Søren Søndergaard (EL), 1997-11-27:
Helt generelt har Enhedslisten den opfattelse, at der er for meget hemmelighedskræmmeri i samfundet, og derfor går vi også ind for større åbenhed, hvad enten det angår dommernes biindtægter, det angår folketingsmedlemmernes økonomiske forhold, eller det angår private eller halvprivate selskabskontruktioner.
På den baggrund er det selvfølgelig også klart, at vi opfatter lov om offentlighed i forvaltningen som en vigtig demokratisk landvinding. Når vi alligevel er åbne for at diskutere ændringer, så skyldes det selvfølgelig, som vi har hørt, at der er eksempler på hetz og urimelig udhængning af enkelte offentligt ansatte.
Men vi synes også, det er vigtigt at slå fast, at hovedproblemet ikke har ligget i selve offentlighedsloven, men i den måde, den er blevet forvaltet på.
Alt for mange steder har man brugt personalemapperne som rodeskuffer for alle mulige oplysninger, som så er blevet udleveret, når der er blevet søgt aktindsigt.
Derfor kunne mange problemer løses ved en generel oprydning i personalemapperne og en udleveringspraksis i overensstemmelse med den nugældende lovgivning.
På trods af det mener vi, at det er vigtigt at slå fast, at offentligt ansattes privatadresse, telefonnumre, samlivsforhold, ferieplaner er uden interesse for offentligheden, og det er derfor rigtigt, som det foreslås, at de ikke skal udleveres i forbindelse med aktindsigt.
Men vi mener, at betænkningen fra den nedsatte arbejdsgruppe går langt ud over disse nødvendige justeringer i sin måde at præsentere tingene på.
Det fremgår tydeligt af arbejdsgruppens egen sammenfatning af sine overvejelser.
Men så er der altså tale om principper om end af mindre væsentlig karakter, man bryder med, efter arbejdsgruppens mening.
For det andet vender man, når det gælder personalesager, offentlighedslovens princip 180 grader.
Fra at princippet har været det i § 1, at loven gælder for al virksomhed, der udøves af den offentlige forvaltning,
så skal princippet fremover være, at loven som udgangspunkt ikke gælder for personalesager.
Og endelig og mest alvorligt: For det tredje skrives i sammenfatningen, at ved vurderingen af, hvilke oplysninger i personalesager der bør være omfattet af loven, tager arbejdsgruppen som sit principielle udgangspunkt, at der skal være tale om oplysninger, som kan offentliggøres uden væsentlig skadevirkning for de ansatte eller for den pågældende ansættelsesmyndighed.
Jeg gentager: kan offentliggøres uden væsentlig skadevirkning for de ansatte eller for den pågældende ansættelsesmyndighed.
Det kan aldrig være et principielt udgangspunkt, om offentliggørelse af en given oplysning kan skade en ansat eller endnu mindre en ansættelsesmyndighed.
Det relevante må være, hvorvidt oplysningen er relevant for offentligheden eller ej.
Hvis jeg tænker på bare de sidste 3 år, hvor Enhedslisten har været i Folketinget, så kan jeg levende forestille mig en del oplysninger, der er kommet frem,
som både diverse ministre, diverse ministerier og diverse ansatte i ministerier har fundet aldeles skadevirkende.
Hvis en disciplinærstraf gives i forbindelse med den funktion, som en offentligt ansat i dag på nuværende tidspunkt udøver, så har offentligheden efter vores mening et krav på at kunne få oplysninger om den, også selv om der ikke er tale om en chefstilling, og også selv om det er mere end 2 år siden.
Så sammenfattende kan vi sige, at vi ikke er specielt positive over for den sammenfatning, som arbejdsgruppen har lavet.
Vi kan et stykke hen ad vejen være enige i ministerens lovforslag med de ændringer, jeg har antydet her.
Og til afslutning skal jeg bare sige, at vi i loven hellere vil have en positivliste, der er mere udtømmende, end vi vil have en bemyndigelse til justitsministeren til at kunne udvide den hen ad vejen.