Ole M. Nielsen (KRF), 2000-03-29:
Jeg synes, det er en kedelig sag, vi har her.
Jeg synes faktisk, det er en skam, at en sag på en så tragisk baggrund skal være udsat for denne her - hvad skal vi kalde den - debat, for der er jo ingen tvivl om, at det var en katastrofe, der skete ved orkanen i december måned.
Det er dybt tragisk.
Der er også mange følelser forbundet med at have skov, fordi det er noget, der er så lang tid undervejs, at man når at blive i familie med det.
Det er selvfølgelig af utrolig stor betydning, hvor det er nogle arealer, der betyder noget.
Det er virkelig en katastrofe for de mennesker, det går ud over, vel at mærke hvor det er nogle arealer, der betyder noget.
Jeg må indrømme, at jeg ikke rigtig kan tage mig af småarealer.
Jeg kan slet ikke forstå, at man skal ned til en halv ha som minimumgrænse for det her.
En halv ha skov er jo af økonomisk betydning i størrelsesordenen med at have 20-30 høns eller noget i den retning.
Jeg kan ikke rigtig se, at det offentlige skal tage sig af at yde erstatning for det.
Det er noget, man har for sjov, eller for følelsernes skyld eller for at have noget at bruge motorsaven på eller have noget til brændeovnen, men det har jo ikke rigtig noget med pensionsordning eller noget som helst andet at gøre.
Det er en virkelig alvorlig sag, og det var jo også tydeligt at mærke på ministeren, da han var nede at se stormfaldet i Sønderjylland.
Der var ministeren jo så følelsesmæssigt påvirket, at han nok kom til at love lidt mere, end ministeren og regeringen kunne og ønskede at leve op til.
For først var der jo snak om, at her måtte det offentlige virkelig gribe ind og gribe dybt i lommerne, eller hvad det var for nogle ord, der blev brugt, og i øvrigt
skulle det gå vældig hurtigt.
Det sidste er det da ikke kommet til i hvert fald.
Det er sådan en slags kopskat, man lægger på her, en helt ekstraordinær skat.
Det er ikke noget, der går ud over andre investeringer og andre offentlige udgifter.
Det bliver jo ikke taget direkte på statsbudgettet.
Det er kun et udlæg, som man hiver ind igen over stormflodsforsikringen.
Men o.k., det er da også en slags offentlighed i hvert fald. Ministeren tilsagde dengang hurtig støtte, og det er det
i hvert fald ikke blevet, og den er heller ikke blevet god.
Vi synes ikke, at det her er et godt lovforslag.
Det hjælper ikke nok, fordi det kommer for sent allerede, og vi er også utilfredse med, at det ikke dækker dér, hvor man har spredt fald, men kun, hvor man har flade fald.
Vi kan godt acceptere, at man skal leve op til nogle krav, når man skal have støtte, det synes vi er helt fint, men vi synes faktisk slet ikke, at private erhvervsvirksomheder skal have støtte, heller ikke i en så katastrofal situation som den her.
Det får andre private virksomheder ikke, og der er virksomhedsejere, der lider store tab for egen regning og risiko
af forskellige årsager: ændringer i markederne, sygdomme, katastrofer af forskellig art.
Vi tror faktisk også, at det har været skovejernes indstilling hele tiden.
Vi har jo ikke tradition for at yde
en erstatning i størrelsesordenen som den, der er tale om her.
Man har tidligere ydet nogle kreditter osv., men ikke noget, der ligner det her.
Så jeg tror, at skovejerne stadig væk ønsker at være et liberalt, et selvhjulpent erhverv.
Vi kan godt acceptere, at de, der så ønsker at få erstatning og hjælp, skal leve op til nogle krav.
Når det offentlige så ønsker at stille hjælp til rådighed her, så mener jeg kun, det er, fordi det offentlige har en interesse i at have skov i det her land og også få plantet noget bedre skov, noget mere holdbar skov, noget mere robust skov, som der stilles krav om.
Det er ikke, fordi det skal være en hjælp til selvstændige erhvervsdrivende.
Til gengæld skal selvstændige erhvervsdrivende også have lov til at vælge fra, ellers er de ikke selvstændige.
Derfor kan vi ikke acceptere den obligatoriske forsikringsordning.
Den synes vi direkte er forkert.
Så vi kan ikke acceptere lovforslaget, som det ligger her.
Vi må se, hvad vi kan finde ud af i løbet af udvalgsbehandlingen.