Marianne Jelved (RV), 2003-06-03:
Demokrati og frihed er hinandens forudsætninger.
Men sammenhængen er mere kompleks, end den lyder, for demokratiet og friheden er jo afhængige af, at der er demokratisk besluttede regler, og at der er institutioner, der er i stand til at håndhæve de regler.
Derfor har Danmark støttet FN og andre internationale organisationer, og vi har gang på gang arbejdet for en FN-legitimitet ved anvendelse af magt.
Den FN-legitimitet var der ikke, da koalitionen angreb Irak, fordi USA tabte den diplomatiske indsats for at skabe en FN-legitimitet på gulvet.
Det er vi i Det Radikale Venstre meget triste over.
USA gjorde sig simpelt hen ikke nok umage, og vi kunne have ønsket i Det Radikale Venstre, at den danske regering havde gjort noget mere for at hjælpe USA med den demokratiske opgave. Vi kunne have ønsket, at regeringen havde satset mere på at få et flertal af EU-medlemslandene til at hjælpe med at skabe den FN-legitimitet.
Regeringen valgte i stedet for side, og nu skulle det være.
Masseødelæggelsesvåben har været og var hovedargumentet.
Jeg må indrømme, at jeg et eller andet sted faktisk håber, at der bliver fundet masseødelæggelsesvåben i Irak.
Beslutningsforslaget, som Folketinget behandlede, havde sit omdrejningspunkt i problemerne med masseødelæggelsesvåben.
FN-resolutionerne, som var involveret i hele beslutningsgrundlaget og i debatten, handlede primært om masseødelæggelsesvåben.
Regeringens folkeretspapir, som også var genstand for stor debat i Folketinget, omhandlede og havde sit omdrejningspunkt i masseødelæggelsesvåben.
Nu går der store undersøgelser i gang i USA og formentlig også i Storbritannien.
Sagen er jo, at metoden - og jeg taler ikke om målet, som vi alle sammen i en eller anden forstand kan være enige om, men metoden - som blev anvendt, skaber præcedens.
Det er meget farligt for demokratiet og friheden, hvis målet kommer til at hellige midlet.
Det, der er problemet ved metoden, er, at alle må spørge sig selv: Hvem eller hvad bliver det næste, og hvem bestemmer det og på hvilket grundlag?
Der er jo utrolig mange umenneskelige styrer verden over, og der er meget, meget stor brug for en styrkelse af det internationale retssamfund og de regler og de institutioner, vi skal leve med.
Derfor en stærk appel til regeringen om at gå ind på Danmarks vegne og prøve at styrke det internationale retssamfund.
Det Radikale Venstre vil bidrage også med ideer og konkrete forslag.
Vi vil også holde fast i demokratiet og friheden.
Vi vil forsvare og værne retsstaten, en retsstat, hvor der er lighed for loven, hvor domstolene kontrollerer politiets arbejdsmetoder.
Vi vil forsvare og værne retssikkerheden, hvor ingen er skyldig, før dommen er faldet efter en fair rettergang, hvor den mistænkte, den sigtede, den tiltalte, får mulighed for at forsvare sig mod anklagen og bevisførelsen, uanset hvem man er.
Vi vil forsvare og værne
statsborgeres helt berettigede forventninger om, at H.C. Andersens sang »I Danmark er jeg født, dér har jeg hjemme, dér har jeg rod, derfra min verden går« stadig væk giver mening.
Og det er ikke selvfølgeligheder.
Det er sådan, at flertallet har magten til at lovgive og til at flytte grænserne, bøje og bryde de liberale principper, der skulle sikre friheden, der skulle sikre mod vilkårlighed og Kafkaske tilstande.
Jeg skal ikke gentage debatten fra de korte bemærkninger tidligere på dagen, men også trække frem her - hvilket ikke er gjort før i dag af mig - at danske statsborgere nu må omkring Malmø, hvis myndighedernes skøn over familiens tilknytningsforhold går dem imod.
Den seneste handler om en udstationeret dansk statsborger, der har været 5 år ude i verden for at arbejde for Danmarks sag og dér har giftet sig og fået to børn og vender hjem og så uheldigvis er uden arbejde.
Han henvender sig til kommunen for at få hjælp og får følgende gode råd: Send din kone og børn tilbage, hvor de kommer fra.
Det er altså Danmark i dag.
Jo, der er sandelig sket forandringer og fornyelser.
I Danmark er jeg født, derfra min verden går.
Ja, den går i hvert fald omkring Malmø, hvis man skal hjem igen.
Det Radikale Venstre arbejder uophørligt for det internationale retssamfund med fælles regler, stærke institutioner til at håndhæve reglerne, og vi vil også arbejde for at styrke EU.
Det faldt i Danmarks lod at have formandskabet i efteråret 2002, hvor statsministeren og udenrigsministeren håndterede de sidste lange møder og løste opgaven, fik sat det sidste punktum, og det var godt.
EU har med sit konventsarbejde prøvet at bidrage til en fornyelse af forberedelsen af en ny regeringskonference og dermed en ny forfatningstraktat.
Et af hovedargumenterne har været, at sproget skulle være lettere, traktaten skulle være mere forståelig for alle de mennesker, der er optaget af vores fælles fremtid i Europa.
Vi er i Det Radikale Venstre glade for, at charteret om de fundamentale rettigheder kommer ind i forfatningstraktaten, men vi kan også se, at den ændrede struktur, som alt tyder på at vi får i den kommende traktat, vil sætte de danske forbehold under et massivt pres, ikke mindst det retlige forbehold, fordi strukturen bliver ændret, således at alle de samarbejdsrelationer, vi har i dag, f.eks. politisamarbejdet, vil komme ind under vores forbehold. Vi beklager, at regeringen er meget passiv på det her område, især i forhold til det retlige forbehold.
Jeg vil bare minde regeringen om, at det er meget, meget vanskeligt at føre udenrigs- og sikkerhedspolitik med forskellige partier, og her tænker jeg selvfølgelig på Dansk Folkeparti kontra de partier, der plejer at være omkring udenrigs- og sikkerhedspolitiske flertal.
Dybest set
Vi glæder os til at løfte den opgave, som statsministeren annoncerede i sin tale her i dag, hvor Folketinget skal give regeringen mandat til efteråret, og det vender vi jo tilbage til.
Men jeg vil bare lige i denne her sammenhæng også nævne for regeringen, at grundloven i høj grad er i fokus hos Det Radikale Venstre.
Vi mener, den bør ændres, og når nu regeringen er gået ind for at få en ny traktat bl.a. med et lettere sprogbrug, burde det også have konsekvenser i forhold til regeringens holdning til at få nedsat en grundlovskommission, en forfatningskommission.
Derfor en appel til, at regeringen overvejer det positivt.
Vi håber også i Det Radikale Venstre meget dybt, at USA, EU, Rusland og FN holder fast i køreplanen for fred i Mellemøsten, for det ser ud, som om køreplanen faktisk kunne komme til at virke.
Verden er ikke god med sin fattigdom, sin ulighed, sin undertrykkelse, den usikkerhed, der er med diktatorer og grusomme konflikter rundtomkring i verden
Derfor beklager vi i Det Radikale Venstre, at regeringen har skåret så voldsomt på ulandsrammen og på miljø-, freds- og stabilitetsrammen, både direkte og indirekte.
Der er meget stærkt brug for at styrke de internationale institutioner og kampen for en mere retfærdig og mere fredelig verden.
Det Radikale Venstre har arbejdet for, så længe vi kan huske, et stabilt økonomisk grundlag.
Det er efter vores opfattelse det bedste sikkerhedsnet for enhver borger, det bedste grundlag for frihed i fremtiden.
Venstre og De Konservative arvede - desværre sammen med Dansk Folkeparti - en meget god arv, nemlig en meget sund økonomi.
Nu ser vi, at overskuddet falder, og vi mener ikke, det er ansvarligt, når regeringen lover at gennemføre ufinansierede skattelettelser på forventet efterbevilling
nemlig på en forventning om, at politikken med at udvide arbejdsstyrken lykkes.
Vi har ikke set noget af den udvidede arbejdsstyrke endnu.
Vi har hørt meget om den og om alle de reformer, der ligger til grund, både reformer fra SR-regeringsperioden og reformer fra VK-regeringsperioden, men vi har ikke set en eneste af dem endnu.
»19 mia. kr. frem til 2010 er brugt«, siger finansministeren, det sagde han i hvert tilfælde i går, og det kaldes, at råderummet er fyldt ud.
Men det råderum eksisterer kun, hvis de øvrige dele af sammenhængen i samfundsøkonomien holder, og det ved vi ikke.
Så sker det endda på en måde, hvor effekten må siges at blive så minimal som overhovedet muligt, som om det var en målsætning for regeringen.
Regeringens politik sikrer hverken, at gældskvoten bliver bragt længst muligt ned, eller at arbejdsstyrken bliver øget.
Det er letsindigt.
Det er vigtigt, at mange, mange, mange mennesker forstår, at gælden skal ned, fordi de sparede renteudgifter skal bruges til at finansiere alle de udmærket begrundede velfærdsudgifter, vi har, når vi når nogle år frem, og vi bliver flere ældre.
Men strategien forudsætter altså en betragtelig udvidelse af arbejdsstyrken, og det er en arbejdsstyrke, der skal have de nødvendige kvalifikationer, og det sker ikke uden reformer.
Jeg minder Venstre og De Konservative om, at det var deres ord, da SR-regeringen fremlagde »Danmark 2010«.
Der er mange barrierer, som økonomer og internationale organisationer minder os om jævnlig, senest OECD.
Der er for få indvandrere i arbejde, og jeg tror i virkeligheden, at noget af hovedproblemet her er, at flygtninge og indvandrere hele tiden gøres til prygelknabe, og det er det dårligst tænkelige grundlag.
Uddannelsesudvalget her i Folketinget har besøgt en skole, der ligger i et kvarter i Stockholm, som minder om Sydhavnskvarteret i København.
knap 500 elever på den, og over 90 pct. af dem er af anden etnisk baggrund end svensk.
Der er 100 forskellige nationaliteter.
Den skole var gået fuldstændig ned i hærværk og vold og tristhed.
Ledelsen og lærerne forsvandt i slutningen af 1980'erne.
Så kom der en ny lærer fra Finland, som kunne svensk, og han sagde til forældrene, som han sikrede simultantolkning: Hvad ønsker I i jeres skole?
Forældrene svarede to ting: Vi ønsker, at skolen ser ordentlig ud hver dag, og vi ønsker, at vores børn lærer mest muligt.
I dag er det en af de mest eftertragtede skoler i Stockholm.
De børn, der går ud fra den skole efter 9.-10. klasse, kan deres modersmål, de kan svensk, og de kan mindst to andre fremmedsprog og ofte tre.
Se, det er lykkedes, fordi man involverer forældrene og viser respekt for deres udgangspunkt og deres integritet og får løftet hele skolen og børnene og deres uddannelse.
Det er den bedst tænkelige vej til at bryde den negative sociale arv.
Men desværre er det svært at komme til at gå den vej, fordi tonen om de børn og unge, vi taler om her i Danmark, er så grum, som den er.
Vi får også at vide fra de internationale institutioner
, at ikke nok med, at vi har for få indvandrere i arbejde, vi går også for tidligt på pension.
Vi ved, at det er et problem, og vi ved, at formålet med efterlønsreformen var at løfte den gennemsnitlige tilbagetrækningsalder op på 62 år.
Vi ved ikke, om det lykkes, men vi må følge det tæt.
Jeg skal bare minde om i denne hidsige debat, der er om efterløn og lignende, at hvis vi ser bare nogle år frem, vil langt de fleste grupper i det danske samfund selv kunne betale en fleksibel tilbagetrækning.
De, der står tilbage og ikke kan det, hvis vi afskaffer efterlønnen, er lavindkomsterne, de ufaglærte, og derfor bør vi finde en løsning, der også på en værdig måde giver den fleksibilitet til de grupper, som har de laveste indkomster. Vi arbejder for lidt i Danmark, selv om jeg ved, at alle vil sige, at det er umuligt, at det ikke kan passe, men vi har lige bevilget hinanden en sjette ferieuge.
Det er nemlig meget, meget mere attraktivt at vælge mere fritid, end det er at vælge mere arbejde, fordi arbejdet beskattes med så høj en marginalskat. Derfor er skattestrukturen et hovedproblem, og det løses ikke med et skattestop.
Ironisk nok låser skattestoppet
det skattesystem, som Venstre og De Konservative tidligere har kritiseret voldsomt, fuldstændig fast, og skattestoppet forhindrer en forenkling af beskatning af aktieindkomster. Når erhvervslivet klager til mig, siger jeg: Bad luck, venner.
Nu har erhvervslivet fået den borgerlige regering, som den har ønsket sig i mange år, nu må de også selv betale for den.
Sådan er det.
Vi ærgrer os lidt over, at regeringen fokuserer så entydigt på nogle tilsyneladende hensigtsmæssige løsninger uden at få nok for det.
Jeg minder bare om sundhedssektoren, hvor der sker en urimelig prioritering af ventetider på visse behandlinger på bekostning af en lang række andre vigtige, sundhedspolitiske problemer, og at lønspiralen for lægerne til overarbejdsbetaling er voldsom stigende, således at der er et fald, et dramatisk fald i produktiviteten på sygehusene.
Vi vil meget gerne bidrage til at nå den målsætning, som statsministeren formulerede i sin tale: at få verdens bedste sygehusvæsen.
Det havde vi i øvrigt også, da regeringen kom
til, kunne man se i Verdenssundhedsorganisationens rapport fra 2000, når vi ser på sygehusene.
Men vi vil gerne blive endnu bedre.
Vi vil komme med vores bud på, hvordan vi kan få bedre sammenhængende patientforløb end det, vi ser i dag, og
en bedre løsning af det samlede sundhedsvæsens opgaver.
Vi ville ønsker, at vi kunne have glædet os over - i det stille sind i hvert fald - at Venstre og De Konservative nu har overtaget regeringsmagten.
Det var det, der blev sagt i valgkampen med stor og voldsom ihærdighed.
Hvad sker der så?
Der sker det modsatte med en omfattende statslig styring af alle de opgaver, der løses tættest på borgerne.
Det går simpelt hen ikke i fremtiden.
Den offentlige sektor skal have helt andre frihedsgrader - helt andre - for at skabe attraktive arbejdspladser og ægte borgernære løsninger. Jeg fatter ikke, hvordan det kan være, at borgerlige partier i den grad kan udvise mistro over for folkevalgte i kommuner og amter eller over for vores udmærkede lærerkræfter, sygeplejersker og hjemmehjælpere, som samfundet selv har uddannet.
Derfor må vi jo tro på, at de har fået en uddannelse, som de kan bruge til at løse de opgaver, som de er ansat til at løse.
Men vi vender tilbage med et stærkt Radikalt Venstre efter næste valg, og så vil der lyde helt andre toner på det her område.
Uddannelse og børn og unges udviklingsmuligheder er af mange grunde helt centralt for vores fremtid og for vores samfund i det hele taget.
Folkeskolen skal være for alle børn, og den snævre faglighed, hvor der er statslig styring og fokus på trinmål, klassetrin for klassetrin, og på måden, hvorpå man kommer fra det ene sted til det andet, ændrer jo fokus og risikerer at føre til, at store grupper børn faktisk bliver marginaliseret i kampen for at nå at dokumentere og vise, at trinmålene er nået.
Det er en dårlig måde at investere kræfterne på.
Vi bør derfor arbejde for - det vil vi gøre i Det Radikale Venstre - at styrke lærernes og skolernes muligheder for bedre efter- og videreuddannelse og flere kræfter til pædagogisk ledelse på den enkelte skole.
Regeringen har sine mantraer, bl.a. mantraen om det frie valg.
Det er et meget smægtende mantra.
Men valgmulighederne og handlemulighederne for de mest trængte mennesker i vores samfund, hvad enten det er børn, unge, voksne, handicappede, flygtninge, indvandrere, er ikke i fokus.
Det er derimod de velafgrænsede grupper, som regeringen har givet et eget råd. Det er godt nok, men det er ikke godt nok alligevel. Det Radikale Venstre har fremsat mange forslag til løsning af vigtige opgaver, også for at forebygge og give bedre muligheder for dem, der ikke selv er i stand til at bruge de muligheder, som samfundet har og giver uden videre. Vi vil fortsætte med at producere politiske svar, fordi vi mener, at vi har bedre svar på tidens og fremtidens opgaver, i hvert fald bedre svar end flertallet her i Folketinget har.
Vi vil have et samfund, et land, så Danmark hænger sammen, og så Danmark kan spille en aktiv og konstruktiv rolle i det internationale samarbejde for ægte demokrati og frihed, og vi vil holde fast i socialliberale principper i åndsfriheden og retssikkerheden, fordi det er det, der skaber friheden for os hver især.
Til hr. Mogens Nørgård Pedersen skal jeg sige, at vi har vores eget forslag til naturgenopretning.
Vi mener ikke, at det tilbud, regeringen kom med med den aftale - jeg mener, at det var 50 mio. kr. som en engangsforanstaltning for at starte på naturparkerne - var tilfredsstillende.
Vi prøvede faktisk at komme igennem med et bedre forslag
i forhandlingerne mellem vores ordførere og ministeren.
Det havde vi ønsket at vi kunne have fået støtte til og bidrag fra Kristeligt Folkeparti til.