runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ester Larsen (V), 2004-05-05:
Regeringen ønsker nu at sætte kraft bag ved, at der skal være lige adgang til sundhedsvæsenets ydelser, og det sker ved, at alle borgere får det samme økonomiske grundlag, at man ikke bliver straffet for at bo i et område med et lavt beskatningsgrundlag.
Det er et meget stort fremskridt, og jeg står fuldstændig uforstående over for, at fru Marianne Jelved siger, at det er det samme som i dag, at der er økonomisk lige vilkår.
Det er sådan, at der var nogle amter, der under den tidligere regering var meget ivrige til at sætte deres skatteprocenter op, og da finansministeren i den tidligere regering begyndte håndfast at kræve, at amternes samlede økonomi skulle respekteres, så kom nogle amter i klemme: de, der havde været tilbageholdende og havde holdt skatten nede.
Så jeg synes, det er helt uforståeligt, at fru Marianne Jelved hævder, at man havde ens vilkår, nej, det får man nu, hvor man får en økonomi, der er uafhængig af, at man bor i en fattig egn.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2004-05-05:
Jeg ved godt, at der er en stærk efterspørgsel efter at få meget, meget præcise svar, og jeg ved også, at både fru Karen Klint nu her og måske også en række folk i den kommunale sektor efterlyser et bestemt tal, der kan styres efter.
Jeg tror bare, at vi skal passe på med, at vi ikke stirrer os blinde på hellige tal.
Strukturkommissionens anbefaling er sådan set meget klar. Der er en vurdering af, hvad man mener, der skal til af bæredygtighed i forhold til at løse de opgaver, kommunerne har i dag, det er så 20.000, og der er en vurdering af, hvor meget der skal til for at være bæredygtig i forhold til at løse opgaverne i en situation, hvor kommunerne skal have markant flere opgaver, og det er så 30.000. Det er den anbefaling, vi tilslutter os, men jo også med øje for, at det ikke er noget helligt tal, for der er jo meget forskel på, hvor de 30.000 mennesker bor, inden for hvilken geografi.
Der vil være nogle steder, hvor man, hvis man lader sig styre af de 30.000, får en meget uhensigtsmæssig geografi.
Der er en masse faktorer.
Så giver vi det kommunale Danmark resten af indeværende år til at give de lokale bud på, hvordan man så at sige kan indrette sig, så man kan gribe ud efter alle de opgaver, vi kaster ned.
Det er sådan set vores model, og den tager, for så vidt angår de signaler om de 30.000, et fuldstændig entydigt udgangspunkt i Strukturkommissionens anbefalinger.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2004-05-05:
Også på dette område er vores ambition at skabe de bedst mulige betingelser for de psykisk syge.
Jeg mener ikke, at vi altid har de bedste betingelser i dag for de psykisk syge.
Hovedprincippet i regeringens oplæg mener jeg afgjort er det rigtige, men er der noget, som vi i fællesskab kan opdyrke, medvirker jeg meget gerne til det.
Karen J. Klint (S), 2004-05-05:
Det var også ministerens udsagn om de lidt forkølede reaktioner, der fik mig til at markere.
Det, vi har i dag, er jo en forespørgsel til ministeren og ikke en forespørgsel til oppositionen.
Så når det er en forespørgsel til ministeren ikke omkring regeringens vision, men omkring de økonomiske konsekvenser og andre konsekvenser, så er det vel naturligt, at spørgsmålene handler om konsekvenser
Jeg har kun kunnet læse dem, ikke alle kunne jo være med i forhandlingerne.
Men jeg har så også noteret mig, at der faktisk er en del af de spørgsmål, der er stillet, hvor svaret er: Det kan vi ikke svare på, fordi det kræver en særlig analyse.
Så der er faktisk nogle af de spørgsmål af ren teknisk karakter om, hvad konsekvenserne er, hvor man ikke har haft mulighed for at få de konsekvenser afdækket.
Derfor havde vi også set frem til, at der så måske i dag var løftet lidt mere med hensyn til nogle af detaljerne.
Ministeren sagde, at større opgaver kræver større muskler.
Hvorfor har regeringen så lagt sig fast på det tal 30.000, som Strukturkommissionen også havde lagt sig fast på, men i en anden model?
Nu får kommunerne jo flere opgaver, de får faktisk lidt flere opgaver, end der var i den brede kommunemodel.
Det er ikke alt det, der stod til regionerne, der er løftet over til staten.
Så kræver den model, der er på bordet nu, ikke flere kommunale muskler, end den model, Strukturkommissionen havde beskrevet også med tallet 30.000?
Ole Stavad (S), 2004-05-05:
Hvis det her skal lykkes - og nogle af os er faktisk optaget af, at det lykkes - så tror jeg, at ministeren ville være tjent med måske også at gøre sig lidt umage for at være medspiller og ikke altid modspiller.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2004-05-05:
Det kan hr. Aage Frandsen og jeg ikke blive grundlæggende uenige om.
Det er jo sådan set en logisk slutning, og derfor er der heller ingen grund til at tro, at det kun er hr. Aage
Frandsen og mig, der kan gennemskue den form for logik.
Nu var hr. Aage Frandsen tidligere fra talerstolen lidt selvironisk om, hvorvidt det var manglende egen fatteevne, eller hvad det nu var.
Jeg tiltror både hr. Aage Frandsen og mig vores almindelige sansers fulde brug, og til det hører jo også at have et logisk indseende.
Og hvis man kan se logikken i, at skal man bære større byrder, så skal man også have flere muskler, hvis hr. Aage Frandsen og jeg kan se det, så er der sådan set ingen grund til at tro, at landets kommunalpolitikere ikke kan se det.
Det er derfor, vi nu må starte med at diskutere: Hvad er det for opgaver, vi ønsker at betro kommunestyret, og så må vi jo teste - det er jo det, der er lagt op til i regeringens udspil med en proces hen over efteråret - kommunestyrets vilje til at levere det, der skal til af organisation og struktur, for at vi på en troværdig måde kan betro kommunestyret at blive det egentlige omdrejningspunkt i udviklingen af velfærdssamfundet.
Aage Frandsen (SF), 2004-05-05:
Det er jo ikke et spørgsmål om at have tillid til kommunerne.
Det er jo et spørgsmål om, hvad man overhovedet kan forvente og forlange af en kommune.
Nu kan jeg jo se af listen i Jyllands-Posten, at Ærøskøbing mener, at man ikke behøver at blive slået sammen med Marstal.
Det giver vel nogle bestemte andre forudsætninger.
Det er derfor, jeg bare siger, at de to ting skal diskuteres i sammenhæng.
Vi har det i hvert fald sådan i vores hoveder, at opgavemængden og kommunestørrelsen hænger noget sammen.
Det vil sige, at hvis man skal lægge meget ud i kommunerne, så skal kommunerne også være ret store, og hvis man ikke vil lægge så meget ud, behøver de ikke at være så store.
Der er en sammenhæng i vores tænkning.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2004-05-05:
Jeg glæder mig til at høre hr. Aage Frandsens bud på det, for regeringen er kommet med et udspil, som rummer en markant vitalisering af det danske folkestyre, kommunestyret; ikke alt det der sludder om privatisering og sådan noget, men en markant styrkelse af det nære demokrati.
Og vi har en stærk tro på - og der er intet i meldingerne fra det kommunale Danmark, der svækker den tro - at hvis Christiansborg betror kommunestyret disse betydelige, nye opgaver, så vil ansvarlige kommunalpolitikere, også selv om man anslår to spor, vide at formatere sig, at gruppere sig, at organisere sig på en sådan måde, at de kan løse de opgaver.
Det er vores indstilling.
Så kan jeg jo fornemme på debatten, at der er en forskellig grad af tillid til kommunestyret, og der står det
jo ethvert parti frit for at sige: Jamen hvis vi skal betro kommunestyret de samme opgaver, som regeringen lægger op til, så er det altså på nogle skærpede vilkår, hvor vi skal have fuld sikkerhed, og derfor skal kattelemmen lukkes, og der skal være en minimumsstørrelse
Den slags meldinger er man jo velkommen til at komme med.
Men lad os nu ikke tale os væk fra hinanden.
Hvad er det for opgaver, der
skal løses?
Regeringen har fremlagt et meget visionært bud og får nogle lidt forkølede gensvar.
Hvis vi kan tale os til rette om det, så ville det undre mig såre, om man ikke også kunne blive enige om, hvordan man når det mål, man har defineret i fællesskab.
Aage Frandsen (SF), 2004-05-05:
Dette er kun en opfordring.
Det er ikke et forsøg på at komme længere fra hinanden.
Jeg vil godt opfordre indenrigsministeren til at være mere parat til at redegøre for, hvad man forstår ved den såkaldte kattelem.
Hvis indenrigsministeren forestiller sig et spørgsmål, der skal rettes til os partier i Folketinget, om vi vil være med til at lægge den og den opgave ud til kommunerne, så er det jo ikke ligegyldigt, om det er en kommune, der har 3.500 indbyggere, eller en kommune, der har 20.000 indbyggere.
Jeg kunne forstå på Dansk Folkepartis indlæg tidligere, at de mener, at ingen kommune kan tvinges til noget som helst, det vil sige, at de selv afgør, om den er bæredygtig eller ej.
Min opfordring er bare, at man tænker over det, for hvis jeg får et spørgsmål om, hvorvidt den og den opgave vil skulle lægges ud, så er mit spørgsmål: Til hvilken størrelse kommune?
Hvad forventer man af dem?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2004-05-05:
Jeg må sige, at hr. Klaus Hækkerups spørgsmål bekræfter mig i min første indskydelse - og den skulle jeg så være blevet ved - om ikke at tage ordet her og stille mig til rådighed for at svare på spørgsmål, for det, der gemmer sig i hr. Klaus Hækkerups spørgsmål, er jo i virkeligheden en talen sig væk fra hinanden.
Jeg bliver pludselig meget i tvivl om, hvorvidt Socialdemokratiet overhovedet mener, at der så er et behov for at lave en reform af den amtskommunale struktur.
Og der må jeg sige, at indtil hr. Klaus Hækkerup tog ordet, har jeg i hvert fald bildt mig selv ind, at godt nok er der en uenighed, det er vel åbenlyst for enhver, omkring det præcise valg af ny struktur, men der er da grundlæggende - sådan har jeg forstået det - en erkendelse i Socialdemokratiet af, at hvis man vil et godt dansk sundhedsvæsen, så hører der til det, at vi tager et opgør med, at vi planlægger det danske sundhedsvæsen i 15 selvstændige sygehusenheder.
Jeg ved så ikke, hvad det præcise tal er, og det skal jeg heller ikke stå og kloge mig på her, men jeg har da forstået, at der i Socialdemokratiet er en vilje til at foretage endog en ret kraftig reduktion af dette antal.
Og det i sig selv betinger jo en kommunalreform, som jeg nu hører hr. Klaus Hækkerup sætter et grundlæggende spørgsmålstegn ved.
Så det bekræfter mig
sådan set i, at jeg tror, at nu har partierne positioneret sig.
Jeg har noteret mange synspunkter.
Jeg glæder mig til at gå i forhandlinger med partierne, når vi bilateralt mødes igen på mandag.
Klaus Hækkerup (S), 2004-05-05:
Det står faktisk ret klart i afsnittet om sygehusene.
Det står også ret klart andre steder, men nu er det sygehusene, jeg hæfter mig ved.
Jeg er ikke personlig uenig med indenrigs- og sundhedsministeren i, at der sagtens kunne laves forbedringer af produktiviteten i vores sygehusvæsen.
Men det er de midler, regeringen har valgt, jeg studser over.
Man har valgt at sige: Vi er nødt til at have en bedre styring af specialefordelingen, men der er jo fuld hjemmel i den eksisterende sygehuslov til, at regeringen kan styre specialefordelingen.
Regeringen har valgt at sige: Vi er nødt til at have nogle større amter, nogle regioner, der tager sig af det her.
Og det ændrer man ikke ved.
Hvorfor i alverden kaster regeringen Danmark ud i en kæmpe strukturreform med en begrundelse og nogle argumenter
, der overhovedet ikke vil føre til nogen forbedring af f.eks. sygehusvæsenet, for det er der hjemmel til, at den kan gøre i dag, hvis den vil?
I stedet undlader regeringen at gribe fat om nælden, hvor den virkelig er, nemlig at tage fat på at sikre nogle overenskomster, der gør, at produktiviteten i det danske sygehusvæsen sættes op.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2004-05-05:
Jeg vil altså med al respekt bestræbe mig på at holde den gode tone, for jeg synes ikke, der er nogen, der har interesse i andet, men jeg forstår ikke helt relevansen af spørgsmålet.
KL. 16.35 Jeg må sige, at det jo på mange måder har været overraskende at lytte til den her debat i dag med en opposition, som har meget, meget travlt med i virkeligheden at mane et glansbillede frem af, hvordan ting fungerer.
Hurra, hvor det hele fungerer godt!
Hold op, hvor er der ikke grund til at lave noget om!
Over for det står der så en regering, som jo dybest set - sådan er det vel almindelig parlamentarisk skik og brug - er den, der skal bære, kan man sige, byrden af, hvordan ting fungerer og ikke fungerer i dag, og som siger: Ja, vi har et godt sygehusvæsen, men hold op, hvor kan det da også blive bedre!
Jeg må altså sige, at det sådan set har været en lidt anderledes oplevelse.
Man kunne sige - og det er sagt med et glimt i øjet - at det her jo kunne ende med, at man sådan set bare klippede en række indlæg fra oppositionspartierne ud, og så havde man
nogle meget, meget stærke anbefalinger af status quo. Og til status quo hører jo også, at vi har den regering, vi har. Det er vigtigt for mig at få sagt, at når vi har en ambition om at gøre dansk sundhedsvæsen endnu bedre - vi vender jo tilbage til det i en forespørgselsdebat lige om lidt, som jeg ikke ved om det er hensigtsmæssigt at vi tager hul på nu - så er jo ikke, fordi vi er meget utilfredse med den måde, folk har ageret på i historien.
Så er det jo, fordi vi har en erkendelse af, at fremtiden stiller os over for nye udfordringer, og at de samme dygtige mennesker, hvad enten vi snakker ansatte eller politikere, sat i nye rammer, underkastet nye spilleregler, ville kunne opnå endnu bedre resultater.
Men den debat vender vi som sagt tilbage til om et øjeblik.
Klaus Hækkerup (S), 2004-05-05:
Jeg skal da gerne følge indenrigs- og sundhedsministeren op og lade være med at gå i detaljer.
Regeringen har jo på sygehusområdet og i de svar, der er kommet på de spørgsmål, partierne har stillet, forholdt sig meget kritisk til den måde, sygehusvæsenet har været drevet på indtil nu og meget klart understreget ønsket om en effektivisering og en forbedring af sygehusbehandlingen.
Har der på noget tidspunkt været en modstand mod at gennemføre de ønsker, regeringen måtte have til forbedringer på sygehusområdet fra Amtsrådsforeningens side?
Ole Stavad (S), 2004-05-05:
Jeg havde sådan set forventet, at indenrigs- og sundhedsministeren ville have beriget os med nogle bemærkninger til nogle af de spørgsmål, vi har stillet.
Derfor er det eneste, jeg skal gøre, bare i kort form at gentage et tema, som jeg synes vi har et behov for at få noget større klarhed over og ikke kun herinde.
Det gælder også de kommuner, der nu sidder og overvejer, hvad det så er, de skal gøre, hvad det er, de skal begynde at forberede sig på.
For selv om ting ikke er afklaret herinde, så ved vi jo alle sammen, at der har været høj aktivitet, og at det i sagens natur optager en utrolig masse mennesker.
Jeg kan næsten ikke mindes en sag, hvor så mange har været så optaget af et enkelt tema i så lang tid, som tilfældet har været her. Fordi jeg nu har det kommunale område som et hovedområde, har jeg selvfølgelig også haft mere med det at gøre end så mange andre, men det er noget, der optager utrolig mange.
Det er et spørgsmål, hvad det så er for nogle valgmuligheder, kommunerne har, med det udspil, regeringen kom med i tirsdags, altså for en god uge siden.
Det er derfor et spørgmål om en kattelem, som det er blevet døbt.
Har regeringen nogle kriterier, en vægt, man vil veje de pågældende kommuner på?
Hvad skal der til, for at en kommune ikke er bæredygtig?
Hvad nu, hvis der ligger en bæredygtig kommune, der gerne vil fortsætte ene med sig selv uden at lave om i et område, hvor der så er en eller to andre, som måske ikke er bæredygtige?
Der vil jeg godt bede ministeren om at prøve at klargøre så meget, som det nu er muligt.
Marianne Jelved (RV), 2004-05-05:
Nej, det afviser jeg ikke.
Jeg synes også, det er en for stiv måde, det system er kørt på under den nuværende regering, og det kan jeg jo kun beklage. Jeg beder bare fru Ester Larsen om at erindre, at under den tidligere regering blev det aftalt med både kommuner og amter, at der skulle laves en udligningsreform, at vi skulle se på hele det system, der skulle være med til at bidrage til, at der er et ensartet grundlag som udgangspunkt for opgaveløsningen, fordi alle har erkendt, at det udligningssystem, vi har nu, som eksisterer i dag, ikke fungerer godt nok, og det gør det hverken på det amtslige niveau eller på det kommunale niveau.
Så hensigten er vi enige om; det er metoden, vi diskuterer.
Ester Larsen (V), 2004-05-05:
Betyder det, at fru Marianne Jelved vil afvise, at der er amter, der er svagt stillet økonomisk, fordi de ikke hævede deres skatteprocent, og at deres mulighed for at forbedre deres økonomi er afhængig af, at nogle amter sætter deres skatteprocent ned, og det er de meget uvillige til?
Marianne Jelved (RV), 2004-05-05:
I dag har vi et system, hvor amterne og i øvrigt også kommunerne finansierer de udgifter, de har til at løse opgaverne, dels ved skatteudskrivning, dels ved bloktilskud og dels via en udligningsordning.
Udligningen er mellem amterne helt oppe på 80 pct., så det er en meget høj grad af udligning.
Hvorfor har vi indrettet systemet på den måde?
Det har vi gjort, fordi vi principielt her i Folketinget har været enige om princippet om, at som udgangspunkt skal det økonomiske grundlag være stort set ens over hele landet.
Derfor har vi en flytning af milliarder frem og tilbage mellem landsdelene.
Nu efterlyser vi, og det har været på tegnebordet i flere år, en udligningsreform, for indimellem skifter befolkningssammensætningen m.v. både i amter og kommuner, således at der er brug for, at udligningssystemet ændres.
Så princippet om, at der er ens økonomisk grundlag, er jo et velkendt, allerede eksisterende princip.
Hvorfor kan vi ikke fortsætte med det?
Nej, det kan vi ikke.
Det mener vi at kommunerne er bedst til, og vi mener, at de instanser, vi har, skal gøre det, de er bedst til.
Men det er jo heller ikke det, der ligger i regeringens oplæg.
Jeg kan godt lide tegningen af jobcenteret, huset på torvet med den ene dør, lad os så for fredens skyld bare kalde den det, det er i orden.
Vi har jo meget gode forsøg
Der ligger et på Møn, som jeg kender bedre end så mange andre.
Det er også derfor, jeg siger: Vi tror godt, vi kan finde et svar på det her spørgsmål, som vi kunne blive enige om.
Vi er parate til at drøfte og forhandle det.
Spørgsmålet er jo kun: Skal vi lægge ting ud, som kommunen skal finansiere med skatteborgerpenge, og som kommunen reelt ikke har nogen indflydelse på, fordi det er bestemt i hele regelsættet, hvad der skal ske osv., og det bliver kontrolleret?
Det synes vi er forkert, for det, der skal lægges ud, hvor kommunens skatteudskrivning skal dække opgaverne, bør være de opgaver, der kan gøres til genstand for en diskussion mellem folkevalgte og vælgere.
Den tankegang er vi meget optaget af i folkestyret.
Birthe Skaarup (DF), 2004-05-05:
Der er et andet område, som jeg også synes trænger til at blive omtalt igen, og det er psykiatrien.
Det ligger Dansk
Folkeparti meget på sinde, at psykiatrien kommer til at virke.
I øjeblikket er det sådan, at hospitalspsykiatrien er forankret på hospitalerne.
Det vil den fortsat være.
Vil hr. Knud Erik Kirkegaard bekræfte her i dag, at lokalpsykiatrien, botilbud og andre tilbud til de psykiatriske patienter bliver forankret i kommunerne på nøjagtig samme måde, som de er i dag?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-05-05:
Nu har jeg faktisk haft den anke over for regeringens forslag, at jeg slet ikke synes, at regionerne skulle være
Man kan sige, at det egentlig er sådan en større grundlæggende kritik, jeg er kommet med, hvad det angår.
Så det med, at det hele bare lå lige på den flade, og at jeg var så, jeg tror, man brugte betegnelsen lalleglad tidligere på dagen i forbindelse med mit ordførerindlæg, så er der dog lige den modifikation, som nok ikke er helt uvæsentlig, i det, vi har sagt.
Men selvfølgelig er det altid væsentligt og interessant, hvad folketingsmedlemmer beskæftiger sig med.
Vi skulle jo helst være, var det udtrykket gode kammerater, hr. Aage Frandsen brugte i en anden debat, der relaterede sig til den nu tidligere forsvarsminister.
Deri ligger jo også, at vi har respekt for hinandens synspunkter og lytter til dem, så i det omfang lytter jeg selvfølgelig også til, hvad fire medlemmer af Venstres folketingsgruppe mener.
Men jeg lytter altså også til, hvad der siges uden for huset, som det også er kommet til udtryk i min tidligere besvarelse.
Birthe Skaarup (DF), 2004-05-05:
Jeg føler mig foranlediget til at stille hr. Knud Erik Kirkegaard måske noget af det samme spørgsmål, som der allerede er stillet, men jeg synes, at vi netop skal have et par af de områder, som er blevet problematiseret her i dag, slået fast med syvtommersøm.
Det er om de handicappede, det er om de udviklingshæmmede, det er DAMP-børn, autister og mange af de andre sjældne sygdomme.
Vil hr. Knud Erik Kirkegaard bekræfte her i dag, at disse børn og voksne vil få nøjagtig de samme tilbud, som de har i dag, og at der ikke vil ske forringelser?
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2004-05-05:
Jeg har selvfølgelig dagen igennem erfaret, at fru Line Barfod forsøgte at rejse et privatiseringsspøgelse, som skulle bevæge sig her igennem Folketinget og igennem det ganske land, nemlig at nu ville den her forfærdelige regering gøre noget virkelig ondt.
Nu ville man, og det skulle være et hovedformål med reformen, sætte gang i en privatiseringsbølge. Med privatisering mener fru Line Barfod formentlig udlicitering, og der vil jeg sige, at min klare holdning er, at man ikke skal foretage udlicitering, hvis det ikke er til gavn for borgerne.
Det vil sige, at hvis kvaliteten ikke er i orden, skal man ikke udlicitere, hvis prisen ikke er i orden, skal man ikke udlicitere.
Det har ikke noget med oplægget at gøre overhovedet.
Det er så muligt, at en større kommune bedre kan håndtere udliciteringsproblematikken,
det vil jeg ikke afvise.
Hele Rom blev jo ikke bygget på en dag.
Men der sker nu det, at kommunerne får placeret hos sig alle de borgernære opgaver, og der har kommunerne en enestående chance, som jeg er sikker på, at de vil gribe, for at give den fremragende borgerservice, at man har et system, der sikrer, at blot man henvender sig ét sted, så kan man altså også få vejledning i, hvordan man skal få problemet løst.
Line Barfod (EL), 2004-05-05:
Nu har vi forstået på debatten tidligere med Venstre, at et meget stort formål med strukturreformen er at få mere privatisering ude i kommunerne.
Men man forsøger så at sælge det her reformforslag på, at vi skal have en entydig offentlig forvaltning og der skal være én indgang osv. Jeg har ikke kunnet finde noget i oplægget om, at man ændrer på selve opbygningen ude i kommunerne, og langt de fleste af de mennesker, jeg har mødt, der kommer i klemme og oplever gråzoner osv., er faktisk i den kommunale forvaltning. Både i de almindelige kommuner og også i Københavns Kommune, der har både amts- og kommunemyndighed i dag, er der masser af mennesker, der kommer i klemme imellem forskellige kontorer, forskellige dele af den kommunale forvaltning.
Så hvor er det, borgeren pludselig kommer til at opleve en stor forandring med det, man gennemfører her?
Hvad er det for noget, vi ikke har fået oplyst om ændringer i kommunernes sociale forvaltninger?
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2004-05-05:
Så vil jeg godt fortsætte rækken af argumenter for, at vi faktisk har lyttet til socialdemokratiske synspunkter.
Jeg har eksempelvis oplevet det på den måde, at man i Socialdemokratiet har udtrykt bekymring for, om vi, hvis vi bare afskaffede amterne, så kunne tage tilstrækkelig kvalitativ vare på de handicappede og de socialt svagt stillede.
Jeg har hørt socialdemokrater give udtryk for, at man var bekymret for, at hvis man afskaffer amterne, så får miljøet bare lov til at sejle for kommunalt forgodtbefindende.
Der vil hr. Ole Stavad, hvis han går oplæggene igennem, kunne finde, at der i allerhøjeste grad er taget hensyn til sådanne betænkeligheder.
Det har for os Konservative
været magtpåliggende, at vi fik systemet bygget sådan op, at det er nagelfast, at den risiko for de problemer, som Socialdemokraterne har beskrevet, og som vi naturligvis også er optaget af, simpelt hen ikke opstår med det oplæg, som regeringen er kommet med her. Når hr. Ole Stavad får det læst grundigt nok, vil han ikke ryste på hovedet mere, så vil han nikke.