runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Skaarup (DF), 2001-03-30:
Jeg takker selvfølgelig for De Konservatives støtte til
forslaget
Men jeg vil godt lige spørge fru Gitte Seeberg: Er det ikke korrekt forstået, at mange af de folk, der opholder sig i de her klubber, altså specielt dem, der organiserer arbejdet i klubberne, for manges vedkommende er hærdede kriminelle, hvor rekrutteringen sker blandt rockere og hærdede kriminelle blandt andengenerationsindvandrere? Så der er jo ikke tale om, at det er 15- eller 16-årige børn, der står bag ved det her.
Det er et led i den gangsterkriminalitet, vi desværre ser her i landet.
Villy Søvndal (SF), 2001-03-30:
Fru Pia Christmas-Møller var ligesom hr. Knud Enggaard inde på det, fru Pia Christmas-Møller betegnede som skat på ægteskab.
Der er altså steder, hvor de økonomisk tilrettelagte forhold gør, at det er en klar økonomisk fordel at lade sig skille.
Det er det jo oplagt, hvis man er på førtidspension.
Jeg vil igen stille spørgsmålet til fru Pia Christmas-Møller, som jo deltog i forhandlingerne, og jeg er sådan set glad for, at flertallet tegner sig nu for, at det ikke skal have nogen konsekvens.
Jeg synes, det er ærgerligt, at flertallet ikke eksisterede, da vi lavede aftalen.
Men det kan jo give fornyet håb.
Vi ved jo godt, at det er på førtidspension, det er på bistandshjælp, og det er på samlevende pensionistægtepar.
Det er dem, der bliver ramt af det her.
Det vil vi meget gerne være med til at kigge på fra SF's side med hvilket som helst flertal, men medlemmerne skal huske at tage den store pung med, når vi skal prøve det.
Jann Sjursen (KRF), 2001-03-30:
Jeg kan selvfølgelig godt nøjes med at lave polemik omkring selve forespørgslens formulering, men jeg vil sige, at vi har jo ret så mange handlingsplaner i vort samfund for at nedbringe dette eller hint, f.eks. alkoholforbruget, hvor mange rygere der er osv., osv.
Dét er der faktisk meget nøje tal på, mens vi ikke engang har sat tal på her.
Jeg synes, det er lidt ærgerligt, hvis polemikken skal gå på det, for vores ærinde har jo været at sige: Hvis man faktisk kommer med en tidlig parrådgivning og i højere grad iværksætter denne, så kan man rent faktisk forebygge skilsmisser, og så falder skilsmissetallet.
Men jeg er glad for at konstatere, at fru Jytte Andersen siger på Socialdemokratiets vegne, at det, at det offentlige stiller parrådgivning til rådighed for dem, der måtte ønske det, ikke er at gribe ind i privatsfæren, for så flytter vi i virkeligheden diskussionen derhen, hvor jeg synes, den er relevant, nemlig om det så ikke var en idé, som det fremgår af vores forslag til vedtagelse, at regeringen mere grundlæggende gør sig nogle overvejelser om, hvad det så skal være for et tilbud. For jeg har meget svært ved at forestille mig, at Socialdemokratiet og fru Jytte Andersen med de holdninger, der i øvrigt er fremsat også her i dag, kan sige, at de sådan set er ligeglade med, hvordan tingene forløber, bl.a. fordi fru Jytte Andersen også selv understreger hensynet til børnene.
Selvfølgelig må hensynet til børnene efter en skilsmisse, men så sandelig også før, veje tungt.
Pia Christmas-Møller (KF), 2001-03-30:
: Mode eller ej - man kan bruge forskellige udtryk.
Det, der er min bekymring, er, at det pludselig bliver så omfattende et pres på mennesker, der gerne vil skilles, at de egentlig bliver lidt ugleset, hvis de føler, de er i stand til at træffe deres beslutning uden først at have været igennem parterapi.
Det er en udvikling, jeg ikke ønsker.
Det betyder ikke, at par og personer, som har brug for rådgivning, ikke skal have den mulighed.
Det mener jeg, og det sagde jeg også klart og tydeligt i mit indlæg.
Der var jo tidligere tale om, at man tvungent skulle til mægling hos præsten.
Den situation ønsker jeg ikke, vi skal tilbage til.
Til det ansvar hører selvfølgelig også retten til at søge råd og rådgivning, vejledning og terapi, hvis det er nødvendigt.
Det synes jeg er fint.
Til hr. Villy Søvndal: Ja, hvor polemisk kan man være?
Jeg har jo netop deltaget i forhandlingerne og ved, at vi i fællesskab var med til at rette op på nogle af skævhederne i forhold til ægteskab og parforhold.
Men som hr. Villy Søvndal ved, så koster det utrolig mange penge at gøre det fuldt ud.
Så vi kunne ikke klare det hele på én gang.
Vi tog et stort skridt i den rigtige retning, men vi prioriterede jo i fællesskab andre ting.
Jeg husker ikke, hr. Villy Søvndal insisterede hårdt på, at alle de midler, vi overhovedet havde til rådighed i førtidspensionsforhandlingerne, alene skulle bruges til at sikre mod økonomisk diskrimination i forbindelse med ægteskab.
Tværtimod var vi dybt enige om, at nu tog vi et stort skridt i den rigtige retning.
Senere kunne vi tage endnu et skridt, men der var også andre ting, der skulle tages hensyn til.
Fru Aase D. Madsen
: Nej, det står ikke direkte i Kristeligt Folkepartis forslag til vedtagelse, men vi har tidligere set konkrete forslag, der ville lægge op til, at vi skulle have institutioner over hele landet.
Aase D. Madsen (DF), 2001-03-30:
Fru Pia Christmas-Møller sagde, at fru Pia Christmas-Møller ikke ville være med til at opbygge en lang række offentlige institutioner.
Mener fru Pia Christmas-Møller, at det er det, der ligger i Kristeligt Folkepartis forslag til vedtagelse?
Det vil jeg gerne spørge om.
Peter Skaarup (DF), 2001-03-30:
Jamen jeg har sandelig også sagt - det synes jeg da fremgik
meget tydeligt af de spørgsmål, jeg stillede for lidt siden - at jeg var tilfreds med, at der nu skete noget.
Det synes jeg jeg har sagt to gange.
Men det betyder jo ikke, at man skal være ukritisk over for det, der så fremkommer.
Og der forstår jeg ikke - jeg ved godt, det er fredag, og vi snart skal på weekend - at fru Birthe Rønn Hornbech ikke mere detaljeret også spørger: Jamen kan det nå at blive vedtaget inden Folketingets sommerferie?
For hvis det ikke kan det, så er vi jo ude i, at der hurtigt går et år, eller at vi er på den anden side af næste folketingsvalg.
Så er vi jo ikke nået særlig langt, hvis der går så lang tid.
Og i samme forbindelse synes jeg da også godt, at Venstre kunne bekymre sig for, hvorfor der kun er tale om bøder, når man opholder sig i de her hashklubber, og at der skal advarsel til først, før man kan lukke hashklubben.
Altså de beboere, der bor i områder, hvor der er hashklubber, har krævet og tryglet myndighederne i lang tid om, at der skete noget.
Hvis det så bare bliver en advarsel og der ikke sker noget før om et år, er de ikke særlig tilfredse.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2001-03-30:
Jeg forstår ikke helt hr. Peter Skaarup.
Nu har hr. Peter Skaarup fremsat et beslutningsforslag, og så kommer ministeren og siger, at der nu vil blive fremsat et lovforslag.
Og så er hr. Peter Skaarup alligevel utilfreds.
Jeg synes såmænd lige så godt, vi kan stoppe forhandlingerne nu, for når jeg har talt, så er det altså tydeligt, at der er flertal for den redegørelse, ministeren er kommet med, så det kan vi jo lige så godt sige.
Hr. Peter Skaarup har jo sådan set fået ret nu, og det er ved at udvikle sig til en redegørelsesdebat for ministeren, og jeg kan kun sige, at vi tager den redegørelse til efterretning.
Vi er enige i det, der blev sagt, og ministeren har på sin sædvanlige malende måde fortalt om alle de dårligdomme, der går i svang i hashklubber og på bordeller, og vi har sådan set kun den kommentar: Luk bulerne!
Og hr. Peter Skaarup er vel også enig i ejendomsrettens ukrænkelighed?
Så vi er altså ikke dem, der vil opfordre justitsministeren til at fremsætte forslaget i Folketinget, før det er i orden, og før høringssvar og alt det dér er indløbet.
Og så kan vi i hvert fald sige, at vi vil være ikke bare positive, vi vil simpelt hen støtte et lovforslag fra justitsministeren, der giver politiet nogle flere redskaber til at få ryddet bulerne.
Så synes jeg, hr. Peter Skaarup må være mere end tilfreds.
Jeg synes ikke, vi behøver at udstrække debatten længere.
Peter Skaarup (DF), 2001-03-30:
Jeg kan sige, at by- og boligministeren allerede den 15. december 1999 lovede, at der nu ville ske en ændring af lejelovgivningen, som kunne sikre, at lejere i private udlejningsejendomme også kunne sikres imod gener fra hashklubber.
Men der er jo ikke sket noget vedrørende det.
Men jeg erkender, at det nu ser ud til, at der sker noget, og vi glæder os over, at bl.a. det pres, som Dansk Folkeparti og andre partier har lagt på regeringen, nu medfører, at der åbenbart kommer til at ske noget.
Men jeg savner svar på de to konkrete spørgsmål, jeg stillede.
Er der tale om, at regeringen fremsætter forslaget så betids, at vi kan nå at få det vedtaget i Folketinget her inden sommerferien, så det kan komme til at virke?
Jeg kunne også godt spørge, hvorfor der kun skal være tale om bøde, hvis man opholder sig i sådan en hashklub; hvorfor kan der ikke blive tale om en bedre strafferamme end bøde?
Lissa Mathiasen (S), 2001-03-30:
Enten er det, fordi hr. Peter Skaarup ikke vil erkende det, eller også fordi man åbenbart ikke har viden om, at der rent faktisk gennem en meget lang årrække har været iværksat adskillige tiltag.
Det, vi har gjort, er netop gå ind - og jeg kan bare henvise til 1998, jeg kan henvise til tidligere år også, hvor man netop er gået ind i kraft af boliglovgivningen og har prøvet at se, hvor langt vi kunne komme.
Det, der bare for os har været afgørende, samtidig med at vi ønskede en indsats mod de her klubber, mod den form for kriminalitet, var at sikre, at mennesker, som var ganske uskyldige, ikke kunne komme ud for, at deres retssikkerhed var i fare forstået på den måde, at de ikke kunne sættes ud af deres bolig i form af chikane.
Det er det, der har været balancen, og det er det, jeg synes fortsat skal være balancen, samtidig med at det glæder os, at der kommer et udspil nu, som tilsyneladende kan hjælpe politiet lidt bedre end det, der har været muligheden tidligere.
Peter Skaarup (DF), 2001-03-30:
På Dansk Folkepartis vegne skal jeg selvfølgelig takke justitsministeren, men også Socialdemokratiets ordfører for, at der omsider ser ud til at ske noget på det her område.
Det er jo noget, vi har diskuteret meget længe, og vi håber, at det nu reelt er sådan, at der kommer en løsning på de helt urimelige forhold, der kendetegner de her hashklubber.
Allerede den 8. september 1998 stillede vi i Dansk Folkeparti første gang spørgsmål om de her ting, og vi har altså ventet i nu snart 3 år på, at der kom til at ske noget; så det er glimrende. Jeg skal lige have spurgt fru Lissa Mathiasen om et par ting.
Der nævnes fra justitsministerens side, og det gælder vel også fru Lissa Mathiasens holdning, at der er tale om en tidsbegrænset lukning, hvis det overhovedet kommer til en lukning.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, om det er korrekt forstået, at det kun bliver en tidsbegrænset lukning, der er tale om.
Så vil jeg også godt høre fru Lissa Mathiasen, om det forslag vil blive fremsat så betids, at vi også kan nå at få det færdigbehandlet her i Folketinget inden Folketingets sommerferie.
For det er jo ikke nok, at forslaget bliver fremsat, det skal også gerne færdigbehandles, så det kan komme til at virke.
Lissa Mathiasen (S), 2001-03-30:
Lad det være sagt meget klart her fra starten: Vi ønsker i Socialdemokratiet at få sat en effektiv stopper for de mange hashklubber, som skyder op rundt omkring i landet.
Det er for os at se en meget dårlig vej for de unge at betræde, ikke mindst når vi ved, at disse miljøer typisk præges af stofmisbrug, hvorunder også hårde stoffer findes, ligesom hasardspil og anden form for kriminalitet også er til stede.
Det kan godt være, at mange unge umiddelbart føler det harmløst, måske endda spændende, at komme i sådan en klub.
Men omvendt, mon ikke de fleste af os kan forestille os, hvor kort vejen er fra harmløsheden til den kriminelle løbebane.
Det kan jo heller ikke være rigtigt og rimeligt, at de øvrige beboere i en sådan ejendom skal udsættes for denne her belastning
Ud over støjen vil disse klubbers eksistens også typisk betyde en forråelse af nærmiljøet, hvilket igen betyder, at ikke kun beboerne, men netop også de mennesker, der bare færdes i området, føler sig utrygge.
Jeg kan da ikke lade være med at sige, at vi gerne havde set, at visse udlejere tænkte lidt mindre på at tjene penge og til gengæld tænkte meget mere over, hvordan de kunne være med til at forhindre, at de her klubber rent faktisk skyder op.
Det ville i hvert fald pynte, hvis man havde den overvejelse i stærkere erindring.
Vi har igennem de senere år gentagne gange diskuteret det her problem.
Vi har ikke mindst på boligområdet, det vil altså sige Folketingets Boligudvalg, gentagne gange haft det her på dagsordenen.
Vi har også taget en række initiativer netop ud fra den boligpolitiske vinkel.
Ingen skal være i tvivl om, at den udvikling, som vi har set, er os inderligt imod, men samtidig har vi jo også måttet erkende, hvor vanskeligt det er at finde lige nøjagtigt den rigtige balance, så vi på den ene side sikrer, at den adfærd her med hashklubber og anden form for kriminalitet bliver stoppet, samtidig med at vi sikrer, at uskyldige mennesker ikke oplever, at deres retssikkerhed bliver sat over styr.
Men så meget mere er det med glæde, vi noterer os, at justitsministeren her i dag nu har bebudet, at regeringen inden længe vil fremsætte et lovforslag, som skulle give mere effektive muligheder for at løse de her problemer, og derfor vil jeg godt tilkendegive, at vi er indstillet på at forholde os meget konstruktivt til et sådant udspil.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-30:
Tak formand.
Det gik pludselig lidt hurtigt, og så var ordføreren for forespørgerne i gang med de afsluttende bemærkninger.
Men jeg vil da gerne give min tilslutning til det forslag til vedtagelse, der er kommet fra Kristeligt Folkeparti.
Jeg kan forstå, at også Enhedslisten i virkeligheden støtter et forslag om, at der skal ske noget på området, at der skal komme en handlingsplan.
Der har været argumenter fremme om, at det er et indgreb i privatlivet.
Det er det selvfølgelig, det er naturligt at komme frem med dem.
Men der sker jo mange indgreb fra statsmagtens side.
Der er jo partier, der omtrent vil have, at det offentlige skal smøre madpakker for folk og sørge for skolemaden.
Der er partier, der har sørget for, at man for nogle år siden afskaffede den såkaldte revselsesret for forældrene, så hvorfor man ikke skulle gå ind her med en handlingsplan, som sigter på forebyggelse, der kan forhindre en hel del ulykke, og som også kan spare mange offentlige midler, forstår jeg ikke.
Jeg støtter forslaget til vedtagelse fra Kristeligt Folkeparti.
Jette Gottlieb (EL), 2001-03-30:
Enhedslisten er faktisk enig med forespørgerne i, at det er ulykkeligt, hvis par vælger skilsmisse som løsning på problemer, som kunne være løst ved god faglig rådgivning og vejledning.
Selv i de situationer, hvor konklusionen på et rådgivningsforløb alligevel bliver skilsmisse, tror vi, at rådgivningen ville kunne gøre den i øvrigt altid svære proces nemmere.
Så et succeskriterium for en sådan rådgivning må aldrig være alene det, at antallet af skilsmisser rent faktisk nedbringes, men også om de skilsmisser, der finder sted, sker
på et mere afklaret grundlag, sådan at f.eks. uhensigtsmæssige konflikter vedrørende forældremyndighed og samkvem undgås.
Der er for os ikke nogen tvivl om, at kommunerne rent faktisk har pligt til at tilbyde alle borgere den fornødne rådgivning og vejledning.
Det gælder selvfølgelig også parrådgivning.
Ligeledes har statsamterne en lignende pligt, når et par henvender sig dér med ønske om skilsmisse, for i lov om ægteskabs indgåelse og ophævelse er der netop bestemmelser om mulighed for mægling enten i statsamt eller hos en præst.
Men socialforvaltningerne er hverken bemandingsmæssigt eller fagligt de bedste til at løse denne opgave under de nuværende forhold.
Og når man er nået så langt, at man kontakter statsamtet, ja, så er det som regel for sent.
Derfor synes vi i Enhedslisten, det ville være godt at gøre muligheden for parrådgivning mere tilgængelig.
Vores forslag ville være tværfagligt bemandede, anonyme rådgivninger i kommunalt regi som et knopskud til det traditionelle bistandskontor.
Også mange andre udækkede rådgivningsopgaver, f.eks. for børnefamilier eller for folk med misbrug, ville kunne få glæde af et sådant tilbud.
Jo bredere viften er, jo flere bliver der, som vil bruge mulighederne. Netop det at have mulighed for at få nogle tilbud er ikke et udtryk for et ønske om at blande sig i det.
Derfor er der heller ikke nogen diskussion om, hvad der er ulykkelige eller lykkelige skilsmisser, det er jo den enkeltes afgørelse.
Vores forslag er altså noget bredere i det lange løb end det forslag, som her ligger, der alene tager højde for skilsmisseproblemet.
Villy Søvndal (SF), 2001-03-30:
Jeg skal sige til hr. Jann Sjursens sande oplysning, at jeg altid har haft meget stor forkærlighed for frivillige organisationers deltagelse på det private område.
For mig er der en afgrund mellem private virksomheder af humanitær, kristelig eller anden observans, der gerne vil hjælpe med sociale opgaver, og så private virksomheder, der godt vil forøge indtjeningen ved f.eks. rengøring eller andet, som det offentlige klarer bedre.
For mig er der en afgrund til forskel på de to diskussioner.
Jeg synes jo, at det ønskelige er en situation, hvor der er et offentligt tilbud ikke alene i forbindelse med skilsmisse, men også i andre af livets svære faser.
Der er måske faser, der i virkeligheden er vanskeligere, og hvor rådgivningsindsatsen heller ikke fungerer godt nok, men det er jo ikke det, vi skal diskutere i dag.
Men det er ønskeligt, at vi både har en solidt funderet offentlig indsats og også en solidt funderet frivillig indsats, så folk kan vælge det tilbud, hvor de føler sig bedst betjent.
Det synes jeg er en helt afgørende pointe i forhold til udviklingen af den offentlige sektor.
Jann Sjursen (KRF), 2001-03-30:
Hr. Villy Søvndal pegede også i sit indlæg på, at de, der kommer i klemme forud for en skilsmisse i forbindelse med kriser, jo ofte er børnene.
Jeg synes, at man i virkeligheden kunne vælge en model, hvor man både tilgodeså de private organisationer, der i dag udfører et fornuftigt stykke arbejde, og de områder i landet, hvor man ikke har udført det i dag.
Amterne skal have en forpligtelse til at tilvejebringe et sådant tilbud.
Så mit spørgsmål til hr. Villy Søvndal går på, om man trods alt ikke kunne se på sådan en kombinationsmulighed, som også kunne kunne tilgodese hr. Villy Søvndals ønske om privatisering.
Jann Sjursen (KRF), 2001-03-30:
Jeg vil bare sige, at vores forslag til vedtagelse netop lægger op til, at det er regeringen, der ved at lave en handlingsplan rent faktisk skal beslutte sig for, hvad den vil fremlægge for Folketinget, og så kan vi derefter tage diskussionen om det.
Jeg vil godt sige, at vi ikke med denne her debat har villet lægge op til, at man nu skulle i tvangsparterapi, inden man kunne lade sig skille.
Man kan selvfølgelig godt vælge her i debatten at forholde sig til fortiden, men det er ikke det, vi har lagt op til fra Kristeligt Folkepartis side.
Vi har sagt fra starten af i denne her debat om parrådgivning, at vi faktisk finder, det er fornuftigt, at det ikke er staten eller amterne, der i givet fald fuldt ud skal finansiere den, men at der meget gerne må være en vis egenbetaling, sådan som der ofte også bliver det i nogle af de tilbud, der er i dag.
Vi synes faktisk, det er ret og rimeligt, at der er det.
Det sidste, og det er så et spørgsmål til fru Pia Christmas-Møller,
er: Er Det Konservative Folkeparti og fru Pia Christmas-Møller enige i den holdning, som jeg mener, at regeringen har lagt for dagen i dag, nemlig at tingene på det her område stort set foregår udmærket, og at der ikke skal ske mere?
Jeg har endnu i debatten i dag ikke hørt nogen, der ønsker, at der skal være pligt til mægling i forbindelse med skilsmisse, sådan som fru Pia Christmas-Møller nu igen siger det, men det kan da godt være, at fru Pia Christmas-Møller har hørt noget andet end det, jeg har.
De talte netop om, at det var nødvendigt også at gå ind og se på spørgsmålet om tidlig parrådgivning.
Det kan godt være, jeg ikke skal stille flere spørgsmål til fru Pia Christmas-Møller i denne sammenhæng, men så må jeg bare konstatere, at holdningen hos Det Konservative Folkeparti er ændret på dette punkt i forhold til, hvad man sagde, da regeringen fremsatte sit lovforslag i 1994.
Pia Christmas-Møller (KF), 2001-03-30:
De menneskelige sider af en skilsmisse er jo netop menneskelige, individuelle og personlige.
Det er jo dét, jeg har prøvet at sige gang på gang.
Det kan vi ikke lovgive os ud af.
Det kan godt være, vi kunne ønske os det, men vi kan ikke.
Det er vores opgave.
Men de konkrete problemer i parforhold kan vi ikke gå ind og løse og skal ikke gå ind og løse.
Så skal der være nogle muligheder for, at mennesker, der søger råd og vejledning, kan få det.
Det er der altså også i dag.
Vi ser gerne, at præsterne kommer mere samlet på banen
og markerer, at de fortsat er til rådighed, men vi lægger ikke op til, at der nu skal være pligt til mægling i forbindelse med skilsmisse, sådan som vi har haft det tidligere.
Den udvikling ønsker vi ikke.
Jann Sjursen (KRF), 2001-03-30:
Så må jeg uddybende bede om et svar på, om de barrierer, som Det Konservative Folkeparti gerne vil se på,
alene er de økonomiske barrierer, eller om man rent faktisk også er villig til at se på de menneskelige barrierer, der kan være i forhold til det at få et ægteskab eller parforhold til at fungere.
Det er det sidste, som forespørgslen her primært drejer sig om.
Man kan selvfølgelig udmærket diskutere, hvordan man undgår, at ægteskabet diskrimineres økonomisk, i førtidspensionslovgivning osv., som hr. Villy Søvndal også har været inde på tidligere.
Det er fint nok.
Det vil vi også godt have med fra Kristeligt Folkepartis side.
Som jeg opfatter det, så er det dét, som Det Konservative Folkeparti nu lægger op til skal analyseres.
Men når det gælder de menneskelige, om jeg så må sige barrierer for at bruge fru Pia Christmas-Møllers eget udtryk, så er det Det Konservative Folkepartis holdning, at der er der sådan set ikke brug for mere.
Linjen er fuldstændig den samme som regeringens.
Er det ikke det, jeg må konkludere på baggrund
Pia Christmas-Møller (KF), 2001-03-30:
Det synes vi kunne være relevant at få et overblik over, og det vil vi meget gerne have regeringen sætter sig i spidsen for.
Så kan vi få et grundlag at diskutere ud fra.
Så kan vi se på, i hvilken rækkefølge vi skal rette op på de barrierer, der måtte være til stede.
Det synes jeg er et lovgivningsanliggende, et politisk anliggende, og det er vores konkrete og meget konstruktive forslag i denne debat.
Aase D. Madsen (DF), 2001-04-03:
Fru Karen Klint sagde, at man ville se på, om embedslægerne skulle ind i tilsynet.
Jeg vil gerne have et meget klart udsagn fra Socialdemokratiet her fra talerstolen, om Socialdemokratiet vil indføje i lovforslaget, at embedslægerne skal have det uvildige tilsyn med plejehjem med det antal besøg, man nu vil lægge ind i det.
Er det embedslægerne, der skal gå ind, og ikke det, som ligger i øjeblikket, at det bl.a. er de af kommunen ansatte læger, der skal have tilsynet, og at det er kommunen selv, der skal udføre tilsynet?
Frank Aaen (EL), 2001-04-03:
Jeg har desværre været forhindret af anden mødevirksomhed her i huset i at være her under selve debatten på det tidspunkt, hvor min ordførertale skulle have været holdt.
På det her tidspunkt skal jeg bare nøjes med at sige, at vi selvfølgelig stemmer for vedtagelsen, som vi er medforslagsstillere til, og så i øvrigt sige, at det er vores opfattelse, at der, hvor vi har de allerstørste problemer i forhold til at komme det her problem til livs, er ved at sørge for, at der er en ordentlig bolig, sørge for, at der er et ordentligt netværk, sørge for, at der er arbejde.
Det er jo i høj grad også et arbejdsmarked, der er fuldstændig umuligt for svage grupper, som også gør, at de grupper, vi taler om her i dag, har vi meget svært ved at få tilbage i samfundet, ud af misbrugets onde cirkler osv.
De ting ville have været elementer i min ordførertale, men jeg nøjes med at sige, at vi stemmer for forslaget til vedtagelse.