runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Eva Kjer Hansen (V), 2006-02-03:
Det kan sagtens være årsagen, at man ikke har råd til at betale sin husleje.
Der kan også være andre ting, der gør sig gældende, noget med overholdelse af husordensregler, og hvad ved jeg.
Der kan være mange forskellige ting, der kan gøre sig gældende i en udsættelsessag.
Sagen er bare, at der i dag ikke findes nogen dokumentation, nogen statistik over, hvad det er, der gør sig gældende.
Og vi ved heller ikke, hvor de, der bliver udsat af deres boliger, så ender henne, om de kommer til at bo hos venner og bekendte eller på gaden, eller om de får hjælp fra kommunen til at få anvist en bolig, de så kan betale huslejen til.
Det er jo den viden, som jeg nu indhenter hos kommunerne, og derfor har jeg skrevet til kommuner, som har mange sager om udsættelse af personer, ligesom jeg også har skrevet til nogle kommuner, som viser sig at have ganske få sager, for at høre, hvad der gør sig gældende dér.
Det, der jo er vigtigt at finde ud af, er, om kommunerne bruger de redskaber, der er i dag, om de ved noget om, hvor folk ender henne efter en udsættelsessag.
Nu bliver jeg ærlig talt lidt forvirret, for selvfølgelig skal vi have fokus på efteruddannelse og det professionelle personale m.v., men det, der jo netop er kendetegnende ved de frivillige sociale organisationer og deres engagement, er, at de også har mange frivillige knyttet til sig og gør brug af mange forskellige mennesker, der er med til samlet at give et godt tilbud, så der er jo brug for, hvad skal man sige, flere indsatsområder.
Jeg synes, at styrken hos de frivillige sociale organisationer jo netop er, at de formår at engagere rigtig mange forskellige mennesker til at gøre en social indsats.
Lene Hansen (S), 2006-02-03:
Det er jeg meget glad for at høre.
Så vil jeg lige sikre mig, at socialministeren også er enig i de udsagn, som evalueringsrapporterne giver os om vigtigheden af, at personalet er uddannet, at der er tætte faglige miljøer, og af, at der i det hele taget bliver gjort en indsats for at klæde det professionelle personale på til at løfte denne opgave.
Eva Kjer Hansen (V), 2006-02-03:
Nej, sådan kan man overhovedet ikke fortolke det, men jeg er glad for, at fru Lene Hansen bakker op om, at de frivillige sociale organisationer har stor betydning.
Jeg synes ikke, at en fattigdomsgrænse er et egnet redskab.
Tværtimod tror jeg, den kan være negativ med hensyn til at gøre den rigtige indsats for folk, der har problemer, for det bliver let sådan, at alle bliver skåret over én kam.
Der vil jeg hellere værne om at videreudvikle det meget fintmaskede sociale sikkerhedsnet, vi har i Danmark i dag, hvor vi tager udgangspunkt i den konkrete situation.
Det tror jeg er afgørende for netop at give folk fair og lige muligheder for at gøre sig gældende.
Det er det bedste, der kan ske, for at man kan forbedre sin situation.
Hans Andersen (V), 2006-02-03:
Lovforslaget indeholder primært en udvidelse af støtte- og kontaktpersonordningen for personer med sindslidelser til i fremtiden også at omfatte stof- eller alkoholmisbrugere samt personer med særlige sociale problemer, f.eks. hjemløse.
Dette er et led i aftalen om udmøntningen af satspuljen på det sociale område for 2006, hvor der er afsat 18,3 mio. kr. og 65 mio. kr. årligt i hvert af de følgende år.
Lovforslaget indeholder endvidere ændringer af mere teknisk karakter, bl.a. en ændret bemyndigelse til at fastsætte regler om ydelser under midlertidige ophold i udlandet, hjemmel til indbetaling til pensionsbidrag efter servicelovens § 29 og fradrag for hjælp efter aktielovens § 27 a i indtægtsgrundlaget for beregning af social pension.
Det er glædeligt, og derfor støtter vi også, at ordningen nu udvides til at omfatte andre socialt udsatte grupper, da det vil give disse personer mulighed for at opbygge og fastholde kontakt til omverdenen ud fra egne ønsker og behov.
Ordningen ønskes bl.a. udvidet, fordi gruppen af stof- og alkoholmisbrugere samt hjemløse er meget vanskelig at behandle i det almene sociale system.
Gruppen lever ofte uden for det øvrige samfund, og ordningen kan være med til at skabe kontakt til personerne og dermed være med til at skabe positive forandringer for det enkelte menneske, der har et problem.
Støtte- og kontaktpersonordningen er et godt bud på, hvordan vi kan forbedre hjemløses samt stof- og alkoholmisbrugeres livsvilkår, og på den baggrund kan Venstre støtte lovforslaget.
Lene Hansen (S), 2006-02-03:
Lovforslaget har bl.a. til formål at udvide støtte- og kontaktpersonordningen for personer med sindslidelser til også at omfatte hjemløse og personer med misbrugsproblemer, og vi hilser denne ændring velkommen.
Vi kan jo konstatere, at i disse år vokser gruppen af socialt udsatte, samtidig med at disse menneskers levevilkår stadig forringes, og derfor synes vi, at dette lovforslag er en hårdt tiltrængt forbedring.
Forsøgene har også vist, at det er en meget vanskelig opgave for det tilknyttede personale.
Det kræver høj faglig kompetence, et stærkt fagligt bagland, et tæt forhold til kollegerne og adgang til supervision og efteruddannelse, og på baggrund af de positive erfaringer med disse forsøg er der i aftalen om satspuljen for 2006 afsat penge til at udvide tilbuddet om en støtte- og kontaktperson til også at omfatte hjemløse og personer med misbrugsproblemer.
Et andet element i lovforslaget handler om at give ministeren bemyndigelse til at skabe et mere fleksibelt grundlag for at fastsætte regler for at medtage ydelser i forbindelse med midlertidige ophold i udlandet.
Det vil sikre vore medborgere med behov for særlig støtte en bedre mulighed for at leve et værdigt og indholdsrigt liv, og også denne ændring hilser vi velkommen.
Kommunerne forpligtes nu til at sikre dækning af tabt arbejdsfortjeneste og indbetaling af pensionsbidrag af den tabte arbejdsfortjeneste til de personer, der i hjemmet forsørger et barn under 18 år med en langvarig lidelse eller varigt nedsat psykisk eller fysisk funktionsevne.
Det er vigtigt for os, at det sikres, at man i den situation ikke står økonomisk dårligere stillet, end man ellers ville have været, når man når pensionsalderen.
Med hensyn til ændringen af § 49 om godkendelse af og tilsyn med opholdssteder til børn og unge skal jeg understrege, at vi vil følge udviklingen tæt.
Vi vil gerne i udvalgsarbejdet have belyst, hvilke konsekvenser det kan forventes at få, at kommunerne i fremtiden skal føre tilsyn med sig selv.
Vi vil kræve skrappe og klare regler for, hvordan tilsyn med og godkendelse af opholdssteder for børn og unge skal udformes i fremtiden.
Alt i alt er vi positivt indstillet, også over for de øvrige ændringer, der er lagt op til i lovforslaget, og vi ser frem til et grundigt og konstruktivt udvalgsarbejde.
Pia Kristensen (DF), 2006-02-03:
Dette lovforslag indeholder flere elementer, og jeg vil sige, at Dansk Folkeparti ikke har nogen bemærkninger til de præciseringer og ændringer, der vedrører flere forskellige områder i serviceloven, pensionsloven og andre love.
Vi mener, der er tale om positive ændringer, og egentlig er der jo overvejende tale om rettelser af teknisk karakter.
Vores indlæg vedrører alene forslagets afsnit om udvidelse af personkredsen for støtte- og kontaktpersonordningen.
Som det fremgår af lovforslagets bemærkninger, er der tale om mennesker med en meget langvarig misbrugskarriere, med utilstrækkelige boligforhold, med ingen eller ringe kontakt til personlige og offentlige netværk og med dårligt helbred i form af fysiske skader, psykiske problemer og personlighedsforstyrrelser.
Der er tale om mennesker, der lever uden for det øvrige samfund, som mangler omsorg og en tro på fremtiden, som simpelt hen har opgivet, og som ikke har tillid til systemet.
Netop derfor er det vigtigt med opsøgende arbejde, og vel at mærke opsøgende arbejde, der har en effekt.
Netop støtte- og kontaktpersonordningen har formået at få fat i målgruppen og at medvirke til positive forandringer – det viser de undersøgelser, der er lavet på området – men det er selvfølgelig en ordning, der ikke kan stå alene.
Den skal understøttes af en bred vifte af tilbud.
I Dansk Folkeparti bifalder vi, at det fremhæves i bemærkningerne, at kommunerne i tilrettelæggelsen af arbejdet med fordel kan samarbejde med misbrugscentre, forsorgshjem og frivillige organisationer.
Det synes vi faktisk er meget, meget vigtigt, og vi bifalder også, at der igangsættes et kompetenceudviklingsprojekt med sigte på at øge kvaliteten i tilbuddet.
Afslutningsvis vil jeg sige, at vi selvfølgelig er glade for, at der i satspuljekredsen var enighed om at afsætte midler til en udvidelse af støtteog kontaktpersonordningen, og at Dansk Folkeparti varmt kan støtte denne lovændring, som kan bane vej ud af isolation og misbrug for mange socialt udsatte.
Martin Lidegaard (RV), 2006-02-03:
Jeg er faktisk utrolig enig i alt det, fru Pia Kristensen har været inde på, og jeg vil egentlig bare kommentere bemærkningen om, at man skal sørge for at inddrage de frivillige organisationer.
Det vil vi også meget gerne bakke op, men det kræver måske nok, at vi i fællesskab får styrket de frivillige organisationer i dagens Danmark lidt.
Men mit spørgsmål går egentlig på, at i høringssvarene er bl.a. DSI inde på, at gruppen af ADHD-ramte og personer med asperger og andre, ikke er med i forslaget.
Tilsyneladende agter ministeren ikke at tage dem med, men jeg har en fornemmelse af, at generelt bliver der ikke rigtig taget hånd om den gruppe, som lider af det, vi kalder de nye folkesygdomme i Danmark, nogen steder.
Nogle gange er det lettere at tale socialpolitik med Dansk Folkeparti end med regeringen, og er det ikke et område, hvor vi i fællesskab kunne prøve at finde nogle generelle løsninger?
Det er nemlig en gruppe, som jeg føler vi svigter lidt i øjeblikket.
Pia Kristensen (DF), 2006-02-03:
Jeg vil sige, at man jo altid kan forbedre en ordning.
Støtte- og kontaktpersonordningen er blevet forbedret.
Den blev indført i 1996 for de sindslidende, og nu har vi fået misbrugerne og de hjemløse med.
Vi har også set ministerens svar på spørgsmålet, og vi synes faktisk, at svaret er sådan passende.
Men når vi igen sidder sammen i satspuljeforhandlingerne, kan vi selvfølgelig tale om, hvorvidt de grupper måske skal med i støtte- og kontaktpersonordningen, og det er i hvert fald noget, vi gerne vil overveje fra Dansk Folkepartis side.
Lene Hansen (S), 2006-02-03:
Jeg er også meget enig i det, ordføreren fremførte, for det adskilte sig ikke væsentligt fra det, jeg selv fremførte om støtte- og kontaktpersonordningen.
På ét punkt tror jeg dog der er en lille forskel.
Jeg er med på, at vi skal give mange opgaver til den frivillige verden, men lige præcis på dette område kan man godt forvente, at det vil være så krævende, at det faktisk er nødvendigt med uddannet personale til at løse opgaven.
Pia Kristensen (DF), 2006-02-03:
Det er jeg helt enig med Socialdemokraternes ordfører i, og det fremgår jo også af forslaget, at der skal iværksættes et kompetenceudviklingsprojekt, hvor der skal kigges på netop sådanne forhold.
Jeg er enig med spørgeren i, at når der er tale om de meget hårdt belastede narkomaner og alkoholmisbrugere osv., skal opgaven sikkert løses af professionelt personale.
Jeg mener, der skal være et samspil mellem de frivillige organisationer og det professionelle personale i ordningen, men selvfølgelig skal det være professionelle, som tager sig af visse grupper.
Tom Behnke (KF), 2006-02-03:
Vi synes fra konservativ side, at støtte- og kontaktpersonordningen er rigtig god, og vi er derfor også meget glade for og tilfredse med, at man med dette lovforslag udvider kredsen af personer, som har mulighed for at få en støtteog kontaktperson.
Ordningen er god, fordi den, samtidig med at den selvfølgelig indeholder nogle helt overordnede, generelle spilleregler, yder individuel hjælp og målrettet støtte til den enkelte.
Med støtte- og kontaktpersonordningen får de svageste en at holde i hånden, og det er vel at mærke den samme, man holder i hånden, uanset af hvilken årsag man skal henvende sig til forskellige offentlige myndigheder.
Man har altså mulighed for at opbygge tillid til og være tryg ved sin støtte- og kontaktperson, man får nemmere ved at åbne dørene, når man skal ind til de forskellige myndigheder, og den tryghed og sikkerhed er også vigtig, fordi den enkelte – hvad enten det er en sindslidende eller en misbruger af en eller anden art – ikke skal starte helt forfra hver gang og fortælle sin livshistorie en gang til, men har en støtte- og kontaktperson, som kender en og kan åbne dørene og sørge for, at tingene fungerer.
Ordningen kan jo også udmærket virke begge veje.
Den kan være en hjælp for den enkelte til at forstå, hvad der sker i det offentlige, hvad der sker under sagsbehandlingen, og hvad der i det hele taget sker, når de offentlige myndigheder agerer, men støtte- og kontaktpersonen kan også forklare personens situation over for det offentlige, så parterne kommunikerer langt bedre med hinanden.
Vi synes, at støtte- og kontaktpersonordningen er en rigtig, rigtig god ordning, og vi glæder os over, at den bliver udvidet.
Vi har også med tilfredshed noteret os, at ministeren i en anden del af sit lovforslag åbner mulighed for, at handicapmedhjælpere kan komme med på midlertidige ophold i udlandet, f.eks. ferier.
Jeg ved, at de handicappede længe har udtryk et meget stort ønske om at få denne fleksibilitet ind i handicapmedhjælperordningen, og det medvirker vi meget gerne til.
Alt i alt støtter vi lovforslaget.
Martin Lidegaard (RV), 2006-02-03:
I Det Radikale Venstre er vi glade for det lovforslag, der her er fremsat, for vi er også af den overbevisning, at støtte- og kontaktpersonordningen er en god måde at føre socialpolitik på.
Vi ved, at det at have en personlig kontakt at læne sig op ad og støtte sig til ofte er den bedste måde til at hjælpe folk, der har problemer af den ene eller den anden karakter, og derfor er vi selvfølgelig også indstillede på at støtte en udvidelse af ordningen, så flere kan få glæde og gavn af den.
Vi går positivt ind i forhandlingerne, men jeg vil selvfølgelig dvæle ved nogle af de ting, som vi måske synes kunne være lidt bedre.
Der er tre områder, som jeg gerne vil tage op, men jeg vil også sige, at man kan gøre noget ved alle områderne allerede nu, men de kan også sagtens tages op ved andre lejligheder, og jeg håber, ministeren har lyst til at komme med en kommentar.
Det ene område har allerede været nævnt i debatten, nemlig de høringssvar, der gør meget ud af tilknytningen til de frivillige organisationer.
Jeg er faktisk af den opfattelse, at de frivillige organisationer kan og bør spille en meget vigtig rolle i disse ordninger.
Det er klart, at de skal klædes på til det, som den socialdemokratiske ordfører var inde på, men det er også klart, at de kan levere nogle mennesker, som kan matche de målgrupper, vi taler om her.
Spørgsmålet er imidlertid, om de frivillige organisationer i dagens Danmark har de ressourcer, der skal til for at uddanne de pågældende personer, og i det hele taget har den styrke, der skal til for at løse opgaverne.
Den generelt førte politik i de sidste par år har jo ikke ligefrem styrket de frivillige organisationer, hvilket vi har haft lejlighed til at drøfte mange gange, og jeg synes, vi bliver nødt til at tage en diskussion om det, så man ikke bare skriver pænt i papirerne, at man gerne vil inddrage de frivillige organisationer.
Det må få nogle konsekvenser, også økonomiske.
Den anden ting, jeg gerne vil dvæle lidt ved, og som jeg også nævnte i mit spørgsmål til fru Pia Kristensen, er de grupper, som ikke kommer med i ordningen.
Jeg følte mig lidt ramt som socialpolitisk ordfører, da jeg læste høringssvaret fra DSI, der specifikt pegede på ADHD, autisme og Aspergers syndrom, fordi jeg mener, at selv om vi har anerkendt de sygdomme – de er jo også FN-anerkendte – er det lidt småt med de tilbud, vi giver dem.
ADHD-foreningen fik jo ikke tilskud fra dette års satspuljemidler til at fortsætte sit pilotprojekt, og jeg mener, vi har et problem her og har et fælles ansvar for at prioritere disse sygdomme lidt højere og prøve at diskutere, hvordan vi egentlig skal behandle dem.
Det støtter vi selvfølgelig hundrede procent, men jeg tror, vi på et tidspunkt er nødt til at tage en mere grundlæggende drøftelse af handicapmedhjælperordningen.
Vi får jo jævnligt besøg i Socialudvalget af organisationer, der har handicapmedhjælpere som medlemmer, og jeg tror, der er behov for nogle præciseringer af arbejdet.
Vi siger ja og takker for det, der ligger i lovforslaget, og jeg har kun villet benytte lejligheden til at sige, at jeg tror, der er nogle ting, vi er nødt til at kigge lidt nærmere på.
Villy Søvndal (SF), 2006-02-03:
Der er jo en klassisk diskussion både i håndværksfag og i politik, der drejer sig om, hvad man stiller op med et utæt vandrør: Skal man udstyre familiens medlemmer med spande, eller skal man tætne vandrøret?
Det er egentlig det, der er min pointe i den her diskussion.
Når man etablerer en generel samfundssituation, hvor stadig flere mennesker bliver skubbet ud, så er det jo tegn på – også det her forslag, som i øvrigt er et udmærket forslag – at man anvender den metode, der hedder at udstyre familiens medlemmer med spande for at tømme vandet ud, mens man ikke tager fat på det grundlæggende, nemlig at tætne de utætte vandrør.
Al erfaring siger, at vandet fortsætter med at strømme, uanset hvor mange af familiens medlemmer man har udstyret med spande.
Jeg vil sådan set
bare have ministeren til at bekræfte det tal, der siger, at der er en stigning på 35 pct. af lejere, der bliver sat ud, fordi de ikke har råd til at betale deres husleje.
Eva Kjer Hansen (V), 2006-02-03:
Jeg skal først sige, at det er underligt, at hr. Villy Søvndals bud på, hvordan man tætner vandrørene, er, at det ikke skal kunne betale sig at arbejde, at man skal have mere ud af at være på passiv forsørgelse end af at være på arbejdsmarkedet.
Jeg synes, det er afgørende, at der er forskel på at være på passiv forsørgelse og i beskæftigelse.
Med hensyn til den forebyggende indsats er det jo lige præcis det, vi tager fat på, fordi vi finder ud af, hvad det er, der er hindringen for mennesker, der har problemer; det kan være misbrugsproblemer, det kan være gældsproblemer, det kan være, at de ikke har den rigtige boligform.
Og der handler vi for at gøre noget ved de problemer.
Jeg vil igen understrege, at jeg synes, at kommunalreformen om noget er et skridt i den rigtige retning med hensyn til at forbedre den sociale indsats, fordi vi får samlet ansvaret ét sted.
Så er det rigtigt, at Domstolsstyrelsen nu har nye tal vedrørende antallet af lejere, der bliver sat ud.
Vi ved ikke noget om årsagen, vi ved ikke noget om virkningen, vi ved ikke noget om, hvad det er, der gør sig gældende.
Der har jeg skrevet til 10 kommuner for at få deres viden, deres erfaring på området for at se, om der er brug for at handle vedrørende antallet af udsættelsessager.
Villy Søvndal (SF), 2006-02-03:
Jeg hørte ministeren sige en sætning, som jeg synes at jeg har hørt før, nemlig den, der hedder, at det skal kunne betale sig at arbejde.
Jeg tror, jeg har hørt det før.
Og det er vi jo alle enige om.
Ethvert forstandigt menneske vil synes, at det skal kunne betale sig at arbejde.
Det er jo ikke det, der er pointen i den her sag.
Pointen er, at der er nogle mennesker, der bliver drevet ud i en økonomisk situation, hvor de ikke længere har råd til at betale husleje.
Jeg forstod, at socialministeren også anerkender, at der er det problem, at der er en stigning.
Socialministeren synes så, det er svært at forstå, hvorfor mennesker ikke har råd til at betale deres husleje.
Det synes jeg egentlig er meget enkelt at forstå.
Når man tager pengene fra folk, som i forvejen ikke har ret mange, så har de ikke længere råd til at betale.
Altså, det synes jeg sådan set godt man kan forstå sådan umiddelbart ud fra en ret indlysende logik.
Jeg vil så spørge ministeren: Hvis det viser sig, det, som alle boligselskaber siger i øjeblikket, at mennesker ikke har råd til at betale husleje, fordi deres indtægter er så lave, vil socialministeren så gøre noget ved det?
Eller vil hun sige til dem, der er sat ud af deres boliger: Det er godt nok ærgerligt, men det er, fordi det skal kunne betale sig at arbejde?
Eva Kjer Hansen (V), 2006-02-03:
Jeg tror desværre, at hr. Villy Søvndal ikke rigtig har haft mulighed for at sætte sig ind i hele den diskussion om udsættelsessagerne.
Vi har tal fra Domstolsstyrelsen, desværre først fra 2002, og det er rigtigt, at man bl.a. kan se en stigning på 31 pct. frem til 2003.
Men det har ikke noget med loftet over kontanthjælpen at gøre, for loftet over kontanthjælpen var ikke vedtaget på det tidspunkt og slet ikke trådt i kraft.
Så den stigning, der har været fra 2002 til 2003, må altså skyldes nogle andre ting end loftet over kontanthjælpen. Det er jeg ved at undersøge for at finde ud af, om der er nogle problemer, eller om kommunerne går ind og hjælper folk med forskellige muligheder enten med at få betalt huslejen eller finde en bolig, der så er på et huslejeniveau, man kan betale.
Det ved vi alt sammen ikke rigtig noget om i dag, og før jeg kan handle på det problem, er jeg altså nødt til at vide, hvad problemet består af, og hvad den rigtige indsats så i givet fald skulle være.
Dem har jeg så også spurgt og bedt om at dokumentere de tilkendegivelser, de har været ude med.
Det er der ikke nogen af dem der har kunnet, fordi de ikke har noget kendskab til, hvad der rent faktisk gør sig gældende.
Lene Hansen (S), 2006-02-03:
Men jeg håber ikke, at ministerens udtalelse nu skal tolkes på den måde, at udvidelsen af støtte- og kontaktpersonordningen alene skal baseres på frivilliges indsats.
Martin Lidegaard (RV), 2006-02-03:
Jeg beder om ordet, fordi jeg synes, det var en besynderlig afvisning, der kom fra Dansk Folkeparti her.
Altså, på den ene side anerkender man, at problemet er der, man synes, det er et fornuftigt forslag, men man vil alligevel ikke støtte det, fordi der i forvejen sker meget.
Men der sker jo altså ikke mere, end at antallet af hjemløse stiger og – kan vi jo frygte med de tal, der er for folk, der er blevet smidt på gaden her over de sidste par år – vil stige yderligere.
Selv om jeg sådan set er enig i, at der sker nogle ting på området, så synes jeg ikke – og det er det, jeg gerne vil høre fru Mia Falkenberg om – der sker nok.
Tilsyneladende sker der ikke nok, når antallet vokser.
Kan man ikke tillade sig at konkludere, at hvis antallet af hjemløse stiger, så bliver der ikke gjort nok for at mindske problemet?
Mia Falkenberg (DF), 2006-02-03:
Jo, men vi vil selvfølgelig fortsat arbejde for at forbedre forholdene for de hjemløse, og der skal selvfølgelig også tages flere initiativer på det her område
Men vi mener bare ikke, at en handlingsplan som den, SF har lavet her, er med til at løse de fremtidige problemer, der kommer med hjemløse.
De hjemløses problematikker ændrer sig efterhånden, og hvis man laver en fast handlingsplan, der er meget fast og lovmæssig, vil der også være nogle mennesker, der viger ud fra den, fordi samfundet ændrer sig.