Lars Løkke Rasmussen (V), 2001-03-01:
Jeg vil gerne starte med at takke for den opbakning, der har været til forslaget fra CD, Kristeligt Folkeparti og hr. Kim Behnke, og for så vidt også fra fru Inger Marie Bruun-Vierø, som jeg forstod langt hen ad vejen delte vores motiver, men som jo beklageligvis er bundet af andre hensyn. Jeg kunne godt have lyst til lige her til en start også at give Aalborgsagen et par ord med på vejen, nu den har været nævnt.
Jeg minder om, at man i Aalborg havde et omkostningsniveau for rengøring i størrelsesordenen 110 mio. kr. Går man 5-6 år tilbage, var omkostningsniveauet 140 mio. kr.
Så rationaliserede man inden for egne rammer, bragte det ned på ca. 110 mio. kr. Så foretog man et udbud, fik et privat bud ind på 55 mio. kr.
Det valgte man så, men hvad der er forbigået de fleste er jo, at kommunens eget rengøringspersonale også bød ind med en pris på 70 mio. kr., altså et sted mellem 25 og 30 pct. under det, som kommunens egne medarbejdere selv havde løst opgaven for, inden man spurgte til prisen.
Det er da det bedste bevis på, at det er en god idé at spørge til prisen.
Men i virkeligheden er det jo for så vidt slet ikke det, det her forslag handler om, for det her forslag er ikke noget angreb på det kommunale selvstyre.
Det her forslag er ikke noget forslag om, at kommunerne skal forpligtes til at udbyde opgaver, selv om hr. Klaus Hækkerup faktisk tillod sig at drage den konklusion i sit første indlæg, hvor hr. Klaus Hækkerup - og det kan man se i udskriften af Folketingets forhandlinger - påstod, at mit eget parti går ind for, at kommunerne skal forpligtes til at udbyde.
Det gør vi skam ikke.
Det er en suveræn kommunal beslutning, om opgaverne skal udbydes eller ej.
Forslaget her går alene ud på at sikre, at det så foregår efter nogle gennemtænkte spilleregler.
Hvorfor nu det?
, kan man et sted læse: »Jeg er helt åben over for at åbne for øget valgfrihed og udlicitering af kommunale opgaver.
Det er kun i borgernes interesse, hvis der spares penge og kvaliteten opretholdes.«
Det er indenrigsministeren, der har lagt ord til det citat.
Læser man Politiken den 20. september 1998, kan man læse: »En ædel kappestrid mellem offentlige og private firmaer er ikke at fornægte.
Det fastslog Socialdemokratiets formand, statsminister Poul Nyrup Rasmussen i går på kongres i København.«
Læser man regeringens egen erhvervspolitiske redegørelse, kan man et sted læse: »Brugen af udbud er en vigtig ramme for samarbejdet mellem det private og offentlige om udvikling af produktion og service.« Læser man i den seneste budgetredegørelse, som finansminister Pia Gjellerup har udgivet, kan man læse et helt kapitel, der handler om »bestillermodellen«.
Det er så et nyt ord for det samme; fordi man jo åbenbart får knopper af ordene udbud, konkurrence og udlicitering, har man opfundet et nyt begreb »bestillermodellen«, og i budgetredegørelsen peger man på, at der ligger et betydeligt potentiale, hvis man i amter og kommuner organiserer sig med en bestillerfunktion og så skaber en fredelig kappestrid på leverandørsiden.
Blot for lige at slå fast, at det jo ikke kun er Venstre og Det Konservative Folkeparti, der anbefaler kommuner og amter, at der skal ske noget på den front.
Det har ikke skortet på
anbefalingerne, indtil altså vi fik nytårstalen, indtil der gik valgkamp i den, indtil man i en panisk jagt på at finde et eller andet skræmmebillede vendte rundt og kastede alt det grus, man ellers havde forsøgt at få ud af den socialdemokratiske maskine, f.eks. på kongressen i 1998,
Det har ikke skortet på anbefalinger.
Alligevel kan man konstatere to ting, nemlig for det første, at der ikke sker så frygtelig meget på den front ude i kommunerne og amterne - ser man på udbudsgraderne, så har de stået i stampe igennem mange år - og for det andet, at det en gang imellem går galt.
Det er de to ting, man kan konstatere, og det er jo præcis det sidste, vi tager fat i, for der er ingen tvivl om, at en af grundene til, at det en gang imellem er gået galt, er, at man ikke up front har gjort sig klart, efter hvilke spilleregler det her skal foregå.
Hvordan skal vi inddrage vores personale?
Hvordan skal vi sikre, at vi har en organisation, der gør, at vi kan følge med i, om kvaliteten er i orden og leverandøren efterlever det, der er opstillet i kontrakten?
Hvordan skal vi håndtere spørgsmålet om eventuelt eget bud?
Hvordan skal vi forholde os til spørgsmål om sociale klausuler, hvor jeg er meget enig med hr. Kim Behnke i, at en udbudspolitik netop kunne virke som sådan et ærlighedens spejl?
Det vil være interessant rundtomkring i kommunerne og amterne at formulere sig også på det sociale område og så efterfølgende se, om man i sin egen organisation er i stand til at leve op til det.
Sandheden er jo, at hvis der er nogen, der har slidt medarbejdere ned i det her land, er det jo i høj grad netop den offentlige sektor.
Det er det, der er hele filosofien her.
Det svarer sådan set til, at når man sætter sig ned derhjemme, det ved jeg af erfaring, og skal lægge billedlotteri, spille fem hundrede, eller hvad man nu kan finde på, er det en ret god idé, inden man går i gang, lige at være enige om, hvilke spilleregler der skal spilles efter, frem for at løse konflikterne i takt med at de opstår.
Det er sådan set hele indholdet af det her.
Det er ikke nogen lovprisning af udlicitering eller udbud.
Det er ikke noget indgreb i det kommunale selvstyre.
Det er ikke noget forsøg på at tro sig klogere end andre.
Det er alene en lovgivningsmæssig forpligtelse til, at man i kommunerne, hvis man vælger at udbyde opgaver, skal tænke sig om forinden.
Det er ikke nogen garanti for, hvilke tanker man
Det er jo også den store afgørende forskel mellem alle disse detaljerede punkter, som hr. Klaus Hækkerup så møder op med i et forsøg på ikke at skulle forpligte sig, og det, vi andre foreslår, for det, der lå i det, hr. Klaus Hækkerup sagde, var jo netop en meget sådan detaljeret nu gør vi os kloge på jeres vegne-strategi.
Det er ikke ideen.
Ideen er alene at forpligte kommunerne til at tænke sig om.
Det er ikke noget indgreb i selvstyret.
Det er heller ikke en opfordring til, at kommunerne skal gå ud over gældende lovgivning.
Så når vi i forslaget siger, at man skal tænke spørgsmålet om sociale klausuler med ind, er der altså ingen grund til, at man skal sidde og vente på, hvad de mener nede i EU eller andre steder.
Det er den tyndeste undskyldning overhovedet, for selvfølgelig kan kommunen i sin udbudspolitik ikke gå længere ad den vej, end lovgivningen tillader, uanset om det er dansk lovgivning eller europæisk lovgivning.
Jeg må sige, at jeg er skuffet over, at regeringen med indenrigsministeren i spidsen ikke vil gå ind i det her på det foreliggende grundlag.
Indenrigsministeren er jo bestemt begavet nok til at skelne mellem substans og proces og ved derfor også dybt i sit hjerte udmærket godt, at de argumenter, man møder op her med, er de tyndeste overhovedet.
Derfor kan jeg jo desværre ikke konkludere andet, end at man fra Socialdemokratiets side simpelt hen har besluttet sig for, at man ikke vil være enig med os.
Man vil krampagtigt forsøge at holde fast i skræmmebilledet, fordi det er det eneste halmstrå, man øjensynlig har tilbage i den valgkamp, som presser sig mere og mere på.
Må jeg ikke lige her til slut takke SF's ordfører, som ville bære det på sin kappe, hvis han havde misforstået Venstres ideologi.
Det har han så, det kvitterer jeg for, og jeg glæder mig over, at jeg så ikke fremover skal møde SF'ere, der forsøger at sælge myten om, at Venstre vil atomisere den offentlige sektor, rive alt op ved rode og foretage massefyringer i den offentlige sektor.
Når vi gerne vil have en lovgivning fuldstændig analog med styrelseslovens § 62, der forpligter kommunerne til at formulere servicedeklarationer, uden at vi jo af den grund blander os i, hvilket serviceniveau de så skal have, er det sådan set, og det er måske en overraskelse, fordi vi lever i et folkestyre.
Intet over, intet ved siden af Folketinget, og jeg tror, der snart kommer en dag, hvor hr. Klaus Hækkerup vil være glad for, at al holdningspåvirkning i det her samfund ikke overlades til ministre, men også reserveres Folketinget.
Jeg tror, at der kommer en dag, hvor hr. Klaus Hækkerup vil være glad for det, og jeg tror, den kommer inden så frygtelig længe.
To ting så: Nej, det indgår ikke i Venstres politiske grundlag at tvinge kommunerne til at udbyde.
Vi er varme tilhængere af det kommunale selvstyre.
Det er også derfor, vi beklager alle de indgreb, der har været imod det under denne regering, alle de snærende bånd og regler, som man har omklamret det kommunale selvstyre med, det økonomiske gulvtæppe, der er trukket væk via bruttoskatten osv. Vi er varme tilhængere af det, men vi vil bare gerne til processen sikre os, at man så også forvalter selvstyret fornuftigt.
Det betyder også - det glemte jeg i mit første svar - at det vil være helt uproblematisk for mit parti, det tror jeg såmænd også det vil være for Det Konservative Folkeparti, at inddrage spørgsmålet om aktindsigt og gennemskuelighed i de krav, der defineres, fordi det forslag her jo netop ikke går på, hvad kommunerne så skal mene om det spørgsmål, hvad de skal gøre med det spørgsmål, men alene går på, at man, inden man sætter det her skib i søen, skal have gjort sig en overvejelse om, hvor det skal sejle hen.
Man bestemmer selv, hvor det skal sejle hen, men man skal have stukket kursen ud, og til det hører naturligvis også at gøre sig nogle overvejelser om, at hvis man i en kommune mere offensivt end gennemsnittet flytter opgaver markant ud i den private sektor, skal man selvfølgelig også have spørgsmålet om borgernes retssikkerhed, gennemskuelighed etc. i baghovedet.
Det er helt uproblematisk at få det med ind, og det blev også sagt meget præcist af ordføreren for Kristeligt Folkeparti, at der jo her er tale om en liste, som er en minimumsliste.
Det centrale at få ind i styrelsesloven på linje med § 62-bestemmelsen er forpligtelsen til at tage den her diskussion lokalt.