Ove Hygum (S), 1999-05-20:
Regeringen beklager dybt, at vi står i den situation, at det skridt, vi har måttet tage, overhovedet er nødvendigt. Vi konstaterer nu, at til og med fredag er 7.500 operationer blevet aflyst, operationer, som er nødvendige, for at de pågældende kan blive helbredt og befriet for lidelser.
Vi konstaterer om forundersøgelser, at der til og med i morgen er aflyst 35.000 forundersøgelser.
Forundersøgelser er nødvendige, for at man overhovedet kan få konstateret, hvad der er i vejen, og komme i gang med behandlingen.
Igen er det mange tusinde patienter, som nu må imødese forlængede lidelser eller smerter.
De ældre og de syge er ofte helt afhængige af den hjemmesygepleje, de får.
18.000 personer er i dag frataget sygeplejen.
Selv om læger og sygehuse og pårørende til en vis grad kan afhjælpe problemerne, så har vi fundet - forhandlingssituationen taget i betragtet - at vi nu må tage skridt til at få genoprettet
de sædvanlige rutiner.
Så vil jeg gerne benytte lejligheden til over for parterne at kvittere for, at nødberedskabet har fungeret, men nødberedskabet ændrer ikke ved den situation, at der aflyses
et meget stort antal operationer, at der aflyses et meget stort antal forundersøgelser, at der er adskillige tusinde personer, der er frataget hjemmesygeplejen.
Det er fremgået med al ønskelig tydelighed i de seneste dages debat, at parterne ikke selv kan løse konflikten.
Jeg havde lejlighed til at mødes med parterne for 1 uge siden.
Der var ikke ved den orientering, jeg fik fra parterne, noget som helst signal om, at der var lyspunkter, at der var ideer, der kunne bidrage til en løsning.
Jeg mødtes igen med parterne i aftes og må konstatere - med en ægte jysk underdrivelse - at der ikke er flyttet mange bjerge på de 8 dage.
Der er ikke flyttet noget som helst.
Situationen er fuldstændig fastlåst.
Sygeplejerskerne har forkastet det forhandlingsresultat, som deres forhandlere havde anbefalet dem at godkende.
Det har de angiveligt gjort, fordi de vil have mere i løn, end der var plads til inden for det fælles KTO-forlig, som de selv har tiltrådt.
De har ikke været interesserede i eventuelt at omfordele midlerne inden for den givne ramme, fremgår det af den orientering, jeg har fået.
Arbejdsgiverne har omvendt ment, at de ikke kunne gå ud over de rammer, der var aftalt med samtlige kommunalt ansatte, og heri er de blevet understøttet af de øvrige lønmodtagergrupper inden for det kommunale forhandlingsfællesskab.
Regeringen er enig i, at de indgåede aftaler mellem KTO, mellem Sundhedskartellet, mellem Dansk Sygeplejeråd og de modstående arbejdsgivere må danne udgangspunkt for lovindgrebet.
Alt andet ville lægge gift for fremtidige forhandlinger på det kommunale område, herunder ikke mindst lægge gift for fremtidige forhandlinger på sundhedsområdet.
Regeringen lægger meget stor vægt på at understøtte det danske forhandlingssystem.
I den foreliggende situation fører det altså til den paradoksale situation, at regeringen må gribe ind i en konflikt, som parterne ikke selv kan løse.
Og lad mig sige om alle de filosofiske indlæg, der har været om problemstillingen med den fremtidige tro på den frie forhandlingsret: Hvad er det, der er sket siden generalindgrebet i 1985, der omfattede så godt som hele arbejdsmarkedet?
Er der noget som helst bevis på, at der siden 1985 har været én eneste tendens til, at den danske model har været afsvækket? Nej, tværtimod, siden 1985 er der formentlig indgået nogle af de mest perspektivrige overenskomstresultater i historien, hvor hele overenskomstbegrebet er blevet udvidet.
Der anvendes, der anlægges et langt større helhedssyn i overenskomstforhandlingerne, end vi nogen sinde har gjort før i historien.
Der er intet bevis for, at selv så stort et indgreb har afsvækket anvendeligheden, brugbarheden, soliditeten i den danske model.
Derfor er det unødvendigt at forsøge at fremmane en krisestemning i forhold til den danske model.
For det er også en del af den danske model, at regeringen må foreslå Folketinget at gribe ind, hvis parterne ikke selv kan løse et problem som det, vi står med her.
Så er det blevet sagt, at det jo er klart, at arbejdsgiverne har kunnet læne sig tilbage, for de har jo vidst, der kom et indgreb.
Jeg ved ikke, hvor de har kunnet få den viden fra.
Regeringen har klart signaleret, at parterne må klare problemerne.
Der er blevet brugt en del tid på at stille spørgsmål og udveksle replikker om forligsmandens medvirken og muligheder.
Jeg tror, at det, man skal gøre sig klart - vil jeg sige til hr. Ole Sohn - er, at forligsmanden afstod fra at udsætte konflikten de to gange 14 dage, fordi der ikke var noget som helst signal om, der var ikke noget som helst bud på, at parterne overhovedet kunne finde bare en lille brøkdel af et emne, der kunne danne grundlag for at føre forhandlingerne videre.
Der er mange andre, der har været inde på problemstillingen med arbejdsgiverne, der har kunnet læne sig tilbage.
Der er også i debatten fra Dansk Folkeparti kommet mange signaler.
Lad mig sige: Jeg håber, at man også i Dansk Folkeparti har lært noget af situationen.
For hvem var det, der den 14. april - hvis ikke jeg husker forkert - i spørgetimen stillede spørgsmålet til regeringen her i salen gående på: Vil regeringen nøjes med, hvis der udbryder konflikt på sygeplejerskeområdet - og dengang var afstemningen ikke engang tilendebragt - at sikre en eller anden form for nødberedskab, eller vil man gribe rigtigt ind, så konflikten ikke kan blive til noget?
Så der har været nogle lidt differentierede signaler undervejs.
Jeg sagde selvfølgelig på det tidspunkt, at der ikke var
nogen konflikt, der var en afstemning i gang, og det måtte også Dansk Folkeparti og øvrige partier respektere, sådan må det være.
Jeg vil afslutningsvis sige, at jeg har noteret mig, at der er et meget stort, bredt flertal, der er indstillet på at tage ansvar, når andre, når parterne ikke kan løse opgaven.
Det er naturligvis meget tilfredsstillende, at der er et meget bredt flertal, fordi det er så alvorlig en situation.
Det er altid en alvorlig situation at gribe ind i en lovlig, løbende konflikt; det er altid alvorligt og derfor naturligvis meget væsentligt, at det ikke er med et snævert flertal, man må tage så alvorligt et skridt.
Så jeg takker for, at så mange vil være med til at tage ansvaret.
Og så vil jeg tilsikre Folketingets Arbejdsmarkedsudvalg et effektivt samarbejde gennem de kommende mange timer, så vi kan sikre den seriøse og forsvarlige behandling af det lovforslag, der er fremsat.