Birthe Rønn Hornbech (V), 2004-01-30:
Vi er godt tilfredse med, at ministeren vil sørge for, at tankerne i disse to forslag bliver underkastet en sagkyndig drøftelse i Jens Peter Christensens udvalg - dermed behøver den politiske debat jo ikke at forstumme - vi er også godt tilfredse med det af den grund, at så behøver vi jo ikke at sige, om vi stemmer for eller imod i dag, for en sådan sort-hvid-holdning mener jeg vil være synd for de mange væsentlige tanker, som er fremført i disse forslag. Når man ser hr. Aage Frandsen som pennefører i et retsudvalgsforslag, kan man godt være nogenlunde sikker på, at så har det nok på en eller anden måde med demokratiet at gøre.
Sådan anskuer vi også de to forslag her.
Det er faktisk et meget væsentligt element i demokratiet, de i virkeligheden kredser rundt om, nemlig den demokratiske kontrol.
Der er anført forskellige elementer i bemærkningerne, men der stilles flere spørgsmål end svar.
Det gør så heller ikke noget, for så kan vi jo også politisk drøfte videre.
Men i virkeligheden bærer bemærkningerne jo sådan lidt præg af, at man for så vidt ikke rigtigt kan pege på nogen nye regler, for reglerne er der, men man er ikke rigtig tilfreds; man har altså nogle vanskeligheder, og dem forstår jeg godt, og dem deler jeg egentlig også.
Man taler om en meddeleret, der skulle omhandle retten til at nærmest angive, når der er tale om uredelighed i den offentlige forvaltning eller åbenbart misbrug af offentlige midler.
Det vil jo typisk være en politisag, hvor man kan anmelde til politiet, men det er klart, at der kommer jo så også synspunkterne i forslaget om ytringsfriheden frem, for vi har ytringsfrihed i Danmark, men hvad er den værd, hvis man ikke tør bruge den - det er jo tit det, det handler om for offentligt ansatte - for så mister man måske sit job, eller man bliver i hvert fald kørt ud på et sidespor
, eller man bliver ugleset?
Så selv om reglerne sådan umiddelbart egentlig ser gode nok ud, så er der da nogle reelle problemer i det her; det ved vi godt.
Men der er jo også nogle reelle problemer den anden vej: hensynet til dem, der så skal anmeldes, dem, man bruger sin ytringsfrihed på, de skal jo også have en form for retssikkerhed.
Hvis man forestiller sig, at en sådan anmelderet altså skulle medføre, at man, uden at man selv fik sanktioner af disciplinær art, f.eks. skulle kunne gå til medierne, så er dertil at sige, at medierne selvfølgelig alt for ofte render med en halv vind, men jeg tvivler alligevel på, at seriøse medier vil begynde at påstå, at der foreligger uredelighed,
hvis ikke de næsten har beviserne i orden. I den forbindelse har jeg bemærket, at forslagsstillerne mener, at hvis man nu havde haft den her angiveret, så havde man nok undgået Farumsagen.
Nej, det er nemlig præcis det, man ikke havde.
Det havde man ikke undgået, vil jeg gerne sige til hr. Aage Frandsen, for der havde pressen jo skrevet, og man havde jo angivet og angivet Peter Brixtofte på alle leder og kanter; der var skrevet om det; man havde hørt ham selv med sine søforklaringer rent ud sagt i den ene tv-udsendelse efter den anden, og alligevel skete der ikke noget, for det skal være mere præcist, for at politiet begynder at gøre noget. Den er måske i virkeligheden et godt eksempel på, at det er ret så vanskeligt, når ikke engang den demokratiske kontrol - for vælgerne vidste det her - træder i kraft ved et Folketingsvalg, at vælgerne ikke engang fyrer en sådan person, men i virkeligheden bærer ham på skjolde.
Derfor synes jeg, at bemærkningerne i virkeligheden taler lidt imod forslaget eller i hvert fald viser, hvor vanskeligt det er at få fastsat nogle regler.
Men vi er altså af den opfattelse, at både meddeleretten og ytringsfriheden virkelig er områder, som fortjener opmærksomhed, som fortjener, at sagkyndige ser på det.
Vi kan jo se diskussionen om forskerne her de senere dage, hvor man nok vil synes, at nogle af de synspunkter, der kommer frem i pressen, er ret så sørgelige.
Med det, jeg siger her, vil jeg bare advare mod, at man tror, at menneskene bliver gode af flere regler, og at vi kan løse alt ved hjælp af regler.
Jeg tror heller ikke, hr. Aage Frandsen selv tror, det er sådan.
Men diskussionen om det, og at vi prøver at bearbejde hinandens holdninger og finder ud af, hvilke retlige muligheder der er, er meget væsentligt.
Derfor er vi også meget tilfredse med, at de her forslag er fremsat. Selv om de kommer i udvalg hos Jens Peter Christensen, vil jeg da mene, at det er væsentlige ting, som vi også skal tage op i Retsudvalget og måske også i forbindelse med vores fælles behandling af grundlovsforslagene om 14 dage.