Margrete Auken (SF), 2002-10-22:
Bare først en lille bemærkning til hr. Kaj Ikast: Nu gør vi altså det gamle Nordisk Råd værre, end det var.
I og for sig måtte vi jo sige, hvad vi ville, vi fik ikke irettesættelser for at have et åbent sprog, og vi måtte også snakke alt den sikkerhedspolitik, vi ville, men vi kunne ikke lave vedtagelser.
Det, som har været spændende, er, at vi nu er kommet i gang med at lave noget, som faktisk flytter nogle ting.
Jeg taler i dag på vegne af hr. Kristen Touborg, som er ude at rejse, så jeg har måttet sidde og tage det forfra efter i mange år ikke at have beskæftiget mig med det. Jeg vil først gerne sige tak for ministerens redegørelse, selv om det var en lille træningsøvelse at holde sig vågen og komme igennem den, og jeg ikke synes, den er ret skæg.
Men det, som jeg måske er mest ked af, er, at det er svært at se, hvordan det faktisk går med det nordiske samarbejde.
Det var ikke sådan, at man kunne læse, at de og de ting flytter noget i øjeblikket, så jeg har måttet lytte nøje til debatten.
Men jeg kan forstå på de papirer, der ligger til mig fra hr. Kristen Touborg, at vi alligevel skal takke ministeren meget, fordi vi har fået en minister, som har lyst til at være med i det nordiske samarbejde, gerne vil opprioritere det og har tænkt sig at deltage hele vejen igennem.
Det mener jeg virkelig at ministeren helt ubetinget skal roses for, fordi forudsætningen for, at arbejdet kan blive væsentligt, er, at der er et godt samspil mellem ministerrådssiden og parlamentarikersiden i rådet.
Det er et forslag, som jeg er blevet bedt om at komme med, og som jeg med entusiasme straks sender videre.
Det burde være en selvfølge, at man kunne få informationer på denne måde. Det er svært at se, om det nordiske samarbejde er gået fremad i disse år.
Jeg kan se af det, som er blevet lagt til mig, at noget af det, som hr. Kristen Touborg har været meget glad for at understrege, er, at der skal laves en nordisk vurdering af lovforslagene på samme måde, som vi har en EU-vurdering, og at det vil blive vedtaget på den kommende session, så man kan få tjekket tingene og ikke render ind i de øresundsproblemer, der har været en stribe af.
Jeg kan forstå, at vi kun delvis skal takke for, at vi får det igennem, for det var vistnok noget, der blev modtaget med betydelig skepsis, da det blev foreslået første gang.
Men nu kommer det altså igennem, og det vil være med til, at problemerne måske kan fanges allerede i optakten, og at man måske også ad den vej kan komme frem til at få forstærket den nordiske borgers
fornemmelse af at være i et fælles område, så det igen bliver noget af det, vi kan være stolte af, for det har været en meget vigtig og bærende del af det nordiske samarbejde.
Man kunne også sige, at det kunne være vigtigt på andre punkter, hvor der også er problemer.
Den danske forringelse af integrationslovgivningen i forhold til de nordiske naboers kunne måske have været afværget, og de forskellige landes gmo-udspil havde nok også være bedre koordinerede, hvis man havde haft mulighed for at få en nordisk vurdering af sagerne.
Der er i dag tydelige problemer med grænsehindringer, som der i øjeblikket kæmpes med at få fjernet, og som redegørelsen - det skal så siges - gør en del ud af.
Det er jo også grotesk, at f.eks. nordisk receptgyldighed, sprogkonvention og gymnasieoverenskomsten, altså gode, gamle vedtagelser til gavn for udveksling i Norden, ikke virker ordentligt endnu.
Det er positivt, at der tages målbevidst fat på disse ting.
Der står i det papir, jeg har fået, at det er et grænsehindringsbureaukrati.
Det lyder, som om det var sovjetiske tilstande, vi havde.
Jeg har en fornemmelse af, at meget af det, man er rendt ind i, er et
bureaukratiproblem.
Det vil være godt, hvis også det kunne komme med og blive styrket.
Og så skulle jeg også viderebringe en stor tak for, at initiativet med Foreningen Nordens seminarrække for embedsmænd om rettighederne for nordboerne, som har eksisteret længe, nu kommer i gang, sådan at vi kan få det forbedret.
Det er tidligere i debatten også blevet sagt, at de nordiske organisationers vigtigste nye opgave er brobygningen i forhold til naboerne, til Rusland og Baltikum.
Vi har også lige mindet hinanden om de vigtige skridt, der blev taget, da det første gang kom frem.
Og jeg kan da også lige minde om det møde, der blev holdt i Mariahamn, som var et gennembrydende møde for det nordisk-baltiske samarbejde.
Det var faktisk meget store problemer, vi stod med dengang.
Det skal så siges, at det ikke blot var finnerne - de var sammen med danskerne faktisk de mest villige til at få det her arbejde til at gå godt.
Vi havde helt anderledes tunge problemer, kan jeg nævne til historisk orientering, med nordmændene, som overhovedet ikke mente, at parlamentarikere skulle beskæftige sig med de udenrigspolitiske ting, som dog trods alt lå i det her.
Og i Sverige sagde de: Det gør vi selv.
Underforstået, at det behøver vi ikke det nordiske til.
Det prøvede jeg så at gøre, uden at det helt havde gennemslagskraft.
Men jeg forstår, at det er et af de steder, hvor man har haft en god effekt siden hen, og at arbejdet er blevet så godt udbygget nu, at det også giver mening at sige, at nu tager vi altså det skridt videre, så Nordisk Råd, efter at vi har fået de baltiske lande med ind i EU-samarbejdet, i højere grad også kan satse på at skabe de kontakter til Rusland, som jo i øjeblikket først og fremmest varetages gennem Europarådet, men hvor det også vil være godt, at der i arbejdet i forhold til Europarådet vil komme en forstærket indsats for det nordisk-baltiske samarbejde.
SF har i øvrigt lige foreslået, at man koordinerer vores engagement i det nordiske arbejde og Østersøsamarbejdet i et parlamentarikerarbejde dér, og jeg håber, at det vil blive godt modtaget.
Denne opgave bliver i fremtiden langt mere forpligtende, og den får store konsekvenser.
Fra 2004 er de baltiske lande
forhåbentlig medlemmer af EU og indgår i det samme arbejdsmarked som vi.
Det er paradoksalt, men positivt og en stor forpligtelse, at hele Norden åbner sit arbejdsmarked.
Det er paradoksalt, fordi Island og Norge har valgt at åbne, selv om de ikke er EU-medlemmer, mens EU generelt med Tyskland i spidsen har valgt at fastsætte en 7-års-overgangsperiode, før der tillades fri bevægelighed af arbejdskraft for de nye medlemslande.
Det er fint med sådan en opbakning
i Norden forud for EU-udvidelsen.
Ministeren oplyser også, at et samarbejde med arbejdsministrene i Baltikum om disse spørgsmål er i gang.
Vi kan ikke finde ud af, hvad det er, der er sket.
Vi har prøvet at få undersøgt, hvad Göran Persson faktisk har sagt om Barsebäck, og hvad der er blevet svaret fra dansk side.
Jeg håber, at vi her kan få ministeren til at sige meget, meget tydeligt, at der ingen slinger i valsen er, og at vi altså ikke vil have det dér atomkraftkraftværk til at ligge dér lige over for København.
Det har vi sagt i ret mange år, og vi har i et nogenlunde enigt Folketing sagt det siden Tjernobyl, altså siden 1986, så det er fantastisk, at vi stadig væk døjer med den dér efterhånden ret aldersstegne elendighed 20 km fra København.