Morten Østergaard (RV), 2006-03-28:
De seneste 3-4 år har vi kunnet iagttage en stigende fjendtlighed over for fremmede og indvandrere.
Det kan i løbet af de kommende år forringe Danmarks evne til at tiltrække udenlandske virksomheder.
Der vil snart være mangel på arbejdskraft i Danmark, og hvis en stigende fremmedangst bremser integrationen på arbejdsmarkedet og forhindrer tilstrækkelig import af udenlandsk arbejdskraft, vil mange udenlandske virksomheder anse det for at være et minus, når de skal beslutte sig for, hvilket land de vil investere i.
Det vil normalt blive udlagt som endnu et bidrag til det politisk korrekte fra Det Radikale Venstre, men i virkeligheden er ordene ikke mine, men derimod Philip Whytes fra The Economist Intelligence Unit, som i dag i Politiken udtaler dem i forbindelse med en i øvrigt positiv vurdering af det danske erhvervsklima og Danmarks konkurrenceevne, som vurderes til at være verdens højeste.
Det er altså de udfordringer, som ridses op af nogle mennesker, der objektivt har lavet en sammenligning og i øvrigt har fundet, at Danmark har et for nærværende godt erhvervsklima.
De har spurgt: Hvad er udfordringerne?
Hvori er det, at truslen består?
Og de slår altså ned på det, de kalder de kulturelle faktorer, og vurderer i øvrigt, at Muhammedkrisen ud over en bekymring om, at den kan forøge fremmedangsten, også vil gøre Danmark mindre attraktiv for firmaer med aktiviteter i Mellemøsten.
Det skal man jo ikke være raketvidenskabsmand for at regne ud hvordan hænger sammen.
Det er altså de udfordringer, vi står over for, og så hører vi i dag fra Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti, at alt er i den skønneste orden og der ingen grund er til at skabe denne panik.
Men det er sådan set ikke det, det handler om.
Det her handler om rettidig omhu.
Så må jeg sige, at jeg er blevet dybt forvirret, efter at fru Henriette Kjær har været på talerstolen.
Det er i øvrigt et forslag, som i en eller anden variant også udtrykker det, som fru Irene Simonsen var ude med i starten af året.
Det er i øvrigt også næsten ordret det, der står i Globaliseringsrådets rapport, som samme ordfører fra Det Konservative Folkeparti så efterfølgende tilslutter sig og siger: Vi vil have en greencardordning, ligesom Globaliseringsrådet anbefaler.
Men der skriver Globaliseringsrådet i resumeet: »Der skal indføres en greencardordning, så flere udlændinge kan få opholdstilladelse i en periode for at søge arbejde, hvis de opfylder en række kriterier, som gør, at de let kan finde beskæftigelse.«
Det er da højst mærkværdigt og selvmodsigende.
Så sagde den konservative ordfører venligt, at der jo stadig væk er indiske softwareingeniører, kinesere og den slags fine folk her i landet.
Jo, men hvad er det for et signal, vi sender til dem?
Det er det signal, at vi gerne vil have ingeniører herop, men skulle de have lyst til at få deres venner på besøg i en kort periode og vise dem Den Lille Havfrue, kan de ikke få visum til det, for der er de nemlig sat på en liste, der gør, at man kun kan få visum, hvis man er nærmeste familie.
Det er jo et højst besynderligt signal at sende, og det er måske netop det, der gør, at de vælger noget andet.
De vælger Sverige eller et andet land, hvor de synes, at tonen er i orden, hvor de synes, at der er respekt for faglige kvalifikationer.
Endelig fik vi i sidste uge en længe ventet rapport fra Rigsrevisionen om Udlændingestyrelsens sagsbehandling.
Og her kan vi se, hvad det er, vi tilbyder den her udenlandske arbejdskraft, som der bliver talt så meget om.
Det er en lemfældig sagsbehandling.
Det er en sagsbehandling, hvor sagsbehandlingstiden går op.
Det er en sagsbehandling, som ikke opfylder de almindelige basale krav, som ligger i forvaltningsloven i Danmark, nemlig notatpligten.
Det er en sagsbehandling, der er uensartet, der mangler ledelsesmæssig fokus, og det er under ansvar af et departement, som har været dybt passive i hele processen.
Det er mildest talt
en skandaløs tilstand, der har hersket i Udlændingestyrelsen, og det kan måske forklare, hvorfor det ikke, som vi tidligere har hørt om i debatten i dag, går fint med jobkortordningen, hvor der ikke siden 2001 har været givet et tilsvarende antal opholdstilladelser til at komme til Danmark og arbejde under jobkortordningen.
Det år gav vi 953 tilladelser, sidste år gav vi 941.
Det skyldes naturligvis, at der ikke er den samme interesse for det, at sagsbehandlingen er dårlig og i øvrigt uensartet, og at man i øvrigt der, hvor man behandler sagerne, dårlig nok har kendskab til den tilsynsforpligtelse, der i øvrigt følger med.
Vi mangler at komme op i et globalt gear i Danmark, vi mangler, som fru Irene Simonsen tidligere sagde, at komme ind i kampen om hjernerne, og vi mangler præcis det, som Dansk Arbejdsgiverforening har sagt i dag: at vende debatten 180 grader, så det danske erhvervsliv kan få en aktiv, veluddannet udenlandsk arbejdskraft, som kan skabe arbejdspladser for andre danskere.
Det ved vi giver en ratio 1:2.
Det er det, vi skal i gang med, det er det, der er udfordringen, og her savner vi godt nok konkrete bud, ikke mindst med det forslag til vedtagelse, der er kommet fra regeringspartierne i dag.