Kim Behnke (FP), 1997-11-04:
Vi er ikke imponerede.
Dette er i traditionel stil socialdemokratisk politik.
Man har et problem.
Vi skal have en mere aktiv erhvervspolitik i Danmark.
Man får rynker i panden, når man læser, at vi i Danmark har færre iværksættere end i noget andet vesteuropæisk land.
Det må vi gøre noget ved, tænker man så, og så graver man i sin visdom, og det eneste, man kan komme i tanker om, er: lad os udbetale noget statstilskud, så kommer der nok nogle flere virksomheder.
Se, hvis det var tilfældet, så ville Danmark i dag have haft en overflod af små og mellemstore virksomheder.
For vi har prøvet alverdens ordninger med klippekort osv., og det eneste, man har fået ud af det, er, at hele dette vedhæng af eksperter og revisorer og advokater osv. har kunnet skrive nogle ekstra regninger til folk; men vi har ikke fået flere virksomheder, og vi har slet ikke inden for det, man kalder det innovative område, opnået den vækst, som et samfund som det danske burde berettige til.
Jeg var lige ved at få tårer i øjnene, da jeg hørte nogle af de andre ordførere fortælle om, hvor fantastisk det er: Nu kan disse studerende fra universitetsmiljøerne, som sidder og får en god ide, gå ud og få startet en egen virksomhed osv.
Jamen de virksomheder, der har et tilfredsstillende resultat af den ordinære drift, har jo ikke brug for disse statssubsidier. Hvad er det så, formålet med det her det er?
Det var noget, der skete ude på det frie marked i konkurrencen om at få kunder.
Embedsmænd har aldrig nogen sinde evnet at sidde og lave ti-, femten- og tyveårige planer.
I det gamle Østeuropa, hvor man fuldstændig overlod det til embedsmændene at bestemme, lavede man i ti år sko i størrelse 42, højresko, og de næste fem år venstresko, for så havde man dækket markedet af højre- og venstresko i størrelse 42.
Men sådan fungerer markedet ikke.
Markedet ændrer sig hele tiden.
Der er ingen regeringskommissioner, der er ingen udvalg, der har kunnet forudsige, at Internettet ville gå hen og blive så stort et industriområde, som tilfældet er.
I dag tjenes der millioner
af kroner på, at folk er begyndt at interessere sig for Internet
Det var der ingen, hverken regeringens forskningsprojekter eller noget som helst andet, der havde forventet.
Derfor hjælper det her ikke noget.
Disse 100 mio. kr., man vil give ud om året til det her, det eneste man får ud af det er, at der sidder to akademikere i ministeriet og deler ud til venners venner og dem, der formår at lade revisorer og advokater lave nogle smarte ansøgninger, som ser pæne og gode ud, og så får man del i de her penge.
Oven i købet har man lavet en bestemmelse om, at hvis man er utilfreds med de afgørelser, der bliver truffet, så er det bare ærgerligt.
De kan ikke indbringes til nogen anden administrativ myndighed.
Det fremgår af § 9 b, stk. 2.
Det synes vi heller ikke er særlig tilfredsstillende, at der kan bruges 100 mio. kr. af skatteydernes penge, og uanset hvordan de bliver kastet i grams, så kan vi ikke engang stille ministeren til ansvar for det her i Folketinget. Vi kan bare sige, nå, jamen det var ærgerligt, at de to akademikere i ministeriet fuldstændig har misforstået, hvad der foregår.
Vi ønsker ikke enevældet genindført ad bagdøren - heller ikke i Erhvervsministeriet -
og derfor skal vi ikke overlade det til to medarbejdere at styre det her, som der er lagt op til.
At det så oven i købet også er en politisk aftale med SF, gør jo ikke sagen bedre, eftersom Fremskridtspartiet har helt andre forslag til en fremadrettet erhvervspolitik.
Det, vi i Fremskridtspartiet kalder en aktiv erhvervspolitik, betyder fravær af statslig indblanding.
Det her kommer til at blive en møllesten om halsen på de virksomheder, som i øvrigt vil gå ud og ødelægge konkurrencen for tilsvarende virksomheder, som får nej, når de ikke har udfyldt ansøgningen pænt nok eller godt nok eller ikke kender de to akademikere, der sidder i ministeriet.
Derfor vil Fremskridtspartiet indstille forslaget til forkastelse.