runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Skaarup (DF), 2002-02-20:
Jamen jeg siger tak for de svar, vi har fået indtil nu.
Jeg vil godt spørge, om man i forbindelse med, at der nu er denne danske statsborger, som er blevet anholdt, har konstateret, at der er andre danskere eller folk med dansk statsborgerskab i hvert fald, der virker for det gamle Talebanstyre eller Al-Qaida.
Har man konstateret udrejse af personer, der på den måde tilsyneladende er engageret på den anden side i forhold til, hvad Danmark støtter, nemlig den amerikanske aktion mod terror derovre?
Jeg mener selv, at det nok ikke vil være særlig fornuftigt.
Så længe han er på Guantánamobasen, ved vi da i hvert fald, hvor han er.
Der kan komme konfrontationer og lignende, hvis den pågældende bliver udleveret. Jeg kunne godt tænke mig at høre: Hvad er den juridiske status i den situation, at den pågældende er anklaget, at der er et anklageskrift?
Hvad vil Danmark så gøre i den
situation
Søren Krarup (DF), 2002-02-20:
Jeg ville godt lige stille et spørgsmål i forlængelse af hr. Peter Skaarups spørgsmål.
Det er jo ikke sædvanligt, at en dansk statsborger blive arresteret som aktiv i en muslimsk aktion i endda et så fjernt land som Afghanistan.
Jeg ville godt lige spørge, om udenrigsministeren er i stand til at oplyse noget om den pågældende statsborgers, om man så må sige, statsborgerskab i den forstand, at jeg vil spørge: Er det en person, der har haft statsborgerskab fra fødslen af, eller er det en, der inden for en nærmere begrænset periode har fået statsborgerskab?
Det var det hele.
Per Stig Møller (KF), 2002-02-20:
Ja, vi er jo nok bagest i køen
, fordi personen formentlig også mig bekendt er blandt de sidste, som er ankommet til Guantánamobasen.
Det vil sige, at amerikanerne lukker en delegation ind ad gangen og tager dem efter tur, og det vil sige, at hvis en svensker - og der er tale om, at Sverige vist nok har haft folk dernede på Guantánamobasen - har været taget og overført til Guantánamo, før danskeren er overført, så vil Sverige også komme ned tidligere.
Vi kommer også derned.
Vi har haft kontakt med ham og søgt kontakt med ham fra starten, vi kender hans identitet.
Vi har sendt vores mand fra Bhutan til Kabul, hvor han nu leder vores kontor dér, for at have kontakt med ham ud over selvfølgelig også at sørge for, at de danske soldater kan ankomme til Kabul.
Og han har haft kontakt via Røde Kors med personen, men har ikke selv været fremme hos ham, og vi søger selvfølgelig også i Washington at komme til Guantánamobasen, som jeg sagde, med souschefen på ambassaden.
Det er altså sådan, at amerikanerne tager delegationerne i tur og orden, og da han er, så vidt jeg ved, i den sidste eller næstsidste - der kan være kommet en i dag, det tør jeg ikke sige - men i sidste gruppe, der er kommet over, jamen så ligger vi jo også i den sidste gruppe, som kommer derned.
Peter Skaarup (DF), 2002-02-20:
Jamen jeg kan godt forstå, at det er svært at vurdere de her ting, men jeg synes godt, at ministeren måske kunne sige, at det da er problematisk, at der kan gå så lang tid, uden man kan opnå kontakt med den pågældende og høre, om der er et netværk i Danmark.
Eller kan ministeren sige, at man måske i øjeblikket undersøger, om der er et netværk, og at der måske kan være nogle aktiviteter i gang, som vi ikke kender til fra Folketingets side?
Jeg kunne også godt tænke mig at spørge, om det er korrekt, at en række af de andre lande, som vi sammenligner os med i denne her situation, har besøgt deres statsborgere.
Jeg kan forstå, at i hvert fald svenskerne har besøgt deres ene statsborger, er det vist nok, der også er taget til fange, og har fået oplysninger om den pågældende.
Er det korrekt, at Danmark er bagest i køen her?
Per Stig Møller (KF), 2002-02-20:
Ja, nu er der jo taget ret mange fra forskellige nationaliteter desværre, og det vil sige, at vi så må se i øjnene, at amerikanerne altså tager den tid, de mener er nødvendig for at afhøre de personer, de har bragt til Guantánamobasen efter først at have haft dem i Kandahar i Afghanistan.
Og der kan man selvfølgelig godt sige, at fra ca. den 10. januar til nu er der gået 5 uger, og det kan for os forekomme langt.
Jeg er bare ikke i stand til at sige, om det er for langt, for det kræver jo, at jeg kender anklageskriftet og kan se, om det er et kompliceret anklageskrift, eller om det er et enkelt anklageskrift.
Før jeg ved, hvordan anklageskriftet ser ud, kan jeg jo egentlig ikke rigtig vurdere, om 5 uger er langt eller kort.
Peter Skaarup (DF), 2002-02-20:
Jeg siger tak for besvarelsen.
Jeg kan forstå ministeren
derhen, at der altså er tale om den samme person de to gange i januar måned.
Er det ministerens fornemmelse?
Men jeg kunne godt tænke mig at spørge sådan mere generelt nu her, hvis man kigger et par måneder tilbage i bakspejlet: Er det tilfredsstillende for os her i landet, at vi nu er i den situation, at der har været en dansk statsborger taget til fange i lang tid, måske næsten 2 måneder, og vi stadig ikke har fundet ud af, om den pågældende er taget til fange for det ene eller det andet, om det er en Talebanmand, eller det er en Al-Qaida-mand, eller hvad der egentlig er tale om?
Jeg har fuld forståelse for, at der kan være oplysninger, som man af efterretningsmæssige årsager ikke kan give, men jeg synes da, at det umiddelbart må være svært at se så lang tid efter, at der stadig af efterretningsmæssige årsager kan være et problem i at fortælle, hvor den pågældende er blevet taget til fange og hvornår.
Det ved den persons eventuelle netværk i Danmark vel allerede udmærket godt.
Så jeg efterlyser stadig, at ministeren siger lidt om: Hvad er egentlig regeringens holdning til, at der kan gå så lang tid, uden man har vidst noget om de her ting?
Per Stig Møller (KF), 2002-02-20:
Det mener jeg er rigtigt forstået, hvis jeg forstod spørgsmålet korrekt.
Altså jeg mener ikke, at jeg har fået bekræftet forlydenderne om personer fra før jul.
Der var nogle forlydender dér, efter min opfattelse er de ikke bekræftet.
Jeg kan ikke udelukke, at det har været om den samme person, men det er det ikke efter min opfattelse. Så lige efter jul kommer der også forlydender.
Jeg mener, som jeg nævnte, heller ikke, de er blevet bekræftet.
Men så, som jeg sagde her, får vi at vide - og det bliver så senere bekræftet - at der er taget en dansker, og jeg tror, det er omkring 10. januar, eller var det 8. januar?
Og det er den person, som så den 21. januar får et navn.
Og jeg mener ikke, jeg offentligt kan meddele det og gå til Folketinget med det, før jeg er så sikker i min sag, at der også ligger et navn bag.
Peter Skaarup (DF), 2002-02-20:
Jeg siger tak for besvarelsen, men jeg er stadig væk lidt usikker med hensyn til det, som ministeren siger bliver forelagt for regeringen eller ministeren i begyndelsen af januar om, at der er et forlydende om, at der er taget en dansk statsborger til fange, og at man vil høre nærmere.
Er det ministerens fornemmelse, at der er tale om den samme person, som man hører et forlydende om er taget til fange, og at ministeren så kan oplyse Folketinget den 22. januar om, at det er ham, der nu er taget til fange?
Eller er det forkert forstået?
Per Stig Møller (KF), 2002-02-20:
Nu er vi enige om, at det forlydende før jul jo nok formentlig ikke var om den person.
Jeg har ikke nogen grund til at formode, at de usikre forlydender fra før jul og begyndelsen af januar er de samme som det, der senere bliver bekræftet omkring denne her person.
Jeg tror, at det i to tilfælde har været forkerte forlydende, og ét har så vist sig at være rigtigt, og det er så det sidste, sådan som jeg kender situationen nu.
Det var altså usikre formodninger, der kom frem kort før jul, og disse formodninger er aldrig blev bekræftet.
Til gengæld erfarede jeg i slutningen af første uge eller begyndelsen af anden uge af januar, at USA havde tilbageholdt en dansk statsborger i Afghanistan, men uden nogen identitet.
Den 21. januar 2002 fik jeg så besked om hans præcise identitet, hvorved jeg var sikker på, at der var tale om en dansk statsborger.
Det var derfor, jeg straks efter, den følgende dag, den 22. januar, gav Folketinget besked om hans tilbageholdelse under en spørgetid.
Men jeg har ikke yderligere nyheder i denne her spørgetid.
Tirsdag i sidste uge oplyste jeg så, at vi dagen forinden havde modtaget orientering fra det amerikanske udenrigsministerium om, at den danske statsborger, som havde siddet tilbageholdt i Afghanistan, var blevet overført til Guantánamobasen.
Overførslen fandt sted fredag den 8. februar 2002, og der er mig bekendt ikke andre tilbageholdte danskere i Afghanistan eller på Guantánamobasen.
Peter Skaarup (DF), 2002-02-20:
Grunden til, at jeg stillede spørgsmålet, som går ud på, hvornår ministeren fik besked om de her ting, er jo, at det har været fremme, at der netop har været flere danske statsborgere anholdt og tilfangetaget af amerikanerne.
Jeg kan så forstå på ministeren, at der kun er tale om én, man har viden om i hvert fald.
Men jeg kunne læse mig til i Berlingske Tidende den 30. januar, at ud over, at ministeren i Folketinget den 22. januar gjorde opmærksom på, at det altså nu var konstateret, at en person, en dansk statsborger, var taget til fange, så har man tidligere også over for ministeren forelagt, at der var usikre formodninger om, at der skulle være en eller flere danskere blandt de tilbageholdte - det konstaterer Berlingske Tidende - men at man har aldrig fået bekræftet det.
Efterfølgende forklarer ministeren, at der er kommet en orientering om, at man har tilbageholdt en dansk statsborger, og at man vil høre nærmere.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, om ministeren kan sige mere om, hvornår i forløbet der er tale om de her ting, for for mig at se er det et meget langt forløb i forhold til, at en dansk statsborger er taget til fange i udlandet.
»Hvornår fik udenrigsministeren besked om tilfangetagelsen af en eller flere terrorister fra Al-Qaida-netværket med dansk tilknytning?«
Skriftlig begrundelse
Udenrigsministeren har tidligere oplyst, at der var en dansk statsborger blandt de tilbageholdte fanger i Afghanistan.
Siden har der ikke været mange oplysninger fremme om den tilbageholdte fange
, og spørgeren er på den baggrund interesseret i at få oplyst nærmere om personens baggrund for at opholde sig i Afghanistan, herunder hvor denne fysisk opholder sig nu, hvad mistanken er, og hvilken bistand Danmark er forpligtet til at yde.
Spørgeren har forståelse for, at personoplysninger, der kan identificere den pågældende, nødvendigvis må udelades af besvarelsen, men ønsker i øvrigt spørgsmålet besvaret.
Udenrigsministeren har til Berlingske Tidende den 30. januar 2002 oplyst, at ministeren allerede den 23. december 2001 »fik usikre formodninger om, at der skulle være en eller flere danskere blandt de tilbageholdte.
Men disse formodninger er aldrig blevet bekræftet,« udtalte
udenrigsministeren.
Spørgeren er interesseret i at få oplyst, om der nu foreligger sikre oplysninger herom.
Per Stig Møller (KF), 2002-02-20:
Regeringen støtter ikke uden videre en udvidelse af krigen.
Irak er et farligt land, hvor vi går ind for, at FN's observatører skal komme ind, og så vil vi selvfølgelig lytte til, hvad FN's observatører kommer ud med, hvis de kommer ind.
Nordkorea ved vi opererer med mange forskellige krigsvåben, men vi går ind for den sydkoreanske solskinspolitik, så vidt det overhovedet kan lade sig gøre.
I forbindelse med Iran går vi ind for den kritiske dialog for at støtte den liberalisering, der trods alt findes parallelt med præsteskabets styre.
Der er jo en kamp dér.
Det er den danske politik.
Den danske regering har ikke på noget tidspunkt skjult sine holdninger, hverken til denne her kamp eller i forhold til disse tre lande.
Det, vi har sagt, er, at vi går ud fra, at når vi har bygget en verdensalliance sammen, når vi har støttet Amerika, når vi også har været i den og har taget nogle opgaver over for Amerika rundtomkring, når man går skulder ved skulder, så kan man tale sammen.
Så kan hr. Holger K. Nielsen vurdere, at det er de kritiske røster, der har fået de tydelige toner frem, som jeg forudsagde.
Så med kritikken kan man lige så godt skyde amerikanerne fra sig.
Derfor tror jeg mere på vores politik, som er, at vi står skulder ved skulder, og vi forudsætter så også, at vi får argumenter på bordet, hvis vi skal foretage os yderligere.
Det har været den danske linje, det er det, vi har udtrykt fra første færd, der kan kritikken komme op af Amerika, det er det, der er blevet bekræftet, det tror jeg såmænd er langt mere virkningsfuldt.
Holger K. Nielsen (SF), 2002-02-20:
Jeg kan så konstatere med ærgrelse og også med skuffelse, at Danmark på det her punkt tilsyneladende er fuldstændig ude af trit med de fleste andre europæiske lande.
Det er sandheden i det.
Sandheden er, at der er ved at opstå uenigheder mellem EU og USA om nogle meget grundlæggende spørgsmål - uenigheder, som kommer tydeligt frem ikke mindst i denne her sag.
Jeg mener ikke, det kan være rigtigt, at vi i et og alt skal være skødehund for amerikansk politik her i Europa.
Der er nogle andre hensyn, som bl.a. Kofi Annan har beskrevet, som burde være rettesnor for den danske udenrigspolitik.
Peter Skaarup (DF), 2002-02-20:
Jeg lyttede med glæde til, at udenrigsministeren fremhævede de ting, som er skrevet i de udenlandske medier, specielt om, at Al-Qaida-netværket tilsyneladende er ved at udbrede sig med ekstra kraft nu i Vesten.
Men vil udenrigsministeren ikke også bekræfte, at et af de lande, som er nævnt her i hr. Holger K. Nielsens spørgsmål, Iran, af den internationale presse ser ud til at være et af de lande, der giver ly til nogle af de Al-Qaida-terrorister, som nu er flygtet fra Afghanistan?
Efter bombardementerne ved Tora Bora-bjergene har vi i hvert fald i den udenlandske presse læst ret meget om, at der er lande tæt på Afghanistan, der accepterer, at disse Al-Qaida-folk, terrorister, kommer ind i de lande og får ly dér.
Og et af landene er i hvert fald Iran, et andet af landene er Irak.
Vil udenrigsministeren godt bekræfte, at det kan være én af årsagerne til, at amerikanerne nu siger, at vi må have de lande undersøgt også?
Per Stig Møller (KF), 2002-02-20:
De udtalelser, der er faldet, er faldet af de enkelte udenrigsministre i forbindelse med interview med deres egen presse.
Der har altså ikke været et udenrigsministermøde, hvor vi kunne se, om de var i mindretal eller vi var i flertal eller omvendt.
Så man kan ikke vide det, som hr. Holger K. Nielsen tager for givet: at vi er ude af trit med de fleste andre europæiske lande.
Der har været nogle lande, der har udtrykt sig, men der er så mange andre, der ikke har udtrykt sig.
Vi har udtrykt os hele tiden på samme måde, som jeg har sagt her.
Det betyder ikke, vi er skødehunde, men vi er loyale samarbejdspartnere, bemærk ordet samarbejdspartnere.
Det betyder også ret til at være kritisk, men det betyder jo ikke, at man skal kaste sig over hinanden på grund af et ordvalg.
Jeg har heller ikke kastet mig over Joschka Fischers ordvalg, det kunne jeg også have gjort, eller Hubert Védrines ordvalg, det kunne jeg også have gjort.
Det er ikke denne regerings stil at rende rundt og give karakterer til andre.
Vi fremlægger, hvad der er vores egen politik, og den er selvfølgelig ikke ukritisk, hvis vi synes, der er grund til at kritisere Amerika.
Men her er vi i en kamp mod verdensterrorismen, og derfor tog jeg altså også disse tekster med i dag fra Financial Times, som jeg ved hr. Holger K. Nielsen også betragter som en seriøs avis. Det mener jeg bør mane til eftertanke, dette er ikke tiden til at splitte os ad, dette er tiden til at fastholde samlingen.
Jeg synes ikke, det er særlig smart, at man skal søge efter uenighed, når vi er enige i hovedindsatsen, som hr. Peter Skaarup var inde på, og hovedindsatsen er imod terrorisme, som findes mange steder.
Er det så tiden at begynde at rive hovederne af hinanden, eller er det tiden at sige, at nu må vi være enige om det her, og vi må fastholde verdensalliancen?
Det er jeg helt sikker på amerikanerne også vil.
Jeg kan ikke bekræfte, om Iran eller Irak giver husly til nogle af de flygtede terrorister.
Det er jo sådan, at ingen ved, hvor de er henne.
Der er jo også nogle, der gætter på, at de er i nogle bjergområder oppe i Pakistan.
Så jeg kan ikke bekræfte det.
Claus Larsen-Jensen (S), 2002-02-20:
Jeg skal undskylde over for Tinget, at jeg først kommer nu, men jeg befandt mig i den anden ende af bygningen, da jeg blev kaldt hertil.
Jeg skal på vegne af Socialdemokratiet, Det Radikale Venstre og Kristeligt Folkeparti give vores fulde støtte til Stabiliserings- og Associeringsaftalen mellem EU og Kroatien.
Aftalen byder Kroatien velkommen som en demokratisk nation i det europæiske samarbejde, og politisk, økonomisk og psykologisk har aftalen meget stor betydning i og for
Kroatien
Aftalen har også stor betydning for den stabilisering, normalisering og udvikling, der er i fuld gang i det tidligere Jugoslavien, og for Balkan og hele det sydøstlige Europa.
Den har dermed også stor betydning for stabiliteten i hele Europa.
Stabiliserings- og Associeringsaftalen er et klart signal om, at der i kølvandet på aftalen skal forventes en ansøgning fra Kroatien om medlemskab af EU.
Folketingets Europaudvalg besøgte Kroatien med en mindre gruppe i juni 2001, hvor vi drøftede Kroatiens ønske om et EU-medlemskab.
Der er tætte kontakter til kollegerne i Kroatiens parlament, og derfor er der god grund til at bakke op om associeringsaftalen og være positiv over for et EU-medlemskab senere, når kriterierne i øvrigt er opfyldt.
Foreløbig tilslutter vi os i fuldt omfang beslutningsforslaget, for aftalen er en vigtig håndsrækning
til Kroatiens befolkning og til de demokratiske kræfter i landet og i regionen.
Villy Søvndal (SF), 2002-02-20:
Fra SF's side synes vi, det er vigtigt at etablere disse associeringsaftaler.
Denne aftale er i forlængelse af en stribe andre, der dels giver rammer for politisk dialog, dels giver mulighed for at udvikle nære politiske forbindelser, dels giver mulighed for at udvikle det internationale samarbejde, dels bygger på et harmonisk naboskab, som der jo også er behov for, og dels sikrer opbygning af et frihandelsområde.
Vi er også enige i, at aftalen giver Kroatien en mulighed for at fastholde det positive forløb, vi har set efter Tudjmans afgang.
Centralt i aftalen står respekten for international frihed og stabilitet, udviklingen af gode relationer mellem nabostater og respekt for grundliggende demokratiske rettigheder.
Vi er glade for denne type associeringsaftaler i SF og kan støtte dem fuldstændigt og uden forbehold.
Thor Gunnar Kofoed (V), 2002-02-20:
Med behandlingen af beslutningsforslaget skal vi tage stilling til sigtet med at ratificere Stabiliserings- og Associeringsaftalen mellem på den ene side Republikken Kroatien og på den anden side De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater i fuld lighed med lignende aftaler med andre lande i området.
Aftalen vil bl.a. tjene til yderligere politisk dialog mellem EU og Kroatien, hvilket kan understøtte demokratiseringsprocessen i landet.
Der skabes med aftalen mulighed for på sigt at oprette egentlig frihandelssamarbejde, både i regionen og med Fællesskabet.
Processen vil medvirke til øget velstand i området og medvirke til stabilitet i regionen, og Venstre støtter disse intentioner og støtter derfor også beslutningsforslaget.
Per Stig Møller (KF), 2002-02-20:
Jeg vil godt takke for den brede støtte til forslaget, som også indbefatter Enhedslisten, altså hele Folketinget.
Jeg vil godt til beroligelse for hr. Jeppe Kofod sige, at vi ikke i samme snuptag tager Det Danske Center for Menneskerettigheder af den gode grund, at vi ikke agter at nedlægge Det Danske Center for Menneskerettigheder.
Det tror jeg hr. Jeppe Kofod er glad for at få konstateret i forbindelse med sin tale, og jeg er glad for Socialdemokratiets støtte. Jeg vil godt for en ordens skyld understrege, at de pågældende nævn og udvalg naturligvis alle sammen har ydet et værdifuldt bidrag til løsning af spørgsmål under Udenrigsministeriet, men at de kriterier, der i sin tid begrundede oprettelsen, ikke længere er til stede.
Derfor har de gjort et stykke arbejde, som vi nu siger tak for, og jeg siger også tak til Folketinget, fordi vi nu kan sige, at det også er afsluttet.
Pernille Falcon (EL), 2002-02-20:
Kort efter valget fremlagde regeringen en plan for, hvilke råd og nævn der kunne afskaffes, hvilke der kunne sammenlægges, og hvilke der kunne beskæres.
Regeringen talte om overflødige råd og nævn og kom med eksempler, som i befolkningen og pressen og også blandt medlemmerne af Folketinget vakte stor moro.
Jeg tror i hvert fald, at alle i al fremtid vil kunne huske Kontaktudvalget for kartofler.
Desværre kom regeringen ikke uopfordret med en forklaring på, at diverse råd og nævn skulle nedlægges, så derfor har fru Pernille Rosenkrantz-Theil stillet over 100 spørgsmål til ministrene, hvilket har skabt en smule mere klarhed over situationen.
Den første er råd og nævn, der ikke har holdt møder i årevis og derfor ikke har nogen funktion, og som i øvrigt heller ikke har nogen udgifter forbundet med sig, eller råd og nævn, der består af embedsmænd, der laver et stykke arbejde, der uproblematisk kan udføres på anden vis.
For det andet drejer det sig om hurtigt arbejdende udvalg, hvis arbejdsopgaver slutter i løbet af år 2002.
Det vil altså sige, at det er en overdrivelse fra regeringens side at kalde det nedlæggelser, idet der er tale om udvalg, der naturligt afslutter deres arbejde.
Grunden til, at de råd og nævn er de interessante, er naturligvis, at regeringen med nedlæggelsen gennemfører en markant magtcentralisering.
Det er en meget positiv tradition, der sikrer, at borgerne ikke bare bliver hørt hvert fjerde år, men også mellem valgene, i de sager, der specielt vedkommer dem.
Det er altså en udvidelse af demokratiet at have sådan en tradition.
På samme måde er der tradition for at inddrage forskellige sagkyndige i lovgivningsarbejdet.
Det gør man dels for at have så stor viden som muligt, før man træffer en beslutning, dels for at undgå lovsjusk.
Det er altså en relativt praktisk konstellation. Med regeringens slagtning af denne tredje gruppe råd og nævn ruller man en del af forenings- og høringstraditionen tilbage og indskrænker demokratiet, samtidig med at man begrænser vidensmængden i samfundet og øger risikoen for lovsjusk. Derfor er vi i Enhedslisten ikke overvældende lykkelige for regeringens samlede pakke af nedlæggelser.
Og jeg synes, det lugter langt væk af, at man har forsøgt at fjerne fokus fra det, man faktisk vedtager, nemlig alvorlige magtcentraliseringer ved at lave et bunkebryllup ved en præsentation af nedlæggelserne.
De råd og nævn, der tilhører de to første kategorier, kan Enhedslistens stemmer godt støtte nedlægges.
Dem, der tilhører den tredje kategori,
vil regeringen til gengæld ikke kunne finde opbakning til at nedlægge fra vores side.
I det konkrete forslag, vi har med at gøre i dag, tilhører ingen af udvalgene den sidste kategori, og vi er derfor enige med regeringen i, at det er uproblematisk at nedlægge dem, og vi kan støtte forslaget.
Villy Søvndal (SF), 2002-02-20:
Da SF's ordfører på området, fru Margrete Auken, ikke kan være til stede, skal jeg fremføre sagen på SF's vegne: Det drejer sig som sagt om nedlæggelse af Udetillægsnævnet, Udenrigsministeriets Ejendomsnævn, Samarbejdsudvalget til Samordning af Bistandsarbejdet og Det Kulturelle Samarbejde. Det er min personlige opfattelse, at det ikke er den største sag, Folketinget har behandlet.
Vi ville gerne have haft nogle høringssvar, f.eks. ville det være spændende at høre nogle rapporter fra Udetillægsnævnets virke gennem årene, men de foreligger ikke.
Men umiddelbart vil vi fra SF's side ikke gøre nogen voldsom stor sag ud af det her, men vi havde gerne set, at der forelå nogle interessante høringssvar inden første behandling.
Helle Sjelle (KF), 2002-02-20:
Da den konservative ordfører, fru Gitte Seeberg, ikke har mulighed for at være til stede under denne her første behandling af L 98, skal jeg på hendes vegne redegøre for Det Konservative Folkepartis stilling til sagen: Nedlæggelse af de fire råd skal ses som led i regeringens sanering af overflødige råd og nævn i bestræbelserne på at skabe økonomi og råderum til andre opgaver. Det Konservative Folkeparti slutter helt op om forslaget.