runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jette Gottlieb (EL), 1999-12-10:
Nu synes jeg, at hr. Helge Adam Møller begynder at blande tingene en hel del sammen.
Han spurgte om, for hvis skyld vi fastholdt, at et hætteforbud ikke skulle indføres.
Om det var for de 99 pct. af befolkningen, som ikke kunne drømme om at lave ballade.
Og jeg svarede: Ja, det var lige præcis derfor.
Det skyldes, at der er nogle følgevirkninger af, at man kunne drømme om at indføre sådan et forslag, og de følgevirkninger ville gå ud over befolkningen.
Det er ikke det samme som at sige, at jeg tager patent på, hvad 99 pct. af befolkningen skulle mene.
Det er følgevirkninger, jeg er bekymret for.
Jeg kan nævne som eksempel, og det vil jeg også gerne have et svar på: Hvad med forebyggende anholdelser?
Er forebyggende anholdelser noget, som vi skal se i den danske retsplejelov, at man altså kan anholde folk i den formening, at de kunne finde på at tænke på at gøre noget ulovligt.
Det er det, jeg vil spørge om.
Anne Baastrup (SF), 1999-12-10:
Jeg spurgte såmænd blot, om hr. Helge Adam Møller har en afgrænsning af, om det skal være enkeltpersoner, der kommer gående med en hætte, eller man skal være i forening.
Det synes jeg var et simpelt spørgsmål, og jeg bad blot om at få Det Konservative Folkepartis syn på dette.
Så vil jeg også godt meget have mig frabedt, at det er Det Konservative Folkeparti, der sådan står vagt om, at vi skal forhindre optøjer, bølleri.
Der skal ikke herske nogen som helst tvivl om, at vi i SF synes, at det var noget forbandet svineri, der skete på Nørrebro den dag.
Problemet er blot det, at det på ingen måde vil kunne afhjælpes via Det Konservative Folkepartis forslag.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-12-10:
Jeg anser hr. Helge Adam Møller for at være en hædersmand, som normalt opfører sig pænt og ordentligt.
Men jeg bryder mig ikke om den der demagogiske tone, som hr. Helge Adam Møller bruger, når han spørger: Hvis side er man på? Jeg er på befolkningens side.
Jeg accepterer ikke folk, der laver bøllestreger, som plyndrer, som smadrer ruder, som smider med sten mod politiet.
Jeg har hele tiden været imod et maskeringsforbud, fordi jeg hævder, at det ikke kan håndhæves.
Det er umuligt for politiet at skelne mellem, hvad der er anerkendelsesværdigt, og hvad der ikke er anerkendelsesværdigt.
Og det, der vil ske, hvis man gennemfører et hætteforbud, er, at uromagerne og bøllerne vil sige hurra, nu har vi endelig en konfrontation, nu har vi endelig noget skæg i gaden, og nu kan vi rigtig drive gæk med politiet og med lovgiverne, for vi skal vise dem, at det ikke kan lade sig gøre.
De vil gribe det med kyshånd.
Det vil være dem, der vil være allergladest for et hætteforbud.
Vibeke Peschardt (RV), 1999-12-10:
Jeg må sige, at hr. Hans Christian Schmidt er uhørt hidsig her i dag, og det var han jo også i sit første indlæg.
Vi kan jo konstatere, som det er blevet sagt flere gange, at erhvervslivet bestemt ikke har overholdt de aftaler, der er blevet indgået med Miljøministeriet om det her. Men det, der bringer mig herop, var hr. Hans Christian Schmidts bemærkning om, at det for ftalater nu skulle være bevist - havde man hørt på en konference i Dansk Industri, som vi selv deltog i - at de ikke var kræftfremkaldende. Jeg vil så godt spørge hr. Hans Christian Schmidt: Hvor mange beviser vil han kræve, før den her type ting skal tages ud? Dernæst vil jeg gerne sige, at der også er andre sundhedsskadelige virkninger af det her, f.eks. nedsat fertilitet, og det er i hvert fald bevist.
Frank Dahlgaard (UP), 1999-12-10:
Jeg er enig i det, som den konservative ordfører sagde i denne her sag, men min konklusion er den modsatte.
Jeg vil fremover stemme imod ved tredjebehandlingen ved tildeling af indfødsret, når der på lovforslaget er mennesker, som har begået grov personkriminalitet, eller som ikke kan tale og forstå dansk til trods for, at de har været i landet i mange, mange år.
Det er ikke rimeligt, at man så skal være dansk statsborger, have dansk pas.
Så jeg stemmer altså imod, indtil man fra regeringens side forstår at opsplitte dette lovforslag i de mange, der bør have dansk statsborgerskab, og dem, der ikke skal have det.
Hans Christian Schmidt (V), 1999-12-10:
Jeg vil godt starte med at svare hr. Jørn Jespersen, for nu var jeg jo til konferencen.
Og jeg må bare konstatere, og det synes jeg ikke, at der er noget forkert i, at det, som jeg har sagt her i min ordførertale i dag - for det første hersker der stor tvivl om, hvorvidt pvc og ftalater overhovedet har nogen indflydelse på miljø- og sundhedstilstanden.
Og det er der jo ikke noget overraskende i, fordi der var det.
Så er det til fru Pernille Blach Hansen, som spørger: Hvorfor stemte Venstre for afgiften på pvc til brug ved fremstilling af folier til levnedsmidler, i 1998-provenu 15 mio. kr.?
Det gjorde Venstre dengang, som i øvrigt vores tidligere ordfører på L 69, hr. Kim Andersen, også har oplyst, fordi vi var af den opfattelse, at det var korrekt, og det var det rigtige.
Men verden står jo ikke stille, og derfor må jeg kun sige, at det da vist kun er lige nu i Folketingssalen, at man giver udtryk for, at ingen er i tvivl, eller nogen overhovedet ikke er i tvivl.
Men jeg ved godt, at det er mere behændigt, hvis nu man kan udlægge mine ord på den måde, at jeg har sagt: Der er overhovedet ingen problemer.
Der er slet ikke nogen.
Det ved man jo godt ikke er rigtigt.
Det har jeg heller ikke sagt.
Jeg har kun gengivet, hvad i øvrigt alle andre har sagt i den her debat.
Til fru Vibeke Peschardt vil jeg bare sige, at jeg synes
ikke, at man skal gå ind og sige, at man skal have eksempler på, at så galt skal det være gået, før man skal gøre noget ved det.
Men det må være en prioritering og en vurdering hver gang, og når selv folk, der beskæftiger sig med de ting, på begge sider af bordet er stærkt i tvivl om, hvor meget det er, så er det vel også i orden, at vi andre tager en debat.
Søren Kolstrup (EL), 1999-12-10:
Ja, nu er klokken jo mange, og egentlig havde jeg lyst til at sige rigtig meget om den her lov, men det vil jeg så undlade
, selv om jeg synes, den er meget vigtig. Lovforslaget er jo en konsekvens af de tåbelige følger, som markedsåbningen har.
Jeg må sige, at de er forventelige, de er logiske, men der er sådan en vis fandenivoldsk logik i det forhold.
Mængden af problemer, som markedsåbningen medfører, er for os at se uendelig.
Den vedvarende energi står ikke for skud, det er en forkert formulering, men den risikerer at blive undermineret.
Hele fjernvarmekonstruktionen det samme. Hvad sker der med de tusindvis af ansatte, som nu fyres i energisektoren, og hvor regningen overlades til det offentlige?
Vil det stadig væk være sådan i fremtiden, at man vil have sådan et vist antal fodfolk i vor energisektor, der kan være et beredskab, når nu der sker store ulykker, altså sådan en slags reparationsarbejdere?
Men det er ikke de problemer, som er til drøftelse i dag, men det er blot for at sige, at det her forslag jo er en del af en vældig samfundsudvikling.
Man er nu landet i det problem, at liberaliseringen slet ikke kan fungere på de markedsprincipper, man hylder så højt her i salen.
Nej, vi må lige komme med den sidste hjælpeforanstaltning.
Og det her bliver jo ikke den sidste hjælpeforanstaltning.
Vi står nu over for endnu en sort tråd, hvor risikoen ved det liberalistiske eksperiment skal bæres af de almindelige danskere; måske ikke så meget her i første omgang, herregud, forbrugerne er sikret.
Men man siger nu, at bankerne ikke vil låne penge til den konkurrenceudsatte sektor, men så siger man, at så har vi da heldigvis de forbrugerejede netselskaber, de skal nu fungere som bank, og så skal de - hvis ellers jeg har forstået det rigtigt - uanset om de vil eller ej, skyde kapital ind i de økonomisk usikre foretagender.
Et andet aspekt i dette lovforslag er, at man også bryder med det tidligere lovede princip om, at alle elkunder skal betale en forholdsmæssig andel af de ekstraudgifter, der er til produktion af miljøvenlig elektricitet.
Enhedslisten kan ikke andet end afvise det her forslag.
Det er på den ene side logisk nok, men samtidig er det jo et knæfald for markedskræfterne, og jeg håber, at vi, der vil den vedvarende energi, på et eller andet tidspunkt kan sætte os sammen og få diskuteret, hvordan man afskærmer sig over for markedet uden at skulle bruge flere redningsforanstaltninger, uden at skulle bruge mere bureaukrati og flere lovforslag.
Vi kender det jo også fra telesektoren med den her mekanisme.
Til sidst tror jeg, vi skal have et forslag hver måned herinde, hvor ministeren og ministerens embedsmænd kommer.
Så der er behov for at tænke det her igennem, tror jeg, på en helt anden måde, men indtil videre må vi jo så køre videre og sige: Vi kommer med vores hjælpeforanstaltninger.
Og det er jo også sådan, staten er: babu, babu.
Dorit Myltoft (RV), 1999-12-10:
Efterfølgende har det dog vist sig nødvendigt med nogle bestemmelser for at forbedre kraftværkernes situation ved overgangen til det liberale marked.
Det Radikale Venstre er med i den tillægsaftale, der giver disse muligheder, og derfor støtter Det Radikale Venstre dette lovforslag.
Ebbe Kalnæs (CD), 1999-12-10:
Det har vi argumenteret meget og ofte for, og det vil jeg ikke trætte nogen med nu.
Man kender godt historien om det.
Vi stemte for resten af aftalen om elreformen, og vi stemte bestemt også for det oplæg, der var i den, og som på mange måder listede op, hvordan man skulle sikre, at danske kraftværker blev skubbet fra kaj, fordi man nemlig, når man gør det, kun har én chance.
Så skulle det være sikret, at de kunne klare sig i et marked.
Som der også tidligere er gjort opmærksom på, har der været talt meget om markeder og meget om det rå marked i denne sammenhæng.
Men det er dog stadig, vil jeg gerne understrege, og som jeg har sagt før, et dybt, dybt reguleret område, og jeg har ofte haft følelsen af, at en del af dem, der har ageret i hele det her undervejs, oplever markedet som en anden og lidt mere kompliceret ny måde at styre tingene på.
Det med markedet kan man somme tider se lidt langt efter.
Vi sagde undervejs, at den måde, man organiserede sig på, dvs. selskabskonstruktionerne osv., ikke var særlig heldig, hvis man skulle have tingene til at fungere.
Vi synes, de var lidt komplicerede og lidt umulige.
Men hele den optakt, der var til elreformen, og alle de der proklamationer, man havde fra den ene og den anden minister om, hvor skarpt skellet skulle stå og gå, gjorde selvfølgelig, at man havde lagt sig så fast på det, at man nok afskar sig fra at lave det lidt mere behændigt.
Det, der er sket, er jo, som nogle også har nævnt, at man har haft et marked, der har virket, og der er jo det grimme ved markeder, at prisen somme tider falder.
Det er vel i dansk tradition, når man laver forlig, der spænder over både Venstre og SF i en sammenhæng, hvor man skal åbne et marked; så kan det vel ikke blive andet end lidt kompliceret, det må vi erkende.
På den anden side set
er vores valg i hvert fald i denne her situation at stemme enten imod danske elværker fremover, eller stemme for, at vi skal have elværker i Danmark, men der holder vi nu af det sidste, så derfor vil CD selvfølgelig støtte L 139, når vi kommer til de endelige afstemninger.
Anni Svanholt (SF), 1999-12-10:
I dette forslag er der altså ikke tale om, at der bliver ændret noget, og at der bliver mulighed for yderligere markedsåbninger.
Det, vi behandler her i dag, er alene et spørgsmål om, hvordan kraftværkerne skal være stillet, når de skal ud i konkurrence, og det håber jeg da også er noget, hr. Søren Kolstrup er optaget af, og at hr. Søren Kolstrup også vil være optaget af at sikre forbrugernes interesser og i øvrigt de miljøinteresser, der er forbundet med det her.
Det kunne hr. Søren Kolstrup jo passende hjælpe med til.
Søren Kolstrup (EL), 1999-12-10:
Det er jo sent på dagen, men da dette forslag er et meget alvorligt forslag, der har strukturel karakter og måske er af endnu større vigtighed end hele pvc-forslaget, der fyldte utrolig meget i debatten, bliver jeg nødt til at rette et spørgsmål til fru Anni Svanholt, hvis intentioner om energi jeg på mangfoldige måder deler.
Jeg erkender, at fru Anni Svanholt har en meget vanskelig position, når hun skal sidde sammen med folk, der som udgangspunkt vil nedbryde den danske energisektor.
Men fru Anni Svanholt har tidligere gjort opmærksom på i en debat med mig, at SF naturligvis ikke er tilhænger af en fuld og hel markedsåbning, og jeg vil gerne spørge fru Anni Svanholt: Tolker fru Anni Svanholt det, der står i forslaget om kraftvarme og de 100 gigawatt m.m., som noget, der hæmmer markedskræfterne, eller som noget, der åbner yderligere op for dem? Og i givet fald: Hvis vi er enige om, at forslaget åbner yderligere for markedskræfterne, findes der så ikke nogen smertegrænse for SF?
Anni Svanholt (SF), 1999-12-10:
Det så jo ud til på et tidspunkt, at der var krisestemning i værkerne - ja, man kunne næsten sige, at værkerne syntes, de var ved at gå i sort på grund af en meget lav elpris - og forligspartierne bag elreformen har naturligvis hørt, hvad der er blevet sagt, og har taget det op.
Dermed er der med denne aftale skabt sikkerhed for, at kraftværkerne kan få en god udgangsposition, inden værkerne kommer ud i konkurrence.
SF's holdning i den forbindelse er, at kraftværkerne i Danmark spiller en vigtig rolle for den danske elforsyning.
Vi har jo faktisk lige sidste fredag oplevet, at det er vigtigt, at vi har nogle kraftværker.
Vi vil gerne gøre kraftværkerne i de store byer miljøvenlige, så vi får kullene ud og får gas, biomasse og vedvarende energi ind, men det er vigtigt, at vi har den kraftvarme i de store byer.
I forbindelse med aftalen har vi i SF lagt afgørende vægt på, at det er sådan, at vi får sikkerhed med den økonomiske aftale, dvs. at forbrugerne får sikkerhed for de værdier, der er investeret, og at vi dermed også bliver sikret mod en mulig udenlandsk overtagelse.
Det ønsker vi ikke, men vi ønsker, at der skal være forsyningssikkerhed i Danmark gennem kraftværkerne.
Det har også været vigtigt for os, at når der skulle betales en regning, skulle det være solidarisk betaling, dvs. at alle elforbrugere, både de almindelige forbrugere og de store forbrugere, skulle være med til at betale.
Sådan er det jo også blevet.
Forbrugerne, altså de egentlige ejere, har givet mulighed for, at kraftværkerne kan optage lån og dermed få et kapitalgrundlag og en sikkerhed, og vi synes også, det klart er i ejernes og forbrugernes interesse, at det sker på den måde.
For os har det også været helt afgørende, at miljømålene om de 20 pct. vedvarende energi kan fastholdes i år 2003
, og med denne aftale er der skabt sikkerhed for, at udbygningen med pålæg om at etablere biomasseanlæg og havvindmølleudbygning bliver gennemført.
Vi er også meget tilfredse med, at det er lykkedes at få en hurtig afvikling af kulkraften, og at denne aftale også indebærer, at vi får en udligning af de meromkostninger, der er forbundet med udbygning med vedvarende energi, mellem Øst- og Vestdammark. Der har jo været fremført kritik, og det er der sådan set også i kraft af aftalen taget hånd om. Spørgsmålet om beskæftigelsen er også noget, som ligger os på sinde, og som vi er optaget af i hele sektoren.
Vi har fået oplyst, at man vil gøre en særlig indsats i sektoren, så de medarbejdere, der vil blive berørt af omlægninger og omstruktureringer, også vil blive hjulpet til et andet job.
Jeg vil gerne afslutningsvis sige, at vi selvfølgelig støtter forslaget.
Men da vi ikke har haft lejlighed til at se høringssvarene, må jeg sige, at hvis der kommer indvendinger, som er afgørende og væsentlige, må vi se på dem i forbindelse med udvalgsbehandlingen.
Helga Moos (V), 1999-12-10:
Lovforslaget handler om, at vi opfylder de forpligtelser, som ligger i elreformaftalen af 3. marts, og at vi vil gøre kraftværkssektoren til en konkurrencedygtig sektor, når den nu skal ud og stå på egne ben.
I aftalen er der skrevet, at der skal være højst to kraftværksselskaber, og det er også noteret i bemærkningerne til lovforslaget.
Det, det så handler om, er, at man lukker skottet op mellem distributionsnetselskaberne og transmissionsnetselskaberne, altså ejerne af kraftværkerne, og så tager man nogle penge ud til kraftværksselskaberne, så de skal kunne klare sig.
Det er jo så alle de tekniske ting, der skal være i orden, for at man kan tillade sig at gøre det, så gælden bliver placeret rigtigt osv.
Det må være sådan, at de må gå ud og stille sikkerhed for låntagning til restfinansiering af de påbegyndte anlægsarbejder, og det lyder fornuftigt.
Det er fornuftigt.
Så er der mulighed for, at elværkerne kan få pristillæg i en 4-årig periode for grøn strøm, og der bliver kompensation for take or pay-kontrakterne, betaling for forsyningssikkerheden - det synes jeg også er meget fornuftigt, og så er det sådan, at med den tilførsel af kapital kan kraftværkerne selv afholde omkostningerne til skrotning af anlæg, til pensionsforpligtelser, varmeforpligtelser, uden at kraftvarmegarantien udløses.
Det er også væsentligt, og det er skrevet ind i bemærkningerne.
Alt i alt ser det altså rigtigt ud, men jeg vil alligevel her afslutningsvis bede ministeren bekræfte, at lovforslaget på alle områder er i overensstemmelse med elreformaftalen af 3. marts og tillægsaftalen af 17. november, så vi har vores på det tørre.
Så skal jeg sige, at fru Gitte Seeberg fra Det Konservative Folkeparti har bedt mig sige, at de tilslutter sig lovforslaget, og jeg skulle også meddele fra hr. Jann Sjursen fra Kristeligt Folkeparti, at de ligeledes tilslutter sig lovforslaget.
Erik Mortensen (S), 1999-12-10:
Ja, på dette fremskredne tidspunkt på ugen vil det nok være passende at skære ordførertalen ned til at konstatere, at med overgangen fra et hvile i sig selv-princip for vores elværker til et liberaliseret marked er der selvfølgelig behov for en vis kapitalbaggrund.
Det er, hvad nr. L 139 giver mulighed for.
Ganske kort må man sige, at nr. L 139 er en overgangslov, der skal hjælpe disse institutioner, både kraftværkerne og forsyningspligtselskaberne, på ret kurs ind i dette nye marked.
Vi ser i Socialdemokratiet med fortrøstning på, hvordan det foregår.
Lovforslaget beskriver jo ganske detaljeret, under hvilke betingelser sådanne kapitaltilførsler kan foregå.
Så ganske kort: På baggrund af det fornuftige indhold i lovforslaget, som skal sikre en både stabil og forhåbentlig også prisbillig dansk elproduktion ud i fremtiden, kan jeg på Socialdemokratiets vegne anbefale lovforslaget.
Hans Christian Schmidt (V), 1999-12-10:
Jamen jeg vil godt sige til miljø- og energiministeren her til sidst: Jeg opgiver aldrig håbet, og en dag vil det lykkes om ikke at overbevise ham, så i hvert fald at få et skift i dansk miljøpolitik.
Da vil jeg sige, at så håber jeg, at man i højere grad vil belønne dem, som gør noget for miljøet og i højere grad vil at ramme dem, som ikke vil være medspillere for det.
Derfor vil jeg kun tilslutte mig de bemærkninger om, at vi har meget at sige tak til dansk erhvervsliv for, fordi de bringer Danmark på kortet, som de gør.
Derfor mener jeg også, at det her bestemt ikke er den rigtige måde at belønne dem på.
Svend Auken (S), 1999-12-10:
Jeg har netop været til en stor international konference, et partsmøde under Baselkonventionen, hvor vi bl.a. havde lejlighed til at glæde os over, at der sker
betydelige fremskridt.
Vi vedtog en protokol, der drejer sig om international transport af farligt affald, og jeg kom til at tænke på det, da jeg skulle svare hr. Søren Kolstrup, fordi fra stort set alle lande, der havde ordet, fremhævede man, at det var det danske initiativ, der i sin tid gjorde, at man fik vedtaget forbudet mod eksport af miljøfarligt affald fra rige lande til fattige lande.
Vi samarbejder med udviklingslandene, og det bliver så til sidst ikke bare til ændrede regler på EU-området, men til ændrede regler globalt set.
På mandag agter den svenske miljøminister og jeg i forbindelse med Rådsmødet i EU at offentliggøre vores fælles fremstød omkring bromerede flammehæmmere i EU, og det er altså igen et eksempel på en national pionerindsats.
Altså min beskedenhed forbyder mig at nævne flere konkrete eksempler. Men frist mig ikke over evne.
Der kan nævnes ganske mange, også fra tidligere regeringers tid, f.eks. nitratdirektivet, som i sin tid havde sit udgangspunkt i det danske vandmiljøplanarbejde, og som førte til, at vi fik et nitratdirektiv for hele EU.
Og jeg vil gerne kvittere for hr. Jørn Jespersens ideer
omkring ftalater og pvc.
Jeg tror, det især var pvc, hr. Jørn Jespersen var optaget af.
Vi har prøvet at gøre det i forbindelse med autopakken, desværre uden at vi fik så mange med fra de andre lande, som vi plejer.
Vi gjorde det på ftalatområdet i forbindelse med forbudet mod anvendelse af ftalater i legetøj til små børn, men jeg vil meget gerne også med hr. Jørn Jespersen diskutere, hvordan vi i øvrigt kan tilrettelægge en dansk indsats på disse områder her. Jeg tror, at uanset hvor mange gange hr. Hans Christian Schmidt og jeg diskuterer afgiften, så bliver vi ikke enige, og jeg beundrer hr. Hans Christian Schmidt for, at han tror, han kan overbevise mig - jeg har forlængst opgivet håbet om, at jeg kan overbevise ham.
Ebbe Kalnæs (CD), 1999-12-10:
Det er korrekt, at vi har deltaget i omlægning af nogle skatter på et tidspunkt.
Dér havde vi det formål på det tidspunkt at lægge skatter om.
Vi bildte ikke nogen ind, der hvor der ikke var grund til det, at vi var ude og ordne miljøet.
Synes ministeren ikke, at den førertrøje, man her tager, hvis det gælder om at rydde op, samle ind, genbruge osv., er en ynkelig førertrøje, som ingen virkning stort set har? Jeg er helt inde på, at man i enkelte tilfælde kan bruge den slags til et eller andet.
Hjemme i Marstal, hvor jeg bor, koster en kubikmeter vand 40 kr., hvis vi tager det hele med, afledning og alt.
Engang havde vi ikke vand nok, det har vi i dag, det vil jeg garantere ministeren.
Men jeg synes, det ville være ærligt at sige, at vi skal bruge de her skillinger.
Vi ved godt, at det ikke virker, vi ved godt, der ikke bliver mindre pvc, vi ved godt, at det når frem til forbrændingen alligevel, og derfor er det en ynkelig førertrøje.
Søren Kolstrup (EL), 1999-12-10:
De Radikale sagde det, ministeren sagde det: Hvis vi skal gøre nogle landvindinger på miljøområdet, så er det vigtigt, at der er nogle, der tager førertrøjen, at Danmark går foran. Enig.
Jeg synes lige, ministeren skulle have lejlighed til at løfte sløret for, på hvilke andre områder man kan forestille sig, at Danmark går foran, hvad angår farlige kemiske stoffer.
1999 blev udråbt som kemiåret, og det har været meget spartansk, hvad vi har set fra regeringens side.
hvad er det, der ligger i posen?
Kemiåret, det store kemiår, jeg synes, det er ved at forsvinde.
Det her er måske en begyndelse.