Villy Søvndal (SF), 1998-02-18:
Der kan være situationer, hvor det er nødvendigt at sætte Folketingets sædvanlige forretningsorden, den, der sikrer tid til omtanke, tid til spørgsmål og tid til forstandighed, ud af kraft.
I så fald stemmer SF normalt for, f.eks. ved økonomiske indgreb.
Men denne dispensation i forbindelse med et militært indgreb imod Irak savner enhver saglig begrundelse.
Der er ingen saglig begrundelse for at haste denne sag igennem på den måde, vi lige stemte om før.
Det giver ikke tid til omtanke, det giver ikke tid til forstandighed, og i virkeligheden er der vel kun én grund til, at denne sag skal køres i det tempo, og det er hensynet til roen på bagsmækken hos to partier, nemlig Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre.
Vi oplever i stigende grad, at deres amtsformænd siger fra, siger, at det her hverken er klogt eller forstandigt.
Efter SF's opfattelse kan der også være situationer, hvor det er nødvendigt at bruge militær magt.
Jeg vil godt gøre opmærksom på, at SF har været med til at stemme for den militære indsats i Bosnien.
For os er det ikke et principielt punkt, at man ikke kan anvende militær magt.
Det er en meget præcis vurdering af, hvad konsekvenserne er, når det sker. Hvad bliver så konsekvenserne af det, som et flertal her i Folketinget formentlig om lidt vil støtte, altså den USA-ledede aktion?
Der er tre sikre virkninger:
Den første er en dramatisk svækkelse af hele FN-systemet.
Den svenske freds- og voldgiftsforening, der er en meget stor forening, kritiserer skarpt den danske regerings optræden i forbindelse med Irakkrisen og siger, at Danmark med sit villige militære bidrag til et eventuelt amerikanskledet angreb under et nyt FN-grundlag skader selve FN.
Den fortsætter: Vi er chokeret over, at et nordisk naboland sælger sig til USA's linje i Irakspørgsmålet.
Danmarks ageren bidrager til, at FN's autoritet undergraves endnu mere.
Organisationen finder det i øvrigt hyklerisk, at USA bedyrer, at de stræber efter en fælles FN-holdning til Irakkrisen, men samtidig forbeholder sig ret til at gribe ind på egen hånd, hvis andre sikkerhedsrådsmedlemmer ikke følger det amerikanske oplæg.
USA har ingen ret til at give sig selv mulighed for at fortolke, hvordan FN's resolutioner imod Irak skal opfattes.
Det er at forvirre FN's Sikkerhedsråd, som har det ansvar.
Hverken USA eller Danmark har ret til at handle egenhændigt i konflikten mellem FN og Irak, så vi er jo lige præcis på vej derhen, hvor vi er ved at ophæve selve grundtanken bag FN.
Den anden sikre virkning er, at det her vil betyde kolossale civile lidelser.
Vi spurgte i de forholdsvis lange drøftelser, vi har haft i Forsvarsudvalget, hvor store tabene var i 1991.
De militære tab i 1991 ved operation Desert Storm udgjorde 100.000 soldater.
100.000 soldater!
Der er ikke redegjort for antallet af de civile tab.
Det er formentlig større. Det vil sige, at det, vi diskuterer, er, om 300.000 irakere skal betale prisen for, at man med en militær aktion styrker Saddam Hussein. Jeg vil godt sige det meget tydeligt: De, der forestiller sig, at man straffer Saddam Hussein med denne aktion, tager fejl.
Saddam Hussein har formentlig intet større ønske lige nu end at blive bombet.
Hvorfor?
Fordi det giver ham den martyrrolle, den helterolle at få lov at være leder af en samlet arabisk front.
Er det klogt at bidrage til det clash mellem civilisationer, som vi er på vej imod? Den sidste sikre virkning er, at vi er på vej mod en helt ny verdensorden.
Det her er den første store prøve på den ny verdensorden.
Vi er ved at erstatte en Pax FN med en Pax Americana.
Fortsætter vi ad den vej, kommer vi derhen, hvor USA både er anklager, dommer og ordenshåndhæver i det internationale samfund.
Jeg vil godt spørge medlemmer af Socialdemokratiet og De Radikale, om de tror, man på lang sigt kan holde til den position, hvor FN kobles ud og stormagtsinteresser varetages, som om de var verdenssamfundets interesser.
Det er en kolossalt farlig udvikling, der går langt, langt, langt videre end diskussionen om Irak, og som i virkeligheden betyder, at FN svækkes ganske dramatisk.
Jeg skal derfor runde af med at sige, at det er en trist
Det er en meget trist dag for dem, der er i stand til at tænke bare lidt længere end på dagen i morgen.
Vi er ved at sige farvel til de hovedprincipper, der har kendetegnet dansk udenrigspolitik siden Anden Verdenskrig, og troen på, at konflikter i denne verden skulle reguleres gennem aftaler i det internationale samfund til fordel for, at store nationer tager selv.
Jeg skal også understrege for tydelighedens skyld, at det her ikke er sagt ud fra nogen som helst kærlighed til Saddam Husseins styre.
Han undertrykker, han myrder, han politisk fængsler, han slår ihjel.
Han er en ubehagelig diktator, men på trods af alle de ting har man vel en pligt til at spørge, hvis spil det lige præcis er, man nu indgår i.
Jeg håber meget, at offentligheden er opmærksom på, at det her skulle køre så hurtigt igennem, for at offentligheden ikke fik øje på mere.
Jeg håber også, at folketingsmedlemmerne, når vi skal stemme om lidt, vil stemme efter deres overbevisning og ikke efter, hvor langt de fik armen vredet om på gruppemøderne.
Jeg synes også et eller andet sted, at dagen i dag er en skammens dag for det demokrati, hvis forudsætning er, at der, selv når vi taler om vanskelige og store beslutninger, er tid til omtanke, tid til klogskab og tid til forstandighed.
Det har der ikke været i denne sag.
Der er en række ikkebesvarede spørgsmål, der er en række spørgsmål i Forsvarsudvalget, der er besvaret med brede almindeligheder, og så er der nogle spørgsmål, der er besvaret kvalificeret. I dem, der er besvaret kvalificeret, gør man bl.a. opmærksom
på, at det her ikke vil betyde, at man ødelægger Saddam Husseins masseødelæggelsesvåben.
Det kan ikke lade sig gøre, og det redegøres der for i et af spørgsmålene.
Det vil sige, at når man om lidt stemmer, ved man, at det her ikke vil betyde, at man ødelægger masseødelæggelsesvåben.
Det betyder heller ikke, at man ikke kan bygge dem op igen, det har vi også spurgt om i
Forsvarsudvalget
Svaret var, at man kan bygge kapaciteten op igen i løbet af 3 til 6 måneder.
Skal vi bombe hvert halve år?
Vi har også spurgt, om det her betyder, at Hussein fjernes.
Svaret er nej.
Det vil sige, at efter denne aktion med måske 300.000 eller flere dræbte står vi stadig med diktatoren Saddam Hussein som den politiske leder og med masseødelæggelsesvåben, der ikke er ødelagt.
Det var det, vi fik at vide, da vi spurgte i udvalget.
Hvad skal vi så med det her?
Hvor er den forstandighed henne, som bl.a. Sverige støtter, der siger, at den eneste vej ud af det her er en diplomatisk løsning, hvor man samtidig giver og tager?
Giver på den måde, at man slækker boykotten af Irak, og tager på den måde, at man til gengæld lægger hele verdenssamfundets pres på for at få resolutionerne opfyldt. Derfor er det i dag en trist dag for demokratiet, det er en trist dag for freden, og det er en trist dag for dem, der indtil nu har troet på FN som det, der skulle opbygge en ny og bedre verden.