Birthe Rønn Hornbech (V), 2003-05-05:
Socialdemokratiet har netop i dag offentliggjort, at partiet vil fremsætte forslag om, at rockerne skal ud af rockerborgene bestemte steder.
Så skal rockerne åbenbart være andre steder.
Men uanset hvor rockerborgene ligger, medfører det jo ikke, at rockerne stilles til ansvar for deres forbrydelser.
I Venstre har vi den opfattelse, at samfundet skal gøre det maksimale for, at rockerne kommer til at stå til ansvar for deres gerninger.
Begår de forbrydelser, skal de hverken være i rockerborge i by eller på land, så skal de være i fængsel.
Rockere og andre, der begår organiseret kriminalitet, udgør et så stort samfundsproblem, at man løbende må undersøge, om der er mulighed for at give politiet bedre redskaber.
Det er det, dette forslag fra justitsministeren er udtryk for: at politiet får bedre redskaber.
De vigtigste ændringer, som også allerede har givet anledning til diskussion i offentligheden, er for det første ændring af agentreglerne, så civile personer kan introducere en politiagent i det kriminelle miljø og for eksempel bestille en vareprøve af narkotika, ligesom politiets muligheder for at afsløre bagmændene bag narkotikaleverancer forbedres ved at lempe reglerne for politiets samarbejde med narkokurerer, der f.eks. afsløres i tolden.
Det andet element, der har været diskuteret, er begrænsningerne i forsvarernes adgang til aktindsigt for bl.a. at beskytte anonyme meddelere og politiets generelle baggrundsoplysninger om kriminelle organisationer.
Det er domstolene, der skal afgøre, om forsvareren og hans klient skal nægtes aktindsigt i bestemte oplysninger. Disse elementer har som sagt været diskuteret i offentligheden og har fået en del knubbede ord med på vejen.
Det er klart, at man som folketingsmedlem og lovgiver må lytte til den kritik, men det er jo ikke det samme som, at man altid skal være enig i kritikken.
Og specielt under henvisning til de høringssvar, vi har fået, og diskussionen i dagspressen vil jeg godt igen understrege, at det altså er vigtigt, når vi lytter til kritik, at vi skelner mellem faglige indvendinger og politiske betænkeligheder.
Og jeg synes ikke, at de kritikpunkter, som er et gennemgående træk i de mange høringssvar, kan rokke ved forslagets tekniske udformning.
Og man må jo sige, jamen så er resten politik.
Men der er da ingen grund til at skjule, at vi altså her giver politiet nye beføjelser, og at vi begrænser forsvarerens adgang til visse oplysninger.
Det er klart, at sådanne ændringer kan man ikke bare vedtage uden omtanke.
Det er vigtigt at overveje, hvor balancepunktet skal ligge.
Politiets adgang til civile agenter må naturligvis af hensyn til retssikkerheden være meget begrænset og ske under domstolskontrol.
Men det er også sådan, det er i lovforslaget. Begrænsningen af den beskikkede forsvarers muligheder i adgangen til at se politiets dokumenter under efterforskningen er selvfølgelig heller ikke uden problemer.
Men i den virkelige verden er det jo sådan, at den organiserede kriminalitet kan være så sammenfiltret med så mange implicerede og vedrøre så mange forskellige sager i mange forskellige politikredse på én gang, at det ville være helt urimeligt, om en sag altid skulle afvente alle de andre.
Det kræver på den anden side, at politiet netop ikke er forpligtet til at afsløre alle rapporter i et større kompleks, blot fordi én sigtet er nævnt i en større sag, der vedrører andre.
Og så er det jo, når man skal lytte til kritikken og imødegå den, vigtigt at minde om, at det stadig væk er anklagemyndigheden, der skal bevise den tiltaltes skyld.
De vilkår er der ikke noget nyt i hverken for domstolene eller de tiltalte.
Et retssamfund kendes selvfølgelig på, at der er retssikkerhed for forbryderen.
Men et retssamfund kendes så sandelig også på, at forbrydelser opklares og forbryderne straffes.
Og hvor det balancepunkt ligger, beror altid på en politisk afgørelse.
Vi mener, at rockerkriminaliteten er så stort et samfundsproblem, at vi også er nødt til at indføre de ændringer, som justitsministeren nu har lagt op til.