Lone Dybkjær (RV), 2006-01-19:
Det er altså for billigt sluppet.
Det er for dårligt, at ministeren overhovedet ikke har de familietyper med i denne familieredegørelse, og ministeren gør heller ikke særlig meget ud af de socialt svage familier rent økonomisk set.
Men når ministeren oven i købet siger, at selvfølgelig skal vi have dem med, hvorfor er de handicappede så overhovedet ikke nævnt?
Hvorfor er de forældre overhovedet ikke nævnt?
Og hvorfor er det overhovedet ikke nævnt, at der kan være børn, hvis forældre er døde, eller hvad ved jeg?
Der er mange, der overhovedet ikke er nævnt.
Det er kun de 80 pct. helt almindelige familier, som jeg kalder dem, der er nævnt.
De sidste 20 pct. af familierne tager ministeren sig ikke af, og problemet med ressortopdelingen er, at vi – det har ministeren jo også været inde på – får en underlig socialpolitisk debat.
Men tingene hænger jo sammen, hvis familierne skal kunne fungere, og derfor synes jeg faktisk, det er for dårligt.
Men jeg vil sige, at jeg ikke sagde noget om en underlig socialpolitisk debat; jeg talte om en socialpolitisk debat.
Der er temmelig stor forskel på de to ting, og ordet underlig må stå for fru Lone Dybkjærs egen regning.
Der er mange ting, der ikke er nævnt i denne familiepolitiske redegørelse, som kunne have været nævnt, men nu har vi altså valgt at bruge nogle generelle, sammenfattende ord, der omfatter de familier, som har nogle særlige problemer.
Sådan er det.
Jeg synes, det er en meget interessant diskussion, men jeg noterer også, at familieministeren overhovedet ikke har svaret på de spørgsmål, jeg stillede.
Spørgsmålene var: Er familierne med kronisk syge børn også familier?
Er de familier, hvor børnene har syge forældre, også familier?
Hvad med handicappede forældre, der har børn, er det også familier?
Eller hvad med forældre, der har handicappede børn, er det også familier?
Det svarede ministeren overhovedet ikke på, så jeg vil godt spørge igen: Er det nogle særlige familier, der åbenbart skal have en særlig placering i det sociale regi, eller mener ministeren, at det også er en slags familier?
Når ministeren siger, at der står noget om udsatte børn, bliver jeg nødt til at sige, at de eksempler, jeg har nævnt, i hvert fald ikke falder ind under begrebet socialt udsatte børn, som der skal gøres noget for i daginstitutionerne.
Det er altså bare ikke nok for at få de familier til at fungere.
Men jeg tror, tiden var ved at være gået, og jeg var nervøs for at blive irettesat af formanden for ikke at stoppe, inden tiden udløb.
Selvfølgelig er de familier, hvor børnene eller for den sags skyld også forældrene er syge eller handicappede, også familier, og jeg har så stor respekt for mine politiske modstandere, at jeg ikke tror, der er nogen her i salen, som vil mene andet, end at de selvfølgelig også er familier.
Jeg tror, at hvis der overhovedet er noget, vi kan blive enige om i denne Folketingssal på tværs af alle partigrænser, er det da, at hvis der er nogen, vi skal støtte, er det de familier, hvor et eller flere medlemmer er syge eller handicappede.
Naturligvis er de familier, og naturligvis skal vi også føre familiepolitik for dem og gøre en indsats for dem.
Når vi taler børnehaver, er der nogle børn, som af forskellige grunde ikke kan få tilstrækkelig opbakning hjemmefra, måske fordi de har nogle forældre, der er ressourcesvage på grund af sygdom, mens andre børn måske selv er handicappede eller syge.
Det er i høj grad dem, vi skal tænke på, og jeg mener altså, de er omfattet af begrebet udsatte børn.