runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Birthe Rønn Hornbech (V), 2002-11-20:
Jeg vil bede ministeren følge med i forslaget i modsætning til hr. Aage Frandsen.
Er det ikke rigtigt, at borgmesteren kan straffes?
Kommunalbestyrelsesmedlemmerne er allerede anmeldt af tilsynsmyndighederne.
Embedsmændene kan straffes, de kommunale revisorer kan straffes, aftale om returkommission og korruption m.v. er strafbart.
Hvis man støtter politiske partier og ikke har åbne regnskaber om det og sætter det på forkerte konti, kan det være strafbart.
Tilsynsmyndigheden vil kunne straffes, ministre vil kunne ifalde ministeransvar og også straffes.
Det hele kan straffes.
Så vil jeg spørge ministeren, om ikke også det er et problem, at selv om det så lykkedes forslagsstillerne at konkretisere en smule og lave et kommissorium, så var vi lige vidt.
Så fik forslagsstillerne jo netop ikke vendt
hver en sten, når det viste sig, at alt det, bagmandspolitiet havde brugt under efterforskningen, kun var som forudsætninger, men ikke direkte blev brugt i straffesagen.
Så lå der jo en masse
sten der, der ikke blev vendt.
Lene Espersen (KF), 2002-11-20:
Jeg betragter mest fru Line Barfods indlæg som nogle klare tilkendegivelser af, hvordan Enhedslisten ser på problemstillingen, men jeg hørte i hvert fald, at fru Line Barfod gjorde meget ud af at sige, at åbenhed var et centralt element for Enhedslisten.
Det ved jeg simpelt hen ikke.
Derfor kan og vil jeg ikke afgive nogle som helst løfter eller komme med sandsynlighedsberegninger på, hvad der vil indgå i den strafferetlige sag, og hvad der vil indgå i domstolenes vurdering.
Her er vi inde ved noget af det, der er det centrale i denne her sag.
Der er områder, hvor man tænker, at det kan da ikke passe, at politiet tager sig af det.
Men hvad hvis bagmandspolitiet alligevel finder ud af, at det er et forhold, man gerne vil undersøge? Vil Folketingets flertal så vedstå sig sit ansvar, at man nedsatte en undersøgelseskommission, der greb forstyrrende ind i politiets arbejde?
Det er spørgsmålet.
Derfor fastholder jeg på regeringens vegne, at vi er modstandere af konkurrerende undersøgelser.
Vi er modstandere af dobbeltundersøgelser af de samme forhold.
Hvis det var så enkelt, at man kunne sige, at enten er det den ene eller den anden, så var det nemmere at forholde sig til.
Men det, der er et af de store problemer i denne her sag, er, at vi ikke kan forudsige, hvorledes bagmandspolitiet vil agere, hvad de laver, og hvad de vil beskæftige sig med i månederne, der kommer.
Det er lige præcis det, der har været synspunktet hele vejen igennem og årsagen til, at vi har været nervøse for, at undersøgelseskommissionen skulle blive nedsat under de forudsætninger, som Folketingets flertal i dag fremfører.
Vi er simpelt hen bange for, at det går galt.
Det er for at sige det, som det er.
Nu har jeg sagt det, det vil stå i Folketingets forhandlinger, og det vil stå der for eftertiden.
Når den undersøgelseskommission går i gang, må vi se, hvordan det videre forløb kommer til at være, men jeg må blankt erkende, at jeg synes, det er et meget stort ansvar, Folketingets
flertal tager på sine skuldre, når man tager så let på den her del af problemstillingen, som man åbenbart gør, når man mener, det er nemt lige at lave nogle afgrænsninger.
Jeg tror, det er ekstremt vanskeligt at lave de afgrænsninger, det må jeg bare sige. Men mit budskab i dag er, at på trods af at vi er politisk uenige om det fornuftige i at nedsætte en undersøgelseskommission på dette grundlag, så er jeg stadig væk meget villig til at hjælpe til, at der trods alt kommer de afgrænsninger i forhold til lov om undersøgelseskommissioner, der gør, at man kan få udarbejdet et kommissorium, selvfølgelig i samråd med Udvalget for Forretningsordenen.
Den arbejdstrøje skal jeg nok trække i og være behjælpelig, også selv om der er politisk uenighed.
Aage Frandsen (SF), 2002-11-20:
Man skal altid passe meget på med ikke at skyde andre mennesker motiver i skoene, som de i hvert fald ikke selv opfatter at de har.
Ministeren siger, at vi vil lægge hindringer i vejen.
Ministeren siger, at vi tager det let.
Det gør vi altså ikke.
Der er mange ting her i livet, der ikke er lette, men jeg foretrækker det, altså livet, frem for alternativet, i hvert fald på indeværende tidspunkt.
Man må jo prøve på at gøre sig anstrengelser.
Man skal anstrenge sig.
Det der med at det er konkurrerende undersøgelser: Man fremstiller det, som om det er to, der konkurrerer om at blive bedst.
Nej, der er to undersøgelser, der har hver deres felt, som de skal undersøge, men det er et fælles felt, nemlig Farum, som er deres udgangspunkt.
Hvis det er tilgangen til det, at man altså mener, at det er vigtigt at få undersøgt tingene, og at der er forskellige ting, der skal undersøges, og man altså har et åbent sind i den her forbindelse, så skulle det kunne lade sig gøre.
Man tillægger hele tiden os andre motiver i retning af, at vi er ligeglade med politiets undersøgelser.
Det er vi overhovedet ikke, men vi er heller ikke ligeglade med det, som ikke er det strafferetlige.
Den løsning, jeg vil have, er, at vi skal finde ud af, hvordan vi får undersøgt begge dele.
Poul Nødgaard (DF), 2002-11-20:
Den 12. december har jeg været medlem af Folketinget i 12 år.
Det er dog et stykke tid, men jeg tror aldrig, at jeg i de 12 år har været udsat for en sag her i Folketinget, hvor en minister, uanset hvilken farve den pågældende minister har haft, har vist en så manglende respekt for Folketinget.
Det kan måske skyldes manglende ministererfaring hos justitsministeren, at hun i et øjeblik nærmest udtrykker sig positivt for at være med og bearbejde den her sag, og i næste øjeblik er hun det stik modsatte.
Man må ligesom finde sine egne ben, om man vil være med på en positiv, konstruktiv måde.
Ministeren sagde - for jeg skrev det ned - at ministeren ikke ville være med til noget, der griber forstyrrende ind i bagmandspolitiets arbejde.
Det er, som om det er en konstatering, at hvis vi sætter det her i gang, så griber vi forstyrrende ind i bagmandspolitiets arbejde.
Det er jo netop det, hele det beslutningsforslag og alt det, der er sagt i debatten i dag, og det, der er sagt tidligere, klart beviser, nemlig at vi vil skille de to sager fra hinanden.
Er der et gråzoneområde, så kunne vi forhandle os til rette om, hvordan vi får det bearbejdet, hvor det skal ligge og alt det der.
Men jeg føler altså ikke, at ministeren har et ønske om at sætte sig ned sammen med os, konstruktivt og positivt, og finde ud af det.
Ministeren har lagt sig solo fast på, at den her sag skal jordes, og det er altså ret farligt.
Det er en utrolig farlig sejlads, ministeren er ude på i øjeblikket.
Lene Espersen (KF), 2002-11-20:
Vi har at gøre med en sag, hvor Folketingets flertal vil pålægge en minister at nedsætte en undersøgelseskommission.
Ministeren og flere partier her i Folketinget har advaret imod den løsning, som Folketingets flertal lægger op til.
Men jeg vil gerne fastholde over for hr. Poul Nødgaard, at naturligvis vil jeg som justitsminister gøre, som Folketingets flertal siger, og sætte mig loyalt ned med de partier, som står bag det her beslutningsforslag - for man bærer jo et meget stort ansvar i denne her sag - og formulere et kommissorium.
Før dette kan ske, har jeg påpeget i dag, at der er en lang række afgrænsningsproblemer, som flertallet bliver nødt til at forholde sig til, før den proces kan gå i gang.
Aage Frandsen (SF), 2002-11-20:
Min henvisning til den såkaldte Tvindsærlov gik på, at man dengang fra nogens side fremførte argumentet: Jamen vi tør godt stemme for den, fordi Justitsministeriet har sagt, at den ikke er i strid med grundloven.
Der var vi andre, der sagde, at til enhver tid - det gjorde den daværende formand for Folketinget også, kan jeg huske - er det ethvert folketingsmedlems eget ansvar, om det, man gør her i Folketinget, er i overensstemmelse med grundloven.
Dengang fik jeg at vide af en juridisk professor, at det her er på kant med både grundlov, med menneskerettigheder og almindelige retsprincipper.
Jeg fulgte det pågældende menneskes råd.
Det pågældende menneske har tilfældigvis i denne sag sagt, at vedkommende mener, det kan lade sig gøre, og at det er rigtigt at gennemføre en undersøgelse.
Det betyder ikke, at det pågældende menneske altid har ret, for det er mig, der tager stilling til, hvad jeg synes, jeg kan forsvare at vedtage.
Men jeg tager imod råd, uanset hvad andre eventuelt gør.
Sådan må det være i politik.
Det er mit ansvar.
Det var derfor, jeg nævnte det der med Tvindsærloven.
Det var ud fra det der med, at det er vores ansvar herinde, alle vi 179 mennesker.
Så til hr. Helveg Petersen: Det jo lidt svært at vide, hvad de forskellige lovgivere på det tidspunkt tænkte.
Jeg har indtryk af, at det i øjeblikket er sådan, at de pågældende lovgivere, hvoraf nogle også er til stede herinde nu, tænkte på den måde, at nogle tænkte som hr. Helveg Petersen og nogle måske på den måde, at det havde de altså slet ikke forholdt sig til.
Jeg kan sige, at jeg har spurgt nogle af de kloge uafhængige jurister, som var inddraget i den forbindelse: Hvorfor har I ikke tænkt på det?
De svarede: Det er rigtigt.
Det har vi simpelt hen ikke tænkt på.
Så de havde i hvert fald ikke tænkt de tanker, som hr. Niels Helveg Petersen tænker.
Men uanset hvad vi tænkte dengang, så må vi nu handle ud fra, at det er der ikke taget højde for.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2002-11-20:
Ministeren har jo forklaret om de sondringer, der skal gøres i lovforslaget, eller fortalt os om den historiske udvikling i lovgivningen, så jeg kan gøre det ganske kort ud over at henvise til ministerens indlæg.
Vi er jo ikke imod åbenhed.
Men hvem skal den gavne?
Hvad er det, der sker her?
Er det, at fru Olsen, som godt ville give 6.000 kr. til SF, men ikke bryder sig om, at hendes navn skulle figurere nogen steder, nu bliver afskåret fra det i et land med hemmelig afstemning?
Jeg forstår ikke helt, hr. Aage Frandsens bekymringer
Altså hvorfor skal man, om jeg så må sige, i et land med hemmelig afstemning føle sig hængt ud?
Det er der jo nogle, der vil gøre, ved vi jo, fordi de giver nogle mindre beløb for ikke at sige klatskillinger.
Forklaringen er måske et problem, som hr. Aage Frandsen kender af erfaring, jeg ved det ikke, men det fremgår jo af bemærkningerne, at man åbenbart er bekymret på demokratiets vegne, for man antyder altså, at der kan blive tale om en eller anden form for politisk pression.
Jeg er frygtelig nysgerrig efter at vide, hvad det er for nogle praktiske erfaringer fra Socialistisk Folkeparti, som hr. Aage Frandsen tænker på i den anledning. Der synes jeg godt, at han kunne udvise noget mere åbenhed, for det vil jeg godt høre om.
Men det korte af det lange er, at vi ikke har nogen tanker i Venstre om at ændre lovgivningen, som den foreligger, så vi stemmer imod forslaget.
Jeg skal hilse fra Det Konservative Folkepartis ordfører, hr. Kaj Ikast, som ikke kan være til stede på denne plads, fordi han sidder i formandsstolen, og sige, at Det Konservative Folkeparti heller ikke kan støtte beslutningsforslaget.
Svend Auken (S), 2002-11-20:
Det generer mig, at jeg skal stille det samme spørgsmål nu for tredje gang uden at kunne få et svar fra ministerens side.
Er det rigtigt, som vi fik at vide, eller det var i hvert fald det indtryk, vi dannede os under udvalgsarbejdet, at der vil foreligge et anklageskrift i løbet af nogle få måneder?
Og er ministeren så ikke enig med mig i, at hvis der i øvrigt er god politisk vilje, kan man lave en praktisk tilrettelæggelse af arbejdet, så man gør disse principielle problemer så håndterbare og så minimale som muligt?
Ville det ikke være en fælles bestræbelse for os at få gjort det?
Det er tredje gang, jeg spørger, og nu vil jeg gerne høre, om det var muligt.
Så vil jeg gerne for mit eget vedkommende sige: Jeg tror ikke, den her sag egner sig til, at vi gentager alle argumenterne en gang til for hinanden.
Fru Rønn Hornbech kan sin tale, jeg kan min tale, og ministeren har et standardmanuskript, så hun kan også sin tale.
Det synes jeg ikke tjener noget formål.
Jeg tror, det er en helt anden type dialog, den dialog, vi skulle have haft for måneder siden, mellem forslagsstillerne og regeringen.
Det er det, jeg kunne efterlyse, og det er det, jeg endnu en gang vil spørge ministeren om. Ellers har man malet sig totalt op i et hjørne i denne her sag, og derfor ville jeg gerne have, at udgangen her ikke skulle være konfrontation, men at ministeren gav tilsagn til realistiske forhandlinger direkte mellem regeringen og forslagsstillerne.
Niels Helveg Petersen (RV), 2002-11-20:
Jeg vil da gerne sige tak til hr. Aage Frandsen, fordi han afklarede et vigtigt spørgsmål.
Jeg måtte forstå af den måde hr. Aage Frandsen svarede på, at det så ikke er opgaven for en undersøgelseskommission at tage stilling til, om tjenestemænd skal drages retligt til ansvar.
Det må svaret indebære, det kan ikke være anderledes, og det er da i hvert fald noget, at vi har fået det afklaret.
Så vil jeg da gerne sige til hr. Aage Frandsen, at jeg takker ham for hans søgende tilgang til sagen.
Det var aldrig nogen sinde i lovgivernes hoveder, at det kunne komme til at foreligge.
Det er jo sandheden.
Tværtimod står der i loven om undersøgelseskommissioner, at undersøgelseskommissioner nedsætter man, når alle andre muligheder er udtømte.
Så det er en mærkelig situation, vi er i, men jeg vil gerne kvittere for den søgende tilgang.
Svend Auken (S), 2002-11-20:
Ministeren og regeringen stemmer imod.
Derfor er det en usædvanlig situation.
Kan ministeren bekræfte, at hun ikke på noget tidspunkt har søgt forhandlinger med nogen af forligspartierne eller forslagsstillerne om at løse de her problemer, og at vi gentagne gange - det er der medlemmer her i salen i dag der kan bekræfte - under arbejdet i Udvalget for Forretningsordenen har appelleret til, at vi fik en dialog, har appelleret til, at vi fik en forhandling?
Kan hun bekræfte det?
Nu agter man at stemme imod, og man vil til det sidste kæmpe imod, at denne undersøgelse bliver etableret.
Og så vil jeg bare bede ministeren om at tænke det eksperiment, at det drejede sig om en kommune, der var udråbt til en socialdemokratisk mønsterkommune, og hvor der blev sagt af en socialdemokratisk finansminister, at der var milliarder at spare, hvis bare man gjorde som den pågældende kommune, og hvor finansministeren selv var inddraget i sagen.
Kan ministeren så prøve at forestille sig, hvordan hendes parti og partiet Venstre ville reagere i den situation, hvor en socialdemokratisk justitsminister sagde, at der ikke kunne undersøges noget, fordi der var så mange juridiske problemer?
Aage Frandsen (SF), 2002-11-20:
Dette er et parlament.
Dette er en minister.
Minister betyder tjener for dette parlament.
Det forventer jeg ministeren ved, og derfor er ministeren naturligvis også behjælpelig på en anden måde, går jeg ud fra, efterfølgende, end med disse udsagn, der er kommet fra ministeren hidtil.
Ministeren skal selvfølgelig sige, hvad ministeren mener.
Men ministeren må jo også indstille sig på, at Folketinget kan vedtage noget, som ministeren er uenig i, også noget, ministeren af sine embedsmænd får at vide måske ikke helt holder.
Det kan man godt risikere, for det er
Folketinget, der vedtager et beslutningsforslag.
Derfor synes jeg, ministeren skal forstå, at det er et parlament, og hvis ikke samtalen kan foregå her, skal den foregå et andet sted.
Men det er altså dette parlament, der træffer beslutningen.
Det håber jeg også ministeren forstår.
Der er jo ikke tale om entydighed, når man siger, at der ikke kan nedsættes en undersøgelseskommission - overhovedet ikke.
Jo, Justitsministeriet har tilkendegivet det, men det gælder ikke alle jurister, heller ikke kyndige jurister, som endda har papir på, at de er kyndige.
Derfor håber jeg, at vi får en helt anden diskussion efterfølgende, også efter i dag, end det, ministeren har lagt op til.
Jeg synes, det er meget trist.
Thomas Adelskov (S), 2002-11-20:
Det er en alvorlig sag.
Det er en alvorlig sag ikke kun i Folketinget, ikke kun i Farum Kommune, men i hele offentligheden.
Må jeg minde ministeren om, at så sent som i lederen i BT i weekenden beklikkede man også den nuværende finansministers hæderlighed i forhold til hele Farumsagen og de sager, der ellers kører om finansministeren.
Det er en alvorlig sag, og derfor bør ministeren og regeringen vel også være interesseret i at få vendt hver en sten. Nu kan jeg så forstå, at ministeren vil vise det røde kort, og det betyder som regel, for at blive i fodboldsproget, at der er nogle, der må forlade banen.
Så jeg skal spørge ministeren, om det er ensbetydende med, at det er ministeren eller flertallet i Folketinget, der skal forlade banen, såfremt det her bliver vedtaget.
Line Barfod (EL), 2002-11-20:
Vi har en situation med en sag, der er den mest omfattende sag, der nogen sinde har været, som omfatter kommune, amt, diverse ministerier - stort set samtlige ministerier er på en eller anden måde indblandet - alle mulige forskellige tilsynsmyndigheder, en lang række private virksomheder, organisationer og meget andet.
Den er så omfattende, at ingen har overblik over, hvor omfattende den er.
Det er en sag, der medfører, at der er nogle i Farum Kommune, der er nødt til at gå fra hus og hjem, og de spørger, hvordan det kan være, at ingen bliver draget til ansvar.
Så bliver der fremsat et beslutningsforslag i
Folketinget, der bliver forhandlet i et udvalg.
Regeringen medvirker ikke til de forhandlinger på nogen som helst konstruktiv måde.
Så kommer der brev fra ministeren om, at man ikke ønsker at følge Folketingets flertal.
Så har vi debatten her i Folketingssalen, hvorefter ministeren viser det røde kort og siger, man ikke vil acceptere forslaget.
Ministeren stiller en række spørgsmål til forslagsstillerne, uden at forslagsstillerne reelt får mulighed for at svare, fordi der bliver kortet af på de korte bemærkninger.
Når det hverken kan ske her eller under udvalgsarbejdet, hvor vil ministeren så have, vi skal finde hinanden henne?
Jeg synes, det er en meget urimelig måde at tage sig af den største sag på, der nogen sinde har været i Danmark.
Lene Espersen (KF), 2002-11-20:
Jeg bruger da også gerne den første time her og mere på en debat om debatten end en debat om forslaget.
Det har jeg ingen problemer med, for jeg synes også, det er vigtigt, vi får det principielle på plads.
Hr. Aage Frandsen sagde, at et parlament er et sted, hvor man fører samtale, og at en minister er en tjener.
Det er helt rigtigt, og en justitsminister er retfærdighedens tjener.
Det betyder altså også, at en justitsminister har en pligt til at sørge for, at tingene foregår på en ordentlig juridisk måde i overensstemmelse med gældende lovgivning, og at principielle og retssikkerhedsmæssige hensyn er noget, som inddrages i lovgivningsarbejdet.
Det må jeg sige.
Hr. Thomas Adelskov spurgte, hvad det så betød, at det røde kort nu er blevet vist.
Det røde kort blev vist i forhold til, at vi skal respektere lovgivningen.
Skal den embedsmand være forpligtet til at vidne i en undersøgelseskommission uden at have de rettigheder, som han ville have, hvis han alene var genstand for en strafferetlig undersøgelse?
Det er et af den slags spørgsmål, som vi skal have en ordentlig afklaring af, og som dette forslag i hvert fald ikke giver noget udtømmende svar på.
Jeg mener altså, at retssikkerhed ikke er noget, man sådan skalter og valter med, fordi vi har en meget stor sag, som selvfølgelig skal undersøges til bunds.
Men det betyder altså ikke, at vi kan gå på kompromis med de her helt væsentlige ting.
Fru Line Barfod er inde på, hvad den videre proces bliver.
Nu har jeg klart tilkendegivet nogle steder, hvor der er problemer i forhold til gældende lovgivning, og hvor jeg mener, vi bliver nødt til at have klarhed over, hvad det er, forslagsstillerne mener.
Det er sådan set ikke, fordi det er så vanskeligt.
Jeg har bare behov for nogle klare svar.
Så forestiller jeg mig sådan set, at jeg meget gerne sender det her over til udvalget til behandling, og så må vi derefter finde ud af, hvordan den videre proces bliver.
Jeg kan helt sikkert garantere for, at det ikke er i min interesse som justitsminister at nedsætte en kommission, hvor man fra starten føler, at hele grundlaget for den er fuldstændig fejlagtigt.
Derfor mener jeg, at det er i vores alle sammens interesse, at vi får afklaret de værste problemer, og det må meget, meget gerne ske i dag.
Men tilbage står altså også, og det bliver jeg også nødt til at sige, at uanset at vi får nogle klare svar fra forslagsstillerne, er det fortsat regeringens opfattelse, at det havde været bedre at afvente politiets og anklagemyndighedens arbejde, inden man overhovedet gik ind i en diskussion om, hvorvidt det var nødvendigt at nedsætte en undersøgelseskommission, fordi vi på mange måder gør det uden at have ordentlig klarhed over tingene.
Svend Auken (S), 2002-11-20:
Jeg tror, fru Birthe Rønn Hornbech har ret i, at det ikke er med hende, man først og fremmest kan føre denne dialog, og det var også derfor, jeg sagde, at jeg henvendte mig til ministeren.
Det har altid været sådan, når der er foretaget undersøgelser - jeg tror, alle ministre har prøvet det - at der først har været diskussioner om, hvorvidt der skulle laves undersøgelser, og her har regering efter regering lagt vægt på, at den selv ville medvirke til at få undersøgt tingene til bunds.
Jeg synes, det er helt fint, at man ved siden af udvalgsdiskussionerne og ved siden af diskussionerne i Folketinget har forhandlinger mellem de politiske partier og regering.
Det er vores normale måde at arbejde på, det var den, jeg appellerede til, at vi fortsatte med, og hvis justitsministeren ikke tager fru Birthe Rønn Hornbech med til mødet, bliver vi ikke uvenner af den grund.
Så vil jeg endelig sige angående spørgsmålet om vidnepligt, at undersøgelseskommissioner er et modstykke til egentlige parlamentariske kommissioner, og det synes jeg man
Jeg tror ikke, man får sandheden frem fra f.eks. underordnet personale i private virksomheder eller kommunale forvaltninger, medmindre de kan henvise til, at de udtaler sig under vidnepligt, og det er derfor, det er et så nødvendigt led i arbejdet på at komme frem til sandheden, at man har dette med.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2002-11-20:
Jamen det gik jo, som det måtte gå.
Hr. Svend Auken førte sit eget bevis for, at han ikke ønsker en dialog og ikke evner at svare på de spørgsmål, jeg har stillet, og de spørgsmål, som justitsministeren har stillet.
Hr. Svend Auken har nu dokumenteret, at han ikke er i stand til at komme med ét eneste konkret moment af præcis karakter, der opfylder lovens krav om et konkret kommissorium.
Men han vil godt spille med musklerne og bruge 90 mandater til at overveje at tvinge en minister til at gøre noget imod lovens bestemmelser uden overhovedet selv at ville bistå ved afgrænsningen af et kommissorium.
Det er sølle - ja, det er mere end sølle af hr. Svend Auken!
Birthe Rønn Hornbech (V), 2002-11-20:
Nu er det vist hverken ministerens eller regeringspartiernes ordføreres skyld, at forslaget ikke blev førstebehandlet den 1. november, som der var lagt op til.
Hr. Poul Nødgaard er meget fortørnet over, at ministeren rakker ned på forslaget.
Naturligvis rakker vi ned på et forslag, når det er et elendigt forslag.
Hvis hr. Poul Nødgaard er interesseret i at høre efter, sagde hr. Poul Nødgaard før, at folk siger, at der snakkes og snakkes.
Ja, det er lige præcis det, forslagsstillerne gør, for loven om undersøgelseskommissioner er karakteriseret ved, at den forlanger noget konkret.
Så kom med noget konkret, hr. Poul Nødgaard.
Besvar de spørgsmål, jeg har stillet, og besvar de spørgsmål, justitsministeren har stillet.
Hvis hr. Poul Nødgaard ikke kan komme med nogle konkrete elementer, som helt konkret skal indgå i kommissoriet, vil jeg have lov at sige, at så er dette sammenrend af den yderste højrefløj og venstrefløjen ikke andet end magtens grimme fjæs, der har vist sig her i dag og er parat til at bøje retten.