runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Helge Adam Møller (KF), 2004-11-11:
Jeg kan stadig ikke se, at det skal være et problem, om det skal stå i den ene eller den anden lov, og det er da relevant nok, at det kan give op til 12 års fængsel.
Lad os tage den situation, jeg beskrev, hvor en journalist, enten fordi han er klumpet eller helt bevidst, klart og tydeligt overtræder regler og beføjelser, og det koster tre, fire eller fem soldaters liv.
Lad mig minde om, at hvis man dræber en anden, får man ifølge den civile straffelov typisk 12 års fængsel, og hvis der er adskillige døde og synderen er journalist, skulle han så slippe billigere end alle andre?
Jeg beskylder ikke journalisterne for at gøre det, og jeg har ingen eksempler på det.
Det var en tænkt situation, men det er jo netop det, paragraffen omfatter, så jeg kan ikke se noget problem i det.
Gudrun Laub (V), 2004-11-11:
Kan hr. Morten Helveg Petersen slet ikke se nogen forskel på f.eks. politifolk, som har været igennem en længerevarende uddannelse, hvor man lærer at handle selv og tage ansvar selv, og så unge soldater, der bliver sendt ud på en manøvre af en eller anden slags, hvor de måske ikke fuldt ud kender det overordnede mål, fordi det måske ikke engang kan afsløres, og hvor det er nødvendigt at kunne parere ordre lynhurtigt, og hvor det altså kræver en træning, for at helt unge mennesker kan lære det?
Ulrik Kragh (V), 2004-11-11:
Hr. Morten Helveg Petersen har igennem pressen i går og også overordnet i sin ordførertale i dag været inde på vilkårene omkring tortur.
Det er klart, at alle i det danske Folketing har en interesse i, at forholdene omkring torturerende behandling bliver grundigt belyst, men det er jo således, at alle vilkår omkring tortur er fastlagt i den civile retsplejelov og den civile straffelov.
Derfor vil jeg spørge hr. Morten Helveg Petersen, hvorfor det er nødvendigt at indføje noget i den militære straffelov og den militære retsplejelov, når det er sådan, at alle vilkår er indføjet i det civile retssystem, og at dette er et supplement hertil.
Niels Helveg Petersen (RV), 2004-11-11:
Jeg vil reservere mig den mulighed nøje at se, hvordan tingene udvikler sig: om valg, ikke valg, hvorledes valgene påvirker den politiske udvikling.
Alt dette er i dag umuligt at svare på.
Vi vil kritisk vurdere vores fortsatte tilstedeværelse.
Vi ønsker at se et fortsat demokratisk perspektiv med tilstedeværelsen.
Det er jo det, der er meningen med resolution 1546, nemlig at optegne et sådant demokratisk perspektiv for udviklingen gennem 2004 og 2005.
Jamen så vil jeg godt spørge hr. Niels Helveg Petersen, om han er enig i de udtalelser, der er kommet fra socialdemokratiske ordførere om, at der skal foreligge en plan for projektet, som også viser, hvordan man kan gå fra militær til fredelig indsats, og som selvfølgelig skal have en grad af sandsynlighed i sig, inden man kan tage stilling til en yderligere forlængelse.
Søren Gade (V), 2004-11-11:
Til det må jeg svare nej.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslagene overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Pia Boisen (EL), 2004-11-11:
Det er jo sådan, at forslaget giver forsvarsministeren bemyndigelse til at vurdere, om man er i en væbnet konflikt, så jeg vil spørge forsvarsministeren, hvordan forsvarsministeren vurderer situationen i dag.
Vil vi ifølge forslaget til militær straffelov være i en situation med væbnet konflikt?
Søren Gade (V), 2004-11-11:
Den militære straffelov indeholder ikke nogen definition af, hvornår der er tale om en væbnet konflikt.
Derfor bliver begrebet væbnet konflikt vurderet ud fra det folkeretlige begreb, og det beror som udgangspunkt på en juridisk vurdering af de faktiske forhold, om der foreligger en situation, som må betegnes som en væbnet konflikt.
Jeg har mulighed for enten at læse de forskellige muligheder op nu eller oversende dem til udvalget, og jeg tror, jeg vil vælge det sidste, for ellers kan det godt blive lidt tungt.
Pia Boisen (EL), 2004-11-11:
Det er klart, at man i udvalgsarbejdet kan gå nærmere ind i, hvad en væbnet konflikt er, og hvornår der er tale om en sådan, men jeg vil godt spørge: Er det sådan, at vi i dag er i en væbnet konflikt?
Er Danmark i en væbnet konflikt, eller er det sådan, at det alene er de danske tropper i Irak, som er i en væbnet konflikt?
Søren Gade (V), 2004-11-11:
De tre lovforslag er fremsat af hensyn til forsvarets personel og af hensyn til, at militæret skal kunne virke som en militær institution.
Som jeg sagde i mine indledende bemærkninger, mener jeg, at udvalget har fundet den indre, fine balance.
Det mener jeg er det vigtige, det primære i de tre lovforslag: De sætter retssikkerheden til den enkelte i højsædet, samtidig med at de sætter militæret i stand til at arbejde som en militærorganisation.
Søren Krarup (DF), 2004-11-11:
Jeg vil blot spørge forsvarsministeren, om han ikke vil indrømme, at selv om han som forsvarsminister ikke vil kunne bruge mine formuleringer, er han udmærket i stand til at høre, at der faktisk ligger noget temmelig væsentligt bag dem, selv om de ikke svarer til dem, man vil bruge som forsvarsminister.
Søren Gade (V), 2004-11-11:
Jeg må sige helt klart, at de tre lovforslag, vi har behandlet i dag, står jeg naturligvis ved, og jeg mener, at de alle tre på hver sin måde er udtryk for en nødvendig modernisering af den militære straffelov.
Derfor må jeg også sige, at jeg nok ikke kan bruge helt de samme formuleringer, som hr. Søren Krarup brugte i sin ordførertale.
Morten Helveg Petersen (RV), 2004-11-11:
Jeg skal blot spørge forsvarsministeren her ved slutningen af debatten, om forsvarsministeren deler Dansk Folkepartis opfattelse af forslaget og spørgsmålet om de ansattes rettigheder som udtryk for kulturradikalt flæberi, om forsvarsministeren på sin egen militære løbebane erindrer pragtfulde overhalinger, og hvad forsvarsministerens syn i øvrigt er på optagelsesritualer.
Morten Helveg Petersen (RV), 2004-11-11:
Vi er opmærksomme på den kritik, som har lydt i går og delvis i dag, og det er et spørgsmål, vi vil forfølge i udvalgsbehandlingen.
Og hvis det er sådan, at der kan argumenteres ordentligt for, at man opnår det tilsigtede, som jeg tror stort set alle partier i Folketinget er enige om – jeg skal ikke svare på andres vegne – så er jeg også åben over for at lade det være, som det er.
Jeg må indrømme, at jeg stadig væk ikke ser den store principielle forskel.
De unge mennesker, som uddannes i forsvaret, stiller vi jo også krav til om at kunne tænke selv og handle selv; altså det er jo ikke robotter, der skal programmeres.
Det, der gerne skulle være et virkelig kraftigt kendetegn ved det danske forsvar og de danske soldater, er jo, at man har en god og grundig uddannelse, at der uddannes dygtige soldater, som i øvrigt også er i stand til at tænke selv og handle selv.
Så nej, jeg forstår ikke helt spørgerens spørgsmål, og heller ikke hvorfor man ikke skulle kunne opnå de samme effekter og gevinster, i fald man ikke havde en militær straffelov i fredstid på dansk grund.
Det er også vigtigt at sige.
Jeg skal spørge den socialdemokratiske ordfører, om ordføreren kan begrunde, hvorfor den militære straffelov skal gælde i fredstid i Danmark.
Det var lidt svært at få en begrundelse for før.
Det kan være, i fald Socialdemokraterne er positivt indstillet over for det, at ordføreren her er i stand til at argumentere for det.
Villy Søvndal (SF), 2004-11-11:
Ja, men jeg kan bare ikke forstå, at det skal være omfattet af en militær straffelov.
Det er oplagt, at en journalist, der sætter danske soldaters liv i fare det ene eller det andet sted på jorden, skal kunne straffes, og at der kan anlægges en sag imod ham ved en domstol, ligesom tilfældet er for alle andre, der bringer folks liv i fare; det er da helt oplagt.
Men det, der er betænkeligt, er, at der lægges op til, at man ikke alene kan straffes med fængsel i op til 8 år, men op til 12 år.
Det, der nævnes i det høringssvar, jeg omtalte før, er lige præcis, at politiet stadig overvejer, om der skal anlægges sag mod de journalister fra Berlingske Tidende, der videregav de oplysninger, Frank Grevil kom med.
Der er ingen tvivl om, at Grevil videregav fortrolige oplysninger, men jeg synes, de var nyttige for den demokratiske debat, fordi de viste, at regeringen i hvert fald havde fordrejet nogle oplysninger.
Det havde vi ikke fået at vide, hvis der havde været hermetisk lukket.
Morten Helveg Petersen (RV), 2004-11-11:
Jamen det var såmænd blot, fordi jeg fik den opfattelse, at hr. Søren Krarup sådan helt generelt havde modvilje mod den form for flæberi, og at det derfor var en fundamental modstand mod alt det radikale væsen og uvæsen, og hvad ved jeg, der gjorde, at man dårligt nok ville kunne støtte lovforslaget.
Hr. Søren Krarup siger så, at pligt, lydighed, orden og disciplin er karakteristika, som skal gælde forsvaret i dets virke.
Jeg er helt enig.
Det Radikale Venstre er helt enig.
Men det er vel også karakteristika, der gælder virksomhed i politiet, i brandvæsenet og andre steder, andre kritiske livsvigtige samfundsinstitutioner.
Vil hr. Søren Krarup begrunde, hvorfor der er behov for en militær straffelov i fredstid i Danmark, når man i øvrigt kan bruge straffeloven inden for andre samfundsvigtige områder uden at have særlovgivning på området?
Søren Krarup (DF), 2004-11-11:
Det er fuldstændig rigtigt: Det er på radikalt initiativ.
Derfor er det også forunderligt, at der er kommet en ganske acceptabel løsning ud af det.
Det var også det, jeg sagde, nemlig at vi accepterer det.
Så kom jeg i øvrigt med nogle bemærkninger om, at lovforslaget på visse punkter har været for ynkeligt og for duknakket og ikke har turdet hævde sin egen virkelighed som en militær straffelov, hvor alle disse flæbende rettighedshavere vil gøre sig gældende på et felt, hvor det faktisk drejer sig om at uddanne dem til krig, og hvor hele flæberiet derfor ikke hører hjemme.
Jeg håber, at hr. Morten Helveg Petersen kan forstå forskellen på accepten af en ganske hæderlig militær straffelov, hvor jeg i øvrigt synes, at det, at man laver en særlig disciplinærlov, er ganske fornuftigt, og så det at påtale, at man på enkelte punkter som f.eks. i § 18 i forslaget lægger op til noget, som betyder, at man egentlig forråder sin egen virkelighed.
Morten Helveg Petersen (RV), 2004-11-11:
Man ved jo dårligt nok, hvor man skal begynde og slutte efter det indlæg.
Hvis hr. Søren Krarups ordførerindlæg var udtryk for Dansk Folkepartis støtte til et lovforslag, så tør jeg næsten ikke tænke på, hvordan en ordførertale ville se ud, hvis man skulle gå imod lovforslaget.
Undskyld mig, vil jeg sige til hr. Krarup, men det, jeg hørte, ud over meget specielle jeg er lige ved at sige lyster om pragtfulde overhalinger og herregud, det er kun optagelsesritualer og den slags, var jo stort set en bandbulle mod de her lovforslag.
Kunne ordføreren ikke bruge to ord på, hvorfor Dansk Folkeparti vælger at støtte det her knæfald for flæberiet og denne store skamfuldhed – endog på radikalt initiativ.
Jamen det kan jo næsten ikke blive værre.
Søren Krarup (DF), 2004-11-11:
Jeg bliver stadig væk rørt over hr. Villy Søvndals gribende forsøg på at forstå noget, han ikke forstår.
Det hedder militær straffelov.
Det vil sige, at ordet lov er med.
Når der er tale om lov, så er der også rettigheder.
Men de er milevidt skilt fra den civile straffelov, fordi de sigter på en situation, hvor man først og fremmest er nødt til at vise lydighed.
Det ophæver ikke, at der naturligvis også er rettigheder.
Det betyder blot, at grænsen for disse rettigheder er flyttet ganske kraftigt.
Det, som jeg påtaler i denne lov bl.a. i forbindelse med begrebet krænke, er, at man vil flytte den civile tankegang ind i en militær straffelov og dermed reducere det hele til flæb.
Jeg har altså været soldat, og jeg mindes de skideballer – hvis jeg må bruge det ord fra denne talerstol – som jeg fik af oversergenter som en æstetisk nydelse, fordi det var inspirerede talere, der bragte sproget op på højder, som man normalt ikke oplever.
Hele denne krænkelsesproblematik er et udtryk for flæb.
Det var tilmed min gamle konfirmand, der var livgardens talsmand, og jeg hørte ham stå der og flæbe over, at garderne havde skullet hente noget til deres befalingsmand.
Jeg synes, at det er ynkeligt, og jeg synes, at det ikke er noget, man skal acceptere, for det er en urimelighed.
Villy Søvndal (SF), 2004-11-11:
Da jeg har ramt et ømt sted, vil jeg selvfølgelig gerne fortsætte.
Det er så fremragende at høre et menneske, der ud fra en meget opspekuleret tankegang siger, at rettigheder skal man ikke forvente.
Hvis der er overordnede, der ønsker at ydmyge en, så følger det af den militære tankegang, som hr. Søren Krarup er fortaler for, at det skal de selvfølgelig have lov til.
Vi har haft sager om sexchikane, som er en af grundene til, at det er svært at fastholde kvinder i forsvaret.
Men har man de lyster, så skal man ikke tro, hvis man er tilhænger af hr. Søren Krarup, at man kommer ind i et forsvar, der vil forsøge at begrænse de der ting.
Jeg håber, at hr. Søren Krarup vil fortsætte med eksempler og vise, hvordan man bestemt ikke skal regne med støtte fra Dansk Folkeparti i forhold til at forsvare dem, der kommer ind i forsvaret.
Der er retten, ifølge hr. Søren Krarup, til at blive ydmyget.
Der er retten til sexchikane.
Der er retten til rituelle optagelser.
Her er det i sandhed den stærke, der bestemmer.
Det er jo ikke altid, at det sker.
Søren Krarup (DF), 2004-11-11:
Jeg må hellere begynde, som jeg altid gør, med at sige, at jeg bliver så rørt over hr. Søvndals stil, fordi han med så inderlig stemmeføring kan finde frem til netop den plet i hjertet, hvor man bliver grebet.
Jeg ville egentlig gerne høre hr. Villy Søvndal fremkomme med en skitse af de sidste 135 års åndshistorie.
Det synes jeg ville lyde meget spændende.
Men jeg må sige, at jeg desværre nok må gentage, hvad jeg sagde i min ordførertale, at det er forskellen på det civile og militære, der er afgørende.
Rettigheder er noget, der hører hjemme i det civile i den forstand, at det forudsætter en lov, der simpelt hen giver en rettigheder.
Uden lov er der ingen rettigheder.
Det er det, man skal tænke på, når man taler om menneskerettigheder.
Men med hensyn til de militære gælder det, at der er der en nødvendighed, som betyder, at vi må lave en militær straffelov, så vi ikke kan nøjes med den civile.
For der er der en nødvendighed, som hedder krig, der gør, at disse normale rettighedsbegreber ikke kan fastholdes i en situation, hvor alt er kaos og anarki.
Det er det, der er sagen, og jeg ville godt – det kan jeg desværre ikke nå, for nu lyser det rødt – komme ind på sagen om livgarden, hvor jeg i sin tid gjorde tjeneste, og hvor man ikke var helt så flæbende som i dag, hvor en hvilken som helst lille, ynkelig ordre om at skulle hente f.eks. et eller andet til en befalingsmand fører til, at man føler sig krænket.
Villy Søvndal (SF), 2004-11-11:
Jeg synes jo altid, det er spændende at høre eksempler på taler, hvor de sidste 135 års åndspolitiske udvikling ikke har gjort indtryk.
Det synes jeg sådan set altid man skal kvittere for, altså hvor vi skal tilbage til før det moderne gennembrud.
Men jeg forstår det sådan, at det, der er voldsomt vederstyggeligt for Dansk Folkeparti, er at udstyre folk med rettigheder.
Værre ting kan man ikke forestille sig.
Det synes jeg jo at kunne se i lyset af nogle af de sager, vi har haft for nylig.
Vi har haft sager i livgarden – jeg tror, at hr. Søren Krarup deltog i det åbne samråd – hvor de har været udsat for ekstremt ydmygende behandling af officerer, der har drukket alkohol; de er blevet bedt om ting, som man ikke kan bede dem om.
Er det i sådan nogle tilfælde, hvor hr. Søren Krarup nu vil levere et voldsomt forsvar for de overordnedes rettigheder til, at de ikke skal lade sig beherske af rettighedstænkning eller sådan noget?
Hvis de har lyst til at ydmyge nogle værnepligtige, så skal de selvfølgelig have lov til det.
Var det ikke det, hr. Søren Krarup sagde?
Per Kaalund (S), 2004-11-11:
Hvis endelig problemstillingen måtte opstå, vil jeg gætte på, at der er langt flere metoder og midler, man vil kunne anvende for at tilvejebringe den situation, som man gerne så, frem for at forbyde medlemskab af givne politiske partier eller forsamlinger.
Ulrik Kragh (V), 2004-11-11:
Jeg kan sagtens forstå hr. Per Kaalund, og jeg er fuldstændig enig i den fremlæggelse, som hr. Per Kaalund kommer med, altså hvilke midler forsvarsministeren kan benytte.
Men det er jo vigtigt, at man, hvis vi kommer i en situation, hvor der er personer i det danske forsvar, som ville kunne underløbe forsvarets virke, har en mulighed for at kunne håndtere situationen.
Der er det, vi skal tænke os grundigt om.
Er det hensigtsmæssigt at tage det magtmiddel fra forsvarsministeren?
Derfor glæder jeg mig til den debat, vi får om det, for jeg tror, det er vigtigt, at vi tænker os meget grundigt om, inden vi beslutter os for at fjerne den paragraf.
Per Kaalund (S), 2004-11-11:
Nu tror jeg, at hr. Ulrik Kragh misforstår teksten i § 27.
Der står ikke, at forsvarsministeren i ekstraordinære situationer kan forbyde politiske partier, men at man kan forbyde militærpersoner at være medlem af et politisk parti.
Det mener jeg ikke tilkommer en forsvarsminister at kunne gøre, ej heller en regering.
Er der nogen, der kunne gøre det, var det måske Folketinget, der kunne vedtage et eller andet.
Man har jo prøvet det tidligere med nogen besværlighed, også efterrationaliseret, så jeg tror, at vi skal lade grundloven tale her og i givet fald Højesteret.
Så vil jeg selvfølgelig gerne også i det videre udvalgsarbejde spørge: Hvad er det for tænkte situationer, og hvad er det for tænkte grupperinger, man har i tankerne?
Ulrik Kragh (V), 2004-11-11:
Det er også til den samme problematik, som hr. Per Kaalund fremhæver med hensyn til muligheden for at kunne udelukke personer fra et særligt politisk parti.
Det er jo således, at vi på nuværende tidspunkt laver regler for krig, mens vi er i fredstid, og godt for dét, for det er altid der, man har tid til at tænke sig om.
Hr. Per Kaalund henviser til grundloven og retssystemet med hensyn til at kunne udelukke politiske partier, eller til en offentlig debat herom.
Men det kunne jo netop være, at man, hvis samfundet er i en situation, hvor man har behov for at tage den slags beslutninger, ikke har den store interesse i at have den store debat om det i den samling, der vil være af nationen i den situation.
Jeg er også fuldstændig overbevist om, at hvis en forsvarsminister tager det skridt at forbyde visse politiske partier, vil det også være noget, hvor en forsvarsminister ville være i fuldstændig samklang med et meget, meget bredt udsnit af det danske Folketing, for ellers ville forsvarsministeren ret hurtigt komme under et massivt pres fra Folketinget.
Derfor håber jeg, at vi under udvalgsarbejdet kan prøve at analysere denne problemstilling dybere, således at vi finder en løsning, som alle kan være tilfredse med.
Per Kaalund (S), 2004-11-11:
Man kan godt have den opfattelse, og det er også prisværdigt, at der var folk, der gjorde det.
Men jeg tror, at der kunne nævnes adskillige, også konservative, der på daværende tidspunkt, både i førkrigsperioden og under krigsperioden, optrådte på en helt anden måde end den, som hr. Helge Adam Møller beskriver her i dag.
Helge Adam Møller (KF), 2004-11-11:
Den debat vil jeg godt vende tilbage til.
Men det er ordene, og nu gentager hr. Per Kaalund dem, og det er jo fair nok, hvis man mener det: at han ikke var sluppet godt fra det, for så ville nazisterne have fyret ham og sagt, at han ikke kunne være forsvarsminister.
Jeg kan nævne en ChristmasMøller, som tyskerne tvang ud af regering, og jeg kan nævne fremtrædende socialdemokrater og andre politikere, som sagde fra på et tidspunkt, hvor det var upopulært hos tyskerne.
Jeg kan ikke forstå, at det skulle have været usselt for en forsvarsminister at gøre det.
Per Kaalund (S), 2004-11-11:
Jeg tror, at det, hr. Helge Adam Møller fremfører her, er udtryk for en heltemodig efterrationalisering.
Jeg kan ikke forestille mig, at den tyske besættelsesmagt på det tidspunkt, vi taler om her, f.eks. ville have accepteret en beslutning af den art.
Så tror jeg ikke, at vedkommende havde været forsvarsminister ret meget længere.
Jeg tror, at tyskerne havde reageret på det.
Jeg tror ikke på det og kan ikke forestille mig det.
Jeg vil gerne vide, hvad der tænkes på her; hvilke muligheder er det, der skal være for at benytte en sådan paragraf?
Vi har grundloven og Højesteret, hvor man efter visse bestemmelser kan forbyde en forening af en eller anden art.
Men at forbyde militært personel at deltage i lovlige foreninger her i landet, også politiske foreninger, finder vi er forkert.
Helge Adam Møller (KF), 2004-11-11:
Det er et enkelt spørgsmål vedrørende det med muligheden for eventuelt ikke at måtte deltage i politiske foreninger eller forsamlinger.
Hr. Per Kaalund refererer netop, at det vist er baseret på nogle erfaringer fra anden verdenskrig, hvor der var enkelte danske officerer, der meldte sig ind i nazistpartiet.
Så sagde hr. Per Kaalund, at hvis en forsvarsminister dengang havde besluttet, at det måtte de ikke, så var han ikke sluppet godt fra det.
Det vil jeg da godt have uddybet.
Han ville have haft 98 pct. af alle danske of ficerer og et stort flertal af befolkningen bag sig, og han ville klart og tydeligt have sagt fra over for nazisterne i modsætning til alle samarbejdspolitikerne.
Så var det ikke noget af det flotteste og bedste, en dansk forsvarsminister kunne have gjort dengang?
Søren Krarup (DF), 2004-11-11:
Ja, det vil jeg meget gerne begrunde.
Jeg mener faktisk, at jeg gjorde det i indledningen til min ordførertale, men det hænger selvfølgelig sammen med, at der er en verden til forskel på krigens og det civile livs tilværelse.
Det er klart, at når den militære straffelov tager sigte på folk, der uddannes til at gå i krig, så er de nødt til at blive, om man så må sige, disciplineret ind i en adfærd, som er fremmed også for politiet.
Politiet er jo til syvende og sidst dog et civilt væsen.
De er ikke uddannede til at føre krig.
De er uddannet til at hævde lov og ret i den civile verden.
Men det er jo klart, at en militær straffelov er en forberedelse til at kunne gå i krig, og derfor må der naturligvis også i fredstid – for det er en uddannelse til krig – gælde disse regler, som er strenge og anderledes end de civile regler.
Helge Adam Møller (KF), 2004-11-11:
Hr. Villy Søvndal sagde om § 33, at den kan betyde, at man kan straffes med helt op til 12 års fængsel, tror jeg det var, hvis man røbede en militær hemmelighed, og at det specielt over for journalister var meget betænkeligt.
Men lad os tage et eksempel, som desværre ikke er utænkeligt.
Der er et stort antal danske journalister og andre journalister ved de danske enheder i Basra, og de gør et godt arbejde med at fortælle hjem, hvad der sker.
Hvis nu en af dem får at vide, at næste morgen skal det danske panserinfanterikompagni ransage en landsby, der ligger 35 km væk, for våben, og han sender det hjem over sin mobiltelefon eller på anden måde, er der måske lavet et kæmpe baghold, når de kører ud om morgenen kl. 4, og det koster adskillige dræbte og sårede.
Det sker, fordi man har opsnappet den meddelelse fra journalisten, og skulle det virkelig ikke medføre straf til journalisten?
Han har jo brudt alle de regler, der gælder, for at han kan få lov til at følge de danske styrker.
Pia Boisen (EL), 2004-11-11:
Ja, det var mere for at få en præcisering, for ordførertalen var jo bred.
Det er også et stort kompleks, vi står med.
Finder ordføreren også, at ankemuligheden, høringsretten og de andre retsgarantier, der er i disciplinarloven, er udtryk for flæb og klynk?