Marianne Jelved (RV), 1998-04-29:
Det fremsatte lovforslag om partsbegrebet i den finansielle tilsynslovgivning svarer helt til lovforslag nr. L 95 fremsat den 20. november 1997 af fru Kirsten Jacobsen m.fl., og der henvises i lovforslaget til eneudredningen af advokat, dr. jur. Jan Schans Christensen.
På baggrund af eneudredningen har der været en række møder med deltagelse af eneudrederen, Finanstilsynet og repræsentanter for den finansielle sektor og for Økonomiministeriet, og på baggrund af de drøftelser havde regeringen planlagt at fremsætte en række lovforslag i denne folketingssamling, hvori det bl.a. foreslås at ændre og udvide partsbegrebet i de finansielle tilsynslove.
Men på grund af folketingsvalget og den forestående EU-afstemning har Folketinget imidlertid ønsket, at kun de absolut nødvendige lovforslag blev fremsat efter valget, og fremsættelsen af lovforslagene om ændring af bl.a. partsbegrebet i den finansielle tilsynslovgivning er derfor udskudt til næste folketingssamling. Jeg synes derfor, fremsættelsen af dette forslag på nuværende tidspunkt er udtryk for dårlig timing, og hertil kommer, at jeg ikke kan støtte forslaget.
Og dybest set
synes jeg ikke, det er en fair fremgangsmåde, for som jeg allerede har sagt, har regeringen indgået et samarbejde med Folketinget om at begrænse lovgivningsarbejdet i forsommerperioden, men samtidig behandler Folketinget altså private lovforslag om nøjagtig de forhold, som regeringen har ønsket at fremsætte lovforslag om, og så er der jo ikke rigtig noget grundlag for en aftale mellem regeringen og Folketinget.
I de lovforslag om ændring af de finansielle tilsynslove, som regeringen planlægger at fremsætte i næste folketingssamling, foreslås der indsat en ny paragraf
vedrørende partsbegrebet
Som udgangspunkt fastholdes det, at som part i forhold til Finanstilsynet anses alene det institut, som en afgørelse truffet af tilsynet retter sig mod.
Herudover foreslås der en udtømmende opremsning af situationer, hvor andre end instituttet kan få partsstatus i forhold til Finanstilsynets afgørelser.
Endelig foreslås der indsat en generel bestemmelse, hvorefter et bestyrelsesmedlem, en revisor, en direktør og andre ledende medarbejdere får partsstatus i deres egen sag, hvis Finanstilsynet udsteder pålæg eller påtaler forhold, der retter sig direkte mod de pågældende.
Det er en udvidelse i forhold til det hidtidige partsbegreb.
Schans Christensen peger på en række situationer, hvor det bør overvejes, om der bør tillægges kunder partsstatus.
Men efter en gennemgang af disse situationer er det ikke fundet relevant at udvide partsbegrebet til at omfatte kunder.
Og da der er tale om konkrete situationer, er der også tale om konkrete begrundelser for ikke at udvide partsbegrebet.
Overordnet er begrundelsen, at Finanstilsynet ikke kan udstede pålæg eller påtale forhold direkte over for kunder i et institut, og som eksempel herpå kan nævnes hensættelser på kunder i et pengeinstitut.
En hensættelse er en vurdering af en kundes muligheder for at tilbagebetale sit lån, og pengeinstituttet meddeler normalt aldrig sin vurdering til kunden.
Og når Finanstilsynet så stiller krav om, at der foretages en hensættelse på en kunde, er det udtryk for, at Finanstilsynet på baggrund af de oplysninger, som pengeinstituttet har om kunden, ikke finder, at reglerne om værdiansættelse af debitorer m.v. er overholdt.
Men hovedparten af alle hensættelser foretages af pengeinstituttet selv, eventuelt efter krav fra pengeinstituttets revision.
Det er vigtigt at holde sig for øje, hvad det er for oplysninger, der eventuelt ville kunne opnås aktindsigt i:
Og hvis Finanstilsynet i forbindelse med en inspektion forøger hensættelsen på en kunde, sker det jo ofte i enighed med det pågældende pengeinstitut.
En ændret værdiansættelse af en kundes lån vil derfor typisk ikke have karakter af et pålæg fra Finanstilsynet.
Og hvis kunden fik partsstatus, når Finanstilsynet krævede en hensættelse, ville det blive fuldkommen vilkårligt, hvilke kunder der ville kunne få viden om, at pengeinstituttet havde en hensættelse på dem.
Det ville jo afhænge af, om hensættelsen var foretaget af banken selv, af dens revision eller - efter en inspektion - af Finanstilsynet.
Det ville således kun være de hensættelser, der var foretaget af Finanstilsynet, kunden i givet fald ville kunne få viden om.
Og kundens viden om en hensættelse kan forringe pengeinstituttets forhandlingssituation med en kunde om vedkommendes engagement, og en sådan tilfældig retsstilling forekommer ikke rimelig.
Såfremt Finanstilsynet pålægger et pengeinstitut at hensætte på et udlån, er det op til pengeinstituttet at vurdere, om hensættelsen skal have konsekvenser for kunden.
Finanstilsynet har ikke hjemmel til at kræve, at et pengeinstitut reagerer over for kunden.
Tilsynet kan derfor heller ikke kræve, at engagementet opsiges, eller at pengeinstituttet indhenter øget sikkerhed for engagementet.
Endelig skal det understreges, at et pengeinstitut kan forøge et udlån, selv om der er hensat på kunden.
Et pålæg om hensættelser er således alene et forhold mellem Finanstilsynet og pengeinstituttet om pengeinstituttets regnskabsaflæggelse.
Og et pålæg om hensættelser har ikke umiddelbart konsekvenser for kunden, og derfor er det ikke et grundlag for at tillægge kunden partsstatus.
De kunder, hvis forhold har ført til hensættelser efter reglerne, og som derfor ikke giver anledning til yderligere hensættelser, fordi tilsynet, jeg havde nær sagt tilfældigvis, er på inspektion og ikke har bemærkninger til hensættelserne, vil altså ikke have partsstatus, jf. lovforslag nr. L 45.
Det viser, synes jeg, at L 45 ikke er et rimeligt forslag, og derfor kan regeringen ikke tilslutte sig L 45.
Og jeg vil i øvrigt appellere til Folketingets partier om at behandle dette lovforslag fremsat af fru Kirsten Jacobsen i sammenhæng med regeringens kommende lovforslag.
Også her vil jeg gerne takke for den imødekommende holdning, der er udvist af ordførerne, måske bortset fra Enhedslistens ordfører, som jeg dog vil opfordre til at deltage aktivt i udvalgsarbejdet, så vi kan få belyst nogle af de indvendinger, der er rejst af Enhedslisten.
Det vil jeg gerne bidrage til. Vedrørende fondsmæglerforeningens forslag
har jeg forstået, at foreningen allerede har meldt sin deputation i Erhvervsudvalget, og jeg er selvfølgelig meget parat til også at diskutere den sag.
Jeg tror ikke, der er så enkel en løsning, og fondsmæglerforeningen har i øvrigt rejst den i andre sammenhænge også over for ministeriet.
Generelt vil jeg bidrage med, hvad der overhovedet er muligt for at få belyst de spørgsmål, der er stillet her under førstebehandlingen, og selvfølgelig også dem, der bliver stillet i udvalget. Jeg skal sige til fru Pernille Sams, at det er fuldstændig korrekt, som fru Pernille Sams beskriver den garantistillelse for værdipapirer, der f.eks. er i et pengeinstituts regi.
Den garantistillelse må jo forudsætte, at det nærmer sig ulovlige forhold om det værdipapir, der er kommet i klemme, om jeg så må sige.
Så det er korrekt, at de værdipapirer, som i øvrigt er privatejede, ikke indgår i et konkursbo i en bank.
Men det er spørgsmål af den karakter, der selvfølgelig kan belyses yderligere under udvalgsbehandlingen.
Så skal jeg sige til fru Kirsten Jacobsens spørgsmål, og i øvrigt takke for fru Kirsten Jacobsens positive holdning til sagerne her, at jeg selvfølgelig ikke her på stående fod kan svare på, hvornår direktivet er implementeret og af hvilke lande p.t., men jeg vil da gerne prøve at få det undersøgt om ikke andet, så fordi jeg i virkeligheden godt forstår fru Kirsten Jacobsens spørgsmål.
Men at de andre EU-lande måske ikke er så punktlige, som Danmark er, skal jo ikke forhindre os i også på dette område at være et foregangsland. Ellers generelt tak for behandlingen.