runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anne Baastrup (SF), 1998-01-30:
Sidste torsdag havde vi en studiekreds her i Folketingssalen om Venstres og De Konservatives flygtningepolitik, og i dag har vi så en studiekredsdebat om Venstres og De Konservatives ulandspolitik, for så vidt angår flygtninge i nærområderne.
Ud over de synspunkter, der er kommet frem her i løbet af formiddagen, mener jeg, der er et punkt, som vi har overset: Vi har et land, der har været i borgerkrig eller krigslignende tilstande med den konsekvens, at der er folk, der er flygtet fra landet.
Disse mennesker bor i nærområdet.
Vi har gennem historien, og vi kan også allerede i dag se, at der i nærområderne er flygtningelejre, hvor der bor hundredtusindvis af mennesker.
Det, der ligger i Venstres og De Konservatives politik i det her forslag, er, at disse hundredtusindvis af mennesker skal blive i de flygtningelejre, fordi der måske er 500 i Danmark, der skal sendes tilbage.
Denne gruppe på de 500 skal have prioritet, fordi ... ja, hvorfor?
Hvad er det, der er Venstres og De Konservatives humanitære begrundelse?
Hvad er det, der ligger af menneskelig varme, og hvad er det i øvrigt, Venstre og De Konservative sådan går og siger, når de svinger sig op i argumentationen for det her beslutningsforslag?
Hvorfor skal de 500 mennesker, der er i Danmark, sendes tilbage, før de hundredtusindvis af mennesker, der lever under meget usle vilkår i flygtningelejrene, sendes tilbage?
Er det på den måde, hr. Bertel Haarder har opdraget sine børn?
Det tvivler jeg meget på.
Jeg spørger.
Det her beslutningsforslag indeholder utrolig mange åbne spørgsmål, og det gjorde det andet beslutningsforslag også.
Det er i virkeligheden lidt frustrerende, når man som ordfører på et område forsøger at sætte sig ind i tankegangen, forsøger at komme med de spørgsmål, som naturligt rejser sig på baggrund af beslutningsforslagets tekst, at man får at vide, at beslutningsforslagsstillerne ikke har gennemtænkt det, for det behøver de jo ikke, når det kun er et forslag, der alligevel ikke er flertal for.
Så er det meget, meget svært at forholde sig alvorligt til forslag, der kommer fra de pågældende partier. Men det, jeg i hvert fald mener vi kan konkludere i dag, er, at Venstre - jeg er meget usikker på Det Konservative Folkeparti - vil overholde flygtningekonventionen.
Venstre mener - for jeg fik ikke noget svar, og den, der tier, samtykker - at flygtninge skal sendes tilbage, under forudsætning af at de kan vende tilbage i sikkerhed og værdighed.
Venstre har fortrudt ændringsforslagene til finansloven.
Det har Det Konservative Folkeparti ikke.
Men jeg har stadig væk det problem
: Er det Venstres holdning, at et land skal straffes, hvis der ikke er fysisk mulighed for at tage imod de fordrevne og flygtninge, der opholder sig i EU-landene?
Når jeg får det svar, kan det være, vi kan komme videre, næste gang vi skal have studiekreds.
Annette Just (FP), 1998-01-30:
Det står der heldigvis ikke noget om i forslaget, men det er en modernisering, en følgen med tiden, og guderne skal vide, at fjerpennen var upraktisk.
Forslaget er, så vidt jeg kan læse, en forenkling og en sammenskrivning af alle de regler, der har været rundt omkring, og det må være en fordel.
Der kan godt være nogle enkeltheder, som vi skal diskutere i udvalget, men forslaget er et så stort skridt på vejen, at jeg er sikker på, at det meget hurtigt vil få et seriøst og bredt flertal.
I Fremskridtspartiet vil vi i hvert fald arbejde konstruktivt for det.
Frank Aaen (EL), 1998-01-30:
Jeg kan sige, at Enhedslisten ligesom sidst, vi behandlede forslaget, er positiv over for det og vil støtte det.
Jeg bemærkede, at der samtidig med afvisningen fra regeringens side dog også var nogle tilsagn i positiv retning, og dem må vi så hilse velkommen, men vi så sådan set gerne, at vi gik længere for at få mere sikkerhed på dette område.
Erik Larsen (V), 1998-01-30:
Venstre vil gerne anerkende, at dette lovforslag er udarbejdet efter et grundigt forarbejde, som vi kan se af det materiale, vi har fået.
Tilpasning af bogføringsloven til den internationalisering af erhvervslivet, som finder sted i disse år, er selvfølgelig et klart argument for at lave en lovrevision, men et lige så godt argument er sådan set den teknologi, der på både det regnskabsmæssige område og andre områder vinder indpas overalt.
Jeg vil gerne give udtryk for, at der også er stor glæde i Venstre over, at forslaget indeholder er regelforenkling og lægger lidt op til en effektivisering af hele området med virksomhedernes forhold til de administrative byrder.
Der er et enkelt punkt, jeg vil fremhæve, og som jeg er betænkelig ved, men det kan jo være, betænkelighederne kan overvindes.
Lovforslaget inddrager revisionsprotokoller som et af de dokumentsæt, der er omfattet af begrebet regnskabsmateriale, og det er jo en ny ting.
Jeg har ikke så mange betænkeligheder ved, at f.eks. revisionsprotokoller skal opbevares i 5 år, men revisionsprotokoller er jo grundlæggende et materiale, som er til bestyrelsens interne brug og i stort omfang beskriver f.eks. virksomhedens konkurrenceforhold og forhold til omverdenen i øvrigt.
Jeg mener i hvert fald, at vi i udvalgsarbejdet skal overveje, om det ikke er muligt at stille de samme betingelser med hensyn til offentliggørelse af revisionsprotokollen til andre myndigheder , som har været gældende praksis indtil i dag, nemlig at man fra myndighedernes side skal begrunde, hvilke motiver man har for at kræve indsigt.
Jeg tror godt, vi kan finde en acceptabel løsning på lige netop det spørgsmål.
Som sagt vil Venstre grundlæggende anbefale, at vi får gennemført denne lovgivning.
Vi har jo i Erhvervsudvalget gode traditioner for at kunne drøfte de detaljer, der plejer at være på et så meget teknisk betonet område, og derfor har
jeg ingen betænkeligheder ved at sige på Venstres vegne, at vi vil gå ind i udvalgsarbejdet med det formål at få ændret lovgivningen i en mere moderne stil.
Helge Adam Møller (KF), 1998-01-30:
Hr. Jørgen Estrup har svært ved ikke at forstå, men at acceptere, at man kan mene, at der må være en grænse eksempelvis for, hvor meget man anvender til ulandsstøtte.
Men om vi så i Danmark anvendte det samlede statsbudget til ulandsstøtte, så ved vi jo, at det kun ville dække, skal vi sige en promille, og så er jeg måske endda meget flink, af den samlede verdens behov.
Så der må altså være en grænse.
Og hvis hr. Jørgen Estrup ikke mener, der er nogen grænse, hvorfor foreslår Det Radikale Venstre så ikke, at vi tidobler eller femdobler støtten? Mener hr. Jørgen Estrup ikke, at der må være en grænse et sted? Det, vi kan diskutere, er, hvor grænsen skal ligge, men en grænse må der vel være.
Det er klart, at hvis man førte den politik, vi står for, som skabte et rigere samfund, flere arbejdspladser, bedre erhvervsliv osv., så kunne man også hæve grænsen, for så var der flere penge at fordele af, men vi kan altså ikke fordele af flere penge, end vi har.
Ole Løvig Simonsen (S), 1998-01-30:
Jeg skal ganske kort sige tak for de tilkendegivelser, der er kommet fra samtlige partier om, at man finder
, det er et fornuftigt forslag.
Selvfølgelig er der en del tekniske ting, som skal undersøges, f.eks. det, som hr. John Vinther var inde på med spørgsmålet om udskillelsen i form af accessorisk virksomhed, og hvad det koster pr. kWh for den enkelte forbruger, når man gør det på en anden måde.
Hr. Kim Behnke har ret i, at det godt kan tænkes, der kommer flere ændringer, men det, som vi gør her med bemyndigelsen, er jo bl.a. at sørge for, at disse ændringer ikke hver gang behøver at komme i Folketinget, hvis det er ændringer af, hvordan det skal opkræves, men det vender vi tilbage til.
Om de præcise spørgsmål synes jeg, det er helt rigtigt, som hr. Kim Behnke siger, at dem klarer vi af under udvalgsarbejdet, og det mener jeg i og for sig også kunne være befordrende for, at vi hurtigst muligt kunne få spørgsmålene frem og dermed også få dem afklaret.
Når man ser lovforslaget på baggrund af den liberalisering af elloven, der sker i 1999, kan vi vel godt sige, at forslaget her er på forkant med den udvikling, således vi ikke den dag, hvor det bliver en realitet, står i den situation, at så skal vi først til at lave loven.
Derfor har vi taget højde for den udvikling, der kommer.
Til hr. Keld Albrechtsen og det med brødristere og andre ting kan jeg sige, at vi i min ministertid gentagne gange har ført disse oplysningskampagner over for den enkelte forbruger, og det bliver vi ved med, for jeg har den opfattelse, at hvis man kører en kampagne én gang, har den en effekt, men så falder den væk igen, og derfor skal vi have andre elementer op.
Men der ligger noget ganske andet i det, som ikke er kommet frem i disse kampagner, for det var ikke det, der var afgørende her, og det er spørgsmålet om en fornyelse af HFI-relæer, så vi er sikre på, at vi kan undgå ulykker med brand og andre ting.
Vi arbejder fortsat på at få en hurtig udskiftning af disse relæer i den gamle boligmasse.
Jørgen Estrup (RV), 1998-01-30:
Det er det, der undrer mig.
Helge Adam Møller (KF), 1998-01-30:
Jeg gentager: Danmark, Sverige, Finland.
Hvis man tænker sig den situation, som jo ikke kan udelukkes, at der kommer et militært angreb mod de baltiske lande, og der kommer en flygtningestrøm på en halv million mennesker, der flygter fra Estland, Letland og Litauen, ville jeg synes, det var helt naturligt og helt rigtigt, at de tre lande, som er naboer, som har en kultur og en historie, som ikke adskiller sig væsentligt, tog en betydelig større del af flygtninge fra de baltiske lande end eksempelvis Italien, Spanien, Portugal, Tyrkiet, England, Frankrig osv.
Jeg ville også anse det for lige så naturligt, at disse lande fik en form for økonomisk støtte fra de lande i Europa, der ligger længere væk, og som ikke tog nogen eller fik meget få.
Det synes jeg var et typisk eksempel, og jeg synes, at det ville være en moralsk forpligtelse, men jeg synes også, at det ville være en moralsk forpligtelse for de øvrige lande at hjælpe de lande, der tog den største byrde.
Det er nøjagtig det princip, vi ønsker udbredt til en stor del af verden.
Søren Søndergaard (EL), 1998-01-30:
Det vil sige, at i den situation, hvor Danmark har 1 million flygtninge fra Baltikum, vil vi se Det Konservative Folkeparti stille sig op og kræve, at vi får 1 million og 500.
Den dag glæder jeg mig til.
Søren Søndergaard (EL), 1998-01-30:
Selvfølgelig skal Danmark, Sverige og Finland i en situation med f.eks. to millioner flygtninge fra Baltikum tage en større del af byrden, men det er jo også det, der sker i Afrika i dag.
Langt de fleste flygtninge fra Somalia er jo ikke i Danmark, i Holland eller i Tyskland, men lige præcis i nærområdet, så det er jo bare en beskrivelse af kendsgerningerne, hr. Helge Adam Møller giver.
Men den interessante sammenligning, man skulle foretage, er, hvad Danmark ville sige i en situation, hvor vi fik en million flygtninge fra de baltiske lande, og det var lykkedes lad os sige 500 at komme om bord på et skib, der sejlede til USA.
Hvad ville vi så sige til en henvendelse fra den amerikanske regering om, hvorvidt vi kunne tage de 500 tilbage, fordi de syntes, det var mere naturligt, at de var i nærområdet.
Hvad ville vi sige til sådan en henvendelse?
Hvad ville hr. Helge Adam Møller sige til en sådan henvendelse?
Anne Baastrup (SF), 1998-01-30:
Jeg synes, hr. Bertel Haarder i højere grad skulle prøve at lytte til, hvad det er, vi som ordførere på flygtningeområdet rent faktisk ønsker.
Vi ønsker at finde ud af, hvad der - set i sammenhæng med Venstres og De Konservatives generelle mål med flygtningepolitikken - er Venstres og De Konservatives hensigt med beslutningsforslaget
, og så synes jeg mildt sagt, det er lidt træls, at vi får at vide, at vi håner forslagsstillerne, for vi har tværtimod via spørgsmål forsøgt at få afklaret, hvad Venstre og De Konservative mener.
Hvordan skal problemet her løses?
Vil Venstre og De Konservative overholde flygtningekonventionen osv.?
Jeg kunne godt gå tilbage til den debat, vi havde om hr. Bertel Haarders forslag sidste år, hvor justitsministeren netop lagde ud med, at det her skal undersøges, og foreslog, at der blev nedsat et udvalg.
Det var en fælles beslutning, der blev truffet på baggrund af justitsministerens udmelding om dobbeltstrafbarhedsproblemerne, så derfor synes jeg, hr. Bertel Haarder skulle være glad for denne debat i stedet for at være ked af det.
Søren Søndergaard (EL), 1998-01-30:
Nu tror jeg ikke, hr. Bertel Haarder kan gribe Enhedslisten i at støtte en forringelse af flygtninges vilkår, som vi tidligere har talt imod, og derfor har vi sådan set heller ikke nogen grund til at føle os ramt, når hr. Bertel Haarder siger, at nogle griner hånligt, og så ændrer de deres synspunkter kort tid efter.
Det føler vi ikke vi har gjort.
Men der er en grundlæggende uenighed, f.eks. når hr. Bertel Haarder heroppefra uden nogen dokumentation kan meddele, at Istanbul er et sikkert område for kurderne.
Det er bare en faktuel uenighed, for vi opfatter ikke automatisk Istanbul som et sikkert område for kurdere.
Det er et sikkert område for nogle kurdere, men der er også mange kurdere, det er et usikkert område for, og derfor er man nødt til at gennemføre en seriøs og grundig asylbehandling af de kurdere, der kommer til Italien.
Det har været forstemmende, at det svar, man har givet fra EU's side angående de problemer, der er i det kurdiske område i Tyrkiet, har handlet om fingeraftryk, grænsekontrol, menneskesmuglingsbekæmpelse osv.
Det løser jo ikke de problemer, der er i Kurdistan, og her burde vi kunne blive enige, hvis hr. Bertel Haarder, Venstre og De Konservative er så interesserede i at gøre noget ved årsagerne, for så skal vi jo sige: Lad os få gjort noget.
Så vil jeg bare sige til sidst, fordi det blev nævnt angående finansudvalgsmødet på onsdag: Vi sidder ikke i Finansudvalget, men det er klart, at det aktstykke, som er lagt frem af ministeren, støtter vi, fordi det ikke er en del af en handel om at tage flygtninge tilbage fra Danmark.
Det kan godt være, det er en forberedelse til, at der kan komme flygtninge tilbage fra Etiopien og måske også hen ad vejen fra Danmark; det er fint nok, men det er ikke knyttet sammen med et krav om, at der specielt skal sendes flygtninge tilbage fra Danmark.
Det er også et udmærket aktstykke, fordi det ikke indeholder støtte til bestemte klaner i Somalia.
Så kan vi jo stemme for det der.
Sonja Mikkelsen (S), 1998-01-30:
Nu kan vi vist godt sige: Nu til noget helt andet!
Lovforslaget er en gennemgribende modernisering af den nuværende bogføringslov, hvis oprindelse daterer sig tilbage til 1959.
Informationsteknologien og internationaliseringen af erhvervslivet sætter spor overalt i samfundet, også i lovgivningen, og nu er turen altså kommet til bogføringsloven.
Det er Regnskabsrådet, der har stået for udarbejdelsen
af forslaget til en ny bogføringslov.
De grundlæggende regler for bogføring og opbevaring af regnskabsmaterialer ændres ikke, men måden, man kan gøre det på, ændres, idet man fremover kan bogføre og gemme sit regnskabsmateriale i elektronisk form.
Samtidig sikres det, at der er klarhed over, hvem der har ansvaret for at opbevare regnskabsmaterialet, f.eks. efter at en virksomhed er lukket.
Desuden vil bogføringsloven fremover også tilgodese skattevæsenets krav om bogføring, så skattevæsenet ikke behøver at opstille sine egne særregler.
Det vil alt andet lige medføre en forenkling og fjerne en risiko for at gøre fejl for den enkelte virksomhed, fordi den nu kan opfylde alle myndigheders regler ved at efterleve bogføringsloven. De nye regler om opbevaring af bilag og regnskabsmateriale i udlandet tilgodeser virksomheder med aktiviteter i udlandet.
Socialdemokratiet lægger vægt på, at reglerne ikke gør det muligt for virksomhederne at spekulere i at foretage bogføring i lande, der måske har et mere lemfældigt forhold til den disciplin, for det er nødvendigt for at begrænse risikoen for økonomisk kriminalitet. Socialdemokratiet ser tilpasningen til kommunikationssamfundet i sammenhæng med regeringens generelle IT-politik.
Når vi inden for en overskuelig fremtid får vedtaget lovforslaget om elektronisk underskrift og krypteret kommunikation, vil fordelene ved moderniseringen af bogføringsloven blive endnu tydeligere, fordi den giver nye muligheder for at give oplysninger til myndigheder, revisorer og samarbejdspartnere på en hurtig og effektiv måde.
Socialdemokratiet anbefaler lovforslaget til vedtagelse.
Pernille Sams (KF), 1998-01-30:
I Det Konservative Folkeparti er vi enige i hovedintentionerne i lovforslaget.
Det er hårdt tiltrængt med en modernisering af bogføringsloven, for der er sandelig sket meget, både virksomhedsmæssigt og teknisk, siden den i sin tid blev formuleret.
Vi har en række detaljer i lovforslagets indhold, som vi gerne vil have vendt grundigt i udvalget, for der er nogle spørgsmål, vi selv ville have løst lidt anderledes, end regeringen foreslår.
F.eks. finder vi det ikke hensigtsmæssigt, at revisionsprotokoller nu som noget nyt inddrages under regnskabsmateriale, og det er et spørgsmål, om det ikke er tilstrækkeligt, at materiale vedrørende udenlandske aktiviteter kan fremskaffes på begæring.
Dertil kommer spørgsmålet om sprogkriterier og andre detaljer.
Tommy Dinesen (SF), 1998-01-30:
Nu får vi altså moderniseret bogføringsloven, og det fremgår af lovforslagets bemærkninger, at en ny regnskabslov også er på vej.
Det er vi selvfølgelig meget tilfredse med. Hvad angår de enkelte bestemmelser i et så teknisk betonet lovforslag, må vi naturligvis tage forbehold over for, hvad der måtte dukke op under udvalgsarbejdet, men vi vil gå positivt ind i udvalgsarbejdet.
Elisabeth Arnold (RV), 1998-02-03:
Jeg kan ikke frigøre mig for den mistanke, at Enhedslisten bruger denne ulykkelige situation i Mellemøsten til at føre endnu et korstog mod det EU, som Enhedslisten hader så indædt.
Det er jo lidt ærgerligt, for vi kunne jo have en god diskussion om, hvordan man som lille land i en stor verden påvirker udviklingen i nogle lande, som man synes er på gal vej.
Enhedslistens forslag går ud på, at Danmark skal gå enegang, og uanset at vi har en aftale gennem EU, så skal vi kræve af Israel, at de gør sådan og sådan og overholder den Osloaftale f.eks., som de selv har været med til at indgå.
Så vil jeg gerne spørge: Hvad gør sådan et land som Norge f.eks.?
Norge, som har lagt hovedstad til Osloaftalen, som har været utrolig stolt af den indsats, de har gjort for at få fredsprocessen i gang i Mellemøsten, og som har haft masser af observatører og hjælpere i Israel og i Palæstina for at få hele processen til at fungere.
Hvad gør
Ja, de har kun sig selv og ikke andre at påvirke med.
Og hvis EU er til grin for sine egne penge, så er Norge det så sandelig også.
Hele verden er til grin, fordi de israelske og palæstinensiske parter ikke selv vil holde den aftale, de har indgået.
Det sætter jo i virkeligheden den internationale indsats
i perspektiv, at man kan gøre nok så meget fra de forskellige lande enkeltvis, at man kan gøre nok så meget fra de organisationer, som er deltagere i processen, men hvis parterne ikke selv har den mindste smule vilje til at få processen til at glide, så hjælper det alt sammen ikke noget. Så hjælper det heller ikke, at Enhedslisten i det danske Folketing fremsætter et forslag om, at Danmark går enegang.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-03:
Jeg må sige, at det kan ikke hjælpe at sige, hver gang der er et forslag, hvor der er noget, som Enhedslisten kritiserer ved EU, at det så bare er, fordi vi generelt er imod EU.
Sådan er det ikke.
Der kan også være ting, som vi på trods af vores modvilje mod EU rent faktisk godt kan gå hen og støtte.
Der vil jeg bede om, at man adskiller tingene.
Vort sigte med forslaget har ikke været, ligesom det heller ikke var med debatten om Algeriet, at få en debat om vores holdning til EU som sådan.
Men problemet er, at vi har en EU-udenrigspolitik og der er ved at blive gennemført en associeringsaftale.
Så vil jeg sige til fru Elisabeth Arnold, at jeg tror, der var en misforståelse i den måde, fru Elisabeth Arnold har opfattet vores forslag på.
Det var ikke hensigten, at Danmark skulle gå enegang i forhold til Israel.
Det var hensigten, og det håber jeg også fremgår af formuleringen, at Danmark skulle kræve, at Israel overholder bestemmelserne i associeringsaftalen som forudsætning for at få de fordele, der ligger i associeringsaftalen.
Det er selvfølgelig noget, der skal håndhæves af EU.
Det vil sige, at det naturligvis er noget, som må rejses i EU.
Så det er i virkeligheden et forslag om aktiv dansk handling i EU.
Jeg håber ikke, det er forslagsstillerne, der har formuleret det uklart.
Det håber jeg ikke, det har i hvert fald ikke været hensigten.
Jeg mener ikke, det kan læses på anden måde, end jeg tolker det her.
Men det er så bare en meddelelse om, at sådan skal det opfattes.
Jeg mener dybest set heller ikke, at det kan læses på anden måde, for det giver jo ingen mening, at et enkelt land forsøger på at suspendere associeringsaftalen, når det er EU, der har indgået den med Israel.
Så jeg mener, at vores tekst i beslutningsforslaget rent faktisk hænger godt nok sammen.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-03:
Tak for svaret vedrørende proceduren.
Jeg har kun en kommentar til hr. Arne Melchiors indlæg:
Jeg må virkelig opfordre hr. Arne Melchior til at gennemtænke konsekvensen af det synspunkt, han fører frem, for hvis man begynder at lægge hensigtsmæssighedsbedømmelser ned over menneskerettighederne og siger, nå, ja, de gælder vel nok, men der kan altså være situationer, hvor de ikke gælder alligevel, så risikerer man jo meget hurtigt at komme ud på et alvorligt skråplan.
Det blev så hævdet fra hr. Arne Melchiors side, at der ikke fandt administrative politiske fængslinger sted.
Jamen det er jo en kendsgerning.
Hr. Melchior kan læse stakkevis af rapporter om, hvorledes mennesker kan arresteres uden at få en retssag og i lange tider sidde i lejre eller i fængsler.
Det ligger inden for begrebet tortur.
Det er muligt - det kan hr. Melchior have ret i - at der andre steder findes værre former for tortur.
Men så skulle man til ligesom at gradbøje menneskerettighederne, og jeg må altså indstændigt bede hr. Melchior om at gå hjem og overveje en gang til, om vi virkelig skulle ind på sådan noget med at gradbøje menneskerettighederne.
Jeg tror, når hr. Melchior gennemtænker det hjemme i sit lønkammer - det vil jeg også opfordre ham til - så vil han nå til det resultat, at de grundlæggende fundamentale menneskerettigheder er udelelige og kan ikke gradbøjes.