Villy Søvndal (SF), 2006-02-03:
Jeg vil først takke for debatten om forslaget om en fattigdomsgrænse, som jeg synes har været en interessant debat.
Denne gang vil jeg godt starte med Venstres ordfører, hr. Jens Andersen, der på et tidspunkt i sin tale sagde, og det tror jeg bliver ganske interessant, når vi får det på skrift, at der efter hr. Jens Andersens og vel dermed Venstres opfattelse ingen reel fattigdom er i Danmark.
Jeg håber, at jeg har citeret nogenlunde korrekt, for det er næsten en sætning, der bør stå bøjet i neon efter debatten her.
Det, der er bekymrende i den her debat, er i virkeligheden, at Venstre og de andre regeringspartier ikke har nogen fornemmelse af fattigdommen, ikke har nogen fornemmelse af, hvad det betyder at være tvunget ned på de lave satser, og derfor opfatter det som et ideologisk postulat, at vi har etableret den ny fattigdom.
Jeg synes virkelig, det er bekymrende, at regeringspartierne fuldstændig har mistet fornemmelsen for, hvad der sker ude i det, man kunne kalde det virkelige liv.
Hr. Jens Andersen peger så på nogle problemer med en fattigdomsgrænse.
Ja, selvfølgelig er der problemer.
Vi skal f.eks. blive enige om et indkomstniveau, men det gør vi jo i så mange andre sammenhænge.
Når vi lovgiver om kontanthjælp, når der lovgives af et flertal om starthjælp og sådan noget, vedtager man, hvilket niveau man synes er rimeligt.
Det, vi bare vil sikre med det her, er, at ingen falder under en bundgrænse i så rigt et samfund som vores.
Hr. Jens Andersen spørger også, hvem der skal bestemme det.
Det skal politikerne da.
Det er vores valg, hvad vi synes et rigt samfund kan være bekendt over for de dårligst stillede af vores medborgere, det er i ordets egentlige forstand et politisk valg.
Så siger hr. Jens Andersen, og det er lidt på linje med socialministeren, at fattigdomsgrænsen risikerer at blive loftet.
Hvorfor det?
Alle de andre steder, hvor vi har minimumsniveauer i det her samfund, er det da aldrig blevet lofter.
Vi har en minimumsløn på arbejdsmarkedet, en minimalløn, er det blevet et loft?
Nej, det er det bestemt ikke.
Det betyder bare, at man ikke kan komme under det niveau.
Jeg ved godt, at nogle i Venstre ønsker, at man får banket hul i minimalløn og sådan noget, men det er dog sikkerheden for, at vi ikke får et lavtlønnet arbejdsmarked.
På samme måde er det her en sikkerhed for, at vi gør noget ved fattigdommen.
Derfor var jeg meget glad for fru Lise von Seelens tale, som pegede på det, som alle ved – også Venstre ved det, hvis man ville være ærlig at indrømme det – at afstandene i det her samfund vokser.
De velhavende bliver meget mere velhavende, og modsat har vi en gruppe i bunden af samfundet, som får det dårligere.
Også rigtig, synes jeg, er påpegningen af, at det selvfølgelig er en helt anden fattigdom end den, vi diskuterer i den tredje verden, det er klart.
Jeg synes også, det er klogt af den socialdemokratiske gruppe at tale om en dynamisk grænse, det er vi helt med på, vi er helt med på, at vi diskuterer, om f.eks. uddannelsessøgende skal med, så lad os sætte os sammen og prøve at se, hvor langt vi kan nå.
Så tak til Socialdemokraterne for støtten.
Fru Mia Falkenberg synes jeg holdt en meget generel tale over et tema, der hed, at der altid har været forskel på rig og fattig, og sådan skal det formentlig blive ved med at være.
Det var dog en underlig defaitistisk tilgang til verden fra et parti, der siger, at de er optaget af sociale spørgsmål, at sådan har det altid været.
Når så Dansk Folkepartis ordfører siger, at vi prøver at undgå fattigdommen, så kan jeg simpelt hen ikke forstå det.
Det, der er påpeget bl.a. af Rådet for Socialt Udsatte, er jo, at regeringens og Dansk Folkepartis initiativer skaber fattigdom.
Starthjælp skaber fattigdom, kontanthjælp og lofter skaber fattigdom.
Til hr. Tom Behnke, som omtalte det som et brændemærke: Der står ikke noget sted i det her forslag, at folk skal brændemærkes med, at de nu er blevet løftet af fattigdomsgrænsen.
Jeg vil meget advare imod at brændemærke folk.
Jeg tror, at alle dem, jeg kender, som er under det her loft, slet ikke ville føle det som en ubehagelig brændemærkning.
De ville blive glade for hr. Tom Behnke, for de kunne sige, at hr. Tom Behnke besindede sig og ville gøre noget for fattigdommen, og det ville de være glade for.
Men jeg kan prøve at spørge dem, der ville blive løftet, om de ville opfatte det som noget stærkt ubehageligt.
Den slags tror jeg det ville blive svært for hr. Tom Behnke at finde.
Hr. Tom Behnke sagde også sådan på linje med Venstres ordfører, at penge ikke er alt.
Nej, det er rigtigt, men det er mig bekendt et anerkendt middel mod fattigdom.
Jeg kan ikke umiddelbart komme i tanker om et bedre middel mod fattigdom end penge for dem, der har den økonomiske fattigdom som problem.
For dem, som ikke har råd til at holde børnefødselsdag, dem, som ikke har råd til at købe mad sidst på måneden, er penge et rigtig godt middel til at sikre, at de får det.
Derfor synes jeg, det er en flot bemærkning, at penge ikke hjælper.
Det er næsten en religiøs, fundamentalistisk holdning.
Det er det eneste virkelig virksomme middel over for fattigdom.
Så er der andre problemer, man ikke bekæmper med penge.
Det er jeg selvfølgelig enig i, men at benægte, at penge afhjælper fattigdom, synes jeg godt nok er en dristig argumentation.
Jeg vil bare nævne den familie, vi havde besøg af i Arbejdsmarkedsudvalget lige før sommerferien.
Jeg tror også, hr. Tom Behnke er medlem af udvalget, det er jeg ikke helt sikker på, men det var den familie, der bestod af to voksne og to børn.
Efter at de havde betalt skat, husleje og medicin, havde de, inden de blev ramt af loftet, 5.300 kr. tilbage om måneden.
Efter at de blev ramt af loftet, havde de 2.800 kr. tilbage om måneden til alle fire.
Penge ville være et fantastisk virksomt middel for at lette netop den families dagligdag, og det eneste virksomme middel til at sikre, at de fik bedre forhold.
Det tror jeg også godt hr. Tom Behnke vil indrømme, hvis han tænker sig om.
Jeg synes så, hr. Tom Behnke blev meget filosofisk på et tidspunkt vedrørende, om man så ikke skal have forskellige satser i hele landet, fordi det koster forskelligt?
Det krav har jeg aldrig hørt vedrørende folkepensionens grundbeløb eller førtidspensionsbeløbet, de tre satser, vi har.
Jeg synes altid, det er underligt, når politikere, der i øvrigt er båret af evnen til at tænke fornuftigt, roder sig ud i den slags helt tågede forestillinger, som de aldrig før har rodet sig ud i.
Så er det altid tegn på, at man her vil finde så mange gode grunde til ikke at deltage, at man virkelig skal afprøve fantasien ud over, hvad hr. Tom Behnke normalt vover sig ud i.
Så vil jeg runde af med et par bemærkninger til ministeren.
Ministeren indledte sin tale med at sige, at Danmark er et af de mest lige samfund.
Ja, det tager trods alt mere end 5 år grundlæggende at ændre på det samfund, vi har.
Retningen er til gengæld ubestridelig, at vi er på vej mod et større ulighedssamfund.
Det kan man ikke nå på 5 år, men hvis man fortsætter den udvikling, vi har set de seneste 5 år, er det helt sikkert, at Danmark ender et sted, hvor ulighederne er voksende.
Jeg forstod ikke ministerens afvisning af det, men det har jeg været rundt om i mit svar til hr. Jens Andersen, så det skal jeg ikke sige mere om.
Derfor bare to bemærkninger til slut.
Hvis det er rigtigt, at det, der bekymrer nogle af ordførerne, er, at det er svært at definere undtagelsen, så lad os da prøve.
Lad os prøve at sætte os sammen og diskutere både niveauet for en fattigdomsgrænse, hvem der skal være med, og hvem der ikke skal være med.
At noget er vanskeligt, er jo ikke et argument for ikke at gøre forsøget, og derfor forstår jeg ikke afvisningen ud fra det.
Jeg synes så i øvrigt, det er bemærkelsesværdigt, at Folketinget igen er delt næsten lige midt over.
Der er dem, der er tilhængere af social retfærdighed, Socialdemokraterne, SF og Enhedslisten.
De Radikale var lidt sværere at blive kloge på, fordi hr. Martin Lidegaard holdt det, jeg ville betegne som en rigtig radikal tale.
På den ene side sagde han, at det er rigtigt, at problemet er stigende, på den anden side sagde han, at han var usikker på svaret.
Det er en meget radikal position, men dem om det.
Men igen synes jeg, at det, der deler Folketinget, er, at der én fløj, som siger: Det her problem eksisterer ikke, og eksisterer det i øvrigt, er vi ikke sikre på, om penge hjælper; vi er ikke sikre på, at penge hjælper mod fattigdom, og det er i øvrigt så vanskeligt, at det tør vi slet ikke bevæge os ud i.
Så er der en anden gruppe i Folketinget, oppositionen, der anerkender, at uligheden er stigende, at vi må gøre noget ved det, og der er så et enkelt parti, De Radikale, der er lidt usikre på svaret.
Jeg vil sige tak for debatten.
Jeg ønsker, at der efter debatten bliver sat et skilt på hr. Jens Andersens dør i Folketinget, hvor der står: Ingen reel fattigdom i Danmark.
Jeg vil ønske, at hr. Jens Andersen vil gå til valg på det slogan.
Jeg tror, det vil være med til at tydeliggøre forskellene i dansk politik.