Frank Aaen (EL), 1998-04-02:
Enhedslisten er positiv over for dette forslag til lov om patienters retsstilling, selv om vi også synes, der er mangler ved det.
Først og fremmest mener vi, at det er en mangel, at der, når vi taler om rettigheder, ikke er rettigheder vedrørende ventetider, sygehusstandard og personalenormeringer.
I virkeligheden er det vel noget, der er basalt for, hvordan man bliver behandlet i sundhedssystemet, og det er præcis her, vi har store mangler i dag.
Også på baggrund af al den diskussion, der har været i valgkampen, hvor alle jo har lovet og lovet og lovet på dette område, havde det været en god ting, hvis vi havde fået nogle rettigheder på disse områder ind i en lov som denne for på den måde at få en garanti for en nedbringelse af ventetiderne.
Det er også et problem, at loven ikke forholder sig til de ressourcemæssige konsekvenser af, at man fremover selvfølgelig skal sikre, at patienterne får alle relevante oplysninger, at der er en dialog, at patienterne får mulighed for selv at vælge og for at sige til og sige fra, og at patienterne beskyttes mod, at oplysninger bare flyder rundt.
De forbedringer, der er på dette område,
koster også ressourcer, og derfor mener vi, at man bør forholde sig direkte til det spørgsmål.
Det gælder også de fysiske rammer.
Vi er helt enige i, at det er urimeligt, at patienterne får oplysninger om deres sygdom på en seksmandsstue, men det betyder, at vi skal have bedre fysiske rammer på hospitalerne.
Det betyder, at der som minimum skal være et samtalerum på alle afdelinger, for at vi kan undgå brud på tavshedspligten.
Vi synes, der er grund til at tage nogle ting op, og det har andre ordførere også været inde på.
Det gælder f.eks. med hensyn til børns rettigheder.
Vi er enige i, at større børn skal have lov til selv at bestemme, f.eks. hvad angår abort, eller om de vil modtage blod.
Normalt vil et barn selvfølgelig diskutere sådan et spørgsmål med sine forældre, og derfor er det med god grund, at lovforslaget forholder sig til de situationer, hvor der ikke er samklang med forældrene.
Her står vi lidt uforstående over for, at man i den sammenhæng fastlægger en underretningspligt, der medfører, at forældrene skal have underretning bagefter, for hvis det er sådan, at en pige har valgt at få en abort uden at indhente samtykke fra forældrene, er det, fordi der er et problem.
Oven i det meget svære valg, det er at beslutte sig for en abort og at gøre det uden samråd med forældrene, synes vi faktisk, det er en dårlig idé at gennemtvinge, at der skal være en konflikt med forældrene bagefter på grund af en underretningspligt.
Vi synes, vi bør tage op under udvalgsarbejdet, om det nu er særlig fornuftigt.
Selvfølgelig skal pigen hjælpes.
Der skal være alternative muligheder for samtale og hjælp.
Selvfølgelig skal man arbejde for, at pigen får et godt forhold til sine forældre, hvor noget som dette også kan indgå, men det skal ske på pigens præmisser. Vi forstår forslaget sådan, at det betragtes som et fysisk overgreb mod et barn, hvis dets forældre vil forhindre barnet i at få blod, og at der derfor kan foretages en akut tvangsfjernelse, og det er også sådan, man gør for indeværende.
Sådan har vi i hvert fald forstået det.
Med hensyn til livstestamenter bør vi måske tage organdonation med i debatten.
Vi synes, det er en rigtig dårlig tjeneste, man gør de pårørende, når man giver dem muligheden for at omgøre et organtestamente. Så er der et par andre ting, vi gerne vil kigge lidt på.
I den forbindelse finder vi det meget urimeligt, at man skal betale gebyr for at få en kopi af sin journal.
Det er ikke rimeligt med brugerbetaling for aktindsigt.
Det er i dag et gråt område.
Der er nogle hospitaler, som opkræver et kopigebyr, og andre gør det ikke.
Vi synes altså ikke, der skal opkræves gebyr for en kopi af en journal.
Som nævnt i indledningen kan vi støtte lovforslaget, og nogle af de ting, som jeg har nævnt her, vil jeg selvfølgelig forfølge under udvalgsarbejdet.