Pernille Frahm (SF), 1999-02-10:
Man behøver sådan set ikke være så clairvoyant, for der står
Men tilbage til debatten i øvrigt.
Især det sidste er altså lidt bekymrende, for justitsministeren siger godt nok i sin tale: Med Amsterdamtraktaten og protokollen om Danmarks stilling har vi fastlagt en ramme for det fremtidige arbejde, som vi skal forstå at udnytte.
Det kan vi jo være meget tilfredse med i SF.
Vi må slippe berøringsangsten - hvad i alverden betyder det - og inden for de rammer, som nu ligger fast, være med til at præge samarbejdet i den retning, vi ønsker det skal gå.
Det har været lidt svært rigtigt at få hul på i den debat her.
Da Folketinget sidst diskuterede det her - jeg var ikke ordfører på det dengang - foreslog vi i SF en vedtagelse, der minder lidt om den, vi har foreslået i dag, en vedtagelse, der skulle sikre størst mulig åbenhed om de beslutninger, der træffes, størst mulig indsigt i regelgrundlaget, at organisationer og enkeltpersoner også kunne blive inddraget som en del af det beslutningsgrundlag, som også Folketinget skal have til sin rådighed.
Samtidig opfordrede vi til, at regeringen arbejdede for en interparlamentarisk kontrolenhed, der bl.a. skulle sikre parlamentarisk kontrol med udvekslingen af personoplysninger osv. Regeringens argumentation for ikke at ville stemme for vedtagelsen dengang var lidt, som den er i dag, at det meste stort set er gennemført.
Justitsministeren sagde dengang, at han stort set støttede indholdet i vores forslag.
Derfor er det altså, at jeg hiver den historie frem med Europols rolle og bekæmpelse af miljøkriminalitet.
Den kommer frem i januar i år som en sag, som man pludselig skal forholde sig til, og som ingen har diskuteret på forhånd, og som ingen var klar over at ministeren havde tænkt sig at stille.
Og at Europol skal tage opgaven er altså et problem, når man endnu ikke rigtig ved, hvordan det her Europol kommer til at løfte de opgaver, det allerede har.
Det har været en diskussion, vi har haft i
Europaudvalget og i Retsudvalget
, og ministeren har også selv erkendt, at Europol endnu ikke har fundet sine ben.
Det er en ganske lille enhed, vi taler om, og alligevel vælger man så at putte nye opgaver i hovedet på det.
Det synes vi ikke er et udtryk for et ønske om åbenhed og inddragelse af organisationer og kloge folk, der måske kunne bidrage til at udvikle projektet.
De to taler, vi har hørt i dag fra ministrene, virker i virkeligheden mere, som om regeringen ønsker at gå videre i en anden retning, nemlig i retning af at ophæve den retlige undtagelse, og det er ikke SF's politik.
SF's begrundelse for at fastholde samarbejdet om retlige og indre anliggender som et mellemstatsligt samarbejde var og er, at det sammen med fælles mønt, fælles forsvar og fælles borgerskab er kernen i et lands identitet.
Hvem vil straffe og hvordan?
Hvem skal bo i landet og på hvilke vilkår?
Det er et centralt omdrejningspunkt i det nationale råderum.
En overførsel af dette område til overstatsligt niveau vil såvel på kort som på lang sigt få meget stor betydning for hele samfundets udvikling.
Den undtagelse er blevet sat under et voldsomt pres for ikke at sige delvis undergravet ved Amsterdamtraktaten som en direkte konsekvens af, at Schengen blev integreret i Unionen trods løfter til befolkningen om at fastholde undtagelserne før og under og efter regeringskonferencen. Således fik Danmark i Edinburgh en aftale, der skulle
garantere, at indre og retlige anliggender ville blive overført til søjle 1 og dermed gjort overnationale, men i et overnationalt samarbejde, som vi er i nu, på et mellemstatsligt niveau.
Så der skal altså mere end almindelig juridisk finurlighed til at forklare befolkningen, at vi stadig har en undtagelse, som står fast.
Man kan jo diskutere, om det formelle er i orden, og det gør vi også.
Men for os ser det nu ud til, at begge ministres snak om åbenhed i udformningen af det retlige samarbejde for juni 1998 til januar 1999 er blevet reduceret til kun at dreje sig om, hvordan vi skal få en åben debat rettet mod en folkeafstemning, der kan ophæve undtagelsen.
Det gør imidlertid ikke, at vores forslag til vedtagelse fra juni 1998 bliver mindre aktuelt, og det er derfor, vi har genfremsat det, godt nok i en tillempet udgave.