Jan Trøjborg (S), 1998-02-18:
Jeg er glad for de bemærkninger, der er faldet fra ordførerne under debatten, og jeg synes også, det er en god idé, at vi kan tage debatten her i Folketingssalen. Debatten er jo foregået i Folketinget før, som flere af ordførerne har været inde på, i forbindelse med optakten til vedtagelsen af den motiverede dagsorden i 1991, og siden har der været ganske mange lange forhandlinger, hvor man har kunnet fordybe sig i stoffet, ikke mindst blandt de partier, der dannede flertal bag dagsordenen fra 1991; men hertil kommer også betydelige grundige drøftelser i Folketingets
Europaudvalg.
Jeg finder det passende at gøre et par generelle bemærkninger om, hvorfor jeg på regeringens vegne på rådsmødet den 27. november 1997 kunne tilslutte mig den fællespolitiske holdning til direktivforslaget.
For det første vil vi gerne understrege, at de forbehold, vi fra dansk side havde taget over for det oprindelige forslag netop som følge af den grundige debat i Folketinget tilbage i 1991, langt hen ad vejen er blevet imødekommet.
Jeg vil faktisk driste mig til at sige, at vi er blevet overimødekommet i forhold til, hvad vi turde drømme om.
Man skal nemlig huske på, at der alene kræves et kvalificeret flertal for at få det direktivforslag igennem, og jeg må pointere, at en fælles holdning til forslaget snildt kunne opnås uden Danmarks støtte.
Det havde ikke udelukket en positiv behandling af de danske ændringsforslag.
De danske ændringsforslag er også, ikke mindst på grund af den grundige debat her i Folketinget,
Der har været en almindelig sund debat, synes jeg, om det etiske spørgsmål, om det holdningsmæssige spørgsmål, der knytter sig til patenteringen af bioteknologiske opfindelser i langt de fleste europæiske lande.
Når jeg siger langt de fleste, er det, fordi der er betydelig forskel på det offentlige engagement i debatten om patenteringen af bioteknologiske opfindelser, men der har i mange lande været en ganske intens debat.
Jeg må også sige, at Kommissionen og de andre medlemslande har været betydeligt imødekommende over for vores synspunkter og har altså, som flere af ordførerne har været inde på, imødekommet langt de fleste af de forslag, vi har stillet fra dansk side, og det har bevist styrken i de synspunkter, som vi er fremkommet med.
Jeg er overordentlig glad for, at vi også i den tolvte time har kunnet få imødekommelser på det meget væsentlige element, som ikke mindst hr. Keld Albrechtsen nævner i dag som hovedmotivation for denne redegørelsesdebat i Folketingssalen, nemlig hensynet til ulandene.
Det er vigtigt for den danske holdning, at dette spørgsmål er blevet tilgodeset.
Imidlertid vil jeg godt, inden jeg berører dette punkt, gøre opmærksom på, at et direktiv om bioteknologiske opfindelser er af betydelig vigtighed for den danske bioteknologiske industri.
Den danske bioteknologiske industri er en styrkeposition for dansk erhvervsliv, og vi plejer ofte at berømme os af, at vi på dette punkt står ganske stærkt.
Vi har dygtige forskere, vi har en effektiv formidling mellem forskning og praktisk produktion på området, og de virksomheder, som beskæftiger sig med branchen, er verdenskendte og berømmede i Danmark.
Den danske forskning ligger i førerfeltet i Europa, og det er selvfølgelig vigtigt for den danske industri, at vi får ensartede regler i Europa, og det er også vigtigt, hvis Europa skal kunne tage konkurrencen op med de lande og de regioner, vi først og fremmest konkurrerer med på dette område, nemlig USA og Asien.
Desuden vil direktivet efter min bedste vurdering fremme forskningen på områder, der kan være til gavn i behandlingen af sygdomme, hvor nu kendte behandlingsformer ikke er tilstrækkelige.
Jeg synes også, jeg kan høre på hr. Keld Albrechtsens indlæg, at han ikke har talt så meget med patientforeningerne, som vi andre har.
Og jeg tror, de møder, vi har haft med Patientforeningerne, ikke mindst om dette direktivforslag, har gjort nok så meget indtryk på de fleste ordførere, der har behandlet denne sag.
Men som jeg lovede, vil jeg vende tilbage til biodiversitetskonventionen: Den skal sikre bevarelsen af den biologiske forskelligartethed.
Den skal også sikre, at en udnyttelse af den biologiske forskelligartethed foregår på en forsvarlig og betryggende måde.
Og endelig skal den sikre, at frugterne af en sådan udnyttelse også kommer oprindelseslandet til gode.
Og direktivet henviser direkte til de forpligtelser, der påhviler de enkelte lande i henhold til denne konvention.
Biodiversitetskonventionen er en rammekonvention, hvorefter intentionerne i konventionen skal søges gennemført efterfølgende ved konkrete regelsæt.
Det var på den baggrund, vi fra dansk side bl.a. ønskede indsat en bestemmelse om, at der ved ansøgning om et patent, hvor biologisk materiale indgår, skal gives oplysning om oprindelseslandet.
Og netop i den forbindelse er det værd at gøre opmærksom på, at her havde Europa-Parlamentet stillet et ganske udmærket ændringsforslag: ændringsforslag 76, som også har været omtalt i debatten i dag, og som var udgangspunkt for den danske holdning.
Det lykkedes efter omfattende forhandlinger på selve rådsmødet at få indføjet en betragtning om dette forhold i direktivteksten, hvorefter disse oplysninger, såfremt de er tilgængelige, skal gives ved patentansøgninger.
Og det er min opfattelse, at vi ved at få indsat denne betragtning holder medlemslandene fast på, at de intentioner, der er fastsat i konventionsteksten, skal gennemføres.
Det er som sagt en rammekonvention, og de lande, der har ratificeret konventionen, forsøger nu at udfylde konventionsintentionerne med mere konkrete bestemmelser, og det er jo det, der er behov for.
Vi vedtager et direktiv, der driver udviklingen den rigtige vej vedrørende bestemmelser, der gælder for Europa, men det vigtige er naturligvis, at biodiversitetskonventionen bliver udfyldt med mere konkrete bestemmelser, og det drøfter medlemslandene næste gang på et møde i maj måned.
Så vil jeg endelig kommentere den henvendelse fra Mellemfolkeligt Samvirke, som hr. Keld Albrechtsen henviser til, og hvori man argumenterer for, at direktivforslaget begrænser ulandenes muligheder for at drage fordel af deres rige biodiversitet, og hvori man endvidere gør opmærksom på, at man finder, at direktivet både strider mod Maastrichttraktatens art. 130 og mod Folketingets motiverede dagsorden fra 1991:
Som man næsten har kunnet spore af mit indlæg, er jeg ikke enig i disse betragtninger, og jeg har derfor tilsluttet mig direktivforslaget på regeringens vegne.
For det første har både EU og de enkelte medlemslande undertegnet konventionen om biologisk mangfoldighed, og hermed har hvert enkelt land naturligvis forpligtet sig til at overholde denne konventions bestemmelser. For det andet indeholder direktivforslaget ikke bestemmelser, som er i strid med biodiversitetskonventionens bestemmelser.
Tværtimod henviser forslaget netop til konventionen - hvilket jeg var inde på for et øjeblik siden - og slår fast, at direktivet ikke berører medlemslandenes forpligtelser i henhold til biodiversitetskonventionen. Men jeg er enig i, at det er af betydelig vigtighed både at sikre biodiversiteten og at sikre ulandenes interesser bedst muligt, og netop derfor er det særlig glædeligt, at det i tolvte time lykkedes, som jeg sagde, at få den betragtning ind, der henviser til forpligtelsen til at oplyse om oprindelseslandet i forbindelse med patentering af biologisk materiale.
Man skal også være opmærksom på, at det jo allerede i dag er muligt at få patenteret genetiske ressourcer.
Det er der ikke noget, der hindrer.
Og en vedtagelse af direktivet er altså ensbetydende med, at vi får fælles regler på området, vil jeg sige til hr. Keld Albrechtsen.
Så hvis vi ikke får vedtaget direktivet med disse meget fornuftige bestemmelser, som vi har redegjort for i dag, er det altså stadig væk sådan, at hvert eneste medlemsland har sine helt bestemte regler.
Jeg skal måske endelig gøre opmærksom på, at retsbeskyttelsen i det direktivforslag, som vi forventer vedtaget, kun gælder for Europa, som fru Sonja Mikkelsen sagde det.
Det betyder altså, at et land fra f.eks. Sydamerika naturligvis selv kan regulere sine egne interne retsforhold, for så vidt angår patentering, og det betyder jo, at det er op til hvert enkelt land at bestemme, i hvilket omfang der skal være en særlig lovgivning med særlige regler for det pågældende land. Det, vi har gjort i Europa, ikke mindst på dansk initiativ, er at forsøge at drive udviklingen i retning af en hensyntagen til ulandenes interesse i at kunne få udbytte af deres biologiske mangfoldighed.