Helle Sjelle (KF), 2002-05-21:
I Det Konservative Folkeparti prioriterer vi bæredygtig udvikling højt.
Vi mener, det er vigtigt, at de kommende generationer overalt i verden gør økonomiske og sociale fremskridt, samtidig med at naturen tilgodeses gennem miljømæssig bevarelse og forbedringer.
En sådan bæredygtig udvikling kræver et globalt samarbejde om globale løsninger.
Danmark må gå aktivt og helhjertet ind i det arbejde.
Vi har alle et medansvar for, at vi får en bedre verden.
Derfor er det også med tilfredshed, vi noterer os statsministerens positive tilkendegivelse af, at regeringen er stærkt optaget af at sikre et godt resultat og en global aftale i Johannesburg i september.
Det er imidlertid vigtigt for os Konservative at tilkendegive nogle klare prioriteter i forhold til den bæredygtige udvikling.
Vi oplever, at der i høj grad er sat lighedstegn mellem miljø og bæredygtig udvikling.
Det er et vigtigt mål, men det er bare ikke nok.
Vi ønsker at sikre, at der i lige så høj grad lægges vægt på økonomiske og sociale forbedringer af levevilkårene i verdens fattigste lande.
Miljøet står som regel ikke øverst på listen over de problemer, udviklingslandene opstiller som de største, selv om de spiller en stor rolle for dem.
Ulandenes centrale problemer er oftest betinget af sult og undertrykkelse, fattigdom og manglende vækst.
, før deres økonomiske og sociale vilkår er tålelige.
Vi kan ikke forvente, at mennesker, som ikke ved, om de har føde nok til vinterhalvåret, dyrker deres jord økologisk, at syge mennesker, der ikke kan få lægehjælp, bekymrer sig om CO2-udslippet, at mennesker, der lever i et brutalt og retsløst diktatur, går på gaden og demonstrerer mod regeringens energipolitik.
Med andre ord giver det ikke mening at tale om bæredygtig udvikling, uden at vi arbejder for, at de basale sociale, økonomiske og retsstatslige forhold er rimelige.
Derfor må en bæredygtig udvikling ikke udvikle sig til at blive en spændetrøje af f.eks. miljøkrav for lande, som lider under sult og fattigdom.
Vækst og velfærd er efter vores opfattelse forudsætningen for bæredygtighed, for miljø koster også penge.
Vi skal derfor sikre fri- og samhandel med tredjeverdenslande.
Der blev taget et stort skridt i den rigtige retning med WTO's handelsrunde i Doha, hvor udviklingslandene deltog aktivt i formuleringen af de internationale spilleregler for frihandel.
Frihandel kombineret med internationale spilleregler er vejen til mere sundhed, rigdom og social velfærd, men frihandel kan kun gennemføres, hvis der er en klar politisk vilje til det, og den kan ikke tages for givet.
Forudsætningen for en social og økonomisk bæredygtig udvikling er inddragelse af civilsamfundet og erhvervssektoren.
Erhvervslivets engagement forudsætter imidlertid demokrati, respekt for vore menneskerettigheder og god regeringsførelse.
Her er det vigtigt at slå fast, at udviklingslande selv anerkender, at ansvaret for god regeringsførelse er deres eget, at de er selv indstillet på at tilvejebringe
politisk stabilitet, respekt for grundlæggende rettigheder, indførelse af retsstatsprincipper og demokrati for at tiltrække investeringer og bane vejen for en bæredygtig økonomisk udvikling. Men det er selvfølgelig vigtigt, at vi konstant iagttager udviklingen i de lande og minder dem om deres forpligtelser, for det er indlysende, at det er betingelser, vi skal stille for den hjælp, vi yder.
Vi ser med stor forventning frem til verdenstopmødet i Johannesburg til efteråret, fordi det her vil være muligt at påbegynde en proces, som med tiden skal bringe os frem til en realisering af de målsætninger, vi har sat om en bæredygtig udvikling, økonomisk, socialt og miljømæssigt.
Vi ser frem til, at der med politisk vilje bliver skabt frihandel til fremme af vækst og velfærd i tredjeverdenslande.
Men gode råd og politisk vilje er jo ikke nok.
Vi har fra Danmark altid ydet et godt bidrag; det skal vi naturligvis fortsætte med, samtidig med at vi arbejder for, at bistanden fra verdens rigeste lande som minimum, minimum, udgør 0,7 pct. af BNI.
Både Danmark og langt de fleste andre velstillede lande ved, at de ikke på lang sigt kan sikre deres egen velfærd uden at være med til at sikre resten af verdens.
Eller som FN's generalsekretær, Kofi Annan, tidligere har udtrykt det: Vi lever i én verden, ikke to; vi har således et ansvar alle sammen - alle sammen - for verdens fremtidige udvikling.