runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Søndergaard (EL), 2002-04-05:
Det er jo noget klynk.
Jeg var lige ved få tårer i øjnene, da jeg hørte hr. Skaarup sige, hvordan folk kastede sig over ham, bare fordi han stod her og forsvarede et fornuftigt forslag. Hr. Skaarup sagde, at Det Danske Center for Menneskerettigheder har fordømt enhver stramning af udlændingeloven.
Eller at hr. Skaarup siger: Hov, det var en svipser, der kom jeg lidt for langt ud.
Det er måske ikke ligefrem enhver stramning af udlændingeloven, der er blevet fordømt af Det Danske Center for Menneskerettigheder.
Der er de to muligheder, og i stedet for at stå og klynke, så vi sidder i vand til op over knæene, burde hr. Skaarup svare på spørgsmålet, og så burde hr. Skaarup svare på endnu et meget enkelt spørgsmål: Hvordan sætter forslaget en stopper for politisering?
Hvordan sætter dette forslag helt præcis en stopper for, at en centerdirektør eller en direktør med den funktion, som hr. Morten Kjærum har haft, kan udtale sig, som hr. Morten Kjærum har udtalt sig?
Hvordan præcis?
Søren Krarup (DF), 2002-04-09:
Det er præcis samme politiske korrekthed, som skriver § 266 b. Hr. Aage Frandsen sagde til mig en dag i Snapstinget, at han var udgået af en god grundtvigsk familie.
Kan det slet ikke bekymre en grundtvigianer, at man skal overvåge, hvad folk siger, og straffe dem for det?
Baggrunden kan vi sige, for alvoren i det spørgsmål, vi har stillet i dag, er jo også, at det er noget, der gælder over hele Europa.
Den politiske korrekthed ligger jo som en dyne over befolkningerne i Europa og truer med at udslette deres selvstændighed.
Jeg vil sige: En af de store danske sønderjyder var redaktøren af Flensborg Avis Jens Jessen. Han tilbragte 4 år i tysk fængsel, fordi han skrev noget, magthaverne ikke kunne lide, fordi han var dansk.
Havde han levet i dag, var han blevet frataget ordet og var virkelig blevet straffet, for via § 266 b har man en helt anderledes sanktionsmulighed.
Aage Frandsen (SF), 2002-04-09:
Jeg har ikke kendskab til, hvad Jens Jessen sagde i detaljer.
Det er klart, at han fremhævede det danske; det gjorde man dengang.
Om han gjorde det på en sådan måde, at det han sagde, hvis han havde levet i dag og havde sagt det samme, kunne komme ind under § 266 b, ved jeg ikke.
Men jeg tvivler nu lidt på det, for ét er en national ytring, men at det skulle give anledning til, at man forhåner andre!
Det, der ligger i § 266 b, er jo, at man forhåner andre.
Man behøver da ikke at fremhæve sig selv ved at nedværdige og forhåne andre, og det er det, der ligger i paragraffen.
Det gælder overvågning og det ene og det andet.
Der er masser af ting, man skal være enormt betænkelig ved.
Den personlige frihed skal være så uindskrænket som overhovedet muligt.
Ytringsfriheden, forsamlingsfriheden, alle de frihedsrettigheder, som vi har i henhold til grundloven, og som vi også har i henhold til den europæiske menneskerettighedskonvention, alle disse rettigheder skal vi slås for.
Men det betyder ikke, at man, hver eneste gang der bare er en antydning af en lille begrænsning, har et totalitært samfund.
Søren Krarup (DF), 2002-04-09:
Det skal blive meget kort.
Jens Jessen var som bekendt redaktør af Flensborg Avis, og det betød, at han befandt sig i et nationalt modsætningsforhold til den tyske besættelsesmagt eller til Preussen, der havde erobret Sønderjylland i 1864.
Havde han levet i dag, var hans pressevirksomhed blevet udlagt som national polemik, dvs. forhånelse.
Det var national polemik, men det kunne sagtens efter § 266 b eller af overvågningscenteret i Wien være blevet udlagt som utilstedeligt, fordi det var ensbetydende med at ytre en principiel kritik og et modsætningsforhold til Tyskland, som man ikke ville acceptere.
Helge Adam Møller (KF), 2002-04-09:
Godt, nu hørte jeg det, og jeg forstod det.
Det ville være tilladt at afbrænde flag.
Det ville også være tilladt, hvis der skete en terrorhandling i fremtiden, at gå ud på dansk tv og sige, at det var godt, at de slog 5.000 ihjel ovre i New York, hvorfor gjorde de det ikke med 15.000?
Det vil jeg opfordre alle til at gå ud og gøre, for det er det, amerikanerne, eller hvem man nu er imod, har fortjent. Jeg synes, det er rigtigt, at den slags ting er strafbare.
Det er et lille indgreb i ytringsfriheden, ja, det erkender jeg,
men det er altså den balance, vi lægger lidt forskellig vægt på.
Vi finder altså, at der er visse former for overtrædelser, hvor det er så groft eller så alvorligt eller så skadeligt, at vi bliver nødt til at have nogle straffebestemmelser for det.
Men jeg tror, at vi alligevel har en del forståelse for, eller forstår hinandens synspunkter uden at komme til den samme konklusion.
Men må jeg bare sige som afslutning på det sidste, hr. Søren Krarup sagde, nemlig det med en del mennesker, som er bange for eller ikke tør eller frygter, at hvis de har den ene eller den anden holdning, så kan de eventuelt forfølges efter § 266 b, at jeg er overbevist om, at det er sådan, og det er synd, og det er ærgerligt, for det er jo ikke det, der står i § 266 b.
Nu sidder der måske et par hundrede tusinde mennesker og ser det her på DK4, og der står jo udtrykkeligt, at det skal være en gruppe af mennesker.
Man skal direkte true dem, forhåne dem eller nedværdige dem.
Man har lov til at sige om en svensker, hvad man vil, og en fynbo, hvad man vil, om en dansker, hvad man vil, eller om en palæstinenser eller amerikaner.
Men hvis man direkte siger, at samtlige svenskere er ... og forhåner dem eller nedværdiger dem, så er man i uoverensstemmelse med § 266 b.
Men en individuell ytring om enkelte mennesker, hvad enten de er sorte, hvide, gule eller grønne, jyder eller sjællændere, har man da lov til at komme med.
Jeg ved godt, at det er der mange, der tror, at man ikke har og kan blive strafforfulgt, men så lad os dog få sagt fra denne talerstol, at det gælder ikke.
Vi har faktisk en kolossalt stor ytringsfrihed i Danmark, men der er enkelte områder, hvor vi som sagt efter konservativ opfattelse direkte forhåner eller nedværdiger andre mennesker eller befolkningsgrupper.
Det synes vi er uacceptabelt, og derfor siger vi nej til det her forslag.
Søren Krarup (DF), 2002-04-09:
Det er også i et forsøg på, om jeg så må sige at komme på helt klar talefod med hr. Helge Adam Møller, for det er muligt, at jeg har udtrykt mig uklart.
Det ligger jo også i lovforslagets bemærkninger, at naturligvis er det, vi siger om ophævelse af § 266 b, ikke ensbetydende med, at man ophæver injurielovgivningen.
Og at man står til ansvar for sine handlinger eller sine ord over for domstolene, er netop det, vi understreger.
Det er ikke sådan, at der er bestemte meninger, der er gjort ulovlige, og at man retsforfølger meninger ved hjælp af politiet.
Det er jo det, man gør nu.
Jeg har faktisk i snart 20 år haft erfaringer med folk, der har ytret samme kritik af den katastrofale indvandring som jeg, og som siger til mig, ringer til mig, skriver til mig: Vi er helt enige med dig, men vi tør ikke sige det.
Det er ikke værdigt i et folkestyre, og det er bl.a. § 266 b's skyld.
Jesper Langballe (DF), 2002-04-09:
Ja, nu begynder samtalen jo at ligne noget, synes jeg.
Jeg vil gerne sige til hr. Helge Adam Møller, at det var en misforståelse.
Jeg har ikke sagt, at enten er der hel og fuld frihed, eller også er der slet ingen frihed.
Der er altid, når friheden er sat af ansvaret, begrænsninger på friheden. Må der f.eks. ikke være den begrænsning, hr. Helge Adam Møller lige nævnte, eller den, jeg havde mulighed for at nævne i et spørgsmål til statsministeren i formiddags, om
ikke der var god mening og konsekvens i, at en imam Abu Laban, der opfordrer til hellig krig her i Danmark, øjeblikkelig blev udvist eller retsforfulgt
Det kunne jeg så godt tænke mig at spørge hr. Helge Adam Møller om.
Men det, jeg sagde, var, at hvis man på forhånd sikrer sig imod frihedens misbrug, så er der ingen frihed. Hvis man sikrer sig imod frihedens misbrug, er der ingen frihed.
Det, man skal, er at løbe den risiko.
Hvorfor?
Fordi så har man mulighed for at sige skidtet imod i stedet for at skride ind med tvang og straf.
Søren Krarup (DF), 2002-04-09:
Det skal blive meget kort.
Det, jeg ville sige, var, at § 266 b ville have givet de tyske myndigheder den mulighed, de søgte efter, for at få lukket munden på ham.
Det er det, at en sådan paragraf giver magthaverne al mulighed, fordi de altså kan mistænkeliggøre en hvilken som helst i dette tilfælde national ytring som ensbetydende med netop det, der kaldes racisme.
Det er derfor, man skal sondre meget skarpt i et retssamfund imellem holdning og handling, og i det øjeblik, man overskrider denne grænse, er man på vej ind i det totalitære, selv om man siger: Jamen vi er da ikke totalitære.
Tankegangen er totalitær, og selv om man henholder sig til alle mulige bekendelser og besværgelser, fører nu engang en ganske bestemt handling bestemte konsekvenser med sig.
Selv om jeg absolut ikke har evner som pædagog, vil jeg lige understrege, hvad det faktisk var jeg sagde.
Det vil sige, at man straffes for sine handlinger, men at blive straffet for sine ord er til syvende og sidst noget, som hører hjemme i et totalitært samfund.
Derfor er det, at muligheden for misbrug af ord skal være til stede, og at det misbrug af ord med vrøvl og løgn kun kan bekæmpes med ord, og det er det, der er helt afgørende.
Jesper Langballe (DF), 2002-04-09:
Det har gentagne gange i denne debat og sidst af hr. Aage Frandsen været sagt, at man må skelne imellem det at modsige folk og at forhåne dem, altså at § 266 b ikke var et forbud
mod bestemte synspunkter, men at det var et forbud mod at forhåne bestemte mennesker.
Jeg forstår udmærket den sondring, men det viser sig jo, at i praksis kan den ikke opretholdes.
Der er et godt, gammelt ord, der hedder, at man skal gå efter bolden i stedet for manden, men som vi kender det fra fodboldbanen, ved vi, hvor svært det er at holde adskilt, og især ved vi, at det gang på gang bliver tolket sådan, at går man efter bolden, er man i virkeligheden gået efter manden.
Vi ser gang på gang, hvordan f.eks. et opgør med islamisk fundamentalisme, et opgør med begreber som jihad osv. bliver udlagt af ikke bare muslimer, men sandelig også af hele den politiske korrekthed som en forhånelse af en bestemt gruppe.
Derfor er det, at ingen lovparagraf må åbne for den sluse i praksis.
Jeg vil takke for et ordførerindlæg, som der var en saglig interesse i, og især dette, at trusler, som formentlig på forhånd - i hvert fald efter vores retsopfattelse - er noget ulovligt, kan straffes, men ikke dette gummibegreb, der hedder forhånelser.
Fru Line Barfod taler om den debat, der brød frem omkring valgkampen, hvor jeg jo egentlig vil sige, at det, der var tale om dér, var, at man havde prøvet at lægge låg på en gryde, og så kogte den simpelt hen over.
Men jeg vil gerne spørge fru Line Barfod: De handlinger, der har været øvet fra både indvandreres og fra indvandrerfjenders side, afbrænding af asylcentre osv., den slags afskyelige ting, som vi er enige om at tage afstand fra, kunne de ikke være udtryk for, at man havde tvunget debatten til at gå under jorden, bl.a. gennem § 266 b's kriminalisering af visse meninger og holdninger?
Så vidt jeg er orienteret, og så vidt jeg husker, skal det nok være rigtigt, hvad hr. Aage Frandsen siger med hensyn til de domme, der er faldet.
Jeg kan i hvert fald ikke huske nogen domme, der har været urimelige, men jeg kan huske, at der ved politianmeldelser af overtrædelse af § 266 b har været ført en ren terrorkampagne, hvor man har forsøgt ved hjælp af politianmeldelser at terrorisere og dreje den politiske debat.
Hr. Aage Frandsen kan heller ikke synes, det er tilfredsstillende, at en paragraf simpelt hen inviterer til, at man fører chikanesager mod politiske modstandere.
Aage Frandsen (SF), 2002-04-09:
Folk kan jo henvende sig til politiet og sige, at her mener man, at noget er galt, her er der en overtrædelse, men folk kan jo ikke selv føre sagerne.
Det er så politiet, der rejser sagen, og der ved jeg ikke, om man kan sige, at politiet måske bruger for mange ressourcer på det.
Jeg aner det ikke.
Men det, at folk henvender sig til politiet og siger: Her er en, der har overtrådt § 266 b, betyder jo ikke, politiet skal rejse sagen.
Det er da muligt, at politiet skulle bruge færre ressourcer på det.
Jeg aner det ikke.
Men det afgørende er jo altså, at det er politiet og ikke borgeren, der rejser sagen, for det er jo i henhold til straffeloven; det er jo på statens vegne, man rejser sagen, og det vil sige, at det er politiet og ikke borgeren, der gør det.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2002-04-09:
Jeg tror, det er første gang, vi har haft en så konstruktiv og lidet skinger tone på i denne meget vigtige debat, og jeg vil også godt kvittere fru Line Barfod for en velgørende åbenhed.
Derfor vil jeg godt spørge fru Line Barfod, der siger, at vi skal tage afstand fra diskrimination, og måske endda vil have en bestemmelse om det: Jamen hvad er så det?
Vil fru Line Barfod være med til at bekæmpe den tendens, jeg synes der har været i denne her udlændingedebat, til, at man skyder hinanden motiver i skoene, og i stedet gøre, som vi prøver i dag: at nå ind til sagens kerne og få diskuteret, hvor vi er enige, og hvor vi er uenige?
Line Barfod (EL), 2002-04-09:
Jeg vil lige tage det sidste først og sige til fru Birthe Rønn Hornbech, at jeg meget gerne vil være med til at lade være med at skyde hinanden noget i skoene og nå frem til:
Og herunder sikre, at vi får gjort noget ved de diskriminationsproblemer, der gentagne gange er blevet dokumenteret, bl.a. på arbejdsmarkedet og i forhold til unges muligheder for at gå i byen, og se på: Hvad er problemet, og hvad kan vi gøre for at løse det?
Er der et behov for at ændre noget i lovgivningen, så vi kan gøre noget ad den vej?
Er det en øget politiindsats, eller hvad er det, der skal til?
Er det mere oplysning, der skal til, og hvad skal vi gøre?
Det vil vi gerne være med til at se på.
Så i forhold til spørgsmålet om trusler: Trusler over for enkeltpersoner er allerede kriminaliseret i dag i straffeloven.
Det, vi gerne vil fastholde, er, at trusler over for grupper også fortsat skal være kriminaliseret, og det ville forsvinde, hvis man bare ophævede hele bestemmelsen.
Derfor vil vi gerne ændre bestemmelsen, så det fortsat er kriminaliseret,
Om debatten: Jeg mener ikke, at det kun har været under valgkampen, debatten har bevæget sig langt ud på overdrevet.
Jeg mener også, det har været længe inden, og derfor mener
jeg bestemt ikke, der har været lagt noget låg på nogen gryde.
Tværtimod mener jeg, at der har været fremsat en række holdninger og tilkendegivelser, som har pustet til ilden.
Jeg påstår ikke, at der er politikere, der bevidst har opfordret til brande eller andet, men som jeg sagde: Når man sår fremmedfrygt, har man altså også risikoen for at høste fremmedhad, og jeg mener, det er det, vi har set.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2002-04-09:
Til det her med trusler mod grupper: Jeg ved ikke helt, hvordan jeg selv ville formulere det, men jeg synes også, det er værd at diskutere.
Men jeg vil godt spørge den anden vej: Når arabere truer kristne i Danmark, er det så også med i fru Line Barfods betragtninger om trusler mod andre og mod en gruppe?
Line Barfod (EL), 2002-04-09:
For mig er det fuldstændig underordnet, om trusler mod en gruppe kommer fra den ene eller fra den anden, og om det retter sig mod den ene gruppe eller mod den anden gruppe.
Vi må se nærmere på, hvordan man præcis kan udforme sådan en bestemmelse, og også på, hvad det er for nogle grupper, der skal være omfattet.
Nu talte hr. Helge Adam Møller tidligere om, at jyder og fynboer osv. ikke er omfattet af bestemmelsen i dag, og man kan diskutere, om det er nødvendigt, at de fremover bliver omfattet af bestemmelsen omkring trusler, men i hvert fald skal vi ind og se på, hvordan vi kan udforme bestemmelsen, så trusler mod grupper vil blive omfattet.
Og der er det fuldstændig underordnet for os, hvad vej truslerne går; man skal ikke gå og true hinanden.
Jann Sjursen (KRF), 2002-04-09:
Kristeligt Folkeparti kan faktisk i det store og hele tilslutte sig de argumenter, som justitsministeren havde for at afvise lovforslaget fra Dansk Folkeparti.
Vi kan heller ikke støtte lovforslaget, selv om vi selvfølgelig synes, det er på sin plads endnu en gang at tage debatten omkring § 266 b. Men som ministeren sagde, finder vi faktisk ikke, at ytringsfriheden i al væsentlighed er begrænset af § 266 b, sådan at man f.eks. ikke kan føre en udlændingedebat.
Vi mener, at paragraffen er nødvendig i forhold til at beskytte også det enkelte individ mod det, vi vil kalde overgreb - også af holdningsmæssig karakter, selv om jeg er enig med forslagsstillerne i, at man selvfølgelig, som det hidtil er fremgået af debatten, når man debatterer ytringsfrihed, bør være meget nøjeregnende med at skelne mellem holdning og handling.
Vi er også enige med justitsministeren i, at det vil være meget uheldigt, hvis Danmark efter 30 år med racismeparagraffen skulle ophæve den på nuværende tidspunkt.
Det vil i sig selv være et uheldigt signal.
Men først og fremmest vejer det tungt for Kristeligt Folkeparti, som det også under debatten er blevet påpeget af flere ordførere, at Folketinget i 1970 på baggrund af drøftelserne omkring implementeringen af FN's racediskriminationskonvention fra 1965 fandt, at det var nødvendigt med lovændringer, hvis Danmark skulle tiltræde konventionen og implementere den i dansk lovgivning.
Det sidste er vel faktisk det ultimative også i forhold til, at vi mener, at det ikke kan komme på tale at stryge § 266 b, sådan som forslagsstillerne foreslår i dag. Vi når altså frem til samme konklusion, som regeringen gør, og jeg synes egentlig, at ministeren på udmærket og afbalanceret vis fik afvist lovforslaget her i dag, og det vil vi altså også gøre fra Kristeligt Folkepartis side.
Søren Krarup (DF), 2002-04-09:
Jeg tror nok, det er skik og brug, at man takker for debatten.
Det vil jeg også gøre, og så vil jeg sige, at jeg naturligvis har fuld forståelse for, at der er mange, som i øjeblikket er bange for at afskaffe § 266 b.
Danmark står som bekendt lige foran at skulle overtage formandskabet i EU, og under disse omstændigheder vil regeringen være forsigtig med at lægge sig ud med den politiske korrekthed i Europa.
Da forholdet jo tillige er, at denne politiske korrekthed i Europa er meget massiv og meget missionerende - tænk bare på overvågningscenteret i Wien, eller tænk på Kommissionens monotone forslag til bekæmpelse af racisme og fremmedhad - kan ingen undre sig over, og heller ikke jeg, at betænkelighederne og forbeholdene har været mange i denne debat.
Men som jeg har sagt tidligere: Ingen, der kan og vil tænke, kan tage fejl af denne lovparagrafs tendens og sigte.
Lad det stå fast.
Om selve sagen, om princippet eller det egentlige indhold i paragraffen hersker der ikke tvivl.
Sagens soleklare karakter er ikke ensbetydende med politisk mod og vilje til at ophæve ufriheden og genindføre friheden.
Det har jeg som sagt fuld forståelse for i en situation, hvor den danske regering skal møde det hjernevaskede, politisk korrekte europæiske establishment, og jeg har ikke noget ønske om at bringe danske ministre i forlegenhed i en sådan situation.
De politiske realiteter i et stadig mere totalitært tænkende EU kommer vi ikke uden om.
Men tilbage står altså den egentlige realitet, nemlig paragraffens tankegang og tendens.
Tilbage står den ubestridelige kendsgerning, at § 266 b i straffeloven udgør et anslag imod åndsfriheden og dermed imod folkestyret, og jeg er overbevist om, at denne erkendelse vil brede sig så meget - også i et hidtil ensrettet Europa, hvor svenske tilstande efterhånden vil blive afløst af danske tilstande - at det ender med paragraffens ophævelse.
Lad os glæde os over, at med folketingsvalget den 20. november 2001 udgør vi fortroppen i Europas åndelige røre.
Lad os glæde os over, at den vilje til at sige nej til den politiske korrektheds undertrykkelse, som det danske folketingsvalg repræsenterede, også begynder at gøre sig gældende andre steder i Europa.
Lad os glæde os over, at frihedsviljen og respekten for et folks selvstændighed og førstefødselsret breder sig, mens den politiske korrekthed er på tilbagetog.
Når denne proces er fuldført, og tiden er moden, vil ensretningens og den åndelige undertrykkelses instrument § 266 b kunne blive ophævet. Jeg er sikker på, at det sidste ord ikke er sagt i denne sag.
Jeg er fuld af fortrøstning, og jeg glæder mig over de mange saglige og udmærkede indlæg, der har været i denne debat.
Jeg er lige ved at sige, at jeg ligefrem kan glæde mig over Enhedslistens ordfører, og det havde jeg egentlig forsværget på forhånd.
Line Barfod (EL), 2002-04-09:
Jeg skal bare for god ordens skyld gøre opmærksom på, at når vi ønsker, at man skal sikre ytringsfriheden mest muligt, har det intet at gøre med, at vi mener, at man skal forsvare
nogens førstefødselsret eller noget andet i den stil, eller at vi mener, at danske folketingsvalg er udtryk for, at nu marcherer friheden fremad eller noget andet i den stil.
Det er en videreførelse af den konsekvente holdning, vi har haft i mange år om, at de grundlæggende menneskerettigheder er vigtige at forsvare.
Det mener vi fortsat.
Helge Adam Møller (KF), 2002-04-09:
Hr. Jesper Langballe siger - nu prøver jeg at huske det rigtigt, jeg fik ikke noteret det nøjagtigt - at hvis der ikke helt og fuldt er ubetinget frihed, så er der ikke nogen offentlig debat.
Det var citeret efter hukommelsen.
Det er da vist trods alt ikke rigtigt, for nu har denne paragraf været gældende siden 1971.
Man kan sige, at der burde være endnu mere debat, det kan være et synspunkt, det accepterer jeg.
Men hvis jeg så går over til hr. Søren Krarup, der siger, at misbrug af ord er en tom, retorisk handling - det er vist rigtigt citeret ...
Men hvis det var noget, der skulle betyde det, så er jeg ikke enig, fordi jeg tror, at det for de mennesker, eller som loven siger: grupper af mennesker, som direkte bliver truet eller forhånet - det er jo de ord, der står i loven, man skal true dem eller nedværdige dem eller forhåne dem, kun i disse tilfælde er det strafværdigt - ikke bare må være en tom, retorisk handling.
Men hvis jeg har misforstået det, så vil jeg meget gerne belæres og prøve at svare på det, der var hr. Søren Krarups ærinde.
Aage Frandsen (SF), 2002-04-09:
Uanset at hr. Søren Krarup og hr. Jesper Langballe gentagne gange siger, at vi skal skelne mellem holdninger og handlinger, er det altså vigtigt at understrege, at der også er noget, der hedder ytringer, og det er dem, vi taler om, og det er alene ytringer, som har den karakter, at man forhåner, nedværdiger og truer.
Det er kun det, det drejer sig om.
Derfor er det altså også urimeligt i forhold til debatten, at man hele tiden fremstiller det, som om man ikke har ret til at sige noget bestemt.
Hvis der er nogle mennesker, der har følt, at de ikke har kunnet sige en række ting, så vil jeg egentlig gerne se, hvad det er for noget, de gerne ville have sagt. Hvis man ser på de domme, der er afsagt, vil jeg også gerne se: Er der nogen af disse domme, der er afsagt, som giver anledning til, at man må sige: Nu er der en kæmpestor risiko eller bare en lille risiko for, at ytringsfriheden er i fare på grund af de domme, der er afsagt?
For det helt afgørende er jo nemlig, at vi har en lovgivning og vi har domstole, som har brugt og tolket lovgivningen inden for den ramme, som Folketinget - første gang i 1971 - har afsat.
Jesper Langballe (DF), 2002-04-09:
Ja, det er sådan set i samme tankespor.
Hr. Helge Adam Møller sagde, at grænsen for friheden går, hvor nogen misbruger den.
Det kunne jo være et udsagn, der i og for sig bekræftede en af grundlovsfædrene, Monrad, der sagde: »Friheden går altid til grunde ved sine egne udskejelser.« Men spørgsmålet er: Hvad gør man så ved det?
Hvad gør
man rent praktisk for at forebygge det totalt?
Det kan man kun gøre på én måde, nemlig ved at sætte hele befolkningen i fængsel på forhånd og afskære demnfra at sige noget.
Hvis ikke man tør løbe misbrugets risiko, så er der slet ingen frihed, så er der ingen offentlig debat.
Det synes jeg egentlig må være logisk, vil jeg sige til hr. Helge Adam Møller.