runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ulrik Kragh (V), 2003-05-14:
Venstre ønsker kun de bedste forhold i rigsfællesskabet
imellem Danmark, Færøerne og Grønland.
Rigsfællesskabet bygger jo på gensidig respekt imellem de tre folk.
Respekten kommer bl.a til udtryk ved dialog og inddragelse i alle relevante forhold, hvor rigsfællesskabets beslutninger træffes.
Folketinget har kompetencen og har fastlagt kravet om rigsfællesskabets ensartethed i beslutninger for sikkerhedspolitiske anliggender, herunder militær lovgivning, som vi drøfter i dette forslag.
Den militære straffelov fra 1937 blev udskiftet med en ny i 1973 og igen ændret i 1978.
Som følge af kravet til ensartethed i den militære lovgivning i hele rigsfællesskabet blev Færøerne naturligt ikke undtaget af lovgivningen.
Alligevel undlod man at kundgøre lovene på Færøerne.
Dette blev påpeget fra regeringens side i 1990, men i 1992 meddelte Færøerne, at man ikke ønskede den militære straffelov gældende for Færøerne.
På dette tidspunkt burde problemet have været løst, idet det klart følger af Folketingets beslutninger, at den militære lovgivning skal være rigsfælles.
Problemet fik dog stadig lov at ligge uløst.
Forsvarsministeren har, som han har redegjort for, i 2002 været på besøg på Færøerne og har som følge af drøftelserne deroppe iværksat en oprydning i de lovgivningsmæssige udeståender, der var på det militære område.
Dette indebar bl.a., at kundgørelsen af den militære straffelov fra 1973 med ændringer blev fremsendt.
Beslutningen om fremsendelse af kundgørelsen var en naturlig følge af drøftelserne i sommeren 2002 og kompetencefordelingen imellem Folketinget og Færøerne i militære anliggender.
Efter denne generelle gennemgang af retsgrundlaget og det historiske forløb skal vi så forholde os til det konkrete beslutningsforslag.
Der lægges i beslutningsforslaget op til at pålægge regeringen at tilbagetrække den militære straffelov fra 1973 med senere ændringer.
Da dette er i strid med kravet om ensartethed i militære anliggender i hele rigsfællesskabet, kan Venstre ikke støtte forslaget.
Derimod kan vi i Venstre give et tilsagn om, at vi vil indgå i drøftelser om, hvordan vi i fremtiden kan undgå lignende tilfælde af lovgivning, som får lov at ligge hen i årevis uden kundgørelse.
Det kan også være på sin plads at drøfte, hvordan vi i fremtiden bedre kan inddrage de færøske synspunkter i debatten i Folketinget, når det drejer sig om rigsfælles anliggender som udenrigs- og sikkerhedspolitiske spørgsmål, der vedrører Færøerne
Ud over dette tilsagn, som jeg giver her, har jeg også bemærket i Jyllands-Posten i går, at lagmand Anfinn Kallsberg og udenrigsminister Per Stig Møller ved ministerens møde på Færøerne i denne uge har drøftet, hvordan samarbejdet på det udenrigs- og sikkerhedspolitiske område kan øges.
Derfor ser jeg frem til, at dagens debat kan bruges fremadrettet til et bedre samarbejde og bedre inddragelse i fremtiden, selv om vi ikke kan støtte det foreliggende forslag.
Jeg skal hilse fra Det Konservative Folkepartis ordfører, hr. Knud Erik Kirkegaard, og sige, at Det Konservative Folkeparti heller ikke kan støtte forslaget.
Svend Aage Jensby (V), 2003-05-14:
Jeg tror, det er nyttigt, at jeg lige tager ordet her for eventuelt at rydde nogle misforståelser af vejen.
Der er sket en fejl i 1989-90, da man opdager, om jeg så må sige - det er jo først dér, man opdager fejlen - at loven ikke er kundgjort på Færøerne, og det er en fejl, at man ikke får taget fat om det på det tidspunkt.
Da loven bliver vedtaget i 1937, er Færøerne jo et amt, og der er ingen problemer, men skaden sker ved, at man ikke får kundgjort 1973-loven med den senere ændring i 1978, og det opdager man i 1989.
Der har så været iværksat bestræbelser på at få Færøerne til at acceptere, at den bliver kundgjort på Færøerne, for da det er en del af riget, bliver vi nødt til at have en lovgivning.
Der skete nemlig det i 1989 - jeg tror, det er derfor, man opdager det - at man har en militær straffesag på Færøerne, hvor man så finder ud af, at vores militære straffe- og retsplejelovgivning i virkeligheden ikke kan anvendes.
Sådan et det gået over årene, og der kan ikke rigtig opnås, om jeg så må sige, enighed om ikrafttrædelsen.
Situationen i dag er jo, at Færøerne, og det har været tilfældet gennem nogen tid, slet ikke ønsker at have dødsstraf på Færøerne - hvad vi jo heldigvis heller ikke har her i Danmark - men det næste er så, at man slet ingen militær retsplejelovgivning ønsker, og det er et rigsanliggende, så det skal vi have, så længe vi har militært personel og installationer på Færøerne.
Til det næste spørgsmål, som hr. Søren Søndergaard stillede: Lovede lagmanden noget?
Nej, det gjorde han ikke.
Jeg var på besøg og sagde: Vi har en problemstilling her, lagmand, og jeg vil gerne uddybe det ved at sende en oversigt
over det, vi mangler at få kundgjort på det militære område
Det ligger langt fra mig at sige: Ja, lagmanden sagde god for det.
Det var en orientering, jeg gav ham.
Det er historikken i det.
Ulrik Kragh (V), 2003-05-14:
Til hr. Søren Søndergaard kan jeg sige, som det også fremgik af min ordførertale, at jeg synes, det her problem burde have været løst tilbage i 1990, da man konstaterede problemstillingen.
Der er gået lang tid.
I forhold til den måde, vi eksempelvis har drøftet situationen om missilforsvar med Grønland på, så er der nogle gode ting dér, vi kan tage med os i det videre arbejde.
Så den historiske opridsning, som der har været givet, giver selvfølgelig grundlag for at sige, at det godt kunne have været gjort anderledes, men situationen er immer væk således, at vi ser fremad.
Med hensyn til den dialog, der har været, har forsvarsministeren redegjort for den dialog, som han har haft med lagmand Annfinn Kallsberg i forbindelse med besøget i 2002, og når det er sådan, at man vil gøre det her til et spørgsmål om ikkedialog, er jeg også nødt til at gøre opmærksom på, at Færøerne jo har en repræsentation i det danske Folketing og på den måde også en indflydelse på, hvad der bliver lavet af lovgivning. Det er klart, at dialogen kan være der, og dialogen skal være der fremadrettet, således at vi har reelle vilkår og reel respekt for hinanden.
Men i den sidste ende skal man jo ikke glemme, at det er Folketingets ansvar og Folketingets kompetence.
Søren Søndergaard (EL), 2003-05-14:
I begyndelsen af 2003 blev jeg opmærksom på, at dødsstraffen stadig var gældende på Færøerne, og det betød faktisk, at jeg var ved at falde ned af stolen, ikke mindst som medlem af Folketingets Europarådsdelegation, hvor vi jo højtideligt har afsværget dødsstraf og også går i rette med alle mulige rundtomkring i verden, hvis de anvender dødsstraf.
Så var det jo ikke bare et spørgsmål om en forglemmelse, så var det ikke bare et spørgsmål om, at et eller andet var gået lidt stærkt.
Så var det jo et spørgsmål om, at fra 2001 og frem til begyndelsen af 2003 havde man fra den danske regerings side helt bevidst og medvidende accepteret, at dødsstraffen fandtes på Færøerne imod det færøske Lagtings udtrykkelige ønske.
Det syntes jeg var alvorligt, derfor stillede jeg et spørgsmål om det til statsministeren, og statsministeren svarede, at der hurtigt ville blive gjort noget ved sagen.
Jeg stillede spørgsmålet den 11. marts, og han svarede den 20. marts, at det ville der hurtigt blive gjort noget ved, og at man var i gang med at forberede det.
Den 27. marts gennemførte man så hen over hovedet på Færøerne en ny militær straffelov.
Jeg kan godt forstå, at man fra færøsk side anser det for at være meget provokerende.
Når en henvendelse om dødsstraffen forbliver ubesvaret, og man ikke reagerer på den, men hen over hovedet på Lagtinget gennemfører en ny militær straffelov, virker det unægtelig som en provokation, uanset hvor meget man kan argumentere for, at det er et område, der hører under det danske Folketing, osv.
Det er også derfor, vi fra Enhedslistens side støtter det forslag, der er fremsat her.
Vi synes sådan set, man skal vise, at man har begået en fejl, ved at tilbagekalde den lovgivning, man har sat i kraft.
Så skal man gennemføre en forhandling med de færøske politikere, og på baggrund af den skal man nå frem til et eller andet resultat.
Det kan da godt være, man ikke kan blive enig, men så har man i hvert fald gjort et forsøg og har vist, at man er interesseret i den dialog, som man ved festlige lejligheder snakker så meget om. Faktisk synes jeg, at det ville være en ualmindelig klog, tillidsskabende foranstaltning. Vi står over for en periode, hvor forholdet til den færøske befolkning og Færøernes status ændres.
I dag er der fra både dansk og færøsk side behov for, at der er tillid mellem parterne, og derfor vil en sådan gestus bestemt være en tillidsskabende foranstaltning, der vil gøre, at de forhandlinger, der ligger forude, kan forløbe mindre smertefuldt, end de ellers ville gøre.
Enhedslisten kan støtte forslaget.
Sagen skal simpelt hen gå om, der skal være en reel forhandling med det færøske Lagting. Så skal jeg derudover meddele, at SF, som ikke har mulighed for at være til stede lige nu, også støtter forslaget.
Svend Aage Jensby (V), 2003-05-14:
Inden jeg besvarer spørgsmålet, vil jeg gerne ridse baggrunden for Dybbøldagen op, således at de, der måtte følge med på dk4 i spørgetiden her i dag, og som ikke har det kendskab til vores nationale mindedage, som netop hr. Søren Krarup har, får det maksimale ud af mit svar.
Når jeg nævner det med at have kendskab til mindedage, vil jeg sige, at det er noget, jeg selv meget værdsætter - det vil jeg gerne have, at spørgeren er helt på det rene med.
Mindehøjtideligheden i anledning af stormen på Dybbøl Banke, populært kaldet Dybbøldagen, har traditionelt fulgt et fast mønster i forsvaret.
Fra dansk side har dagen hidtil været markeret med en march med danske soldater gennem Sønderborg anført af et orkester og med en parade med kransenedlægning på Dybbøl ved mindestenen over de faldne fra slaget i 1864.
Fra tysk side har en lignende ceremoni fundet sted samme dag, men tidsmæssigt forskudt til om eftermiddagen.
I 2002 skete der en mindre, men bemærkelsesværdig ændring af programmet for højtideligholdelsen, således at primært tyske værnepligtige i begrænset omfang deltog sideløbende med danske soldater.
De tyske værnepligtige deltog ikke i marchen til og fra Dybbøl.
De medbragte ikke faner.
Der blev kun spillet den sædvanlige melodi under kransenedlægningen.
Der deltog ikke højtstående tyske personer, og mindegudstjenesten og sammenkomsten om aftenen skete uden tysk deltagelse.
Rammen for højtideligholdelsen var således uændret.
Det bør tilføjes, at deltagelse af fremmede nationaliteter i lignende begivenheder ikke er unik.
For eksempel deltager hvert år i Tyskland en repræsentant for det danske forsvar i højtideligholdelsen af dagen for slaget ved Isted den 25. juli 1850, og det var, som hr. Søren Krarup utvivlsomt ved, jo et af de få slag, Danmark har vundet.
Mit svar er derfor følgende: Dybbøldagen er stadig og skal til stadighed være en national mindedag, og et delvis fællesprogram for det, der for mig er det vigtigste, nemlig med respekt at mindes og ære de faldne soldater,
er fuldt foreneligt med det, jeg her har sagt.
Morten Helveg Petersen (RV), 2003-05-14:
Jeg mener nu ikke, der var tale om at skøjte let hen over det.
Jeg mener, der var tale om en meget åben erkendelse af det problematiske i sagen, så jeg vil godt have mig undskyldt.
Jeg prøvede egentlig at give udtryk for meget stor respekt med hensyn til forholdet til Færøerne og dermed også en erkendelse af, at der var sket nogle fejl, som ikke burde være sket, i denne sag.
Jeg skal da beklage, hvis det blev opfattet af hr. Tórbjørn Jacobsen, som om jeg skøjtede let hen over det.
Det var sandelig ikke min intention, så det skal jeg da beklage mange gange.
Det er en temmelig speget sag, vi behandler her.
Det fremgår vist også med al ønskelig tydelighed af debatten, og jeg vil overhovedet ikke fortænke forslagsstilleren i at rejse sagen, om end det er meget store ord, der bliver anvendt i bemærkningerne til beslutningsforslaget.
Det er helt klart, at hvis vi i den sydlige del af Danmark ikke gør, hvad vi kan for at fremme, at forholdet til Færøerne skal være baseret på respekt og tillid, fremmer det
selvfølgelig ønsket om løsrivelse, og det er vel ikke just på den måde, vi bør ønske at hjælpe Færøerne til øget selvstændighed.
Det Radikale Venstre kan ikke støtte beslutningsforslaget, der ligger her.
Når der er sket en eller flere fejl i kundgørelsen fra 1978 om ændringen af den militære straffelov fra 1973, bør vi bestræbe os på at løse denne tvist konstruktivt.
Vi lægger vægt på en bedre mulighed for reel indflydelse tidligt i processen, og vi ser positivt på, at Færøerne kan inddrages allerede under lovgivningsprocessen, så vi kan få et reelt samarbejde om en lovgivning, som fortsat vil omfatte hele rigsfællesskabet, men vi kan ikke støtte beslutningsforslaget, som det ligger her.
Jesper Langballe (DF), 2003-05-14:
Jeg synes, det er noget syndigt roderi, de danske myndigheder har foretaget sig, og derfor sagde jeg udtrykkeligt, at den pinlige fejltagelse ikke skal gentages.
Det er helt klart, især når man ser, hvad den har kunnet give anledning til, og hvilke fuldstændig usaglige ting den har kunnet bruges til.
Jeg må altså sige, at jeg synes, det er fuldkommen usagligt, når en sådan myndighedsfejl bliver brugt af visse færinger, bl.a. hr. Tórbjørn Jacobsen, til at rejse en principdiskussion om, hvilke områder - her altså militæret - der skal høre under rigsfællesskabet, og hvilke der skal høre under det færøske Lagting.
Som det er blevet sagt, er det jo en diskussion, der hører hjemme i en helt, helt anden sammenhæng.
Søren Søndergaard (EL), 2003-05-14:
Nu lykkedes det Venstres ordfører, hr. Ulrik Kragh, at bruge ordet dialog mange gange, men jeg fik ikke helt fat på, om hr. Ulrik Kragh mente, at dialogen havde været anvendt i denne her sag.
Der kan jo ikke være nogen som helst tvivl for nogen om, at de færøske politikere klart og tydeligt har udtalt sig både imod at få den nye militære straffelov og også klart og tydeligt har udtalt sig imod dødsstraffen.
Og hvordan man skal forholde sig til det problem, ville det vel være relevant at tage en diskussion med de færøske politikere om.
Den diskussion har ikke været der, så vidt jeg kan se.
Derfor vil jeg bare spørge hr. Ulrik Kragh: Er det hr. Ulrik Kraghs opfattelse, at det forløb, der har været, er et forløb i overensstemmelse med det, hr. Ulrik Kragh forstår ved dialog, eller vil hr. Ulrik Kragh erkende, at denne her sag har været kørt helt forkert uden den dialog, som hr. Ulrik Kragh altså ønsker for fremtiden?
Per Kaalund (S), 2003-05-14:
Jeg vil sige til hr. Tórbjørn Jacobsen, at jeg godt forstår, at det er proceduren, det drejer sig om, men jeg må sige, at ved de drøftelser og forhandlinger, der har været i hvert fald gennem den periode, jeg har været medlem af Folketinget her, synes jeg, at færøske spørgsmål bliver behandlet med stor omhu; det er mit indtryk.
Jeg har siddet i Det Politisk-Økonomiske Udvalg, hvor der har været mange sager, og man går meget i detaljer og er meget omhyggelig med det.
Det er muligt, at man på Færøerne opfatter, at der her er et brud på en 55-årig tradition, en proceduremæssig ting.
Og hvis regeringen føler, det er tilfældet, så må den selvfølgelig beklage det, men jeg har svært ved at tro, at den siddende regering, uden at jeg nødvendigvis skal tage den i forsvar, har været ude på bevidst at foretage et brud på en 55-årig tradition; det kan jeg ikke forestille mig.
Jeg synes, man må forholde sig til kendsgerningerne, som er, at det er nødvendigt, at der er en militær straffelov gældende også for Færøerne.
Jeg er klar over, at det er den socialdemokratiske gruppe oppe på Færøerne, der har rejst spørgsmålet senest, og jeg har set, at det er et fuldstændig enigt Lagting, der taler for disse ting her, men jeg synes, man må henlægge drøftelser om forsvar og forsvarssamarbejde osv. samt selvstændighed og hjemmestyre til en helt anden sammenhæng end at tage udgangspunkt i den militære straffelov.
Ulrik Kragh (V), 2003-05-14:
kompetencefordelingen imellem Færøerne og Folketinget?
Og det, at man forsøger på at gøre denne her lov til et spørgsmål om det generelle, synes jeg ikke er rimeligt.
Hvis det er sådan, at man vil have den generelle debat, så synes jeg, at man må rejse kompetencespørgsmålet som en selvstændig debat.
For der følger mange fordele med friheden fra det danske Folketing, men der følger også pligter og ansvar.
Det, vi behandler her i dag, er den militære straffelov.
Der er redegjort for, at et bredt flertal i Folketinget er enig om, at den militære straffelov er et anliggende for hele rigsfællesskabet, og derfor kan vi ikke støtte det konkrete forslag.
Men generelt fremadrettet er vi indstillet på, at vi skal have den størst mulige dialog, således at vi kan få et fortsat godt samarbejde i et stærkt rigsfællesskab.
Søren Søndergaard (EL), 2003-05-14:
Jeg vil godt sige tak til ministeren for den fuldstændig klare og ærlige beskrivelse.
Jeg synes ikke, det var så klart i det, der kom fra statsministeren,
det må jeg ærligt indrømme.
Dér var det lidt dunkelt, hvad lagmanden havde sagt. Man kan jo læse det her, og deraf fremgår det ikke tydeligt, at lagmanden netop ikke har givet noget tilsagn.
Det fremgik klart af det, forsvarsministeren siger her, og forsvarsministeren skal have tak for, at det bliver sagt klart.
Men så er det jo også, jeg synes, det ville være naturligt - når man har haft gentagne vedtagne politiske meldinger fra Færøerne og også har fået den melding fra lagmanden - at man, når man står over for at ville gennemføre de her ting, så siger: Okay, så tager vi en forhandling med repræsentanterne for Færøerne, i stedet for bare at gennemføre det.
Det synes jeg ville have været et udtryk for dialog.
i denne her sag: Ville det ikke have været mere hensigtsmæssigt at tage en diskussion med de relevante færøske myndigheder og politikere i stedet for bare at træffe beslutningen?
Jeg fornemmer sådan et forsøg på at få placeret aben et lidt mærkeligt sted.
Jeg bemærkede det allerede i et svar, jeg fik om det her emne fra statsministeren, hvor statsministeren lige pludselig skriver - svar på spm. nr. S 2374: »Efter udskrivelsen den 26. marts 2002 af valg til Lagtinget og dannelsen af nyt landsstyre den 6. juni 2002 aflagde forsvarsministeren officielt besøg på Færøerne i juli 2002 og drøftede i denne forbindelse den forestående ajourføring af den militære lovgivning på Færøerne med lagmanden.
Efterfølgende fremsendtes på lagmandens anmodning yderligere materiale i sagen.«
Og derefter skriver man så: »Forsvarsministeriet har taget skridt til en snarlig ikrafttræden af ...« osv., osv., osv.
Man antyder altså på en eller anden måde
, at lagmanden har været inde i nogle drøftelser og på en eller anden måde har accepteret det.
Det må vi da have et klart svar på.
Blot inden hr. Langballe sådan fuldstændig forlader denne verden og fortaber sig i tågede forestillinger om et enigt færøsk folk støttet af menneskerettighedsfolk på venstrefløjen i Danmark, der arbejder for at få fastholdt dødsstraffen på Færøerne, vil jeg bare bede hr. Langballe om at bekræfte én ting, nemlig at det færøske Lagting enstemmigt i 2001 vedtog en henvendelse til den danske regering med en opfordring til at afskaffe dødsstraffen på Færøerne.
Kan hr. Langballe bekræfte det?
Per Kaalund (S), 2003-05-14:
Jeg skal ikke trætte med nogen gennemgang af sagens historiske forløb; det har ministeren gjort, og det har Venstres ordfører tilsvarende gjort, så de faktuelle omstændigheder ligger vel rimeligt klart.
Med udgangspunkt i beslutningsforslagets ordlyd vil jeg sige, at Socialdemokratiet anerkender og respekterer Færøerne som en del af fællesskabet og med en hjemmestyreordning, og i det ligger selvfølgelig, at der skal drøftes og forhandles mellem parterne, inden beslutninger træffes.
Men i anerkendelse og respekt ligger også, at man hjælper hinanden med at afklare misforståelser og rette fejl, og det må erkendes, som forløbet har været, at det var en fejl, at den militære straffelov efter ændringerne i 1978, da dødsstraffen blev afskaffet, ikke blev kundgjort på Færøerne.
Men at en sådan fejl skulle give anledning til at drøfte, om der overhovedet skal være en militær straffelov, der gælder for Færøerne, finder vi ikke er på sin plads i denne sammenhæng.
En sådan drøftelse af, om forsvar og militær skal være et hjemmestyreanliggende eller ikke, må i givet fald finde sted i en helt anden sammenhæng direkte mellem Færøerne og Danmark.
Jeg forstår, og det fremgår jo også, at det er et enigt Lagting, der står bag - endda ved gentagne beslutninger - at man overhovedet ikke ønsker en militær straffelov gældende for Færøerne, og det er da legitimt, at man har det synspunkt.
Jeg forstår også, at man ikke ønsker dødsstraf på Færøerne; det vil man også gerne have afskaffet under alle omstændigheder.
Men det må være sådan, at det i givet fald må tages op i en anden sammenhæng, for vi må erkende, og det synes jeg
også man må gøre på Færøerne, at Danmark og dermed Færøerne er underlagt en række konventioner og internationale aftaler, og som bekendt er der permanent militær til stede på Færøerne, og af den grund må en militær straffelov selvfølgelig også være gældende for Færøerne.
Jeg skal ikke kommentere og ikke blande mig i, hvad der har været og ikke været af drøftelser og forhandlinger mellem Lagtinget og landsstyret på den ene side og regeringen på den anden side, men kun henholde mig til, at vi må have en militær straffelov, der gælder for Færøerne, og derfor kan Socialdemokratiet ikke støtte beslutningsforslaget.
Svend Erik Hovmand (V), 2003-05-14:
Skal vi nu ikke lige dæmpe os lidt ned?
Jeg er nødsaget til at gøre opmærksom på, at den her regering faktisk har været overordentlig meget optaget af bilproblematikken.
Det første, vi overhovedet gjorde, samme dag vi tiltrådte, var at indføre et skattestop.
Hvad betød det?
Stoppet betød bl.a. for den grønne ejerafgift, at bilfolket får en gevinst på 0,25 mia. kr. om året.
Det er ikke en gevinst, vil hr. Ole Stavad sige, for jeg ser, at han straks har markeret; men man undgår en merudgift på 0,25 mia. kr. for nu at være helt korrekt.
Det var det første, vi gjorde.
Det næste, vi gjorde, var at se på spørgsmålet om at undgå de ekstraordinært store stigninger som følge af bilprisudviklingen på afgiftsområdet.
Det har vi fremsat lovforslag om.
Det ligger i Folketinget nu.
Det er en del af de skattepolitiske initiativer, vi netop har taget her i sidste uge.
Så man kan ikke sige, at vi ikke har gjort noget.
Det var også en af bestræbelserne på at holde bilpriserne i ro.
Man kan diskutere, hvor meget det omfatter, men det ligger vel i størrelsesordenen 500-600 mio. kr.
Det er selvfølgelig afhængigt af, hvordan prisudviklingen bliver.
Men totalt set
er der faktisk tale om en meget, meget væsentlig indsats på bilområdet.
Også dette område er højt prioriteret, absolut.
Vi står lige over for at have beregningerne klar, og derefter er vi så i stand til at kunne sige helt konkret, hvor det bærer henad.
Men jeg forstår, at Socialdemokratiet nu presser på for at ændre den ordning, som Socialdemokratiet selv indførte.
Søren Krarup (DF), 2003-05-14:
»Er ministeren enig i, at Dybbøldagen, dagen for prøjsernes storm på Dybbølskanserne den 18. april 1864, er en dansk mindedag, forudsætningen for sønderjydernes udholdenhed under det tyske fremmedherredømme 1864-1920, og at det derfor er både rigtigt og naturligt, at Dybbøldagen forbliver en dansk mindefest, idet der deri ikke ligger noget modsætningsforhold til vores tyske naboer?«