Marianne Jelved (RV), 1999-03-04:
Jeg vil gerne takke for denne anledning til, at vi her i Folketinget kan få lejlighed til at drøfte, hvordan vi fra dansk side skal forholde os til usikre a-kraftværker i Central- og Østeuropa, især Tjernobylværket i Ukraine.
Regeringen har allerede besvaret flere spørgsmål om sagen, og jeg kan henvise til svar på spørgsmål fra hr. Keld Albrechtsen, stillet den 11. januar og den 11. februar i år.
I 1986 skete den frygtelige katastrofe på Tjernobyl.
En af reaktorerne på værket nedsmeltede, og radioaktivt støv spredtes over store dele af Europa.
Det har hele tiden været den danske regerings holdning, at det er en meget vigtig miljøopgave at få lukket Tjernobyl og i øvrigt også andre usikre a-kraftværker.
Regeringen arbejder for at nå det mål på flere fronter: multilateralt i regi af EU og Østbanken, EBRD, og bilateralt gennem dansk miljøstøtte.
Det vil være en markant miljømæssig forbedring at få afviklet Tjernobyl-reaktorerne, som efter alle internationale vurderinger tilhører en meget risikabel type.
Ulykken i 1986
demonstrerede netop, hvor farlige de er.
Som et led heri indgik G7-landene, dvs. de store industrilande, en aftale, der hedder »Memorandum of Understanding« med Ukraine, hvor lukning af Tjernobyl senest år 2000 blev kædet sammen med international bistand til at afslutte byggeriet af de ca. 80 pct. færdige reaktorer, som jeg for nemheds skyld kalder K2 og R4, på to eksisterende kraftværker i Ukraine og herunder især for at bidrage til, at sikkerheden på disse reaktorer blev opgraderet.
Jeg vil gerne benytte lejligheden til at oplyse - modsat bl.a. skriverier i medierne - at K2R4 ikke er den samme type, som reaktorerne på Tjernobylværket.
K2R4 har et reaktordesign, som grundlæggende er mere sikkert, og ved at tilføre vestlig knowhow kan sikkerheden yderligere forbedres.
Euratomlån til at finansiere forbedring og sikkerhed og effektivitet på visse a-kraftværker i visse tredjelande, heriblandt Ukraine.
Euratomlånene kan ikke bruges til at bygge nye værker, men dog til at afslutte værker, der er under opførelse.
Regeringens holdning var dengang som nu, at lukningen af Tjernobyl må prioriteres.
På rådsmødet var der enighed om, at midler fra Euratom og TACIS skulle medfinansiere opgraderingen af sikkerheden
for erstatningsreaktorerne.
I konklusionerne fra rådsmødet hed det endvidere, at støtten fra EU skal ses som et led i en samlet plan, der også omfatter støtte fra det internationale samfund, herunder støtte fra internationale, finansielle organisationer. I lyset af EBRD's geografiske rolle har det været mest nærliggende at inddrage netop EBRD i denne opgave.
Folketinget har været inddraget i udformningen af den danske holdning i forbindelse med Det Europæiske Råds møder.
Sideløbende hermed har G7-landene taget initiativ til, at der i 1993 blev oprettet en Nuclear Safety Account, NSA, der har til formål at forbedre sikkerheden på de mest usikre a-kraftværker i Central- og Østeuropa og i de tidligere Sovjetrepublikker.
Det er foranstaltninger som at forbedre mulighederne for at bekæmpe brand, løbende kontrol med kritiske komponenter, kontrolrum, nedkølingsanlæg og meget mere.
En lang række industrilande, herunder Danmark, bidrager til NSA, der administreres af EBRD.
I 1996 underskrev Ukraine en aftale med NSA om bistand
til at forberede og muliggøre, at Tjernobyl lukkes i år 2000.
Endelig tog G7-landene i 1997 initiativ til at oprette Tjernobyl Shelter Fund, som også administreres af EBRD.
Denne fond har til formål at medfinansiere en varig indkapsling af den forulykkede reaktor.
Også her har en lang række industrilande og bl.a. Danmark bidraget økonomisk.
Danmark arbejder aktivt i EBRD for at nå disse mål, og vi har til årsmøderne understreget behovet for projekter med energibesparelse og udvikling af energisektoren som målområde.
Desuden gennemfører Danmark på egen hånd en del
bilaterale projekter med energibesparelse som mål
Miljø- og Energiministeriet har siden begyndelsen af 1990'erne finansieret en række miljø- og energiprojekter i Central- og Østeuropa.
Ikke mindst energiprojekterne tjener til at reducere afhængigheden af usikre a-kraftværker.
Det er væsentligt for målet for den danske bistand til østlandene. EBRD har tidligere fået en tilsvarende anmodning om at medfinansiere færdiggørelsen af et a-kraftværk i Slovakiet, Mochovce-værket, der også blev kædet sammen med lukningen af et sikkerhedsmæssigt ringe værk, Bohunice-værket.
Den danske holdning var afvisende.
Det afgørende var, at der ikke var nogen sikkerhed for, at færdiggørelsen af Mochovce ville medføre, at Bohunice blev lukket.
Endvidere var der usikkerhed om, hvorvidt en færdiggørelse af Mochovce-værket var det billigste alternativ til at sikre en forbedret elforsyning i Slovakiet.
Sagen kom ikke til beslutning i EBRD's bestyrelse, men Slovakiet byggede alligevel Mochovce-værket færdigt, finansieret fra russisk side.
Det internationale samfund fik ingen indflydelse på sikkerhedsniveauet, og det internationale samfund har nu begrænset indsigt i værkets drift.
Endvidere fortsættes driften på det sikkerhedsmæssigt ringere værk Bohunice.
En stor del af Ukraines energiforsyning dækkes ved a-kraft, og det har ikke været mit indtryk, at Ukraine ønsker at nedlægge a-kraften til fordel for det, man kunne kalde konventionel energi.
Ukraine har allerede foretaget betydelige investeringer i at udvide to eksisterende a-kraftværker med to reaktorer, og ca. 80 pct. af byggeriet er afsluttet.
Det vil derfor være overraskende
, hvis Ukraine ikke skulle ønske at bygge dem færdige.
Jeg vil også gerne benytte lejligheden til at orientere Folketinget om, at Ukraine i EBRD i den tid, jeg har haft med sagen at gøre, hele tiden har fastholdt, at de ønskede et lån til at bygge K2 og R4 færdige.
Det må regeringen lægge til grund for udformningen af den danske politik.
Hvis ikke det internationale samfund vil medvirke, kan Ukraine finde andre finansieringskilder.
På det nyligt vedtagne russiske statsbudget er der afsat betydelige midler til i givet fald at finansiere russisk medvirken til ukrainsk a-kraft.
Det vil klart medføre et ringere sikkerhedsniveau og manglende vestlig indsigt i værkernes bygning og drift.
Desuden kan man risikere, at Ukraine fortsætter driften med Tjernobylværket, hvis ikke det internationale samfund står ved G7-aftalen.
EBRD har behandlet sagen om K2 og R4 som andre projekter.
Der er udarbejdet en række analyser, som skal afklare, hvorvidt K2 og R4 kan finansieres på et bankmæssigt grundlag, som bankens statutter kræver.
Den slags beregninger er usikre, bl.a. som følge af usikkerhed om den fremtidige olieprisudvikling.
Netop på grund af en stor usikkerhed har EBRD gjort et særlig stort arbejde for at indhente så meget information som muligt.
Endvidere har krisen i Rusland og Ukraine i 1998 også ændret vilkårene for at finansiere projekter i Ukraine, da de samfundsøkonomiske rammebetingelser er forringede.
Det indebærer imidlertid også, at Ukraine har større behov for støtte fra det internationale samfund.
Der er ikke noget mystisk i denne procedure.
Disse forhold gælder mange projekter i EBRD.
Alle former for investeringer er højst risikable i et område som Ukraine.
EBRD's bestyrelse har endnu ikke modtaget et konkret forslag til at finansiere færdiggørelsen af K2R4-reaktorerne, og lad mig gøre det helt klart, at regeringens støtte til, at EBRD medvirker til at finansiere K2 og R4, forudsætter, at beslutningsgrundlaget efter vores vurdering viser, at betingelserne for EBRD's finansiering kan anses for opfyldt. Det skal således godtgøres, at der i lyset af Ukraines energipolitik er et behov for to nye reaktorer, at projektet opfylder EBRD's kriterier, samt at der er den nødvendige sikkerhedsmæssige standard.
I så fald vil vi arbejde for en løsning på Tjernobylproblemet, som nyder bred opbakning i det internationale samfund.
Der er en række usikre a-kraftværker i østlandene, hvor sikkerheden ikke kan opgraderes til vestlig standard.
Det er regeringens holdning, at det har højeste prioritet at lukke
disse værker.
Samtidig tilskynder vi landene til at gøre sig mere uafhængige af a-kraft ved at begrænse forbruget af energi gennem energibesparelser, mere effektiv produktion og transmission af energi samt substitution af a-kraft med andre energikilder.
Vi arbejder for at gennemføre bilaterale projekter med østlandene, der begrænser energiforbruget generelt og udvikler alternative energikilder, og arbejder også aktivt for, at EU og EBRD virker i samme retning.
Regeringen er ligesom et flertal i Folketinget ikke tilhænger af a-kraft. Vi må imidlertid indse, at andre lande kan have en anden holdning end den danske.
Her er afvikling af a-kraft ikke en realistisk mulighed på kort sigt.
Udgangspunktet for dansk politik må nødvendigvis være, at andre lande har suverænitet over deres energiforsyning, også selv om de ønsker at basere sig på a-kraft. Ved at være med til forbedre sikkerheden for såvel eksisterende som nye værker under opførsel begrænser vi truslen.
Her er det nødvendigt fra sag til sag at vurdere, hvordan vi bedst fremmer vores overordnede politik.
Hvis en fastholden af vore ideelle krav i realiteten indebærer, at vi selv og andre udsættes for øget risiko for en atomkatastrofe, må vi være parate til at acceptere den bedste løsning i det lys. Den danske regerings holdning er i tråd med at medvirke til, at Tjernobyl lukkes.
Hvis vi med vestlig teknologi og vestlige midler og de nævnte forudsætninger kan skabe en højere sikkerhed for de to reaktorer K2 og R4 i Ukraine, har vi sikkerhedsmæssigt en bedre løsning.
Den danske regering kan på dette grundlag støtte, at EBRD medvirker til at gennemføre denne politik inden for de muligheder, banken har for at finansiere projekter i Østeuropa.