Høgni Hoydal (T), 2005-06-17:
Her på dette folketingsårs faldereb vil jeg først sige tak til mine kolleger i PØU og til de partier, som står bag den tillægsbetænkning, som er lavet til det ene af de to lovforslag om Færøernes fremtid, som vi behandler her til morgen.
Her har man klart reageret imod en del af det udokumenterede og forkerte grundlag, som Statsministeriet har forsøgt at presse ned over Færøerne i forbindelse med disse lovforslag, i dette tilfælde det færøske sprog og de færøske myndigheders ret til at bestemme over sine egne sprogforhold.
Jeg er også sikker på, at hvis vi havde haft mere tid til at skabe en forståelse af, hvad det er for en uhensigtsmæssig magtpolitik og gammeldags statsretlig tænkning, der ligger bag hele konceptet i disse lovforslag, ville vi også kunne komme til det resultat her til morgen, at de ikke burde gælde for Færøerne.
Jeg vil endnu en gang bruge lidt taletid her i Folketinget på at forsøge at skabe denne forståelse.
M054S48724959subh.fm Page 4896
Tuesday, November 8, 2005 4:34 PM
På god latin vil jeg tillade mig at sige: Sic transit gloria mundi.
Det betyder: Sådan forgår verdens herlighed.
I en tid, hvor verden forandres og sammenbindes som aldrig før, i en tid, hvor nye internationale samarbejdsformer opstår og endnu er i deres vorden, i en tid, hvor der skabes mulighed for ny demokratisering og mangfoldighed i verden, hvor også folk og lande af Færøernes størrelse kan blive ligestillede deltagere i internationalt samarbejde, og i en tid, hvor vi har haft en færøsk selvstændighedsbevægelse, som gennem de seneste 6-7 år har prøvet at tage ansvar for alle områder, står vi her i dag med et dansk lovforslag, som reducerer Færøerne til kun at kunne agere som befuldmægtiget på Danmarks vegne.
Det færøske landsstyre skal altså ikke optræde på vegne af det færøske folk, men som befuldmægtiget på vegne af det danske rige.
Det er anakronistisk, og det er udemokratisk.
Island er eksemplet på et land, der virkelig har brugt sin selvstændighed og sin internationale ageren til at udvikle sig både økonomisk, socialt og kulturelt, og det er ikke mindst takket være den folkeretlige ligestilling, Island har fået, og de muligheder, landet har brugt i den internationale verden.
Det har taget del i verden, taget pligter på sig og er blevet stillet over for krav, som det har været nødt til at indgå på.
Jeg vil gerne her prøve at bede Folketinget om at lave et lille tankeeksperiment.
Hvad nu, hvis man prøvede at sætte sig i Færøernes sted?
Hvor ville Danmark være som samfund, hvis man ikke havde myndighed til at optræde på egne vegne i internationalt samarbejde?
Ville Danmark være et moderne velfærdssamfund?
Ville Danmark have den position og den økonomi, man har i verden i dag?
Jeg tror, svaret giver sig selv.
Og hvordan ville hver enkelt af os som enkeltpersoner have udviklet os, hvis vi aldrig var blevet myndige, hvis vi aldrig havde kunnet indgå forpligtende aftaler på egne vegne og aldrig havde skullet stå til ansvar for dem og tage de pligter, der følger med?
Jeg kunne også spørge hvert enkelt folketingsmedlem: Ville man stemme for et sådant forslag, hvis navnet Færøerne blev skiftet ud med Danmark?
Ville man stemme for et lovforslag, der siger, at Danmark kun kan indgå aftaler på vegne af et andet land, at Danmark ikke kan indgå aftaler, der strider mod dette lands interesser, at dette andet land kan opsige aftalerne, hvis det ikke er tilfreds med dem, at Danmark ikke har nogen beføjelser på det sikkerhedspolitiske område, og at Danmark, hvis man skal deltage, bliver nødt til at finde sammen med en anden part, som lovforslaget her lægger op til?
Grønland og Færøerne skal jo være enige, hvis de skal have nogen rolle, og det kan være svært, når der er vigtige områder på dagsordenen.
Det er jo, hvad der står sort på hvidt i dette lovforslag, som er blevet præsenteret som et slags fremskridt, men som er et direkte tilbageskridt.
Kl. 9.10
Vi har i udvalgsarbejdet fået bekræftet, hvordan man tolker denne lovgivning fra den danske regerings side.
På spørgsmålet, om vi nu kan opleve en gentagelse af det, som skete i 2003, hvor det danske Folketing og den danske regering satte lovgivning på det militære område i kraft på Færøerne, på trods af at et enigt færøsk parlament var imod, svarede statsministeren, at det vil man forbeholde sig ret til at gøre igen.
Det vil sige, at det færøske folk ingen som helst indflydelse har på det sikkerhedspolitiske område og kan blive draget med i en krig i morgen, hvis det skal være, og at man kan implementere lovgivningen på dette område på Færøerne selv imod et enigt færøsk parlament.
Det er jo klar tale, og lige så klart er det, at det intet har med demokrati at gøre, og at det intet har med ligeværdighed, respekt eller folkenes selvbestemmelsesret at gøre, uanset hvad man forsøger at pakke denne lovgivning ind i af spineffekter og udenomssnak.
Det er også blevet klart påvist, at lovgivningen er et klart tilbageskridt for Færøerne i forhold til den praksis, vi allerede har vundet i dag, for man er jo gået ud fra den meget firkantede opfattelse af det danske rige de sidste 30 år.
Færøerne har af egen kraft lavet aftaler med andre, har ageret og deltaget i internationale sammenhænge og har underskrevet aftaler med andre lande som et i praksis selvstændigt land.
Færøerne har ønsket selvstændigt medlemskab af Nordisk Råd, IMO, WTO, EFTA osv., men med dette lovforslag udelukkes denne mulighed, og det vil sige, at i ingen af de vigtige fora, som vi bør deltage i for at kunne udvikle os internationalt, er deltagelse mulig.
Hvad værre er: Færøerne og Grønland er selvstændige medlemmer af en mellemfolkelig organisation, der hedder NAMMCO, altså et alternativ til IWC, som beskæftiger sig med havpattedyr i Nordatlanten.
Tuesday, November 8, 2005 4:34 PM
medlemmer, vi har selv underskrevet aftalen og optræder her selvstændigt.
Men statsministeren har både i et skriftligt og mundtligt svar sagt, at det er en fejl, som ikke må gentage sig, og at det ikke kommer til at ske igen.
Det er igen et eksempel på, at med denne lovgivning er der i virkeligheden tale om en indskrænkning og ikke nogen som helst nyordning.
Det er altså også lidt af en kulturel provokation, at vi ikke engang kan underskrive aftalerne i vores eget navn, men at det skal hedde »Kongeriget Danmark for så vidt angår Færøerne«.
Det er en reduktion og en sætten Færøerne i parentes.
Dette lovforslag rummer for det første ingen muligheder for Færøerne for at kunne tage de udfordringer, som vi står over for, op.
Det er et tilbageskridt, det indsnævrer vore handlemuligheder, og det levner ikke rum til at løse de potentielle konflikter, der opstår med Danmarks øgede integration i EU og med Færøernes valg af en anden vej.
Det er tre hovedargumenter for at forkaste dette lovforslag.
Jeg kan sammenfatte det ved at sige, at på Færøerne har vi noget, vi kalder et hjemmelam.
Det står tøjret, måske på en indhegnet mark.
Man giver måske lammet en ny frisure og et nyt navn, men strammer egentlig tøjret og gør hegnet omkring marken langt stærkere, end det har været hidtil, med dette lovforslag, og jeg kan ikke forestille mig, at det er Folketingets ønske.
Jeg tror på, at hvis Folketinget gav sig tid og ville tage udfordringerne med at lave en virkelig folkeretlig aftale op, ville man også komme frem til en aftale, der virkelig ville skabe noget nyt i forholdet mellem Danmark og Færøerne og ikke denne omgang gammelt hjemmestyre på nye flasker.
Jeg vil endnu en gang opfordre Folketinget til at forkaste lovforslaget og hellere indgå i en moderne verden langt væk fra gamle, anakronistiske statsretlige opfattelser.