Brian Mikkelsen (KF), 1998-04-30:
Det skal også sikre en bedre integration, men der er store problemer i et par af aspekterne, som jeg vil komme ind på her under behandlingen.
Hvis vi tager L 65 først, så er det vores udgangspunkt, at samfundet selvfølgelig ikke må svigte børn, som i forvejen er blevet svigtet af deres forældre.
Det bør være en målsætning for os alle sammen, at børn af flygtninge og indvandrere skal kunne dansk inden skolestart.
Det er utrolig vigtigt, at fremmedsprogede børn så hurtigt som muligt lærer dansk og kommer i kontakt med det danske samfund. Problemet i dag er jo, at som situationen er nu, møder de først det danske samfund - kulturen, mentaliteten, sproget - når de starter i skolen, og så viser forskellige undersøgelser, også refereret i bemærkningerne til forslaget, at så er man allerede bagud.
Den måde, hvorpå man kan opnå en hurtig integration, en ordentlig integration i det danske samfund, er, hvis man kan dansk.
Hvis man skal klare sig i skolen, tage sig en uddannelse, klare sig ude på arbejdspladsen, så er dansk, dansk og atter dansk det vigtigste signal, man overhovedet kan sende alle folk, som ikke kan dansk, og som vil fungere i det danske samfund.
Det vil sige, at vi vil sikre - og det vil forslaget jo også - børn en mulighed for at komme i institution, ikke kun for at lære det danske sprog ordentligt, men også for at deltage i et socialt liv med kammerater og pædagoger i et dansk miljø.
Vi mener nemlig, at kommunerne skal have en ret til at pålægge forældrene at sende deres børn i dansk børnehave eller pålægge dem anden egnet undervisning, så de lærer dansk, hvis de endnu ikke har lært sproget, og en eventuel optagelse i børnehave skal ske efter de almindelige betalings- og optagelsesregler.
Det er børnene, som møder op i første klasse uden at kunne dansk.
Og så har forældrene og vel også samfundet, fordi man ikke har tilladt sig at stille de skrappe krav, produceret nogle sociale tabere, som vil få problemer med at tilpasse sig det danske samfund senere hen. I dag er muligheden der for at etablere danskundervisning for fremmedsprogede børn, inden de starter i skolen - det har vi selv stemt for - og kommunerne bliver kompenseret for udgifterne hertil.
Men vi mener altså, at kommunerne skal have en pligt til at tilbyde og børnene pligt til at modtage denne her undervisning, hvis der er behov for det.
Dermed sikres det så, at børnene bliver i stand til at modtage undervisning i den danske folkeskole og dygtiggøre sig på lige fod med børnene med dansk baggrund.
Et fuldgyldigt kendskab til det danske sprog er nøglen til erhverve sig viden og færdigheder i det danske samfund og dermed også et fundament for at klare sig siden hen.
Derfor kan vi ikke være andet bekendt end at sikre os - til glæde for os alle sammen - at børn med tosproget baggrund får størst muligt udbytte af undervisningen i den danske folkeskole.
De skal have fat i nøglen til integration, og det er flydende dansk, sådan at man kan gå i en normal klasse eller privatskole på linje med andre børn.
Uden de fornødne sprogkundskaber er integration af tosprogede betydelig sværere.
Det er elementær logik; derfor bør man også kunne stille krav, og derfor er det her forslag altså for svagt efter vores mening.
Sagen er jo den, at 40 pct. af de fremmedsprogede børn ikke er optaget i en daginstitution, og det betyder, at deres omgang med danskere og det danske sprog erfaringsmæssigt er alt for lille.
Vi mener, det er en meget vigtig sag at få integreret tosprogede i det danske samfund.
Derfor har vi egentlig også en lille skeptisk holdning til, må jeg sige, at man har valgt at ændre førskoletilbudet til det kalenderår, hvor børnene er fyldt 4 år, og ikke, som i det tidligere forslag, for det kalenderår, hvor børnene fylder 3 år.
Vi ønsker generelt i Det Konservative Folkeparti at benytte gulerødderne i stedet for pisken, men i denne sag synes vi, at det er nødvendigt, at man benytter pisken, så alle får et tilbud og alle får muligheden.
Der er også et problem med økonomien i forslaget.
Hvis man kigger på de økonomiske konsekvenser, står der i bemærkningerne til forslaget, at efter ministeriets vurdering vil omkostningerne ved forslaget for kommunerne i 1999 være 12,8 mio. kr, i år 2000 26,1 mio. kr., i år 2001 19,2 mio. kr. og så faldende.
Det er ud fra den rigtige idé om, at når man får sprogstimulering tidligt, vil der være mindre behov
for modersmålsundervisning senere hen
Men de tal holder nok ikke særlig mange vegne.
Jeg har fået nogle tal fra Odense Kommune - det er landets tredje- eller fjerdestørste kommune - der siger, at alene for de 3-årige vil det koste Odense Kommune 4,38 mio. kr., for de 4-årige 4,3 mio. kr. Det vil sige, at alene Odense Kommune kommer til at betale ca. en tredjedel eller en fjerdedel af alle de udgifter, som ministeriet siger det vil koste over hele landet.
Det vil vi meget gerne have uddybet.
Vi vil godt have at vide, hvor meget det kommer til at koste i de forskellige kommuner, og om det ikke får langt, langt større økonomiske konsekvenser end det, der står i bemærkningerne her.
Det var L 65. Hvis vi tager L 66, synes vi, at ideen er god.
Jeg vil godt indlede med at konstatere, at vi egentlig godt kan støtte forslaget, fordi ideen med, at man forstærker undervisningen i dansk for de personer, som ikke har dansk som modersmål, er rigtig og vigtig.
Det er efter vores overbevisning meget vigtigt for deltagelse i det danske samfund og arbejdsliv, at kendskabet til det danske sprog er rigtig godt, sådan at muligheden for integration og muligheden for at få arbejde i samfundet bliver forbedret. Det er derfor godt, at man også med dette forslag forbedrer mulighederne for flygtninge og indvandrere, men spørgsmålet er, om det ikke også er på tide, at vi opstiller krav til de tosprogede.
Det bør forventes, at også de fremmede gør en større indsats for at lære det danske sprog og være meget mere bevidste om, hvad der kræves for at blive integreret i det danske samfund.
Derfor mener vi fra konservativ side, at der også skal stilles krav om, at flygtninge og indvandrere, der ikke kan tale dansk, aktivt følger danskundervisning som betingelse for at få dansk bistandshjælp.
Det skal selvfølgelig være med respekt for internationale konventioner m.v., men der bør være mulighed for en debat om offentlige ydelser til udlændinge, herunder hel eller delvis brugerbetaling på det område.
Efter vores opfattelse skal alle følge danskundervisningen for overhovedet at få del i det danske velfærdssamfund, og så synes vi også, der ligger nogle gode incitamentideer i, at man er med til at betale en del af det, sådan at man har et mål med, at man går aktivt ind og får undervisning.
Med hensyn til debatten om, hvor det skal ligge, har det jo været en meget intensiv debat, og vi har alle sammen fået en hulens masse breve og kommentarer om det.
Jeg ved ikke, hvad der er rigtigst.
Indtil videre forholder jeg mig til det, som regeringen i hvert fald siger, at det er en del af den samlede pakke, at det skal ud til kommunerne.
Men jeg kan godt forstå de argumenter, som alle sprogskolerne og alle, der sidder i systemet, fremfører om, at da man overførte det i 1986, fik man rationaliseret, så antallet kom ned på 60 centre i stedet for 240, og at alle lærerne er tilfredse, alle skolerne er tilfredse, alle brugerne er tilfredse. Så bør man - selv om jeg er arg modstander af amterne og gerne vil have dem nedlagt - overveje, om det ikke ligger bedst i amterne.
Det stiller jeg blot som spørgsmål, men vi kan altså godt støtte regeringens forslag, hvis det endelig skal være på den led, og hvis vi kan overbevises om det modsatte.
Det må jeg sige.
Men man bliver jo også nødt til at lytte til de mange argumenter, der er imod. For os er det vigtigste, at kvaliteten er i top, at der kommer noget ordentlig undervisning til de fremmede, så de får lært noget dansk.
Hvor det så skal ligge henne, er ikke så afgørende for os.