Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-01-12:
Jeg blev først stillet spørgsmålet: Hvad var der sket, hvis Sverige og Storbritannien ikke havde givet efter? Må jeg først sige, at de prøvede jo at modstå den internationale spekulationskraft, men det lykkedes dem ikke.
Sverige hævede jo ikke renten til 500 pct. - jeg siger fem hundrede procent - i de hårde dage, fordi man ville give efter.
Man blev tvunget til det.
Hvad ville der være sket, hvis man havde kunnet undgå at give efter?
Ja, så ville man have haft mere tid, og man ville frem for alt have haft midler til at undgå, at den økonomiske tilpasning, der måtte foretages, ikke ramte de svageste i samfundet så hårdt, som tilfældet var.
Det var dét, der gjorde udslaget.
Det er nemlig forskellen på et land, som bliver presset ud i en panikhandling, frem for et land, der stille og roligt og med fremsyn kan tilpasse sit samfunds økonomi sådan, at der tages hensyn til de svageste.
Til det andet spørgsmål om arbejdsløsheden i Sverige og Storbritannien og den positive udvikling: Det er rigtigt, men det har jo ikke noget med euroen at gøre.
Jeg kan nævne lande inden for den fælles valuta, der har haft en endnu mere dramatisk forbedring af beskæftigelsen.
Lande som Spanien og som Portugal har ekstremt god fremgang i beskæftigelsen.
Nu ved hr. Frank Dahlgaard og jeg jo også godt, at arbejdsløshedsprocenten er en størrelse, der bl.a. påvirkes af, hvor mange mennesker der kommer ud på arbejdsmarkedet.
Hvis vi ser på beskæftigelsesfremgangen, kan vi faktisk nævne f.eks. Italien, Spanien og Portugal, alle fællesvalutalande, der har haft en rigtig, rigtig god fremgang.
Derfor ville jeg være meget tilbageholdende med at mene, at beskæftigelsesfremgangen i Sverige og Storbritannien skyldes, at de står uden for den fælles valuta.
Det har slet ikke noget med hinanden at gøre.
Hr. Thulesen Dahl skal huske, at EMS-systemet brød jo sammen.
Jeg husker det i hvert fald meget, meget tydeligt.
Det var de døgn, hvor valutabeholdningen i den danske valutakasse faldt minut for minut, time for time.
Det var meget, meget dramatisk, det var en meget vanskelig situation for Danmark, og det var fantastisk afgørende, at vi fik den håndteret på en nogenlunde fornuftig måde. Men det er jo ikke sikkert, at man kan det hver gang, og EMS-systemet viste sig jo heller ikke at være holdbart, da først valutakrisen begyndte at rase og storme. Hr. Thulesen Dahl ved måske, at en enkelt international spekulant har sagt - og det skal såmænd nok passe - at han på en eftermiddag kan samle lige så megen spekulationskapital, som hele det danske bruttonationalprodukt udgør pr. år, både målt i kroner og i udenlandsk valuta.
Det illustrerer jo, hvor vigtigt det er at have et godt, stærkt værn - ikke kun til gavn for de svageste i vort samfund, men til gavn for os alle sammen, også dem, der i dag har en tryg beskæftigelse, og også vore pensionister.
Til hr. Keld Albrechtsen om de historiske ting: Jeg tror simpelt hen ikke, man kan give et fornuftigt billede, der fortæller os noget, vi kan blive klogere af.
Læren fra England og fra Sverige er, at det betaler sig at have orden i økonomien som forudsætning for en god beskæftigelsesfremgang, men det betaler sig da også at have styr på valutaen.
Jeg må sige, at vi kender jo eksempler på, at lande er kommet under pres, selv om de har styr på deres egen økonomi, alene fordi der spekuleres.
Jeg nævnte et par eksempler før.
Så min konklusion er - det er også svar til hr. Frank Dahlgaard - at det er bedst for beskæftigelsen, at vi kan varetage et samarbejde i fællesskab.
Man skal også lige huske en sidste ting: En sådan fælles valuta og det samarbejde, vi har her, forpligter jo ikke alene Danmark.
Det forpligter jo også de andre lande, og det er da en kolossal fordel for os, at de andre ikke kan devaluere og dermed genere Danmark.
Jeg synes, det er en spændende diskussion.
Lad mig sige til hr. Frank Dahlgaard, som taler om, at det, der skete i Sverige, ikke var så slemt: Spørg de arbejdsløse i Sverige - de fik nedsat deres arbejdsløshedsdagpenge ganske, ganske barsk.
Spørg de svenske børnefamilier - de fik nedsat deres børnetilskud ganske markant.
Spørg de svageste i det svenske samfund - de fik sandelig den valutakrise at mærke.
Jo, det var slemt i Sverige, og det er noget, vi skal undgå.
I det moderne samfund er en devaluering noget, man bliver presset til med alle de nedskæringer, der følger i kølvandet heraf.
En devaluering er ikke længere et instrument, man kan bruge frit og uafhængigt af andre.
Det er det moderne internationale og europæiske økonomiske samfund blevet alt, alt for gensidigt afhængigt til.
Hr. Frank Dahlgaard nævnte arbejdsløshedsprocenterne i Spanien og i Portugal.
Men her skal man jo også huske, hvad det var for et niveau, arbejdsløsheden lå på.
Der er jo sket et fald i arbejdsløsheden i de lande og samtidig en dramatisk stigning i velstanden.
Jeg siger ikke, det har nået Danmarks niveau endnu, men jeg siger, at den økonomiske fremgang har været god og stabil og beskæftigelsesfremgangen ligeså.
Hermed sluttede spørgsmålet.