Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-05-20:
Der er jo stor forskel på den debat, der var i 1995, og så den, vi har her i dag.
I 1995 var det utrolig svært
bare at komme igennem med det, som nogen kaldte for et meget blødt, meget forsigtigt og meget slapt forslag på rygeområdet.
Men det var sådan set det, det var muligt at komme igennem med, og på det tidspunkt tænkte jeg: Jamen så tager vi det med.
Så kommer vi så langt, og så må vi så senere se, om forholdene ændrer sig.
I dag kan man sige, at det har de i sandhed gjort.
Det hører man ikke mere, og det tror
jeg vi kan takke ikke mindst Tobaksskaderådet for.
Det har gjort et fantastisk stykke arbejde, og på de konferencer, det har deltaget i, er det meget klart blevet påvist, hvilke problemer der er.
Det var spørgsmålet om spædbørnsdødelighed, som gjorde os meget opmærksomme på specielt vuggedød og rygning i rum, hvor nyfødte opholder sig - gravide kvinders rygning, rygning på institutioner, hvor børn opholder sig, og rygning på hospitaler.
Det er derfor, det er så utrolig vigtigt at sætte ind præcis på de områder, hvor børnene opholder sig.
Når jeg selv har den opfattelse, at man ikke skal ryge, når man arbejder med børn, og når man arbejder på hospitaler eller i øvrigt inden for sundhedssektoren, skyldes det, at de personer, der arbejder dér, er rollemodeller for de patienter, de børn og unge, som de kommer i nærheden af og arbejder med til daglig.
Sådan er det jo, og det er derfor, det er så vigtigt at lade være.
Det er en mærkelig opfattelse, at man bare kan gå ind i et lille rum, for det lille rum holder jo ikke på røgen.
Det lyser også langt væk, når sygehuspersonalet har 20 Prince i lommen, og så er det altså svært at fortælle en nybagt mor, at det er dårligt for barnet at ryge.
Man er, hvad enten man vil det eller ej, en rollemodel.
Jeg synes, det har været en utrolig positiv debat.
Jeg bliver helt benovet over, at forslagsstillerne har så stor en tilslutning, og det har heller ikke været noget problem, men en fantastisk glæde, at så mange fra så vidt forskellige partier har villet være forslagsstillere.
Jeg tror, det gør debatten bredere og nemmere at håndtere.
Sundhedsministeren har selv kaldt rygning for »killer number one«, siger han.
Det er sikkert også rigtigt, og der er heller ikke nogen, der har betvivlet i dag, at det er tilfældet.
Det er også det første af de fem punkter i Folkesundhedsprogrammet.
Det, der manglede, da vi lavede det sidst, hvor det kun var en henstilling til amter og kommuner, var at få statens cirkulære gjort tilgængeligt og brugbart og samtidig ved lov pålægge kommuner og amter det, fordi det er så utrolig forskelligt, hvad man har gjort ved det derude. Fra amternes side har man - af bekvemmelighved, synes jeg - lagt det ud til de enkelte institutioner, hvor man så kunne finde ud af, hvad man havde tænkt sig at stille op.
Mange steder er det endt med, at man har diskuteret, hvor rygerne skal befinde sig, altså om der skal være rygerum osv. Men det er altså vældig besværligt, hvis der skal være f.eks. to spisestuer, så jeg vil bare anbefale, at man sender rygerne
udenfor, for her er der masser af plads til at ryge.
Så vil jeg kommentere de enkelte ordførere.
Ministeren takkede for initiativet og ville koble det på sit Folkesundhedsprogram, og så kan vi jo se til oktober, hvor langt ministeren går i spørgsmålet om røg.
Så ved jeg på grund af EU og det, Padraig Flynn fik vedtaget - det var jo forbud mod reklamer for tobak - at det træder i kraft dér også, men jeg er meget spændt på at se, hvor langt
ministeren vil gå.
Jeg er godt klar over, at det er et sådan lidt touchy område for næsten samtlige ordførere undtagen én, som jeg takker meget varmt, og det er hr. Kim Behnke, for han var da den, der var mest tydelig omkring røg.
Det kan man ikke tage fejl af, så derfor vil jeg også undskylde det, jeg sagde først med at holde debatten på et lavt plan.
Jeg var ikke vidende om, at den blev løftet så højt op på et senere tidspunkt - hvor kunne man vide det fra?
Men i hvert fald er det, som alle har efterlyst, jo spørgsmålet om rygerum, eller det, som fru Margrete Auken kaldte for krematorier.
Det har jeg ikke tænkt mig at sige
her, og det var vel også en spøg, men det er det, hun mener med de dér rum, man skulle gå ind og ryge i
Men jeg tror, det bliver mindre og mindre aktuelt, efterhånden som befolkningen selv ændrer syn på det.
Men altså som sagt er jeg meget spændt på at se, hvad ministeren kommer med.
Også til hr. Holger Graversen vil jeg sige tak, og det er til det mindstekrav, som hr. Holger Graversen mener man bør kunne stille som ikkeryger, nemlig at blive fri for at færdes i andres røg, og det kan jeg støtte helt op om.
Så nævnte hr. Holger Graversen også, hvad det koster årligt, 3-4 mia. kr., og jeg er ikke helt sikker på, at det dækker.
Nej, vi lavede en sådan undersøgelse vedrørende alkohol, og der kom vi op på et forbløffende højt tal, fordi vi havde taget alle de relaterede udgifter med.
Han mente heller ikke, at det var nødvendigt med en lov.
Jeg vil sige, at efter loven og debatten i 1995 har det vist sig, at vi ikke har flyttet os ret meget, så det kunne godt være, man skulle interessere sig også for muligheden for at indføre en lov og så arbejde med på at få den, som man gerne selv vil have den, så den i hvert tilfælde fik så mange som muligt bag.
Fru Anni Svanholt mente jo også, at det var et godt forslag; man burde støtte intentionerne, men hun ville også gerne have et lille rum for dem, der ryger.
Jeg tror ikke, ministeren kommer frem med noget, hvor det ikke er muligt at gå ind og ryge.
Fru Birthe Skaarup siger, at det stort set er fornuftigt nok og støtter så op om, at der ikke skal ryges på skoler, og det er jeg glad for.
Jeg tror, det er utrolig vigtigt, fordi 25 pct. af de 16-19-årige ryger daglig, og det er jo ikke noget, man sådan har fået ud af den blå luft.
Det viser sig jo, at hvis unge mennesker og børn opholder sig i røgfri miljøer, så er det meget lidt sandsynligt, at de begynder at ryge senere. Så det hænger altså uløseligt sammen både med det, vi laver derhjemme og i lige så høj grad med de miljøer, som vi afleverer vores børn til daglig.
Her er folkeskolen i hvert fald utrolig vigtig at få med på den røgfri vogn.
Så siger hr. Søren Søndergaard noget, der er rigtigt: at rygning jo er et mangesidigt problem.
Det er ikke bare det, at man ryger, for der er mange andre forhold, der gør, at man ryger, deriblandt også nogle psykologiske processer, som man ikke bare kan ændre ved at give folk et plaster på - ikke engang hvis man fik sat det på munden.
Det kan jo ikke lade sig gøre.
Det er det, som vi i almindelighed har arbejdet meget med omkring det, der hedder 80:20-problematikken, så det er ikke bare et spørgsmål om at komme med et godt budskab dér; der skal mange andre ting til.
Men så bør jeg sige, at én enkelt cigaret er giftig, det er én enkelt burger ikke, så altså man kan ikke sammenligne røg med junk food, vil jeg bare sige.
Så endnu en gang her til sidst til fru Tove Videbæk og hr. Kim Behnke en rigtig varm tak for tilslutningen, og så vil jeg tilføje til det, hr. Kim Behnke sagde om taxaen, at det også var en god ting, hvis vi kunne tage fat på det, og det kan vi kun gøre som forbrugere; vi kan bede om at få en røgfri restaurant ved at gå ind og spørge, om ikke de har sådan en røgfri sektion.
Så vil jeg tro, den kommer
efterhånden.