runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-12-07:
Til hr. Carsten Hansen for det første: Kollektiv finansiering er naturligvis en skat, sådan er det.
Hvis man derimod opkræver beløb direkte fra virksomheden i forhold til det, den konkrete virksomhed anvender, så er det brugerbetaling. Så siger hr. Carsten Hansen, at det er parterne selv, der skal beslutte, hvad der skal være indtægtsdækket virksomhed.
Det er ganske enkelt ikke rigtigt.
Det fremgår klart af lovforslaget, at den beslutning er hevet over på ministerens bord.
Det er den fatale fejl, der er i forslaget.
Og jeg tror i øvrigt, at hr. Carsten Hansen, når han taler med sine venner, vil blive klar over, at det er en fatal fejl.
Så er der hr. Dyrlund, som nu adskillige gange i løbet af dagen har hidset sig voldsomt op, og nu har det i hvert fald haft den effekt, at klarsynet er ved fuldstændig at forsvinde for hr. Poul Erik Dyrlund.
Når vi ikke siger det rent ud, så er det, fordi vi ikke mener det.
Vi er ganske afgjort af den opfattelse, at virksomhederne bør være med til at finansiere det her, men ikke i form af den skat, som man nu pålægger virksomhederne.
Så siger hr. Poul Erik Dyrlund, at DA og LO er enige i det her, inklusive uddannelsesskatten.
Jeg må sige til hr. Poul Erik Dyrlund: Det er jo usandt.
Poul Erik Dyrlund (S), 1999-12-07:
Altså jeg forstår ikke hr. Knud Erik Kirkegaard.
Hvorfor siger man ikke ligeud, at man ikke ønsker, at virksomhederne skal være med til at medfinansiere den her indsats, og at man fortsat ønsker, at det her skal være en gratis ydelse fra det offentlige til dansk erhvervsliv.
Det kan man da lige så godt sige rent ud i stedet for al den anden udenomssnak.
Der er jo ikke tale om en uddannelsesskat.
Det fremgår af trepartsaftalen, at man har tiltrådt en sådan konstruktion.
Der er masser af nytænkning, siger parterne; der er masser af muligheder for rationalisering.
Og jeg er modsat hr. Knud Erik Kirkegaard af den opfattelse, at parterne nok skal sørge for at få rationaliseret det her så meget som overhovedet muligt, for begge parter ved godt, at når de penge, som staten stiller til rådighed, er brugt op, så skal de selv til lommerne.
Carsten Hansen (S), 1999-12-07:
Først siger hr. Knud Erik Kirkegaard, at han langt hen ad vejen kunne følge de styringsmekanismer, de principper, der ligger bag reformen.
Men hvornår er noget skat, og hvornår er det brugerbetaling?
Hr. Knud Erik Kirkegaard sagde også, at han manglede parternes medansvar.
Jeg synes oven i købet, at det er det, vi lægger op til, idet det jo er parterne selv, der skal beslutte, hvad der skal være indtægtsdækket virksomhed, og hvad der skal være i de to kasser, der bliver lagt op til på hele AMU-området.
Derfor er jeg dobbelt ærgerlig over, at vi ikke fik De Konservative, som jo har stor bredde i forhold til arbejdsmarkedet, med i det her.
Det var nogle ganske få ting, der skilte, og derfor synes jeg også, det er lidt unfair at sige, at der ikke er effektivisering og målretning i det her.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-12-07:
Talrige rapporter og analyser fra de seneste år har dokumenteret, at der i det danske VEU-system er et betydeligt effektiviserings- og rationaliseringspotentiale.
Derfor har vi i Det Konservative Folkeparti da også i vores finanslovoplæg taget fat på emnet og formuleret vores holdning til voksen- og efteruddannelse.
Vi mener, at effektiviseringspotentialet er så stort, at der både er mulighed for at spare på området og samtidig gennem øget produktivitet er mulighed for at imødekomme fremtidens øgede krav til både kvantitet og kvalitet.
I regeringens finanslovforslag ønskede man her og nu for år 2000 at spare nogle hundrede millioner kroner på området.
Vores holdning har været, at vi var villige til at medvirke til en besparelse for år 2000, også selv om det ville medføre en belastning af virksomhederne i form af egenbetaling, hvis vi kunne blive enige med regeringen om en konstruktiv principaftale om en omfattende reform af VEU.
At opnå denne enighed med regeringen lykkedes desværre ikke.
Selv om vi med hensyn til reformens indhold og til styringsmekanismerne kom tæt på hinanden under forhandlingerne, fastholdt regeringen sit krav om indførelse af en uddannelsesskat på virksomhederne til delvis finansiering af voksen- og efteruddannelse i de kommende år.
En sådan skat ville være et livsfarligt instrument i en socialdemokratisk finansministers hånd, og det måtte vi naturligvis sige nej til.
Det har regeringen vidst fra først til sidst.
Nu gennemføres uddannelsesskatten så alligevel gennem en aftale mellem regeringen, CD og SF.
I stedet for at effektivisere og rationalisere vil man derfor nu være fikseret på den nye skatteskrue.
Det vil koste virksomhederne penge, og ellers er man i øvrigt ikke kommet ud af stedet overhovedet med hensyn til at effektivisere.
Hvor er det dog ærgerligt. Med dette lovforslag tager aftalepartierne så fat på det første hjørne af aftalen om voksen- og efteruddannelse.
Det er den forkerte vej at gå og kan i hvert fald ikke kaldes at ansvarliggøre parterne.
Med forslaget kradser man nogle millioner kroner ind fra virksomhederne, uden at der bliver taget afgørende fat på at løse de egentlige problemer.
Derfor afviser vi lovforslaget.
Carsten Hansen (S), 1999-12-07:
Hr. Jens Vibjerg sagde, at i forhandlingerne havde regeringen overhovedet ikke villet give sig og ikke villet hverken det ene eller andet.
Hr. Jens Vibjerg ved godt, at det ikke er i overensstemmelse med sandheden.
Det var rent faktisk sådan, at Venstre var indbudt til en række møder, men det var også sådan, at Venstre ikke ville være med til at flytte sig.
Så vil jeg godt spørge: Er det prioriteringen af de kortuddannede, man er uenig i?
Eller hvordan ville Venstre finansiere, at man skulle prioritere de kortuddannede?
Og lad mig også spørge: Er hr. Jens Vibjerg uenig i princippet om, at hvis man forbruger mere, end det offentlige bruger i dag, skal man selv være med til at betale?
Jens Vibjerg (V), 1999-12-07:
Til hr. Poul Erik Dyrlund: Vi er ikke med i denne aftale, fordi regeringen ikke ville lytte til os; den ville i hvert fald ikke tage ét eneste ord ad notam af det, vi sagde i forhandlingerne.
Man lagde nogle papirer frem, og det var så et ultimatum.
Man ville end ikke svare på de spørgsmål, vi stillede, og det er lidt uhørt. Hr. Aage Frandsen spørger, hvorfor vi mener, det er en vanvittig finansiering.
Dér er svaret, at det efter vores opfattelse er meget forkert at indføre en bruttoskat på alle virksomheder, når man ikke har reel indflydelse på, hvordan pengene skal bruges, men ministeren reelt sidder med magten, og at det er en skrue uden ende, hvor man efterhånden kan komme til at finansiere hele voksen-/efteruddannelsen over en bruttoskat.
Derfor.
Ole Hækkerup (S), 1999-12-07:
For det første skal jeg selvfølgelig bekræfte også over for hr. Ole M. Nielsen, at jeg og Socialdemokratiet meget gerne medvirker til, at vi på alle måder får afdækket alle historiske perspektiver bag denne her ordning, fuldstændig i overensstemmelse med det notat, ministeren var så venlig at give mig, da der blev stillet spørgsmål om det.
Der skal ikke herske nogen tvivl om dét.
Så var der det her med selskabsskatten.
Det lød lidt, som om regeringen troede, at det alene var selskabsskatten, der gjorde Danmark til et konkurrencedygtigt land.
Sådan er det selvfølgelig ikke.
Vi er nok opmærksomme på, at verden er bredere.
Men jeg vil godt spørge hr. Ole M. Nielsen: Er det sådan i de planer, Kristeligt Folkeparti tumler med for en borgerlig regering - gud forbyde, at det nogen sinde skulle komme så vidt, og alt det dér - at Kristeligt Folkeparti dér vil gå ind og kræve, at man hæver kompensationsbeløbet igen? Og i øvrigt: Hvor ville Kristeligt Folkeparti ellers have fundet midlerne, hvis ikke det var herigennem, medmindre man bare generelt ville have en dårligere offentlig økonomi?
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-12-07:
Det glæder vi os meget til at se.
Og så er det jo fuldstændig korrekt, som det er blevet sagt, at det er finanspolitik, det her.
Og finanspolitik er jo i virkeligheden også meget sjovere end arbejdsmarkedspolitik, så det synes jeg da er helt fint. Vi må konstatere, at finansministeren fik en finanslov, som var dyrere, end han havde regnet med, fordi han indgik, ja noget partnerskab, som det er lidt svært at finde ud af hvorfor han valgte.
Og det er da helt ærligt, at Centrum-Demokraternes ordfører, fru Susanne Clemensen, siger, at det her altså var det sure, for Centrum-Demokraterne har altså valgt at indgå nogle alt for dyre forlig, og det er jo ikke, fordi Centrum-Demokraterne ikke har valgt udgifterne.
Det er jo helt tydeligt, at det er Centrum-Demokraternes forslag, som er med til at fordyre den finanslov her, og derfor er det jo også rimeligt nok, at de skal være med til at betale for det. Men sådan er det.
Vi kan jo nemt gå ind og se fingeraftrykkene på finansloven og se, hvor det er CD's ønsker, der er blevet opfyldt, og det løber op i nogle hundrede millioner kroner, skal jeg hilse og sige.
Så det er jo fint nok, at det er sådan her. Men det, jeg synes er så elendigt fra regeringens side, er, at den åbenbart tror, at udenlandske investorer er så dumme, når de skal kigge på et potentielt investeringsland, at de kun kigger på selskabsskatten, at de ikke kigger på det totale omkostningsniveau for erhvervslivet.
Det er simpelt hen for elendigt, at man tror det.
Det er dog sådan, at det kun er de selskaber, der tjener penge, der betaler selskabsskat, men alle, selv om de ikke rigtig har et overskud, skal altså betale alle de andre arbejdsmarkedsomkostninger og de omkostninger, der ellers er.
Det kan man ikke tage for andet end stor tossethed, for nu at sige det sådan.
Det er afhængigt af de internationale konjunkturer for aktier.
I den periode, altså efter 1993, hvor Socialdemokraterne også har påstået at det er gået godt hele tiden,
har KFX også været på det laveste niveau i mange, mange år, og det var i en periode, hvor jeg også forsvarede, at det gik rimelig godt i Danmark.
Alligevel var KFX-indekset helt dernede.
Det kan man ikke bruge til en pind.
Det, man kan bruge til noget, er industriens konkurrenceevne, lønstigningerne, inflationen, industriens markedsandele på vores eksportmarkeder, som er faldende.
Det er det, man kan bruge til noget.
Det ser det heldigvis ikke ud til at det skal blive ved med, for det er ikke noget, der holder, det er ikke sundt.
Men det var dejligt, om vi så kunne få en eksportindustri og nogle eksporterhverv, som i stedet for kunne trække økonomien, og det kan vi ikke, når man fordyrer industriens vilkår.
Vi stemmer selvfølgelig nej til det lovforslag her.
Det er elendigt.
Anders Samuelsen (RV), 1999-12-07:
Det forslag, som vi her behandler, er en del af den samlede finanslov.
Og i forbindelse med at finde indtægter er det her forslag så et af de mange forslag, som en samlet finanslov står for, og på den baggrund kan Det Radikale Venstre støtte lovforslaget.
Susanne Clemensen (CD), 1999-12-07:
Ja, der er jo ikke så meget at sige til det her lovforslag, andet end at det da ikke skal være nogen hemmelighed, at det er et af de her dødssyge lovforslag, som man ikke frivilligt stemmer for, medmindre man kan opnå en tilsvarende indflydelse et andet sted.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-12-07:
Jamen det kan da godt ske, at man synes, at erhvervslivet tjener for mange penge og har råd til at betale noget.
Men der må være en eller anden grund til, at erhvervsministeren har nedsat, jeg tror, den hedder en idégruppe, med en flok personligheder fra industrien og dansk erhvervsliv til at finde ud af at styrke erhvervslivets og industriens konkurrenceevne. Her tager man altså, inden man har fundet ud af noget i øvrigt i den gruppe, eller i hvert fald inden ministeren har accepteret og fremsat forslag om de ting, først noget, men så er der selvfølgelig også bedre råd til at give noget
bagefter
Så synes jeg i øvrigt, der er et modsætningsforhold, som jeg vil spørge hr. Ole Hækkerup om: Er der ikke også et modsætningsforhold imellem at arbejde for en nedsættelse af selskabsskatten - nu ved jeg nok, det ikke blev til noget i år, men det er jo trods alt før blevet til noget med en socialdemokratisk ledet regering - og at pålægge erhvervslivet større driftsomkostninger?
Jens Vibjerg (V), 1999-12-07:
Jeg kunne da godt tænke mig at spørge hr. Ole Hækkerup: Hvad er det rent faktisk, der finansierer velfærden i det her land?
Efter min opfattelse er det det erhvervsliv, der producerer varer, som vi kan sælge, som bidrager til den velfærd, vi har.
Ovre i Jylland siger man, at det at skære i virksomhederne på den måde er det samme som at tisse i bukserne.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-12-07:
Ja, det er jo tydeligt, at den socialdemokratiske ordfører, hr. Ole Hækkerup, ikke helt kender baggrunden for den der ATP-kompensation, men så af den rare arbejdsminister er blevet forsynet med et notat, som jeg forstod, at hr. Ole M. Nielsen måtte få lov til at kigge i.
Jeg vil godt spørge: Må jeg også godt få lov til at kigge i det?
Ole Hækkerup (S), 1999-12-07:
Det første, jeg skal sige, er, at jeg lige fra arbejdsministeren har fået et ganske kort notat om baggrunden for kompensationsordningen, og det vil jeg naturligvis gerne dele med hr. Ole M. Nielsen, så han kan læse mig over skulderen.
Jeg skal spare for at læse yderligere op om, hvordan ordningen har udviklet sig historisk.
Det var i virkeligheden det samme emne i en lidt anden formulering, som hr. Jens Vibjerg også berørte: Hvordan mener man nu at finde belæg for, at der er råd til yderligere 350 mio. kr?
Nøglen til det - og det er svaret på det spørgsmål - ligger for mig i, at det er muligt at have både et konkurrencedygtigt erhvervsliv og en solidarisk finansiering af udgifterne til velfærden.
Det vil sige, at det bidrag, man forventer folk yder, hvad enten det er virksomheder eller lønmodtagere, hvad ved jeg, til samfundet, er lige så vel afgjort af, hvad det er for nogle ønsker, vi har til velfærden.
Det er jo et åbenlyst klassisk eksempel på, hvad vi kan være vældig uenige om, det er sådan set reelt nok.
Jeg har bare en anden vurdering af, hvad det er for en velfærd, jeg gerne vil have, end f.eks. hr. Jens Vibjerg.
Det skal jeg ikke rode ind i debatten her, men jeg er så også parat til at tage konsekvensen og finde pengene.
Jeg skal spare for at komme med modangreb, men jeg skal bare sige, at det jo ikke er sådan, at man kan lade være med at finde pengene.
Enten skal man påpege, at der er nogle af de initiativer, man har sat i gang, som skal stoppes, eller også skal man acceptere, at der bare bliver færre indtægter i statskassen.
Jeg antager ikke, at det er ønskeligt, så derfor skal man jo i givet fald finde et andet sted at tage de 350 mio. kr. Og det er jo en politisk vurdering, hvor det gør mindst ondt.
Det var det, jeg sagde, nemlig at det var vores politiske vurdering, at det var dér, vi bedst kunne gøre det.
Jens Vibjerg (V), 1999-12-07:
Jeg kunne høre på den socialdemokratiske ordfører, at det her er en politisk vurdering, og at man nu vurderer, at man kunne snuppe 350 mio. kr. hos virksomhederne.
Hvad er det, der gør, at man nu finder, at man kan snuppe 350 mio. kr., hvor man, da lovforslag nr. L 53 blev fremsat, vurderede, at man kunne snuppe 270 mio. kr.?
Og det er jo ikke sådan, at man forhøjer de 270 mio. kr. til 350 mio. kr.
Nej, det er jo sådan, at man lægger dem oven i hinanden og tager 620 mio. kr., selv om lovforslaget jo siger, at det er det samme beløb, man går ud fra.
Hvad er det, der gør, at Socialdemokratiet synes, at nu er der pludselig blevet endnu mere luft til at hente endnu flere penge ude hos virksomhederne inden for så kort tid?
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-12-07:
Jeg vil ikke afvise, at det er rimeligt, at arbejdsgiveren betaler en del af ATP-bidraget, det har man jo gjort i mange år.
På et tidspunkt har man så fundet det rimeligt, at der skulle kompenseres for det på en eller anden måde.
Jeg ved, at der er en anden kompensation, som finder sted i lovforslag nr. L 53, som er noget med tilbageførsel af CO2-afgifter, som man nu også omlægger til en anden form for tilbageførsel.
Men er det her også noget med CO2-afgifter, eller ligger der en anden historie bagved? Og hvad er begrundelsen for, at det kan ændres lige pludselig? Der må være en eller anden historisk begrundelse for den her kompensation.
Ole Hækkerup (S), 1999-12-07:
Jeg vil gerne sige, at det jo bl.a. er en politisk vurdering, der kan være forskellig fra parti til parti.
Det er vores vurdering, og det var dét, jeg forsøgte at anslå med min generelle bemærkning, at den udvikling, der har været i dansk erhvervsliv, og den fremgang, der har været i dansk erhvervsliv de seneste år, som selvfølgelig også har været i det danske samfund generelt, er grundlaget for, at når vi skal finansiere de udgifter, vi nu har valgt at have fælles, så bliver vi også nødt til at kigge på besparelser, og jeg skal ikke lægge skjul på, at det her er et besparelsesforslag.
Men jeg gør det åbent og siger: Vi vurderer, og det er vores bedste vurdering, at der er råd til at tage nogle penge dér, og det er derfor, vi gør det.
Det kan man så være uenig i politisk.
Det er sådan set fair nok.
Og det var det, jeg forsøgte at samle op i den generelle bemærkning om, at vi mener, at det er muligt både at have et konkurrencedygtigt erhvervsliv og en solidarisk finansiering af velfærden.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-12-07:
Da der er tale om en nedsættelse af et kompensationsbeløb, må der være en eller anden historie bag det kompensationsbeløb.
Hvad er historien bag kompensationsbeløbet?
Hvad er det for en kompensation, arbejdsgiverne får?
Hvornår er den opstået?
Og hvorfor mener man lige pludselig, at forudsætningerne for den kompensation er ændret?
Ole Hækkerup (S), 1999-12-07:
Dette lovforslag er en del af den samlede finansiering af de mange forslag, der udgør finansloven for næste år.
Arbejdsgiverne bliver i dag kompenseret for deres andel
af ATP-bidraget, og det er denne kompensation, der med dette forslag nedsættes med 257 kr. pr. ansat for arbejdsgiveren.
Den samlede kompensation udgør i dag ca. 1,8 mia. kr. og nedsættes med dette lovforslag med 350 mio. kr. I Socialdemokratiet mener vi, at det er muligt at have både et konkurrencedygtigt erhvervsliv og en solidarisk finansiering af udgifterne til velfærden.
Det er det her forslag efter vores overbevisning udtryk for, og på den baggrund skal jeg selvfølgelig anbefale det til vedtagelse.
Frank Aaen (EL), 1999-12-07:
Jeg forstår, at regeringen har haft det princip, at når man var ude i kortvarige arbejdstilbud og puljejob, så kunne man ikke genoptjene dagpengeretten.
Det kan man være enige eller uenige om, men det var under alle omstændigheder kortvarige, midlertidige ansættelser på særlige vilkår.
Her er der altså tale om folk, der er ansat langvarigt, op til 12 år, på normale vilkår på alle andre områder: arbejdstid, arbejdsløn, faglige rettigheder, og så mener man stadig væk ikke, at vedkommende skal have normal dagpengeret
bagefter
Så siger man: Jamen det er jo lige meget, folk bliver forsørget alligevel.
Nej, så bliver de jo sendt på efterløn.
Er det ikke rigtigt?
Det skal vi nok efterspore under udvalgsarbejdet.
Det er stavnsbinding af mennesker.
Det er en urimelig forskelsbehandling af mennesker, og det er i virkeligheden også imod de langsigtede arbejdsmarkedsinteresser, regeringen forfølger.
Derfor vil vi tage videre fat i det her spørgsmål i udvalgsarbejdet.
Ove Hygum (S), 1999-12-07:
Til hr. Frank Aaen: Svaret er jo ganske enkelt det, at i forbindelse med de arbejdsmarkedsreformer, der blev taget hul på i 1993-94, er det et bærende princip, at der ikke er genoptjeningsret i forhold til støttede job.
Så enkelt er det, og uanset hvor mange gange det spørgsmål bliver rejst, så er det det svar, der kan og bør gives.
Til hr. Knud Erik Kirkegaard: Nej, jeg er slet ikke bekymret over det lille hint, jeg har fået om den manglende parlamentariske erfaring.
Det løser tiden jo for hver dag, der går.
Med hensyn til de EU-retlige aspekter skønner vi ikke, at der er problemer i den anledning, og jeg synes heller ikke, hvis man har en kvalificeret bedømmelse, som den, vi er i besiddelse af på det her område, at man i alle sammenhænge for en sikkerheds skyld skal rende Europa-Kommissionen på dørene.
Vi mener, at vi er på det rette spor.
I en anden sag, vi tidligere har behandlet, er der ikke tale om en så sikker bedømmelse, og derfor bliver der netop i den sag om arbejdspraktik indhentet en særlig godkendelse fra Europa-Kommissionen.
Til hr. Ole M. Nielsen vil jeg bare sige: Når man nu i Kristeligt Folkeparti kender regeringens oprindelige udspil, så er hr. Ole M. Nielsen ikke i tvivl om, at vi netop under denne sags forhandling hele tiden har været optaget af at tage, hvad skal man sige, fra den ældste ende, og det er klart et regionalt arbejdsmarkedspolitisk ansvar at sørge for, at der bliver den nødvendige arbejdskraft til de, om man så må sige ordinære stillinger, som skal besættes på arbejdsmarkedet.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-12-07:
Jeg mener faktisk ikke, at jeg svingede mellem den ene og den anden slags bekymringer.
Det bekymrer mig, hvis der er for mange ganske almindelige, velkvalificerede i den yngste ende af den aldersgruppe her, der kommer ind i støttede job, for så bliver det i hvert fald dyrt.
Men jeg håber, at rigtig mange i den ældste ende af skalaen kommer ind i de her servicejob.
Så opfylder det mine ønsker til det her.
Så får vi nogle mennesker beskæftiget med noget, der er fornuftigt, og får udført noget godt arbejde, som vi har brug for.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-12-07:
Det dér med den parlamentariske erfaring piner åbenbart arbejdsministeren lidt.
Ledige, der bliver ledige eller blev ledige under den gamle ordning, siger arbejdsministeren, skal også ind i regnestykket.
Men det kan vi selvfølgelig bore videre i under udvalgsbehandlingen.
Men det sidste centrale spørgsmål, som jeg godt vil have ministeren til at forholde sig til, er det EU-retlige.
Og når jeg spørger til det, så er det, fordi det var mit klare indtryk under de forhandlinger, vi havde, at en ikrafttræden af en ordning af denne her karakter forudsatte godkendelse fra EU.
Nu kan jeg se, at man i bemærkningerne til forslaget skønner - skønner - at forslaget ikke indeholder EU-retlige aspekter.
Mit spørgsmål til arbejdsministeren er: Vil ministeren for en sikkerheds skyld indhente godkendelse fra EU, før man lader loven træde i kraft, eller vil man give sig ud på en chancesejlads med risiko for, at der kan komme et indgreb efterfølgende fra EU?
Min personlige holdning er, at det ville være klogt at få det klaret inden.
Frank Aaen (EL), 1999-12-07:
Ja, vi har tilsluttet os aftalen, og det er vi også tilfredse med.
Men arbejdsministeren kan da ikke undre sig, for i det sidste forhandlingsmøde, Enhedslisten var indbudt til i denne her sag, drøftede vi spørgsmålet om genoptjeningsret.
Næste gang vi hørte om det her emne, var der indgået en aftale - take it or leave it - og hvornår skulle vi så rejse debatten, hvis ikke det var her, hvor befolkningen, de arbejdsløse, har mulighed for at følge med i, hvordan der er argumenteret. Der er ingen af dem, vi hidtil har kunnet spørge her i debatten, der selv har deltaget i forhandlingerne, og derfor har vi heller ikke fået ret gode svar på, hvad begrundelsen har været for, at man laver sådan en mærkelig regel, at folk, der har arbejdet i 5 år til normal løn og på normale vilkår, ikke har dagpengeret - i hvert fald ikke dagpengeret ud over den, de havde, før de startede.
Derfor vil jeg spørge arbejdsministeren: Kunne vi ikke få et argument for, hvorfor der er denne diskrimination af mennesker, der bliver ansat efter den her i øvrigt ellers udmærkede ordning.