Henriette Kjær (KF), 2001-02-22:
Vi har jo genfremsat disse fire meget fornuftige beslutningsforslag, og hver gang vi har behandlet dem, må jeg sige, at jeg er gået herfra med en mærkelig fornemmelse.
Jeg synes nemlig slet ikke, at det her drejer sig om politik.
Det drejer sig simpelt hen om sund fornuft.
Og jeg kan stadig væk ikke forstå, at ministeren ikke kan støtte disse forslag og ikke kan finde denne sunde fornuft. Det drejer sig om nogle ganske små ændringer, der vil gøre livet lettere for de borgere, der vil blive berørt af dem, mens jeg har meget svært ved at se, hvem det kan genere.
Vi snakker til stadighed om, at der skal holdes liv i landdistrikterne.
Man holder konferencer og rejser forespørgsler og andre spændende ting for at finde på ideer, der kan holde liv i landdistrikterne, men det her er jo en del af løsningen, og derfor et det ekstra skuffende, at regeringen ikke kan støtte det.
I Det Konservative Folkeparti mener vi selvfølgelig, at man bør udnytte overflødiggjorte landbrugsejendomme til almindelige boliger, hvis der ikke er behov for, at der skal drives erhverv derfra længere.
Og hvorfor skal det være en indviklet og åbenbart umulig ting og omvendt, hvis man ønsker at etablere anden virksomhed end lige landbrug i en overflødiggjort landbrugsejendom?
Hvorfor skal det så være så umuligt?
Det er da kun dejligt, at man bruger bygningerne til noget fornuftigt, så de ikke står og forfalder.
Og hvorfor skal det være så besværligt at foretage tilbygninger og ombygninger til eksisterende virksomheder i det åbne land?
Vi mener absolut, præcis ligesom miljøministeren, at store virksomheder med tung industri skal ligge i industrikvartererne, og det ønsker vi ikke at ændre på.
Men at der foregår en lille smule erhvervsaktivitet i landdistrikterne, er da et gode for hele samfundet.
Og når man ser på de ansøgninger, der har været, så drejer det sig om virksomheder, der er relateret til landbruget og helt naturligt bør ligge i landzone.
Jeg fatter heller ikke ideen med, at man ikke umiddelbart kan indrette en ekstra bolig på en landbrugsejendom.
Hvorfor kan en medhjælper eller det unge par, der skal overtage landbruget, ikke få mulighed for en bolig på en landbrugsejendom?
Jeg forstår simpelt hen ikke argumentationen, selv om ministereren i snart flere omgange har forsøgt at redegøre for den.
Men årsagen til, at jeg ikke forstår det, er nok den åbenlyse mangel på logik.
Miljømæssigt er det da helt forkert, at de skal bruge bilen til at komme frem og tilbage fra arbejde.
Men endnu værre: Jeg synes faktisk, det er umenneskeligt, at et ældre par, der overlader gården og driften til yngre kræfter, ikke kan få lov til at bo på den grund, som de måske har boet hele livet på.
Loven er også uhensigtsmæssigt indrettet, fordi det viser sig, at amterne administrerer forskelligt.
De har jo vidt forskellig praksis.
Det vil sige, at man som borger oplever, at ens sager bliver behandlet forskelligt, og derfor ender de i Naturklagenævnet, som så ofte omgør beslutningerne.
Det mindste, ministeren kan gøre, er i hvert fald at sørge for, at vi får en klar lovgivning på området, så praksis er ens i hele landet.
At sagerne skal behandles i to instanser er et klokkeklart eksempel på, at der overadministreres i Danmark.
Hvad ligner det, at to offentlige instanser skal sidde og behandle samme, ofte simple sag?
Vi ønsker, at beslutningerne af denne her karakter skal træffes af dem, der er tættest på.
folk i lokalområderne, der daglig må leve med og se resultatet af de beslutninger, der træffes, og det får mig til at stole på, at de nok vil træffe nogle saglige og holdbare afgørelser.
Når man taler om at skære i den offentlige sektor, er det her jo et af de steder, hvor man nemt kunne gøre det, uden at det ville gå ud over nogen.
Det her er en overbureaukratisering i den offentlige sektor, som vi bør undgå, og der er jo ikke nogen grund til, at ansatte i amterne skal bruge tid og kræfter på et stykke arbejde, som løses lige så godt i det kommunale led, og som også bliver løst i det kommunale led.
Og jeg tror ikke, at ministeren behøver at være nervøs for, at landskabet vil blive plastret til med underlige bygninger.
Det er bestemt mit indtryk, at når kommunerne får det endelige ansvar, vil de gøre sig meget umage for at sikre en fornuftig udvikling.
Det er jo dem, der skal stå ansigt til ansigt med kommunens borgere, når beslutningen er truffet, og det borger efter min mening for kvalitet.
Så vi deler slet ikke samme frygt for nærdemokratiet, som vi lige hørte den socialdemokratiske ordfører udtrykke.