runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Dahlgaard (UP), 2000-11-23:
Hr. Arne Melchior anser jeg for at være den største halalhippie her i Folketinget.
Hr. Arne Melchior vil formentlig ikke medgive - men han kan få lejligheden nu - at han ved sin belærende facon og ved mere eller mindre direkte at kalde folk, der påpeger problemer i forbindelse med indvandrere og flygtninge, for racister prøver at stoppe en debat, som dermed er blevet forsinket 15-20 år, og som nu eksploderer.
Jeg vil gerne på vegne af mig selv fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget finder, at Danmarks Statistiks indvandrerprognose fra 1997 er et nyttigt element i grundlaget for den fremtidige udlændingepolitik og ønsker denne prognose ajourført hvert femte år. Folketinget ønsker en åben, sober og fordomsfri debat om indvandring og flygtninge og tager afstand fra de »halal-hippier«, som med beskyldninger om racisme forsøger at stoppe enhver debat om de problemer, som knytter sig til indvandringen fra den tredje verden.«
Begrebet halalhippie stammer fra folketingskandidaten fra Det Radikale Venstre - man tror jo, det er løgn - som har skrevet en bog, hvor han bruger begrebet halalhippie om de mennesker i den offentlige debat, der fører sig frem, og som ikke ser noget som helst problem i forbindelse med indvandring og flygtninge, og som nærmest i realiteten optræder som en slags omvendte racister, hvor danskerne er frygtelige, men hvor der ikke er noget som helst problem med dem, der kommer fra den tredje verden.
På den måde ødelægger man en debat og prøver at stoppe den og gøre den vældig polariseret, og det er en rigtig dårlig ting.
Der er tale om fremmedfrygt mange steder, men der er også tale om reelle problemer, både for dem, der kommer fra helt andre kulturer og hertil, og for dem, der bor her i landet og får dem fra andre kulturer ind.
Det er bl.a. hr. Arne Melchiors skyld, det er min helt bestemte opfattelse.
Henrik Svane (RV), 2000-11-23:
Er det rigtigt opfattet og forstået, at det er den første dag?
Når jeg spørger om det, er det, fordi vi jo fra Det Radikale Venstres side har været interesseret i at se på, om vi kan skabe en opblødning her for de mennesker, der sidder igennem længere tid, mens deres sag behandles, før de får endeligt asyl og dermed så får opholdstilladelse og arbejdstilladelse.
For det er netop den problematik, som vi har været meget optaget af, og som vi også kommer ind på senere i dag, omkring kriminelle asylansøgere, hvor vi har et kontingent fra tidligere SNG-lande for øjeblikket, som virkelig har været med til at ødelægge vores asylsystem, fordi de tilsyneladende er fupasylanter.
Man kan vel ikke forestille sig, at sådan en type asylansøgere bare den første dag, han eller hun bad om asyl, skulle have en arbejdstilladelse.
Jeg vil godt lige bede hr. Jann Sjursen om at uddybe det.
Lone Yalcinkaya (CD), 2000-11-24:
Der kan da ikke være nogen tvivl om, hvad CD mener om det administrative bøvl for de danske virksomheder.
Det skal minimeres.
Vi har tidligere i dag behandlet
erhvervsministerens lovforslag om LetLøn.
Som det også fremgik, er CD meget positiv over for dette forslag.
Det er vi over for alle forslag, der gør hverdagen lidt lettere for de små virksomheder, så de kan bruge deres sparsomme ressourcer på at udvikle, producere og sælge deres produkter.
Men hvad nytter det at forenkle på Erhvervsministeriets område, når Arbejdsministeriet blot lægger endnu flere fjollede byrder på virksomhederne?
Det kan virke som en håbløs kamp mod overmagten.
Ukrudt forgår ikke så let.
Hver gang man har fjernet noget et sted, kan man efterfølgende blive vidne til, at der kommer noget nyt op andre steder.
Når emnet er det offentliges styring - i dette tilfælde arbejdsmiljø - er CD's holdning klokkeklar.
Man skal være konsekvent over for syndere, og de skal ikke have lov til at tjene penge på bekostning af medarbejdernes sundhed og trivsel. Derimod skal man ikke glemme små som store virksomheder, som har tingene i orden.
Dette bliver nævnt som eliteordning for den offentlige kontrol.
Dette har CD bl.a. arbejdet med i forbindelse med finanslovaftalerne for 1999 og 2000.
Hvis man opdeler virksomheder, er der først dem, som har viljen og evnen til at skabe et bedre arbejdsmiljø.
De skal have lov til at være i fred.
Når de her i dette tilfælde har alt i orden, skal de ikke ydermere kontrolleres og bebyrdes med overflødig papirgang.
Så er der dem, som har viljen, men ikke evnen, og de skal hjælpes i gang og have rådgivning.
Og så er der problembørn, som hverken har evnen eller viljen, dem skal vi naturligvis nøje holde øje med.
Det er dem, vi skal koncentrere os om i stedet for at bruge kræfterne på dem, der i forvejen har tingene i orden.
Der er sket noget på området, men vi mener, at der skal mere fokus på unødvendige byrder for helt små foretagender.
Derfor støtter vi elementerne i dette beslutningsforslag.
Annette Jørgensen (DF), 2000-11-24:
Beslutningsforslaget handler om at lette de administrative byrder for virksomhederne.
Loven af 10. juni 1997 påførte virksomhederne en betydelig bureaukratisering af arbejdsmiljøet og pålagde virksomhederne flere omkostninger.
Det fremsatte beslutningsforslag lægger nu op til at hæve grænsen til 10 ansatte for, hvornår virksomhederne skal etablere en sikkerhedsorganisation.
Endvidere lægges der op til at ophæve den obligatoriske skriftlige arbejdspladsvurdering i lov om arbejdsmiljø for virksomheder med under fem ansatte.
Dansk Folkeparti synes, det er et godt forslag og kan støtte dette.
Ole Sohn (SF), 2000-11-24:
Jeg vil gerne sige, at jeg synes, det er et ædelt formål, at Venstre og De Konservative kommer med et forslag om regelforenkling og afbureaukratisering.
Det skal vi arbejde for i alle sammenhænge.
Men når man læser forslaget igennem, er det jo klart, at det er blottet for enhver vision om at skabe et bedre arbejdsmiljø.
Det har intet at gøre med arbejdsmiljø.
Det her er et spørgsmål om, at man forsøger at imødekomme en kritik, der har været fra den ene af arbejdsmarkedets parter, som synes, at de gerne vil være fritaget for at bidrage til bedre arbejdsmiljø.
Det genfremsætter man så år efter år efter år.
Jeg vil meget gerne konstruktivt diskutere forslag fra Venstre og De Konservative gående ud på, hvordan man på en mere effektiv måde, hvis den da findes, kan styrke arbejdsmiljøindsatsen og den forebyggende indsats i de små virksomheder.
Det forslag må vi så vente på.
Nu har hr. Knud Erik Kirkegaard jo været i Folketinget siden 1997, men efterhånden må der vel være kommet så meget erfaring, at man også kan forny sig og komme med forslag, der er fremadrettede frem for blot at være tilbageskuende. Det helt altafgørende problem er jo, at vi på trods af udmærkede tiltag fra det progressive arbejdsmiljøflertal i Folketinget fortsat har store problemer med et alt for stort fravær fra arbejdsmarkedet som følge af dårligt arbejdsmiljø, som følge af nedslidning, som følge af arbejdsulykker.
Der er alene det, at vi kan forære dansk erhvervsliv - de arbejdsgivere, som gang på gang og indimellem med rette siger, at de har behov for øget arbejdskraft - 55.000 personer gratis, ved at vi kan halvere antallet af fraværsdage som følge af et dårligt arbejdsmiljø og nedslidning.
Derfor har vi da en pligt til at hjælpe erhvervslivet med mere arbejdskraft.
Vi har en pligt til at hjælpe samfundet med at spare udgifter på sygedagpengekontoen
, og vi har da ikke mindst en pligt til at hjælpe den enkelte lønmodtager, som netop i kraft af det dårlige arbejdsmiljø ofte bliver nedslidt før tiden. Kan vi forbedre arbejdsmiljøet, så vil vi også kunne give dem en længere tid på arbejdsmarkedet og dermed forlænge tilbagetrækningsalderen på arbejdsmarkedet.
Det er også noget, der bredt er et politisk ønske om. Så jeg fatter simpelt hen ikke, at Venstre og De Konservative er så blottet for visioner, at man bare genfremsætter et forslag, som man ved ikke har noget indhold, som man ved kun vil forringe forholdene.
Vi ved jo, og det ved Venstre og De Konservative også, at en stor del af problemerne med arbejdsmiljøet netop er i de små virksomheder.
Så jeg vil gerne diskutere seriøst og visionært, men det må betinge, at der kommer nogle konstruktive forslag, som også er fremadrettede, og som imødekommer de problemer, der er med arbejdsmiljøet, specielt i de små og mellemstore virksomheder.
Mogens Andreasen (UP), 2000-11-24:
Det kan da godt være, at fru Jette Gottlieb har ret i, at det stiger.
Men det stiger jo så også proportionalt med det antal personer, der er ansat.
Og her taler vi altså om virksomheder, hvor der er op til fem personer.
Og der er jeg ikke sikker på, at fru Jette Gottlieb har ret i, at det er her, at ulykkerne sker.
Det er den dokumentation, jeg gerne vil have, for den er ikke til stede.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2000-11-24:
Jeg er fuldstændig enig med fru Jette Gottlieb i, at der er arbejdsmiljøproblemer også på små virksomheder, og derfor skal man selvfølgelig tage nogle initiativer over for de små virksomheder, som virker - som virker! Ja, det kan vi nok ikke klare under en kort bemærkning.
Men jeg kan fortælle fru Jette Gottlieb, at hvis man skal ind at tage initiativer, som er særlig effektive over for de små virksomheder, så skal man altså ikke gøre det i form af et diktat for arbejdsmarkedet, sådan som man gjorde i 1997, men man skal ind i en tæt dialog med repræsentanter for de små virksomheder for at finde frem til, hvad det er, vi især kan gøre. Vi har eksempelvis under satsreguleringspuljen taget initiativer over for landbruget, som jeg tror på er meget, meget effektive, og jeg tror, at det er videre ad de spor, vi skal gå, hvis vi virkelig skal opnå nogle resultater her.
Så til hr. Poul Erik Dyrlund, som hævder, at partssystemet ikke fungerede, i hvert fald ikke på det tidspunkt, vi taler om her: Jamen så synes jeg, man skulle have gjort en indsats for at få det til at fungere.
Jette Gottlieb (EL), 2000-11-24:
Jeg vil bare spørge hr. Knud Erik Kirkegaard, om han har kendskab til den statistiske sandsynliggørelse af, at der foregår en væsentlig stigning af arbejdsskader, arbejdsulykker og arbejdsnedslidning på arbejdspladser med under fem ansatte.
Carsten Hansen (S), 2000-11-24:
Jeg anerkender, at fru Lone Yalcinkaya er ny i arbejdet her, men jeg vil godt sige til fru Lone Yalcinkaya, at det at kalde det, et flertal vedtager i Folketinget, for fjollede ordninger, føler jeg er under lavmålet, og jeg vil gerne sådan antyde, at jeg ikke synes, at det hører hjemme her i salen.
Det er ikke fjollede ordninger.
Og så vil jeg i øvrigt gerne vide: Hvad er det, der er fjollet ved BST?
Hvad er det, vi tager fat i i de små virksomheder, hvor de store arbejdsmiljøproblemer i øvrigt er?
Er det fjollet at tage fat i dem?
Og hvad er CD's svar på det?
Hvad er det, CD vil?
Vil de bare afskaffe ordningerne?
Hvad vil man stille i stedet?
Vi fik ikke noget klart svar, men da CD er medforslagsstiller her, så vil jeg bede om et svar på, hvad man vil gøre i forhold til arbejdsmiljøet i de små virksomheder.
Poul Erik Dyrlund (S), 2000-11-24:
Det er jo egentlig forunderligt sådan en fredag eftermiddag:
Før bad hr. Carsten Hansen om en dokumentation for den påstand, der blev fremsat.
Lige pludselig var det hr. Carsten Hansen, der skulle til at dokumentere sine påstande, og ikke hr. Knud Erik Kirkegaard.
Jeg har stillet et konkret spørgsmål: Hvad ønsker man at stille i stedet?
Det har vi ikke fået noget svar på.
Vi har fået en tåget forklaring om, at hr. Knud Erik Kirkegaard ikke var i Folketinget fra 1994 til 1998.
Det var det eneste.
Men en kendsgerning er, at vi havde en lang stribe af branchesikkerhedsråd, og det var lysende klart for enhver, at der var 3-4 stykker af dem, der fungerede.
End ikke en tredjedel af dem fungerede.
Det, vi kan se nu ved den indsats, efter at parterne har fundet sammen omkring det her - vi kan se det på pengeforbruget, vi kan se det på aktiviteterne -
er, at der nu virkelig er kommet gang i den, altså i initiativer lavet og tænkt af parterne i fællesskab.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2000-11-24:
For nu at blive i fru Jette Gottliebs sprog, så opfatter jeg det egentlig på den måde, at nu laver man reagensglasforsøg med de små virksomheder, og det har jeg egentlig de små virksomheder for kære til, at jeg kan acceptere.
Så var hr. Poul Erik Dyrlund jo på talerstolen og pustede sig noget voldsomt op og kom til at sige, at partssystemet ikke fungerede.
Jamen skal vi virkelig til at holde foredrag om den danske model igen i dag?
Nu sad jeg ikke i Folketinget selv i 1997, da de her forfærdelige ændringer blev gennemført, men dengang jeg sad i Folketinget, indtil 1994, var det i hvert fald mit klare indtryk, at der skete ganske store fremskridt omkring partssystemets funktioner i forbindelse med arbejdsmiljøet.
Jeg opfattede det sådan set lidt udefra i 1997, hvor der blev lavet et katastrofalt fejlgreb, fordi man gik i gang med nogle initiativer, som ikke var gennemtænkte og slet ikke var gennemdrøftet ordentligt med parterne på arbejdsmarkedet.
Det er nok derfor, at der kom så mange initiativer på bordet, bl.a. dem, vi diskuterer her i dag, som har vist sig mindre hensigtsmæssige.
Lone Yalcinkaya (CD), 2000-11-24:
Jeg beklager naturligvis, hvis man følte sig trådt over tæerne af min udtalelse om, at det var fjollede ting, der en gang imellem kommer herfra.
Jeg er nok ikke ene om at synes, at visse ting kan virke lidt fjollede både hos virksomheder og borgerne i al almindelighed.
Hvorfor skal man blive ved med at koste rundt med disse mennesker?
De skal bruge deres tid og ressourcer på at producere, videreudvikle og sælge deres produkter.
Det var også meget tydeligt og klart i min tale.
Jette Gottlieb (EL), 2000-11-24:
Jeg vil bare gøre opmærksom på, at der faktisk ikke er formkrav til disse arbejdspladsbeskrivelser.
I princippet kan de skrives ned på et kaffefilter.
Det eneste krav, der stilles, er, at de giver et overblik og en udtømmende beskrivelse af arbejdsmiljøforholdene på virksomheden.
Så den virksomhed, der her har leveret de der skemaer, må jo være en virksomhed, der har en meget bureaukratisk måde at gøre det på, men det er altså virksomhedens valg.
Lone Yalcinkaya (CD), 2000-11-24:
Naturligvis skal arbejdsmiljøet også være i orden i de virksomheder, hvor der kun er to, måske tre ansatte.
Det har jeg også nævnt i min tale.
Og hvis der er ting, man mener, at jeg som den nye her i huset har overset, så vil jeg meget gerne under udvalgsarbejdet lytte til de gode råd, de erfarne medlemmer af det høje Ting har at fortælle mig.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-11-24:
Det er et spørgsmål, om der er noget i vejen med arbejdspladssikkerheden her, når jeg er ved at falde op af trappen her.
Jeg vil sige, at Kristeligt Folkeparti ikke kan acceptere beslutningsforslaget her.
Vi synes ikke, det kan være rimeligt, at det skal være et proletariat blandt arbejdstagere, der arbejder i de små virksomheder.
Det kan vi ikke se nogen rimelighed i.
I forvejen er det måske dér, man får den laveste løn.
Det er det i mange tilfælde.
Skal man så også arbejde under de mest uheldige betingelser, er det ikke rimeligt. Men selvfølgelig er der et problem med bureaukrati.
Hr. Kirkegaard blev afæsket andre muligheder, og der nævnte han f.eks. dialog med repræsentanter for de små arbejdsgivere.
Det er jo ofte sådan, at de små arbejdsgivere ikke er særlig godt organiseret og i hvert fald ikke organiseret i organisationer, som egner sig til at udføre den der konsulentopgave eller vejledningsopgave, eller hvad det nu hedder, man skal have for at få noget ud af det her.
Jeg synes faktisk, at arbejdspladsvurdering er bedre end stadige tilsynsbesøg, som jo virker meget negativt.
Det ved vi, de gør på små virksomheder, og der er problemer på de små virksomheder.
Det fortæller statistikkerne jo der er, og det behøver man jo ikke kigge sig ret meget omkring for at se.
Ja, det var vist det, jeg ville sige om det her.
Vi kan som sagt ikke støtte forslaget, og jeg synes egentlig, at det er vældig fint, at det kommer her, ugen efter at vi har haft lejlighed til at gå imod arbejdsmiljøafgiften, for så er det, ligesom der bliver bragt lidt balance i tingene.
Der er selvfølgelig nogle, der mener, vi er noget uansvarlige, når vi ikke vil være med til det.
Sådan er det jo altid.
Det er de jo som regel, dem, der ikke støtter én, de er jo rimelig uansvarlige.
Her får vi så lejlighed til at demonstrere, at vi faktisk mener, der skal gøres noget ved arbejdsmiljøet.
Vi skal have forbedret det, og vi skal selvfølgelig prøve at gøre det på de mest hensigtsmæssige måder.
Jette Gottlieb (EL), 2000-11-24:
Hvis Arbejdstilsynet har været ind over i forbindelse med en arbejdspladsvurdering, så er det, fordi den pågældende virksomhed har haft nogle helt regulære arbejdsmiljøproblemer, som Arbejdstilsynet har givet den et påbud om, at den skal løse.
Og så kan det godt i den forbindelse være, at Arbejdstilsynet har stillet nogle krav til, hvad det er, der skal løses.
Det er muligt.
Men altså arbejdspladsvurderingen rummer ikke den type
Virksomheden afgør selv, hvordan den skal se ud, bortset fra hvis de har et rigtig dårligt arbejdsmiljø, og Arbejdstilsynet derfor har været ude og give et påbud om nogen ting, der skal ændres.
Det er den eneste mulige forklaring på, at Arbejdstilsynet skulle have været ind over i forbindelse med arbejdspladsvurderingen.
Det er end ikke sådan, at de arbejdspladsvurderinger skal godkendes eller sendes ind til Arbejdstilsynet.
De ligger i skrivebordsskuffen i den pågældende virksomhed.
Thorkild B. Fransgaard (FRI), 2000-11-24:
Ja, det kan vi køre på i lang tid.
Den pågældende virksomhed er en helt ny virksomhed, må jeg sige.
Det er den ene ting.
Og med hensyn til det andet er jeg meget glad for det, der bliver sagt heroppefra, for jeg går ud fra, at det er rigtigt.
Det vil være til glæde for alle virksomheder, hvis det er tilfældet.
Men jeg må beklageligvis sige, at ude i det praktiske liv er det ikke sådan.
Mogens Andreasen (UP), 2000-11-24:
Vi har tidligere på dagen behandlet to lovforslag fra henholdsvis erhvervsministeren og skatteministeren, som har været meget venlige over for erhvervslivet.
Jeg synes, at det ville klæde arbejdsministeren også at være venlig over for et forslag som det her.
Det er urimeligt, når man kræver den arbejdspladsbeskrivelse af så små virksomheder, som det her drejer sig om.
Ulykkerne, som hr. Ole Sohn nævnte, var flest på de små virksomheder.
Det har vi jo ikke set nogen dokumentation for.
Og det er jo også sådan, at i mange små virksomheder er det jo mesteren og svendene, der kører ud hver dag og udfører det arbejde, de skal.
Jeg vil godt se en dokumentation for, at det virkelig er dér, det er galt, at det er i de små virksomheder, arbejdsulykkerne sker.
Det tror jeg ikke på.
Det er dér, der er noget, der går galt.
Jeg synes, at ministeren har været lidt stejl i holdningen til det her forslag, for det er jo en belastning for de små virksomheder.
Og så skal vi jo også lægge mærke til en anden ting, og det er jo, at når der sker arbejdsulykker på mange virksomheder af den størrelse, som vi her taler om, så er det jo ofte medarbejderne, som ikke bruger de foranstaltninger, der skal til for at beskytte sig.
Vi har jo ikke nogen garanti for, at de gør det.
Jeg har selv drevet virksomhed i en årrække og set nøjagtig, hvordan det sker på en arbejdsplads, at en smedesvend går ud på værkstedet og står og bruger en plansliber, eller han bruger et svejseværk, uden at bruge beskyttelse.
Jeg tror, at de små virksomheder har et udmærket arbejdsmiljø og en meget god holdning til, hvordan sikkerheden skal være til stede.
Men der er to parter i det her spørgsmål.
Det er både arbejdsgiver og arbejdstager, og der mener jeg, at de løser problemerne ganske udmærket.
Jeg synes, det her forslag er godt, fordi det drejer sig om så små virksomheder som det her.
De skal hjælpes, og de skal ikke være pålagt en række byrder, som forhindrer dem i at arbejde fornuftigt.
Jette Gottlieb (EL), 2000-11-24:
Det er altid nemt at plukke den del af et indlæg, man bliver glad for.
Det er hr. Knud Erik Kirkegaard vel undt.
Det, man kan gøre, er selvfølgelig, at man statistisk kan skabe indicier for, at det er noget, der har ført til forbedringer.
Vi er af den opfattelse, at de muligheder ligger der i f.eks. APV, arbejdspladsbeskrivelsen, for det er en måde at skabe et overblik over, hvad det er for nogle problemer, der er.
Men det er altså ikke sådan, at man ikke kan påvise, om der sker forbedringer eller ej, men man kan ikke naturvidenskabeligt bevise, at det lige præcis er den faktor, der har haft lige præcis den effekt, naturligvis ikke.
Nu er den ønskede dokumentation jo ikke vanskelig at skaffe, den fremgår meget tydeligt af den statistik, som kommer fra Arbejdstilsynet over arbejdsbetingede lidelser.
Og der kan jeg meddele, at for alle de store virksomheder - typisk metal- og stålværker, støberier og den slags ting, fremstilling af transportmidler, skibsværfter, jern- og metalvareindustri - er antallet af anmeldte arbejdsbetingede lidelser faldet.
De steder, hvor det er steget og steget væsentligt, er inden for el- og elektronikindustrien, det er inden for en groshandel, det er inden for transport af gods, det er inden for medicinsk udstyr og legetøj, det er inden for kontor og administration, det er inden for butikker, det er personlig pleje og anden service, det er telekommunikation, det er hotel og restauration, det er kultur, det er gartner- og skovbrug, det er dag- og døgninstitutioner, det er praktiserende læger og tandlæger m.v., det er undervisning og forskning, og det er fiskeri og den type ting.
Det er dér, antallet stiger og stiger væsentligt, det vil sige, at det er en halv gang større, end det var 5 år tidligere, mens det inden for alle de andre brancher falder, ikke så meget, men lidt her og der, og nogle steder altså helt ned til to tredjedele af det, man så for 5 år siden.
Carsten Hansen (S), 2000-11-24:
Jeg er meget enig med fru Lone Yalcinkaya i, at hvis tingene er i orden, skal der ikke bruges tid på dem. Men det er heller ikke det, nogen af de her ordninger lægger op til.
Men vi må konstatere, at det generelt er i de små virksomheder, vi har de meget store problemer, hvor nedslidningen foregår, hvor der er mange ulykker osv., fordi de måske ikke har fokus på arbejdsmiljøet.
Det vil vi gerne give dem nogle værktøjer til.
Men skal vi ikke gøre det?
Skal vi ikke sikre arbejdsmiljøet for de mange, mange?
Vi har en hel underskov
af bitte små virksomheder.
Skal arbejdsmiljøet ikke være i orden, fordi der er under fem ansatte, eller hvad er det, CD antyder her?
Poul Erik Dyrlund (S), 2000-11-24:
Til hr. Knud Erik Kirkegaard vil jeg sige, at det bliver værre og værre, nemlig afskaffelse af mål- og rammestyring.
Det kunne jo også være interessant at høre lidt om, hvad forslagsstillerne så havde tænkt sig. Hvad skal man sætte i stedet for? Skulle man vende tilbage til gamle dage, hvor det var lysende klart for enhver i dette land, at partssystemet ikke fungerede?
Måske i et begrænset omfang, men på mange områder og inden for mange brancheområder fungerede det ikke.
Dér var arbejdsmiljø en kampplads, hvor man var ved at rive hårene af hinanden: Fra den ene side af bordet ønskede man at få lavet nogle aktiviteter, og fra den anden side af bordet ville man undgå, at der skulle laves aktiviteter.
Er det dét, vi skal vende tilbage til, vil jeg spørge hr. Knud Erik
Kirkegaard?
Eller hvad havde man i øvrigt forestillet sig?
Carsten Hansen (S), 2000-11-24:
Jeg skal blot sige til fru Lone Yalcinkaya, at med de forringelser, man lægger op til her, er det en generel forringelse af hele arbejdsmiljøindsatsen i Danmark, og det gælder APV'en, det gælder bedriftssundhedstjeneste, det gælder forringelse af partsindsatsen osv. Så det hænger faktisk meget godt sammen. Jeg vil gerne senere i min ordførertale komme ind på de øvrige forringelser, der ligger i de øvrige forslag, hvor CD jo ikke er en del af dem alle sammen, men i hvert fald er en del af det ene af dem.