Villy Søvndal (SF), 2000-05-23:
Lovforslaget har jo været undervejs i lang tid, og som det fremgår af betænkningen, er der sket ganske meget med det undervejs.
Men jeg vil sige, at den overordnede baggrund også for ændringsforslagene, som de ligger, for det første er, at der er for mange truede børn, der ikke får hjælp i tide.
Samtidig er der for mange socialt udsatte familier, der ikke støttes tilstrækkeligt.
Hensigten med det her lovforslag er faktisk at fange begge problemer samtidig.
Vi synes i SF, når vi ser på resultatet, der sammenlagt er kommet ud af det, at det er lykkedes ganske godt.
Jeg vil specielt pege på tre ændringsforslag, som vi er glade for er kommet med.
Det ene er, at vi fastholder efterværnet på de 23 år, altså at de unge, der udvikler sig senere på grund af sociale forhold osv., følges i længere tid.
Det andet ændringsforslag, vi er glade for, er, at Den Sociale Ankestyrelse går ind, når truede børn sendes ud af landet.
Det er jo affødt af en bestemt konkret sag og skal sikre, at vi aldrig nogen sinde igen står med sager om børn, der er sendt uden for Danmark, og hvor vi ikke kan omgøre beslutningen, selv når det bredt er erkendt, at der her var tale om en fejl.
Vi er også meget glade for det ændringsforslag, der gør, at vi ikke får en glidende overgang fra en tvangsmæssig anbringelse til en frivillig anbringelse.
Vi synes, det er utrolig vigtigt at holde tungen lige i munden i forhold til den diskussion, nemlig at fastholde, at tvang er tvang og frivillighed er frivillighed. Vi har kun ét ændringsforslag, vi gerne vil have tilgodeset, ud over dem, der ligger, og det drejer sig om den bemyndigelse, ministeren får i forhold til gravide misbrugere.
Vi er meget bekymrede over, at ministeren formentlig vil bruge bemyndigelsen til at pålægge læger og sundhedsplejersker at videregive oplysninger.
Lægernes og sundhedsplejerskernes organisationer har jo reageret på det og sagt, at de ikke bryder sig om at komme til at udøve den form for tvang.
Vi bryder os heller ikke om det, for vi tror ikke, at det virker.
Det, man kan risikere, er jo det modsatte af den gode hensigt, nemlig at de, der skulle i større nærhed af det offentlige system for at få hjælp, holder sig væk, hvis risikoen, når man henvender sig, er, at man bliver udsat for en tvang, man ikke ønsker.
Så vil jeg lige kommentere et enkelt andet forslag, nemlig CD's forslag.
CD har stillet det forslag, at vi prøvede at klare tvangsægteskaber i den her sammenhæng også.
Jeg synes, at ideen om at klare det på den måde, at man laver udrykningsteam i amterne eller kommunerne, eller hvor det skal ligge, er et utrolig sympatisk forslag, men jeg har ladet mig overbevise om, at det passer bedre i en sammenhæng.
Dermed formoder jeg også, at vi vender tilbage til det i en anden sammenhæng, og det vil jeg godt give tilsagn om.
Det sidste, jeg skal nævne, er, at der ligger et betænkningsbidrag, som vi lægger overordentlig stor vægt på i SF: at vi sikrer obligatoriske samtaler med unge, der har begået kriminalitet, at vi laver projekter som alternativ til institutionsplacering, at vi sikrer et løbende tilsyn i forhold til anbragte børn, vel vidende at kvaliteten i nogle af de dårlige børnesager i dag ikke er tilfredsstillende.
Og for det fjerde at vi laver en opfølgning angående pladsantallet.
Vi ved jo godt, at der allerede i dag er problemer med kapaciteten, når vi anbringer børn.
Det problem bliver med sikkerhed større med den her lov, fordi vi anbringer tidligere, fordi vi også får efterværnet ind så meget, som vi gør.
Den ene er, at man løser det i forbindelse med de kommende kommuneforhandlinger.
Gør man det, er det jo fint.
Så er det løst.
Men gør man ikke det, er det et af de punkter, vi gerne vil vende tilbage til, når vi til efteråret skal til at diskutere finanslov.
Men alt i alt synes jeg, at det her er en lov, der klæder Folketinget og ministeriet meget.
Resultatet synes jeg er blevet rigtig godt.