Jes Lunde (SF), 1999-09-07:
Det forslag til finanslov for år 2000, som regeringen spillede ud med her for kort tid siden, var jo udramatisk og har derfor heller kunnet hidse nogen af partierne alverdens op.
Det var et forslag, som var præget af, at regeringen ikke havde det store behov for at lave dramatiske ændringer.
Der er god fremgang i beskæftigelsen, der er overskud på statsfinanserne, og vi har en betalingsbalance, hvor de problemer, der var tidligere på året, har vist sig at være nogle, der kunne overvindes igen.
Vi ser selvfølgelig de ting i lyset af pinsepakken, som de borgerlige partier har brugt dagen i dag til at harcelere lidt over.
For os at se
var det helt nødvendigt, at vi gennemførte det indgreb med pinsepakken.
Det er jo ikke specielt rart at gå ud og sende regninger ud, hverken til husejere eller til nogen andre for så vidt.
Derfor var der en kreds af partier, der sammen med regeringen var parat til at gennemføre den her pinsepakke.
Det blev regeringen og vestrefløjen, som havde ansvarligheden, som havde modet til at lave de indgreb, der
skulle til
Der er ikke noget at gøre ved, at de borgerlige så stadig væk er lidt sure over den begivenhed, men vi har ikke fortrudt noget, vil jeg gerne sige.
For os at se var pinsepakken et rigtigt signal i rette tid, og de økonomiske effekter, der har vist sig af pinsepakken, har også vist sig at være de rigtige.
en finanslov nu uden den store dramatik, og jeg vil da gerne kvittere for, at der heller ikke på finansloven er sådan større grove sociale besparelser, som kan bringe sindene voldsomt i kog hos SF
Det giver jo et bedre udgangspunkt for at forhandle, at vi ikke på forhånd ser nogle ting i udspillet, som er fuldkommen uoverstigelige.
Det er klart, at vi skal have kigget nøjere på de forskellige spareforslag, der så er.
Det er oplagt, at enhver regering nødvendigvis må komme med spareforslag.
Der er jo væsentlig flere folk, der har gode ideer til merudgifter, end folk, der har forslag til besparelser, og derfor er det enhver regerings sure pligt så alligevel at komme med nogle spareforslag hist og her.
Vi skal have set på, om begrundelserne er i orden for dem.
Vi skal have set på, hvad det er for en bagatelgrænse, man spekulerer på for varmehjælp til pensionister.
Er vi nede i så små beløb, at det bare er o.k., eller hvad?
Vi skal have set på, om den saglige begrundelse er i orden for omlægningen af børnetilskud og børnebidrag.
Det kan vi have vores tvivl om, men vi ser på det, når regeringen kommer med et mere præcist udspil på området.
De fleste af de nye initiativer, der ligger i skattepolitikken, er også positive.
Afgiften på reklametryksager er jo et gammelt SF-krav, så vi hilser det bestemt velkommen, at det nu nærmer sig noget mere konkret lovgivning.
Antallet af reklametryksager er jo blevet fordoblet, sådan at vi nu er oppe på 1,8 mia. tryksager årlig, der kommer ind ad brevsprækkerne.
Tilsvarende synes vi da også, det er fint, når regeringen begynder at lægge afgifter på ftalater, som er et meget farligt kemisk stof.
Vi mener, det bør udvides til afgifter også på pvc og på andre kemikalier, men foreløbig bare en støtte fra SF til den nytænkning, der ligger i, at regeringen begynder at tage nogle af de ting op.
Dér, hvor vore veje skilles i forhold til regeringen, er især i spørgsmålet om ambitionsniveauet i indsatsen mod de store samfundsproblemer.
Vi bliver meget bekymrede, når regeringen i fremskrivningen til år 2005 lægger op til, at indsatsen mod arbejdsløsheden nærmest er et overstået kapitel, og hvis arbejdsløsheden bare kan blive liggende på 160.000 i år 2005, er regeringen tilfreds.
Det er vi ikke i SF.
Vi mener stadig væk, at 160.000 er udtryk for en voldsom stor arbejdsløshed.
Vi vil gerne kvittere for, at det er lykkedes at bringe arbejdsløsheden meget ned igennem de senere år.
Det synes vi er en vigtig succeshistorie, men vi må ikke glemme, at selv om den generelle arbejdsløshed er faldet, er der stadig væk en meget stor arbejdsløshed især på de ufaglærte områder.
SiD's og KAD's a-kasser kan melde om en meget stor ledighed, og derfor har vi altså stadig væk et betragteligt ledighedsproblem i samfundet.
Dertil kommer de mange grupper, som slet ikke kan finde et fodfæste på arbejdsmarkedet, dem, der bliver udstødt hvert år af arbejdsmarkedet.
Vi har et meget effektivt samfund med en høj effektivitet på arbejdspladserne.
Det er godt i mange henseender, men vi skal passe på, at det ikke samtidig bliver et koldt samfund, hvor der ikke er plads til dem, der ikke kan yde den helt optimale indsats.
Derfor bliver det et hovedkrav fra SF i finanslovforhandlingerne at få skabt mere plads til alle i vores samfund.
Vi mener ikke, det kan være rigtigt, at vi skal affinde os med, at så mange titusinder mennesker ikke får en chance på arbejdsmarkedet i dag.
Den relation, folk har til arbejdsmarkedet, er jo utrolig afgørende for, om de får et ordentligt liv, ordentlige livsvilkår, eller ej. Arbejdsløshed betyder et stort tab økonomisk, det ved vi.
Det betyder ofte også sociale problemer, psykiske problemer, tab af selvværd.
Der er utrolig mange dårligdomme, der følger i kølvandet på det ikke at få sin plads på arbejdsmarkedet, ikke at få lov til at bidrage i samfundet, ikke at få lov til at være med i det fællesskab, der skaber værdierne i vores samfund.
Der skal meget til.
Jeg tror, det er en bred vifte af virkemidler, vi skal snakke om her.
Det ene er, at det offentlige har en opgave.
Vi har mange uløste opgaver i vort samfund.
Vi har stadig væk en dårlig kvalitet i hjemmehjælpen, vi har ventelister til daginstitutioner, børnepasningsgarantien er ikke realiseret endnu.
Vi har mange andre steder, hvor vi kan spørge, om det offentlige nu også yder det, det skal, og det gør det ikke.
Så ligger det snublende nært for os at sørge for at få løst de opgaver, samtidig med at vi får skabt arbejdspladser til dem, der i øjeblikket ikke kan finde en plads på arbejdsmarkedet.
Vi mener også, den offentlige sektor har et betragteligt socialt ansvar.
Vi kunne godt forestille os, at der blev udarbejdet sociale måltal for, hvilket socialt ansvar den enkelte kommune skal tage.
Hvor mange har din kommune egentlig taget ind, skal man kunne spørge sig selv.
Hvor mange har de taget ud af de mennesker på arbejdsmarkedet, som ikke har den fulde arbejdsevne?
Lever de op til det, de skal?
Man kunne godt forestillet sig, at det blev lagt ud på Internettet, så man selv løbende kunne følge med i, hvordan det stod til i ens kommune.
Lever de også op til det sociale ansvar, eller gør de det ikke, og så kunne det blive genstand for et godt, politisk slagsmål i kommunalbestyrelsen, om man vil gøre noget mere for at løse sociale opgaver fra kommunens side.
Regeringen har åbnet lidt for det - det vil vi gerne kvittere for - med den aftale, der var med kommunerne om at skabe plads for ældre medarbejdere i kommunerne med et tilskud.
Det synes vi var et godt nyt bud fra regeringens side.
Vi vil meget gerne forhandle det, vi vil gerne videre ad den vej.
Man kan selvfølgelig diskutere, om beløbet er nok.
Det er sikkert en diskussion, som KL også har sine standpunkter til, men vi vil først og fremmest gerne ind i diskussionen med regeringen om, hvordan vi kan bruge det instrument noget mere, sådan at vi kunne få forvandlet nogle af de passive midler, vi har i vores samfund, dagpengeudgifterne og aktiveringsudgifterne, til ægte ordinære arbejdspladser, for det er jo det, der er brug for.
Det er sådan set al ære værd, og hensigten har givetvis været o.k., da man har strammet op i aktiveringssystemet, for at sige: Jamen, nu skal vi tilbyde folk noget mere, nu skal der aktiveres 75 pct. af tiden, nu skal man i gang inden for så få uger som overhovedet muligt.
Det er i og for sig fint nok, for der er heller ikke nogen, der synes, det er en god idé, at folk bare går passive i årevis, men systemet er jo degenereret til, at man i alt for mange tilfælde sender folk ud på fuldstændig tilfældige kurser.
Når arbejdsformidlingen har nogle kvoter, den skal opfylde, og den ikke er i stand til at gøre det med kvalitet, ja, så bliver det med kvantitet, så stanger man helt tilfældige kurser ud til folk, og så er det, vi alle sammen hører om eksempler på folk, der bliver sendt på 8.-9. klasses kurser, selv om de egentlig har en længerevarende uddannelse i forvejen, eller sendt på kurser, der mest handler om at lære at stå op om morgenen, selv om de måske har været på arbejdsmarkedet 30-40 år, og det er selvfølgelig helt uacceptabelt at behandle folk på den måde; det er nedværdigende for dem, og dertil er det også et utroligt spild af offentlige ressourcer.
Så lad os få nogle flere ordinære arbejdspladser i stedet for, samtidig med at vi får løst vigtige serviceopgaver i vores samfund.
Vi mener også, den private sektor har en meget vigtig rolle at spille i det her med at løfte det sociale ansvar.
Vi kunne godt forestille os en social mærkningsordning, hvor det blev muligt for de virksomheder, der tager et socialt ansvar, som sørger for, at der ikke er en udstødning hos dem, og som er parat til at tage mennesker ind, der ikke har den fulde arbejdsevne, også at kunne markedsføre sig med det.
Vi kunne godt tænke os, at fleksjobbene fik et serviceeftersyn, sådan at ordningen blev udvidet og gjort mere strømlinet.
Vi mener, det burde være sådan, at hvis en virksomhed virkelig vil tage et socialt ansvar, ja, så skal virksomheden kun henvende sig ét sted og én gang og bede om det, og så må det offentlige sørge for alt blanketarbejdet. Og set fra lønmodtagersynsvinklen får vi da brug for i fleksjobordningen at få skabt et sikkerhedsnet, så folk ikke falder nedenud.
I øjeblikket kan man risikere i det mellemrum, der er, fra man vælger at forlade dagpengesystemet og siger: O.k., jeg står nok ikke fuldt til rådighed mere, jeg er parat til et fleksjob, på vej derfra og over i fleksjobbet, at falde nedenud og ned på kontanthjælpen, og det er selvfølgelig ikke hensigtsmæssigt.
Det er jo ikke det signal, vi ønsker at sende til folk, som har fået den erkendelse med sig selv, at det er et fleksjob, der er svaret på, hvad de kan levere på arbejdsmarkedet.
Vi håber, det bliver et hovedtema i finanslovforhandlingerne - det bliver det i hvert fald fra vores side - at få skabt mere plads for alle på arbejdsmarkedet.
Vi ser det også i sammenhæng med diskussionen om voksen- og efteruddannelsesreformen.
Vi er parate til at diskutere en voksen- og efteruddannelsesreform.
Vi er såmænd også parate til at kigge på regeringens idé om, at virksomhederne skal betale en større del af den direkte virksomhedsrettede efteruddannelse.
Der er nok for meget, der er blevet skubbet over på det offentlige dér.
Derimod må jeg sige klart fra, hvis regeringen tænker på at stramme i mulighederne for at få uddannelsesorlov, i det hele taget at skære ned i mulighederne for at få uddannelse for korttidsuddannede.
For os at se er det det modsatte, der er brug for
Vi ved jo godt, at arbejdsløsheden er langt større hos de ufaglærte, end den er hos gennemsnittet, og det er der en grund til.
Det er, fordi de er bagud i kvalifikationer i forhold til de krav, der stilles på arbejdsmarkedet i dag.
Så nytter det ikke noget, at vi fra politisk hold begynder at opstille barrierer, der gør det sværere for dem at komme frem.
Det er det, jeg har oplevet at man har gjort i et forlig med de borgerlige partier, når man har forringet mulighederne på daghøjskoler, på produktionsskoler, når regeringen i samarbejde med kommunerne overvejer at lave en brugerbetaling på voksen-hf; jamen, det er et helt forkert signal.
Uddannelse er noget, som vi ønsker at folk benytter sig noget mere af, og hvis vi herinde er dygtige nok til at sørge for, at kvaliteten er i orden på de uddannelsesudbud, vi giver, så ser vi meget gerne, at der er flere, der bruger dem.
Vi er helt med på at stramme op på kvaliteten.
Hvis man kan vise nogle eksempler på dårlig kvalitet i uddannelsessystemet, så skal vi være de første til at forlange en bedre indsats fra vores uddannelsesinstitutioner. Til gengæld mener vi, at det er vigtigt, at der bliver bedre adgangsveje og ikke dårligere for de mange korttidsuddannede.
Og dér tror jeg det er vigtigt, at regeringen får den erkendelse, at der altså er mennesker i vores samfund, som er kommet så meget på afstand af vores arbejdsmarked, at man ikke bare kan knalde dem direkte ind på en målrettet uddannelse, der giver plads i erhvervslivet i løbet af få måneder.
Sådan er virkeligheden ikke.
Virkeligheden er den, at der er mange, der har brug for en anden rampe for at finde vej ind på arbejdsmarkedet.
Det er jo dér, daghøjskolerne har vist deres succes.
Der har været den ene rapport efter den anden, som har belyst, hvor vigtigt det er at få mulighed for at starte et sted, hvor man simpelt hen som det første får genopbygget sin selvtillid, bliver motiveret for overhovedet at finde en kvalificerende uddannelse senere, bliver motiveret for at søge arbejde.
For at turde stille op til de krav, der er i vort i samfund, er det nødvendigt at bruge sådan et instrument.
Tilsvarende tror vi på, at produktionsskolerne har været og også i fremtiden skal være et vigtigt instrument over for den målgruppe, som de tager sig af.
Det nytter ikke noget, at man ser så snævert på tingene i Finansministeriet, at man tror, man kan spare nogle kroner i første omgang; det kan man måske også nok ved at nedlægge daghøjskoler på stribe osv., men vi tror, det bliver ødelæggende for det længere sigt, som bør være at få de marginaliserede grupper ind på arbejdsmarkedet.
For os at se er det også svaret på det problem, som finansministeren med stor dygtighed og ihærdighed har holdt store foredrag for pressen om: problemet med mangelen på arbejdskraft i de næste årtier.
Vi er sådan set enige i, at temaet er der.
Der er et problem på længere sigt med forskubningen i alderssammensætningen i befolkningen, hvor vi får et større antal ældre og færre i den erhvervsaktive alder, men problemet skal altså for os at se ikke primært løses ved, at A-holdet knokler noget mere.
løses ved, at vi bruger det træk, der kommer på arbejdskraften, til at skaffe plads for de mange, som er marginaliseret i vores samfund.
Så får vi løst to problemer på én gang: Vi får skabt den arbejdsstyrke, som finansministeren har brug for, og vi får skabt et samfund, som meget mere er et velfærdssamfund, end det vi har i øjeblikket.
Vi mener også, der er brug for flere investeringer i grunduddannelserne.
Der er mange steder, hvor man virkelig har skåret ind til benet, især universitetsområdet er vel et område, der er blevet plaget meget hårdt i de senere år.
Der er efterhånden brug for at lave noget genopretning i grunduddannelsessystemet.
Det næste tema, jeg vil snakke noget om, er miljøpolitikken.
Regeringen har jo lavet en miljøvurdering af sin finanslov.
Det er et instrument, som vi synes bliver bedre og bedre.
Det er ikke kun, fordi det er os, der har fundet på det i SF, at vi siger sådan, men vi synes
vitterlig, at det er et instrument, der bliver mere og mere brugbart også for Folketinget.
I år kan vi se, at der er peget på vigtige ting inden for affaldspolitikken, som bør være genstand for forhandlinger om finansloven.
Vi kan se, at CO2 spiller en stor rolle.
Jeg tror, regeringen har store problemer med at nå miljømålsætningerne, hvis ikke der kommer nye politiske tiltag, og dér ser vi meget gerne, at det bliver en central del af forhandlingerne kædet sammen med, at vi skal have lavet et nyt forlig om den kollektive trafik.
For os at se
er der brug for at tilføre milliardbeløb til DSB, hvis de skal have en chance for at konkurrere med den stigende privatbilisme.
På børneområdet ser vi meget gerne pasningsgarantien etableret snart.
Vi ser også gerne bedre orlovsmuligheder for børneforældrene.
Det er jo et område, hvor der er udstedt mange løfter gennem tiden, ikke mindst fra regeringen.
Vi medvirker gerne til at realisere nogle af dem.
Så ser det ud til, at spørgsmålet om politi i Danmark også bliver et stort emne i finanslovforhandlingerne, og det er da o.k. for os.
Det, vi ønsker os, er så bare, at man tager den forhandling på en måde, hvor man ser tingene i en helhed, og hvor man lærer af de gode erfaringer.
For SF er det selvfølgelig også vigtigt at forebygge kriminalitet så meget som overhovedet muligt.
Vi kan se, at der har været gode erfaringer på Nørrebro, hvor Nørrebro bydelsråd har haft et flot samarbejde med politiet om at nedbringe de problemer, de har haft derude.
Vi kunne godt ønske os nogle af de samme mekanismer bragt i anvendelse i Odense, hvor man nu har problemerne
, og i den forbindelse synes vi det må være lidt flovt som borgmester for Odense at få at vide af by- og boligministeren, at Odense faktisk ikke har søgt om 5 flade øre fra de udmærkede puljer, der findes til at lave socialt forebyggende arbejde i områder, hvor man har kriminalitetsproblemer.
Det må være flovt som borgmester i Odense at se på.
Men o.k., vi deltager gerne i en diskussion for så vidt også med de borgerlige partier om, hvordan vi kan gøre det bedre på det krimininalitetsforebyggende område, og hvis en del af midlerne er øgede bevillinger, flere politifolk, mere nærpoliti, så er det ikke noget, der giver os problemer.
Så er vi også med på den, bare vi også får alle de sociale virkemidler ind, for det er vigtigt at forstå, at det her ikke kun handler om mere politi, men nok så meget handler om at stille et alternativ op for de unge mennesker, så de ikke kommer ud i kriminaliteten.
Jeg tror også, ulandsbistanden bliver et vist tema; vel ikke på den måde, som de borgerlige lægger op til med egentlige nedskæringer i den, men vi har brug for en diskussion i finanslovprocessen om, hvordan vi får sikkerhed for, at midlerne ikke drænes til helt andre formål jf. den debat, vi har haft i Finansudvalget om Kosovo-indsatsen, hvor regeringen valgte at finansiere noget af den af ulandsmidler.
Og vi synes ikke, det er acceptabelt, at det er de fattigste mennesker i verden, som skal betale for sådan noget.
Venstre og De Konservative har så spillet ud med deres ændringsforslag til finanslovforslaget.
De Konservative med nogle skattelettelser ud i den blå luft, og Venstre med et mere jordnært forslag, men hvor de fleste signaler dog har været i den forkerte retning.
Jeg kan godt finde nogle små ting imellem Venstres forslag, som vi kan diskutere, men jeg må sige, at hovedretningen jo er det modsatte af, hvad jeg har beskrevet her er SF's opfattelse af, hvad der er brug for. Jeg kan se, at Venstre lægger op til en øget brugerbetaling f.eks. inden for voksen- og efteruddannelse.
Det er bare et eksempel på, at vi altså tænker forskelligt.
For os at se
er det vigtigt at hjælpe de mennesker, som har en for ringe uddannelsesbaggrund i vores samfund, og dér er man altså så fra samfundets side nødt til at stille op med et godt og kvalificeret tilbud i stedet for at gøre det sværere for dem at komme ind på arbejdsmarkedet og blive anerkendt.
SF går efter at lave et finanslovforlig med regeringen, og vi er parate til at medvirke til fuld finansiering af alle de forbedringer, som vi gerne vil have ind, sådan at stramheden i den økonomiske politik fastholdes. Vi kan endnu ikke vide helt, hvad der er regeringens strategi her i efteråret, men hvis den ønsker at få mest muligt af sin egen politik igennem, og det er vel ikke helt unaturligt, hvis en regering tænker sådan, så synes jeg, hvis man kigger på finanslovforslaget, at det ser ud, som om det må være nemmest at gøre i en forhandling med SF.
De fleste af de nye initiativer, der er, er nogle, som vi kan støtte.
Og de ting, der er problemer i i forhold til SF, er små sammenlignet med, hvilke problemer regeringen ser ud til at have, hvis det skulle være et forlig til højre side i salen.
Og hvis regeringen så til gengæld er villig til at kvittere for, at vi ser så forholdsvis positivt på dens udspil, ved at gennemføre nogle af de ting, som jeg har lagt vægt på her i talen i dag, ja, så kan regeringen og SF såmænd godt i løbet af efteråret mødes i en god finanslovaftale.