Frank Jensen (S), 1999-02-10:
Hovedformålet med EU-samarbejdet om retlige og indre anliggender er at skabe grundlaget for et Europa, hvor der er frihed, tryghed og retfærdighed.
Derfor er EU-landenes samarbejde om asyl- og indvandringspolitik, kriminalitetsbekæmpelse og civilret ikke bare et vigtigt element i Den Europæiske Union, men i høj grad det fundament, hvorpå det øvrige samarbejde bygger.
Og ikke mindst i lyset af den forestående udvidelse af EU med landene i Øst- og Centraleuropa har samarbejdet om retlige og indre anliggender særlig betydning og aktualitet.
Vi er allerede nået langt i dette helt nødvendige samarbejde, men der er fortsat meget, der skal gøres.
Et af de områder, hvor der er behov for en fælles indsats for at løse fælles udfordringer, er asyl- og indvandringsområdet.
Konventionen fastlægger ansvaret for, hvilket EU-land der skal behandle en asylansøgning indgivet inden for EU, og sikrer, at en asylansøgning som udgangspunkt behandles af ét og kun ét EU-land.
Ud over Dublinkonventionen er der truffet en række væsentlige fælles beslutninger på såvel asyl- som visumområdet.
Fælles for beslutningerne på asylområdet er, at der her er fastlagt en række vigtige principper for bl.a. asylsagsbehandling og håndtering af flygtningespørgsmålet i Europa.
Yderligere initiativer er undervejs, og arbejdet vil blive fortsat med uformindsket styrke efter Amsterdamtraktatens ikrafttræden, hvor samarbejdet vil foregå på fællesskabsretligt grundlag.
Fingeraftrykssystemet skal give landene mulighed for at konstatere, om en asylansøger eller illegal indvandrer tidligere har søgt asyl eller har haft illegalt ophold i et andet EU-land.
Herudover står imidlertid beskyttelse, byrdefordeling, fælles visumpolitik og indbyrdes tilnærmelse af asylprocedurer og modtagelsesvilkår højt på dagsordenen.
Den grænseoverskridende og ofte organiserede kriminalitet udgør en trussel mod det samfund, vi kender og ønsker at bevare.
Netop fordi der er tale om grænseoverskridende kriminalitet, er en fælles indsats ikke alene på sin plads, men ganske enkelt nødvendig og påkrævet.
Det mest markante udtryk for ønsket om et udbygget samarbejde på det politimæssige område var undertegnelsen af Europolkonventionen i 1995.
Konventionen trådte i kraft sidste år, men Europol vil først for alvor kunne påbegynde sine aktiviteter, når de nødvendige gennemførelsesbestemmelser er bragt på plads.
Det vil forhåbentlig kunne ske i løbet af foråret.
Europol vil navnlig få til opgave at lette den politimæssige efterforskning i de enkelte lande ved at danne rammen for en hurtig udveksling af oplysninger mellem politimyndighederne.
Derudover vil Europol kunne foretage overordnede analyser af kriminalitetsudviklingen til gavn for det nationale politi.
Lige så vigtigt er det imidlertid, at der mellem anklagemyndighederne etableres et effektivt og velfungerende samarbejde om retsforfølgning.
Et andet eksempel på de initiativer, vi inden for EU har taget for at styrke kriminalitetsbekæmpelsen,
er vedtagelsen i september måned 1996 af en udleveringskonvention.
Svig, korruption og bestikkelse udgør et stadig større problem og berører såvel borgere som samfundsinstitutioner.
Det ønsker vi at gøre noget ved, og det har vi faktisk allerede gjort i EU med vedtagelsen af svigkonventionen i 1995 og de senere tillægsprotokoller.
Men også på andre kriminalitetsområder, der indeholder grænseoverskridende elementer, har vi taget initiativer for at styrke kriminalitetsbekæmpelsen.
Jeg tænker her dels på vedtagelsen i 1997 af en fælles aktion mod handel med kvinder samt seksuel udnyttelse af børn, dels på vedtagelsen i 1998 af en fælles aktion om bekæmpelse af børnepornografi på Internettet.
Vedtagelsen i 1997 af en fælles aktion på narkotikaområdet mod nye syntetiske stoffer samt en omfattende handlingsplan med henblik på bekæmpelse af organiseret kriminalitet var ligeledes vigtige skridt i den øgede indsats mod grænseoverskridende kriminalitet.
Der er behov for, at vi løbende følger kriminalitetsudviklingen og tager nye initiativer, når vi kan konstatere grænseoverskridende problemer, hvor en fælles indsats er nødvendig.
Det seneste skridt i den retning er det danske forslag til en styrket indsats mellem EU-landene om bekæmpelse af alvorlig miljøkriminalitet.
Prioriteterne for EU-samarbejdet om kriminalitetsbekæmpelse i tiden efter Amsterdamtraktatens ikrafttræden er fastlagt i en handlingsplan, som blev godkendt af Det Europæiske Råd i december måned sidste år.
En af de vigtigste prioriteter allerede nu er færdiggørelsen af en konvention om gensidig bistand i straffesager.
Som det er i dag, går der alt for lang tid, hvis vi i forbindelse med en straffesag i Danmark har behov for at få foretaget afhøringer eller fremskaffet bevis i udlandet.
Procedurerne er for langsommelige og reglerne forældede, og sigtet med konventionen er at effektivisere og modernisere den gensidige bistand i straffesager.
Et andet vigtigt område vil være Europols virke og en yderligere styrkelse og udbygning af Europols arbejdsområde.
Forhåbentlig vil Europol i løbet af kort tid kunne påbegynde sine aktiviteter, og i lyset af erfaringerne med Europol er det oplagt, at vi overvejer mulighederne for at udvide Europols arbejdsfelt.
I Amsterdamtraktaten er det forudset, at Europol skal kunne lette og støtte forberedelserne og fremme samordningen og gennemførelsen af efterforskninger mellem EU-landene.
Europol er således tiltænkt en vis koordinerende rolle og vil i kraft af en støttefunktion kunne yde vigtig bistand til det nationale politi.
Endnu et væsentligt område, som er fremhævet i handlingsplanen for tiden efter Amsterdamtraktatens ikrafttræden, og som vi fra dansk side har lagt megen vægt på, er den gensidige anerkendelse af fuldbyrdelse af straffedomme.
Målet må være effektive regler, der gør det muligt, at en straffedom afsagt i ét land kan fuldbyrdes i et andet land.
Det må forventes, at der i de kommende år vil blive sat fokus på mulighederne for at styrke det operative samarbejde mellem EU-landene om kriminalitetsbekæmpelse.
Det er trods alt de konkrete resultater og ikke antallet af vedtagelser i Rådet, der tæller.
Samarbejdet om udviklingen af efterforskningsmetoder og koordinerede politiaktioner, der iværksættes samtidig af flere lande, vil være et område, vi skal se nærmere på, Det kriminalitetsbekæmpende samarbejde bør også udvikles og forbedres ved, at vi i højere grad inddrager de kriminalitetsforebyggende aspekter, f.eks. ved løbende at drøfte og udveksle erfaringer om det præventive arbejde.
Herudover bør vi naturligvis fortsat tage fat på de områder, hvor der er grænseoverskridende problemer, og hvor en fælles indsats er påkrævet.
Vi skal løbende påse, at de strafferetlige regler i EU-landene ikke er uforenelige og derved skaber problemer for samarbejdet over grænserne.
Derfor skal vi også samarbejde på det lovgivningsmæssige område og tage initiativer i fællesskab, hvis det er nødvendigt for at løse konkrete problemer.
På det civilretlige område går bestræbelserne først og fremmest ud på at gøre livet lettere for den enkelte borger og at sikre retsbeskyttelsen i hele Den Europæiske Union.
Som led i det civilretlige samarbejde er det lykkedes at udarbejde konventioner om anerkendelse og fuldbyrdelse af domme i kommercielle sager og om lovvalg i kontraktforhold.
Når Amsterdamtraktaten træder i kraft, vil det civilretlige samarbejde foregå på fællesskabsretligt grundlag.
Blandt prioriteterne for det fremtidige samarbejde er der grund til særligt at fremhæve udarbejdelsen af instrumenter om lovvalg i sager uden for kontrakt - det vil typisk sige erstatningssager - og om anerkendelse af fuldbyrdelse af domme i sager vedrørende arv og ægtefællers formueforhold.
I den særlige protokol om Danmarks stilling, der udgør en integreret del af selve Amsterdamtraktaten, er det sikret, at Danmark ikke bliver forpligtet på fællesskabsretligt grundlag i forhold til det fremtidige samarbejde om retlige og indre anliggender.
Ordningen er i øvrigt den, at vi deltager i Rådets møder vedrørende retlige og indre anliggender på de områder, der fortsat ligger i søjle 3.
På de områder, der ved Amsterdamtraktaten er overført fra søjle 3 til søjle 1, har vi en særstilling, idet vi her som nævnt ikke kan blive forpligtet på fællesskabsretligt grundlag.
Det er den ordning, vi har ønsket, og det er den ordning, vi bliver forpligtet på.
Det ville være forkert, hvis jeg her i dag påstod, at den ordning er uden problemer. Vi vil meget vel i fremtiden kunne møde ganske komplicerede politiske og juridiske spørgsmål, og disse spørgsmål må vi så forsøge at løse efterhånden, som de opstår.
Det er ikke bare en opgave for regeringen, men i høj grad en opgave, som også skal løses af regering[6~ og Folketing i et tæt samarbejde.
Ingen er i dag i stand til at forudse, hvilke alvorlige problemer vi vil komme ud for, men jeg er sikker på, at vi ved fælles hjælp kan sikre, at Danmarks stilling også kan opretholdes, og at vi kan løse de konkrete problemer, som vil opstå, i et gensidigt samarbejde. Forhandling