Frank Aaen (EL), 1999-12-09:
Vi har at gøre med et emne, som er utrolig alvorligt, men hvor vi også samtidig ikke er helt sikre på, hvad vi kan gøre for at gøre det bedre, end vi gør i dag.
Vi er stadig væk ved at undersøge mulighederne.
F.eks. det, vi diskuterer i dag - systematisk screening - er der stor debat blandt lærde om, hvor meget giver i øget helbredelse.
Hvor meget mere livskvalitet får vi ud af det for indsatsen?
Det er en stor debat, jeg ikke mener, vi politikere er ret meget i stand til at tage stilling til.
Derfor har vores tilgang til det her været - og grunden
til, at vi i sin tid støttede det beslutningsforslag, der er baggrunden - at vi ønskede at sikre, at kvinder, der mente, det ville give dem større sikkerhed at få en undersøgelse, uden videre skulle have adgang til at få en sådan undersøgelse.
Det har været vores væsentligste tilgang til området.
Der skulle ikke være noget med, at man på nogen måde skulle ned og stå og tigge hos lægen.
Man skulle have umiddelbar og hurtig adgang til en undersøgelse, hvis man var usikker og mente, man kunne få en større vished gennem en sådan brystundersøgelse.
Derfor har vi også hele tiden sagt, at det skulle være et tilbud og ikke noget, man påduttede folk
Derfor vil jeg i dag ikke tilslutte mig det, der står i lovforslaget, som jeg forstår teksten, at man pr. automatik fra en kvindes 50. år hvert andet år sender et brev og siger, du kan blive undersøgt.
Jeg er bange for, at vi dermed opnår det modsatte af det, der var vores baggrund, nemlig at for mange mennesker bliver unødigt nervøse og måske får en undersøgelse, vi ikke engang er helt sikre på giver det resultat, som vi stiller dem i udsigt.
En anden variant at gøre det på er, at man siger, at når man fylder 50, får man brevet og kan tilmelde sig; at man jævnligt annoncerer med, at tilbudet eksisterer, men at man undlader pr. automatik at sende et brev til alle, bare fordi de er fyldt 50.
Det vil vi i hvert fald godt rejse som en diskussion i udvalgsarbejdet.
Og jeg synes også, vi skal have mulighed for at høre reaktioner udefra på det.
Derfor vil jeg også anbefale, at det her ikke er noget, der hastes igennem.
Da det alligevel er noget, der tager tid, fordi kapaciteten endnu ikke er til stede, kan vi lige så godt give os god tid til at tale med dem, det vedrører, og ikke bare køre det igennem her på stedet.
Det er rigtigt, som det har været sagt i debatten, at det var Enhedslisten, der krævede, at der ikke måtte være nogen øvre aldersgrænse.
Vi er helt bekendt med, at faren for, at en brystkræft udvikler sig meget hurtigt, er faldende med alderen, og at det formentlig ikke giver meget ekstra livskvalitet for nogen at lave massive forebyggende undersøgelser, når vi kommer op i den allerøverste ende af levetiden.
Men vi er principielt imod, at man laver aldersdiskrimination inden for sundhedsområdet, og vi skal også regne med, at folk lever længere og længere.
Derfor er vi imod, at man laver sådan en grænse på 69 år; det vil vi ikke være med til.
Jeg forstår godt argumentet, at hvis man sender en 80-årig, en 82-årig og en 84-årig breve om det her, så er det formentlig med til at gøre vedkommende unødig angst, men det hænger også sammen med det, jeg sagde før: Vi synes ikke, man automatisk skal skrive ud til mennesker hvert andet år.
Man skal skrive ud til dem, der har tilmeldt sig.
10 år - som jeg tror, det også var fru Yvonne Herløv Andersen, der var inde på - er meget lang tid.
Er det muligt at gøre det hurtigere, så skal tilbudet selvfølgelig gennemføres hurtigt og i alle amter, for det er naturligvis en urimelighed, at bor man i ét amt, så har man muligheden, bor man i et andet, så har man ikke. Vi så gerne, der skubbes på, men det skal selvfølgelig - og det er blevet sagt fra første dag - være sådan, at vi ikke skader behandlingen af dem, der er konstateret syge.
Derfor skal der selvfølgelig gives tid til at udvide ressourcerne, men gerne hurtigere end det, der er lagt op til.