runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Dalgaard (DF), 2004-04-22:
Lige netop adoption er jo ikke det samme, som at man bygger sig et lille redskabsskur nede i haven - det kan man da godt få lov til, medmindre det er 10 m højt selvfølgelig - for
her er der jo tale om mennesker, og det er ligesom noget andet.
Man kan ikke bare lige give det frit og sige, o.k., der er ingen adoptionsregler, folk har lov til at hente de børn hjem fra f.eks. udlandet, som de vil.
Bare de har penge til at betale rejsen osv. osv., har de lov til det.
Det her er altså noget andet.
Det er mennesker, der er tale om, og der bliver vi altså nødt til at have nogle regler lavet af staten, for at det skal kunne køre på en human, pæn og anstændig måde.
Flemming Oppfeldt (V), 2004-04-22:
Men vi drøfter et forslag her, hvor man giver nogle forældre eller nogle familier en mulighed for at adoptere børn, og der er vel ikke nogen tvivl om, at disse familier vil overholde landets love, undervisningspligt, forældreansvarslov og den slags.
Jeg vil spørge ordføreren, om der er tvivl om, hvorvidt disse børn vil være ønskebørn.
Per Dalgaard (DF), 2004-04-22:
Staten skal ikke blande sig i alt, det er rigtigt.
Med hensyn til hvordan man vil indrette detaljerne i sit liv, er det for min skyld helt i orden, at folk selv bestemmer, hvordan de vil leve.
Vi har haft nogle Christianiadebatter, hvor jeg ofte har sagt, at jeg da er ligeglad med, hvordan folk vil leve, men de skal bare overholde landets love og regler, og det gør f.eks. christianitterne ikke, så derfor duer den institution ikke.
Men de detailproblemer, man kan komme ud for i hverdagen, synes jeg folk selv skal løse.
Det behandlersamfund, som f.eks. Socialdemokratiet har bygget op,
er vi modstandere af.
Man klientgør hver eneste borger, og der er rent faktisk en eller anden form for sagsbehandler, uanset hvilken hændelse man kommer ud for.
Det finder vi er at umyndiggøre folk, og det medfører, at folk bliver passive og bare sidder og venter på, at der skal komme en eller anden og forklare, hvordan man egentlig skal forholde sig i en given situation.
Vi er overbeviste om, at det kan folk godt selv finde ud af.
Flemming Oppfeldt (V), 2004-04-22:
Jeg vil først sige til hr. Per Dalgaard, at jeg støtter de to forslag, vi drøfter i dag.
Men jeg har et spørgsmål til ordføreren, for jeg synes, ordføreren sagde noget meget klogt, nemlig at Dansk Folkeparti vil være sikker på, at folk skal kunne klare sig selv uden at have en støttepædagog i ryggen - det er ikke helt ordret, men næsten - at staten skal ikke blande sig i alt.
Men her drøfter vi et forslag, som netop går ud på, at staten ikke skal blande sig i alt.
Er der ikke en alvorlig modsætning mellem at ønske, at folk skal have lov til at udvikle sig og være forskellige osv., og samtidig ønske at bruge staten til at moralisere?
Per Dalgaard (DF), 2004-04-22:
For lige at referere, hvad jeg sagde: Jeg sagde, at i en familie vokser børnene op med både et mandligt og et kvindeligt element.
Jeg har ikke talt om nogen ret, jeg har talt om, at sådan forholder det sig i langt de fleste tilfælde, og det finder vi er en god ting, og det vil vi ikke lave om på.
Med hensyn til enliges ret til at adoptere hørte vi lige før, at der åbenbart er mulighed for det, og det vil vi heller ikke lave om på, for det er sikkert ganske udmærket, som det fungerer i dag.
Men i forbindelse med dette beslutningsforslag taler vi om noget helt andet, og for at sige det kort: B 155 kan vi overhovedet ikke gå ind for, men med hensyn til B 161 er vi villige til at se på nogle af de problemer, der kan opstå, når et nyfødt barn bliver forældreløst, fordi moderen dør og den tilbageblevne part, som almindeligvis ville være faderen, også er en kvinde.
De tekniske problemer vil vi gerne kigge på.
Lissa Mathiasen (S), 2004-04-22:
Det var ikke rigtig noget svar, jeg fik her.
Hvis vi prøver at repetere hr. Per Dalgaards tale, blev der sagt, at et barn som udgangspunkt har ret til en far og en mor, når der er tale om adoption.
Hvis ikke begge parter havde været der, var barnet selvfølgelig ikke blevet til - det er vi enige i - men hr. Per Dalgaard sagde i sin ordførertale, at et adoptivbarn må have krav på en far og en mor, og så spørger jeg helt åbent: Hvad mener
Dansk Folkeparti?
Så får barnet jo ikke både en far og en mor, og argumentationen fra Dansk Folkeparti har jo netop været, at hvis man giver et registreret par, f.eks. to kvinder, ret til at adoptere, får barnet ikke en far, men to mødre.
Det er derfor, jeg spørger: Hvad med enlige?
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-04-22:
Selv om jeg ikke sidder i Retsudvalget, kunne det godt være, jeg burde vide det, men jeg bliver alligevel nødt til at spørge Kristendemokraterne, om det udgangspunkt betyder, at Kristendemokraterne også er imod, at enlige skal kunne adoptere.
I øvrigt kan enlige meget vel være homoseksuelle.
Inge Dahl-Sørensen (V), 2004-04-22:
Beslutningsforslaget om parrådgivning er en delvis genfremsættelse af mange lignende forslag igennem tiderne.
Forslaget går ud på at foretage de nødvendige ændringer, således at man sikrer, at det bliver muligt i ethvert amt eller enhver region at modtage parrådgivning, hvis et par har ondt i parforholdet.
Hr. Jann Sjursen ved, at jeg i mange år sad i bestyrelsen for Ægteskabs- og Skilsmissehjælpen, som desværre ikke eksisterer mere.
Det er en skam, at denne hjælp ikke findes mere, for de gjorde faktisk et rigtig godt stykke arbejde, men sådan skulle det så være.
Et forsøg, som for ca. 10 år siden løb af stablen i Ringkøbing Amt, med parrådgivning, viste sig at være en stor skuffelse, da interessen for at få hjælp var meget lille.
Til gengæld blev halvdelen af de personer, som henvendte sig, sammen, og det tyder så på, at man skal være motiveret for hjælp, ellers giver det overhovedet ikke nogen gevinst.
Jeg tror i bund og grund, at det bedste vil være, at man klarer sin skilsmisse selv, for uanset hvor mange dygtige eksperter der er, vil man altid selv være hovedpersonen og eksperten i sit eget liv.
De forslag, andre kommer med, kan være rigtige og fornuftige, men ikke nødvendigvis for en selv. Dybest set er det kun ægtefællerne, der kender deres egne problemer.
Det er ikke det samme, som at vi ikke synes, at de mange skilsmisser er et problem, og hvis vi kunne afværge bare nogle af dem, ville det være en fordel for samfundet og ikke mindst for børnene.
Men en skilsmisse er ikke for alle kun en katastrofe.
Mange vokser fra hinanden i en tid, hvor ting forandrer sig; unge ægtepar bliver i dag gift forholdsvis sent, arbejder meget og vil selvfølgelig også gerne have deres børn, inden de bliver alt for gamle.
Der ligger et pres på familierne, så det er måske forståeligt, at skilsmisseprocenten stiger i forhold til dengang, jeg selv var barn, og mor gik derhjemme.
Dette er ikke en sag for staten, så Venstre kan ikke støtte forslaget.
Lene Espersen (KF), 2004-04-22:
Som jeg allerede har sagt i min første besvarelse, så finder vi ikke, at der er behov for, at det offentlige udvider muligheden for at tilbyde frivillig rådgivning.
Vi mener, at det offentlige har en forpligtelse i ganske særlige situationer, og der træder det offentlige også til.
Derudover er der muligheder for at sørge for parrådgivning, og nærmere tror jeg sådan set ikke man kommer det.
Det er nok nærmere en sådan mere principiel stillingtagen til, i hvor stort omfang man mener at det offentlige skal være indblandet i at sikre, at der er frivillige tilbud f.eks. via private organisationer til folk, der måtte synes, at de vil benytte sig af dem.
Jeg synes, at udgangspunktet må være, at folk, der lever i et forhold til hinanden, sammen må løse konflikterne og tage en beslutning om, hvad der er rigtigt for dem at gøre, også hvorvidt det er rigtigt at gå fra hinanden.
Så må opgaven for det offentlige være at sikre, at hensynet til børnene og børnenes ve og vel bliver varetaget, f.eks. i forbindelse med en separations- eller skilsmissesag.
Jann Sjursen (KD), 2004-04-22:
Jeg mener sådan set ikke, at det offentlige skal gribe direkte ind og blande sig.
Hvis vi ser på de institutioner, som har været og også er her i dag, især Mødrehjælpen, er der faktisk mange, som henvender sig.
Der er så mange, at de står på venteliste osv., og så kan man ikke give dem den tidlige rådgivning, der måske kunne gøre, at parforholdet ikke brasede sammen til gene for både de voksne og især for børnene.
Men det burde måske især tælle for den nuværende regering, at så koster det for alvor store summer at sætte ind med hjælp, så hvorfor ikke gøre det tidligere, når man kan gøre det for en ganske beskeden sum penge?
Lene Espersen (KF), 2004-04-22:
Regeringens helt overordnede holdning er jo, at vi ikke mener, at det offentlige nødvendigvis på et tidligt tidspunkt skal blande sig i noget, der for os at se er en fuldstændig privat sag.
Hvis vi har to mennesker, der ikke kan leve livet sammen, og for hvem det bare er at trække pinen ud, ser jeg ikke nogen som helst grund til, at vi skal lægge yderligere mellemled ind fra det offentliges side og påpege, at her skal der ske en offentlig indblanding.
Jeg tror faktisk, at mange voksne mennesker selv er i stand til at træffe beslutningen.
Hr. Jann Sjursen kan selvfølgelig argumentere ud fra den betragtning, at hvis folk så, om jeg så må sige, kan reddes ved at få rådgivning på et senere tidspunkt, hvorfor starter man så ikke rådgivningen på et tidligere tidspunkt?
Det var måske det, hr. Jann Sjursen henviste til, men til det er der jo at sige, at der allerede i dag er talrige muligheder for, at folk kan få parrådgivning, hvis de føler, det er vejen frem.
Jann Sjursen (KD), 2004-04-22:
I første omgang: Tak for besvarelsen.
Det er det selvfølgelig også efter Kristendemokraternes opfattelse.
Men så siger ministeren, at når forældre bliver skilt, er det alligevel vigtigt, at samfundet træder til og sikrer fornuftige løsninger, bl.a. for at børnene ikke skal blive kastebolde.
Nu er det efter vores opfattelse sådan, at også når man er gift, og uanset om man går til parrådgivning eller ej, kan børnene altså også blive kastebolde og komme i klemme, så hvorfor opretholde den tidsmæssige sondring for, hvornår samfundet skal gribe ind med hjælp i form af mediation f.eks., når forældre er blevet skilt, og den forebyggende rådgivning, man kan give, før et ægteskab eller parforhold går i opløsning, så man måske kan redde det eller i hvert fald sikre, at skilsmissen bliver så lidt smertelig som overhovedet muligt, ved en tidlig parrådgivning?
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-04-22:
Nej, det er det ikke.
Det er klart, at kom der dokumentation på bordet, som viste, at det gav store problemer for børnene at være børn af homoseksuelle forældre, ville vi i Enhedslisten tage vores holdninger op til revision, ligesom vi ville, hvis det viste sig, at det, at enlige adopterer, skabte store problemer for børnene.
Jeg har bare stadig ikke set noget, der tyder på det, og derfor er Enhedslistens holdning fortsat, at det skal være muligt for homoseksuelle forældre at blive prøvet for forældreegnethed på lige vilkår med heteroseksuelle og på lige vilkår med enlige.
Det er Enhedslistens udgangspunkt, og selv om hr. Jann Sjursen meget gerne vil have det til at se ud, som om det ikke er barnets tarv, der står i centrum hos os, er det faktisk tilfældet.
Vi konkluderer på samme måde, som man gjorde i England, da man gennemførte lovgivningen:
Der har ikke været nogen dokumentation eller saglig argumentation for, at barnets tarv ikke skulle blive varetaget, og derfor måtte selv det stive, konservative England erkende, at der kun var én vej frem, og det var faktisk at ligestille homoseksuelle med heteroseksuelle.
Jann Sjursen (KD), 2004-04-22:
Jeg er sådan set enig i, at mobbeargumentet ikke er gangbart, men det får mig sådan set til at spørge: Vil det i virkeligheden ikke være sådan, at uanset hvor fremragende eller ikke fremragende fru Pernille Rosenkrantz-Theil måtte mene, den svenske argumentation er - jeg synes ikke, den er specielt fremragende, og jeg bruger måske andre dele af argumentationen end fru Pernille Rosenkrantz-Theil - vil det under alle omstændigheder være sådan, at Enhedslisten og fru Pernille Rosenkrantz-Theil vil være for, at homoseksuelle skal have mulighed for at adoptere, fordi man netop ser sagen i et ligestillingsperspektiv, og fordi man principielt mener, at homoseksuelle par skal have de samme rettigheder som ægtepar, ligesom jeg af principielle grunde mener, at det skal de ikke. Er det i virkeligheden ikke det, der er tilfældet, når vi kommer til bundlinjen?
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-04-22:
Jeg har fuld respekt for, at man tager stilling i hver sin retning på baggrund af min dokumentation, og det er ikke sådan, at jeg vil komme, når der er udført en dansk undersøgelse, og sige til hr. Jann Sjursen, at når det nu er dokumenteret, og bla bla bla, så burde hr. Jann Sjursen vel osv.
Nej, vi deler os efter anskuelse, men jeg synes bare, det er vigtigt at have noget dokumentation.
Der står i undersøgelsen, at der ikke er nogen forskel på, hvordan børnene udvikler sig, men at det er konstateret, at børn i visse tilfælde, specielt i pubertetsårene, kan have problemer med kammerater og sociale relationer.
Vi kan ikke som lovgivere sikre eller love, at alle børn får en mobningsfri tilværelse.
Vi kan ikke sikre, at et barn, der har flyveører, ikke bliver mobbet i folkeskolen, men vi skal gøre alt, hvad vi kan for at undgå mobning og tackle det
frontalt i folkeskolen.
Men at forfalde til at bruge en argumentation, der siger: Vores børn mobber jeres børn, derfor må I ikke få børn - nej, den holder ikke!
Jann Sjursen (KD), 2004-04-22:
Også fru Pernille Rosenkrantz-Theil tager fat på den svenske dokumentation og de svenske foreninger og får det ligesom til at se ud, som om der er stor diskrepans mellem dokumentationen i Sverige, som skulle være til fordel for at give homoseksuelle mulighed for at adoptere, og det, at foreningerne ud fra deres egen fornemmelse, eller hvad det måtte være, har taget en anden stilling og har advaret mod den svenske lovgivning.
Jeg synes ikke, at tingene overhovedet hænger sammen i forslagsstillernes argumentation.
Forslagsstillerne har fair nok og meget reelt, synes jeg, i bemærkningerne til B 155 med sammenfatningen af dokumentationen i den svenske undersøgelse også fremdraget den passus, som peger på, at der kan komme problemer for nogle af børnene, og derfor synes jeg, at argumentationen heller ikke denne gang holder vand.
Man prøver at få det til at se ud, som om der er meget stor forskel på den dokumentation, der er tilvejebragt i Sverige, og den stilling, som især børneorganisationerne har taget.
Jann Sjursen (KD), 2004-04-22:
Jamen det kan vi som udgangspunkt heller ikke.
Vores udgangspunkt er, at det kun skal kunne ske i helt særlige tilfælde.
Sådan har vi formuleret det.
Frode Sørensen (S), 2004-04-22:
Jeg var meget glad for tilkendegivelsen om B 138, men der var en enkelt til ting B 137.
Hr. Per Dalgaard siger, at borgerne bør opfordre kommunen til at lave trafikplaner, og så er mit spørgsmål: Hvad nu, hvis der trods borgernes opfordring ikke sker noget?
Vil hr. Per Dalgaard så være med til at sige: O.k., så må vi pålægge kommunerne det?
Jeg forstod også, at hr. Per Dalgaard mener, at det skal være en kommunal opgave at sikre det med hastighedsgrænserne.
Vil det i princippet sige, at hr. Per Dalgaard egentlig mente, at man kunne ophæve hastighedsbegrænsningerne i kongeriget Danmark og så sige til den enkelte kommune: Det har I mest forstand på i jeres kommune, så nu bestemmer I, om der skal være fri hastighed eller 80 km/t. eller 60 km/t.?
Bodil Kornbek (KD), 2004-04-22:
Når hr. Kim Andersen siger, at der er flere instrumenter, der selvfølgelig skal i spil, så kan jeg forstå det svar sådan, at de instrumenter, der skal tages i brug for netop at nå det meget ambitiøse måltal, er trafik, landbrug og husholdning, som netop fru Anne Grete Holmsgaard var inde på.
Er det nogle af de ting, der også skal i spil?
For jeg går ud fra, at når vi nu sætter det her direktiv i gang og begynder at implementere nogle af de ting, som vi har talt om gennem længere tid, så ser man selvfølgelig også over en lang og længere periode, for de mål, vi skal nå, er ambitiøse.
Så jeg går ud fra, at man har gjort sig nogle overvejelser allerede på nuværende tidspunkt om, hvilke instrumenter der skal i spil.
Kim Andersen (V), 2004-04-22:
Jeg tror, det er vigtigt at slå fast, at det, vi her har til behandling, er lovforslag nr. L 216 om CO2-reduktioner, som omfatter perioden 2005-2007.
Det er jo sådan, at de erfaringer, vi nu gør os i den kommende periode, skal evalueres.
Men jeg er enig med fru Anne Grete Holmsgaard i, at man må påregne, at industrien vil blive tildelt færre gratiskvoter, og at der i øvrigt til den tid vil skulle iværksættes en række instrumenter til opnåelse af de meget ambitiøse måltal, som er sat, og som vi vedkender os.
Vi skal jo til næste år til at se på et nyt bygningsregulativ, og her skal vi da bestemt også have klimapolitiske målsætninger for øje.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-04-22:
Jeg kan forstå, at hr. Kim Andersen mener, at der vil komme lidt færre kvoter til industrien i 2008-2012.
Industrien er vel, det vil jeg gerne have bekræftet, dem, der har lov til at have ekstra plads, sådan som det er lavet her. Skal elværkerne også have lavere kvoter i 2008?
Det er spørgsmål 1. Spørgsmål 2: Skal trafikken inddrages?
Skal landbruget inddrages?
Skal husholdningerne inddrages?
Eller skal det hele købes i Rusland, som i øvrigt ikke vil sælge, eller gennem CDM? Bare hovedlinjerne, tak.
Kim Andersen (V), 2004-04-22:
Jeg tror, det er vigtigt, at vi hele tiden holder os for øje, at der med indførelsen af EU's kvotesystem er lagt op til, at vi i hele EU, ikke bare i Danmark, men i hele EU, skal have en omkostningseffektiv opfyldelse af vores fælles klimaforpligtelser.
Samtidig får vi muligheden for Clean
Development-principperne og Joint Implementation, og skal der på et senere tidspunkt laves en aftale med Rusland om opkøb af CO2-kvoter i Rusland, er det ikke noget, der indgås mellem Danmark og Rusland; så er det noget, der indgås på EU-plan mellem EU og Rusland. Her vil vi kunne - med den linje, der er lagt i den hjemlige allokeringsplan - nå de mål, som jeg på Venstres vegne her i dag har vedkendt mig at vi skal nå i perioden fra 2008-2012.
Vi må også fra begyndelsen af perioden, altså i 2008, påregne, at der vil blive færre kvoter til industrien, og at industrien til den tid vil skulle udlede mindre.
Men vi introducerer princippet med det her forslag, og vi bevæger os på den rigtige vej, samtidig med at vi fastholder muligheden for en relativt høj økonomisk vækst og dermed flere arbejdspladser.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2004-04-22:
Jeg forstår, at hr. Kim Andersen er enig i, at klimamålsætningen på minus 21 pct. for 2008-2012 skal fastholdes.
Så vil jeg gerne have hr. Kim Andersen til at svare
på: Hvilket faktisk udslip skal Danmark ned på i den her periode?
Det er punkt 1. Punkt 2: Hvordan vil hr. Kim Andersen forklare, at det, der er lagt op til i perioden 2005-2007, flugter med dette, når der reelt med det her lovforslag, som det ligger i udkast, bliver givet tilladelse til at øge udslippet med over 2 mio. t om året?
Kim Andersen (V), 2004-04-22:
Det er altså de principper, som EU's kvotedirektiv giver mulighed for.
Det er de principper, der er fulgt i det forslag, vi her har til behandling.
Det synes vi er yderst fornuftigt. Vi kan jo ikke bringe verden til standsning, og det skal vi søreme heller ikke.
Samfundet udvikler sig.
Vi har en høj økonomisk vækst.
Der skal være plads til, at virksomhederne kan udvikle sig og skabe arbejdspladser.
Det tjener os alle sammen i det lange løb.
Vi bruger altså samme principper som også f.eks. England, som fremsætter en kvote på baggrund af en prognose, der indregner virkningen af indregnede politikker.
Forskellen er måske her, at Danmarks prognose for den økonomiske vækst er anderledes end i England: Vores er stigende, den engelske er faldende.
Men vi holder os samlet inden for direktivets rammer, og det tjener danske interesser.
Erik Mortensen (S), 2004-04-22:
Så bliver jeg nødt til at spørge, om ikke hr. Kim Andersen er enig i, at det udgangspunkt, man skaber her for reduktionen, er et lidt kunstigt begreb, for den aktuelle udledning i dag
forhøjer man jo med de forventede aktivitetsstigninger, der må være i samfundet, og når man så kommer op til det, begynder man at reducere derfra, sådan at det udgangspunkt, vi faktisk præsenterer her i planen, er sådan, at når man har reduceret, ender man rent faktisk med en højere udledning end den, vi kender i dag.
Det må da virke mystisk på folk ude i det åbne land, at de kan sige: Jamen det er en reduktion på så mange procent, og så ender vi alligevel aktuelt med en højere udledning, end vi har i dag.
Det må da være mystisk.
Bendt Bendtsen (KF), 2004-04-22:
Jeg vil gerne sige tak til ordførerne for den positive behandling, lovforslaget har fået.
Det er et omfattende lovforslag, som også hr. Frode Sørensen var inde på.
Vi kalder det jo i daglig tale børspolitiet.
Det har været vejet meget frem og tilbage, om nu snittet ligger, som det skal.
Det kan der jo altid være en diskussion om.
Men jeg vil gerne sige, at når man taler om forbrugernes repræsentation i Fondsrådet, så øger vi jo faktisk forbrugernes repræsentation med 1, så de nu har 2.
Men endnu en gang tak for den tilgang, som man har til den her lovgivning.
Jeg synes, det er vigtigt for harmoniseringen af det indre marked på den finansielle sektors område, at vi får dette gennemført.
Jann Sjursen (KD), 2004-04-22:
Kristendemokraterne kan støtte det fremsatte lovforslag.
Det andet, vi synes er godt ved forslaget, er, at man får skabt en ensartethed i rådsstrukturen inden for tilsynet med den finansielle sektor.
Det er i sig selv for os at se med til at styrke tilsynet, at man får gjort rådsstrukturen mere ensartet, og dermed kan man sige, at det også medvirker til det overordnede formål, som vi ser med lovforslaget, nemlig at styrke regnskabskontrollen i det hele taget.
På den baggrund er vi positive over for lovforslaget og kan støtte det, men vil selvfølgelig gerne under udvalgsarbejdet se nærmere på de spørgsmål, som det kan give anledning til at rejse, og som også er blevet rejst i nogle af høringssvarene.
Erik Mortensen (S), 2004-04-22:
Jeg kunne godt tænke mig at spørge hr. Kim Andersen i forbindelse med fremsættelsen af den såkaldte allokerinsgplan - det er jo et must, at vi skal aflevere en allokeringsplan, en fordelingsplan til EU til godkendelse - hvorledes hr. Kim Andersen kan se, at den præcis peger frem
imod den egentlige periode 2008-2012, for det er sådan set grundlaget for, at allokeringsplanen skal give et retvisende billede af, hvordan vi når frem til reduktionsmålene i den sene periode.
Med de tal, som regeringen opgiver i allokeringsplanen, forekommer det mig at være temmelig letsindigt at påstå, at man hermed har angivet og anvist modellen for det fremtidige arbejde.
Bodil Kornbek (KD), 2004-04-22:
Vi taler ikke om decideret planlægning nu og siger, at nu skal man være låst fast, men vi spørger, om man i hvert fald har lagt nogle sigtelinjer klar til, hvilke sektorer og hvilke områder der også skal drages ind i det her.
Så hr. Kim Andersen er enig i, at vi selvfølgelig også skal se på både trafik, landbrug og husholdning osv.
Kim Andersen (V), 2004-04-22:
Den konklusion, som fru Bodil Kornbek her til slut drager af sit spørgsmål, står for fru Bodil Kornbeks egen regning.
Det kunne ikke udledes af det svar, jeg gav før.
Jeg tror, der skal iagttages en række instrumenter, hvilket jeg har sagt til både fru Anne Grete Holmsgaard og til fru Bodil Kornbek, men jeg tror, det er nødvendigt, at vi, inden vi lægger os fast på, hvilken karakter og rækkevidde disse instrumenter skal have, da indhøster alle de erfaringer, det er muligt at indhøste på baggrund af det lovforslag, vi her har til behandling, altså CO2-kvotelovens virkning i perioden 2005-2007.