har udtrykt varierende grader af tilslutning til i hvert fald grundideerne i det her forslag.
Det er jeg glad for.
Jeg tror også, at man på baggrund af debatten i dag kan konkludere, at hvis der for alvor skal ske en øget indsats for at minimere de miljøbetingede sundheds- og helbredsskader i Danmark, er det fra den kreds af partier, jeg lige har nævnt, at indsatsen skal komme, og forhåbentlig bliver der også et flertal for det på et tidspunkt.
Jeg appellerede på et tidspunkt til, at vi fik en debat om, hvordan man kunne styrke indsatsen for at nedbringe de miljøbetingede sundhedsskader, og alle udtrykte sådan set ønsket om at gøre det.
Men håbet om at få en debat om, hvordan det så kunne ske, hvilken handling der skulle finde sted, er desværre ikke blevet opfyldt, fordi det, som hr. Keld Albrechtsen meget glimrende beskrev, åbenbart har været andre motiver, der drev regeringspartierne.
Jeg er nødt til at sige til fru Elsebeth Gerner Nielsen, som siger, at vores forslag meget ligner det, regeringen har lagt frem for nylig, at det ikke er rigtigt.
Det, regeringen taler om, er ren information.
Det, vi har lagt vægt på, er forskning og uafhængig rådgivning til både myndigheder, politikere og forbrugere. Hvorfor synes vi, det er så vigtigt at øge forskningsindsatsen?
Det gør vi, fordi vi har utrolig mange miljøbetingede sundhedsproblemer i form af kræfttilfælde, forringet fertilitet, astma-allergi, lungelidelser osv.
Men vi ved ikke ret meget om, hvor store de enkelte problemer er, i hvor høj grad der er den direkte relation til miljøbetingede faktorer, og hvor indsatsen giver mest pr. krone.
Derfor har vi brug for at få et bedre overblik for at kunne lave en mere målrettet og effektiv indsats.
Et andet aspekt, som slet ikke har været nævnt, er den internationale regulering, som vi meget langt hen ad vejen er afhængig af på det her område.
Her har f.eks. sagen om de antibiotiske vækstfremmere vist, at hvis man vil lave en bedre international lovgivning, der beskytter borgernes sundhed, er det nødvendigt med en meget solid videnskabelig dokumentation af problemernes sammenhæng og årsag.
Vi har mig bekendt ingen lægefaglig ekspertise i Miljøministeriet.
Vi har ikke nogen, der sådan humanmedicinsk går til problemerne og giver en faglig rådgivning på det punkt.
Så har vi på den anden side Sundhedsstyrelsen, som arbejder meget med livsstilsfaktorer, og det er også væsentligt, men som til gengæld arbejder meget lidt med de miljøbetingede sundhedsrisici.
Her mangler vi altså efter vores opfattelse en instans med læger og andet sundhedsfagligt personale, som kan rådgive embedslæger, som kan komme med udtalelser til offentligheden, som man kan stole på er uafhængige, og som kan komme med nyttige indspark i den politiske debat.
Det har vi ikke i dag.
Det så vi meget gerne at vi fik.
Der er blevet talt om Lomborginstituttet og bureaukrati osv., men der vil jeg gerne gøre opmærksom på, at vi har været meget åbne over for, hvordan det organisatorisk skulle finde sted.
Det betyder, at hvis der kunne dannes et flertal for at lave et egentligt center, er vi åbne over for det.
Men det betyder også, som Kristeligt Folkeparti var inde på, at hvis vi benytter de eksisterende institutioner og skaber et tættere samarbejde med dem i et såkaldt center uden mure, er vi også helt åbne over for det.
Vi vil bare gerne sørge for, at der sker en mere målrettet og koordineret indsats, hvor vi trækker på alle gode kræfter og sørger for, at de kommer til at arbejde sammen i højere grad, end de gør i dag.
Derfor må jeg sige, at regeringens strategi, som er blevet fremlagt, og det nye center på ingen måde er en imødekommelse af SF's tanker, tværtimod.
Der er i regeringens tanker ingen forskning og rådgivning og ingen styrkelse af indsatsen, og det er en stor mangel.
Det er jo ikke første gang, at man vælger den strategi, det skete også, da Socialdemokratiet havde et forslag om en naturreform, det er sket i diskussionen om adgangsforhold til naturen osv.
Jeg kan ikke tolke det på anden måde, end at der her er tale om en meget bevidst pressestrategi fra regeringens side, hvor man ønsker at sætte dagsordenen og tage luften ud af oppositionens forslag.
Det er på den ene side sådan set forklarligt nok og måske oven i købet forståeligt, men risikoen er bare, at det, regeringen spiller ud med, ikke er gennemtænkt, at det ikke er grundigt bearbejdet, og at det ikke er det, som regeringen egentlig ville have gjort.
Det er hele tiden styret af hensyn
til pressen
, måske oven i købet styret af hele den spindoktortankegang, der ligger i regeringen. Det betyder jo, at vi hele tiden får en indsats fra Miljøministeriet, der er styret af pressehensyn og ikke af miljøhensyn.
Det synes vi er beklageligt, for det svækker indsatsen ganske betydeligt.
Til det om økonomien, hvor regeringen har fremhævet, at man nu bruger 28 mio. kr.: Det er jo også en form for argumentation, vi har set mange gange.
Det, der er tale om, er, at man alt efter, hvad der er i fokus i den offentlige debat, flytter rundt dels på penge, der er bevilget tidligere under den tidligere regering, dels på midler internt i regeringsapparatet, i administrationen, sådan at man hele tiden kan hævde, at man nu bruger flere penge.
Det synes jeg er lidt fejt, og det er i hvert fald meget ødelæggende for en ordentlig debat om, hvordan vi skal prioritere vores begrænsede midler.
Der er jo på ingen måde tale om en styrkelse af indsatsen.
Det, der er tale om, er, at man har nedlagt Grøn Information, som var en græsrodsbaseret organisation med henblik på at informere uafhængigt af erhvervslivet.
Den var stiftet af Forbrugerrådet, Danmarks Naturfredningsforening, Friluftsrådet osv. og baserede sig i stort omfang på en statslig bevilling, hvor der i øvrigt ikke fulgte nogen krav med.
Miljøministeren meldte engang i sommer, at han var indstillet på at sikre centerets overlevelse evt. med en lidt øget prioritering af sundhed.
Jeg opfattede det i og for sig på den måde, at det var centeret med dets uafhængighed og forankring i de grønne organisationer og forbrugerorganisationerne, miljøministeren lovede at sikre.
Nu har det vist sig, at det var fup og svindel, og jeg vil ikke vige tilbage for at kalde det for et løftebrud i forhold til Folketingets Miljø- og Planlægningsudvalg, for det, der var tanken eller i hvert fald er blevet tanken, er, at uafhængigheden i forhold til erhvervslivet er væk, at den grønne information er slagtet, og at man nu i stedet for laver en instans, hvor erhvervslivet har meget massiv indflydelse.
Jeg er helt enig med hr. Keld Albrechtsen i, at det selvfølgelig bliver handlingslammet, for medarbejderne i Grøn Information vil jo hele tiden sørge for hverken at komme i karambolage med de grønne organisationer og Forbrugerrådet eller komme i karambolage med den del af bestyrelsen, som er forankret i erhvervslivet.
Så er der jo ikke meget tilbage, man kan udtale sig om, andet end det, der er helt velkendt og ukontroversielt.
Det er jo lige præcis det, der er ikke brug for.
Det betyder også, at der, når almindelige forbrugere ønsker at få at vide, om de kan bruge
denne her shampoo til deres børn, om den her kosmetik er hensigtsmæssig,
om allergien kan skyldes den maling, der er brugt, nu ingen uafhængige steder er at ringe hen. Miljøstyrelsen har nedlagt sin kemikalietelefon, hvor forbrugerne kunne ringe ind og få Miljøstyrelsens vurdering, og nu er Grøn Information nedlagt.
Når den tvivl er skabt, er informationen jo ikke meget bevendt.
Så jeg synes, at det er under al kritik, at regeringen efter at have lukket Det Økologiske Råd, Naturrådet, Økonetværk nu kan føje et eksempel mere på listen, for nu har man også lukket Grøn Information.
Det eneste, der stort set er tilbage,
er Institut for Miljøvurdering med sin meget ensidige og besynderlige opfattelse af problemernes sammenhæng.
Så til sidst spørgsmålet om blokpolitik: Jeg synes, at hr. Jørn Dohrmann efterfølgende skal tænke sig rigtig godt om og finde ud af, hvad han mener med blokpolitik, tænke over, om det kan være blokpolitik, når et oppositionsparti med 12 mandater åbent fremsætter et forslag i Folketinget, eller om det er blokpolitik, når regeringen indkalder hr. Jørn Dohrmann til en kop kaffe, går jeg ud fra, og siger: Nu skal du bare høre, det her gør vi, og det har vi lov til, men sådan af hensyn til dig får du det at vide lidt før de andre. Så siger hr. Jørn Dohrmann tilsyneladende: Jamen det var da dejligt at få det at vide.
Tusind tak, nu er Dansk Folkepartis interesser opfyldt.
Det er jo indlysende, at hvis hr. Jørn Dohrmann havde sagt: Det dér er jeg enig i, jeg kræver ændringer dér og dér, og det vil jeg søge at sikre sammen med oppositionen, så havde hr. Jørn Dohrmann jo haft massiv indflydelse, fordi
regeringen havde været nødt til at rette sig efter ham
Men ikke så meget som et lille pip er der kommet.
Og dermed har hr. Jørn Dohrmann nu ansvaret for, at der ikke sker en yderligere styrkelse af indsatsen på miljø- og sundhedsområdet.
Sådan er realiteterne bare.
Tak til de velvillige partier, utak til de borgerlige partier, som ikke kan indgå i en ordentlig debat.
Jeg håber, at debatklimaet på et tidspunkt bliver bedre.