Per Clausen (EL), 2006-11-30:
Jeg vil gerne starte med at rose, hvad enten det nu er ministeren eller embedsmændene, for, at der er lavet den der meget gode læsevejledning i underoverskriften til det her forslag, hvor der står: »Begrænsning af arbejdsgivernes strafansvar og skærpelse af straf for overtrædelser, der begås af ansatte ...«
Så kan man ligesom se, hvad kernen i det her er: Det skal være hårdere at være ansat, og det skal være nemmere at være arbejdsgiver.
Det forstår man godt at Venstre og Konservative går ind for.
Der skal nok være enkelte af Dansk Folkepartis vælgere, som er lidt overraskede over, at det også er Dansk Folkepartis politik.
Men sådan er det.
Diskussionen i dag har jo meget udfoldet sig omkring spørgsmålet om at lede og fordele arbejdet, og det er da også mit afsæt for at sige, at det da godt kan være, at vi fra Enhedslistens side vil foreslå Socialdemokraterne, SF og De Radikale, når vi nu får et nyt flertal efter næste valg, at vi ikke skal starte med at fjerne den her lov, men at vi i stedet for skulle overveje at fremsætte nogle lovforslag, hvor vi tog udgangspunkt i arbejdsgivernes og de borgerlige partiers åbenlyse ulyst til at påtage sig det ansvar, der er forbundet med at have nogle rettigheder.
Når det nu er sådan, at arbejdsgiverne ikke vil påtage sig ansvaret for konsekvenserne af den måde, de leder og fordeler eller ikke leder og fordeler arbejdet på, selv om de har retten, så ville det være ret oplagt at sige, at det må vi finde en anden ordning på, og derfor kunne det naturlige svar på det her være at fremsætte en række forslag i Folketinget til, hvordan man kunne sikre langt mere demokrati, nogle demokratiske rettigheder til medarbejderne osv., sådan at medarbejderne faktisk får mulighed for selv at lede og fordele arbejdet på arbejdspladsen, hvilket gør, at det er helt indlysende rimeligt, at de også må bære ansvaret for konsekvenserne af deres beslutninger.
Det ville nok efter min mening være det offensive og rigtige svar på det her udspil fra de borgerliges side og fra arbejdsgiverorganisationernes side.
De har jo været meget inspirerende for de borgerlige partier i det her spil.
Hvis det nu skulle vise sig, at der af en eller anden grund ikke er tilslutning til sådan en radikal udvidelse af demokratiet i Danmark til, at det også kunne omfatte arbejdspladserne, hos de andre oppositionspartier – jeg håber da på, at der vil være det, men vi kan jo ikke være helt sikre – bliver vi selvfølgelig nødt til at sige, at af hensyn til retssikkerheden må de mennesker, der har ansvaret og rettighederne, også bære de pligter og byrder, det giver.
Jeg har faktisk meget vanskeligt ved at forstå, hvordan man, når man har retten til at lede og fordele arbejdet på en arbejdsplads, kan sige, at når der sker overtrædelse af lovgivningen på den arbejdsplads, har man ikke noget ansvar for det, så er man uskyldig, for så har man gjort, hvad man kunne.
Nej, sagen er, at hvis man har retten til at lede og fordele arbejdet, har man først gjort alt, hvad man kan, den dag, man endegyldigt har sikret, at der ikke sker lovovertrædelser.
Og her må vi være, synes jeg, konsekvente i forhold til at behandle, hvem det er, der skal dømmes for overtrædelse af lovgivningen.
Det er da rigtigt, at der også bør være mulighed for, at medarbejdere kan straffes – det har der været før, og det er der fortsat, det har jeg sådan set ikke nogen indvendinger imod – men det afgørende er, at hvis en arbejdsgiver har retten til at lede og fordele arbejdet, sker der intet på den arbejdsplads, som arbejdsgiveren i sidste instans ikke har ansvaret for.