runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Messerschmidt (DF), 2005-05-04:
Tak for svaret.
Jeg synes også, det er interessant, at statsministeren nævner artikel 111, stk. 2, men sagen er blot den, at når denne nævnte artikel omtaler Unionens kompetencer, så er del II i forfatningen jo en del af Unionens kompetencer.
Der må altså være en grund til, at man indskriver alle de her rettigheder, de her over 50 forskellige rettigheder.
Det er næppe, fordi man synes, det ser smukt ud og i øvrigt ikke gider rette ind efter det.
Der er naturligvis en klar hensigt med det.
I betragtning af den helt klart ekspansive fortolkning af EU-retten, som EF-Domstolen altid har lagt for dagen med hensyn til at fortolke nye bestemmelser ind i de gældende retsgrundsætninger, må det da være et fuldstændig soleklart faktum, at når man indskriver mere end 50 nye artikler, som aldrig nogen sinde har været omfattet af det traktatgrundlag, som Domstolen kunne dømme ud fra, så er det altså en udvidelse af det bedømmelsesområde, som Domstolen har.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-05-04:
Jeg kan fuldstændig afvise hr. Morten Messerschmidts udlægning af teksten, og jeg kan henvise hr. Morten Messerschmidt til at læse, hvad der rent faktisk står i traktaten.
I artikel 111 fremstår det fuldstændig klart, at der ikke er tale om at udvide kompetenceområdet.
Der står fuldstændig klart og tydeligt: »Dette charter udvider ikke anvendelsesområdet for EU-retten ud over Unionens kompetencer og skaber ingen nye kompetencer eller nye opgaver for Unionen og ændrer ikke de kompetencer og opgaver, der er fastlagt i andre dele af forfatningen.«
Det står meget klart og tydeligt.
Så hr. Morten Messerschmidt kan bare læse traktaten og der få svar på sit spørgsmål.
Der er ikke tale om, at kompetenceområdet bliver udvidet.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-05-04:
Tak for svaret.
Nu er det jo et spørgsmål om, hvordan man sådan definerer menneskerettigheder.
Jeg taler om det charter, som altså er indeholdt i forfatningens del II, og der vil jeg da være meget uforstående over for, hvis det er sådan, at statsministeren f.eks. ikke mener, at når artikel 93 omtaler betalt barselorlov som en basal rettighed, eller når artikel 94 omtaler social sikring og social bistand, så skulle Domstolen ikke finde anledning til at anvende de her artikler på de kompetenceområder, som Domstolen har dels med hensyn til at dømme medlemsstater, som måtte vedtage lovgivning, som Domstolen anser for at være i strid med EU-retsakter, dels med hensyn til præjudicielle afgørelser, hvor danske domstole eller andre domstole kan være i tvivl om, hvordan de skal fortolke en eller anden retstvist i forhold til, at EU altså garanterer de her basale rettigheder.
Kan statsministeren i den optik så ikke bekræfte, at EU-Domstolen, som den kommer til at hedde, hvis forfatningen vedtages, altså får kompetence til at dømme på de her områder, som altså er barselorlov, betalt ferie, arbejdsforhold, ældres rettigheder, børns rettigheder osv., hvilket ikke er tilfældet i dag, fordi charteret ikke er en del af EF-traktaten, som er det eneste kompetenceområde, Domstolen jo egentlig kan beskæftige sig med?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-05-04:
Svaret er meget kort og meget klart.
Jeg kan fuldstændig afvise påstanden om, at EU-Domstolen med den nye traktat skulle få øget kompetence på menneskerettighedsområdet.
Lad mig derfor fastslå fuldstændig klart: Der er ikke tale om, at EU-Domstolen med den nye traktat får øget kompetence på menneskerettighedsområdet.
Morten Messerschmidt (DF), 2005-05-04:
Årsagen til, at jeg har fundet anledning til at rejse det her spørgsmål, er, at vi ved gentagne lejligheder her i Folketingssalen har hørt statsministerens ministre tilkendegive, at den udvidelse af EU-rettens omfang, som forfatningen lægger op til særlig i forhold til del II, altså til charteret, ikke skulle få nogen betydning for EF-Domstolens udvidede dømmende kompetence.
Det har jeg meget svært ved at forestille mig at statsministeren kan være enig i, idet charteret jo altså opregner en lang række fundamentale rettigheder rækkende lige fra regler for oprettelse af virksomheder til børns rettigheder, social sikring, barselorlov, betalt ferie osv.
Jeg har meget svært ved at forestille mig, at EU-retten, som er meget kendt for at have en ekspansiv fortolkning af sin egen kompetence, ikke skulle finde anledning til at anvende de her nye begreber, når den skal dømme landene og dømme retsakter osv. i f.eks. præjudicielle afgørelser.
Det vil jeg gerne høre statsministerens svar på.
»Er statsministeren enig med sin udenrigsminister i, at det ikke udvider EF-Domstolens dømmende kompetence, når charteret om fundamentale rettigheder indskrives som del II i EUforfatningen?«
Det, der er problemet her, er, at statsministeren ønsker at pådutte EU en lang række nye kompetencer, som komplementerer den danske grundlov.
Dermed bliver den danske grundlovs bestemmelser og den retspraksis, som Højesteret, landsretterne og byretterne – nok mest de to første retsinstanser – altså har lagt til grund for forståelsen af f.eks. forsamlingsfrihed, ytringsfrihed, erhvervsfrihed, religionsfrihed osv., subsidiær i forhold til det, som EF-dommerne måtte komme frem til.
Er det ikke korrekt?
Peter Skaarup (DF), 2005-05-04:
I den seneste tid er der kommet en række historier frem i medierne om samarbejdspolitikken og de konsekvenser, som den danske samarbejdspolitik under anden verdenskrig havde.
En af de ting, som er kommet frem, er, at også danske virksomheder beskæftigede tvangsarbejdere i andre lande.
Et større antal danske virksomheder gjorde det, også virksomheder, som ikke længere eksisterer.
Derudover har der så været en debat også blandt politikere og historikere og journalister, der har beskæftiget sig med anden verdenskrig, og som har sagt, at det egentlig ville være rimeligt, og at det ikke ville være for meget forlangt, at man gav en undskyldning til de mennesker, der har været beskæftiget som tvangsarbejdere, og at man også oprettede en erstatningsfond eller udbetalte en form for erstatning til dem eller deres familier, der har været underkastet det her system.
Mit spørgsmål går så til statsministeren her på dagen for 60-året for befrielsen: Er det noget, som den danske regering vil sætte i gang?
Har man gjort sig nogen overvejelser i den retning?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-05-04:
Også her kan jeg fuldstændig afvise hr. Morten Messerschmidts påstand.
Den nye EU-traktat står ikke over den danske grundlov.
Naturligvis gør den ikke det.
Det fremgår i øvrigt meget tydeligt, sort på hvidt af teksten i traktaten her.
Hr. Morten Messerschmidt kan bare læse artikel 5, hvor det klart og tydeligt fastslås, at EU naturligvis skal respektere de enkelte landes forfatninger.
Peter Skaarup (DF), 2005-05-04:
Jeg er godt klar over ud fra gammel viden, at nogle virksomheder har igangsat sådan nogle projekter.
Mange danske virksomheder, som beskæftigede tvangsarbejdere under anden verdenskrig, eksisterer ikke længere.
Der er det så, at spørgsmålet dukker op, om ikke man bør gøre som i andre lande, der tager det ansvar på sig for, hvad dette lands virksomheder har gjort under anden verdenskrig, og oprette en fond, som efterfølgende kan få støtte fra virksomheder/enkeltpersoner, der ønsker at give ekstra penge til arbejdet med det her.
Jeg tror ikke, det er mange penge, det handler om, men jeg synes, det ville være en god symbolsk handling, som regeringen ville gøre der, hvis man tog hånd om det udestående problem, som jeg synes der er, når der nu er tale om, at de virksomheder, der beskæftigede tvangsarbejdere, ikke længere eksisterer.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-05-04:
Nyere historisk forskning har blotlagt, at visse danske virksomheder gik overordentlig langt i et samarbejde med tyskerne og leverede produktion til tyskerne, herunder at visse virksomheder også brugte tvangsarbejdere.
Det er handlinger, som vi klart må tage afstand fra.
Det er en plet på dansk erhvervsliv.
Men jeg kan sige til hr. Peter Skaarup, at regeringen ikke har nogen planer om at oprette en statslig erstatningsfond for nulevende personer, der blev anvendt som tvangsarbejdere af danske virksomheder under anden verdenskrig.
En eventuel erstatning er et spørgsmål mellem de pågældende virksomheder og tvangsarbejderne, og jeg kan da oplyse, at nogle ledende danske virksomheder i de senere år har erkendt og levet op til deres ansvar ved at udbetale erstatning.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-05-04:
Jo, men hr. Peter Skaarups udlægning af mine synspunkter er heller ikke korrekt, for jeg ønsker alle sten vendt
Jeg ønsker en så fri adgang til arkiverne som muligt, og jeg har her i dag givet tilsagn om, at jeg nu vil se på, om der er begrænsninger, som er uberettigede.
I så fald skal de efter min mening fjernes, for der skal være så fri adgang som overhovedet muligt.
Så vil jeg gerne sige, at når jeg ikke tror på ideen om en sandhedskommission, er det, fordi jeg tror, at vi får mange flere spændende forskningsresultater på bordet, ved at så mange historikere som muligt laver forskningsprojekter, delvis måske oven i købet i indbyrdes konkurrence, som gør, at vi får en sprudlende forskning.
Jeg synes, at vi på netop en dag som i dag har grund til at fastslå, at en nation skal kunne og turde se sin egen historie i øjnene, ikke fordi man kan gøre historien om, men fordi man kan lære af den, så nuværende og kommende generationer ikke begår de fejl, der måtte være begået i fortiden.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Peter Skaarup (DF), 2005-05-04:
Jeg må indrømme, at jeg ikke er så fortrøstningsfuld som hr. Frank Aaen i forhold til, at vi får vendt alle sten, for jeg synes, at statsministeren sådan lidt taler med to tunger.
På den ene side sagde statsministeren i weekenden, at der nok er behov for, at nogle udenlandske forskere bliver sat til at undersøge samarbejdspolitikken, for det kunne godt være, at det ville være godt at få nogle friske øjne til at se på det.
På den anden side vil statsministeren her i dag ikke være med til, at man nedsætter en sandhedskommission og åbner arkiverne fuldt ud, sådan at alle kan komme til at se, hvad der foregik, og det synes jeg er lidt for fattigt.
Ingen har vidst det før.
Vi har efter statsministerens ønske i lang tid haft frie arkivregler, fri forskning osv., men sådan nogle ting er ikke dukket op.
Så er der ikke behov for, at vi får vendt alle sten?
Frank Aaen (EL), 2005-05-04:
Jeg kan sige, at f.eks. DKP's arkiver for længst er tilgængelige og lagt på cd-rom, så de oven i købet er nemme at søge i.
Skulle jeg tage det svar fra før sådan, at der er fri adgang til Venstres arkivalier vedrørende besættelsestiden – det må der kunne svares helt klart ja til – eller er det med begrænsninger?
Så sagde statsministeren desuden, at han – og det er utvivlsomt nok rigtigt – i mange år har været kritisk over for samarbejdspolitikken.
Gjaldt det f.eks. også på det tidspunkt, hvor statsministeren meldte sig ind i partiet Venstre?
Eller kan vi på anden måde komme det lidt nærmere, hvornår statsministeren udtrykte sig skarpt og kritisk imod samarbejdspolitikken?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-05-04:
Til det sidste kan jeg sige, at Venstre har været meget imødekommende, når historikere har ønsket at kigge i vore arkiver.
Jeg vil generelt sige, at jeg synes, at alle bør være så åbne som overhovedet muligt med hensyn til at give historikere og forskere mulighed for at afdække, hvad der rent faktisk skete i Danmark under besættelsen.
Jeg er meget opmuntret over, at der i de senere år er kommet forskningsresultater på bordet, som giver et mere nuanceret billede af, hvad der rent faktisk skete.
Jeg har alle dage været meget kritisk over for den samarbejdspolitik, der var officiel dansk politik meget langt hen i besættelsesårene.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi får skrevet en mere retvisende historie om den, særlig af hensyn til, at kommende generationer kan få et fuldt billede af, hvad der skete, og at vi i fremtiden kan undgå de fejl, som efter min mening blev begået i fortiden.
Frank Aaen (EL), 2005-05-04:
Hvis jeg lige må vende tilbage til det foregående spørgsmål.
Det synes jeg at regeringen skal se positivt på.
Hvad angår arkivadgang, får vi også mange henvendelser fra folk, som ikke synes, at der er den frie adgang til arkiverne, som der burde være.
Her vil jeg sige, at jeg synes, statsministerens udtalelser her i dag er opmuntrende, og jeg ser frem til, at det så rydder de unødvendige problemer, der måtte være, af vejen.
I den forbindelse, og nu spørger jeg så ind til statsministerens funktion som partiformand, er det så sådan, at der er fri adgang til at se i Venstres arkiver vedrørende det, der skete under besættelsen?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-05-04:
Ordet sandhedskommission leder sådan tanken i retning af, at man kan finde og beskrive én sandhed om, hvad der foregik under besættelsen.
Jeg tror, at det sete meget vil afhænge af øjnene, der ser, og derfor tror jeg ikke, at det er muligt at finde en enkelt sandhed om det spørgsmål.
Jeg tror, at vi er bedst tjent med at bruge en metode, hvor vi rent ud sagt lader frie og uafhængige forskere rode i alle de gamle ting for at få så meget som muligt frem, så vi kan få skrevet en så retvisende historie som muligt om, hvad der skete i besættelsestiden.
Her er jeg enig med hr. Peter Skaarup i, at arkivadgangen bør være så fri, så liberal som muligt, men selvfølgelig med behørig hensyntagen til nulevende enkeltpersoner.
Peter Skaarup (DF), 2005-05-04:
Jeg kan sige, at vi i Dansk Folkeparti får henvendelser fra personer, der stadig væk ikke kan få adgang, og der går meget lang tid, inden man får svar på de henvendelser, man kommer med.
Der har været flere historier.
En skoleinspektør ovre fra Ringkøbing skrev 23 hæfter med notater om, hvordan lokalbefolkningen teede sig under krigen.
Man kan diskutere, om det, han skriver, er rimeligt og fornuftigt, men adgangen til for en lokal journalist at få fat i det pågældende materiale var ikke til stede – det var ikke muligt.
En journalist har skrevet en bog »Forbrydere uden straf« om et større antal krigsforbrydere fra anden verdenskrig, men det er stadig ikke muligt at få arkivadgang i forbindelse med de sager, som ligger fra dengang.
Og det er ikke rimeligt.
Det er på den baggrund, jeg godt vil spørge statsministeren, om der egentlig ikke er behov for, at man samler alle de beretninger og også flere, der måtte komme, i forbindelse med udformningen af en slags sandhedskommission, hvor man efter sydafrikansk forbillede får vished for, hvad det egentlig var, der foregik under de her dunkle kapitler af samarbejdspolitikken.
Vi har en masse spredte historier i dag, og det er spændende og interessant at få dem frem, men kunne man ikke med fordel samle det, kombineret med en arkivadgang, der er fuldstændig liberal?
Det må være i Venstres ånd, at man har en liberal lovgivning på det område.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-05-04:
Jeg deler hr. Peter Skaarups ønske om at have den friest mulige adgang til arkiver for at kunne få beskrevet besættelsestidens historie så fyldestgørende og så retvisende som overhovedet muligt.
Det ønske deler jeg fuldstændig.
Jeg skal da også gerne prøve at undersøge, om hr. Peter Skaarup har ret i, at der er ikke rimeligt begrundede begrænsninger på denne arkivadgang, for jeg er også interesseret i, at man i så fald fjerner sådanne begrænsninger.
Men det, jeg kan oplyse hr. Peter Skaarup om, er altså, at den generelle frist for adgang til statslige arkiver er efter 20 år.
Og så er der fortsat visse begrænsninger i adgangen til offentlige arkivalier fra besættelsestiden, nemlig en 75-års-frist i sager om enkeltpersoner samt visse sager inden for strafferetsplejen, som vist også var det, hr. Peter Skaarup henviste til.
Så er det i øvrigt sådan, at man kan søge rigsarkivaren om tilladelse til benyttelse af ikke umiddelbart tilgængelige arkivalier.
Så der er altså visse muligheder for at gå videre, end de generelle regler tilsiger.
Peter Skaarup (DF), 2005-05-04:
Jeg er glad, hvis det er, som statsministeren siger, at man har fuld åbenhed, men jeg kan bare konstatere, at ifølge de henvendelser, vi modtager, og ifølge bøger og de artikler, der skrives rundtomkring i aviserne, er der et problem med hensyn til arkivadgangen.
Det kan vi lige så godt erkende.
Det er blevet bedre, det er gået i den rigtige retning, men der er stadig væk ting fra besættelsestiden, som forbliver skjult, og som det er umuligt at få fat i.
Man kan måske nogle gange få fat i dem, hvis man kan konstatere, at dokumentet allerede florerer i uautoriserede kredse, men først på det tidspunkt kan det lade sig gøre at få Rigsarkivet til at udlevere de ting, der måtte være.
Det er dér, jeg ser et behov for, at man fra regeringens side siger: Lad os få fuldstændig åbenhed omkring de her ting.
Det kan godt være, der er et problem, hvis der er en eksisterende retssag, som stadig væk florerer – vi har Søren Kam-sagen – men der er jo mange andre sager, f.eks. omkring krigsforbrydere, fra besættelsestiden, som er nogle af de største, vi har haft i danmarkshistorien, hvor man ikke har kunnet få fuld adgang.
Vi har haft en historie, hvor en person er død, men hvor det stadig væk har været svært at få adgang, hvor det har været umuligt at få adgang.
Derfor vil jeg godt have et signal fra statsministeren om, at man giver fuld arkivadgang i de tilfælde, hvor det overhovedet kan lade sig gøre.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-05-04:
Vi har virkelig behov for at få alle sten vendt, når det gælder, hvad der skete i de 5 besættelsesår.
Der har i mange år været nogle myter, som har tjent til at glorificere samarbejdspolitikken under anden verdenskrig.
Nu har de senere års historieforskning afsløret, at graden af og omfanget af samarbejde og aktiv tilpasning i forhold til tyskerne har været meget, meget kraftigere, end det i hvert fald hidtil er kommet offentligt frem.
Heldigvis har nyere forskning virkelig blotlagt, hvor udstrakt den aktive tilpasningspolitik egentlig var, og det er jeg meget, meget glad for, for derved får vi fortalt en mere retvisende historie om, hvad der rent faktisk skete under besættelsestiden.
Det er først og fremmest vigtigt af hensyn til, at nuværende og kommende generationer kan lære af det, så de fejl, der måtte være begået i fortiden, ikke bliver gentaget i fremtiden.
Til hr. Peter Skaarups spørgsmål vil jeg svare, at det jo i hvert fald er lykkedes forskerne i kraft af de arkivregler, der allerede gælder, at grave temmelig langt og temmelig dybt, hvilket vi skal hilse med tilfredshed.
Det er faktisk sådan, at arkivloven har en generel frist for adgang til statslige arkiver på 20 år, og det vil altså sige, at med en 20-års-forældelsesfrist er der jo fuld adgang – det er klart udgangspunktet – til, hvad der måtte være af arkiver fra besættelsestiden.
Den væsentligste undtagelse fra det er, når det handler om nulevende personer.
Og der tror jeg, vi kan være enige om, at man er nødt til at tage et vist hensyn til, at der er tale om nulevende personer.
Men jeg må jo nok sige til hr. Frank Aaen, at i de allerførste år i mit unge politiske liv interesserede pressen sig ikke nær så meget for mine holdninger, heller ikke til besættelsestiden, som pressen har gjort i de senere år.
Det er noget nemmere at komme af med mine budskaber nu, end det var, da jeg startede i politik.
Jeg kan sige til hr. Frank Aaen, at de synspunkter, jeg giver udtryk for nu, har alle dage, siden jeg overhovedet kunne begynde at interessere mig for besættelsestidens historie, været mit grundsynspunkt.
Peter Skaarup (DF), 2005-05-04:
»Er statsministeren indstillet på at sikre, at de til stadighed omdiskuterede dunkle kapitler af samarbejdspolitikken under anden verdenskrig belyses til bunds, og at arkiverne fra tiden under anden verdenskrig åbnes fuldt ud, så alle med interesse derfor kan få den fornødne adgang?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-05-04:
Der er grund til at tage afstand fra, at visse danske virksomheder opførte sig, som de gjorde, at beklage det.
Men jeg vil gerne sige til hr. Peter Skaarup, at jeg ikke tror, det her kan reduceres til et spørgsmål om penge.
Hr. Peter Skaarup siger jo også selv, at det nok i virkeligheden ikke er beløbenes størrelse, det handler om, og at der er megen symbolik i det.
Jeg tror, det vigtigste i virkeligheden er, at vi i vore dage ser historien i øjnene, at vi erkender, at der fandt handlinger sted, som var kritisable, og at vi beklager det.
Det er vigtigt af hensyn til historieskrivningen.
Det er vigtigt at få fortalt den sande historie, således at så vel nuværende som kommende generationer ikke begår de samme fejl, som blev begået i fortiden.
Peter Skaarup (DF), 2005-05-04:
Her på 60-års-dagen for Danmarks befrielse synes jeg også, at det er rimeligt i spørgetiden at forsøge at få mere viden om, hvad regeringen har tænkt sig at gøre, for at de dunkle kapitler af samarbejdspolitikken, som statsministeren ganske rigtigt selv har fremdraget flere gange, bliver beskrevet i øget omfang.
Der har været nogle forhindringer, har det vist sig.
Der har specielt været det problem, at det har været svært for forskere at få adgang til de arkiver ikke alene decentralt, men også centralt her i landet, der skal give den indsigt og den viden, der skal til, for at man kan afdække de kapitler, som man rolig kan sige er dunkle kapitler i danmarkshistorien.
Der har jo desværre vist sig beretninger – det er godt, at de kommer frem – som ikke har tjent Danmark så meget til ære, som vi godt kunne have håbet, og der synes jeg, det vil være rimeligt, at man åbner arkiverne så meget, at alle sten kan blive vendt om besættelsestidens historie.
Jeg er fuldstændig enig med statsministeren i, at det er vigtigt at beskrive tingenes tilstand, og det er så sket takket være forskere, der heldigvis begynder at grave i samarbejdspolitikkens konsekvenser i de her år.
Men derudover må man jo sige, at når f.eks. Tyskland har afsat store beløb og gjort meget ud af at finde ud af, hvem det egentlig var, der blev udnyttet under tvangsmæssige forhold af virksomheder under anden verdenskrig – andre lande har også gjort det – så ville det være rimeligt nok, at Danmark påtog sig det ansvar, som danske virksomheder har for ansættelsen af tvangsarbejdere under anden verdenskrig. Jeg må så spørge statsministeren: Hvis statsministeren ikke vil være med til, at man opretter en statslig erstatningsfond, hvordan mener statsministeren så man skal udbetale erstatning for tort og smerte til de familier, som er blevet berørt af det her?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-05-04:
Det rejser jo i virkeligheden et langt mere generelt spørgsmål.
Nu nævner hr. Peter Skaarup tvangsarbejdere, men man kan da sagtens fremdrage andre eksempler på mennesker, som fik en skammelig behandling eller en uretfærdig behandling, mennesker, som blev udsat for handlinger, man i dag rent ud sagt ville kalde forbryderiske.
Det rejser jo et meget bredt spørgsmål om, hvorledes man så skal behandle det økonomisk med hensyn til erstatning osv., og der tror jeg altså, jeg må sige til hr. Peter Skaarup, at det her ikke kan reduceres til et spørgsmål om penge.
Jeg synes, der står mere på spil.
Det er et spørgsmål om, at vi som nation ser i øjnene, at besættelsestiden havde nogle dystre skyggesider, og vi skal være meget glade for, at de nu bliver trukket frem, for det hører også med til en nations erindring at få trukket skyggesiderne frem, få aflivet falske myter, få sandheden fortalt først og fremmest af hensyn til, at kommende generationer ikke begår de fejl, som blev begået i fortiden.
Jeg synes først og fremmest, det er det, det drejer sig om, mere end et spørgsmål om penge.