runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pia Kristensen (DF), 2005-05-12:
Nu er det jo sådan, at hr. Hans Andersen godt nok står og siger, at ældre kan få personlige tillæg til madordninger.
Jeg ved ikke, om hr. Hans Andersen er bekendt med, hvor mange ældre der får personlige tillæg til madordninger.
Jeg kender i hvert fald ikke ret mange ældre, der kan få et personligt tillæg til sådan en ydelse, hvis man kan kalde det det.
Så synes jeg nok, det er værd at bemærke, at der faktisk er mange ældre, som kun har deres folkepension, som ikke har råd til at købe kommunal mad hver dag, netop fordi det er så dyrt.
Jeg vil så spørge hr. Hans Andersen, om han ikke er enig med mig i, at man er nødt til også at gå ind og kigge på prisen.
Så er der kommuner, der tager 60 kr. pr. måltid.
Mener hr. Andersen ikke, det er nødvendigt, så de ældre kan få mad hver dag?
Det har noget med ernæring at gøre, det har noget med sundhed at gøre, og det har også noget med forebyggelse at gøre.
Hans Andersen (V), 2005-05-12:
Dansk Folkeparti ønsker med dette forslag at gennemføre en landsdækkende undersøgelse af, hvordan vi bedst sikrer kommunale madordninger for pensionister.
Med undersøgelsen ønskes der opnået mere helhedsorienteret madpolitik, fokus på madkvaliteten, fastsættelse af en maksimumspris for egenbetaling på 40 kr. for et måltid mad samt alternativer til den udbragte mad.
I Venstre er vi meget enige i, at der i kommunerne skal føres en mere helhedsorienteret madpolitik.
Det vil jeg gerne opfordre kommunerne til at arbejde mere med, og jeg deler Dansk Folkepartis synspunkt om, at vi med kommunalreformen styrker den mulighed.
Det er vigtigt, at den enkelte kommune arbejder med kvalitet og ernæringsindhold i maden for den enkelte ældre.
Måltidet er en vital del af de ældres sundhed, ikke blot i kraft af det fødemæssige indtag, men også i kraft af den sociale begivenhed, det er at indtage et måltid mad i selskab med familie, venner eller bekendte.
Ligeledes er vi i Venstre meget enige i, at der skal sikres alternativer til den kommunalt udbragte mad.
Vi så gerne, at frit valg-ordningen på madområdet blev benyttet i langt højere grad end i dag.
Ingen ældre er ens, og derfor er det vigtigt, at den enkelte ældre selv får størst mulig indflydelse på sine måltider.
Også de fysiske rammer for indtagelse af måltidet kan der ændres på.
Det bør kommunerne tage med i betragtning, når de udarbejder deres ældrepolitik.
Man må sige, at Dansk Folkeparti skyder lidt over målet med et forslag om at indføre en centralt fastlagt maksimumspris for kommunale madordninger.
For det første mener jeg godt, at alle, de er visiteret til den kommunale madservice, har råd til det.
Her synes jeg ikke, at regnestykket i selve forslaget er helt retvisende.
Der er jo også i dag mulighed for at give den enkelte ældre personlige tillæg ud over folkepensionens grundbeløb og pensionstillægget – afgørelser, der sker i kommunerne på baggrund af konkrete, individuelle vurderinger, så også de økonomisk svagest stillede ældre skulle kunne betale for deres mad.
For det andet er det et indgreb i retning af en forringet service at fastsætte en maksimalpris på egenbetaling på 40 kr.
Det vil bevirke, at man lokalt enten må sænke kvaliteten af den leverede mad, eller at kommunerne skal kompenseres for de manglende indtægter.
Alt i alt er vi i Venstre meget enige i intentionerne i forslaget, altså lige med undtagelse af maksimalprisen for egenbetaling.
På den baggrund kan Venstre ikke støtte forslaget, men vi vil gerne i Socialudvalget drøfte grundlaget for en undersøgelse af den kommunale madservice.
Eva Kjer Hansen (V), 2005-05-12:
Jeg har jo bebudet, at jeg er indstillet på, at vi laver en undersøgelse og får afdækket de forskellige aspekter af den her problemstilling.
Jeg tror også, at man skal have fokus på, hvorvidt der er overensstemmelse mellem prisen og kvaliteten, og jeg tror, at det er vigtigt, at vi, når vi går ind og kigger på f.eks. best practice, finder ud af, hvor meget kommunerne egentlig gør ud af at sikre, at der er denne her balance, og hvad det så egentlig er, man får for pengene.
Men jeg understreger, at det er vigtigt, at der er plads til nogle forskellige valg.
Det kan være nogle helt specielle ønsker, og jeg synes, vi skal fastholde, at det er et kommunalt ansvar at få tilrettelagt den lokale madservice.
Jeg er jo åben over for det og synes fint, det kan indgå i vores undersøgelse.
Jeg skal så understrege en gang til, at der burde være råd til at få mad i forhold til det, man økonomisk har til rådighed.
Som sagt er der jo mulighed for at drøfte et eventuelt personligt tillæg med kommunen, hvis man har vanskeligheder ved at få økonomien til at hænge sammen.
Pia Kristensen (DF), 2005-05-12:
Nu skal vi ikke lægge os fast på de 40 kr., men det er jo sådan, at vi ud fra den undersøgelse, Ældre Sagen lavede i 2003, ved, at pensionister faktisk fravælger at modtage kommunal mad hver dag, fordi de ganske enkelt ikke har råd til den.
Jeg vil da komme med et eksempel.
Jeg har netop modtaget et brev, hvor der står: Kære Pia.
Jeg håber du kan hjælpe mig.
Min far bor i X kommune, han er meget glad for at bo der.
Desværre er maden meget ringe i X kommune.
Nu får han tre kartofler og halvanden fiskefrikadelle, før fik han fem kartofler og to fiskefrikadeller.
Priserne er sat op, men portionerne er blevet mindre.
Min far er 85 år.
Skal der virkelig spares sådanne steder?
Gør det ikke indtryk på socialministeren?
Eva Kjer Hansen (V), 2005-05-12:
Jeg mener sagtens, vi under udvalgsarbejdet kan drøfte det forslag, som Dansk Folkeparti fremsætter her.
Og som sagt så er jeg meget positivt indstillet over for, at vi iværksætter en undersøgelse og får taget fat på nogle af de mange aspekter, der er omkring maden til de ældre.
Så det er jeg åben over for at drøfte i forbindelse med udvalgsbehandlingen af beslutningsforslaget.
Men jeg understreger, at det er afgørende, at vi ikke lægger os fast på nogle bestemte maksimumsbeløb, ikke blot af hensyn til, hvordan man lokalt ønsker at indrette sig, men også af hensyn til, at der skal være plads til forskellige ordninger og ønsker, hvad angår den mad, man gerne vil have.
Pia Kristensen (DF), 2005-05-12:
Jeg vil sige tak til socialministeren for de positive tilkendegivelser, men jeg står lidt uforstående over for, hvorfor socialministeren og regeringen ikke kan støtte vores forslag, netop fordi socialministeren fremhævede alle de gode intentioner, der var i forslaget.
Som jeg forstod det, var der kun én ting, der var til hinder for, at man ikke kunne støtte forslaget, og det var, at vi mener, der skal være en maksimumspris for den betalte madordning.
Nu er det sådan, at der inde i selve forslaget på side 4 står, at efter vores mening må maksimumsprisen for et måltid mad højst udgøre 40 kr.
Prisniveauet kan selvsagt diskuteres, men det er afgørende vigtigt at sikre, at der overalt er tale om tilstrækkelig lave priser, så ingen pensionister af økonomiske grunde er forhindret i at bruge ordningen.
Karen J. Klint (S), 2005-05-12:
Tak for det.
Det var oprindelig fru Mette Frederiksen, der skulle være ordfører på denne her sag, men hun er på grund af klokkeslættet blevet optaget af andet politisk arbejde, så jeg vil prøve at samle op på det, vi har diskuteret eller som jeg har lyttet til nu her.
Men inden jeg gør det, vil jeg understrege, at det for forslagsstillerne er meget vigtigt at få sagt, at vi jo alle ønsker at skabe et homogent og harmonisk samfund, et samfund, som alle bidrager til, men også et samfund, som alle får mulighed for at bidrage til og ikke et så opsplittet samfund, som vi desværre ser en øget tendens til i dag.
Jeg kan selvfølgelig tælle, det skal man kunne, når man er herinde, om ikke andet skal man kunne tælle til 90, og jeg er i hvert fald startet med at kunne sætte nogle minusser på bestemte partier og også en minister i forhold til forslaget som helhed.
Men jeg lytter også til, at der trods alt er nogle holdninger, som går i den positive retning, ikke mindst hos De Konservatives ordfører, fru Henriette Kjær, som var meget positiv over for nogle af tiltagene.
Til dem, som har kritiseret forslaget lidt mere sønder og sammen og henvist til regeringens udspil, er jeg altså nødt til at gøre sådan lidt opmærksom på de historiske fakta.
Så derfor er der jo ikke noget at sige til, at når man kommer med et forslag, måske godt inspireret af, at der skulle være en integrationsdebat i dag, godt inspireret af de mange beslutningsforslag, så er det jo fint nok at henvise til sit eget forslag, men det var jo ikke blevet produceret, da beslutningsforslagene, vi har drøftet i dag, blev sat på dagsordenen.
Så selv om man ikke opnår enighed, når det gælder beslutningsforslag, så har de givet været medvirkende årsag til, at regeringen er kommet med sin plan.
Og det er jo godt, for så er der flere forslag, man kan drøfte ind i det.
Vi har brug for deres ressourcer i samfundet, men vi siger også, at hovedansvaret for succesfuld integration ligger hos den, der skal integreres.
Så det er ikke kun en opfordring til, at man skal sidde passiv og vente på at blive integreret.
Man skal selv bidrage til at være med i en integrationsproces, men for at man kan bidrage selv, skal der altså være nogle flere muligheder end dem, der er til stede i dag.
Og det er også derfor, at listen med de mange muligheder er listet op i beslutningsforslaget.
Det er, for at man så kan gå ned og drøfte, hvordan de bliver omsat i virkelighed.
Jeg tror, vi skal fortsætte debatten i relation til beslutningsforslaget her.
Jeg vil også gerne se det i sammenhæng med regeringens udspil »En ny chance til alle« og de andre beslutningsforslag her.
Så hvis der er vilje, så er der garanteret også en vej på tværs af beslutningsforslagene og de andre ting, der har været drøftet i dag, til at nå nogle konkrete mål og dermed også nå en bedre integration og et mere harmonisk samfund, end det, vi ser lige nu.
Afstemning
Hans Andersen (V), 2005-05-12:
Jeg synes, det er meget vigtigt, at man lokalt indretter sig i forhold til det område, borgerne bor i, og at man i den enkelte kommune rundtomkring i landet tænker løsninger ind, der imødekommer ældres behov om, at der enkelte dage om ugen er indtagelse af mad på den lokale kro.
Det synes jeg da er en mulighed.
Men jeg synes ikke, at det er Folketingets medlemmer, at det er Folketinget, der skal beslutte, om man skal gøre det i X kommune.
Jeg mener, at det er et spørgsmål for den enkelte kommunalbestyrelse at tilrettelægge den kommunale madservice til de ældre.
Det er dem, der skal afgøre det.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-05-12:
Jeg tror nok også, at jeg i min ordførertale fik gjort opmærksom på, at det her kun er udbudssiden.
Hvordan de skal etableres, hvordan vi får flere job i det her samfund, er en anden diskussion.
Og det kan godt være, vi ikke er enige med Det Radikale Venstre om metoderne, men vi er i hvert fald enige om én ting, og det er, at det er nødvendigt, at der bliver skabt flere job, hvis vi skal have flere i beskæftigelse.
Min indledende bemærkning om det her forslag er, at det lider under en af de svagheder, som vi desværre alt for tit er ude for, når vi snakker beskæftigelse, og det er, at der ikke er nogen bud på nye job.
Det er nu engang sådan, at forudsætningerne for, at flere kan komme i arbejde, er, at der er arbejde til dem.
Derfor kunne man godt mene, at vi burde se på, hvordan vi skaber nogle job, som er målrettet til nogle af de grupper af flygtninge og indvandrere, som i dag står uden for arbejdsmarkedet.
Når det så er sagt, vil jeg sige, at det her forslag til gengæld indeholder en lang række positive ting, som gør, at vi i hvert fald som udgangspunkt er positive over for det samlede beslutningsforslag.
Det er vi, fordi tilgangen til, hvordan vi får flere flygtninge og indvandrere til at komme tættere på arbejdsmarkedet, langt hen ad vejen er baseret på tilbud og er baseret på at få også arbejdspladser og virksomheder inddraget i, hvordan man kan få folk ind på arbejdsmarkedet.
Jeg vil bare nævne nogle få eksempler: Forslaget om mentorordninger, det, som man også kunne kalde en form for sidemandsoplæring, som vi fra Enhedslistens side bakker varmt op om; forslaget om at have specielt arbejdspladsdansk og dansk, der bliver målrettet de beskæftigelsesopgaver, som ligger, som er et andet godt forslag blandt dem, der ligger her.
Og endelig vil jeg nævne forslaget om, at det skal være muligt efter 6 måneder at komme ud på det ordinære arbejdsmarked og ikke være henvist til passivitet eller til blot at være aktiveret.
Når det er sagt, er der selvfølgelig også nogle punkter i det her forslag, som vi er mindre positive over for, men som vi i hvert fald kan se på under udvalgsbehandlingen.
Alt i alt vil jeg sige, at det her forslag i modsætning til, hvad vi har set fra regeringens side, er præget af lidt flere visioner, er præget af meget mere tilbud og meget mindre pisk end det, der ligger i regeringens integrationsudspil.
Med disse ord vil vi gå positivt ind i behandlingen af forslaget.
Kamal Qureshi (SF), 2005-05-12:
Det er også sådan i korthed, for som det også tidligere er blevet sagt, har vi jo haft en meget intens og detaljeret debat omkring integration i løbet af dagen i dag.
Vi har jo sådan set fået inspiration samme sted, som fru Elsebeth Gerner Nielsen også har, nemlig fra Canada, til en lang række af de politiske papirer og politiske linjer, vi i SF har vedtaget for nogen tid siden, og kan derfor langt hen ad vejen tilslutte os de tanker og ideer og forslag, der ligger i det her forslag.
Vi vil jo gerne have, at asylansøgere kan komme i gang med arbejdet tidligere end efter 6 måneders ophold, netop fordi der er mange af dem, der jo sådan set kommer hertil og har været i gang tidligere, og fordi det bedste sådan set er, at de kommer i gang igen med det samme, også mens deres sagsbehandling foregår, frem for at de venter på asylcentrene, og heller ikke nødvendigvis venter i 6 måneder, som det her forslag lægger op til.
Så uden at gå for meget i detaljer med de enkelte pinde er der mange af de her elementer i forslaget, som vi synes er meget interessante, og vi vil gerne støtte det.
Henriette Kjær (KF), 2005-05-12:
Man må virkelig sige, at Socialdemokraterne og De Radikale også har været i tænkeboksen, for det er jo ikke konkrete forslag, det skorter på i det her beslutningsforslag.
Jeg vil såmænd foreslå også på baggrund af, at vi har haft den lange debat i forbindelse med forespørgslen, at man tager de her punkter med, når man skal diskutere den fremtidige politik, som skal udmøntes på integrationsområdet.
Der håber jeg da, at Det Radikale Venstre og Socialdemokraterne vil være offensive og så bringe nogle af de her emner ind i debatten.
Men det korte af det lange er, at Det Konservative Folkeparti ikke kan støtte det her beslutningsforslag, som det ligger.
Jesper Langballe (DF), 2005-05-12:
Jeg vil slutte mig til den sidste ærede taler og sige, at jeg føler mig noget mørbanket af integrationsdebat.
Jeg må også sige, at jeg har en personlig vanskelighed, og det er helt flovt at skulle bekende det, men jeg har kigget i det her meget kortfattede idékatalog, og jeg har faktisk lidt svært ved at forstå det.
Jeg har haft det ligesom kejseren i H.C. Andersens eventyr.
Da han ikke kunne se tøjet, kunne han vælge mellem at være dum eller ikke at du til sit embede.
Ingen af de to muligheder er jo særlig tillokkende at skulle erkende.
Så også af den grund vil jeg gøre det kort.
Jeg vil dog sige, at så meget har jeg forstået, at når man lige har haft sådan neglene i regeringens integrationsudspil, der jo er umådelig konkret, så virker det her utrolig ukonkret og blegt, og det er ligesom ikke rigtig til at se, hvad det skal føre til.
Irene Simonsen (V), 2005-05-12:
Til dette beslutningsforslag vil jeg ikke holde den store, lange tale.
Vi har talt integration hele dagen.
Jeg kan dog sige, at Venstre heller ikke kan gå ind for beslutningsforslaget.
Når jeg sidder og kigger forslaget igennem, kan jeg jo se, at der er nogle ting i det, som selvfølgelig er gennemført af regeringen, og så er der nogle nye tiltag.
Der kan jeg se, at der faktisk ligger en linje, en vej, som regeringen nu har vist med det nye oplæg, der er kommet i dag til videre integration, »En ny chance til alle«, som dog tager mere udgangspunkt i, at der skal være både gulerod og konsekvenser, for at tingene hænger sammen, og for at der bliver en balance i integrationen, så vi får virkningerne med.
Når jeg kigger i det her, har jeg svært ved at finde ud af, hvor konsekvenserne er henne.
Jeg synes, det er godt, og jeg er sikker på, at der er mange gode intentioner fra Socialdemokratiets og De Radikales side om, hvad man vil opnå og gøre for integrationen.
Vi skal bare huske, at vi skal have hele virkningen med, og det vil sige, at der skal være både tilbud og krav.
Det vil Venstre se frem til at vi nu får lavet med det nye integrationsoplæg og igen hilse velkommen, at vi nu skal til at have en forhandling om alle de nye tiltag.
Så set i betragtning af det sene tidspunkt og af, at vi har diskuteret integration hele dagen, vil jeg simpelt hen ikke gennemgå hver enkelt forslag her, men overlade ordet til den næste ordfører.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-05-12:
Regeringen er selvsagt enig i målet om, at flere indvandrere og efterkommere skal i arbejde.
Som jeg tidligere har været inde på under behandlingen af den tidligere forespørgsel, F 11, er det regeringens opfattelse, at beskæftigelsen blandt indvandrere og efterkommere fortsat er for lav.
Over halvdelen af indvandrere og efterkommere fra ikkevestlige lande står uden for arbejdsstyrken sammenlignet med ca. 20 pct. af danskerne.
Regeringen kan imidlertid ikke tilslutte sig beslutningsforslaget i dets helhed.
En række af de foreslåede initiativer i beslutningsforslaget er allerede helt eller delvist gennemført.
Jeg kan bl.a. fremhæve, at der allerede er sket en styrkelse af aktiverings- og undervisningstilbuddene på landets asylcentre, f.eks. med tilbud om værksteds- og sprogkurser, og der er etableret mulighed for virksomhedspraktik til asylansøgere.
I forhold til opkvalificering og danskuddannelse er der allerede mulighed for målrettet undervisningstilbud til sent ankomne.
Arbejdsløse udlændinge kan allerede få tilbud om danskuddannelse som led i aktivering, og arbejdspladsdansk kan allerede indpasses som moduler i sprogundervisningen, og der er allerede mulighed for at give tilbud om en optræningsordning med mentorstøtte, f.eks. på social- og sundhedsområdet.
Både udlændinge omfattet af integrationsloven og ledige omfattet af lov om aktiv beskæftigelsesindsats kan allerede modtage vejledning om muligheden for at blive selvstændigt erhvervsdrivende som led i den individuelle kontrakt eller handlingsplan.
Og ved satspuljeaftalen indgået i 2004 blev der afsat midler til at etablere et korps af rollemodeller, en ambassadørordning, som skal medvirke til integration af udsatte og dårligt integrerede udlændinge.
En række andre forslag kan regeringen ikke støtte.
Til eksempel kan jeg nævne, at regeringen ikke mener, at der skal laves særlige rekrutteringskampagner mod de videregående uddannelsesinstitutioner.
I stedet skal der fokuseres på de uddannelser, hvor der er gode jobmuligheder.
Forslaget om en ny tovholderordning, som bl.a. pålægger virksomheden at udarbejde et langtidsperspektiv for den ansatte i løntilskud, vil give virksomhederne flere byrder.
Regeringen er enig i, at der skal gøres en indsats mod anden- og tredjegenerationsindvandreres frafald på ungdomsuddannelserne.
Men fine målsætninger gør det altså ikke alene, og B 35 siger intet om, hvad der skal til, for at flere gennemfører en ungdomsuddannelse.
Som jeg redegjorde for under behandlingen af F 11, har regeringen i sin integrationsplan, »En ny chance til alle«, præsenteret en række centrale initiativer, som skal styrke integrationsindsatsen, og her er tale om konkrete initiativer.
Som tidligere nævnt lægger integrationsplanen op til en række konkrete forslag, der skal øge arbejdsmarkedstilknytningen blandt indvandrere og efterkommere, og der lægges op til en række konkrete forslag, der skal sikre, at flere unge med anden etnisk baggrund end dansk får en uddannelse.
Regeringen har altså en række konkrete og nye forslag, som skal forbedre integrationen.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2005-05-12:
Blot for at sige at jeg håber, Enhedslisten er opmærksom på, at det her forslag sådan set kun handler om udbudssiden på arbejdsmarkedet og ikke efterspørgselssiden.
Altså, vi beskæftiger os ikke her med, hvordan vi øger efterspørgslen efter arbejdskraft.
Der er der nogle helt andre ting, der skal til, og det håber jeg at vi også kan få en diskussion af, også med regeringen, på et tidspunkt, for det er jo det store problem også i forhold til regeringens integrationsudspil, at man overhovedet ikke beskæftiger sig med efterspørgselssiden.
Pia Kristensen (DF), 2005-05-12:
Jeg takker fru Lise von Seelen for sympatien for vores forslag.
Som der står i vores forslag, kan prisniveauet diskuteres.
For os er det vigtigt, at man ligesom diskuterer prisen, så den ikke pludselig løber løbsk, så flere og flere ældre ikke får mulighed for at købe et måltid mad hver dag.
Jeg sagde til socialministeren, at vi under udvalgsarbejdet er indstillede på fra Dansk Folkepartis side at gå ind og diskutere det her prisniveau, og så siger vi ikke en maks.-grænse, men diskuterer den og får også afdækket i undersøgelsen, hvad der egentlig er en rimelig pris.
Hvis vi gør dette, kan Socialdemokraterne så støtte dette forslag?
Johs. Poulsen (RV), 2005-05-12:
Jeg må indrømme, at jeg får det en lille smule ligesom fru Anne Baastrup, når jeg hører Dansk Folkepartis ordfører her sige, at i dag har hjemmehjælpen så travlt, at man ikke kan nå noget som helst i modsætning til i de gode gamle dage, og at der er en læge, der har sagt til ordføreren for Dansk Folkeparti, at omsorg og tid ikke eksisterer mere i dagens hjemmepleje.
Rammerne for den offentlige økonomi har Folketinget virkelig med at gøre.
Vækstprocenterne for den offentlige økonomi har Folketinget virkelig noget med at gøre, og der er det altså sådan, at Dansk Folkeparti har et meget tydeligt medansvar for rammerne gennem de sidste 4 år.
Dermed har man altså også sagt, hvad rammerne skal være for den indsats, der overordnet kan gøres i kommunerne.
Så er der er en lokal prioritering.
Der har jeg jo sagt, at jeg har fuld tillid til, at kommunerne kan finde ud af det inden for de rammer.
De rammer er fastsat af Folketinget.
Så hvis der er nogen at skyde skylden på, så er det jo altså de rammer, som er udstukket, og som Dansk Folkeparti har fuldt ansvar for.
Må jeg ikke lige spørge: Hvis den undersøgelse, som jeg kan forstå man vil have lavet, viser, at behovene faktisk er anderledes i virkeligheden, hvad skal der så ske?
Anne Baastrup (SF), 2005-05-12:
Jeg synes, det er fuldstændig rigtigt.
Det ville være til grin at have ældreråd siddende rundtomkring i kommunerne, hvis vi sidder herinde i Folketinget og bestemmer, at de skal have forret, middag og hovedret, og så skal det i øvrigt være gule ærter den ene dag, den der budding osv. osv.
Det er jo sådan, at man i kommunerne har vide muligheder.
Man kan inddrage kroen, man kan inddrage forskellige typer af steder, hvor de laver maden.
Den mulighed skal vi da overlade til kommunerne.
Karen J. Klint (S), 2005-05-12:
Derfor er den madpris jo ikke kun prisen på de ingredienser, der indgår i maden.
Der er også det, at man afskriver hårde hvidevarer, og det er, hvordan maden produceres, for det har betydning for, hvordan momsen kommer ind i madprisen.
Prisen har også noget at gøre med, om maden produceres sammen med de ældre, så det kan gå ind som noget pædagogisk eller noget andet.
Det er altså mange valgmuligheder, kommunerne har til at nuancere kostprisen med, valgmuligheder, som mere rettelig bør drøftes med ældrerådene end med os.
Er fru Anne Baastrup enig i det?
Anne Baastrup (SF), 2005-05-12:
Så har jeg talt uklart.
At opfordre kommunerne til at lave en kostpolitik, at opfordre kommunerne til at træffe de politiske beslutninger, som skal danne grundlag for, hvilken mad vi vil tilbyde de ældre, er den overordnede politik.
Det er det, som jeg synes at vi i Folketinget skal gøre.
Vi skal ikke ned i detaljer.
Jeg tror også, at der er mange ældre, der meget vil betakke sig for, at vi sidder i København og beslutter, hvilken mad de skal have i Tønder.