Nicolai Wammen (S), 2003-04-02:
Magten i dansk landbrug er efterhånden blevet samlet på meget få hænder, og med den magt er også fulgt kontrollen over en stor sum offentlige midler, nærmere bestemt omkring 550 mio. kr., som hvert år uddeles i de 17 promille- og produktionsafgiftsfonde.
Pengene kommer fra lovfæstede afgifter og er øremærket til forskning og udvikling.
til gavn for forbrugerne
Det skal de stadig, men det gør de desværre ikke i tilstrækkelig grad.
I 1970'erne var fødevaremarkedet præget af en mangfoldighed af mindre producenter, der nød godt af støttemidlerne til produktionen; men sådan ser det ikke ud længere.
Situationen er i dag sådan, at den store mejerigigant Arla Foods sidder stort set enerådigt på dansk mælkeproduktion, Danish Crown står i dag for slagtningen af ca. 92 pct. af de svin, der slagtes i Danmark, og 58,5 pct. af det samlede antal slagtninger på oksekødsmarkedet, og på det danske sukkermarked står Danisco for 99 pct. af det samlede salg af sukker.
Det betyder, at disse virksomheder har en afgørende indflydelse i fødevareerhvervenes interesseorganisationer og herigennem får lov til at indstille flertallet af bestyrelsesmedlemmer i promille- og produktionsafgiftsfondenes bestyrelser, og dermed er de også kommet til at sidde stadig mere tungt på pengekassen.
Med Arlas og Danish Crowns dominans åbner der sig en række gråzoner, hvor de to fødevaregiganter i ly af Fødevareministeriets billigelse har kunnet kontrollere store offentlige summer.
Den absurde situation i promille- og produktionsafgiftsfondene betyder, at de selvsamme personer i forskellige bestyrelser kan give penge med den ene hånd og tage imod med den anden.
Skulle man drage en parallel til den politiske verden, ville det svare til, at vi politikere skulle være den dømmende, den udøvende og den lovgivende magt i én stor pærevælling - en fuldstændig uhørt konstruktion.
Situationens alvor illustreres af, at Forbrugerrådet nu har trukket sig fra sine poster i fondene med den begrundelse, at de sad som gidsler og anstandsdamer, når landbruget delte penge ud - penge, som branchen i øvrigt havde fordelt inden møderne.
Forbrugerrådet ønskede således ikke længere at have et medansvar for beslutninger, som de ikke havde nogen reel indflydelse på.
Juridisk er sagen klar nok.
Det betyder, at almindelige habilitetsregler er gældende, og derfor kan man ikke sidde og bevilge sig selv og hinanden penge.
Ikke alene er det uhyre problematisk rent juridisk, men det er også moralsk og etisk forkasteligt, hvis tunge drenge sidder og bestemmer, hvor skabet skal stå, og uddeler økonomiske skulderklap til sig selv og hinanden. Socialdemokraterne finder denne fremgangsmåde uanstændig, og vi vil have sat en stopper for den.
Folketinget skal derfor i dag behandle et socialdemokratisk beslutnignsforslag, som skal sikre, at vi får et tidssvarende regelsæt, der står mål med samfundsudviklingen, så fordelingen af disse betydelige offentlige midler kan ske på en måde, der er til gavn for en alsidig fødevareproduktion og til gavn for forbrugerne.
Med dette forslag ønsker vi at rette op på problemerne.
Vi vil sikre, at fondenes virksomhed gøres mere gennemskuelig, vi vil sikre, at de små økologiske producenter får en forholdsmæssig del af fondsmidlerne, og vi vil sikre, at pengene kan målrettes mod de steder, hvor der er et særligt behov.
Der er for os at se ikke nogen som helst tvivl om, at dette er et område, der trænger til en grundig oprydning, og vi kan ikke leve med en ordning, der i realiteten gør, at de selvsamme uddeler og modtager penge.
Vi er selvfølgelig glade for de pæne ting, der er blevet sagt om forslaget.
Vi holder fast ved, at det er et utrolig vigtigt emne, og vi håber på en god udvalgsbehandling.