Kristian Thulesen Dahl (DF), 2005-03-15:
Den første store del af førstebehandlingerne om kommunalreformen var jo revisionen af den kommunale inddeling og forslag til lov om forpligtende kommunale samarbejder.
Det er jo en glæde specielt at kunne tage fat på de to lovforslag, vi nu har til behandling, L 65 og L 71, som hænger naturligt i halen af L 65.
Og hvorfor er det en speciel glæde at kunne det?
Det er det selvfølgelig, fordi vi i Dansk Folkeparti hele tiden har haft stående i vores partiprogram, at vi ønsker, at Danmark bliver regeret af to instanser og ikke tre, og at vi i praksis ønsker, at det skal ske ved, at amterne bliver nedlagt, og at vi har stat og kommuner til at varetage opgaverne for os.
Vi har hele tiden følt, at et land af Danmarks størrelse med sådan 5,2 millioner indbyggere har en struktur, der burde kunne betyde, at vi alene har brug for to administrative niveauer til at ordne tingene for os.
Vi skal ikke lave dobbeltadministration, når det kan undgås.
Så det har været helt naturligt for os at have den indgangsvinkel til det.
Den indgangsvinkel havde vi selvfølgelig også, da vi sidste forår begyndte forhandlingerne med regeringen om en strukturreform, en kommunalreform, og det var vores udgangspunkt.
Det, der så ligger her på bordet foran os, som er til behandling i dag, er forslag, som i virkeligheden ikke opfylder hele vores ønske, men et stykke derhenad.
Vi syntes, det var så tilstrækkeligt et stykke derhenad, at vi på det grundlag kunne indgå en aftale med regeringen om en kommunalreform.
Det er selvfølgelig, fordi de nye regioner, nu hvor amtskommunerne bliver nedlagt, ikke bliver oprettet på baggrund af kommunalfuldmagten, altså oprettet med de kompetencer, som de gamle amter har i dag.
Derfor er noget af den kritik, der indtil nu er kommet under debatten, sådan set en kritik, som vi gerne vil tage en del af æren for, for det har været en særlig hensigt for os at undgå, at regionerne kom til at ligne de gamle amter.
Det er primært på to områder, at det er vigtigt at undgå, at regionerne kommer til at ligne de gamle amter.
Det ene er i forhold til det, jeg nævnte med kommunalfuldmagten, altså det faktum, at regionerne sådan af egen drift ville kunne definere nogle nye opgaver til sig selv, hvilket amterne kan i dag, hvor de jo må det, de har lyst til, medmindre det udtrykkelig er bestemt, at de ikke må.
Her vendes det med de nye regioner på hovedet, her må regionerne alene tage sig af de ting, som det fremgår af lovgivningen at regionerne må tage sig af.
Det andet område, hvor man kan se den afgørende forskel mellem de nuværende amter og de kommende regioner, er jo det, som også den socialdemokratiske ordfører, hr. Ole Stavad, var meget inde på i sit indlæg, men med modsat fortegn, nemlig at amterne i dag har skatteudskrivningsret og de nye regioner som udgangspunkt ikke har skatteudskrivningsret.
En helt afgørende forskel også i forhold til det med at kunne gå fra tre til to niveauer i den offentlige forvaltning og for de enkelte danskere.
For så vidt godt med det.
Så vil jeg lige fortælle lidt om, hvorfor vi i det hele taget mener, at det er godt at lave de her ændringer, hvorfor det er vigtigt, og hvorfor vi har lavet det her kompromis med de her fem regioner frem for de nuværende amter.
Det har vi selvfølgelig, fordi det bærende for os i forhold til den del af opgaven, som vi taler om nu, er at sikre et bedre sundhedsvæsen end det, vi har i dag.
Et bedre sundhedsvæsen i forhold til behandlingen af de enkelte, der skal behandles, men også et bedre sundhedsvæsen i forhold til forebyggelse og efterbehandling.
Derfor er noget af det allervigtigste, regionerne får af opgaver i sundhedsvæsenet, den sammenhæng, der bliver i betalingen fra de nye kommuner, altså at kommunerne får en direkte betalingspligt over for regionerne med hensyn til sygehusindlæggelser.
For når det handler om forebyggelse og handler om efterbehandling, er det utrolig vigtigt, at kommunerne, som er det sted, hvor man umiddelbart tager sig af den enkelte person, har et incitament til hele tiden at være på dupperne for at hjælpe den pågældende, der har hjælp behov.
Vi ser i dag alt for mange eksempler på, at kommunerne ikke gør det godt nok.
Man sætter ikke ind med forebyggelse, når man kan se, at det er ved at gå galt for et menneske eller i en familie, og man får slet ikke sat ind med den tilstrækkelige hjælp til efterbehandling, når folk bliver udskrevet fra sygehuset og kommer hjem i eget hjem.
Vi tror på, at det, at kommunerne nu får et direkte ansvar for de her indlæggelser, altså et betalingsansvar, er med til at sikre, at de enkelte kommuner vil gøre mere for at sikre, at de enkelte borgere får en bedre hjælp.
Det er helt, helt afgørende, og det er det på en lang række eller på stort alle områder af den behandling, vi giver inden for sundhedsvæsenet.
Derfor synes vi, der er en god sammenhæng i det her, og derfor tror vi også på, at det system, der her bliver bygget op, vil kunne skabe et bedre system for den enkelte, der har hjælp behov, end det, vi kender i dag.
Så er der et par ting, der har været fremme i debatten, som jeg bare lige vil nævne for med det samme at foregribe, at de kommer op igen.
Der har været nævnt det her med, at regionerne nu ikke selv kan have en skatteudskrivningsret.
Når jeg siger i udgangspunktet, som jeg gjorde før, er det jo, fordi der faktisk i lovforslaget er en mulighed for, at regionen kan få opskrevet sine indtægter.
Medmindre to tredjedele af kommunerne i regionen modsætter sig, er der et spænd man kan handle inden for.
Men ud over det er der blevet sagt: Er det ikke et problem, for vil det ikke bare blive sådan, at regionerne vil sige, at de vil have flere penge fra staten?
Hver gang, der er et eller andet problem, vil regionen bare sige: Jamen det er jo, fordi vi ikke har fået penge nok med fra staten.
Jo, den risiko er da bestemt til stede, men er det spor anderledes, end det er i dag?
Næ, det er det sådan set ikke.
Der går stort set ikke en måned, uden at vi har hørt enten amterne i forening eller enkelte amter fortælle, at når de ikke kan honorere et eller andet givet ønske eller en forventning, som borgere har, er det, fordi de er under for stram statslig styring.
Har man troet på i mange år, at amterne, hvis de sådan lige fik lyst til det, kunne sige: Nu lægger vi lige 2 pct. på over det hele, for nu har vi lige brug for lidt flere indtægter?
Er det sådan, vi styrer den offentlige økonomi i dag og har været det sådan i mange år, også under tidligere regeringers ledelse?
Nej, det har det ikke været.
Så selve den her tankegang med, at det nu går fuldstændig fra at være et regime til at være et andet, fordi vi skifter amterne ud med regioner, og fordi de går fra skatteudskrivningsret til ikkeskatteudskrivningsret, tror jeg mere hviler på teori end på praksis.
Omvendt kan man næsten sige, at det bliver nemmere for den enkelte borger at få råbt op om, at der er behov for noget ekstra i sundhedsvæsenet, for det abespil, vi ser i dag, bliver sværere.
Når vi går ud i folketingsvalgkamp, hvor vi jo hele tiden diskuterer sygehuse og sundhedsvæsen – og godt for det, for det er jo et af de absolut vigtigste områder inden for den offentlige sektors service til den enkelte borger – hører vi jo meget ofte folketingspolitikere sige: Det er amterne, der har ansvaret for det.
Så det der abespil, der foregår i dag, vil måske blive afløst af lidt mere klarhed over, at man kan stille nogle valgte repræsentanter, om det så er folketingsmedlemmer, til ansvar for, hvad der egentlig sker.
Det er ikke sikkert, at det her bliver noget problem demokratisk.
Det kan måske tværtimod blive en fordel, når vi taler om det der skatteudskrivningsled, hvor man har kunnet foregøgle folk, at der var et eller andet, som man kunne skubbe foran sig for at undgå en demokratisk debat om prioriteringerne inden for sundhedsvæsenet.
Det andet, der har været nævnt, er det sådan rent demokratiske, at der bliver længere til de valgte repræsentanter, og at det bliver sværere at få ting sat på dagsordenen, som har interesse for den enkelte borger.
Må jeg ikke bare minde om en gallupanalyse, som Roger Buch i hvert fald har rejst rundt med, som jeg synes var meget interessant, og jeg tror, at jeg tidligere har nævnt den her i salen en enkelt gang.
Gallup havde spurgt folk, hvor de sådan følte sig mest hjemme: i landsbyen, i kommunen, i amtet, i Danmark, i Norden, i Europa, i verden.
Der var kun en ting, der lå lavere placeret i folks bevidsthed end verden, og det var amterne.
Det er måske lige værd at minde om nu, hvor vi behandler et lovforslag om nedlæggelse af amterne, som i nogles øjne pludselig er blevet omdrejningspunktet for demokrati i Danmark, at vi faktisk ikke skal lang tid tilbage, før det var utrolig svært at få nogen til at tage det højtideligt, at amterne var noget, som man positivt skulle forbinde med demokrati.
Der var ikke mange, der tog del i det og blandede sig i det, der foregik i amterne.
Det er så blevet sagt, at de her regioner bliver fuldstændig uinteressante, dels fordi de ikke må udskrive skat eller opskrive skat – i hvert fald ikke så nemt – dels fordi deres opgaver på forhånd er så begrænsede.
Vi fik endda at vide i sommer, at det nok ville ende så galt, at der ikke var nogen, der ville stille op, interessen ville simpelt hen være for lille.
Er billedet, når vi kigger sådan ud over landet, at der er interesse for at stille op til de kommende regionsvalg?
Der er mange og specielt virkelig betydningsfulde folk i de enkelte partier, som flokkes om at få de gode placeringer på regionslisterne.
Og det er selvfølgelig, fordi det er utrolig interessant at være med til at styre det danske sundhedsvæsen med de mange, mange milliarder kroner, der er i spil der.
Alt i alt er vores ræsonnement bare, at det her kan sagtens blive en god forbedring af den service, vi kan give borgerne.
Det er det drivende for os, og det er derfor, at vi tager det her skridt.
Vi lægger ikke skjul på, at selve den konstruktion, der er fundet, er et kompromis i forhold til vores første prioritet, nemlig at vi helt havde undgået en slags tredje led.
Men når vi har valgt alligevel at sige o.k. til det, er det, fordi vi føler, at det her såkaldte tredje led alligevel ikke er et reelt tredje led, fordi der er nogle ting, der er taget ud, som normalt er en del af sådan et tredje led, men som altså ikke ligger i regionen.
Derfor tror vi, at det her kan blive en forbedring af den situation, vi har i dag, og vi kan selvfølgelig også varmt støtte forslagene.