Rikke Hvilshøj (V), 2005-04-29:
Tak for debatten.
Men det har også været en debat, som i hvert fald hos mig har medført lidt undren, fordi jeg synes, den i høj grad har været udtryk for manglende politisk ansvar.
Der har været meget snak om jurister her i dag.
Det burde ikke være nødvendigt at understrege det, men nu gør jeg det alligevel: Regeringens politik er at overholde de internationale konventioner.
Det har den hele tiden været, og det vil den fortsat være.
Regeringen følger løbende udviklingen og nye domme for at sikre, at vores retspraksis og vores lovgivning er i overensstemmelse med de internationale konventioner.
Det behøver vi ikke at nedsætte et særligt ekspertudvalg for, det gør vi løbende.
Der er en række af de ting, som er blevet sagt i ordførerdebatten, som jeg har lyst til at kommentere.
Jeg vil simpelt hen tage dem en for en – dem, jeg har bemærkninger til.
Fru Elsebeth Gerner Nielsen sagde i sin ordførertale for forespørgerne, at vi ved meget lidt om, hvad der foregår.
Den udtalelse undrer jeg mig over.
Jeg kan også konstatere, at Institut for Menneskerettigheder finder, at reglerne om ægtefællesammenføring lever op til de menneskeretlige krav om forudsigelighed med hensyn til konsekvenserne af reglernes anvendelse.
Både fru Elsebeth Gerner Nielsen og hr. Morten Østergaard fremhæver den kritik, der bliver rejst af 28-års-reglen og reglerne for statsborgerskab, og jeg synes sådan set det kan være regulært nok at være uenig i 28-års-reglen.
Det er en politisk uenighed, og lad os så tage den politiske diskussion.
Regeringen synes, at 28-års-reglen er en god regel.
Men Højesteret har faktisk fastslået, at man godt kan forskelsbehandle på baggrund af statsborgerskab.
Det er det Institut for Menneskerettigheder kritiserer og siger at man ikke kan.
Men det har Højesteret altså fastslået at man godt kan, og det er i overensstemmelse med internationale konventioner.
Fru Elsebeth Gerner Nielsen siger – og igen betragter jeg det som en politisk holdning: Det er helt fair, at enhver dansk statsborger skal have ret til at bo med sin ægtefælle i Danmark.
Det er som sagt en politisk holdning, og det har intet med de internationale konventioner at gøre.
De internationale konventioner siger ikke, at enhver statsborger har ret til at vælge, hvor vedkommende vil bo, og med hvem vedkommende vil bo.
Men lad være med at sige, at det handler om brud på de internationale menneskerettigheder.
Fru Anne-Marie Meldgaard har så en helt anden indgang til det her: Det handler kun om praksis, det handler slet ikke om politik.
den er der ingen problemer med.
Det handler om praksis.
Fru Anne-Marie Meldgaard nævner tre eksempler: fælles børn, bagatelgrænser og gen nemskuelighed.
Jeg har citeret fra udredningen, som jeg selvfølgelig også har læst grundigt igennem, og der har jo efterfølgende været en udveksling af synspunkter mellem Integrationsministeriet og instituttet på netop de områder, og den er alment tilgængelig.
Jeg tror, brevvekslingen ligger på nettet.
Det samme er tilfældet, efter at instituttet har fået en nærmere redegørelse for vurderingen i sager med fælles børn.
Her udtrykker man også tilfredshed og vurderer, at praksis er i orden.
Med hensyn til en bagatelgrænse har jeg altså svært ved at forestille mig, at et ekspertudvalg kan vurdere det spørgsmål.
Det er en politisk afgørelse, og gør det dog så til en politisk diskussion, om der skal lempes på reglerne, eller om der skal lempes på tilknytningskravet, men lad være med at skubbe et ekspertudvalg foran.
Jeg synes stadig, det står meget uvist efter debatten i dag, hvad det er, partierne bag den vedtagelse, vi skal stemme om på tirsdag, vil have ud af det ekspertudvalg.
Meldingerne er i hvert fald meget forskellige.
Socialdemokraterne har kraftigt understreget, at udvalget skal komme med forslag til ændringer af praksis og eventuelt – understreget eventuelt – af lovgivningen.
Det er fint nok, men det lægger vel op til, at ekspertudvalget kan komme med forslag til ændringer af lovgivningen, hvis det mener, at det er det, der skal til.
Så mangler jeg stadig svar fra Socialdemokraterne på dette spørgsmål: Hvis ekspertudvalgets vurdering er, at der skal ændres i lovgivningen, hvordan vil Socialdemokraterne så forholde sig til det?
Der må da være et formål med, at man nedsætter et sådant ekspertudvalg og giver udvalget i opdrag, at det skal komme med forslag.
Det må vel være, fordi man har tænkt sig at følge opfordringerne, det må vel være, fordi man vil sige, at det er de eksperter og ikke andre eksperter, man har tillid til.
Men det står stadig lidt hen i det uvisse for mig.
Det Radikale Venstres hr. Morten Østergaard synes jeg sådan set var meget mere klar i mælet, også angående de kritikpunkter, instituttet rejser.
Jeg er uenig i kritikpunkterne, men kritikken går på nogle af de helt grundlæggende ting i vores udlændingelov, nemlig 24-års-reglens sammenkobling med tilknytningskravet og 28-årsreglen.
Det er jo regulært nok, men hvad er det for nogle eksperter, man skubber foran sig?
Man kan jo bare sige, at man vil have de og de ændringer i udlændingeloven, og at man vil lempe udlændingeloven på de og de områder.
Det synes jeg sådan set er mere regulært.
Regeringen er ikke enig i det.
Vi synes, vi har en god udlændingelov.
Vi har fået styr på udlændingeområdet, og det har skabt en helt anden ro omkring udlændingepolitikken i Danmark og de opgaver med integration og alt muligt andet, som vi skal have løst.
Det er vi godt tilfredse med, og vi er altså af den opfattelse, at de internationale konventioner overholdes.
Det er vi meget optaget af, men det er vi overbevist om at de bliver.
Til sidst spurgte hr. Steen Gade, hvorfor regeringen ikke kan gå ind for en så lille ting som en årlig beretning.
I betragtning af disse sagers karakter ville det være meget ressourcekrævende, men Integrationsministeriet har tidligere tilkendegivet – og det bakker jeg sådan set op – at vi sagtens kan gå ind i overvejelser om, hvorvidt de retningslinjer, der ligger bag de konkrete afgørelser, kan blive offentliggjort.
Det synes jeg ville være glimrende.
Det er fint at diskutere, om vi kan skabe mere åbenhed, men min vurdering er, at hvis det skal være med en årlig beretning, sådan som der lægges op til, vil det med de ressourcer, der skal til, blive en meget tung opgave.