Ove Hygum (S), 1999-12-02:
Dette beslutningsforslag om organisationsfrihed er stort set fra ende til anden genfremsættelse af en række tidligere beslutningsforslag.
Ligesom tidligere handler forslaget reelt om at forbyde brugen af eksklusivaftaler på det danske arbejdsmarked, og ligesom tidligere henvises der i forslaget til, at Danmark handler i strid med sine internationale forpligtelser ved at tillade brugen af eksklusivaftaler.
I den anledning finder jeg behov for endnu en gang at skitsere forpligtelserne omkring sikring af foreningsfriheden.
På nationalt plan har vi i Danmark foreningsfrihedsloven, og i modsætning til forslagsstillerne mener regeringen, at denne lov sikrer både den positive og den negative foreningsfrihed, dvs. at den sikrer retten til at være medlem af en forening, og den sikrer retten til ikke at være medlem af en forening.
Som forslagsstillerne peger på, har Danmark også internationalt forpligtet sig til at sikre organisationsfriheden.
Nogle af de mest centrale instrumenter hertil er ILO-konvention nr. 87 om foreningsfrihed og beskyttelse af retten til at organisere sig og nr. 98 om retten til at organisere sig og føre kollektive forhandlinger.
Begge disse konventioner er ratificeret af Danmark, og efter ILO's opfattelse regulerer de to konventioner ikke spørgsmålet om eksklusivaftaler.
Den Europæiske Fællesskabspagt, som man også henviser til, er en erklæring om Fællesskabets arbejdsmarkedsmæssige og sociale dimension.
Den indeholder en række målsætninger, bl.a. om organisationsfriheden, men som forslagsstillerne også er opmærksomme på, er der tale om hensigtserklæringer.
Og jeg mener faktisk, at regeringen efterlever pagten og dennes ånd.
Egentlig EU-regulering kan der ikke blive tale om, da det netop ved indgåelsen af den sociale protokol, som nu er indskrevet i Amsterdamtraktaten, er blevet slået fast, at EU ikke har kompetence til at regulere nationale forhold om organisationsret, strejkeret, lønforhold eller ret til lockout.
Andet kunne vi nok heller ikke have accepteret fra dansk side.
Andre internationale forpligtelser, som Danmark har tilsluttet sig, er Europarådets Socialpagt og Den Europæiske Menneskerettighedskonvention.
Regeringen prioriterer sine internationale forpligtelser højt og følger retsudviklingen inden for de internationale organisationer nøje, og derfor blev foreningsfrihedsloven til som følge af en dom ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol. Bortset fra en skærpelse af loven i 1990, som skyldtes
et stigende antal nationale sager om afskedigelse af uorganiserede, har regeringen ikke siden fundet anledning til at ændre loven.
Højesteret henviser til, at eksklusivaftaler som sådan ikke er i strid med Den Europæiske Menneskerettighedskonvention, således som den hidtil er blevet fortolket af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
Med dommene fra Højesteret, som vel også af forslagsstillerne tillægges betydelig vægt og må tillægges betydelig vægt i den videre debat, underbygges regeringens opfattelse af, at eksklusivaftaler kan benyttes på det danske arbejdsmarked inden for rammerne af foreningsfrihedsloven.
På den baggrund mener regeringen fortsat, at vi i Danmark efterlever de internationale forpligtelser, som vi har påtaget os i relation til organisationsfriheden, og at vi efterlever målsætningerne i fællesskabspagten.
Jeg kan derfor, og næppe til forslagsstillernes enormt store overraskelse, meddele, at regeringen ikke kan støtte beslutningsforslaget.