runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Claus Larsen-Jensen (S), 1998-04-23:
Selv om rammeafgørelserne er bindende med hensyn til de tilsigtede mål, er det vigtigt at understrege, at det stadig er overladt til de nationale myndigheder selv at bestemme, hvilken form og hvilke midler man skal gennemføre det efter.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-04-23:
Jeg vil godt spørge hr. Claus Larsen-Jensen, om han er klar over, at udenrigsministerens besvarelse for et øjeblik siden bygger på en alvorlig vildfarelse.
Det er jo sådan, at når man i Amsterdamtraktaten har indskrevet disse afgørelser og rammeafgørelser, så har de karakter af folkeretligt bindende traktater.
En afgørelse er en traktat, fordi den har den virkning, at Danmark folkeretligt er forpligtet til at indføre disse regler i national lovgivning. Det betyder efter vores opfattelse, at man også skal overholde grundlovens bestemmelser om behandling af traktater.
Og de bestemmelser findes altså i grundlovens §
Og dér kan det ikke hjælpe, at ministeren henviser til, at det bare er det samme, som det var tidligere, med fælles aktioner, for fælles aktioner var ikke traktater, de var ikke
folkeretligt bindende og kunne derfor godt vedtages uden at bryde reglerne i grundlovens § 19.
Jeg håber, at Socialdemokratiet er opmærksom på, at udenrigsministerens besvarelse faktisk var helt forkert.
Claus Larsen-Jensen (S), 1998-04-23:
Jeg gentager, hvad jeg sagde før: Selv om rammeafgørelserne er bindende, er det altså stadig væk nationale myndigheder og dermed os selv, der bestemmer form og indhold af gennemførelsen.
Dette ændres ikke med Amsterdamtraktaten, og det er vigtigt at holde fast i.
Jeg har ikke yderligere kommentarer til det her.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-04-23:
Jeg kan forstå, at Socialdemokratiets ordfører ikke har lyst til at deltage yderligere i debatten.
Men jeg vil nu alligevel stille det spørgsmål, om man i Socialdemokratiet er klar over, at afgørelser og rammeafgørelser har nøjagtig samme karakter som andre mellemfolkelige traktater, og at der er tale om indgåelse af en traktat i det øjeblik, man stemmer for en rammeafgørelse eller en afgørelse, fordi de nøjagtig lige som andre traktater er folkeretligt forpligtende bestemmelser.
Er man klar over, at der i grundlovens § 19 findes ganske bestemte regler om, at Folketingets samtykke skal indhentes, før man indgår en traktat?
Peter Skaarup (DF), 1998-04-23:
Udenrigsministeren brugte over for kritikerne af det her forslag den vending, at svenskerne også ville tilstille materiel til aktionen.
Det er muligt, at jeg ikke kan læse indenad, men jeg kan i hvert fald ikke i det forslag, der er fremsat, finde det nævnt nogen steder, at svenskerne bidrager med noget i forbindelse med Vestsaharaaktionen, men det er da muligt, at de gør det.
Så synes jeg bare, at det skulle have været nævnt i selve forslaget, så vi havde et ordentligt grundlag at træffe beslutningen på.
Og det var jo også med fredsskabende aktioner, hvor man måske tidligere havde været med i nogle militære aktioner, hvor det var fredsbevarende, så var det nu fredsskabende aktioner.
Det oplevede man ikke før 1982.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-04-23:
Vi kan følge tankegangen om, at der kan være et problem her, som man bør se nærmere på.
Derfor har jeg også med det sagt, at Dansk Folkeparti er positiv over for den del af forslaget, der handler om, at man skal have kigget nærmere på det her problem, som vi finder er helt legalt at rejse her i Folketingssalen, men som jeg også kan høre at der er mange, der ikke - ikke målrettet i hvert fald - vil forholde sig til.
Så er der et led i forslaget, der går ud på, at regeringen skal forpligtes til at stille forslag om, at Maastricht-Traktaten ændres, og det vil jo indebære, at der så skal afholdes en ny regeringskonference i EU.
Det ved jeg ikke rigtig om jeg er så begejstret for, for det er jo sådan, at regeringskonferencer i EU ender altid med et hav af ulykker, og derfor er det frygtelig farligt at sætte en regeringskonference i gang.
ved jeg ikke.
Vi er i hvert fald bekymrede over, at man på nuværende tidspunkt beder om at få en regeringskonference i stand.
Det synes vi slet ikke tiden er til.
Vi synes tværtimod, at vi skal have nedstemt Amsterdamtraktaten, og så er det helt andre boller, der skal på suppen efter et nej til Amsterdamtraktaten. En anden del af det handler om, at man skal have nedsat en ekspertgruppe, som så skal vurdere de her ting og give en redegørelse inden den 28. maj.
Det er klart, at hvis der er et parti herinde, der har en berettiget mistanke om, at man bør have undersøgt et særligt område inden folkeafstemningen den 28. maj, vil vi bakke det op.
Med det, jeg tidligere har sagt, har jeg begrundet, hvorfor vi mener, der er en begrundelse for at se nærmere på det her.
Derfor kan vi selvfølgelig støtte den pind.
Jann Sjursen (KRF), 1998-04-23:
Jeg synes, at den tidligere ordfører, hr. Kim Behnke, sådan set havde en meget god pointe i forhold til seriøsiteten i Enhedslistens forslag, når han påpeger, at det jo er en meget snæver tidsmargen, Enhedslisten ønsker at give den ekspertgruppe, de gerne vil have nedsat, og som efter Enhedslistens opfattelse allerede inden folkeafstemningen den 28. maj skal komme med en redegørelse om forholdene mellem menneskerettighederne og Amsterdamtraktaten.
Men det er sådan en enkelt betragtning, som ikke vejer så meget i forhold til det, som er Kristeligt Folkepartis egentlige hovedanke mod Enhedslistens forslag, nemlig at vi
ikke finder, der er den konflikt, der ligesom postuleres, mellem EF-Domstolen og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i Strasbourg.
Derfor kan vi ikke støtte forslaget, og jeg vil da blot benytte anledningen til at sige, at vi faktisk finder, at menneskerettighederne har fået en langt stærkere placering i Amsterdamtraktaten end i den nuværende Maastrichttraktat, og at det netop i sig selv faktisk er en begrundelse for, at det skal blive et ja ved folkeafstemningen den 28. maj.
Karen Jespersen (V), 1998-04-23:
Det forslag, vi skal behandle her fra Fremskridtspartiet, er en genfremsættelse af partiets forslag fra december sidste år, og det drejer sig om lægekonsulenternes rolle i pensionssager i kommunerne.
Forslaget bygger for så vidt på en forkert forudsætning, nemlig den forudsætning, at lægekonsulenterne kan spille en aktiv rolle, når det drejer sig om at være pensionsmyndighed, altså at indstille til pension.
Det er fuldstændig rigtigt, at der har været en debat om, hvorvidt lægekonsulenterne faktisk påtager sig den rolle ude omkring i kommunerne
, når man sidder og skal diskutere, hvem der skal have pension.
Men det er altså en forkert rolle, hvis de giver en aktiv indstilling.
Jeg synes, det er vigtigt at fastholde, at det altså er kommunen, der er den ansvarlige pensionsmyndighed, og lægekonsulenterne kun er det, vi har kaldt oversættere, netop for at understrege, at de ikke har en selvstændig rolle at spille.
Debatten om lægekonsulenterne har ført til, at jeg skrev
ud til samtlige kommuner sammen med kommunernes formand, Evan Jensen, for at præcisere, hvad der er lægekonsulenternes rolle og øvrigt også speciallægernes rolle i pensionssagerne. Derfor mener jeg også, at det forslag, som Fremskridtspartiet kommer med, er skudt ved siden af, fordi det altså tager udgangspunkt i den rolle, som lægekonsulenterne ikke har.
Det betyder til gengæld ikke, at hele forløbet omkring pensionstilkendelser fungerer perfekt.
Jeg mener, der er forskellige problemer i vores pensionssystemer - det er jo også derfor, vi har haft et pensionsudvalg nedsat - og det er baggrunden for, at jeg arbejder med henblik på at lave et lovforslag til efteråret, der vil komme med en revision af vores pensionslovgivning.
Noget af det, vi vil se på, vil også være hele processen omkring det at få tildelt en pension.
Jeg vil lige sige, at pensionsudvalget havde to dele i sin rapport.
Den ene gik på hele forløbet inden selve tilkendelsen, og det er allerede gennemført i kraft af den nye sociallovgivning, der træder i kraft til sommer.
Her er der også et forbedret forløb, når det drejer sig om det forløb, der fører frem til selve pensionstilkendelsen.
Else Marie Mortensen (S), 1998-04-23:
Jeg skal ikke opholde mig særlig længe ved dette forslag, der, som socialministeren også var inde på, er en genfremsættelse, og da forslaget blev grundigt behandlet ved den seneste førstebehandling, vil jeg i første omgang tilslutte mig socialministerens kommentarer. Som det også fremgik, da vi førstebehandlede forslaget sidste år, er vi sådan set ikke uenige i den problematisering, der ligger i lovforslagets tekst, men vi kan ikke tilslutte os de løsningsforslag, som forslagsstillerne lægger op til.
Vi mener ikke, det er de løsningsforslag, der skal bruges i forhold til problematiseringen.
Vi mener måske endda, det vil trække den forkerte vej.
Vi er faktisk meget tilfredse med, socialministeren har præciseret lægekonsulenternes rolle ved behandlingen af borgernes ansøgninger om eksempelvis pension i den skrivelse, der er tilgået kommunerne i december måned sidste år.
Der har i øvrigt også, som det fremgår af socialministerens skrivelse, været utrolig mange misforståelser om lægernes opgaver og kompetencefordelingen i pensionssager.
Jeg synes, socialministerens fremstilling af lægekonsulenternes rolle som oversættere eller som en form for tolke i forbindelse med at få præciseret, hvad indholdet i speciallægernes erklæringer er i forhold til den egentlig tilkendende kompetente myndighed, er en nem og overskuelig måde at fremstille lægekonsulenternes rolle på
, så det må have ryddet en masse misforståelser af vejen.
Med hensyn til bemærkningerne om, at pensionsansøgerne skulle have mulighed for at kende navnene på lægekonsulenterne: Det har de allerede i dag efter den almindelige offentlighedslovs bestemmelser om partsindsigt.
Og med hensyn til at lægekonsulenterne skulle i egentlig konsultation ved samtlige pensionsansøgninger, mener vi, som der også blev argumenteret med ved sidste førstebehandling, decideret vil trække den forkerte vej.
Begrundelserne i afgørelserne, hvis lægekonsulenterne bidrager med egentlige begrundelser, der bliver taget ad notam, hvis lægekonsulentens indstilling har væsentlig betydning og indflydelse på pensionsnævnets afgørelse, vil skulle medsendes i den skriftlige afgørelse, men som sagt er det en misforståelse, at det er deres rolle.
Og med hensyn til aktindsigten mener vi i Socialdemokratiet ikke, der er behov for at udvide adgangen, efter at vi har fået præciseret forholdene og beskrivelserne i Socialministeriets brev.
Erik Larsen (V), 1998-04-23:
Jeg vil gerne på Venstres vegne sige, at det forslag, som Fremskridtspartiet her genfremsætter, dækker over et problem, som vi har arbejdet med i temmelig lang tid, nemlig lægekonsulenternes rolle i forbindelse med tilkendelse af førtidspension.
Jeg tror, at de fleste medlemmer af Socialudvalget har fået en lang række eksempler på, at lægekonsulenterne har overtrådt deres kompetence i de situationer, og derfor vil jeg gerne starte med at sige, at jeg synes, det er godt, at vi igen får en drøftelse af det her område.
Efter min opfattelse og Venstres opfattelse har vi brug
for at få nogle præciseringer.
Vi har også brug for måske at få nogle ændringer af gældende tilstande, der kan sikre borgernes retssikkerhed på dette område.
Jeg er af den opfattelse, at punktet i beslutningsforslaget om større skriftlighed måske kunne være en af flere veje til at sikre
den retssikkerhed for borgerne.
Men jeg er enig med den tidligere ordfører og også med socialministeren i, at det, vi ikke må, er at komme i en situation, hvor vi via forsøg på at give borgerne en større retssikkerhed giver lægekonsulenterne en kompetence, som de efter min opfattelse ikke bør have.
Så punkt 2 i forslaget er jeg bange for vil give lægekonsulenterne en kompetence, som de ikke skal have.
Det er jo sådan, at hverken speciallæger eller lægekonsulenter er de eneste, der har indflydelse og skal have indflydelse på pensionsindplacering.
Der er jo mange andre forhold, som i det samlede billede skal vejes i disse sager, og derfor må vi passe på, at vi ikke i vore bestræbelser på at sikre og forbedre retssikkerheden for pensionsansøgere giver nogle af instanserne en kompetence, som ikke skal være der.
Jeg vil opfordre til, at Folketingets partier bredt tager en drøftelse af denne problemstilling, der er med til at sikre borgerne en bedre retsstilling i pensionssagerne, og at vi bredt prøver at finde den rigtige løsning.
Vi mener ikke, at beslutningsforslaget her er det helt rigtige værktøj, men vi vil gerne deltage i udvalgsarbejdet i bestræbelserne på, om vi politisk kan finde sammen om en model, der sikrer de hensyn, som forslaget faktisk prøver på at gøre noget ved.
Så Venstre vil være positiv i udvalgsarbejdet, men vi kan ikke støtte forslaget i den form, det foreligger her.
Jens Heimburger (KF), 1998-04-23:
Det Konservative Folkeparti kan ikke støtte beslutningsforslaget, men vi er sådan set enige i målsætningen om øget retssikkerhed i sagsbehandlingen af erstatnings- og pensionssager.
Det kan vi kun finde sympatisk.
Reglerne om lægekonsulenterne er egentlig ret klare.
Lægekonsulenterne skal, som det har været nævnt af flere, varetage funktionen som tolke for revalidering- og pensionsnævnets medlemmer.
Vi vil også meget gerne indgå i et arbejde i udvalget, hvor man ser på, om den rolle, som lægekonsulenterne har, virkelig bliver efterlevet, eller om den nogle steder bliver misfortolket eller måske ligefrem misbrugt.
Så vi indgår naturligvis i det arbejde, men kan ikke støtte beslutningsforslaget.
Inge Refshauge (DF), 1998-04-23:
Dansk Folkeparti finder det fint, hvis vi kunne nå derhen, at lægekonsulenterne bliver uafhængige af kommuner, forsikringsselskaber m.v., f.eks. ved at Lægeforeningen, som det er nævnt i bemærkningerne til beslutningsforslaget, udnævner konsulenterne, når der er brug for uvildig bistand.
Som det er nu, er lægekonsulenterne i et alt for tæt afhængighedsforhold til f.eks. kommuner, Arbejdsskadestyrelse og forsikringsselskaber, ikke mindst grundet løn og honorarer.
Vi mener, at lægekonsulenterne udelukkende skal fungere som vejledere omkring speciallægeerklæringer i pensionssager over for f.eks. kommunernes pensionsnævn.
At der så er tilfælde, hvor lægekonsulenter f.eks. hyret af forsikringsselskaber går forsikringsselskabernes ærinde, ved vi, og det er ikke patienternes ve og vel, de vil.
Det finder vi i Dansk Folkeparti uheldigt og vil gerne have dette ændret.
Forslaget, som det ligger, er rimeligt, men der er enkelte justeringer, der skal foretages, og det går vi positivt ind i arbejdet omkring.
Anders Samuelsen (RV), 1998-04-23:
I den nuværende ordning for lægekonsulenter er der ikke givet bemyndigelse til, at de kan træffe afgørelser om tildeling af førtidspension.
Lægekonsulenterne skal blot bistå myndighederne med vurderinger af helbredsmæssige forhold i en sag.
Lægekonsulenterne kan altså ikke underkende en speciallæges vurdering, og sådan skal det også være.
Herudover er otte kommuner med i et projekt om god sagsbehandling på førtidspensionsområdet, og projektet skulle gerne lede til en sikring af bedre kvalitet i kommunernes sagsbehandling.
I Det Radikale Venstre ser vi i hvert fald frem til, at forholdene bliver bedre, end det ser ud til at de er i øjeblikket.
Og så foreslår vi, at emnet tages op igen i forbindelse med en overordnet revision af pensionslovgivningen.
Det Radikale Venstre kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget.
Jette Gottlieb (EL), 1998-04-23:
Enhedslisten er af den opfattelse, at forslaget, som jo er en genfremsættelse, er et fornuftigt forslag, selv om det på ingen måde tager højde for alle de problemfelter, der er på området.
Men det kommer i hvert fald ud i nogle af de hjørner, som vi synes det er vigtigt at arbejde med i Socialudvalget.
Læger har indflydelse på mange områder, der omhandler almindelige menneskers dagligdag, ikke mindst inden for den offentlige forvaltning på alle niveauer, f.eks. på førtidspensionsområdet osv.
Men de har jo også stor indflydelse på forsikringsområdet inden for nævn og råd og foreninger og pensionskasser osv.
Det er de forskellige offentlige instanser og private foreninger m.m., der selv udpeger de lægekonsulenter, som de mener at have brug for, samt de speciallæger, som de sender patienterne til undersøgelse hos.
Og udvælgelsen af lægekonsulenter og speciallæger sker i lukkede kredsløb, hvor en læge kan anbefale en anden læge til et konsulentjob eller til at udarbejde en speciallægeerklæring, men det kan også ske ved, at lægen anerkendes af systemet.
Der findes ikke én offentlig, privat eller kollegial instans, der udvælger læger til forskellige konsulentjob.
Men man kunne f.eks. indføre en offentlig autorisationsordning af de læger, der skal være konsulenter eller udarbejde speciallægeerklæringer. Vi synes også, det skal være muligt at udskifte en speciallæge, hvis der er uenighed.
For at undgå problemer med uvildigheden bør sagkyndige lægeerklæringer ikke indhentes af sagens parter, for den pågældende patient eller de instanser, der modtager afgørelsen, kender ikke den læge, der udtaler sig, eller hans forudsætninger eller faglige baggrund for at udtale sig i den pågældende sag, og en speciallægeerklæring bør altid bygge på en personlig og grundig undersøgelse af patienten.
Lægekonsulentens indstilling bør ud over diverse journalmaterialer og erklæringer bygge på en personlig samtale med patienten, og udtalelsen fra lægekonsulenten må være skriftlig og sendes til den patient, som den omhandler.
Og der skal være mulighed for at få ændret fejl og udsagn i den, for der er alt for mange eksempler på, at fejl og udsagn bare er gået videre i systemet, og de skal kunne rettes, inden der træffes afgørelser i sagen.
Også erklæringer fra speciallæger skal sendes til udtalelse hos patienten, inden afgørelsen træffes.
Og visse spørgsmål, skal lægerne absolut ikke udtale sig om, f.eks. vedrørende borgerens pensionsret.
Dette kunne også opnås ved en praktisk koordinering, som det kendes på andre områder.
I tilfælde af, at der foreligger to eller flere lægesagkyndige udtalelser, der er i modstrid med hinanden, prioriterer man ofte uden hensyn til indholdet.
Det synes vi er uacceptabelt, for lægekonsulentens eventuelle sympati for instansen, arbejdsgiveren eller systemet frem for for patienten medfører nogle retssikkerhedsmæssige problemer, som der må gøres noget ved.
Men vi støtter som sagt forslaget.
Tove Videbæk (KRF), 1998-04-23:
Dele af dette beslutningsforslag kan Kristeligt Folkeparti støtte, for desværre har der været eksempler på, at personer der har søgt pension, forsikringserstatning eller lignende, har fået en totalt irrelevant udtalelse fra en lægekonsulent, der enten var tilknyttet den pågældende pensions- eller forsikringsvirksomhed eller den pågældende myndighed.
I flere tilfælde har lægekonsulenter udtalt sig i direkte modstrid med udtalelser fra personens egen læge og speciallæger, der har haft personen i konsultation eller behandling og ved, hvad personen kan eller ikke kan.
Og når en person mener, at en udtalelse fra en lægekonsulent strider mod virkeligheden, og vedkommende gerne vil undersøge baggrunden for udtalelsen, viser det sig ofte, at det er totalt umuligt.
Personen kan ikke få aktindsigt og dermed finde ud af, hvad lægekonsulenten har lagt til grund for sin beslutning, skønt den er i modstrid med speciallægers udtalelse.
Vi støtter forslaget om, at man i det mindste skal kunne få aktindsigt, således at man har mulighed for at finde ud af, hvad der er foregået i sagen, og vi ser frem til et konstruktivt samarbejde omkring beslutningsforslaget.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-04-23:
Jeg tror som socialministeren, at man har fået lidt galt fat om foden med hensyn til lægekonsulentens virke.
Nu er det ikke så længe siden, at lægekonsulentens funktion var oppe til debat i dagspressen, og spørgsmålet var jo dengang, om kommunen kunne tilsidesætte lægekonsulentens anbefaling af størrelsen af pensionen.
Det var det, det drejede sig om, altså graden af invaliditet.
Det resulterede så i en afklaring fra socialministeren, der slog fast, at det var Socialudvalget og ikke lægekonsulenten, der tilkendte pension.
Og hermed slog ministeren så også fast, at det ikke er den lægelige opfattelse af invaliditetsgraden, der afgør, hvilken pension der tilkendes.
Det havde jo også været mest logisk og i tråd med den øvrige udvikling på området, hvis man i højere grad havde lyttet til det, der blev foreslået i Pensionsudvalgets anden rapport, fra maj 1996, hvor man endelig havde taget sig sammen til at få udskiftet erhvervsevnekriteriet med et meget mere forståeligt funktionsevnekriterie.
For der er et problem med divergensen mellem patientens opfattelse af hans rolle og den faktiske situation, og der er også problemer med hensyn til oplysninger til den, der søger, og der er problemer med hensyn til åbenhed, og endelig ved jeg, at der er problemer med flaskehalse i systemet.
Og det trækker så afgørelserne unødigt i langdrag.
Så jeg synes, det er udmærket at få vendt forslaget i udvalget.
Tove Videbæk (KRF), 1998-04-23:
Kristeligt Folkeparti kan gå helt og fuldt ind for intentionerne i dette beslutningsforslag, nemlig at sikre at børn i daginstitutioner som vuggestuer, børnehaver m.v. samt børn, der passes i skolefritidsordninger og på fritidshjem, har et sundt og sikkert fysisk miljø.
Vi synes, det er en god idé at samle bestemmelser om sikkerhed og sundhed for børn i ét regelsæt, så der bliver overskuelighed.
Vi synes også, det er en god idé at opstille og lovfæste regler vedrørende sikkerhed og sundhed i alle typer institutioner.
Vi synes også, det er godt, at der sikres et uvildigt og effektivt tilsyn med sikkerheden og sundheden i daginstitutionerne.
Endelig støtter vi også, at der iværksættes tiltag, der kan styrke forældrebestyrelsernes engagement i institutionerne.
Den forbedrede børnepasningsorlov blev indført den 1. januar 1994, og allerede i slutningen af 1994 havde 50.000 familier valgt at gå på børnepasningsorlov.
Ordningen var en bragende succes, og familierne trivedes med den.
Lige så snart Kristeligt Folkeparti var ude af Folketinget, blev tilskuddet til ordningen via finansloven for 1995 nedsat, først til 70 pct. og derefter til 60 pct., med det resultat, at der nu kun er 19.000 familier, der har råd til at holde børnepasningsorlov med det deraf følgende stadige pres på institutionerne og 11.000 børn på venteliste. En af Kristeligt Folkepartis ideer til at skaffe bedre plads og bedre fysiske forhold i børneinstitutionerne er en genoprettelse af ydelsen til 80 pct. til familier på børnepasningsorlov.
En anden idé er Kristeligt Folkepartis columbusæg, der siger, at pengene skal følge barnet.
I dag er det sådan, at forældre i 30-40 ud af 275 kommuner kan få tilskud til privat pasning af deres børn.
De kan få tilskud til at betale nabo, bedsteforældre, en ung pige, eller hvem man nu vil, for at passe deres børn.
De eneste, der ikke kan få pengene, er forældrene selv. I dag får alle familier, som har børn i dagsinstitutioner, et direkte tilskud på mellem 50.000 og 100.000 kr. pr. år.
De familier, som selv passer deres børn, går glip af dette tilskud.
Vores idé er, at alle børnefamilier i Danmark skal behandles ens og have de samme muligheder og ydelser.
Hver enkelt familie mener vi bør have et reelt frit valg.
Og disse ideer, tror vi, vil lette presset på institutionerne betragteligt.
Så vi er enige i intentionerne bag forslaget, men vi er ikke helt enige i de ting, der skal iværksættes.
Vi ser alligevel frem til et godt og konstruktivt arbejde med B 9 i udvalget.