runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 1999-05-12:
Jeg faldt såmænd over, at Venstres ordfører siger, at der gennem mainstreamingprincippet vil blive genereret flere love.
Sådan forstår jeg ikke mainstreamingprincippet.
Det vil sige, at mainstreaming ikke i sig selv genererer mere lovgivning på området.
Så vil jeg sige til Venstre om det her med, om der eksisterer et stort nok problem til, at staten skal gå ind og regulere på området, at jeg synes også, at det er et utrolig stort problem, at der ikke laves mere kønsopdelt statistik, end tilfældet er i øjeblikket.
Tove Videbæk (KRF), 1999-05-12:
Jeg mener, at det handler om, at kvinder ikke i samme grad tiltrækkes af de jobopslag, der er, og at det handler om, at der er en overrepræsentation af mænd f.eks. i ansættelsesudvalgene.
Forskning om etkønnet arbejdspladskultur viser jo også, at de har det med at genskabe sig selv.
Det skyldes uformelle normer og kvalifikationskrav, som medfører, at der primært ansættes folk, der ligner dem, der er ansat i forvejen.
De udgør nemlig ikke nogen trussel, hverken personligt eller mod det eksisterende system.
Pia Larsen (V), 1999-05-12:
Ja, det var næsten hele debatten på én gang, som skal besvares på et ganske kort øjeblik, så det kan jeg muligvis ikke nå. Jeg vil starte med at sige til fru Ingrid Rasmussen
, at jeg ikke ser noget modsætningsforhold i de holdninger, som Venstre har lagt for dagen i det internationale ligestillingsarbejde, og så det isolerede danske.
Vi er jo netop nået ret langt med ligestillingen i Danmark i modsætning til mange andre lande.
Der er mange lande, som vi ønsker at hjælpe til en større ligestilling, fordi det ligger langt mindre i deres kultur, end det gør i den danske.
Så jeg ser ikke noget modsætningsforhold til det, der er vedtaget i Beijing.
Det kender jeg godt, sådan helt uforberedt har jeg ikke været på denne her debat.
Jeg mener stadig væk, at vi simpelt hen ikke kan være bekendt over for hverken kvinder eller mænd at tale om andet end kvalitet og kvalifikationer.
Så jeg kan ikke se, at der skulle være noget galt i at omtale eller kræve kvalifikationer og kvalitet i arbejdet.
Så erkender jeg, at det er et problem, at der er mange kvinder, der ikke føler sig tiltrukket af at søge nogle bestemte stillinger, fordi det er en mandsdomineret verden.
Men det er altså også under forandring, og det er ikke under forandring, fordi vi har vedtaget nogle ting her i Folketinget; det er under forandring, fordi samfundet uden for disse mure heldigvis ændrer sig løbende.
Søren Søndergaard (EL), 1999-05-12:
Nu er der jo kommet mange påstande frem om Politiets Efterretningstjeneste, og man må ikke håbe, i hvert fald håber jeg ikke, at alle disse påstande er korrekte.
Ikke desto mindre er det jo sådan, at nogle af de påstande, der er kommet frem, i sig selv er mere alvorlige end andre, og en af de påstande, som jeg i hvert fald synes virker alvorlig, er påstanden om Politiets Efterretningstjenestes forhold til Folkebevægelsen mod Nazisme.
Grunden til, at jeg synes, den er særlig alvorlig, er, at den ikke bare omhandler en overvågning, en passiv overvågning, hvor man indsamler noget materiale og så lader det ligge, og hvor der så i øvrigt ikke sker noget, men omhandler en påstået, og jeg understreger påstået, infiltration med det formål at undergrave en forening, at ødelægge foreningen, hvilket så i et vist omfang også ser ud til at være lykkedes, hvis påstanden er rigtig.
Det er derfor, jeg benytter den her lejlighed til at spørge justitsministeren, hvordan og hvorledes det forholder sig med PET's forhold til den forening,
om justitsministeren kan sige noget om det.
Frank Jensen (S), 1999-05-12:
Jeg har fuld forståelse for, at hr. Søren Søndergaard og andre medlemmer af Folketinget kan have brug for i de nærmeste dage at få stillet nogle afklarende spørgsmål også af skriftlig karakter, som kan bruges som grundlag for den afklaring, der skal finde sted, inden der skrives betænkning i Retsudvalget.
Det er jeg selvsagt rede til at bidrage til, også i form af skriftlige besvarelser.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-05-12:
Jeg vil gerne benytte en god lejlighed til at beklage hver og en af de fejlbombninger, der er sket.
Vi kan i øjeblikket opgøre tallene til 12 ud af et samlet antal gennemførte bombninger på ca. 9.000.
Der er her sket 12 fejlbombninger.
Dem vil jeg gerne beklage hver og en.
Det er 12 for mange.
Når bombardementet af en ambassade tiltrækker sig særlig opmærksomhed, er det jo på grund af den særlige beskyttelse, som i folkeretten tilkommer landes ambassader.
Derfor har det en særlig karakter og gjorde det nødvendigt med en meget klar tydelig undskyldning.
Peter Skaarup (DF), 1999-05-12:
Jeg synes, at under det tidligere spørgsmål og også under det her spørgsmål svarede udenrigsministeren ikke på, hvad der ville blive gjort for at følge op bl.a. på opfordringerne fra generalsekretær Christian Balslev-Olesen om at nå frem til de betrængte flygtninge i Kosovo.
Jeg kan også minde om, at den italienske præsident Scalfaro har sagt: Nu må vi have en afslutning på de her bombninger, og nu må der forhandlinger til.
Altså i en situation, hvor der er så kraftige forhandlinger, som der forhåbentlig er i gang, burde man nok stoppe op på baggrund af det. Derfor håber jeg og Dansk Folkeparti, at udenrigsministeren vil tage initiativ til at rette henvendelse i NATO-Rådet med henblik på et øjeblikkeligt stop for de her bomber, som desværre ofte rammer forkert.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-05-12:
Den danske regering og jeg står helt og fuldt bag ved de krav, som det internationale samfund har stillet op over for Milosevic.
Alt sammen har til hensigt at muliggøre, at flygtninge kan vende tilbage.
Hvis ikke vi sikrer, at der er, om jeg så må sige, sikre og ordentlige forhold i Kosovo, så vender flygtningene ikke tilbage.
Det er jo kernespørgsmålet.
Derfor er det vigtigt, at der også indgår i det internationale samfunds planer, at der skal indsættes en international styrke for at yde sikkerhed for de tilbagevendende.
Jens Hald Madsen (V), 1999-05-12:
Det, der giver mig anledning til at rejse mig, er, at den tidligere spørger har fokuseret så meget på konsekvensen af, at NATO har begået fejl, og helt glemmer baggrunden for, at NATO overhovedet bomber.
Det får mig til at spørge: Har vi en 100 pct.s garanti for, at Milosevic og hans andre forbrydere, vil jeg kalde dem, bliver retsforfulgt i Haag?
Kan man lave en garanti, kan man sige: Uanset hvilke forhandlinger NATO vil gå ind i til sidst, kunne man så på nuværende tidspunkt sige, at konsekvensen, uanset hvad, vil være, at Milosevic og hans andre ledere vil komme til Haag og blive retsforfulgt?
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-05-12:
Jeg kan garantere, hvad den danske regerings standpunkt er, og det er, at Milosevic og med ham en række andre skal stilles for en krigsforbryderdomstol.
Der er et arbejde i gang med at indsamle omfattende dokumentation bl.a. blandt de fordrevne eller deporterede, som mange af dem jo er, som har berettet om, hvad der er foregået i Kosovo.
Der samles materiale sammen med henblik på at kunne gennemføre en troværdig krigsforbryderproces ved en krigsforbryderdomstol.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-12:
Siden krigsudbruddet har der jo været en stadig stigende flygtningestrøm til nabolandene fra Serbien, og der har i Danmark været indsamlinger af mange forskellig arter for at komme de nødstedte til hjælp.
Regeringen har bedt Folketinget bevilge 180 mio. kr. - det har Folketinget gjort - til at hjælpe i nærområdet.
Alligevel får vi daglige bulletiner om, at de flygtningelejre, der skulle etableres, ikke er etableret på tilstrækkelig vis, ikke fungerer efter hensigten, at katastrofen nu er lige om hjørnet i nabolandene.
På den baggrund vil jeg gerne spørge regeringen, spørge udenrigsministeren, hvad regeringen gør for at sikre den hjælp, som er så nødvendig i nabolandene, for at sikre, at folk i deres nærområder får den hjælp, de har behov for.
Jeg synes specielt, det er nødvendigt at stille det spørgsmål, på baggrund af at regeringen har brugt store ressourcer på at forklare os, at vi skulle tage 1.500 flygtninge til Danmark til en pris af 158 mio. kr., samtidig med at regeringens egne tal viser, at 60.000 mennesker i nabolandene dernede kunne have været hjulpet i en periode af 6 måneder for samme pris.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-05-12:
Efter min opfattelse taler vi ikke her om et enten eller: Enten at hjælpe dér eller at tage folk her.
Vi taler om at gøre begge dele.
Og vi er fra den danske regerings side ikke tilfredse med den måde, arbejdet er tilrettelagt på.
Vi er ikke tilfredse med, at Kommissionen ikke har udbetalt de penge, som Kommissionen har sagt at de ville stille til rådighed.
Vi er ikke tilfredse med alle sider af den internationale måde at organisere flygtningearbejdet på. Udviklingsministeren er lige vendt hjem fra en rejse, der bl.a. har ført ham til Albanien, og jeg vil meget anbefale, at Folketinget fører en intens diskussion med udviklingsministeren, hører på hans erfaringer, hans oplevelser.
Jeg ved i øvrigt, at ministeren i dette øjeblik er i Europaudvalget netop for at drøfte dette spørgsmål.
Men det synes jeg er et overordentligt væsentligt spørgsmål, og jeg skal i hvert fald have en snak, en samtale med udviklingsministeren senere i eftermiddag for at se, hvad han har lært af sine rejser, og se, hvorledes vi fra dansk side kan bidrage til, at det gribes bedre an.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Poul Nødgaard (DF), 1999-05-12:
»Har statsministeren til hensigt i den kommende folketingssamling ugentligt at stille sig til rådighed i spørgetimen på linje med det, der er sædvane i flere andre vesteuropæiske parlamentariske demokratier, og således medvirke til at styrke den åbenhed om regeringens arbejde, som statsministeren så ofte har fremhævet vigtigheden af?«
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-05-12:
Jeg har en klar aftale med Folketinget, som ikke indebærer, at der er grundlag for spørgsmålet.
Det er ikke meningen.
Formålet er, at jeg i god tid annoncerer, hvilke ministre der deltager i spørgetimen, og vi har nu en fornyet aftale med Folketinget, som betyder, at vi i næste samling flytter spørgetimen til om tirsdagen, og der håber jeg da, at man vil opleve stor flid i Folketinget med hensyn til at stille spørgsmål til de enkelte ministre.
Hr. Poul Nødgaard er sikkert bekendt med, at statistikken i forhold til ministrene og deres fremmøde ikke helt løftes af en tilsvarende aktivitet på folketingsmedlemmernes side, men det kan forhåbentlig blive bedre.
Poul Nødgaard (DF), 1999-05-12:
Jeg må sige til statsministeren, at jeg står meget uforstående over for det svar, som i øvrigt er rimelig negativt over for, at statsministeren skal medvirke meget aktivt til at vende den, kan vi jo godt sige, fiasko, den uforberedte spørgetid har været.
Den skal nu flyttes til om tirsdagen, men det, der så kan redde spørgetiden, er jo, at statsministeren i meget højere grad stiller op ved de tirsdagsspørgsmål hernede, hvor statsministeren samtidig har haft lejlighed til at være til regeringsmøde og vil kunne komme ned og rent ud sagt blive udspurgt om, hvad der sker i vores land.
Jeg vil godt spørge statsministeren: Jeg ved, at statsministeren har, tror jeg nok, Blair, den engelske premierminister, som forbillede, og Blair stiller op en gang om ugen til spørgsmål, også fra hans egne folk; også hans egne partifæller går stærkt på premierministeren.
Hvorfor er statsministeren så afvigende over for at være med til at forsøge at redde denne uforberedte spørgetid ved at møde meget aktivt op og helst hver eneste tirsdag?
Bertel Haarder (V), 1999-05-12:
Er statsministeren opmærksom på, at det i Europaparlamentet er blevet en stor succes med fri spørgetid til kommissionsformanden hver onsdag under menigsessionerne i Bruxelles.
Det er faktisk det eneste tidspunkt, hvor der er en virkelig levende debat i dette meget store parlament.
Derfor ville jeg spørge, om statsministeren er opmærksom på det, og om han eventuelt kunne overveje at stille sig til rådighed for noget lignende her i Folketinget.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-05-12:
Ja, jeg er en lille smule overrasket.
Jeg kan oplyse hr. Poul Nødgaard om, at vi lige har indgået en ny, revideret aftale om et nyt regelsæt, som træder i kraft ved næste folketingsårs begyndelse, og der vil vi følge reglerne selvfølgelig, ligesom vi har fulgt dem i den periode, der er gået.
Jeg har egentlig ikke mere at tilføje.
Til hr. Bertel Haarder: Jeg kender naturligvis godt spillereglerne i Europaparlamentet, og det giver mig ikke anledning til at gå til Præsidiet og bede om en ny aftale, ærlig talt.
Nu holder vi os til den aftale, vi lige har fornyet, og den går i gang her ved sæsonens start.
Med hensyn til diverse forbilleder: Det ligger ikke til mig.
Det er vist noget, man må have læst i avisen.
Det skal jeg ikke blande mig i, og jeg har ikke mere at føje til den her sag.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-12:
Jeg synes, det er en ærgerlig, arrogant måde, statsministeren afviser denne diskussion på, som egentlig kunne være et godt eksempel på, at spørgetiden, både den uforberedte og den forberedte, kunne fungere glimrende.
Men det er svært at få en god spørgetid, som også interesserer folketingsmedlemmerne, hvis man ikke kan få en dialog med statsministeren og regeringens ministre.
Og i denne her situation er det altså ikke lykkedes at få en dialog med statsministeren. Det er rigtigt, der ligger en aftale, som statsministeren kan henvise til, men det dækker jo over, at der er to parter, der skal indgå en aftale, og at der selvfølgelig på begge sider kan være nogen diskussion om, hvordan man bedst gør tingene.
Jeg har forstået det således, og det vil jeg gerne bede statsministeren bekræfte, at Folketinget ikke er i besiddelse af de magtmidler, der skal til, for at tvinge statsministeren til at stille sig til rådighed en gang om ugen til den uforberedte spørgetid.
Sådan har jeg forstået reglerne.
Kan statsministeren bekræfte, at Folketinget ikke kan sige til statsministeren: Vi vil se statsministeren til den uforberedte spørgetid hver uge, og at det derfor bunder i, om statsministeren vil indgå i en dialog om det her? Vi synes i Dansk Folkeparti, at det er helt naturligt, at statsministeren, regeringslederen, stiller sig til rådighed for parlamentet en gang om ugen til diskussion om rigets almindelige tilstand, og det synes vi også burde være statsministerens positive indgangsvinkel til en debat omkring det her emne.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-12:
Jeg synes ikke, statsministeren burde antyde, at folketingsmedlemmerne ikke er aktive nok, for vi har jo oplevet nogle regler i spørgetimen, som gør, at den ikke rigtig kan fungere.
Nu er der så lavet nogle nye regler.
Men jeg vil godt spørge statsministeren, om han kan bekræfte, at det, vi oplever nu, i virkeligheden er et forsøg på at bruge debatten om de her regler fra den borgerlige oppositions side til at skabe et modsætningsforhold mellem de borgerlige partier og så statsministeren.
Det er formentlig derfor, de borgerlige medlemmer af Folketinget ikke i særlig stort omfang har benyttet sig af den mulighed, de havde for at komme og stille spørgsmål. Det synes jeg er en usaglig måde fra den borgerlige oppositions side at arbejde på, og hvis det fortsætter, er det i hvert fald stensikkert, at der ikke kommer nogen forbedring af situationen i den kommende folketingssamling.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Aaen (EL), 1999-05-12:
Hvad kan Statsministeren oplyse om planerne for at opfylde valgløftet om, at »hver en sten skal blive vendt« i PET-sagen?«
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-05-12:
Hr. Frank Aaen har stillet et spørgsmål om PET.
Mit svar er: Regeringen har fremsat et lovforslag, og regeringen har ved justitsministeren netop fremsat en række ændringsforslag.
Regeringen håber, at disse forslag kan blive vedtaget, inden Folketinget lukker, så vi kan komme i gang med undersøgelsen.
Frank Aaen (EL), 1999-05-12:
Det har vi selvfølgelig noteret os, og det er også et skridt i den rigtige retning.
Men der er noget, der undrer os, og derfor vil jeg gerne stille følgende spørgsmål til statsministeren: Hvorfor er det i lovens ændringsforslag fastslået, at man kun skal arbejde frem til 1989?
Mener statsministeren ikke, at der er masser af sten at vende i perioden efter 1989?
Og hvorfor har man så lavet
sådan en begrænsning i loven i modstrid med det, der blev sagt op til valget?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-05-12:
Jeg vil foreslå hr. Frank Aaen, at man behandler disse ændringsforslag i de dertil indrettede udvalg i Folketinget, og så får vi også en debat her i Folketingssalen i forbindelse med lovforslagenes, herunder ændringsforslagenes behandling. Jeg tror, det vil være en upraktisk arbejdsform, at vi under § 20-spørgsmål begynder at foretage en egentlig udvalgsbehandling og drøftelse af ændringsforslag til lovforslag.
Folketinget.
Frank Aaen (EL), 1999-05-12:
Det synspunkt har jeg naturligvis forståelse for.
Men når det alligevel er relevant at tage det op her i spørgetiden, er det jo, fordi statsministeren på et pressemøde sagde, at nu skulle grænsen være 1989, og at det var en indrømmelse, der blev givet i forhandlingerne med Venstre.
Nu har Venstre afstået fra at deltage i de videre forhandlinger om denne lov, og derfor er vi uforstående over for, at den udtalelse fra statsministeren på et pressemøde så alligevel dukker op i de ændringsforslag, der er på vej.
Så vil statsministeren ikke være indstillet på, at det forhandlingstilbud, der blev givet til Venstre, som Venstre har afslået, dermed er bortfaldet?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-05-12:
De bliver nu behandlet.
Der bliver stemt om dem i løbet af ganske få dage, og jeg har ikke mere at tilføje. Hermed sluttede spørgsmålet.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-12:
»Vil regeringen sige nej til forslaget om at lade Kommissionen udarbejde det første oplæg til den kommende regeringskonference og forslaget om, at det endelige oplæg skal bygge på en aftale mellem Parlamentet og Kommissionen?«
Skriftlig begrundelse
Ja, nu har vi jo tidligere under spørgetimen haft lejlighed til at diskutere en lille smule omkring spørgsmålet om den kommende regeringskonference, og der oplyste ministeren, at den danske regering ikke er tilhænger af det tyske forslag om en vismandsgruppe.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-05-12:
EU-Traktatens artikel 48 fastlægger proceduren for, hvordan man ændrer traktater, og for, hvordan man indkalder regeringskonferencer.
Det fremgår heraf, at både medlemslande og Kommissionen kan komme med forslag til traktatændringer.
På baggrund af disse forslag skal Rådet derefter efter at have hørt Parlamentet beslutte sig for, om der skal indkaldes til en regeringskonference, og på regeringskonferencen skal repræsentanter fra medlemsstaternes regeringer i fællesskab opnå enighed om traktatændringer. Når det drejer sig om en regeringskonference, ligger det jo i selve ordet, at det er her, regeringerne mødes.
Kommissionen har ret til at fremsætte nogle forslag, men jeg ville anbefale hr. Keld Albrechtsen et lille studium af, hvor meget af det, som Kommissionen forestillede sig, der blev indbygget i Amsterdamtraktaten.
Det er forbløffende lidt.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-12:
Tak for svaret.
Jeg vil godt lige spørge, så vi er helt sikre på, hvordan tingene ligger: Jeg opfatter svaret sådan, at ministeren oplyser, at Kommissionen efter Traktaten har ret til at fremsætte nogle forslag og lægge dem på bordet i forbindelse med regeringskonferencen, men man vil ikke fra Ministerrådets side, i hvert fald ikke med dansk støtte, anmode Kommissionen om at lave et oplæg til regeringskonferencen.
Sådan har jeg opfattet svaret, og det er jeg tilfreds med.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-05-12:
Det er for vidtgående.
Jeg kan ikke se nogen som helst grund til, at Kommissionen ikke skulle have lov til at fremkomme med sine forslag og sine synspunkter.
Hvorfor ikke det?
Ved sidste forberedelse af Traktaten bad man Parlamentet om at komme med et bidrag, man bad Domstolen om at komme med bidrag, for at nævne nogle eksempler, og hvorfor skulle Kommissionen ikke også have den mulighed.
Men magten, sådan den reelle indflydelse på, hvad det er, der skal vedtages, ligger hos regeringerne.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-12:
Ja, nu gik det ellers lige så godt, og så viser det sig alligevel, at man åbenbart kan risikere, at den danske regering godt kan støtte, at man bl.a. beder Kommissionen om at udarbejde nogle forslag.
Men er det ikke korrekt, at hvis man gør det, hvis man ikke på forhånd markerer meget klart over for den kommende formand for EU-Kommissionen, hr. Prodi, at han skal altså ikke komme med alle sine unionsforslag i forbindelse med den regeringskonference, så vil det jo gå rivende galt?
Så derfor håber jeg, at ministeren vil vende tilbage til sin første besvarelse og ikke bruge den anden.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-12:
Ministeren har tidligere orienteret Folketinget om, at regeringen har det synspunkt, at man skal have så smal en regeringskonference som overhovedet muligt, og at der skal så få emner på tapetet til behandling som muligt.
Er udenrigsministeren ikke enig i, at jo mere Kommissionen kommer med, jo mere Kommissionen får lov til at bringe sig selv på banen i spørgsmålet omkring næste regeringskonference, jo større er risikoen for, at det ikke bliver en smal regeringskonference, men en regeringskonference, som kommer til at behandle store, tunge områder, som også, hvis de bliver vedtaget, vil indebære
øget magt til EU?
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-05-12:
Jeg er sikker på, at hr. Prodi lige så godt som jeg ved, hvordan tingene er, kender Traktatens artikel 48, ved, at Kommissionen kan komme med forslag.
Når det er en regeringskonference, er det i regeringerne, afgørelserne træffes, i forhandlingerne herimellem.
Og Kommissionens indflydelse er erfaringsmæssigt ret ringe, når det drejer sig om netop regeringskonferencerne. Hermed sluttede spørgsmålet.
Søren Søndergaard (EL), 1999-05-12:
Det ligger netop i forlængelse af den diskussion eller de oplysninger, som udenrigsministeren giver om de undskyldninger, som også udenrigsministeren så markant og klart har givet til Kina for bombningen af den kinesiske ambassade i Beograd.
Nu går vi selvfølgelig ud fra, at det er en fejltagelse; der er nu rygter i gang om, at det ikke er en fejltagelse, men o.k., vi går ud fra, at det er en fejltagelse.
Men så er det, at jeg har svært ved at forstå, hvorfor specielt fejlbombningen af den kinesiske ambassade giver anledning til en så markant fremrykning fra udenrigsministeren og sådan en markant undskyldning fra udenrigsministeren
Jeg mener, det er jo ikke den første fejlbombning, der er foregået.
Jeg tror, det var dagen inden eller to dage inden, at den kinesiske ambassade blev bombet, at et hospital blev bombet, hvor civile blev dræbt.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-05-12:
Det internationale samfund inklusive Rusland har senest i den såkaldte G 8-erklæring klargjort, at der er en række betingelser, der skal opfyldes fra serbisk side.
Disse betingelser er ikke opfyldt, og derfor fortsætter NATO's aktion.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Spørgsmålet om fordelingen af flygtninge er jo juridisk set noget, der henhører under de retlige og indre anliggender.
Sådan er det præciseret i Traktaten.
Men det er da klart, at der er en udenrigspolitisk dimension i dette her, og jeg synes ikke, at måden at håndtere det på, som EU's indenrigsministre har forsøgt at gøre det, har været særlig heldig, tværtimod, må jeg åbent tilkendegive.
Den danske regering har også udtalt sig kritisk om det, og jeg vil gerne gentage den kritik.
Hvad det langsigtede angår, vil jeg tage mit udgangspunkt i det tyske formandskabs forslag til en stabilitetspagt for det sydøstlige Europa.
Det er netop de lande, som spørgeren her nævner.
Det afgørende for EU er at prøve på at opstille et perspektiv eller et håb for disse lande om, at de ikke er dømt til evig fattigdom, krig og ødelæggelse, men at EU kan udforme en politik med perspektiv i for disse lande, der giver dem en nærmere tilknytning til EU, hvad de ønsker sig, og som også giver os nogle, skal vi sige, økonomiske forpligtelser over for landene for at hjælpe dem på fode.