Peter Duetoft (CD), 1999-02-11:
Det er noget, der bliver afregnet på næste valgdag, og det må man jo så forholde sig til.
Men jeg synes, debatten i dag i alt fald afspejler én ting: at vi på et eller andet tidspunkt må finde ud af, hvad valgløfter og hensigtserklæringer er for noget, for ellers får vi faktisk nok denne her debat, hver eneste gang der har været valg.
Altså, i al stilfærdighed - og jeg skal ikke gå ind i den dér med, at der skal være 90 mandater bag, for at man kan klandres for et egentligt valgløftebrud - er sandheden ikke, at samfundet ændrer sig så hurtigt, spørgsmålene deroppe ændrer sig så hurtigt, så man stort set et års tid efter hvert eneste valg vil være i stand til at påstå, at en regering har gjort noget andet end det, den sagde i valgkampen?
Lad mig give to eksempler: Jeg husker godt, hvad alle partierne rendte rundt og sagde i valgkampen i 1988 op til NATO-valget.
Men de sagde altså ikke det samme i 1989
, da Muren faldt.
Eller tag oliekrisen i 1973, var det ikke rimeligt, at dens pludselige opkomst gjorde, at man var nødt til at tage nogle andre standpunkter?
Jeg tror, vi må erkende og også forklare vælgerne, at hensigtserklæringerne og grundholdningerne er det, man skal stemme efter; at man må sige: Vi stemmer på nogle mennesker, vi stoler på, på nogle partier, hvis grundholdning vi deler, og så er de partier nødvendigvis ansat - var jeg ved at sige
- indsat her i Folketinget til at træffe beslutninger, efterhånden som samfundet udvikler sig.
Vi har ikke et statisk samfund, det ændrer sig hurtigere og hurtigere,
og derfor er det umuligt at sige, at det, der er sagt i en valgkamp, også skal holde ord til andet. Vi synes, at der skal være samling i Folketinget.
Man kunne godt frygte, at den debat, der har været i dag, er med til at grave grøfter, og jeg må da indrømme, at den noget sure tone, der har været en gang imellem, ikke rigtig er min kop te. Jeg er glad for én ting, og det er, at Enhedslisten måtte erkende, at CD i hvert fald har fået opfyldt ét valgløfte. Og det var, da man tidligere i debatten sagde, at nu var det jo sådan, at de samarbejdende partier bare bunkede sig sammen, sådan så Venstre og De Konservative og Socialdemokraterne jo lavede forlig efter forlig og lignede hinanden.
Det var jo som talt ud af en CD'ers hjerte.
For en CD'ers hjerte er jo netop, at Socialdemokrater og borgerlige skal samarbejde, fordi det er det, der giver stabilitet i samfundet.
Og netop for at forebygge grøftegravningen er vi selvfølgelig tilfredse med den vedtagelse, som vi selv er medforslagsstiller til, for den er fremadrettet, den taler om det meget, efter vores opfattelse, centrale, nemlig at der skal være et bredt samarbejde.
Og for at forebygge enhver misforståelse, så opfatter vi det brede samarbejde, det, som vedtagelsen lægger op til, som det samarbejde, der var
omkring finansloven, altså de fire borgerlige partier og regeringen.
Det andet er, at den taler om nogle konkrete problemer, der skal løses.
Men jeg vil da gerne understrege, at jeg er meget tilfreds med, at der hverken udtrykkes mistillid eller udtrykkes kritik eller udtrykkes en eller anden karaktergivning af regeringen.
Det var meget væsentligt for os, at det ikke kom med i denne debat, for vi synes ikke, den hører hjemme her, og vi synes, at Folketinget skal beskæftige sig med de problemer, der er i samfundet, i stedet for at rende rundt og give karakterer til hinanden.
Vi har, som jeg sagde tidligere, ikke peget på denne her regering; vi førte valgkamp på en anden regering.
Men det er altså en god gammel CD-skik, at enhver regering i dette land skal have fairplay, at vælgerne har sammensat et Folketing, der udmønter sig i en regering, og den regering er vores regering, det er landets regering, det er den, der skal styre.
Så kan en regering selvfølgelig gøre noget så dumt, så selv vi reagerer.
Men det er jo heldigvis sjældent, vi ser det.
Og det er ud fra synspunktet om, at det værste, der kunne ske i dansk folkestyre, da ville være, at vi fik et politisk system, der ligner det i andre lande, hvor man har en regeringskrise og valg og nye regeringer, og hvad ved jeg, hvert andet år, eller hvert halve år, eller hver tredje måned, eller hvad det nu er i nogle lande.
Den bedste gave, Folketinget kan give både erhvervslivet og velfærdssamfundet, er, at vi har politisk stabilitet.
Og politisk stabilitet er, at en regering kan få lov til at arbejde efter et valg og i en længere periode.
Og det er den indfaldsvinkel, vi har.
Derfor er vi tilfredse med, at vedtagelsen har den formulering, den har.
Jeg er lidt ked af naturligvis, at regeringspartierne har valgt ikke at støtte den, det er klart.
Jeg opfatter den som et klart signal om et ønske om et samarbejde med regeringen, men vi må jo så bevise på en anden måde, at det kan komme.
Jeg håber så ikke, at det er en afvisning af den tanke, der ligger i afvisningen af vedtagelsen, men at det mere eller mindre er diskussioner om enkeltord i vedtagelsen, der er spørgsmålet.
Jeg er glad for, at hr. Kim Behnke nævner alle disse valg.
Jeg kunne så lave en anden sammenligning og sige, at netop i de år, hvor der var valg hvert andet år, gik Danmarks økonomi og det danske samfund ned ad bakke,
mens det i de perioder, hvor der har været langt mellem valgene, faktisk har været sådan, at der har været fremgang.
Jeg tror i meget høj grad, at det også skyldes, at der har været politisk stabilitet, så mennesker har turdet vove noget, turdet løbe en risiko, turdet investere.
Jeg tror, der er en sammenhæng dér, og derfor synes jeg egentlig, at det var et godt bevis på, at vi altså ikke skal have valg hvert andet øjeblik.
Så vil jeg gerne sige til hr. Søren Søndergaard - nu skal jeg nok lade være med at blive polemisk og sige, jeg vil hellere samles omkring varm luft end kold luft, og jeg derfor er glad for, at der bliver samling om midten, og at CD da også er dér - at det bekymrer mig for så vidt ikke, at der er forskellige fortolkninger af en vedtagelse, for det er der jo altid, og hr. Søren Søndergaard har også været med til at lave gammeldags dagsordener, hvor der er forskellige fortolkninger. For mig er det centrale i denne vedtagelse for det første, at det er et bredt samarbejde omkring de partier, der støttede finansloven, altså borgerlige og socialdemokrater i samarbejde.
Det er det ene.
Og det andet, der er væsentligt, er, at den vedtagelse gør op med tanken om, at man skal klare betalingsbalancen via nedskæringer og besparelser, og hvad ved jeg.
Den understreger, at betalingsbalancen skal klares ved at sætte produktionen i højsædet og gøre det muligt.
Det er for os en væsentlig linje, at det er den positive måde.
Vi skal forsøge at skaffe de penge, vi skal bruge, og ikke skære ned og gøre os til et afstumpet samfund.
De to meldinger er væsentlige. Nu har jeg ikke tid til det, men jeg kunne faktisk godt også komme med et par kommentarer til en række af de andre ord, der er her i forslaget, hvor vi i praksis fortolker den anderledes end andre af de partier, der er med, men hvor alle vil lægge forslag frem i bunke, og så må vi jo se, hvad flertallet kan bære.
Til hr. Frank Aaen: Ideologi er noget møg.
Ideologi hører ikke hjemme i det danske samfund i den forstand, som hr. Frank Aaen ønsker det.
Der skal ikke være større spændvidde, der skal ikke være flere slagsmål i Folketinget politisk, end der er i det danske samfund.
Folketinget skal afspejle det danske samfund, og det danske samfund er ikke et ideologisk klassekampskæmpningssamfund.
Det danske samfund er et samarbejdssamfund.
Det foregår på arbejdspladserne.
Det foregår overalt.
Det foregår i foreninger, og det foregår i hele det danske samfund, at mennesker står sammen.
Det er det, det danske samfund er blevet stærkt af.
Det er det, velfærdssamfundet er blevet skabt af.
Det er det, den økonomiske fremgang, den høje materielle standard, vores profil også internationalt er blevet skabt af.
Derfor hører ideologi i den gammeldags hr. Frank Aaenske forstand ikke hjemme i det danske samfund, for danskerne vil ikke have det.
Det kan vi jo heldigvis også se, for de ideologiske partier, der virkelig slår sig for brystet og kommer med fanerne og alt det her i tide og utide, er ikke så store her i Folketinget.
Folketinget skal afspejle befolkningen.