Henrik Dam Kristensen (S), 1998-11-25:
Jeg skal sige til fru Lene Espersen, at jeg er enig i analysen, vurderingen og diskussionen af rødspættekassen
, så her har jeg ikke noget at tilføje, ud over at jeg meget gerne også vil bekræfte det andet, fru Lene Espersen sagde her fra talerstolen, nemlig at der ikke var så få, som i de dage sagde, at de var parat til at betale prisen.
Det skal man bare huske at minde dem om, efterhånden som tiden er gået.
Med hensyn til satellitterne vil jeg sige: Ja, som beslutningen er, vil der efter udgangen af 1999 ikke være adgang til EU-farvande for både over 24 m, og alt det andet vedrørende satellitter er en aftale imellem EU og tredjelande.
Espersen, at jeg meget gerne vil være fleksibel med hensyn til kapacitetsregler, og at jeg meget gerne vil være med til at diskutere det spørgsmål, for det har jeg ikke nogen problemer med.
Men jeg har bare den overvejende indgangsvinkel, at vi ikke skal solde fremgangen op.
Vi kan diskutere miljø, vi kan diskutere forbedringer
for mandskabet, og alt det vil jeg meget gerne i dialog om.
Men jeg vil meget gerne påpege, at med den bekendtgørelse, der kom i februar, så vidt jeg husker, og som fik koblet den økonomiske del på i sommer, er der altså skabt nogle muligheder, og inden for de rammer kan vi diskutere. Til hr. Jens Kirks fortsatte advokeren for Danmarks Fiskeriforening vil jeg sige, at jeg synes, det er fint, at man hører parterne; det har jeg slet ikke noget problem med, og kommer de med nogle vises sten, tager jeg selvfølgelig også dem til mig.
Men regeringens opgave er bl.a. at skabe debat, og det har vi forsøgt med den fiskeripolitiske redegørelse her.
Til hr. Christian H. Hansen vil jeg sige, at jeg kunne nu ikke lige genkende det citat.
Men jeg vil gerne sige i forbindelse med diskussionen om net, at er der nogen, der har forsøgt at fremme den internationale diskussion om bæredygtighed - enten det er i EU, eller det er i andre internationale fora - mener jeg rent faktisk, det er Danmark, også når det gælder Østersøen og den baltiske fiskerikommission.
Men det, som nogle ligesom har forsøgt at udtrykke i nogle avisartikler, er - så vidt jeg kan se - at Danmark pr. automatik skulle gå ind for, at alle de baltiske lande skulle bruge et specifikt net, som oven i købet var fremstillet i Danmark.
Det kan godt ske, at det var klogt, at man gjorde det; det skal jeg ikke tage stilling til her.
Men vi har valgt at gøre det ved at sige, at der er to eller tre fiskerimetoder, der er lovlige i Østersøen.
Det henholder vi os til, og så har vi lavet nogle forsøg og noget udvikling.
Jeg kunne da godt håbe, at det viste sig, at det var et dansk net, der selekterede bedst og alt det andet.
Men at man på daværende tidspunkt skulle være gået i byen på den måde fra dansk side, tror jeg havde været en stor misforståelse.
Til fru Annie Lunde Hansen skal jeg sige, at jeg hører i realiteten ikke nogen difference mellem fru Annie Lunde
Hansen synspunkter og mine synspunkter
Der skal strammes op, hvis der er behov for det, og den nye fødevarelov vil også give nogle muligheder for det.
Og endelig vil jeg sige, at jeg tror også, fru Annie Lunde Hansen og jeg er enige om, at det offentlige ikke kan kontrollere hver eneste fisk eller hver eneste stump rullepølse.
Her må vi også appellere til ansvarlighed og moral fra erhvervets egen side.
Til hr. Kristen Touborg, som kom ind på kapitel 8, vil jeg gerne sige, at med hensyn til dagsordenen skal man jo have det i baghovedet, som fru Lene Espersen og jeg lige talte om, nemlig at det ikke bare er noget, Danmark kan gå ned og få lavet om fra den ene dag til den anden., og det var vi alle sammen godt klar over.
Men en af mulighederne ville jo netop være, hvis vi kunne få lavet nogle EU-forskningsprojekter.
De ville nok have en større gennemslagskraft, end hvis det var nogle specifikke, rent danske projekter, og derfor har vi faktisk arbejdet meget ihærdigt for at få nogle EU-projekter igennem; men jeg vil også gerne sige, at det har ikke været nemt.
Det skal ikke forstås sådan, at det var en 14-1-beslutning, men det er ikke sådan, at alle bare lægger sig på maven og siger: Nå ja, det er synd for Danmark, og nu retter vi ind i forhold til Danmark. Det er en vedvarende kamp, som går ud på, om vi på det faglige og forskningsmæssige plan kan komme igennem med noget, men jeg lever selvfølgelig helt klart op til det ansvar.
Jeg er også optaget af at få rettet det op, som jeg mener var forkert i beslutningen, og derfor anmelder jeg det,
hver gang jeg kan komme afsted med det - hvad enten jeg er på tomandshånd med en kollega, eller det er i rådssammenhæng, eller det er relevant at diskutere på tomandshånd med kommissæren
, osv.
Både på embedsmandsplan og på politisk plan gør vi selvfølgelig, hvad vi kan.
Så vil jeg gerne sige, at jeg synes måske, at med hensyn til det visionære er discarden jo et glimrende eksempel.
Det er virkelig et glimrende eksempel på, at jeg synes, vi er visionære, og at vi tænker langsigtet i redegørelsen.
Hvis jeg havde sagt helt kontant, at nu løser vi discardproblemet på den og den specifikke måde, tror jeg, at man bagefter ville have angrebet mig og sagt, at det og det er fagligt ukorrekt og det og det vil man ikke kunne få igennem politisk.
Her anviser vi, at der ikke kun er én måde at løse discardproblemet på.
Problemet betragtes i politisk sammenhæng, i forskningssammenhæng, hele vejen rundt, netop fordi der ikke er nogen simple løsninger på discardproblemet, bl.a. fordi der er forskel på landbrug og fiskeri.
Fiskene har den uvane, at store og små fisk svømmer rundt imellem hinanden, og det betyder simpelt hen, at man får problemer, når man er ude at fiske, for det er ikke det samme som at høste en mark.
Det er meget mere kompliceret.
Jeg synes, vi skal huske på, at med udgangspunkt i Nordsøkonferencen forpligtede landene omkring Nordsøen, herunder EU, sig til at tage fat på det problem, og EU har faktisk taget godt fat på det i nogle af de beslutninger, som er vedtaget.
Det vil hele tiden være på dagsordenen, og derfor er der til stadighed et vedvarende pres, ikke mindst på Danmark, i dialogen med fiskerne.
Det handler jo også noget om, hvad fiskerne selv kan gøre, at industrien skal lære at omstille nogle maskiner i nogle situationer og ikke bare forlange én vægtklasse, osv., og det handler også om forskningsprojekter osv.
Derfor synes jeg netop, vi er visionære her.
Vi peger på en bred palet af ting, som skal tages i brug for at løse discardproblemet, og derfor synes jeg også, at hr. Kristen Touborg her fra talerstolen bekræftede, at det faktisk er en meget realistisk og visionær redegørelse, vi har haft til debat i dag.