Ole Sohn (SF), 2005-09-06:
Jeg vil indlede med et citat, som jeg har læst et par gange og må sige at jeg er fuldstændig enig i.
Det er et citat, som finansministeren kom med den 25. august, hvor han sagde, at det, hvis nogen synes, at finanslovforslaget er fantasiløst og noget, som vi har hørt før, er fuldstændig tilsigtet.
Det har jeg tænkt meget over, og det er jo så rigtigt, som det er sagt.
Denne finanslov er fantasiløs ud over alle grænser.
Finanslovforslaget er kedeligt, ikke alene fordi der ikke er meget nyt i det og det meste af det, der er nyt, er trist, men også fordi det endnu en gang dokumenterer, at regeringen er helt ude af stand til at tænke langsigtet.
Regeringen henviser hele tiden til en eller anden kommission, det kan være Velfærdskommissionen, Globaliseringsrådet, eller hvad det nu er for udvalg og kommissioner, den har nedsat.
Det er jo egentlig lidt interessant og paradoksalt i en tid, hvor man starter med at nedlægge alt, hvad der kunne have med eksperter at gøre, at man så, når man bliver tvunget til selv at tage stilling og ikke tør gøre det, nedsætter nogle nye kommissioner og udvalg, som skulle give lidt luft.
Så man kan sige, at man sådan set bare har skiftet en type smagsdommer ud med en anden.
Den er, at vi i Danmark står over for store udfordringer.
Der er brug for, at vi får investeret i fremtiden; der er brug for investeringer i forskning, i uddannelse, i miljø, i grøn omstilling, i kollektiv trafik og i nye arbejdspladser.
Der er ingen reelle løft, ingen reelle investeringer i fremtiden.
Og det er derfor, at SF ikke ser andet end et fantasiløst finanslovudkast, når man gennemlæser de godt 3.000 sider.
Det, der er behov for, er jo at tage udgangspunkt i, at velfærdssamfundet, vores nuværende samfund, kommer under pres i de kommende år.
Der bliver flere ældre.
Derfor er det vigtigt, at man får mest mulig velfærd for pengene, og det kræver i højere grad, at man investerer og sætter fokus på forebyggelse.
Man kan sige det på den måde, at der er behov for, at der bliver investeret i fremtiden.
Og når man investerer i fremtiden, kan man gøre det på to måder.
Man kan gøre det ved passive investeringer, og man kan gøre det ved aktive investeringer.
Begge dele er for så vidt rimelige og fornuftige.
Regeringen har valgt i år stort set udelukkende at foretage passive investeringer, netop ved at man afdrager statsgælden.
Det er jo en investering i fremtiden på den måde, at jo mindre gæld der er, jo mindre gældsbyrde skal kommende generationer bære rundt på, og det er meget fornuftigt at få nedbragt statsgælden.
Men det er en passiv investering, den kan ikke stå alene.
Det er jo ikke nok, at vi nedbringer gælden, hvis ikke vi samtidig foretager de aktive investeringer, der skal sikre velfærdssamfundet i fremtiden.
Vi har snakket meget både i dag og ved tidligere lejligheder om forskningen, og det er jo et af de områder, hvor regeringen om muligt er på hælene, fordi der er en afgrundsdyb forskel mellem regeringens retorik og regeringens handlinger.
I de første år af den her regerings levetid skar man direkte i forskningen forstået på den måde, at der bruges færre penge til forskningen i dag, end der blev i 2001, i forhold til bruttonationalproduktet.
Thursday, November 10, 2005 10:44 AM
retholder status quo for de kommende år i forskningen.
Så siger regeringen: Ja ja, men vi skal nok komme op på den ene procent af bruttonationalproduktet i 2010.
Vi kan jo ikke afvise, at man vil komme dertil.
Det kan vi jo først konstatere, når vi når hen i 2010.
Det er jeg helt med på.
Men skal man foretage seriøse investeringer, så kan det ikke nytte noget, at man sådan laller derudad.
Faktisk er vi længere fra 2010-målsætningen, hvad angår forskning, i dag, end vi var sidste år, fordi man blot opretholder status quo.
Den eneste reelle måde, ærlige måde, er derfor at foretage en gradvis indfasning, så man får sat mere gang i forskningen, og det skal vi ikke gøre af hensyn til nørderne, der sidder på universiteterne og grubler over de svære formler, nej, det skal vi gøre af hensyn til fremtidens arbejdspladser, de kommende generationers arbejdspladser.
Det er vores ansvar, at vi genererer de næste generationers arbejdspladser.
Nu kunne jeg forestille mig, at finansministeren siger, at der ingen problemer er med olieøkonomien, at det vælter ind i statskassen med afgifter, men et eller andet sted er det jo et udtryk for, at vi er i gang med at foretage en omkalfatring, og på et eller andet tidspunkt er vi nødt til at indstille os på at skaffe en økonomi efter olien.
Derfor er vi nødt til at investere i alternative energikilder, vi er nødt til at investere i en grøn omstilling, så vi får en mere miljøvenlig, energivenlig udvikling af samfundet; altså også en aktiv investering.
På samme måde er vi nødt til at sætte mere ind på hele uddannelsesområdet, både på ungdomsuddannelserne, de videregående uddannelser og de faglige uddannelser.
Det er den aktive del.
Og her har regeringen ikke vist gode takter.
Så er der et andet element, som er væsentligt, det er forebyggelsen.
Hvis vi skal sørge for at udvide arbejdsstyrken, sørge for, at vi kan blive længere tid på arbejdsmarkedet, så gør man det jo ikke ved, som desværre Socialdemokraterne har foreslået, at hæve pensionsalderen, at hæve efterlønsalderen og sige, at så må vi give lidt mere pisk, fordi vi skal blive længere på arbejdsmarkedet.
Man er nødt til at vende det om og sige, at man skal forbedre folks forudsætninger for at kunne blive længere tid på arbejdsmarkedet.
Det kræver massive investeringer i arbejdsmiljø.
Vi er nødt til at skabe et sundere liv for os alle, for at vi har fysisk og mentalt overskud til at blive længere tid på arbejdsmarkedet.
Her foretager regeringen ingenting, snarere tværtimod.
Det er en af grundene til, at vi i forbindelse med forebyggelse siger, at vi også er nødt til at sikre de kommende generationer er bedre liv.
Og der ved vi, hvad sund kost betyder.
Det ved regeringen også, eller de burde vide det.
Vi vil i øvrigt gerne kvittere for, at Socialdemokraterne nu i år er gået med på at støtte halvdelen af SF's forslag om gratis kost i daginstitutioner og folkeskole.
Når vi skal gøre det, er det jo ikke bare for at sikre, at børn får noget at spise hver dag.
Vi skal gøre det, fordi de skal have et sundere liv, men vi skal også gøre det for at opfylde den målsætning, som regeringen er så optaget af, nemlig at øge børnenes faglige indlæring.
Får man bedre faglig indlæring ved at sige: Nu skal I skynde jer at komme i skole, I skal skynde jer at blive færdige, I skal skynde jer videre, og I skal i øvrigt sidde stille?
Nej, sådan foregår det jo ikke, men al dokumentation, al forskning viser, at sundere kost og mere motion giver roligere børn i klassen, som kan få en bedre faglig indlæring.
Intet på området.
Vi er også i en situation, hvor samfundet er skruet sådan sammen, at usund kost er billigere end sund kost.
Vi har simpelt hen ikke ærlige priser på mad, så også her vil SF foreslå, at man sætter ind.
Også med hensyn til den sociale retfærdighed, omfordelingen, er der store problemer.
Det er jo paradoksalt, at vi i en tid, hvor vi er så rigt et samfund, at vi kan se, hvordan det private forbrug accelererer med 4 pct. om året, alene vil afsætte 0,5 pct. til at sikre vores fælles værdier.
Det er bl.a. investering i fremtiden, det er bl.a. investering i, at bygningerne i kommuneskoler osv. fungerer, og at der i det hele taget foretages de nødvendige investeringer i det, der er vores fælles værdigrundlag.
Vi foreslår også, at vi går i gang med en egentlig social omfordeling.
Vi har foreslået det tidligere, og jeg vil godt gentage det her: Vi finM055S49805080KAJE.FM.FM Page 5066 Thursday, November 10, 2005 10:44 AM
der det fuldstændig vanvittigt, at vi i et så rigt samfund som vores har 90.000 børn, der lever i relativ fattigdom, mens vi har råd til at give børnefamilier med millionindtægter en børnecheck.
Det er simpelt hen ikke rimeligt.
Det kan enhver jo se, hvis vi stiller spørgsmålet, om vi skulle indføre en ordning, hvor vi giver familier, som har en millionindtægt, en offentlig ydelse oven i hatten, samtidig med at vi ikke er i stand til at sikre, at børn i den anden ende af den sociale skala har bare et rimeligt leveniveau.
Det ville aldrig nogen sinde kunne lade sig gøre at indføre en sådan ordning i dag.
På samme måde kan man i øvrigt gøre det med hensyn til pensionerne.
Også her er der altså sket meget, siden vi i sin tid indførte det gamle aldersrentesystem, altså folkepensionen, og så til i dag.
I dag er det altså ikke et socialt tilfælde, det at blive pensionist.
Det afhænger af ens økonomiske muligheder.
Og glædeligvis er der faktisk mange pensionister, som har en god økonomi, så spørgsmålet er: Hvor længe skal man i al fremtid blive ved at betale penge til alle uanset deres egen indkomst?
Det er de steder, hvor SF ideologisk er grundlæggende uenig med den her regering, altså hvor vi er nødt til at foretage en social omfordeling.
Vi ved godt, at det ikke er det, der sælger de mange billetter i forbindelse med den aktuelle finanslovforhandling, så derfor vil jeg godt afslutningsvis komme med et par bemærkninger om den debat, vi har haft meget her i dag, om førtidspensionen.
SF er jo ikke det parti, som tager patent på at ville gøre noget for førtidspensionisterne.
Da vi lavede den nuværende førtidspensionsreform, sagde vi, at vi gik med til den, fordi den på det lange stræk, på den seriøse måde, er bedre funderet end den gamle ordning.
Vi sagde allerede dengang, at vi forbeholdt os ret til løbende at stille forslag om, at man fik hævet førtidspensionisternes vilkår i den gamle ordning.
Og nu kan vi se, at Dansk Folkeparti og Socialdemokraterne er kommet med nogle forslag – jeg tror, at Dansk Folkeparti ville bruge 1 mia. kr., og at Socialdemokraterne ville bruge 3 mia. kr.
Vi melder pas, der kan vi simpelt hen ikke følge med.
Ærligt, det kan vi ikke.
Til gengæld mener vi, at man skal gå seriøst til værks for at få løst de problemer, der vitterlig er for en række førtidspensionister.
Vi har 70.000 førtidspensionister i den gamle ordning på det, der hedder almindelig og almindelig forhøjet førtidspension.
De har usle økonomiske vilkår, og der bør man sætte ind.
Man vil kunne løfte førtidspensionisterne på almindelig og almindelig forhøjet førtidspension op på mellemste pension for ca. 700 mio. kr. om året i 2006.
Jeg ved godt, at det er meget mindre end de to store partier, og det er oven i købet på en måde, som ikke er en varig løsning, fordi det er en gruppe, som bliver udfaset i løbet af nogle år.
De fleste er i 50'erne og i begyndelsen af 60'erne, og derfor vil man kunne gøre det på en måde, hvor man kan sige: Her kan man foretage et reelt løft for nogle af de grupper, der har det ubetinget dårligst i samfundet.
Det synes jeg vi skulle bruge finanslovforhandlingerne til at få løst.
Derfor vil jeg gerne tilkendegive, at SF indgår i åbne forhandlinger med regeringen om at sikre, at vi får løst problemet med de dårligst stillede førtidspensionisters forhold.
Yderligere vil jeg afslutningsvis sige, at vi naturligvis kommer til de forhandlinger, vi bliver indbudt til.
Og de temaer, der ligger i finansloven, hvor beskedne de end måtte være på velfærdsområdet, er temaer, som jeg forventer at de fleste af Folketingets partier kan deltage i.
Men der, hvor vi er meget optagede, er i forbindelse med de dele, der har med investeringer i børn, unge og fremtid at gøre, foruden at få løst den opgave, der er om førtidspensionisternes forhold.
Så her vil vi gerne deltage i forhandlinger.
Vi ved, at vores del i finanslovforhandlingerne vil blive på de mindre områder, hvor man kan indgå nogle delforlig, fordi vi grundlæggende er imod den økonomiske politik, regeringen bygger på.