Henrik Dam Kristensen (S), 2001-04-03:
Jeg vil sige til hr. Tom Behnke, at det godt kan ske, at svaret på det stillede spørgsmål ikke var det mest udtømmende, der er givet.
Det giver så god lejlighed til i dag at være mere udtømmende.
Jeg synes, det måske er vigtigt også fra starten af debatten at slå fast, at der jo er sket endog temmelig meget igennem de senere år.
Jeg er faktisk glad for, at der nu sættes fokus på den sociale indsats for stofmisbrugere.
Det er et område, som siden midten af 1990'erne har været inde i en mere og mere positiv udvikling.
Narkotikaområdet er et højt prioriteret område for regeringen, og der er også fra centralt hold afsat ekstra midler til området, ligesom kommuner og amter siden 1990'erne har mere end fordoblet deres bevilling til området.
Som følge heraf er der flere behandlingstilbud.
Behandlingsindsatsen over for stofmisbrugerne er op gennem 1990'erne blevet mere professionel og dermed opkvalificeret i betydelig grad, og det har betydet, at der er kommet langt flere tilbud til stofmisbrugere.
I regeringens narkotikaredegørelse, som daterer sig tilbage til den 16. marts 1994, konstaterede regeringen, at der var behov for en række initiativer for at imødegå den påviste udvikling gennem årene forud med hensyn til behandling af stofmisbrugere.
Regeringen påpegede i redegørelsen, at der var behov for generelt at øge og forbedre indsatsen over for stofmisbrugere især på behandlingsområdet.
Som led i udmøntningen af den narkopolitiske redegørelse blev der allerede i 1995 ved en ændring af den daværende bistandslov gennemført en række ændringer af regler om stofmisbrugsbehandling.
Behandlingsansvaret overgik den 1. januar 1996 fra kommunerne til amterne.
Ansvaret blev entydigt præciseret som liggende hos amterne, og kapaciteten hos de private behandlingsinstitutioner blev inddraget på linje med offentlige tilbud.
Den lovmæssige, men også den administrative oprustning af området blev med socialreformen, der trådte i kraft i 1998, yderligere understreget ikke mindst gennem de målsætninger for indsatsen, der er nedfældet i lovgivningen.
Det går bl.a. ud på at forbedre de mest udsattes - f.eks. de stofafhængiges - sociale og personlige funktioner samt deres mulighed for livsudfoldelse, altså ikke nødvendigvis kun at satse på afvænning, men tillige sørge for sådanne tilbud, der kan minimere skaden ved livet som misbruger.
Med henblik på at vurdere, om de satspuljemidler, der fra narkopuljen i både 1996 og 1997 blev fordelt til amter og kommuner, er blevet anvendt til en udbyggende indsats over
for stofmisbrugere,
blev der tilbage i 1995 nedsat en følgegruppe, i daglig tale kaldet narkofølgegruppen.
Narkofølgegruppen konkluderede i sin rapport fra juni 1998 overordnet på baggrund af de indhentede oplysninger fra både kommuner og amter, at der i perioden fra 1995 til 1997 kunne konstateres en betydelig aktivitets- og ressourceanvendelse i amters og kommuners sociale indsats for stofmisbrugere, og at aktivitets- og ressourceforøgelsen var i overensstemmelse med forudsætningen for de afsatte satspuljemidler.
På baggrund af bl.a. indstilling fra den tidligere gruppe, det såkaldte Agerschou-udvalg, er der nedsat en ny politisk følgegruppe, der i en 3-års-periode skal udarbejde og udvikle form og rammer som grundlag for min årlige redegørelse til Folketinget om den sociale behandlingsindsats over for stofmisbrugere.
Denne redegørelse skal beskrive såvel den kvantitative som den kvalitative indsats.
Narkofølgegruppen, hvis arbejde lige er startet, vil afgive en første delrapport i maj måned, hvorefter der vil blive afgivet en redegørelse til Folketinget.
Hvad er det så for nogle behandlingsformer og behandlingstilbud, der findes?
Ja, den sociale indsats lægger hovedvægten på behandling forstået i bred forstand, omfattende hele den psykosociale indsats samt spændende fra den terapeutiske stoffrihed og substansunderstøttende behandlinger til mange former for indsats efter den sociale lovgivning i øvrigt. Behandlingssystemet er opbygget med en stor grad af fleksibilitet, netop ud fra ønsket om at kunne imødekomme behandlingsbehovet hos stofmisbrugere, der jo har mange forskellige problemtyper og belastninger
Det giver sig også konkret udtryk i, at behandlingen planlægges i et tæt samarbejde med brugere og sammensættes efter den enkelte brugers behov.
Typisk vil behandlingen indeholde både pædagogiske, aktivitetsmæssige, socialfaglige og psykologiske, men også medicinske elementer.
Hvad ved vi så om effekten?
Ja, Centret for Rusmiddelforskning har fremlagt en række resultater, og der er givet en række handlingsanvisninger samt det, man kunne kalde bud på den gode behandling, netop til brug ude i amter og kommuner for deres arbejde på området.
Også over for indsatte stofmisbrugere er der i samarbejde med Kriminalforsorgen og Socialministeriet taget initiativ til at kvalificere behandlingen.
Erfaringer fra indsatsen over for indsatte stofmisbrugere vil i øvrigt indgå i drøftelsen mellem Socialministeriet og Justitsministeriet om en styrket indsats for svage og behandlingskrævende indsatte.
Herunder vil effekten af anvendelse af fælles initiativer på området blive vurderet.
Det har hverken i den danske eller den udenlandske undersøgelse kunne påvises, at nogle metoder som sådan er bedre end andre.
Derimod er det såvel i Danmark som internationalt påvist, at professionalisme forstået som erfaringsbaseret, systematisk, sammenhængende og fremtidsorienteret behandling klart virker bedst.
Ligeledes er det påvist, at ren medicinsk behandling har meget ringe effekt, men at det er nødvendigt at kombinere den medicinske behandling med psykosocial støtte til beskæftigelsestilbud m.v., før den virker.
Udenlandske undersøgelser synes at påvise, at det også økonomisk kan betale sig at gøre det.
Af dette fremgår det, at uprofessionel behandling og medicinsk behandling alene ikke har nogen virkning, ligesom afgiftning alene stort set ikke har nogen virkning.
I de undersøgelser, der foreligger, har succeskriteriet været stoffrihed eller ophør med sidemisbrug.
Også andre succeskriterier er blevet anvendt, f.eks. forbedring af netværk og forbedring af de fysiske og psykiske funktioner.
En særlig problemstilling, som det er vigtigt at tage op i denne sammenhæng, er hele den forebyggende indsats på misbrugsområdet blandt de unge.
Det er vigtigt, at der i kommunernes tilrettelæggelse af den forebyggende og tværfaglige indsats lægges vægt på, at den påbegyndes så tidligt som muligt, og at man fanger problemerne i de forskellige ungmiljøer.
Det opsøgende arbejde og gadeplansarbejdet betyder meget for kontakten til unge med problemer og for fastholdelsen af denne kontakt
, ligesom en styrkelse af SSP-samarbejdet selvfølgelig helt naturligt har stor betydning for indsatsen. Der er på forskellig måde taget fat på at undersøge behovet for misbrugsbehandling af unge under 18 år.
Også Narkotikarådet har sat fokus på denne problematik og nedsat en arbejdsgruppe om unges brug og misbrug af stoffer, og denne gruppe vil også komme med forslag til forebyggende initiativer på området. For at indsatsen skal lykkes, er det også vigtigt at se på organiseringen i kommunerne og i amterne.
Det er vigtigt, at der foregår et samarbejde mellem amt og kommune om at koordinere, og at der er tale om en sammenhængende indsats, der især gøres i overensstemmelse med det i servicelovens § 111 opstillede krav om, at kommuner og amtskommuner tilbyder udarbejdelsen af en skriftlig plan for indsatsen.
Også mellem amter og døgninstitutioner er koordination selvfølgelig vigtig, og nogle steder er koordineringen af indsatsen mellem amt og døgninstitutioner meget gennemtænkt.
Problemerne opstår de steder, hvor der ikke finder nogen koordinering sted.
Et andet problem har været mangel på redskaber til at kunne matche stofmisbrugere til den døgnbehandling, der er optimal for den enkelte stofmisbruger.
Dette matchningsproblem skal DANRIS forhåbentlig kunne afhjælpe.
Centret for Rusmiddelforskning har indgået aftale med Socialministeriet om iværksættelse af et 3-årigt forsøg med etablering og udvikling af moniterings- og dokumentationssystemer på hele stofmisbrugsområdet.
DANRIS har nu officielt været i gang siden maj 2000, og med DANRIS kan amterne og kommunerne få adgang til en række informationer, som også vil blive tilgængelige på Internettet, så alle amter kan anvende dem i deres visitationspraksis. Fra centralt hold er der taget initiativ til at iværksætte forsøg for de sværest belastede stofmisbrugere i form af metadonforsøg med massiv psykosocial støtte.
Forsøget, der finansieres af satspuljerne og er udviklet i samarbejde mellem Socialministeriet, Vestsjællands og Århus Amter og Københavns Kommune, vil blive evalueret af Centret for Rusmiddelforskning.
Området er yderligere blevet styrket ved uddeling af 50 mio. kr. i løbet af år 2000 til projekter i både kommuner og amter gennem en 3-årig periode.
Desværre findes der ingen enkel løsning på dette både tunge og alvorlige problem.
Men jeg oplever, at der såvel centralt som i kommuner og amter er et stort ønske om og også engagement og velvilje til at gå nye veje i indsatsen og at lytte og bygge på de erfaringer og ikke mindst den forskning, der er udviklet på området.
Der er masser af ressourcer, også hos stofmisbrugere, til at kunne indgå i samarbejdet - et samarbejde, der bygger på tillid, respekt og omsorg.
Forhandling