Kristian Jensen (V), 2002-12-06:
Når vi nu om nogle timer sætter os foran afstemningsknapperne og gennemgår ændringsforslagene til finansloven for 2003, vil de to afstemningstavler her bagved i næsten hidtil uset omfang være et festfyrværkeri at røde, gule og grønne knapper på kryds og tværs af politiske skel og placeringer i Folketingssalen.
Det er et udtryk for, at finansloven for 2003 er et meget fintmasket net af mange forskellige aftaler
I forbindelse med og samtidig med finanslovforhandlingerne er der blevet indgået ikke mindre end 20 politiske forlig, der spænder meget bredt: Fra aftalen om en ny struktur på kunststøtteområdet til aftalen om en reform af arbejdsmarkedspolitikken, fra en aftale om strukturerne på de kommende års biblioteksafgifter til den samlede aftale om finansloven og den overordnede politiske og økonomiske udvikling.
Men det er ikke kun i indholdet, at forligene spænder
bredt.
Især politisk er der større bredde i de politiske aftaler, end vi er vant til at se under finanslovforhandlingerne.
Det skaber grundlaget for et godt og konstruktivt samarbejde med hele Folketinget i det kommende finansår.
Finansloven for 2003 indeholder efter de mange forhandlinger med Folketingets partier en stribe banebrydende aftaler på områder, der får stor betydning i de kommende år.
Regeringen har forpligtet sig til at leve op til målsætningen fra EU-topmødet i Barcelona om at øge indsatsen for forskning og udvikling, sådan at den offentlige indsats til medfinansiering af forskning og udvikling når op på 1 pct. af BNP i 2010.
Det er på samme tid en meget nødvendig og meget ambitiøs målsætning, nødvendig for at udvikle vores vidensamfund og produktion til at kunne klare sig i den stigende globale konkurrence, hvor andre lande heldigvis oplever stigende vækst og uddannelsesniveau, men hvor deres stigning samtidig udfordrer os til at udvikle os endnu videre, og ambitiøs, fordi den tidligere regering havde efterladt en skræmmende afgrund i de kommende års bevillinger til forskning og udvikling, der stod til at falde fra 9,4 mia. i år til kun 7,5 mia. i år 2005; Kl. 9.15 en afgrund, som naturligvis først skal udfyldes, før man kan begynde at arbejde for at øge bevillingerne til de fastsatte mål.
Derfor er det glædeligt, at billedet nu er vendt fuldstændig om.
Det er glædeligt, at aftalerne om universiteternes fremtidige virke med styrket forskningsindsats og ændret opbygning af forskningsstrukturerne samt aftalen om fordelingen af provenuet fra UMTS-midlerne har gjort det muligt at øge indsatsen i de kommende år, sådan at den samlede anslåede indsats for forskning og udvikling i 2005 vil udgøre ca. 9,8 mia. kr.
Dermed er det ikke blot lykkedes at undgå den skræmmende afgrund fra SR-regeringen, men også at sikre en godt nok beskeden, men klar vækst i de forventede bevillinger på det her vigtige område.
Det slår ikke skår af glæden hos Venstre, at de tre forlig på området er indgået med tre forskellige forligskredse.
Det er naturligvis helt op til partierne selv at bestemme, hvilke forlig de ønsker at indgå i, men jeg skal gerne indrømme, at jeg godt ville have set, at Dansk Folkeparti og Det Radikale Venstre havde tilsluttet sig den fremragende aftale om universiteternes fremtid.
Aftalen lægger op til, at universiteterne får større frihed til at tilrettelægge deres indsatser på bl.a. personaleområdet, og når det gælder mulighederne for opsparing.
Ligeledes sikres universiteternes økonomi i de kommende år, sådan at universiteterne får den længe ønskede stabilitet og sikkerhed i budgetlægningen.
Aftalen er en god balance mellem ønskerne om på den ene side at sikre nye og udefra kommende impulser til universiteterne og på den anden side kravene om at sikre studerende og ansatte indflydelse på universiteterne.
Hvor det måske er overraskende for os, at Dansk Folkeparti og Det Radikale Venstre har valgt at sætte sig uden for indflydelse på universitetsområdet,
Hele efteråret igennem har det været et klart mål at lave en flerårsaftale, der ikke bare skaber klarhed over erhvervsskolernes økonomiske situation, men som også forbedrer indsatsen for at skabe flere praktikpladser.
Nu har vi en aftale, der skaber klarhed over erhvervsskolerne og samtidig giver et markant løft til erhvervsskolernes samlede økonomi i de kommende år.
På trods af de her mange forbedringer valgte Socialdemokratiet helt uforståeligt at stå uden for aftalen
om styrkelse af uddannelsesområdet.
Det er naturligvis ikke op til Venstre at bestemme, hvilke partier der tilslutter sig de fornuftige aftaler, der bliver indgået, og som jeg nævnte allerede i min ordførertale ved førstebehandlingen af finansloven i september 2002, vil vi ikke give de facto-vetoret til nogle partier, og vi ønsker
ikke at ændre indholdet i fornuftige forlig blot for at få en modvillig partner ind i forligskredsen.
Derfor ligger aftalerne nu en gang, som de gør, og Venstre er meget godt tilfreds med det faktuelle indhold i aftalerne.
Selv om det ganske rigtigt først er på mandag, vi skal have den samlede debat om hele finansloven og den generelle økonomiske linje,
vil jeg allerede i dag fremhæve, at Venstre er meget opmærksom på, at finansloven og de ændringsforslag, vi stemmer for, er med til at holde dansk økonomi på den nødvendige stramme kurs.
Den seneste udvikling i dansk økonomi med en beklagelig stigning i antallet af arbejdsløse og et overraskende fald i udviklingen i bruttonationalproduktet for et enkelt kvartal ændrer ikke ved de langsigtede mål.
Og det er alene et udtryk for, at den internationale konjunkturnedgang også har ramt Danmark. Selv om antallet af arbejdsløse i øjeblikket er højere end forventet, ændrer det ikke ved, at dansk økonomis store udfordring på længere sigt er at skaffe den nødvendige stigning i arbejdsstyrken.
Både Finansministeriets finansredegørelse og rapporten fra Det Økonomiske Råd peger samstemmende på, at det netop er en udvidelse af arbejdsstyrken, der er afgørende for at fastholde dansk økonomi i en positiv udvikling.
Derfor er gennemførelsen af aftalen om »Flere i arbejde« en vigtig brik i den nødvendige økonomiske og politiske linje, der skal føres.
Kl. 9.20 Det er glædeligt, at der står et bredt flertal bag,
bl.a. bag indførelsen af et loft over kontanthjælpen.
Det ville være uholdbart at fortsætte den hidtidige linje, hvor et ægtepar på kontanthjælp nærmest skulle ud og have direktørlønninger for at kunne få en indtægtsfremgang ud af at komme i arbejde. Kombinationen af et loft over kontanthjælpen og en mindre modregning i en eventuel ekstra indtægt sikrer, at det langt bedre kan betale sig at tage selv et mindre job og alligevel få en indtægtsfremgang ud af indsatsen.
Med »Flere i arbejde« tages der for første gang for alvor fat på at rydde op i den jungle af forskellige tilbud og krav, der stilles til personer uden arbejde.
Aftalen er et godt skridt i den rigtige retning.
Indsatsen for personer uden arbejde koncentreres om de virkemidler, der har den største sandsynlighed for også at bringe personerne i arbejde.
Det er en politik, som Venstre har forfulgt i mange år.
Det er forslag, som vi har fremsat.
Det er forslag, som vi nu er glade for også bliver gennemført med så bredt et flertal.
Vi er klar til at tage de nødvendige skridt i forlængelse af aftalen om »Flere i arbejde« for at styrke og opfylde målsætningen om den nødvendige vækst i arbejdsstyrken.
Jeg vil også gerne fremhæve aftalerne på boligområdet, der har fået et meget tiltrængt løft med aftalen om »Flere boliger«.
Især er det glædeligt, at der nu tages fat på at opføre flere ungdomsboliger, sådan at vi kan tilbyde de studerende bedre vilkår i forbindelse med deres studier.
Derudover får det private boligbyggeri et løft gennem muligheden for et skattemæssigt fradrag, ligesom det bliver muligt at udnytte tagetager og taglejligheder til nye boliger, hvilket vil kunne give mange spændende nye boliger.
Og endelig er der blevet taget fat på at skaffe de hårdt tiltrængte boliger til yngre fysisk handicappede, som længe har haft et behov for bedre og flere boligmuligheder.
Endelig er det værd at fremhæve den engangsydelse til de økonomisk dårligt stillede pensionister, der er blevet aftalt mellem regeringen og Dansk Folkeparti.
Ydelsen er målrettet specifikt til de pensionister, der har mindst at leve for i hverdagen, og som derfor har størst brug for et løft i deres rådighedsbeløb.
Holdningerne til ydelsen har været meget delte, måske endda især internt i Socialdemokratiet, som har præsteret inden for få dage at have stort set alle mulige holdninger til at give pensionisterne det foreslåede løft.
Den ene ordfører kaldte ydelsen hyklerisk og populistisk, den næste har krævet ydelsen udvidet til at omfatte endnu flere pensionister, den tredje siger, at partiet slet ikke vil stemme, den fjerde kalder ydelsen for snyd, og den femte siger, at jo, selvfølgelig stemmer socialdemokraterne for.
Forvirringen var også ganske tydelig her i Folketingssalen i går under andenbehandlingen af lovforslaget om engangsydelsen.
Selv om Socialdemokratiet sendte to ordførere på talerstolen, kunne vi ikke fremtvinge en klar holdning til, om partiet vil stemme for eller imod forslaget.
Forvirringen er ganske enkelt total, og det bliver spændende at se, om partiet når at få en holdning, der kan holde sammen på tropperne, inden vi skal til afstemningsknapperne i dag og ved tredjebehandlingen af lovforslaget på onsdag.
Det fører tidsmæssigt for vidt at komme ind på alle de gode aftaler, som er indgået i forbindelse med finansloven.
Derfor vil jeg vende mig til nogle af de ændringsforslag, som er stillet af oppositionen.
Jeg skal gerne afsløre, at det var med stor spænding, at
Desværre har Socialdemokratiet kun kunnet samle sig til at komme med en stribe meget forudsigelige forslag, som vælter nye skatter og nye afgifter i hovedet på befolkningen, og som øger belastningen af erhvervslivet til skade for vores konkurrenceevne.
Samtidig med, at Socialdemokratiet gladelig beskriver erhvervslivet som det, vi alle skal leve af, benytter partiet lejligheden til med den ene hånd at øge belastningen af erhvervslivet med over 1,5 mia. kr. og med den anden hånd at dele pebernødder ud.
Det er nærmest at gnide salt i såret.
Nøjagtig samtidig med, at vi for første gang i flere år oplever en stigning i arbejdsløsheden, hvor det præcis er de private virksomheder, der har færre ansatte, foreslår Socialdemokratiet at forringe vores konkurrenceevne yderligere.
Kl. 9.25 Dertil kommer, at flere af de finansieringsforslag, der er fremstillet, alene eksisterer i den socialdemokratiske fantasi og ikke i virkelighedens verden.
Det er ganske enkelt fupfinansiering.
Først og fremmest vil Socialdemokratiet springe med på Enhedslistens galej og tror på, at det er muligt bare at plukke penge ud luften ved at henvise til de multinationale selskaber. Da Socialdemokratiet sad i regering, var indstillingen en anden, og den daværende skatteminister, hr. Frode Sørensen, svarede i løbet af 2001 på stribevis af spørgsmål om transfer pricing uden på noget tidspunkt at lægge op til, at staten sådan lige med et knips og et snuptag kunne øge provenuet med 300 mio. kr. Dernæst har Socialdemokratiet stukket hånden ned i gaveposen med tom finansiering og halet et forslag om lavere udgifter på baggrund af færre arbejdsulykker op af posen.
Tallene fremkom helt ud af den blå luft og kan ikke være på baggrund af en stigning i antallet af arbejdsulykker siden regeringsskiftet.
At Socialdemokratiet så i øvrigt bygger en stor del af den resterende finansiering på en reduktion af en reservekonto, som partiet allerede har været med til at udmønte under forhandlingerne, ser jeg alene som udtryk for sjusk i arbejdet med ændringsforslagene.
Jeg kan blot konstatere, at Socialdemokratiet heller ikke her ved tredjebehandlingen af finansloven leverer varen i form af ansvarlige ændringsforslag.
Venstre vil derfor holde sig til det samme gode princip som sidste år, nemlig at stemme for de fornuftige ændringsforslag stillet af finansministeren og stemme imod de ufornuftige ændringsforslag og i særdeleshed forslagene stillet af Socialdemokratiet.