Ole Sohn (SF), 1999-10-12:
Kulturpolitik er at stimulere refleksion frem for refleks.
I vores moderne verden kan denne overskrift ikke understreges nok, for en af konsekvenserne af det moderne elektroniske eventyr er, at vi kollektivt bevæger os fra handlinger på grundlag af refleksion til handlinger pr. refleks.
Påvirkningerne sker simpelt hen så hurtigt, at der ikke bliver tid til eller vi ikke tager os tid til at reflektere.
Netop tid til refleksion er vigtigt, når vi snakker om børn og kultur, og med denne redegørelse, hvor regeringen sætter børnekulturen på dagsordenen, er man med til at anerkende børnekulturen, og det skal regeringen have ros for.
Barndommen er nemlig ikke blot et forstadie til voksenlivet, men en del af livet, som børn og unge har krav på at kunne nyde og opleve, uden at der hele tiden skal skeles til værdi i forhold til voksenlivet.
Vi lever jo heller ikke som voksne vores liv alene for at sikre en rimelig alderdom.
Vi ønsker at leve vores liv ud som voksne, og børn og unge skal også leve deres livsperiode ud. Hvis vi skal skabe bedre rammer for børn, er det vigtigt, at vi tager udgangspunkt i børns situation og i en reel forståelse af børns vilkår.
Derfor kan vi passende skele til FN's konvention om børns rettigheder, når vi nu skal til at skabe bedre vilkår og rammer for børn og unge.
Konventionen peger bl.a. på tre områder.
Det er behovstilfredsstillelse, det er beskyttelse, og det er deltagelse.
Man kan sige, at vi hidtil har gjort meget på de to første områder, men nu er vi blevet mere bevidste om, at børn er deltagere, aktører i deres eget liv, og med denne redegørelse her og de initiativer, regeringen lægger op til, kan der skabes mere rum for børnekulturen, og det er, som en af ordførerne for et lidt større parti ofte siger det, slet ikke så ringe endda.
SF mener, at det er uhyre vigtigt, at børn aktivt involveres i at bygge deres eget liv op.
Vi skal spørge dem for at lytte til deres egen fortolkning af verden, og vi skal inddrage dem for at få dem gjort medansvarlige for deres eget liv, for kun på den måde kan de blive medskabere i den verden, de er en del af.
Det er derfor, det er så afgørende, at børn bliver aktører i deres eget liv.
På samme måde skal vi voksne ikke arrangere noget for børn hen over hovedet på dem, men sammen med dem.
De skal vide, at de ikke er alene, men er med i en større helhed.
Børn skal derfor møde samfundets værdier i de sammenhænge, hvor de færdes, og de skal møde voksne, som er parate til at delagtiggøre dem i den fælles kulturarv og den fælles mangfoldighed.
Men hvad er det for værdier, der møder børn her på tærsklen til det nye årtusind?
end svært ved at se meningen med livet
Eller sagt lidt mere brutalt: Hvis man ikke har noget at miste, så har man heller ikke noget at slås for.
Og i parentes bemærket kunne man jo opfordre kulturministeren til at rundsende den kulturpolitiske redegørelse til Folketingets Retsudvalg og til de mange politikere, der tager aktivt del i den standende voldsdebat, for de voksne, der skal delagtiggøre børn i den fælles kulturarv, behøver ikke nødvendigvis at have en knippel i hånden. I vores moderne vidensamfund har vi fået frihed til at gå vores egne veje, til at vælge vores egen facon og livsstil og vælge hinanden fra.
Det gør børn også.
I den individualiserede verden har vi en kolossal opgave i at skabe fællesskaber for børn.
Eksempelvis skal bibliotekerne ikke blot være steder, hvor børn kan låne bøger, og idrætsforeningerne skal ikke blot være steder, hvor børn kun kommer og træner.
Det er vigtigt, at børn tilhører et fællesskab dér, hvor de er, og det er vigtigt, at det er fællesskaber med synlige voksne og fællesskaber, hvor der er normer og værdier med rammer, krav og forpligtelser, og fællesskaber, hvor børn selv bliver bedt om at tage stilling.
Derfor skal eksempelvis idrætsforeningerne og deres ledere have en vægtig plads, når vi snakker børn og kultur.
Deres arbejde er et led i en dannelsesproces, for idræt er kultur.
Det betyder, at en idrætsleder ud over en faglig viden også skal have formidlingsmæssige og menneskelige kvalifikationer.
På samme måde skal bibliotekerne også kunne andet end at låne bøger ud.
De skal målrettet arbejde for at udvikle den rolle, som de har påbegyndt, udvikle rollen som kulturhuse, hvor børn kan udfolde sig og udvikle hele deres potentiale.
Når jeg nævner idræt som eksempel, ja, så er det, fordi der er en nøje sammenhæng mellem fysisk sundhed og oplevelsen af trivsel, glæden ved at slå til og deltage i et socialt samvær.
Derfor har forældrene, institutionen, skolen et ansvar for, at børn udfolder sig fysisk og bliver fortrolige med sunde kostvaner.
Det er faktisk noget af det, som jeg mener at redegørelsen ikke i tilstrækkeligt omfang har prioriteret, men noget, som jeg mener det er vigtigt at vi også får inddraget i debatten om børn og kultur.
Samtidig er det i vores videnbaserede verden vigtigt at understrege, at der også er brug for dem, der ikke er nørder.
Vi må ikke glemme, at mennesker har mange kompetencer.
Vi skal ganske enkelt arbejde for at skabe plads for alle.
Faktisk er det et udtryk for, at vi i al væsentlighed og i hovedtræk er enige i regeringens konkrete prioriteringer.
Måske er det lidt i periferien af redegørelsen, men jeg vil dog gerne understrege, at når man satser massivt på musikundervisning i skolerne og musikskolerne, er det jo vigtigt at sikre sig, at hele det musiske økosystem bliver en helhed.
Derfor vil jeg da også gerne understrege her, at vi finder, det er vigtigt, at den rytmiske lov for spillesteder gennemføres, sådan at vi får en helhed i det musiske økosystem.
Vi er meget enige i regeringens ønske om at lave musiske skoler, hvor billedkunst, drama og musik føres sammen under samme rammer.
Vi finder faktisk - og det synes jeg også er værd at understrege, særlig i forhold til den forrige ordfører - at det er et meget rimeligt krav, regeringen stiller om, at der skal skabes reklamefri zoner i tv, ligesom vi også er varme tilhængere af, at computerspil mærkes i lighed med videofilm.
Det sidste, jeg vil sige noget om, er spørgsmålet om bibliotekerne:
Vi støtter den delvise ligestilling, der sker af materialerne på bibliotekerne, sådan så vi også fremover får de digitale medier repræsenteret på bibliotekerne, men vi mener faktisk også, at man skal udvide det fuldt ud og sikre plads til film og video, sådan at gode kvalitetsfilm også bliver noget, der bliver tilgængeligt for alle i samfundet.
Når vi senere på efteråret kommer til debatten om biblioteksloven, så finder jeg det væsentligt her at understrege, at det, at vi udvider materialevalget på bibliotekerne med internetadgang og digitale medier, ikke skal ske på bekostning af bøgerne, som er det centrale i bibliotekernes virksomhed.
Også ihukommende overskriften på mit indlæg: at det er igennem bøgerne, man udvikler fantasien og giver ro og også mulighed for refleksion, og det er for os temmelig afgørende.
Skal der være en lille anke mere til redegørelsen, så er det, at der for mange steder står, at vi skal gøre noget for børn og unge, og for få steder står, at det skal være af og sammen med børn og unge.
Men alt i alt tilsiger SF regeringen støtte i realiseringen af de mange initiativer, der lægges op til i denne redegørelse om børn og kultur.