Thorkild Simonsen (S), 1997-11-06:
Det beslutningsforslag, som vi nu på initiativ af Socialistisk Folkeparti skal behandle,
vedrører, som det er sagt, lokale og regionale folkeafstemninger.
Beslutningsforslaget er fuldstændig identisk med det beslutningsforslag, som Socialistisk Folkeparti fremsatte for omtrent et halvt år siden.
Dengang tilkendegav den daværende indenrigsminister under førstebehandlingen af dette forslag, at regeringen ikke kunne støtte forslaget.
Denne holdning kunne et flertal i Folketinget dengang tilslutte sig.
Regeringens principielle holdning til indførelse af lokale og regionale folkeafstemninger er ikke ændret i løbet af det halve år, der er gået, siden Folketinget sidst behandlede dette emne.
Jeg kan derfor henholde mig til de begrundelser, min forgænger dengang fremførte til støtte for at afvise forslaget.
Selv om det kun er kort tid siden, beslutningsforslaget var på Folketingets dagsorden,
vil jeg dog alligevel i meget korte træk redegøre for regeringens begrundelse nu.
begrundet i, at det danske kommunestyre er baseret på repræsentativt demokrati.
Det er regeringens opfattelse, at der er tale om en fornuftig ordning, hvor det er op til de politisk ansvarlige i kommunalbestyrelsen at afgøre, om en sådan folkeafstemning skal holdes.
At der er tale om en fornuftig ordning er også min erfaring fra mine år som kommunalpolitiker.
Herved fastholdes nemlig de folkevalgte på deres ansvar til at træffe beslutninger på hele befolkningens vegne, og det sikres, at de folkevalgte ikke skyder ansvaret fra sig ved at overlade initiativet til en mindre gruppe af vælgere, der nok er stærke, men ikke nødvendigvis repræsentative.
Dette hensyn er naturligvis endnu mere tungtvejende, når der er tale om bindende folkeafstemning.
Heller ikke forslaget om, at vælgerne skal kunne tage initiativet til, at et forslag behandles af kommunalbestyrelse eller amtsråd, kan få regeringens tilslutning.
Og begrundelsen herfor er sådan set meget enkel.
Forslaget er jo udtryk for, synes vi, en mistillid til dialogen mellem vælgerne og de folkevalgte, som regeringen ikke finder holdepunkter for.
De fleste kommuner og amtskommuner har gennemført spørgetidsordninger, borgermøder og lignende arrangementer, der sikrer dialogen mellem vælgerne og de folkevalgte.
Og der er vel at mærke tale om ordninger, som kommunerne og amtskommunerne har gennemført på eget initiativ, og som har skabt rammerne for en konstruktiv dialog mellem vælgerne og de folkevalgte.
Forslaget bygger derfor på nogle helt forkerte forudsætninger, når det drejer sig om at øge borgernes medleven og deltagelse i det kommunalpolitiske arbejde.
Efter regeringens opfattelse opnås en større folkelig deltagelse i det kommunalpolitiske arbejde bl.a. ved at skabe bedre betingelser for en konstruktiv dialog mellem vælgerne og de folkevalgte og ikke ved, at vælgerne gives mulighed for at diktere, hvilke forslag de kommunale råd nu skal behandle.
Jeg skal afslutningsvis erindre om det synspunkt, som også sidste gang, beslutningsforslaget var til første behandling, blev fremført her fra talerstolen.
Det er en nødvendig følge af det repræsentative demokrati, at det kræver en tilslutning af en vis størrelse at opnå et mandat i de kommunale råd med heraf følgende ansvar.
Det vil ikke være i overensstemmelse hermed, såfremt de kommunale råd tvinges til at behandle forslag, som ikke et eneste af de valgte medlemmer har ønsket at rejse.