Thor Pedersen (V), 2000-12-13:
Nu nævnte hr. Jan Petersen lige, at det nu næsten var klart, hvad Venstre ville og vil.
Men alligevel vil jeg her nævne det, selv om det så måske er en gentagelse for hr. Jan Petersen, for det er jo rigtigt, at vi først har den generelle debat i morgen, og her drejer det sig om ændringsforslagene.
Men det er jo så til gengæld også en markering af, hvad det er for en linje, som regeringen har valgt.
Og det, vi har oplevet, er, at på trods af at Venstre og for så vidt også Det Konservative Folkeparti lagde op til samarbejde med regeringen og fremlagde en lang række forslag, så har regeringen fulgt den plan siden foråret at sikre finansloven i aftaler med venstrefløjen.
Og man har reelt ikke været parat til at forhandle med Venstre. I hele det forløb, vi har oplevet, har regeringen alene ønsket at drøfte og debattere egne forslag, og regeringen har ikke på noget tidspunkt vist vilje til at drøfte de forslag, som er indeholdt i Venstres oplæg til forhandlingerne, det, vi kaldte »Et bedre Danmark for de samme penge«.
Jeg er måske ikke overrasket, men jeg vil blot beklage, at Danmark efterhånden er det sidste og mest socialistiske land i Europa, når det gælder indstillingen til privat ejendomsret, virksomheders vilkår og borgernes ret til at beholde blot en rimelig del af egen indtjening.
Derfor er regeringens forslag, som vi kender dem, område for område nye og højere skatter og afgifter, og derfor har vi i Venstre sagt stop.
De 70 pct. af borgernes indkomster, som vi politikere beslaglægger, må være nok.
Nu har det aldrig overrasket mig, at gamle kommunister ser private virksomheder som modstandere, men det kan undre, at Socialdemokratiet ved indgangen til et nyt årtusind fastholder forældede synspunkter.
Hvordan kan man tale om et rummeligt arbejdsmarked, hvis man samtidig gør det dyrere for virksomhederne at have en lønnet arbejdskraft?
Og måske den del af arbejdskraften, som ikke er lige så hundrede procent effektiv som den, der i forvejen er ude på arbejdsmarkedet?
Og når skatteministeren foregiver at vise forståelse for og viden om private virksomheders vilkår, så er forslaget godt nok lavere selskabsskatter for 2 mia. kr., men hvad er så modydelsen?
Selv samme skatteminister forringer i forslaget her til finansloven afskrivningsreglerne, så det samlede likviditetstab for virksomhederne næste år er på mere end 4 mia. kr.
Altså et nettotab på 2 mia. kr. alene som følge af ændrede regler.
Man lytter og sikke en gestus.
Det er samtidig et held for regeringen, at den ikke skal aflægge regnskab som en ansvarlig ledelse i en virksomhed.
Sidste år flyttede regeringen 12,3 mia. kr. af momspenge, der skulle være betalt i år 2001, ind i år 2000, altså ind i år.
Men her i år overgår regeringen sig selv med forslaget om, at 13,2 mia. kr. i moms, der skulle være betalt i år 2002, opkræves i år 2001!
Finansministeren har endnu en gang opfundet året med 13 måneder, nemlig året med 13 måneders indtægter over for kun 12 måneders udgifter.
Opgaven for regeringen er åbenbart ikke at give et retvisende billede af statens økonomi, nej, det er den yndlingsbeskæftigelse, som Socialdemokratiet altid har haft: at bruge andre folks penge.
Se nu forslaget om arbejdsmiljøafgifter: For at forbedre arbejdsmiljøet og fremme det rummelige arbejdsmarked ville
regeringen fjerne 300 mio. kr. fra virksomhederne med besked om, at de måske kan få nogle af dem tilbage engang, når regeringen måske har fundet et system, hvor arbejdsmiljøet kan bedømmes.
Altså man starter med at straffe, uden at der er begået noget forkert, og så tilbagebetaler man måske nogle af pengene til virksomhederne senere, når det har vist sig, at alt er i orden.
Det kan altså undre, at regeringen ikke vælger at bruge
den samme metode, når det gælder bilisterne.
Regeringen kunne lige så godt starte med at opkræve det ønskede budgetlagte årlige bødebeløb fordelt på alle bilister, og siden så kunne regeringen jo tilbagebetale, når året er gået, til dem, der ikke har overtrådt færdselsreglerne. Det er jo præcis den måde, regeringen behandler virksomhederne på.
Jeg tror, at det ville gå op for mange, hvor urimeligt det er, hvis den enkelte borger blev udsat for samme behandling, men regeringen afslører til stadighed, at det alene drejer sig om penge i kassen.
Således også med hastighedskontrollen.
Nu skal der
indføres automatisk hastighedskontrol og fartfælder over hele landet, fælder, som fungerer som en ren pengemaskine, og det under dække af, at man gerne vil gøre det bedre for færdselssikkerheden.
Det nærmer sig det hykleriske.
Forsøg med f.eks. display-lystavler, der viser, hvad hastigheden for bilisten er, har vist sig at have en effekt, der er 2-3 gange så stor som effekten ved automatiske fælder,
altså en langt større reduktion af hastigheden.
Problemet for regeringen er blot, at de ingen penge giver i statskassen, så derfor vælger regeringen mindre trafiksikkerhed mod til gengæld flere penge i statskassen.
Venstre anerkender selvfølgelig, at vælgerne har sammensat et Folketing og et flertal, som vi ikke kan ændre før et valg.
Vi har derfor ønsket med enkelte ændringsforslag
til finansloven at markere forskelle bl.a. i fælles forslag med Det Konservative Folkeparti.
Det drejer f.eks. om at forbedre vilkårene for erhvervslivet.
Vi foreslår bedre afskrivningsregler og bedre muligheder for generationsskifte
Vi ønsker fremrykning af investering i infrastruktur, og vi foreslår hjælp til familier og erhvervsliv, som rammes af høje oliepriser, samt lavere bolig- og jordskatter. Og alle forslagene er finansieret krone for krone. Når det gælder boligejerne, har regeringen flere gange skærpet beskatningen af den enkeltes bolig.
Med pinsepakken omlagde regeringen lejeværdibeskatningen til en ejendomsværdiskat.
Regeringen påstod, at omlægningen var begrundet i forståelsesmæssige problemer med lejeværdien og derfor primært var af teknisk karakter, men fakta er, at regeringen i år 2001 opkræver ca. 2 mia. kr. mere i provenu af ejendomsværdiskatten, end regeringen ville have fået med lejeværdibeskatningen.
Vi vil som første fase fastfryse provenuet og derved modvirke en del af pinsepakkens stigninger i ejendomsværdiskatten.
De stigende energipriser belaster de danske familiers økonomi, prisen på fyringsolie er steget med op med 50 pct. på 2½ år.
Statens energiindtægter ud over det budgetterede bør derfor delvis tilbageføres til de danske familier i form af midlertidige afgiftslettelser.
Når de statslige indtægter bliver betydelig højere end budgetteret, stiger råderummet for skatte- og afgiftlettelser tilsvarende.
Hvis energipriserne kun stiger midlertidigt, er der tilsvarende kun et midlertidigt råderum til at sænke afgifterne, og der afsættes her 1 mia. kr. På samme måde foreslår vi, at der gennemføres en midlertidig nedsættelse af dieselafgiften svarende til en reduktion på 500 mio. kr. for erhvervslivet.
Skatte- og afgiftssystemet bør understøtte vækst og beskæftigelse i virksomhederne.
Det foreslås, at der afsættes en pulje på 500 mio. kr., som f.eks. kan bruges til at forbedre mulighederne for generationsskifte, give virksomhederne bedre og mere tidssvarende afskrivningsmuligheder samt skattefritage ISDN og andre bredbåndsforbindelser, der er betalt af arbejdsgiveren. I forhold til de europæiske konkurrenter er dansk landbrug belastet af en særskat på produktionsjord.
Denne urimelige særskat forringer konkurrencen.
Et skridt i den rigtige retning ville være at reducere grundskylden, som er en af de største særbyrder for landbruget.
Derfor ønsker Venstre ikke, at loftet på 8 promille over den kommunale grundbeskatning af produktionsjord hæves.
Vi ønsker i Venstre langt større ansvarlighed med skatteborgernes penge.
Vi ønsker, at finansministeren som lovet for længst nu sikrer, at ministerier og styrelser efterlever det cirkulære om udbud, som finansministeren selv har udsendt.
Derfor skal det statslige udbud øges med 10 procentpoint.
Venstres eget oplæg til finansloven, »Et bedre Danmark for de samme penge«,
anviste besparelser for mere end 9 mia. kr.
Vi foreslår at fastfryse ulandsbistanden på niveauet fra 1999, og Danmark vil fortsat være det land i verden, der giver mest relativt.
Vi vil ikke finde os i, at vi giver bistandshjælp til lande, som tilsidesætter det internationale samfunds regelsæt om demokrati og menneskerettigheder.
Vi vil ikke give støtte til regimer, der udøver statsterrorisme, som vi har set det i Zimbabwe, eller til Uganda, der fører krig i nabolandene finansieret indirekte af ulandsbistand, eller til Burkina Faso, der deltager i konflikter om nabolandenes diamantminer, eller Vietnam, der er styret af et kommunistisk magtmonopol, der ikke tillader nogen opposition, har udbredt korruption, og som krænker grundlæggende menneskerettigheder.
Vi ønsker, at det skal være synligt, at bistanden går til at forbedre demokrati, overholdelse af menneskerettigheder, og at man følger en fornuftig, fremadrettet økonomisk politik, det vil sige gør brug af markedsøkonomien.
Vi ønsker at bevilge 1,5 mia. kr. ud over det, regeringen vil.
Beløbet skal dække, hvad det koster, at folk kan komme tidligere i behandling.
Vi ønsker ekstra ressourcer
til anskaffelse af udstyr, ressourcer til uddannelse af flere læger og sygeplejersker samt mulighed for at tiltrække faglig viden udefra.
Men det er en forudsætning for Venstre, at man én gang for alle bryder med det planøkonomiske system, som er en del af årsagen til, at man ikke på sygehusområdet kan udnytte den fulde kapacitet.
Løsningen er selvfølgelig, at pengene følger patienten til det sygehus og den afdeling, der behandler patienten.
Den enkelte skal selv kunne vælge behandlingssted og dermed sikre ædel kappestrid om at gøre det bedste for patienterne.
Det frie sygehusvalg skal ikke kun gælde for velhaverne, men skal være en ret og et tilbud til alle.
Jeg må sige om vores holdning til de mange stillede ændringsforslag, at der umuliggør antallet en specifik stemmeforklaring, men jeg vil ganske kort oplyse, at de forslag, som vi synes om, stemmer vi for, og de forslag, vi ikke kan lide, stemmer vi imod, og de forslag, der er en blanding af godt og skidt, afstår vi fra at stemme til.
Og det er i virkeligheden ganske enkelt.