runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Aaen (EL), 1998-02-17:
Jeg savnede et svar på mit spørgsmål om, hvad man egentlig regner med at opnå med en militæraktion.
Før diskuterede vi muligheden for at fjerne de kemiske våben, men vi har konstateret, at kemiske våben kan enhver diktator så nemt som ingenting producere.
Så er der spørgsmålet om fjernelse af Saddam Hussein.
Hr. Keld Albrechtsen har jo lige spurgt, om man kan regne med, at man med et militært angreb fjerner Saddam Hussein.
Nej, det kan man heller ikke.
Derfor vil jeg spørge hr. Jens
Jørgensen, om vi ikke kunne få et bare nogenlunde klart og præcist svar fra Det Konservative Folkeparti på, hvad man regner med at kunne opnå ved en militær aktion mod Irak.
Jens Jørgensen (KF), 1998-02-17:
Jeg takker for spørgsmålene, men skal gøre opmærksom på, at når den røde lampe lyser, er det normal kutyme, at så sætter man sig ned, og det var to vigtige spørgsmål, jeg nåede sidste gang.
Nu kan jeg så denne her gang slå spørgsmålene fra hr. Keld Albrechtsen og hr. Frank Aaen sammen, for det, der går igen i begge de herrers spørgsmål er, hvad det skal nytte, for nu at bruge Hørupcitatet.
Dér har jeg den grundlæggende opfattelse, at når der bliver lavet en resolution i 1991, som Saddam Hussein ikke overholder, skal der forhandles, og der er blevet forhandlet.
På et eller andet tidspunkt når man en grænse, hvor demokratierne er til grin, og når der derfor, som regeringen har gjort opmærksom på, er et folkeretligt grundlag for at sige ja til den amerikanske anmodning om, at Danmark bidrager på den måde, der er beskrevet, synes jeg, man på sigt gør demokratierne en bjørnetjeneste ved i virkeligheden at give det signal, som jeg kan forstå hr. Keld Albrechtsen og hr. Frank Aaen er på vej til, nemlig at vi ikke skal gøre noget.
Så kan alle diktatorer i verden grine.
Må jeg så sige med hensyn til spørgsmålet om økonomien, som hr. Keld Albrechtsen var inde på, at hvis vi giver det signal, at den demokratiske verden ikke tolererer det, er der efter min bedste overbevisning omsider skabt et grundlag for, at der også sker en mere demokratisk udvikling og dermed også en bedre økonomisk udvikling.
Det bliver vi aldrig enige om, kan jeg høre på de herrer.
Vi kan diskutere herfra og til juleaften, og vi må så bare konstatere og anerkende, at der er politisk uenighed, men det er ikke ensbetydende med, at vi skal acceptere hinandens holdning.
Jørgen Estrup (RV), 1998-02-17:
Af og til kan det være fornuftigt at begynde med slutningen.
Facit i denne sag er, at presset på Saddam Hussein må fastholdes.
Det er også i sidste ende den eneste mulighed for, at vi ender med en fredelig diplomatisk løsning.
Det er det, der har motiveret den radikale folketingsgruppe, og det vil jeg gerne starte med.
Vi kender alle sammen forhistorien, som startede i efteråret 1990, hvor FN samlet med resolution 678 fastslog, at det var nødvendigt at lægge det maksimale pres på Iraks styre, at det var nødvendigt at fjerne Iraks besættelse af Kuwait og forhindre gentagelse.
Det vil sige, at irakiske aggressioner og anvendelse af masseødelæggelsesvåben måtte stoppes.
Efter Golfkrigen i april 1991 gentog et enigt FN, at man var nødt til at fastholde en række krav til det irakiske styre, som man ønskede betingelsesløst overholdt fra irakisk side.
De betingelser er blevet overtrådt gentagne gange, og disse overtrædelser var bl.a. årsag til forløbet i 1993, hvor man også med baggrund i en formandsudtalelse fra FN besluttede at bombe i det sydlige Irak.
Af hensyn til nabolandenes fred og sikkerhed og af hensyn til FN's troværdighed har det været og er
det fortsat afgørende, at man fastholder presset på Saddam Hussein.
Det kræver internationalt sammenhold, og det kræver også, at Danmark bidrager til dette internationale sammenhold.
Som under optakten til Golfkrigen nødvendiggør det trusler om at bruge magt, men forudsætningen er naturligvis, at alle - og jeg vil understrege alle - diplomatiske midler udnyttes og afprøves.
Men magtanvendelse er nogle gange det eneste, der forhindrer vold, og det er nu en gang ikke nok, hvis man vil fred, at man selv er fredelig. Det er altid en nødløsning, hvis man tvinges til at gøre alvor af truslen om magtanvendelse, og selv om målet nås, så medfører magtanvendelse også altid tragiske og uønskede konsekvenser.
Det gjorde det under Golfkrigen, og det vil det også gøre, hvis man bliver tvunget til at bruge magt i den forestående konflikt omkring Irak.
Derfor kræver det både besindighed og klogskab, hvis man vil opnå fred i området og samtidig styrke FN's muligheder.
Forudsætningen for magtanvendelse er et tilstrækkeligt FN-mandat.
Det bør det fortsat være, og det vil det fortsat være for Det Radikale Venstre.
Hvis man vil anvende magt, må man holde sig på lovens grund.
Det gælder i Danmark, og det gælder internationalt.
Derfor er det afgørende, at regeringen uden tøven eller forbehold fastslår, at man har det nødvendige FN-grundlag.
Og i Det Radikale Venstres folketingsgruppe har vi taget til efterretning, at regeringen med det ansvar, som er regeringens, utvetydigt fastslår, at dette grundlag er til stede.
Denne melding fra regeringen er aldeles afgørende.
Det er i sidste ende afgørende, at man fastholder det internationale pres, og det har vi kun mulighed for ad denne vej.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-17:
Nu håber jeg meget, at hr. Jørgen Estrup vil gå seriøst og ordentligt ind i den debat om lovligheden eller ulovligheden af den krig, som man nu planlægger, og ikke som den socialdemokratiske ordfører flygte, ja, jeg havde nær sagt ikke ud af salen rent fysisk, men i hvert fald flygte åndeligt fra debatten.
Hvordan kan hr. Estrup ud af de Sikkerhedsrådsresolutioner, der ligger, finde noget som helst mandat til, at USA egenmægtig kan gå ind og fortolke Sikkerhedsrådsresolutioner og på Sikkerhedsrådets vegne uden at have spurgt Sikkerhedsrådet beslutte, at der nu er grundlag for at føre krig?
Hvor finder hr. Estrup et sted i disse resolutioner, hvor det står, at USA har ret til at fortolke resolutionerne og efter forgodtbefindende iværksætte en krig, hvis USA mener, at resolutionerne er overtrådt?
Mener hr. Estrup ikke, at det er Sikkerhedsrådet selv, der fortolker sine egne resolutioner, og ikke et eller andet tilfældigt land? Så vil jeg også godt spørge hr. Estrup, om han er villig til, at vi mellem første og anden behandling skal have en gennemgang sammen med de uvildige eksperter eventuelt i form af en høring, således at vi kan få dette folkeretlige problem belyst fuldstændigt og til bunds, inden der bliver truffet en beslutning.
Villy Søvndal (SF), 1998-02-17:
Hr. Estrup betjener sig af et ganske interessant kneb, som vel er forståeligt i radikal sammenhæng, men det bliver det
ikke smukkere af.
Hr. Estrup sagde nemlig om afprøvningen af, om der er et FN-mandat, at hr. Estrup havde lyttet til regeringen og læst regeringens forslag, og herefter var det regeringens vurdering, at der er et tilstrækkeligt mandat, og det læner hr. Estrup sig så op ad.
Må jeg godt sige, at det er Folketinget, der diskuterer lige nu.
Det er Folketinget, der beslutter, om vi skal understøtte krigen, og man kan ikke flytte ansvaret over på regeringen.
Det her er Folketingets beslutning.
Derfor er mit meget præcise spørgsmål til hr. Estrup: Hvad er det, hr. Estrup mener, der ligger, som giver det sikre mandat?
Jeg forstod af Ritzau, at hr. Estrup var i tvivl inden det radikale gruppemøde.
Hvad der er sket på det radikale gruppemøde kan vi andre jo ikke vide af indlysende grunde, men hvad er der sket dér, som giver en klarhed for det mandat, som ikke eksisterede før?
Hr. Estrup
kan ikke nøjes med at sige, at det er et ansvar, som regeringen påtager sig.
Det her et et ansvar, som hr. Estrup ligesom ethvert andet folketingsmedlem påtager sig.
Jørgen Estrup (RV), 1998-02-17:
Jeg har faktisk ikke brug for, at hr. Villy Søvndal skal forklare mig mit ansvar her i Folketingssalen.
Jeg synes egentlig, at det ville klæde hr. Søvndal bedre, hvis han i stedet for selv at forsøge at indlæse motiver og pådutte folk holdninger lyttede til de motiver, der bliver fremført her oppe fra talerstolen.
Jeg bryder mig ikke om at få påduttet, at jeg benytter mig af kneb.
Og må jeg så sige til både hr. Keld Albrechtsen og hr.
Søvndal
, at jeg synes, det er ret stærkt, at de to herrer, som jeg ved ikke er folkeretseksperter, nu slår sig op på, hvilke af de eksperter, som vi har hørt udtale sig, der har ret, og hvilke der ikke har ret.
Jeg ved, at der i går i radioens Orientering var to eksperter, som begge er højt estimerede, som var vildt uenige.
Hvem af dem er den rigtige ekspert?
Ja, det har både hr. Albrechtsen og hr. Søvndal åbenbart fuld klarhed over.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-17:
Det Radikale Venstre har ligesom flertallet af de andre partier den opfattelse, at regeringen har besvaret de spørgsmål, der er, og at der sådan set ikke er mere at tage stilling til for hr. Jørgen Estrup.
Jeg vil alligevel godt spørge hr. Jørgen Estrup: Når f.eks. forskeren Bjørn Møller, i Aktuelt i dag siger, at FN's Sikkerhedsråd har eneret på at fortolke sine egne resolutioner, at det er FN's Sikkerhedsråd, der bestemmer, om FN's Sikkerhedsråds resolutioner er overtrådt i en sådan grad, at der skal skrides ind med militære midler, er hr. Estrup så enig i det, eller mener hr. Estrup, at vi nu har en international retsorden, hvor det er USA, der fortolker FN's resolutioner, og hvor det er USA, der beslutter, om der skal føres krig, hvis USA mener, at Sikkerhedsrådets resolutioner er overtrådt?
Er det nu det radikale grundlag for en folkeretlig verdensorden?
Det vil jeg godt spørge hr. Estrup om.
Jeg kan næsten ikke få mig selv til at tro, at det virkelig skulle være Det Radikale Venstres opfattelse, for så er der jo tale om et fundamentalt skred væk fra al folkeret, som Det Radikale Venstre indtil denne dag mig bekendt ellers har stået fast på.
Villy Søvndal (SF), 1998-02-17:
Det forekommer mig, at hr. Estrup blev vred over, at vi spurgte lidt tættere til, hvad hr. Estrup vurderede som værende det sikre mandat.
Det er igen forståeligt, men ikke særlig nyttigt for opklaringen.
Jeg vil godt spørge igen: Hvor er det klare mandat, som nu åbenbart foreligger klarere, men som hr. Estrup ikke så inden det radikale gruppemøde?
Hvad er det, der er opklaret?
Hvad er det, der er tydeligt?
Det er da i hvert fald ikke regeringens forslag, som er klart om det her, for det gentager den amerikanske argumentation.
Er hr. Estrup ikke påvirket af en argumentation, der hedder, at når det var Sikkerhedsrådet, der oprindelig satte en aktion i gang, når det var Sikkerhedsrådet, der godkendte våbenhvilen, så ville det naturlige forum til at sætte en ny militær aktion i gang være det samme Sikkerhedsråd?
Er det ikke en indlysende klar logik?
Må jeg så sige til det om eksperterne udefra, at bortset fra regeringens egne folk, som selvfølgelig er enige med regeringen, det kan vel næppe være anderledes, så har jeg ikke hørt eksperter, der gør andet end at advare.
Jeg har hørt FN-Forbundet advare, jeg har hørt alle, der er frie og uafhængige, som ikke har nogen egen interesse, advare.
Gør det ikke indtryk på hr. Estrup?
Jørgen Estrup (RV), 1998-02-17:
Nej, men det glæder mig, at vi kan få tonen ned på et mere fornuftigt leje frem for at bruge ord som kneb og lignende; så deltager jeg også gerne i argumentationen.
Til hr. Søvndal vil jeg gerne sige, at jeg tror, at hr. Søvndal skulle bede om at få genspillet det indslag, som radioens Orientering bragte i går, så ville han nok få løst spørgsmålet om eksperterne, der ikke var enige på det her punkt.
Det her skal gøres så hurtigt, som det er forsvarligt, men det skal også sikres, at vi får belyst de spørgsmål, der bliver stillet i udvalget, på en ordentlig og forsvarlig måde.
Jeg har ikke på noget tidspunkt ønsket, at dette skulle hastes igennem, men at det skulle gøres ordentligt og forsvarligt. Udvalgsarbejdet må vise, hvor meget tid vi har brug for.
Det er også et svar til hr. Albrechtsen.
Så synes jeg måske, at man skulle overveje at vente, til man ser de svar, der kommer under udvalgsarbejdet, når man nu spørger så meget til, hvad der er sket under det radikale gruppemøde.
Det kan måske ikke undre hverken hr. Søvndal eller hr. Albrechtsen, hvis Det Radikale Venstres folketingsgruppe måske har lidt flere informationer end oppositionen i denne sag.
Jeg er ked af at sige det, men sådan er det nu en gang, når man er et regeringsparti, at det kan være, at der kommer nogle flere informationer. Jeg kunne måske også i den sammenhæng oplyse de to ordførere om, at den russiske præsident jo i dag har indtaget en holdning, som muliggør, at der også kan komme en langt større enighed i FN's Sikkerhedsråd, end man hidtil har anset for sandsynlig.
Det synes jeg også må indgå i disse overvejelser.
Frank Aaen (EL), 1998-02-17:
Jeg går ud fra, at alle i salen er enige om, at Saddam Hussein er et problem, og at masseødelæggelsesvåben er et problem, således at det, vi i virkeligheden bør diskutere i dag, er de mål, man regner med at kunne opnå med en militæraktion.
Hvad er de?
Hvad er det egentlig, man regner med at kunne opnå?
Jeg forstod på hr. Jens Jørgensen, at problemet ifølge De Konservative, og det er jeg enig i, er diktaturet.
Det er diktaturet, der er det egentlige problem, og så er det, jeg vil spørge den konservative ordfører: Hvordan kan en militæraktion som den, der planlægges nu, på nogen måde bidrage til at fjerne diktaturet i Irak?
Villy Søvndal (SF), 1998-02-17:
Ja, man skal vare sig for historiske parallelslutninger.
Jeg vil bare sige til hr. Jens Jørgensen: Er det ikke udtryk for en fantastisk grad af proportionsforvrængning, hvis man tror, at man kan bruge en parallel tilbage til 1930'ernes Tyskland, til en reel diskussion?
Vi kan alle sammen vælge demagogien, men hvis man vil have en reel diskussion om problemerne i Irak, er det så rimeligt at anvende den parallelitet?
Er det ikke muligt for den konservative ordfører at se forskelle mellem Hitler i 1930'erne og Saddam Hussein i 1990'erne?
Mener den konservative ordfører virkelig, at der er tale om parallelitet?
Udenrigsministeren får det til at se ud, som om debatten står mellem dem, der bare vil læne sig tilbage, og dem, der vil gøre noget; men det billede er jo meget fortegnet, også i forhold til den internationale situation.
Jeg vil godt gøre opmærksom på, at lande som Frankrig, Sverige, Rusland, Kina, Indien og Egypten, der har stolte FN-traditioner, alle modsætter sig denne aktion, og nogle af dem er oven i købet NATO-lande.
Men Danmark har altså valgt at placere sig i gruppen af lande, bl.a. nogle andre NATO-lande, som har valgt anderledes og vil køre den hårde linje, og det, vi ikke kan få regeringen i debat om i dette forum - der trods alt afspejler en vis offentlighed - er, hvilken folkeretlig baggrund der er for det.
Alt taler for, at det er i lodret modstrid med folkeretten.
Det må da være et helt normalt ræsonnement, at når Sikkerhedsrådet beslutter at iværksætte en aktion tilbage i 1991, når Sikkerhedsrådet godkender våbenhvilebetingelserne, og når det står specifikt i bestemmelserne, som det er påvist af hr. Keld Albrechtsen, er det Sikkerhedsrådet, der træffer en afgørelse, hvis der skal igangsættes en ny militæraktion.
Det er fantastisk, at vi skal diskutere noget så fundamentalt så længe.
Fru Ingrid Rasmussen sagde i sin kommentar, at der vil blive mulighed for, at alle relevante spørgsmål kan belyses under udvalgsarbejdet.
Jeg vil godt spørge, hvordan den sætning skal forstås.
Vi står i dag og skal beslutte, om Danmark skal deltage i en krig.
Hvis det går efter regeringspartiernes hensigt, så skal det afgøres i løbet af i dag.
Det er klart, at muligheden for at dispensere fra forretningsordenen er fornuftig, hvis man i øvrigt står over for et akut økonomisk indgreb.
Her står vi over for en krig, der har varet i otte år, en situation i Irak, der har været, som den er nu, i syv år, siden 1991.
Må jeg ikke godt spørge: Hvordan mener fru Ingrid Rasmussen, det kan lade sig gøre at få besvaret alle relevante spørgsmål?
Kan det f.eks. lade sig gøre at nå at få svar fra den stribe af folkeretseksperter, FN-Forbundet, som har advaret imod en dansk aktion, inden Folketinget beslutter sig?
Ellers er det jo en meningsløs sætning, fru Ingrid Rasmussen kom med, at alle relevante spørgsmål kan belyses under udvalgsarbejdet.
Er det ikke relevant at få at vide, om det her er i lodret modstrid med FN's normale bestemmelser for, hvordan vi beslutter en krig?
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-17:
Jeg vil godt spørge fru Ingrid Rasmussen: Gør det ikke noget indtryk på Socialdemokratiet, at den ene folkeretsekspert efter den anden understreger, at USA ikke har ret til egenmægtigt at tolke Sikkerhedsrådets resolutioner?
Den danske regering har det heller ikke.
Det er ikke sådan, at en stat frit kan bestemme, at nu fortolker den Sikkerhedsrådets resolution, som den nu vil, og så iværksætter den et angreb på en anden stat.
Det er jo klart og entydigt i strid med folkeretten.
Jeg vil godt spørge fru Ingrid Rasmussen: Hvordan vil Socialdemokratiet sikre, at vi når til bunds i problemet med, at denne krig efter alt at dømme er ulovlig, inden Folketinget træffer en beslutning om dansk deltagelse i en sådan krig?
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-17:
Det var en krigerisk tale, hr. Jensby her holdt, næsten lige
så krigerisk som dem, vi ellers plejer at høre fra forsvarsministeren.
Jeg vil godt spørge hr. Jensby, som mener, at et sådant angreb fra USA's side vil kunne bringe Saddam Husseins produktion af kemiske og biologiske våben til ophør, hvad han bygger de oplysninger på.
Jeg vil godt spørge forsvarsministeren og udenrigsministeren: Hvad har regeringen af antagelser om, hvad denne krig kan føre til?
Vi ved jo alle, at den kan i hvert fald ikke føre til, at man fratager Saddam Hussein evnen til at producere kemiske våben.
Det vil han kunne gøre 14 dage efter, at man eventuelt har ødelagt dem, han allerede har i dag.
Så denne krig er meningsløs, sådan som flertallet her i Folketinget forestiller sig den skal udføres.
Den kan ikke føre til sit mål.
Den kan føre til, at en masse uskyldige mennesker bliver ramt af bomber; den kan føre til yderligere fattigdom og elendighed i Irak, som giver yderligere opbakning til diktaturet bag Saddam Hussein.
Men det eneste, denne krig ikke kan føre til, er en ødelæggelse af de masseødelæggelsesvåben, som Saddam Hussein har gemt, og som han har tænkt sig også at vedblive med at producere efter et eventuelt angreb.
Jeg vil godt bede Venstres ordfører og også ministrene komme op og prøve at forklare Folketinget, hvad det egentlig er, man vil opnå med det hovedkulds foretagende, man her er ved at kaste sig ud i.
Villy Søvndal (SF), 1998-02-17:
Jeg vil godt prøve det hos Venstre, der ikke lykkedes hos Socialdemokratiet.
Jeg synes i øvrigt, det er udtryk for en fantastisk arrogance, en helt fantastisk arrogance, at man beslutter det her uden at ville diskutere det fra ordførernes side.
Jeg håber ikke, det også er Venstres position.
Hr. Jensby nævnte retten til at gribe ind.
Argumentet holder ikke.
Det var Sikkerhedsrådet, der i sin tid, efter krigens ophør i 1991, vedtog og også alene fastsatte våbenhvilebetingelserne.
Det var alene Sikkerhedsrådet.
Derfor er det i sagens natur også alene Sikkerhedsrådet og ikke private medlemmer af Sikkerhedsrådet, der er i stand til at tolke et mandat.
Accepterer man det her, bringer man verdenssamfundet ud på en glidebane, hvor grupper af lande uden om det etablerede system kan beslutte at iværksætte en hvilken som helst militær konflikt, og så har man reelt undermineret FN.
Og jeg håber ikke, hr. Jensby og Venstre udviser samme utrolige arrogance som Socialdemokratiet ved overhovedet at nægte at gå ind i en debat.
Det er for sølle.
Svend Aage Jensby (V), 1998-02-17:
Det er nemlig en noget kompliceret situation og en noget kompliceret produktion.
Så det skal nok lykkes.
Til hr. Søvndal kan jeg sige, at vi er ikke arrogante, når vi taler om det legale grundlag med henblik på den indgriben, vi her eventuelt kommer til at stå over for.
Vi føler os i Venstre helt trygge ved de udførlige bemærkninger, der er til forslaget fra regeringens side, hvor der er givet en beskrivelse af sammenkoblingen mellem resolution 678 og resolution 687.
Vi er ganske trygge ved det, og jeg tror ikke, vi kommer ret meget nærmere i dag ved at fortsætte diskussionen om mandatet.
Venstre opfatter mandatet, som regeringen beskriver
Keld Albrechtsen (EL), 1998-02-17:
Nu siger hr. Jensby, at USA ved, hvor disse kemiske og bakteriologiske våben er.
Det er en helt ny oplysning.
Alle oplysninger fra USA siger, at man netop ikke ved det.
Det er bl.a. en af grundene til, at man gerne vil have noget mere våbeninspektion.
Er hr. Jensby klar over, at en af de giftgasser, som man producerer i Irak, som kaldes VX-gas, kan produceres til levering på 14 dage fra i dag, hvis man f.eks. bestiller den på Kemisk Værk i Køge.
Så enkelt er det at producere den; de kunne lave den på Kemisk Værk i Køge, hvis de ville.
man træffer beslutninger i den her sag -
hvad denne krig egentlig kan føre til, om den overhovedet kan føre til det, som man påstår er formålet med den, eller den tværtimod vil føre til alt muligt andet, f.eks. en styrkelse af den diktator, som man nu hævder at man vil svække?
Så kan jeg ikke lade være med at spørge hr. Jensby til sidst: Det folkeretlige, hvorfor må vi ikke få en undersøgelse af det?
Socialdemokratiet vil overhovedet ikke deltage i diskussionen.
Det vil Venstre dog; det må jeg kvittere for.
Men kan Venstre give tilsagn om, at vi i udvalget kan få en tilbundsgående undersøgelse og også få uvildige eksperter med til at kigge på, om det folkeretlige grundlag rent faktisk er i orden?
Det er jo nogle løse, meget summariske og kort begrundede påstande, som regeringen har fremlagt i bemærkningerne til det her forslag.
Villy Søvndal (SF), 1998-02-17:
Til hr. Jensby
bare det, at et urigtigt argument fra regeringen bliver jo ikke mere rigtigt af, at hr. Jensby gentager det.
Hvad var situationen for 7 år siden?
Den var, at Irak havde overskredet grænserne til Kuwait og havde startet en krig.
Det var da en ganske, ganske, ganske, ganske anden situation.
Men lad nu det ligge.
Men konsekvensen af hr. Jensbys synspunkt og også af udenrigsministerens synspunkt er, at nu er der fri fortolkningsfrihed for Sikkerhedsrådets medlemmer.
Ethvert sikkerhedsrådsmedlem, der herefter tolker, at der et eller andet sted i verden sker et overgreb på en af FN's resolutioner, har hermed en knæsat ret til at gå ud og udøve militær magt.
Det er det, man gør med den her beslutning, og det er derfor, det er så alvorligt.
Man undergraver totalt det FN-system, der er bygget op siden Anden Verdenskrig med denne beslutning.
Så skal jeg bare sige til det folkeretlige, at hvis fru Ingrid Rasmussens ordførerskab skal give mening, må det betyde, at vi får lejlighed til i Forsvarsudvalget at indhente uafhængige folkeretsvurderinger af, om der ligger et FN-mandat eller ej.
Ellers gav det ingen mening.
Arne Melchior (CD), 1998-02-17:
Jeg vil gerne spørge hr. Jensby, om jeg forstod ham ret, når han talte om, at en grundig bombning af diverse anlæg og lagre ville sikre, at vi for en lang stund fremover, mange år fremover, er fri for denne trussel.
Om hr. Jensby derved også tænkte - og måske især tænkte - på fremføringsmidlerne af disse giftige våben, altså ødelæggelsen af disse fremføringsmidler og muligheden for at skaffe sig nye.
På forhånd tak for svaret.
Svend Aage Jensby (V), 1998-02-17:
Jeg kan sige til hr. Albrechten: Venstre føler, at regeringen med den udførlige redegørelse, man har givet i bemærkningerne om det folkeretlige aspekt, er på sikker grund dér, så vi har ikke ønske om, at vi skal indkalde alle mulige eksperter fra ind- og udland.
Næh, det, Venstre ønsker, er, at det her beslutningsforslag snarest muligt bliver vedtaget, så Danmark kan yde sit bidrag, så Saddam Hussein kan få sin sidste chance for at rette ind. Så kan jeg sige til hr. Melchior
: Selvfølgelig.
Det er det, der er det allervigtigste, nemlig at få fremføringsmidlerne tilintetgjort, og det vil også kunne ske, hvis en bombning bliver aktuel.