Tove Videbæk (KRF), 2003-05-20:
B 152 vedrørende uafhængig gældsrådgivning for private mener vi i Kristeligt Folkeparti er et godt forslag.
Vi ved, at det p.t. er ulidelig let at få lån på sit glatte ansigt i nogle banker, i nogle indkøbscentre, hos finansieringsinstitutter og mange flere steder.
Tilgængeligheden til lån er nærmest total i dag.
Det ser så utrolig enkelt ud, og det lyder så let: Lån 30.000 kr. på dit glatte ansigt, vi spørger overhovedet ikke, hvad du skal bruge dem til.
Det kan måske være godt for de familier og enkeltpersoner, som har brug for en ferie eller noget ekstra i boligen eller til børnene, men for personer, som er ludomaner, narkomaner eller lignende, er dette bestemt ingen fordel.
Det er disse personer, vi i Kristeligt Folkeparti tænker på i forbindelse med gældsrådgivning.
Disse personer skal bruge pengene til at tilfredsstille deres manier, deres trang til at spille eller deres trang til narkotiske stoffer.
Disse personers gæld vokser og vokser og vokser.
De har ikke så meget nytte af alt det, der står med småt
i kontrakterne og reglerne omkring låntagning.
Selv hvis de på et tidspunkt kommer ud af misbruget, ud af ludomanien og skal til at opbygge eller genopbygge et normalt familie- eller arbejdsliv, er gældsfælden smækket i for dem, og de står med en gæld på måske 100.000 kr. eller måske flere millioner kroner.
Fra Center for Ludomani hører vi om adskillige ludomaner, der kommer med gæld på flere millioner kroner.
Alene et kig på disse enorme gældsbyrder kan være nok til at få disse mennesker til at miste modet.
Alt for få af dem får mulighed for eller får hjælp til at klare deres gæld.
Således ved vi, at i dag får kun 30 pct. af de gældsramte mulighed for gældssanering i Danmark, resten, nemlig 70 pct., må leve videre under en ulidelig gældsbyrde, som de tynges ned af hver dag og måske aldrig bliver helt kvit.
Henvender de sig til banker, er disse måske ikke så interesserede i at hjælpe dem, og skal de have advokat- eller revisorhjælp, ja, så ringer kasseapparatet, og det har de naturligvis ikke råd til, men opgiver.
Mange af dem vil så spørge sagsbehandleren om hjælp, men denne er jo ikke økonomiekspert og kan ofte ikke hjælpe dem videre.
En bemærkning til det her med omklamringen fra samfundet: Vi må selvfølgelig sige, at det er folk selv, der skal henvende sig.
Det skal naturligvis ikke være det offentlige, der omklamrer dem og gør dem til klienter. I Sverige får 64 pct. af de gældsplagede gældssanering, og man har en kommunal budgetrådgivning.
Svenskerne kan få gratis hjælp hos budgetrådgivningen, som findes i alle større svenske byer, til at lægge budget, kontakte kreditorer og forberede eller gennemføre en gældssanering.
I Danmark er der ingen gratis hjælp til mennesker med en håbløs gæld, før en eventuel indledning af gældssanering.
I Danmark siger vi mere eller mindre, at gæld er en privatsag.
Men en eller anden form for hjælp i forbindelse med budgettering eller gældssanering ville jo kunne vise sig at være en stor økonomisk fordel, også for samfundsøkonomien, og det ville give de gældsramte større livskvalitet og mulighed for at løfte hovedet og spille en aktiv rolle igen i det danske samfund.
Jeg har fået henvendelser fra flere tidligere narkomaner og andre misbrugere, som ser deres gældsbyrde som et uoverstigeligt problem.
Kristeligt Folkeparti støtter forslaget og er enig i, at gældsrådgivning bør være uafhængig af socialforvaltningen og uafhængig af kreditorerne.
Det kunne f.eks. være i Forbrugerrådets regi, men andre modeller kunne også bruges.
Det vil vi ikke lægge os fast på i Kristeligt Folkeparti, men lad os, som fru Sandy Brinck nævnte det, se på
mulige løsningsmodeller under udvalgsarbejdet.
Hovedsagen er, at der kommer en gældsrådgivning, og at den er uafhængig.