Steen Gade (SF), 1998-10-27:
Jeg var glad for hr. Martin Glerups indlæg, men vil alligevel hæfte mig ved noget, som jeg også synes, vi er nødt til at drøfte lidt nærmere, den danske indsats.
Det har lidt med hr. Martin Glerups indlæg, men det har også med hele tonen at gøre.
Vi mener, at vi er så fantastisk gode her i Danmark på det her punkt.
Og for at det ikke kun skal være mystisk, vil jeg sige, at det jo er rigtigt, at hvis man producerer sin el ved hjælp af kul, er vi blandt de bedste.
Men hvis vi ser på, hvordan vores udslip pr. indbygger er, så er det jo først og fremmest, fordi vi producerer vores el så overvældende ved hjælp af kul, at vi har det niveau.
Og så synes jeg, at det er svært at sige, at vi er så gode.
Det er derfor, at vi også lægger vægt på, at der i denne folketingssamling kan vedtages en samlet klimapolitik i Danmark.
Jeg vil sige til hr. Hans Christian Schmidt, som jo mere og mere udvikler sig, som jeg forestiller mig en senator fra Nebraska eller sådan noget, når han står her og udlægger teksten, som handler om, at man skal passe på, at det ikke gør noget, at det bliver slemt for erhvervslivet, at vi skal regne det hele ud på forhånd.
Ja, tankegangen er klar nok
, når man har mødt de typer, og den er, at kampen for at finde smuthuller er den mest overvældende indsats i miljødiskussionen, der er knyttet til drivhuseffekten.
Det er også det, der bekymrer mig lidt, når jeg har hørt hr. Hans Christian Schmidts og fru Henriette Kjærs indlæg her i dag. Andre har rost dem, fordi vi står sammen om vedtagelsen.
Det kunne jeg selvfølgelig også gøre, men nu synes jeg alligevel, det er en interessant iagttagelse, at de to partier, som siger, at de er et alternativ til en socialdemokratisk ledet regering, i virkeligheden sender et signal ud i dag, at i forhold til drivhuseffekten er det smuthulspartier.
De, der vil gå efter smuthullerne, allierer sig med de andre lande, der prøver at finde ud af, hvordan vi kan kringle det, så det ikke gør så meget, så det ikke får så stor betydning, og så det ikke rigtig virker, og det bekymrer mig noget.
Hvis jeg skal sige det på en lidt anden måde, viser det sig jo, at bag det hele er det et skrøbeligt flertal, et skrøbeligt flertal for en offensiv CO2-politik i Danmark, hvis de meldinger, der er givet i dag, skal tages alvorligt.
Det siger jeg ikke bare til min gamle ven og forhåbentlig også rigtige ven, hr. Søren Kolstrup, det siger jeg også til V og K.
For tænk sig, hvis vi ikke kunne skrive en vedtagelse om, at man skal fastholde EU's politik på det her område, og hvis vi skulle skrive en vedtagelse, der afspejler det, som fru Henriette Kjær og hr. Hans Christian Schmidt sagde her fra talerstolen, ja, så gik det galt.
Jeg vil gerne sige, at EU lægger op til, at hovedindsatsen skal være national.
Det var en misforståelse, der sneg sig ind i hr. Kolstrups indlæg.
Så sagde hr. Ebbe Kalnæs, at vi skulle have bred folkelig opbakning, og det sagde fru Vibeke Peschardt også.
Det er jeg helt enig i.
For øvrigt mener jeg, at den findes i større udstrækning, end denne debat afspejler.
Folk snakker om det, som om vi ikke har folkelig opbakning; det har vi da.
Men det, vi ikke er gode nok til, er at give folk handlemuligheder, og derfor tror jeg, at tanken om at føre det ind i lokalplandiskussionen, så diskussionen om at få en klimaaftale er nede i den enkelte kommune og er knyttet til den årlige økonomiske politik som en del af finanslovaftalen om, hvor meget man vil reducere drivhuseffekten, er en vigtig brik til at skabe folkelig opbakning.
Hr. Søren Kolstrup prøver at stille et skel op mellem mig og ham, og han siger, at jeg har flyttet mig i mange diskussioner om EU og sådan noget.
Det har jeg, men det er ikke det, der er skillelinjen i dag.
Skillelinjen i dag er, at Enhedslistens vedtagelse, som jeg er enig i, som den står, bygger på, at vi skal underminere en international aftale, som vi har kæmpet med næb og kløer for at få.
Det er en skrøbelig international aftale.
Det er utrolig svært at lave forpligtende aftaler internationalt.
Problemet med hr. Søren Kolstrups melding er, at han vil underminere det, ikke fordi han vil gå arm i arm med USA og andre, der ikke vil have det til at virke - selvfølgelig ikke - men det er bare det, der ville blive resultatet, hvis Danmark valgte den strategi.