Søren Krarup (DF), 2005-05-25:
Nu siger det sig selv, at når jeg siger, at vi skal til at beskæftige os med det, vil jeg have vanskeligt ved at komme med de færdige forslag.
Det er da klart, at det, det drejer sig om, er, at der skal være en form for uddannelse, men spørgsmålet er, på hvilket niveau det skal være, om det skal være sådan, som det er foreslået i rapporten her.
Men det er da klart, at der skal stilles krav om en uddannelse, og at de, der altså er uddannede som tolke, skal have et fagligt niveau, sådan at dommerne og domstolene kan være tjent med det.
Jeg må tilstå, at jeg er noget i tvivl om denne sag, ikke at jeg er i tvivl om den pålidelige og troværdige tolks nødvendighed.
Her kan man næsten ikke stille kravet for højt.
Jeg tør sige, at den verserende retssag mod en dansk afhøringsofficer, som i Iraks omtumlede ørkenforhold afhørte mistænkelige irakere, men blev anklaget af tolke, om hvis kvalitet, loyalitet og hele niveau man med god grund kan have sine stærke tvivl, bidrager til at understrege den pålidelige tolknings nødvendighed.
Men hermed være ikke sagt, at det fremsatte beslutningsforslag bør følges.
Jeg får lyst til en fortælling eller en skitse, hvis udgangspunkt er den i april 2003 udgivne rapport om tolkebistand i retssager, og hvor rapportens krav om kvalificeret tolkning i retssager tages til følge.
Om kravet til tolkning i retssager er der i sig selv ingen tvivl.
Men lad os forestille os et lille land.
Det har en høj og smuk retskultur og lægger vægt på at hævde den.
Så sker det, at der foregår drastiske forandringer i verden udenom, og på grund af en yderst letsindig og ubetænksom lovgivning bliver det lille land oversvømmet af flygtninge og fremmede fra hele verden og især fra den del af verden, der ligger længst væk og er mest fremmed.
Disse fremmede er et kraftigt islæt i kriminalstatistikken.
De står igen og igen for en dommer, men deres sprog er så fremmed, ofte arabisk og afrikansk, at dommeren ikke kan forstå dem og ikke kan finde tolke til at oversætte for sig, fordi disse sjældne sprog ikke er genstand for undervisning på universitet og sprogskole.
På den anden side er retssystemet i dette land hele tiden forfulgt og plaget af en europæisk menneskerettighedskonvention, som uafladelig foreholder det lille land, at det skal leve op til de mest drakoniske og absolutte idealer om retfærdighed og uvildighed.
I retsplejelovens § 149 fastslås det, at retssproget er dansk, men i den foreliggende vanskelige situation med utallige retssager med arabiske og afrikanske personer føler dommerstanden sig under pres fra den selvhøjtidelige, fingerpegende europæiske menneskerettighedskonvention, og som en form for selvbeskyttelse skriver Domstolsstyrelsen sin rapport om tolkebistand i retssager.
Her holdes idealet frem, den perfekte, uangribelige tolkning også i disse fremmede, fjerne sprog, som det lille land af gode grunde ikke har ret mange tolke i, men i rapporten er den ideelle tilstand skildret.
Så er der en opposition i Folketingssalen, som kan gribe den fine rapport og lave et beslutningsforslag ud fra den, og som med stor sikkerhed og selvretfærdighed kan kræve ideelle tilstande i det lille land vedrørende et autorisationssystem for indvandrertolke og kræve en lang række ændringer opfyldt for at være på den rigtige side af retfærdigheden.
Vist er det ædelt og ideelt, vist kan man i retssikkerhedens navn nikke ja til det hele, men det kommer altså alt sammen af en urimelig og bagvendt situation i det lille land, der er blevet oversvømmet af fremmede fra de fjerneste kyster og i et antal, som er helt uforholdsmæssig stort.
Det lille land har fået påtvunget en situation, som er urimelig, fordi det lille land naturligvis ikke er og ikke kan være indstillet på at føre arabiske og afrikanske retssager.
Jamen vi må gøre noget, siger oppositionen dramatisk.
Vist må vi gøre noget, men spørgsmålet er jo, hvad vi skal gøre.
Er dette fine og krævende beslutningsforslag om store, nye, dyre uddannelser med hertil hørende udgifter og systemer det rette?
Skal en ekstraordinær situation føre til så store og ekstraordinære beslutninger?
Det er vi ikke sikre på.
Vi kan godt se problemet, men ser det altså især i den urimelige situation, som et lille land er blevet bragt i.
Vi vil imidlertid ikke uden videre sige ja til et paradeforslag fra en opposition, der kører på frihjul.
Vi kan ikke støtte beslutningsforslaget.
Men jeg vil sige, at jeg er fuldstændig enig med hr. Troels Ravn i, at det er et problem, der skal løses.
Det, vi kun er uenige om, er den måde, det er blevet løst på her.
Her er det, at jeg siger, at man har kørt på frihjul, for man har, mener jeg, mere eller mindre skrevet af fra denne meget idealistiske rapport om tolkebistand i retssager.
Jeg mener, at man må forholde sig anderledes nøgternt og skeptisk til noget, der jo altså er blevet en del af retsvæsenets problem på grund af en indvandrerpolitik, som er en national ulykke.
Jeg mener ikke, at vi skal springe med på alle disse idealistiske forslag, som er fremlagt i denne rapport.
Det mener jeg at Socialdemokratiet har gjort, og jeg er ikke enig med dem.