Line Barfod (EL), 2003-11-07:
Jeg vil gerne takke for debatten og selvfølgelig især takke SF for deres støtte og også Socialdemokratiet og De Radikale for delvis opbakning til elementer i forslaget.
Jeg håber, vi under udvalgsarbejdet måske kan få nogle elementer på plads, så vi kan sige, at når vi næste gang fremsætter forslaget, er noget af det opfyldt, så vi kun behøver at fremsætte en del af det.
Jeg håber især, at det kan lykkes os at finde nogle penge, så man på næste års finanslov kan få afsat penge til, at der ude i kommunerne rent faktisk kan blive gjort noget, for ligegyldigt hvor mange tiltag vi får lavet, og hvor mange lovkrav vi får stillet: Hvis ikke der følger nogle penge med til at opfylde lovkravene, hjælper det ikke meget.
Det er også derfor, vi har anset det element for at være væsentligt i forslaget og ikke har nøjedes med kun at se på forældreindflydelse, tilsyn osv., for det koster altså penge, hvis man skal indrette daginstitutionerne.
Men i disse år, hvor børnetallet falder lidt, har vi jo netop mulighederne for at sikre, at vi får nogle bedre forhold i daginstitutionerne, hvis kommunerne får de nødvendige økonomiske midler.
Jeg kan forstå, at selv om regeringspartierne og Dansk Folkeparti har sympati og siger en masse pæne ord om, at børn skal have det godt, er det, de tilbyder, at vi skal have en smileyordning for børnehaverne, og så er vi tilbage i den debat, vi har haft tidligere med regeringspartierne om, at hvis man er utilfreds med sit barns børnehave, flytter man sit barn hen til en anden børnehave - ligesom hvis man ser, når man kommer hen til slagteren, at der er en sur smiley, går man hen til en anden slagter. Jeg tror, det er her, den helt grundlæggende uenighed ligger mellem partierne her i Folketinget: hvorvidt vores børn er varer i et supermarked, som vi skal flytte rundt fra den ene børnehave til den anden, eller om vi er borgere, der på demokratisk vis skal sørge for, at vores børns børnehave er bedst mulig og gøre noget for at forbedre forholdene, hvis de viser sig ikke at være gode nok.
Det glæder mig selvfølgelig, at ministeren vil revidere pjecen fra 1998, så man får de nyeste lovændringer på forskellige områder med, og så vidt jeg forstod, lover
ministeren, at den jævnligt vil blive revideret.
Som jeg var inde på i min korte bemærkning til ministeren, har man jo på andre områder set, at det kunne være fornuftigt at have én minister, der er ansvarlig for ét område, der ligger i flere ministerier.
Selv om man har eksperter siddende i de forskellige ministerier, f.eks. på handicapområdet, har man én minister, der er ressortansvarlig og skal holde de andre ministre i ørene for at sikre, at der stilles nogle ordentlige krav.
På trods af at vi har diskuteret det område mange gange, og at der er mange, der er opmærksomme på det, går det jo desværre den forkerte vej.
Der er ikke noget, det tyder på, at børnene får særlig meget bedre vilkår ude i børnehaverne og daginstitutionerne i det hele taget, og slet ikke nu, hvor flere kommuner er begyndt at tage hul på udvidede SFO-ordninger, hvor de, vi ellers opfatter som børnehavebørn, bliver puttet ind i skolefritidsordningerne, som i forvejen er dem, der har de elendigste vilkår.
Heller ikke de forlydender, der er om, at ministeren vil åbne for profitbørnehaver, hvor private virksomheder altså skal afveje, hvad de selv kan få ud af deres børnehave rent økonomisk
, hvis de sætter lidt dårligere standarder end dem, der egentlig er optimale for børnene, er opmuntrende.
De problemer, der er i børnehaverne, er nemlig fuldstændig uacceptable.
Hvis man bruger Arbejdstilsynets regler, som jo tager udgangspunkt i voksne og slet ikke er indrettet efter børn, der kan have en langt større udsathed for og måske ofte er tættere på støj end de voksne, er der altså 7 pct. af vuggestuerne, hvor støjen er så høj, at man skal bære høreværn.
Jeg går ikke ud fra, at der er nogen her, der ønsker, at vi skal have en situation, hvor pædagoger og børn går rundt i vuggestuerne med høreværn på.
Men hvad er det så, vi skal gøre?
Ja, vores forslag er altså, at vi helt grundlæggende tager fat på at sikre penge til, at der bliver bedre plads til børnene.
Det håber jeg det på et tidspunkt kan lykkes at samle opbakning til
, selv om det desværre ser ud til, at regeringen og Dansk Folkeparti vægter det at dele pengegaver ud til de rigeste i samfundet højere end at sikre, at vores børn ikke bliver tvunget til at gå med høreværn. Man kunne også se helt bredt økonomisk på det: Hvis vi sørgede for, at der var ordentlige forhold i daginstitutionerne, kunne vi nedbringe sygefraværet både blandt de ansatte og blandt børnene.
Når børn er syge, er det jo ikke sådan, at forældrene lader dem ligge alene derhjemme, og slet ikke hvis vi taler om vuggestuebørn eller børnehavebørn.
Så har der været nogen diskussion om tilsynet.
Jeg kunne forstå, at De Konservative var bange for at lade embedslægerne føre tilsyn, fordi det ville indskrænke kommunernes metodefrihed, og her vil jeg i hvert fald meget gerne berolige med, at et tilsyn indskrænker ikke metodefriheden.
Man vil stadig have mulighed for at have mange forskellige pædagogiske metoder: Man kan vælge at bruge skovbørnehaver, gårdbørnehaver og alle mulige andre forskellige pædagogiske metoder på trods af, at man har et tilsyn, der sikrer, at man opfylder nogle minimumskrav, f.eks. til hvor mange kvadratmeter der skal være til hvert barn.
Det er ikke indskrænkning af metodefriheden, der ligger i et tilsyn.
Formålet med et tilsyn er simpelt hen at sikre, at de fysiske rammer er i orden, og at arbejdsforholdene for børnene også er i orden, og vi håber, det kan lykkes at finde penge til det, så vi kan få et ordentligt tilsyn, der sikrer forholdene, på samme måde som vi har fået embedslægerne ud, når det gælder de ældre og plejehjemmene.
Men som sagt: Vi håber, vi kan nå et stykke videre med udvalgsarbejdet denne gang, og vi kan i hvert fald love, at vi holder fast i sagen.