runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1998-12-08:
Til fru Jette Gottlieb vil jeg sige, at vi har været meget betænkelige ved at ophæve særreglen for de kommende 50-54-årige.
Derfor er det selvfølgelig et emne, der har været diskuteret grundigt under de drøftelser, vi har haft
forligspartierne imellem, og på baggrund af den drøftelse tør vi i dag godt risikere, at denne særregel forsvinder af tre grunde: For det første er det blevet tydeliggjort, at det er et meget beskedent antal, det drejer sig om.
Der er formentlig i størrelsesordenen 600 i øjeblikket i den nuværende aldersgruppe, som er omfattet af særreglen.
For det andet bliver der sat en meget stærkere indsats i udsigt over for den pågældende befolkningsgruppe; alene det, at aktiveringen bliver fremrykket til efter 1 år, har sin betydning.
Og her tæller så i øvrigt også det ændringsforslag med, som drejer sig om dem, der først kommer ind under de nye bestemmelser, og som bliver fanget op.
Og endelig for det tredje er der jo også med det her, når det bliver vedtaget, gennemført en regel om, at de pågældende, hvis det skulle gå galt, har muligheden for at bevare retten til efterløn. Derfor kan vi forsvare at gennemføre det i den form, som det vil få nu.
Ole Vagn Christensen (S), 1998-12-08:
Hr. Ole Sohn holdt en udmærket tale, hvor hr. Ole Sohn fremførte, at der var en række ting, som han mener ikke er blevet præciseret, og derunder nævnte han spørgsmålet om ændringen af puljejob til ordinære job.
Jeg mener, at det afhænger af arbejdsmarkedssituationen.
Hvis arbejdsmarkedssituationen er sådan, at man kan tage nye ind, og der kan skiftes ud, så kan man jo udmærket gøre det på den måde, at de så kan bliver erstattet med mere ordinære job.
Det andet, hr. Ole Sohn snakkede om, var det her omkring rotationsordningerne.
Jeg må sige, at jeg finder ikke, at det ikke kan lade sig gøre, også selv om der i og for sig ikke er nogen pligt, for det hænger jo sammen med, om arbejdsmarkedet er i den situation, at man faktisk er derhenne, hvor man kan sige, at det her er fornuftigt for den udvikling, der skal være, og det vil sige den udvikling, som man har sammen.
Men jeg må jo her understrege, at vi er i den situation, at der er en aftale, og den forpligter alle tre parter, og hvis vi skal til at kigge på den forpligtelse efterfølgende, jamen så er der jo et instrument.
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-12-08:
Jeg tror nok, jeg forstår, at der er nogle fordele ved at komme med i sådan et snævert valutarisk samarbejde.
Selvfølgelig, jeg er helt enig i, at der er nogle ting at opnå.
Det, som jeg bare synes kunne være så spændende, var, om tilhængerne kunne se sådan nogle enkelte risici og ulemper ved det i stedet for bare lige at konkludere facit, altså den dér bundstreg, som gør, at vi så siger ja.
Andre kommer altså til en anden bundstreg, der siger nej.
At vi sådan ligesom kunne finde ud af, at der altså er noget på debet- og kreditsiden for alle parter.
Men det er der ingen, der har nævnt endnu.
Jeg har altså dårlige erfaringer med de spørgsmål, jeg stiller her, og nu desværre også med Venstres svar.
Det er ikke nogle småting med, at der er nogle smådirektiver, som vi ikke rigtig kan lide.
Det lever vi jo med, og det er jeg helt enig i.
Jeg vil meget gerne leve med nogle smådirektiver, som jeg ikke kan lide, for at nå nogle overordnede mål.
Jeg ville bare så gerne, om man ligesom kunne indse, at der er nogle problemer.
Vi er ved at blive indrulleret i et sådant samarbejde, hvor vi trods alt fastlåser den ene af de justeringsskruer, man har i den økonomiske politik.
Den mister vi altså muligheden for at bruge.
Kunne man ikke være bekymret over, at tyskerne åbenbart vil have mere indflydelse i Den Europæiske Centralbank, end vi synes om, og at de åbenbart er lidt mere inspireret af økonomen Keynes, som vi i øvrigt havde dårlige erfaringer med i 1970'erne, end vi synes om? Jeg vil gerne medgive, at det ville have været en stor fordel for os i dag, hvis vi havde skullet opfylde konvergenskriterierne i 1970'erne, men sådan var det altså ikke.
Men er der slet ingen ulemper, som man kunne nævne?
Ole Sohn (SF), 1998-12-08:
Hr. Poul Erik Dyrlund burde måske lytte lidt mere efter, mens andre talte, for så ville han faktisk vide, at jeg brugte megen tid på at omtale de 50-54-åriges situation, og jeg sagde også, at det er en ringe trøst, at man som 50-54-årig på baggrund af de stramninger, som regeringen lægger an til, nu kan bryde ud af systemet.
Som en billig erstatning kan man få lov til af sin kontanthjælp, sin bistandshjælp, hvis man overhovedet kan få den, hvis man er berettiget til den, at betale det forhøjede kontingent.
Det er en ringe trøst.
Det er en kendsgerning, at der er nogle, der kan ryge ud.
Jeg har ikke sagt, at mange vil gøre det, det afhænger jo fuldstændig af beskæftigelsessituationen, og sådan har det været hver gang.
Men nu er problemet bare det, at der er ingenting, der tyder på, at beskæftigelsen fortsat stiger, og så er der mange, der kommer ud i problemer.
Til hr. Ole Vagn Christensen: Hvorfor fokuserer Socialdemokratiet så ensidig på, at der skal være forpligtelser for lønmodtagerne - de skal kunne ryge ud, hvis de afkorter dagpengeperioden, de skal kunne ryge ud af dagpengesystemet, selv om de er 50-54 år - mens der ikke er en stavelse, som forpligter arbejdsgiverne, hverken om uddannelse, personaleplanlægning, jobrotationsordninger eller en AER-ordning? Der er nogle gyldne hensigter, som man håber de lever op til, men hvorfor ikke lave gensidige forpligtelser, altså både forpligtelser for lønmodtagerne og tilsvarende forpligtelser for arbejdsgiverne?
Det har man ikke ønsket alene af den grund, at man skulle tilgodese sine nye samarbejdspartnere på den borgerlige fløj.
Vi kan jo lige så godt erkende det, sådan som det er.
Hvorfor siger Socialdemokratiet ikke tingene, som de er?
Ole Vagn Christensen (S), 1998-12-08:
Nu mener jeg, at vi skal snakke om tingene, som de ser ud, og det gør vi ikke ved at stå her og snakke om de 50-54-årige på den måde, som hr. Ole Sohn lægger op til.
Der er jo ingen 50-54-årige i dag i den gruppe, der på nogen måde kommer i klemme eller kan ryge ud.
Det er jo ikke det, der er situationen.
Det, der er situationen, er, at vi snakker om, at der skal gøres en særlig indsats for de 45-49-årige.
Og så må jeg også sige til det, som hr. Ole Sohn igen kommer frem med omkring forpligtelserne, at jeg synes, det er meget interessant.
Men hr. Ole Sohn er jo lige som jeg gammel fagforeningsmand og ved, at når vi har indgået en aftale,
så forventer vi, at alle parter lever op til den aftale, og sådan er det også med en trepartsaftale.
Lad os nu se, inden vi begynder at snakke om alt det fordærv og al den ulykke, det kan medføre, lad os da konstatere, om ikke der er vilje til også at leve op til det, man selv har været med til at forpligte sig til, i dette tilfælde også arbejdsgiverne.
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-12-08:
Man behøver vel ikke at være særlig synsk for at forudse, at vi i eftermiddag får præsenteret to slags partier her i Folketinget - og så Kristeligt Folkeparti.
Altså den ene slags partier er dem, der kun kan se fordele ved et ØMU-samarbejde, og den anden slags partier er dem, der kun kan se ulemper ved et ØMU-samarbejde, og så er der også Kristeligt Folkeparti, som egentlig gerne vil være med til at have en diskussion om tingene, og som måske stadig væk er lidt i tvivl.
Vi har nu konstateret, at hr. Jacob Buksti er enig med statsministeren og sandsynligvis også med økonomiministeren, og derfor vil jeg gerne spørge hr. Buksti: Er der kun fordele?
Kunne der også være en pris ved et medlemskab?
Er det det rene lykkeland?
Sådan lyder jo det, man får beskrevet.
Er der sådan indbygget en garanti mod økonomiske problemer, hvis man lever op til de her konvergenskriterier?
Hvad opstår der, hvis der er en gruppe lande, som mener, at de konvergenskriterier på et tidspunkt er for skrappe, eller nogen måske slet ikke formår med de hjemlige politiske flertal at leve op til dem osv.?
Hvor ligger risiciene?
Og er det ikke også trods alt et lille problem, at vi ved at melde os ind i ØMU'en giver afkald på et reguleringsinstrument, hvis situationen i Danmark udvikler sig mere positivt eller mere negativt end i de andre lande?
Det er trods alt sådan, at man har nogle økonomiske skruer at skrue på, og her får vi altså en af skruerne, en af knapperne, låst fast.
Kunne der ikke være enkelte problemer indimellem?
Ole Sohn (SF), 1998-12-08:
Jeg går da ud fra, at vi er enige om, at lovændringen ikke bare gælder i dag, men også fremover.
Den gælder også for de 45-49-årige, som bliver 50-54-årige, så man skal jo også se på lovens konsekvenser ud i fremtiden.
Her er der altså mulighed for, at man kan glide ud af systemet, på trods af at der ingen argumenter har været for det.
Hr. Ole Vagn Christensen ved godt, at der ikke har været et eneste argument fremme under udvalgsbehandlingen, som kunne godtgøre nødvendigheden af at stramme reglerne for de 50-54-årige.
De er i dag omfattet af de samme rettigheder og pligter.
Hvis arbejdsformidlingen levede op til sit ansvar, havde man aktiveret de 50-54-årige, og hvis arbejdsgiverne på det private arbejdsmarked levede op til deres forpligtelser, havde de antaget dem.
Men der er jo ingen, der ønsker at antage 50-54-årige.
Selv inden for Arbejdsministeriet ses det jo med al ønskelig tydelighed, at er man over 50 år, er man på den sorte liste.
Det er meget få, der bliver ansat inden for det offentlige, når de er over 50 år.
Generelt er det jo sådan, at er man over 35 år, er man ikke vellidt inden for det offentlige.
Til sidst vil jeg sige: Ja, jeg er gammel fagforeningsmand.
Jeg er måske ikke så gammel som hr. Ole Vagn Christensen, men jeg har aldrig nogen sinde lavet en overenskomst med en arbejdsgiver uden at sikre mig hans underskrift.
Jeg tror ikke; jeg bruger den med, at tillid er godt, men kontrol er bedre, og en underskrift er uvurderlig, når forpligtelserne skal efterleves på begge sider af bordet.
Jeg er nødt til at sige til hr. Ole Vagn Christensen, at der faktisk står i bemærkningerne som argumentation - og det står i øvrigt også i flertallets indstilling - at man skal kunne bevare sin efterløn, selv om man glider ud af dagpengesystemet.
Flertallet i Arbejdsmarkedsudvalget forventer altså, at der er nogle, som glider ud af systemet som 50-54-årige.
Det bliver brugt i argumentationen.
Jeg vil gerne sige til det med forpligtelserne, at så forstår jeg ikke, hvorfor hr. Ole Vagn Christensen og Socialdemokratiet afviste LO's forslag.
LO kom med et forslag
Det blev afvist, fordi arbejdsgiverne, som havde givet tilsagn om at medvirke, sagde nej til forslaget.
De skulle ikke forpligtes på noget som helst.
De skulle kun give de pæne ord.
Ingen forpligtelser er der.
Så vil jeg i øvrigt også godt lige afslutningsvis spørge ministeren: Hvilke konsekvenser får det for en medarbejder, hvis vedkommende ikke møder frem på arbejdsformidlingen på en G-dag, altså på en dag, hvor man ikke modtager dagpenge?
Ole Vagn Christensen (S), 1998-12-08:
Hr. Ole Sohn talte om den sikring, man har indbygget - man kunne jo sige, at man har gået med livrem, og at man nu også har taget seler på - i den bestemmelse, som er blevet gennemført, og som hedder, at hvis man skulle komme i den situation, at man falder ud, er man i hvert fald ikke derhenne, hvor man ikke vil kunne få sin efterløn.
Det tager hr. Ole Sohn som et udtryk for, at så er der nogle, der vil falde ud.
Jeg ser det mere, som om man både har taget livrem og seler på, hvis nogle skulle komme i den situation.
Som jeg sagde, har der været 600.000 jobåbninger, så det har altså ikke været sådan, at der ikke har været muligheder for at få dem drejet ind på arbejdsmarkedet.
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-12-08:
Jeg vil godt sige til hr. Ole Sohn, at i Socialdemokratiet tror vi ikke på, at fordi vi har gennemført arbejdsmarkedsreform III, er der nogle, der falder ud af dagpengesystemet i aldersgruppen 50-54 år.
Det tror vi ganske enkelt ikke på.
Det er hr. Ole Sohn, der den ene gang efter den anden har stået på denne talerstol og forudsagt, at et stort antal personer røg ud af systemet på baggrund af disse regler - med den konsekvens, at de mistede deres efterlønsret.
Men her har man valgt at lytte til hr. Ole Sohn.
Ole Sohn (SF), 1998-12-08:
Jeg vil gerne give hr. Poul Erik Dyrlund en indrømmelse.
Jeg håber da bestemt ikke, at der er så meget som en eneste, der ryger ud af dagpengesystemet.
Men det ændrer ikke ved den kendsgerning, at vi er nødt til at lave en lov, som også giver sikkerhed for folk, og jeg forstår da slet ikke, at Socialdemokratiet har haft så stor tiltro til, at arbejdsgiverne vil leve op til deres forpligtelser, uden at de reelt bliver ansvarliggjort med en underskrift.
Det kunne også have hjulpet finansministeren, at arbejdsgiverne havde bidraget til en AER-ordning.
Staten havde ikke været nødsaget til at hæve efterlønskontingentet så drastisk, hvis man også havde sørget for, at arbejdsgiverne bidrog til løsningen af hele aktiveringsindsatsen. Men Socialdemokratiet har jo lagt sin fulde politiske fremtid på arbejdsmarkedsområdet i de kommende år i hænderne på Venstre og De Konservative.
Det koster naturligvis, og det er jo den pris, som det er lidt svært for hr. Poul Erik Dyrlund at erkende.
Ole Vagn Christensen (S), 1998-12-08:
Jeg har lige et par enkelte bemærkninger til fru Jette Gottlieb, og det er til noget i starten af hendes indlæg.
Fru Jette Gottlieb sagde, at regeringen har lyttet.
Det er rigtigt, og det gør en regering altid.
Men det, der også er rigtigt, vil jeg sige til fru Jette Gottlieb, er, at regeringen loyalt formede lovforslagene ud fra, hvad man mente, der var teksten i trepartsaftalepapiret.
Jeg synes ikke, man skal bebrejde regeringen, at den så bagefter kommer og siger, at efter at det nu er blevet gennemgået, og efter at det har været drøftet, er der 34 ændringer, tror jeg, fru Jette Gottlieb sagde, der er nødvendige.
Dem lever man så op til, og det forandrer man så.
Jeg synes, det er et godt og et grundigt parlamentarisk arbejde, der her er foregået, og det synes jeg ikke man skal bebrejde regeringen; jeg synes, man skal sige, at det er man stolt af og det er man glad for.
Det var også det, fru Jette Gottlieb gjorde, da hun sagde, at regeringen har lyttet.
Jette Gottlieb (EL), 1998-12-08:
Nu skal vi også passe på, at vi ikke skærer alt over én kam, for de ændringsforslag, der ligger til L 30, er yderligere stramninger, mens de ændringsforslag, der ligger til L 31 og L 32, stort set er imødekommelse af kritik; så det kan ikke alt sammen behandles under én hat.
Jeg er enig i, at det er al ære værd, at regeringen ændrer det.
Men så vil jeg spørge hr. Ole Vagn Christensen, om de a-kasse-medarbejdere, der reelt skal udøve det her i forhold til de medlemmer, for hvem det betyder dagpenge eller ikke dagpenge, om de a-kasse-medarbejdere, der skal vejlede disse folk, kan være tjent med, at det kendskab, de har til 37 små ændringer på det tidspunkt, har de fået via avisen eller på anden måde.
Det er ændringer, der hver især er eksistentielle for den enkelte ledige, som hver især har betydning for, om den enkelte får sine dagpenge eller ej, som hver især har betydning for, om den enkelte får 100 pct. dagpenge, 82 pct. dagpenge, 80 pct. dagpenge, 50 pct. dagpenge, eller hvad det nu er.
Kan hr. Ole Vagn Christensen forstå, at det kan være nødvendigt med et tidsrum til at sætte sig ind i de ting, så man kan foretage en vejledning på forsvarlig vis?
Ole Vagn Christensen (S), 1998-12-08:
Jeg kan udmærket forstå, at det er nødvendigt at have tid for at kunne gøre sit arbejde, men jeg kan ikke forstå, at vi skulle være i den situation, at det, som kan få betydning i fremtiden, og som allerede nu er så klart, som det er, efter at vi bliver færdige med det i dag, skulle være noget, som man ikke skulle kunne være i stand til at nå at informere om.
Jette Gottlieb (EL), 1998-12-08:
Jeg er meget glad for den bekræftelse, for så mangler jeg kun at få en bekræftelse på, at når man har vedtaget de her stramninger fra forligspartiernes side, så er formålet med dem, at folk ryger ud af dagpengesystemet, hvis de ikke opfylder de næsten funktionærlignende ansættelsesforhold, som ligger i dem, altså at selve ønsket om at stramme er begrundet i, at man ønsker, at de mennesker, der ikke har den type tilknytning til arbejdsmarkedet, skal ryge ud af dagpengesystemet.
Ole Vagn Christensen (S), 1998-12-08:
Jeg vil sige til hr. Ole Sohn, at jeg tror, det er gået op for hele den danske befolkning og alle andre også, at arbejdsgiverne har sagt ja til det forlig, der ligger.
Jeg tror, at den underskrift, man har givet dér, er bedre end den underskrift, man kan give på et stykke papir over for en meget lille gruppe.
Her har man udstillet over for alle, at man mener, at de mål, man har stillet op, kan arbejdsmarkedets parter og regeringen sammen nå.
Lad os så komme tilbage til de 50-54-årige: Det, vi taler om - og det er jeg glad for at hr. Ole Sohn erkender - er de 45-49-årige, og hvad er situationen her?
Situationen her er, at det, der før har været gældende, har været at sikre, at ingen under 45 år med de 600.000 jobåbninger, der har været i det sidste års tid, kom i den situation, at de faldt ud.
Jeg mener, at a-kasserne har løst deres opgave, og det tror jeg også de vil gøre i fremtiden, når vi taler om de 45-49-årige.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-12-08:
Til hr. Jacob Buksti: Danmark har i dag et forbehold over for ØMU'ens tredje fase.
Det ligger fast.
Vi kan debattere alt, hvad vi vil, og Dansk Folkeparti deltager meget gerne i debatten om euroen, men når Socialdemokratiet nu går i brechen for, at diskussionen skal medføre en ny folkeafstemning, så er det jo, fordi Socialdemokratiet lige præcis er startet bagvendt på den her debat, startet med at fastlægge konklusionen, nemlig at man vil af med forbeholdet, man vil kvitte kronen til fordel for euroen, og så dækker man det ind under, at man skal have en debat om det.
Det er jo derfor, jeg spørger den socialdemokratiske ordfører, om han kan bekræfte enigheden i det udsagn, som statsministeren kom med til Ritzaus Bureau den 27. oktober, hvor statsministeren sagde: Jeg har sagt, at vi får en folkeafstemning om ØMU'en om nogle år.
Hvad skal vi med en folkeafstemning, hvis ikke det er, fordi Socialdemokratiet har lagt sig fast på, at forbeholdet skal afskaffes?
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-12-08:
Vi har hørt den sang, som hr. Ole Sohn kom med her fra talerstolen i dag, hver evig eneste gang, vi har diskuteret arbejdsmarkedsreform i dette hus: nemlig forudsigelser om, at folk ryger ud af dagpengesystemet osv.
Det eneste, vi har at glæde os over på baggrund af hr. Ole Sohns tale, er, at det normalt ikke plejer at holde stik.
Det har ikke holdt stik indtil nu - det er der da grund til at glæde sig over - og jeg tror heller ikke, det kommer til at holde stik denne gang.
I øvrigt er det interessant at høre hr. Ole Sohn stå her på talerstolen og totalt undlade at nævne nogle af de meget centrale elementer, der er blevet ændret undervejs i lovbehandlingen.
Det er elementer, som hr. Ole Sohn stod og skældte ud over under førstebehandlingen.
Det var omkring referenceperioden, det var omkring de få, der evt. måske osv. kunne ryge ud som 50-54-årige, som nu er sikret deres efterløn.
Dette - såvel som referenceperioden - var et af de meget centrale punkter i hr. Ole Sohns tale under førstebehandlingen.
Det har vi fået løst.
Men ikke en stavelse om det fra SF's side.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-12-08:
Vi må altså konstatere, at med de meldinger, som hr. Jacob Buksti nu fremkommer med, er den socialdemokratisk-radikale regering altså simpelt hen ved at løbe fra de valgløfter, som den i en meget klar form gav befolkningen forud for folketingsvalget i marts.
Den sagde dengang, at der ikke ville komme folkeafstemning i den kommende valgperiode, at der ikke ville komme en folkeafstemning, så længe statsministeren overhovedet havde noget at skulle have sagt.
I det hele taget ville der ikke blive pillet ved de fire danske undtagelser.
Det var den melding til befolkningen, som den siddende regering blev valgt på ved folketingsvalget i marts, og nu kan vi altså konstatere, at det varede - ja hvor langt tid varede det? - 9 måneder eller sådan noget.
Nu har vi altså en fuldstændig ny politik, der i realiteten går ud på, at man vil til at forberede en afskaffelse af den danske undtagelse.
Jeg synes, man skal sige de her ting rent ud, som de er, og så må vi tage den politiske kamp.
Det skal siges klart til befolkningen, at regeringen på dette punkt, desværre såmænd også på adskillige andre punkter i den seneste tid, har sveget sine valgløfter.
Lene Espersen (KF), 1998-12-08:
Jamen jeg vil også godt have en helt klar bekræftelse på, hvad det er, Dansk Folkeparti vil spise den danske befolkning af med.
Først sagde hr. Kristian Thulesen Dahl, at den danske befolkning allerede havde taget stilling til forbeholdene.
Nu kan man selvfølgelig sige, at mennesker dør, og andre fødes, så på et eller andet tidspunkt er der i hvert fald et helt nyt kuld, der ikke har fået lov til at tage stilling til det, men det er så en mere teknisk diskussion.
Det var det første, hr. Kristian Thulesen Dahl sagde.
Så sagde hr. Kristian Thulesen Dahl, at der ikke er gået tid nok.
Det var den næste forklaring, vi fik.
Den tredje forklaring, vi fik, var, at Dansk Folkeparti faktisk slet ikke ønsker en folkeafstemning.
Dansk Folkeparti vil ikke på noget som helst tidspunkt give den danske befolkning mulighed for at få en folkeafstemning om et af de fire forbehold, uanset hvor stor en del af befolkningen der ønsker at få en sådan folkeafstemning.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-12-08:
Må jeg først sige til hr. Jacob Buksti, at jeg med direkte citater flere gange i dag har forsøgt at få hr. Buksti til at bekræfte, efter at han havde holdt sit ordførerindlæg, at statsministeren har sagt, at vi skulle have en folkeafstemning om et par år.
Det kan ikke læses meget anderledes end det, der hedder 2001, vel?
Det ville hr. Buksti ikke forholde sig til.
Nu prøver vi så endnu en gang.
Nu kan det være, det bliver anderledes.
Så siger hr. Ole M. Nielsen suppleret lidt af hr. Jacob Buksti: Hvad vil Dansk Folkeparti acceptere af velfærdstab, som man formulerer det?
Jamen jeg er ikke sikker på, at vi får noget velfærdstab.
Jeg har forsøgt at sige, at selv om det måske kommer til at koste noget på renten, hvad vi jo ikke ved, om det gør, så får vi noget andet.
Vi får noget politisk frihed.
Vi får det, at vi i højere grad kan betragte Danmark som et selvstændigt, suverænt land.
Det har også noget med et velfærdssamfund at gøre.
Men jeg har forsøgt at sige fordomsfrit, at selvfølgelig vil der, når euroen er trådt i kraft, kunne laves analyser, der viser, at det både kan være en fordel for Danmark, og det kan være ulempe for Danmark, alt efter hvilken side man ser på af mønten.
Det har jeg sagt til hr. Ole M. Nielsen.
Det, der bare har været kendetegnet indtil nu, er jo, at regeringsapparatet, som er dem, der sidder med ressourcerne, og som kan lave rapporterne, analyserne, efter vores opfattelse meget ensidigt, også her i dag i fremlæggelsen fra statsministerens og økonomiministerens side har fokuseret på den ene side og ikke på den anden side, nemlig kun på de ulemper, der måtte være for Danmark.
Så må jeg sige til fru Elisabeth Arnold og vel i virkeligheden også til fru Lene Espersen: Det skal være skåret ud i pap, at Dansk Folkeparti ønsker ingen folkeafstemning om Danmarks mønt, om, at vi skal afskaffe kronen til fordel for euroen.
Så er der ingen tvivl om det.
Det har ikke noget at gøre med, om vi er bange for en folkeafstemning, fordi vi tror også, at befolkningen er enig
med os i det her synspunkt.
Men det, det jo i virkeligheden handler om både for fru Elisabeth Arnold og også for fru Lene Espersen ligesom for alle andre unionsivrige mennesker her i det her Folketing, er, at man ønsker at tage folkeafstemninger, indtil man får sin vilje.
Og det, det i virkeligheden handler om, er, at man i bund og grund ikke respekterer, selv om man påstår, man gør det, at den danske befolkning har taget stilling til fordel for kronen og til ulempe og ugunst for euroen.