Søren Søndergaard (EL), 2002-01-29:
Ja, vi er sådan set endnu slet ikke nået frem til, om vi vil støtte forslaget eller ej, for det kan da godt være, at vi vil støtte forslaget.
Nu prøver vi bare som en første øvelse at finde ud af, hvad der egentlig menes med forslaget, hvad der er begrundelsen for forslaget.
Det første er jo: Er det her udtryk for et ønske om at ville spare, eller er det et udtryk for på en eller anden måde at ville rationalisere, finde nogle andre rammer?
Hvis man ser på lovforslaget, så står der jo klart: »Med henblik på opnåelse af en besparelse på finansloven for 2002 foreslås fonden nedlagt snarest muligt.«
»Med henblik på opnåelse af en besparelse« står der jo fuldstændig krystalklart.
Ser man så på det svar, som ministeren har givet til Enhedslisten, lyder det på en anden måde.
Dér lyder det sådan her: »Den type projekter, som hidtil har modtaget støtte af Kulturministeriets Udviklingsfond, vil fremover blive dækket af de øvrige kulturtilskudsordninger.
Det er således ikke hensigten med nedlæggelsen at forringe vilkårene for udvikling af dansk kulturliv.« Hvad er det af det, der er rigtigt, og hvad er det, der er forkert?
Så er der spørgsmålet, om man kan opnå støtte andre steder.
Det er muligvis rigtigt.
Hvis man ser på bemærkningerne til lovforslaget, kan man se, at der står, at i perioden, som er forløbet siden oprettelsen, har Kulturministeriets Udviklingsfond støttet en række projekter repræsenterende billedkunst, musik, teater, film, litteratur og andre kunstneriske udtryksformer.
Hvis man så ser på, hvordan der argumenteres for, at man kan få støtte andre steder, så står der i den skriftlige fremsættelse: »Af den grund og på baggrund af evalueringens øvrige konklusioner har regeringen vurderet, at en væsentlig del af resultaterne af fondens virksomhed kunne have været nået inden for rammerne af de øvrige statslige kulturtilskudsordninger.
Her tænkes på Billedkunstloven, Filmloven, Musikloven, Statens Kunstfond og Teaterloven.«
Det er muligt, at det er rigtigt, men der er jo det særlige ved det her, at det netop slås fast og netop peges på, at der er tale om blandinger, som måske ikke naturligt hører under de love.
Jeg ved det ikke, men det kan ministeren måske konstatere.
Det kan man godt reducere dem til, men jeg vil nu hellere anlægge en lidt anden vinkel, nemlig den diskussion der handler om, hvorvidt mulighederne for at få støtte til forskellige kulturprojekter er noget, der skal tages stilling til et enkelt sted, eller om der skal være flere muligheder.
Vi har tidligere haft diskussionen her i Folketinget: Skal der være ét parnas, ét sted at henvende sig, eller skal der være flere parnasser, flere steder at henvende sig? Vurderingen af, hvad der er god kunst og kultur, er en subjektiv vurdering, det er ikke noget, der kan måles og vejes, hvor nogle kan vurdere, at det bliver godt, og andre kan vurdere, at det bliver dårligt.
Derfor er det måske godt at have lidt forskellige steder at søge og ikke være bundet til, at der kun er ét sted. Her virker det, som om ministeren mere og mere lægger an til en meget, meget centralistisk ordning: Man kan få lov at søge ét sted, for så er der få administrationsomkostninger, der skal ikke være andre steder at søge.
Man kan jo også forestille sig en mere liberalistisk decentral ordning, hvor der var nogle overlappende muligheder for at søge, hvor man dermed ville have bedre mulighed for at fange de nye ting op, som sjældent, når de kommer op, er noget, der virker særlig voldsomt begejstrende på det store flertal, inklusive mig selv, men som jo indeholder en kim, der ad åre gør, at mange siger, ih, det er søreme godt, og det skulle vi i virkeligheden altid have haft, og så måske glemmer, at man selv var skeptisk over for det, da det kom frem.
Så jeg synes også, at der i det her er den mere principielle diskussion: Skal der kun være ét sted at søge, ét sted, som ministeren sidder tæt ved, eller skal der være forskellige steder?
Den diskussion ønsker vi også at rejse i forbindelse med det her forslag.