Frank Aaen (EL), 2001-05-15:
Denne debat om fremtidens udfordringer bygger på et par helt centrale forudsætninger.
Den første af forudsætningerne er, at vi kommer til at mangle arbejdskraft, at vi får besvær med, at arbejdsstyrken kan leve op til de krav, der er til udviklingen både i den private og den offentlige sektor. Helt ærligt indledningsvis: Det må lyde noget mærkeligt i ørerne på de mange, mange arbejdsløse, som ikke kan få et arbejde, at man taler om, at vi kommer til at mangle arbejdskraft.
Det påstås, at der kommer flere ældre, og at de vil være en trussel mod landets økonomi.
Jeg kan nu ikke under nogen omstændigheder se, at flere ældre skulle være en trussel mod noget som helst, og det passer heller ikke, for det, man gør i alle de regnestykker, der lægges frem om, at man kommer til at mangle arbejdskraft, er, at man snildt og behændigt glemmer, at vi i dag har ca. 800.000, som er udelukket fra arbejdsmarkedet, 800.000 i den arbejdsdygtige alder, som ikke er i beskæftigelse.
Det er et afgørende forsørgelsesproblem, der er der.
Sagen er, at kunne vi bare mindske den gruppe, de 800.000 med ca. en tredjedel, satte det ind i alle regeringens regnestykker, ville vi kunne se, at forsørgerbyrden, som man kalder den, altså forholdet mellem, hvor mange der skal have penge fra det offentlige, og hvor mange der er i arbejde, være fuldstændig den samme i år 2020, som den er i dag, og den ville stadig væk i år 2020 være mindre, end den var i 1960'erne.
Hvis vi nu kunne forestille os, at vi halverede antallet af udstødte fra arbejdsmarkedet til 400.000, så ville der være flere til at arbejde for at forsørge dem, som i år 2020 har brug for forsørgelse på grund af at de er unge, på grund af at de er gamle, eller på grund af at de er arbejdsløse.
Så der er ikke noget problem med, at der kommer en forfærdelig masse flere ældre.
Problemet, svaret på spørgsmålet, og det er det jeg mangler i det, regeringen siger, er, at vi undgår at have så mange, der er udelukket fra arbejdsmarkedet, at vi stopper udstødningen fra arbejdsmarkedet.
Det er udstødningen, der skaber problemet, og ikke antallet af folk, der bliver ældre.
Desværre er der mere rigtigt i den anden problemstilling, end der var i den første, og det har noget
at gøre med, at vi har en EU-harmonisering, som presser.
Vi husker vel alle sammen, hvordan Venstres forhenværende skatteordfører, hr. Peter Brixtofte, helt ærligt sagde, at det drejer sig om 150 mia. kr., en fjerdedel af de samlede budgetter, som er under pres på grund af EU og harmonisering af afgifter og moms.
Det var så dér, hr. Peter Brixtofte blev afsat, ikke fordi han sagde noget forkert, men han sagde det åbenbart på et forkert tidspunkt.
Derfor har vi nu fået en ny skatteordfører i Venstre, men det er jo Venstres problem.
Man kan selvfølgelig sige, at skal man løse et problem af den størrelsesorden, så kræver det omtanke.
Jeg synes nu, det mest enkle er at meddele EU, at det ikke er dem, der skal bestemme, hvad der er afgiftssatserne og momssatsen i Danmark, at vi altså afviser, at man f.eks. ved at lave om på 24-timers-reglen vil påtvinge os, at vi skal have lavere afgifter på tobak, og at vi skal have lavere afgifter på alkohol.
Det bør EU holde fingrene væk fra.
Vi bør have ret til at opretholde det afgiftsniveau i Danmark, som vi synes er det rigtige, både rigtigt ud fra, hvordan vi skaffer penge til finansiering af velfærden, og rigtigt ud fra, hvad vi synes er klogest sundhedspolitisk, for når vi taler om, at vi vil prøve at forhindre, at folk drikker for meget, og at folk ryger og bliver syge, er det dårligste signal at give selvfølgelig at sætte afgifterne ned.
Så vil jeg sige om regeringens oplæg til debatten i øvrigt:
Som jeg tidligere i dag har været inde på, mener jeg for at sige det pænt, at det er præget relativt meget af selvros, og at der tegnes et glansbillede, som mange danskere ikke kan genkende, når de sammenligner det med deres egen situation.
Jeg synes, at man ser det på regeringens egne tal i finansredegørelsen, der kort og klart redegør for, at uligheden mellem danskere, forskellen i disponibel indkomst er stigende og har været stigende i den tid, den her regering har haft regeringsmagten.
Det gælder, når vi kigger på hele befolkningen.
Det gælder især, når vi kigger på pensionisterne, hvor de pensionister, der kun har folkepensionen at leve af, i øjeblikket sakker håbløst bagud i indkomstudviklingen.
Når disse pensionister så samtidig oplever, at de ikke kan få den hjemmehjælp, de har brug for, forstår de naturligvis ikke, at regeringen kan udtale sig så rosenrødt om udviklingen.
Så opdager nogle af dem, at de får færre penge i disponibel indkomst, end de havde før, og andre oplever, at de får meget lidt, næsten ingenting for at komme i arbejde.
De kan jo naturligvis heller ikke genkende regeringens glansbillede.
De 800.000, jeg har nævnt, kan ikke genkende det.
De arbejdsløse, der er kommet i klemme i systemet, fordi de svinges rundt i aktiveringen, og hvor det er en sagsbehandler i kommunen eller i arbejdsformidlingen, der har overtaget styringen af deres liv, har det på samme måde: de kan ikke se, at det går så vældig godt, som det siges af regeringen.
Der er mange, der er blevet rigere.
Det er derfor, vi ikke kan stemme for det forslag til vedtagelse, regeringen har fremsat i Folketinget i dag.
Vi kan specielt ikke acceptere eller forstå den første pind i forslaget om, at man vil fastholde målet om lige muligheder for alle med hensyn til levevilkår og aktiv deltagelse i samfundet.
Vi kan ikke skrive under på, at det er det, man har forfulgt, når vi altså ser, at uligheden faktisk er vokset, eller når vi ser, at alle arbejdsløse i meget høj grad føler, at de ikke har indflydelse på deres eget livs tilrettelæggelse.
Det er vi ikke indstillet på.
Hvis vi tager de øvrige elementer i forslaget til vedtagelse, så står der ekstra indsats for de udsatte for at hjælpe dem i arbejde.
Hvad menes der med det?
Det er jo pæne ord.
Er det mere tvangsaktivering?
Der tales om bedre kvalitet og udvikling af den offentlige sektor.
Hvad menes der med det?
Er det mere udlicitering, eller er det, at man vil sikre, at kommunerne får en bedre økonomi, så de er i stand til at forhøje velfærden ude i kommunerne?
Der tales om miljømålsætning, og hvad er det?
En nedbringelse af CO2-udslippet, der truer med drivhuseffekt, eller er det mere økologi og sunde fødevarer? Der er ikke nogen svar på det.
Hvor er boligpolitikken?
Det, som boligministeren fremlagde forleden dag, var jo kun en halv løsning.
En forbedring med flere ungdomsboliger er ikke nok, men et skridt i den rigtige retning.
Almindelige almennyttige boliger til familierne var der ikke noget om.
Derfor kan vi altså ikke stemme for forslaget.
Vi vil tage stilling til, om vi stemmer imod eller vi vil undlade at stemme, når vi hører, hvad regeringen vil svare på de efterlysninger, vi her er kommet med: Hvad mener regeringen, hvad vil den gøre for økologien, hvad vil den gøre for de arbejdsløse, hvad vil den gøre, for at vi får sunde fødevarer, hvad vil den gøre på boligområdet, omkring udlicitering? Vi er nødt til at have nogle flere meldinger fra regeringen om, hvad den faktisk vil.
Og hvad vil den i forhold til de mennesker i samfundet, som har det allerdårligst, som har allermindst at leve for?
Jeg skal som afslutning på vores indlæg på vegne af Enhedslisten fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget opfordrer regeringen til - at gøre en bedre indsats for dem, der er udelukket fra arbejdsmarkedet, hvor tvangsaktiveringen erstattes af tilbud, og de arbejdsløse tidligt i dagpengeperioden får ret til at vælge en uddannelse, - at sikre en højere kvalitet og kortere ventetider i det offentlige sygehusvæsen, bekæmpe brugerbetaling for velfærdsydelser og prioritere forbedringer af folkeskolen og ældreomsorgen og derfor give kommunerne større økonomisk råderum, - at udvikle kvaliteten i den offentlige sektor, bl.a. ved at stoppe for flere udliciteringer og gennemføre mere demokrati ved en større inddragelse af ansatte og brugere i arbejdets tilrettelæggelse, - at sørge for, at der årligt bliver bygget mindst 10.000 almennyttige boliger til en pris, der er til at betale både for unge, familier og ældre, - at sikre miljøet og sundheden bl.a. ved en total omstilling til økologi, sikring af sunde fødevarer og en reduktion af transportsektorens CO2-udslip til 1988-niveau, - at sikre, at alle kommuner, også de mest velstillede, bidrager til at integrere flygtninge og indvandrere i det danske samfund, og - at fastholde niveauet for dansk udviklingsbistand og arbejde for en Tobin-skat, der gør landene mindre sårbare over for valutaspekulanter og sikrer et provenu, der kan bruges til hjælp til verdens fattigste.«