Brian Mikkelsen (KF), 2005-03-17:
Hele grundlaget for strukturreformen er, at amterne bliver nedlagt.
Hele grundlaget er, at vi skal sikre, at der bliver nemmere adgang for borgeren til de offentlige myndigheder, og der vil hovedsagelig være to indgange: Det er kommunerne, og det er staten.
Så udgangspunktet er altså borgerne.
Det er ikke system, bureaukrati, strukturer eller alle mulige andre ting.
Udgangspunktet er, at borgeren får nemmere adgang til de offentlige myndigheder, han eller hun betaler skat til.
Det er jo en kæmpegevinst og en enorm forbedring, og det er sandsynligvis også derfor, at der er en så massiv opbakning til det ude i kommunerne og blandt befolkningen.
Så indretter vi selvfølgelig også hele kulturstrukturen efter det system.
Dermed ikke sagt, at amterne ikke har udført nogen fornuftige opgaver.
Det har de i nogle tilfælde.
I nogle tilfælde har de ikke gjort nogen forskel, men mange steder har de alligevel lavet nogle fornuftige ting.
Der påtager vi os det ansvar fra statens side sammen med kommunerne.
De opgaver, der er lokalt forankret, søger vi for, at kommunerne tager sig af.
De områder, som har national betydning, tager staten sig af.
Så borgeren vil kun opleve, at det vil være nemmere at forholde sig til det, at det er kommuner og stat, der har ansvaret for kulturaktiviteterne, og forhåbentlig vil det så også blive bedre.
Først og fremmest mange tak for debatten – indtil videre.
Vi har jo i debatten været langt omkring, senest med hr. Per Clausens meget konstruktive oplæg her.
I mit indlæg her og nu vil jeg nøjes med at forholde mig til de overordnede perspektiver i kommunalreformen på kulturområdet og til det foreliggende lovforslag.
Bemærkningerne vedrørende de øvrige tre love, som Folketinget skal behandle senere, vil følge, når vi når dertil.
Det er jo en grundidé i kommunalreformen på kulturområdet og i de fire lovforslag, vi behandler i dag, at initiativer med lokal betydning skal forankres lokalt, mens initiativer med national betydning skal forankres nationalt.
Det er derfor en overordnet hensigt med lovgivningen vedrørende kommunalreformen på kulturområdet at sikre en balance mellem på den ene side den lokale forankring af kulturinitiativer i de nye stærkere kommuner og på den anden side de tværgående nationale hensyn i kulturpolitikken.
Det sker f.eks. ved, at kommunerne får det fulde ansvar for musikskolerne, der findes i stort set alle kommuner.
Modsat påtager staten sig bl.a. et øget ansvar for landsdelsscenerne, fordi de er vigtige nationale funktioner og leverer teater til et stort geografisk område, som rækker langt ud over den enkelte kommune.
Det er grundtanken i reformen på kulturområdet.
Et andet overordnet hovedsigte har været at etablere en mere klar arbejdsdeling mellem de offentlige myndigheder på kulturområdet.
Som arbejdsdelingen er i dag, er der i mange sammenhænge for mange aktører på banen, og derfor reducerer vi med reformen antallet af offentlige myndigheder med kompetencer på kulturområdet.
Det er baggrunden for, at regionernes rolle på kulturområdet fremover vil blive relativt begrænset, som jeg vil vende tilbage til senere.
Fremtidens arbejdsdeling på kulturområdet vil derfor i det væsentlige blive mellem kommunerne og staten.
Endelig er der i lovforslaget også en målsætning om at skabe incitamenter til og rammer for, at kommunerne samarbejder om kulturpolitikken.
I de lovforslag, som udmønter kommunalreformen på kulturområdet, lægges der således op til, at kommunerne kan gå sammen om at løse en række opgaver på kulturområdet.
Det gælder f.eks. både i forhold til indgåelse af kulturaftaler med Kulturministeriet og i forhold til oprettelse af lokale råd og nævn på f.eks. museums-, musik- og billedkunstområdet.
Efter denne lille introduktion til de overordnede tanker vil jeg nu knytte nogle bemærkninger til forslag til lov om ændring af en række love på kulturområdet.
Derudover indeholder lovforslaget mindre ændringer af teknisk karakter af en lang række love på kulturområdet.
Disse aktiviteter skal dog videreføres af andre i en mere permanent drift.
Regionerne kan medvirke til aktiviteterne ved at yde tilskud, ved at stille garantier eller ved selv at varetage opgaven.
Regionerne skal imidlertid på forhånd sikre sig, at andre parter vil overtage opgaven efter opstarten, for regionerne kan som nævnt ikke forestå egentlige driftsopgaver på kulturområdet.
Regionernes rolle på kulturområdet skal ses i sammenhæng med regionernes opgave med udarbejdelse af udviklingsplaner for den overordnede regionale planlægning, jævnfør Miljøministeriets forslag til lov om planlægning.
Der er fra flere sider, bl.a. i forbindelse med høringerne i lovforslaget, givet udtryk for, at regionerne burde spille en større rolle på kulturområdet – det var fru Elsebeth Gerner Nielsen fra Det Radikale Venstre bl.a. inde på.
Det er vi i regeringen ikke tilhængere af.
Hvis både amt, kommune og stat støtter en kulturinstitution, så skal alle tre også have personale ansat til at forholde sig til ansøgninger, kontrollere anvendelse af tilskud, godkende regnskaber m.v., og det er ikke hensigtsmæssigt.
Der har også været givet udtryk for bekymring over, om kommunerne nu kunne løfte opgaven.
Det er jeg overhovedet ikke bekymret for.
Med det danmarkskort, der tegner sig nu, vil kommunerne blive væsentlig større og stærkere efter kommunalreformen, end det er tilfældet i dag.
Kommunerne vil påtage sig opgaven og vil sandsynligvis også prioritere den endnu højere end i dag, for det vil være en del af deres identitet, en del af den måde, som de kan gøre noget godt for deres borgere på.
Jeg er overbevist om, at det øgede ansvar, der bliver lagt ud til kommunerne, samt de øgede ressourcer, der følger med, vil være et frugtbart incitament for det lokale engagement i kulturlivet.
Fra mange undersøgelser, bl.a. også en, vi selv har foretaget i Kulturministeriet, ved vi, at kommuner med mange indbyggere bruger relativt flere penge på kulturen end kommuner med få indbyggere.
Det er et godt fingerpeg om, at de nye storkommuner vil kunne løse opgaven.
En anden del af forslag til lov om ændring af en række love på kulturområdet handler om, at vi vil prøve at ændre på de regionale kulturaftaler, så vi nu kalder det kulturaftaler med kommuner m.v.
Der har i så vel høringssvar som her i debatten i dag været givet udtryk for både det synspunkt, at regionerne selv burde kunne indgå kulturaftaler, og det synspunkt, at regionerne slet ikke burde kunne være med i aftalerne.
Det er min holdning, at vi med lovforslaget, som det ligger nu, har fundet den gyldne middelvej.
Kulturaftalerne har i dag et element af udviklingsaftaler i sig, og det er mit håb, at de vil få det i endnu højere grad i fremtiden.
Da regionernes rolle i forhold til kulturen netop er i relation til udviklingsinitiativer, virker det naturligt at åbne op for, at de kan være med i aftalerne.
Det giver imidlertid ikke nogen mening alene at indgå en kulturaftale med en region, da regionerne ikke forestår drift af kulturinstitutioner, som er et andet meget væsentligt element i kulturaftalerne.
Og derfor er jeg overbevist om, at vi i denne sammenhæng har fundet den rigtige løsning.
Et tredje væsentligt element i lovforslaget er, at en hidtil gældende hjemmel til nedsættelse af et amtsligt billedkunstråd fjernes i billedkunstloven.
I stedet etableres der hjemmel til nedsættelse af lokale billedkunstråd.
Lokale billedkunstråd kan nedsættes selvstændigt af en kommune eller flere kommuner i fællesskab.
Der er en forventning om et vist aktivitets- og befolkningsmæssigt grundlag for rådene, og derfor er det min forventning, at det oftest vil være tilfældet, at mange kommuner går sammen om at etablere et billedkunstråd.
Herved sikrer man også, at de fornødne billedkunstfaglige kompetencer er til stede til at bemande rådene.
De lokale billedkunstråds opgaver vil blive at yde rådgivning til lokale myndigheder om billedkunstneriske problemstillinger, yde støtte til billedkunsten og medvirke til gennemførelsen af lokale udsmykningsopgaver.
Det er frivilligt for kommunerne, om de vil nedsætte et billedkunstråd.
Det er også frivilligt, om kommunerne vil lade rådene uddele de lokale bevillinger til billedkunsten.
En nylig sag fra Kolding har jo givet anledning til en vis diskussion om, hvorvidt man burde sikre sig, at også den lokale kunststøtte er underlagt armslængdeprincippet.
Der skal ikke herske tvivl om, at regeringen har den grundlæggende opfattelse, at armslængdeprincippet er det bærende element i kulturpolitikken, specielt når der er tale om konkret bedømmelse af kunst- og kulturprojekter.
Det gælder så vel lokalt som nationalt.
Jeg vil da også gerne i den videre proces være med til at se på, hvordan man kan skabe incitamenter til at sikre den lokale armslængde, men jeg tror ikke på en ordning, hvor vi tvinger kommunerne til at anvende armslængdeprincippet.
Man skal jo huske på, at kommunalfuldmagten er grundlaget for megen kommunal kulturstøtte, og hele ideen i at have en kommunalfuldmagt er, at kommunerne selv beslutter, hvor og hvordan og med hvor mange penge man vil støtte kulturen.
Med de ord vil jeg sige mange tak for de konstruktive bemærkninger fra ordførerne og ser frem til en velvillig udvalgsbehandling.