Sonja Mikkelsen (S), 2000-12-05:
I indledningen gør forslagsstillerne opmærksom på, at det overordnede formål er at tilskynde til adoption frem for kunstig befrugtning.
I anden række nævnes herefter hensigten
Forslagsstillerne har ikke taget stilling til, om vi skal have betaling på de offentlige sygehuse for kunstig befrugtning, eller om vi skal forhøje adoptionstilskuddet.
Det skal regeringen finde ud af gennem forhandling med Folketingets partier.
Lad mig tage brugerbetaling først.
Som bekendt afviste regeringen indførelse af brugerbetaling på de offentlige sygehuse, herunder for kunstig befrugtning, da vi i foråret i år diskuterede forslag om ændringer i loven om kunstig befrugtning.
Det gjorde vi, fordi indførelse af brugerbetaling er et klart brud med princippet om, at det danske sygehusvæsen bygger på lige og betalingsfri adgang til sygdomsbehandling.
Argumentet om at indføre brugerbetaling følges ofte af et udsagn om, at barnløshed ikke er en sygdom i gængs forstand, men det holder vel ikke i virkeligheden.
Vi skal ikke give os til at dele sygdom op efter kriterier om alvorlighed: livstruende eller andet.
Den prioritering, der skal til i sundhedsvæsenet, skal ikke foregå ved at omdefinere sygdomsbegrebet.
Så kommer vi ud på en glidebane, hvor en meget snæver definition af sygdomsbegrebet nemt får konsekvenser for andre områder.
Jeg vil minde om, at diagnostik og behandling for en sygelig tilstand, der viser sig ved barnløshed, kan være meget sammensat, og det vil ikke under nogen omstændigheder være rigtigt at lade alle diagnostiske undersøgelser og behandlinger, der har at gøre med barnløshed, rykke ind i en betalingsklasse.
Afgrænsningsproblemerne er derfor store.
i forbindelse med kunstig befrugtning i det offentlige sygehusvæsen.
Og jeg vil også gøre opmærksom på, at der skal bruges medicinske præparater i forbindelse med kunstig befrugtning, og de betales jo af kvinden selv inden for det sædvanlige sygesikringstilskudssystem.
Den anden mulighed for at sidestille adoption med kunstig befrugtning, hvis man overhovedet kan finde ud af, hvad det dér med at sidestille betyder, ja, det er jo at nedsætte egenbetalingen for udenlandske adoptioner ved at hæve adoptionstilskuddet.
Udenlandske adoptioner, hvor en formidlende organisation medvirker, medfører nogle omkostninger.
Først og fremmest er der udgifter til organisationen, og disse udgør i gennemsnit 72.000 kr.
Adoptionstilskuddet fra staten udgør ca. 35.000 kr., så i udgangspunktet udgør adoptanternes nettoudgift i gennemsnit ca. 37.000 kr.
Efter et løst overslag vil statens samlede omkostninger blive mellem 20 mio. kr. og 30 mio. kr., hvis vi fordobler adoptionstilskuddet.
Der er ikke afsat midler på finanslov 2001 til dette formål.
Og det har heller ikke været et tema i finanslovforhandlingerne.
Formålet med beslutningsforslaget skulle være at få flere til at vælge adoption.
Ved at sætte en pris på kunstig befrugtning, der nærmer sig det, en adoption koster, er det så tankegangen, at folk vil vælge adoption, eller man skulle, ved at sænke prisen på adoption, få folk til at undlade behandling med kunstig befrugtning.
Vi ved jo - og det siger forslagsstillerne også - at mange par først forsøger sig med kunstig befrugtning for så først senere, hvis det er nødvendigt, at fortsætte med adoption.
Men det er ikke nødvendigvis et udtryk for, at folk vælger den ene løsning frem for den anden af økonomiske grunde.
Der er ingen tvivl om, at det for parret, der ønsker sig et barn, men ikke kan få det ved egen hjælp, er et meget relevant spørgsmål at tage stilling til, men det er også et meget følsomt spørgsmål.
Og vi kan konstatere, at de fleste vælger først at forsøge sig ved hjælp af kunstig befrugtning.
Regeringen afviser altså brugerbetaling i vort sygehusvæsen, også når det gælder kunstig befrugtning, og regeringen har heller ikke aktuelle muligheder for at øge støtten til adoptionsforældrene.
Derfor kan regeringen ikke anbefale beslutningsforslaget.