Per Dalgaard (DF), 2004-01-13:
Først vil jeg sige tak for redegørelsen til udenrigsministeren.
Det er en fyldig rapport, som efter min mening har visse udeladelser.
Det vil så fremgå af min tale
Europarådet er efterhånden en gammel institution, ca. 55 år, og man kan derfor spørge, om det stadig væk har sin berettigelse.
Opfylder det stadig væk sit oprindelige hovedformål, nemlig at få nationerne til at tale sammen på en anstændig vis frem for at bekrige hinanden
, hvis uoverensstemmelser opstår?
Netop den oprindelige tanke at tale i stedet for at slås var og er ganske smuk og er selvfølgelig den bedste vej ud af problemerne landene imellem.
Og selvfølgelig skal den opgave fortsættes.
Men der er også en anden passus i den oprindelige statut
fra 1949, som siden har fået en for mig uacceptabel drejning
Oprindelig stod der i statutten for Europarådet, da dette blev oprettet i 1949, og jeg citerer: »Regeringerne i kongeriget Belgien, kongeriget Danmark, Den Franske Republik, Den Irske Republik, Den Italienske Republik, storhertugdømmet Luxemburg, kongeriget Nederlandene, kongeriget Norge, kongeriget Sverige og det forenede kongerige Storbritannien og Nordirland er overbeviste om, at det er af afgørende betydning for bevarelse af menneskets samfund og civilisationen, at freden befæstes på grundlag af retfærdighed og internationalt samarbejde, som på ny bekræfter deres tillid til de åndelige og etiske værdier, som er folks fælles arvelod og den sande kilde til personlig frihed, politisk uafhængighed og til et styre hvilende på lov og ret, principper, som danner grundlaget for ethvert sandt demokrati.«
Det var den oprindelige tekst.
I den nyere udgave har man egentlig ændret denne passus.
Nu står der, og jeg citerer
: »Med andre ord skal medlemsstaterne forvalte og udvikle demokrati og menneskerettigheder. Det skal de gøre ved at samarbejde om at opbygge og udvikle landene som demokratiske retsstater og som socialt ansvarlige stater og ved at arbejde for Europas kulturelle identitet, der lægger vægt på det mangfoldige.« Hvad er nu det for noget?
»Lægger vægt på det mangfoldige«.
Det har aldrig været en formulering, der tidligere har været brugt af Europarådets fædre.
Det er helt tydeligt, at det er indført senere, og at det er hentet i de kulturradikales ordbog, som blot skal legitimere en masseindvandring i Europa. Men vi har ikke brug for en mangfoldighed af den slags, der viser sig i Europa i dag, hvor 90 pct. af indvandrerne etablerer sig i store parallelsamfund langt væk fra de demokratiske samfund, som egentlig var den oprindelige tanke for europarådsmedlemmerne, for disse mennesker, der kommer hertil, har valgt at slå sig ned i parallelsamfund, hvor kun islams formørkede kultur hersker.
Denne fordrejning af Europarådets oprindelige formål har desværre generelt set vundet større og større indpas i rådets arbejde og holdninger.
Et eksempel er åbningstalen fra Peter Schieder i anden session 2003, hvor han siger, at de har justeret deres mødekalender, så den tager hensyn til de forskellige religiøse grupperingers helligdage.
Hele hans åbningstale fra den tredje session i 2002 var én lang tale om, hvor overdrevne bekymringerne i Europa for masseindvandringen er, og den indeholdt bandbuller mod de partier, der taler de bekymrede borgeres sag.
Ikke et ord om den kulturelle konflikt, som denne indvandring medfører, og slet ikke, at årsagen til immigranternes problemer ligger i deres egen kultur.
hele tiden at fremføre, at USA er den store skurk i verden og som sådan den egentlige årsag til alle konflikter.
Her sætter Frankrig sit store fingeraftryk sammen med socialistiske grupper fra Tyskland, Belgien, England og Sverige.
Det er et yndet objekt at slå på USA.
Således er også den politisk korrekte, bedrevidende og fordømmende holdning blevet fremherskende i Europarådet.
selv om nogle dér har endog meget svært ved demokratiets basiselementer.
På den anden side skal der ikke herske tvivl om, at Dansk Folkeparti ved enhver given lejlighed vil bekæmpe denne politisk korrekte kulturradikale fordrejning af Europarådets formål.
Vi vil hele tiden søge at fremme Europas fælles arvelod baseret på den kristne kultur og afviser ethvert forsøg på at gøre denne verdensdel til et multikulturelt, kaotisk samfund, sådan som bl.a. åbenbart Europarådets præsident gerne ser det.
Med hensyn til hvorvidt der er flertal eller ej, eller om noget kan vedtages eller ej, så er det holdningerne, jeg taler om.
Jeg taler om de fremtrædende holdninger ud fra de kulturradikales ordbog, som går ud på, at det er synd for alle de mennesker, der kommer hertil, og at Europas befolkninger egentlig fuldstændig unødvendigt bekymrer sig om de ændringer, der sker i Europa.
Det er præcis den samme holdning, som vi kan se mange politiske partier her i Tinget
også har.
Om jeg skelnede mellem kristne og jøder?
Det har jeg ikke gjort bevidst.
Det, jeg taler om, er Europas kristne kultur, og for den sags skyld kan de i øvrigt for mig godt blive inkluderet i den.