Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-04-27:
Jeg kan ikke lade være med lige i første omgang at vende tilbage til noget af det, vi havde i debatten tidligere i dag, hvor fru Gitte Lillelund Bech siger, at regeringen har et ønske om at sætte de lærerstuderende fri.
Det synes jeg er en lidt skæg parole, slagord, eller hvad ved jeg, for denne her plan, når det faktisk er sådan, at lige præcis, når vi taler om enhedslæreruddannelsen, så er de lærerstuderende meget faste i kødet.
Derfor kan det godt være, at regeringen synes, at den sætter de lærerstuderende fri, men det synes de lærerstuderende ikke selv, og det kunne måske være en anledning til, at man lyttede lidt til dem.
Det skal jo gerne være sådan, at dem, man giver frihed, faktisk også har en fornemmelse af, at det er frihed, og at det ikke er det stik modsatte.
Nå, men nok om det, det får vi nok rig anledning til at diskutere hen over sommeren.
Undervisningsministeren har jo lagt op til, at der skal komme en ændring af pædagog- og læreruddannelsen.
Der skal strammes lidt op, det skal være sværere at få en uddannelse, der skal centraliseres, sådan at ministeren får lidt mere magt.
Det er nogle af de overordnede linjer, jeg hiver ud, når jeg læser redegørelsen, og det er selvfølgelig nogle overordnede ting, som jeg ikke umiddelbart synes er positive.
Men det betyder ikke, at der ikke er elementer i denne her redegørelse, som Enhedslisten synes er positive, for det er der bestemt.
Der kan jeg nævne det, at man går over til, at pædagogstuderende skal have SU i stedet for at være lønnede.
Det er noget, som de pædagogstuderende har råbt på i årevis, så jeg synes, at det er godt og positivt, at man tager fat her, og jeg synes også, det giver anledning til at diskutere normering, som man også har været inde på tidligere i dag.
Jeg skal sige om læreruddannelsen, at den jo er ret ny.
Der synes jeg måske godt, man kan overveje, at selv om det er længe siden i christiansborgsammenhæng, så er det ikke længe siden i virkeligheden, og det kan være en god idé, at tingene kommer til at virke ude i virkelighedens verden, før man begynder at lave de store forandringer.
Så skal jeg sige, at Enhedslistens mål for folkeskolens arbejde er, at børnene skal kunne få en god ballast til at tackle alle livets sider, ikke kun det kommende arbejdsliv.
Det vil altså sige, at vi mener, at viden og færdigheder kun er én dimension.
Det er lige så vigtigt for os, at skolen giver eleverne selvtillid, handlekraft, vilje til at samarbejde, giver dem fællesskabsfølelse, og det kræver, at eleverne får stor indflydelse.
Det kræver, at undervisningen tilrettelægges på en måde, sådan at man ikke kun fokuserer på de ikkekreative fag.
Det kræver også, at vi for læreruddannelsens vedkommende fokuserer på den del af fagligheden, der handler om pædagogik, og om det forhold, man har til det omkringliggende samfund.
Folkeskolen skal lægge grunden til den demokratiske dannelse, og der er forudsætningen jo, at folk kan forholde sig til og aktivt deltage i samfundslivet.
Den nødvendige fornyelse af folkeskolen er betinget, mener vi i Enhedslisten, af en langt bredere samfundsdebat om skolens rolle, om indhold end den nuværende fokusering på faglig kompetence i de enkelte fag.
Samtidig stiller den store krav
til lærernes grunduddannelse og efteruddannelsesmuligheder, og de ting må ikke blive løsrevet fra hinanden i debatten om en ny læreruddannelse.
Vi ønsker altså, at vi får en ordentlig og grundig visionsdebat om skolen, om læreruddannelsen osv., inden vi kaster os ud i at lave tingene om, og grunden til, at vi ikke har kunnet tage den grundige debat inden det her tidspunkt, er jo, at så få lærere fra den nye uddannelse fungerer ude i virkeligheden.
Derfor mener vi, at det er et betænkeligt lille grundlag, vi har for at tage en grundig visionsdebat.
Regeringen vil så fjerne enhedslæreruddannelsen, og jeg skal sige, at jeg var ved at få kaffen galt i halsen, første gang jeg hørte det.
Det mener vi er vigtigt.
I virkeligheden kan man illustrere det ved at spørge: Hvorfor er det, vi taler om brobygningsproblemer mellem folkeskole og ungdomsuddannelse?
Hvorfor er det, vi taler om brobygningsproblemer mellem børnehave og folkeskoleuddannelse?
Hvis man går ind og bryder med enhedslæreruddannelsen, så begynder vi også at have brobygningsproblemer mellem det ene og det andet og det tredje trin i folkeskolen.
Enhedslæreruddannelsen giver jo netop mulighed for, at det er en glidende proces, hvor eleven bliver fulgt fra først til sidst, og hvor læreren forventes at kunne have et overblik over og et overskud til at se det forløb som en helhed.
Så er der hele diskussionen om linjefag.
Der skal jeg sige, at vi i Enhedslisten ikke er så glade for, at man går ind og begrænser de praktisk-kreative fag.
Jeg skal sige, at vi ligesom De Radikale gerne så, at vi begrænser antallet af linjefag, så de studerende i stedet fik mulighed for den faglige fordybelse, der ligger i at have færre linjefag.
Samtidig vil færre linjefag åbne for en tættere sammenknytning mellem de pædagogisk didaktiske elementer og det fagfaglige.
Så det vil være den linje, vi lægger os på, når vi snakker videre.
Redegørelsen lægger så op til at styrke undervisningen i specialpædagogik, og isoleret set synes Enhedslisten, at det er en rigtig god idé, og vi er glade for, at ministeren piller det område ud og vil lægge ekstra vægt på det.
Men det bliver kædet sammen med et ønske om at nedlægge skolen i samfundet.
Igen mener jeg, at vi rører ved noget af det grundlæggende i folkeskolen, for det væsentlige ved folkeskolen er jo den placering, folkeskolen har i samfundet.
Folkeskolen er en kulturbærende institution.
Skolen har også set med samfundets briller den væsentlige funktion, at den binder forskellige lag i samfundet sammen.
Det betyder selvfølgelig, at det er væsentligt, at de lærere, der underviser i folkeskolen, har en klar fornemmelse af, hvilken funktion de har i børnenes liv i forhold til, hvordan børnene kommer til at opfatte samfundet.
Men de skal også have en klar fornemmelse af, at de som lærere set med samfundets briller har en usandsynlig vigtig position.
Det er måske også en af årsagerne til, at vi altid diskuterer folkeskole, og at alle har en holdning til det i aviserne. Heldigvis for det, men det fortæller lidt om, hvor påkrævet det er, at lærerne har en klar fornemmelse af, hvilken position de har i børnenes liv og set med samfundets briller. Det er sådan set ideen med skolen i samfundet.
Derfor mener vi i Enhedslisten, at det er meget problematisk at gå ind og rykke for meget ved den grundsten, som vi mener det fag udgør.
Om pædagoguddannelsen vil jeg sige, at der bryder man måske ikke så grundlæggende med nogle principper, som man gør det for læreruddannelsen.
Jeg skal sige, at vi støtter, at man går ind og gør praktikperioden, som jeg sagde i starten, SU-berettiget i stedet for at være lønnet.
Det er selvfølgelig et spørgsmål om, at praktikanterne skal opleve det at komme ud i praktik i en daginstitution som en uddannelsessituation og ikke opfatte det, som om de fungerer som billig arbejdskraft i den periode, de er ude i praktik.
Derfor er det selvfølgelig fornuftigst at understrege, at vi faktisk taler om uddannelse og praktik, ved at gøre det SU-berettiget.
Det, at adgangskravene skal være strammere, har vi et problem med, ganske simpelt fordi vi mener, at de erfaringer, man får fra virkeligheden, skal tælle.
Specielt når vi taler om mennesker, der skal have med mennesker at gøre, er det selvfølgelig en god idé at kigge meget grundigt på, hvad det er for nogle praksiserfaringer, folk har, hvilket møde de har haft med virkeligheden.
Det kan måske langt hen ad vejen vægte meget tungere, end hvilke fagfaglige kvalifikationer man har.
Vi undrer os over, at det i redegørelsen nævnes, at pædagoger kan uddanne sig til at undervise i folkeskolens yngste klasser, fordi for os er det jo et klart udtryk for den drejning af pædagoguddannelsen, den drejning af daginstitutionerne, som regeringen selvfølgelig i andre sammenhænge også har lagt op til.
Det undrer os, for vi mener
jo sådan set, at børn skal have lov til at være børn.
Vi mener, at der i børneinstitutionerne skal lægges op til leg, til udvikling gennem leg og til, at børn får nogle sociale kompetencer.
Vi mener ikke, at børn skal undervises i børnehaven.
Vi mener ikke, at børnehaven skal være udgangspunkt for læring på lige fod med folkeskolen, og vi mener ikke, at pædagogerne skal have mulighed for at undervise i de yngste klasser i folkeskolen.
Det er to fuldstændig forskellige pædagogiske indgangsvinkler, alt efter om man skal undervise, eller om man alene skal tænke på børns udvikling. Det, vi ønsker i Enhedslisten, er altså fokus på at lære i folkeskolen, fokus på at udvikle i børneinstitutionerne.
Den model, som regeringen lægger op til, hvor der i højere grad tages udgangspunkt i, at børn skal undervises, når de er meget små og går i børnehave, er altså en type børnehave, som nok får det til at løbe koldt ned ad ryggen på de fleste fra Enhedslisten.
Men jeg skal sige, at der er en række positive elementer, som det også er blevet nævnt af andre ordførere, i denne her redegørelse, som vi bestemt er åbne over for at tale videre om, men vi synes også, at der ligger nogle store knaster, som nok ikke lige ville have groet i Enhedslistens baghave, hvis vi havde haft mulighed for at så dem.