Vibeke Peschardt (RV), 2000-02-08:
Jeg vil starte, selv om jeg godt ved, det er fuldstændig ureglementeret, med en kort bemærkning til hr. Arne Melchior, og bemærkningen skal gå på, at hvis alle, der i dag kører i bil, søgte over i den kollektive trafik, så ville den kollektive trafik bryde sammen, for det kan den overhovedet ikke klare.
Så god er den desværre ikke.
Men et af hovedmålene burde jo også i bekæmpelsesøjemed med hensyn til færdselsulykker være at opnå et sådan mål.
Men ellers vil jeg godt tage udgangspunkt et helt andet sted, nemlig i forebyggelse, for det er næsten ikke blevet nævnt i dag, at alt det, vi har stået og snakket om her, handler om forebyggelse.
I efteråret 1997 sad jeg og skrev på et oplæg til et 10-årigt forebyggelsesprogram for folkesundheden til den radikale folketingsgruppe.
Det fik jeg igennem gruppen i januar 1998, og en af begrundelserne for programmet var, at jeg tog udgangspunkt i forskellige forebyggende tiltag, som virkelig havde hjulpet befolkningerne, vaccinationsprogrammer, lungesygdomme osv., og endelig en tredje ting:
færdselssikkerhedskommissionens redegørelse fra 1988, som har dannet udgangspunkt for det, vi også taler om her i dag, nemlig de mål, man sætter sig inden for en 10-årig periode og også når.
Dengang for 12 år siden satte man sig også et mål: 40 pct. skal tilskadekomstulykkerne nedbringes med. Det blev de ikke.
Det blev kun til 30 pct., men den lille blå pjece, der ligger dernede på bordet, viser med al ønskelig tydelighed, at man er på vej i den rigtige retning.
Staten har gjort noget.
Man har også gjort noget her i finansloven for år 2000.
Der er nemlig blevet afsat penge til nogle trafikpuljer og nogle rådighedspuljer.
Jeg er enig i, at man slet ikke har nået niveauet fra den borgerlige regerings tid med 200 mio. kr. om året til cykelstier.
Det kan man selvfølgelig beklage, men lidt er jo bedre end slet ingenting, som der egentlig var lagt op til.
Og det, vi så står med i dag, er, hvordan man så skal prioritere de nye mål, og hvad er det så for nogle midler, man kan tage i brug?
Vi hørte jo i ministerens tale, at der er fire vigtige indsatsområder her.
Og når de er vigtige, så er det, fordi man ved, at det er i de områder, ulykkerne sker.
25 pct. af alle ulykker sker på grund af farten.
Det er sagt mange gange i dag, at farten dræber.
Andre 25 pct. af ulykkerne opstår, fordi en af parterne har spiritus i blodet; så er der cyklistulykkerne, og så er der særlige krydsulykker.
Og når vi har sagt det, så må vi spørge: Hvad er det så for midler, vi skal tage i brug for at bekæmpe de her ulykker?
Nu har meget af debatten i dag jo drejet sig om, hvorvidt vi skal have fotofartfælder, eller om vi ikke skal have dem.
Og for at tage det først, så vil jeg sige, at fotofartfælder jo er et middel til at bekæmpe for høje hastigheder.
Og hvis jeg nu skulle gøre det meget hurtigt, så ville jeg sige: Man behøver altså ikke køre ret meget for stærkt for at få en bøde.
I dag er det altså ikke 10 km for stærkt, men kun en 3-4 stykker, og det bliver målt meget præcist med de her fotofartfælder, som i øvrigt bliver opstillet på udvalgte steder.
Og selv om man udstrækker forsøget til hele landet, så vil de også kun blive opstillet på udvalgte steder, og der vil naturligvis, ligesom i dag, også blive skiltet med dem.
Jeg synes, man skal gøre det, og det samme synes den radikale folketingsgruppe.
Det er ikke nogen pengemaskine.
Det var der også nogen, der var imod.
Jeg vil godt sige, at i Sverige, som stadig væk ligger under os i antal uheld, har man altså faktisk næsten en spritpromille på 0.
Det har også været under overvejelse visse steder, at man skulle gøre det her.
Det er i hvert fald et middel.
Så vil jeg særlig sige om spritulykker, at jeg ville ønske, at de holdningsændringer, der er sket i befolkningen omkring det at køre spritkørsel, også kunne brede sig til andre områder i trafikpolitikken, f.eks. hastigheden, sådan at man f.eks. ud over at ærgre sig gul og grøn over at få en bøde på 850 kr. for at køre 13 km for hurtigt, hvor der var skilte med 50 km, kunne sige til sig selv: Jamen jeg må ikke gøre det. Og så lade være med at gøre det næste gang og
næste gang igen.
For det er jo simpelt hen bare dårlige vaner, der får folk til at køre for stærkt.
Med hensyn til de to sidste, cykelulykker og krydsulykker, vil jeg så sige, at cykelulykkerne, som der er mange af, og hvor mange børn og bløde trafikanter er involveret, altså ikke kun kan bekæmpes ved at lave flere cykelstier.
De må altså også bekæmpes med holdningsændringer
hos cyklister.
Jeg er somme tider bilist her i byen, og jeg møder indimellem nogle cykelbøller, der banker løs på mit tag og andre ting, og det er selvfølgelig, fordi de er pressede, og nu er jeg også presset, for den røde lampe lyser.
Til sidst vil jeg så lige oplyse forsamlingen om, at der er kommet et bilag til Trafikudvalget i dag.
Det går ud på, at der nu også bliver lavet forsøg med rødkrydskørsel, og det bilag ligger i Finansudvalget.
Det synes jeg man skulle tage positivt imod.