runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henriette Kjær (KF), 2005-11-03:
Det mener jeg faktisk lige præcis i det her tilfælde at det er.
Der er mange områder, hvor vi er foregangsland, og det synes jeg også vi skal være, men man kan sige, at trængslen i Danmark jo slet, slet ikke er på niveau med, hvad den er i London, i Paris og andre storbyer, også i USA.
Derfor mener jeg faktisk, at vi her bør få nogle erfaringer netop fra de steder, og at de må udvikle en teknologi, der måske til sidst bliver så billig, at det er noget, der kan lade sig gøre.
Jeg bliver ved med at være imod det her, for det, der er hovedårsagen til, at jeg er imod SF’s forslag, er, at man giver enkelte kommuner hjemmel til at skulle udføre det her lokalt.
Det kan jeg på ingen måde acceptere.
Det er en forskelsbehandling af landets borgere.
Poul Henrik Hedeboe (SF), 2005-11-03:
Jeg tror faktisk ikke, at der stod noget om en letbane i Århus i forslaget, men o.k. Ordføreren snakker om, at teknikken til det her slet ikke er udviklet, og at vi derfor ikke kan starte.
Vi har nogle centre i Danmark i et par store byer, bl.a. Århus med letbanen og København med en måske-metro, hvor flertallet higer efter at få lov at afprøve nogle ting.
Hvis der skal ske noget i det her, skal der vel komme nogle eksperimenter.
Eller kan vi sætte os ned og vente på, at der dumper et forkromet system ned i hatten på os og så fortsætte derfra?
Er det det, der er meningen?
Henriette Kjær (KF), 2005-11-03:
Der er ikke så meget at svare til det.
Nu ved jeg ikke lige, om vi skal indgå i en alliance.
Jeg har til lokale medier i Århus tidligere gjort min holdning klar, og det er også en konservativ sag i Århus Byråd og noget, som De Konservative kæmper for der.
Martin Lidegaard (RV), 2005-11-03:
Det er gode nyheder, og det synes jeg da vi i fællesskab skal forsøge at rejse for vores respektive folketingsgrupper og ministre.
Det giver vi hånd på her, og det synes jeg vi skal gå i gang med med det samme.
Henriette Kjær (KF), 2005-11-03:
Det lyder da godt, for jeg vil gøre alt, hvad jeg overhovedet kan, for at arbejde på, at der kommer en statslig medfinansiering.
Det kan jo give visse problemer – det ved vi – hver gang vi gerne vil støtte gode projekter rundtomkring.
Man skal have sin gruppe med sig, man skal have overbevist en minister, og man skal være villig til at finde pengene.
Martin Lidegaard (RV), 2005-11-03:
Jeg er lidt ked af, at fru Henriette Kjær er så bastant afvisende, for sidste gang kan jeg huske at fru Henriette Kjær var meget blid i sin afvisning.
Det var sådan, at man skulle lytte rigtig godt efter for helt at høre den.
Denne gang synes jeg tonen er blevet lidt grovere, og det er jeg egentlig ked af, for jeg syntes, jeg havde sådan en halv forbundsfælle der.
Men jeg vil ikke bore i det, for det er ikke rart at bore i noget, som ikke er så rart at have med at gøre.
Til gengæld sagde fru Henriette Kjær noget andet, som gjorde mig rigtig glad, nemlig at hun støtter etableringen af en letbane i Århus.
Det er simpelt hen gået hen over hovedet på mig, at Det Konservative Folkeparti støtter det, for som det sikkert er fru Kjær bekendt, kræver det jo altså en mindre statslig medfinansiering ligesom metroen i København.
Det er lige præcis en af de radikale mærkesager at prøve at finde de penge – her snakker vi slet ikke milliarder, her snakker vi nogle hundrede millioner – der kan gøre, at vi får etableret den letbane i Århus.
Jeg tror, det vil være vigtigt for borgerne i Århus at vide, at vi i hvert fald er to partier her i Folketinget, der står sammen om at prøve at skaffe pengene til Århus’ letbane.
Henriette Kjær (KF), 2005-11-03:
Jeg vil starte med at sige, at vi ikke kan støtte forslaget, og det tror jeg heller ikke kommer som nogen overraskelse.
Det er jo ikke lang tid siden, vi behandlede et forslag næsten magen til.
Årsagen til, at vi ikke kan støtte forslaget, er hovedsagelig, at det er en ekstra skat til de folk, der bor i byer med meget trafik.
Det mener vi er fuldstændig uacceptabelt.
De elementer, der er i forslaget, der går på, at de penge, der eventuelt skulle komme ind, skal øremærkes, hvor vi herinde skal bestemme, hvad de så i givet fald skal bruges til, synes jeg heller ikke er nogen god idé.
Men det korte af det lange er, at jeg mener, der er mange andre muligheder for at komme trængslen til livs, for selvfølgelig er det et problem med køer på vejene.
Det er forurenende, det er dyrt for samfundet, at vi holder i kø, når vi skal frem i trafikken.
Men jeg mener, at man kunne starte med at etablere flere parkeringspladser tættere på de trafikknudepunkter, vi har, hvor der er kollektiv transport, hvor man kunne parkere gratis.
Jeg mener også, at flere parkeringspladser inde i København vil løse en stor del af problemerne, for vi har mange, der cirkler rundt i Københavns gader for at finde en parkeringsplads.
Så mener jeg også, at bedre kollektiv transport vil kunne løse de her trængselsproblemer, og jeg er glad for den debat, der viser, at vi nu får en Metrocityring.
Århus Byråd har også vedtaget at etablere en letbane, og det er virkelig noget af det, der vil tage trykket på vejene.
Desuden arbejder vi hele tiden på at sikre bedre veje og bedre skinner, sådan at det bliver et reelt alternativ at bruge togene, men også sådan at man kan komme nemmere og mere ubesværet frem på vejene.
Så må jeg også sige, at jeg har det på samme måde som hr. Klaus Hækkerup med hensyn til teknikken, for den er jo slet, slet ikke på plads.
Det bliver en ufattelig dyr investering, hvis vi indfører trafikbetalingssystemer nu.
Med hensyn til at få et GPS-baseret system: Det er endnu slet ikke udviklet til, at man vil kunne bruge det og kunne betale sig fra det, uden at det dybest set vil være en underskudsforretning.
Det ville blive meget, meget dyrt for bilisterne, hvis udgiften skulle lægges over på dem, og meget, meget dyrt for den kommune, der i givet fald skulle bruge det.
Der kan man bruge en teknik a la brobizzen, og det mener jeg simpelt hen vil skabe mere kaos, end det vil lette noget som helst.
Men det korte af det lange er, at vi er imod.
Walter Christophersen (DF), 2005-11-03:
Jeg skal blot gentage, hvad jeg sagde i min ordførertale: Dansk Folkepartis stillingtagen til roadpricing, bompenge eller lignende foranstaltninger er ganske klart et rungende nej.
Rune Lund (EL), 2005-11-03:
Vi har nogle erfaringer med trafikbetalingssystemer i Oslo og London.
De er en dundrende succes, og vi kan se, at alle bliver glade.
Bilisterne er glade, de skal godt nok betale lidt, men til gengæld er der mere plads på vejene, de skal ikke vente så lang tid i køer, de kan nemmere finde parkeringspladser.
Vi kan se det i London, hvor der også er stor tilfredshed, bl.a. fordi der dér også er blevet mere plads på vejene.
Der er selvfølgelig forskel på byer – London er ikke København, Oslo er ikke København – men hvorfor er modvilligheden så stor hos Dansk Folkeparti med hensyn til at se på de meget positive erfaringer, der er med trafikbetalingssystemer i f.eks. Oslo og London?
Walter Christophersen (DF), 2005-11-03:
Jeg kan svare meget, meget kort på det spørgsmål.
Dansk Folkeparti vil under ingen omstændighed bruge pisk.
Rune Lund (EL), 2005-11-03:
Jeg synes, at ordføreren fra Dansk Folkeparti har en noget rosenrød fremstilling af alle de fantastiske ting, som Dansk Folkeparti har gjort for den kollektive trafik.
Jeg husker da f.eks., at Dansk Folkeparti var med til at fjerne tilskuddet til taksterne i den offentlige trafik, som har betydet, at billetpriserne er steget gevaldigt i de seneste par år.
Men lad nu det ligge.
Hvornår begynder Dansk Folkeparti at tænke på, at man ikke altid bare kan komme med gulerødder, men også en gang imellem må komme med lidt pisk, sådan at man kan motivere folk ad den vej?
Skal alting bare være gulerod?
Skal alting bare være gulerod, eller kunne man ikke en gang imellem overveje, om man ikke f.eks. kunne bruge afgiftsinstrumentet?
Vi har jo set, at folk bliver glade for det.
Ikke fordi man altid bliver glad for at få pisk, men vi har faktisk set, hvis vi igen bruger London som eksempel, at folk godt nok betaler lidt, og det er så pisken, men det, som de får, og det kunne man så kalde en gulerod, er jo faktisk, at der bliver mere plads på vejene.
Hvornår får vi en mere åben holdning fra Dansk Folkepartis side til de her spørgsmål?
Walter Christophersen (DF), 2005-11-03:
Dansk Folkeparti er med i en meget visionær trafikaftale af 5. november 2003.
Det er det spor, Dansk Folkeparti agter at følge for at få løst det her problem, og det kan alene gøres med massive investeringer i den trafikale infrastruktur.
Og igen: Den kollektive trafik vil altid skulle opfylde den konkurrencemæssige del.
Det vil sige, at den skal være konkurrencedygtig med hensyn til prisen.
Er den ikke det, vil privatbilismen til enhver tid stige.
Poul Henrik Hedeboe (SF), 2005-11-03:
Men hvor er så ordførerens bud på, hvor vi skal starte?
Når der er rigtig mange biler inde i byen, kører den kollektive trafik dårligt; busserne kører langsomt, de kører i gå- og cykeltempo.
Hvis nogle af bilerne kommer væk, begynder busserne at køre hurtigere.
Skal vi nødvendigvis have en udbygget metro, før vi kan begynde at lukke lidt af for bilerne?
For det kunne man nemlig gøre.
Hvis man lukkede af, kunne man få den eksisterende kollektive trafik til at fungere betydelig bedre.
Var det ikke også et sted at begynde, en overvejelse at gøre sig?
Rune Lund (EL), 2005-11-03:
Nu er det i en by som f.eks. København det store flertal, som ikke har en bil.
Ud over de gener, der er for bilisterne i øjeblikket, ved at man ikke indfører et sådant system her, som kunne betyde, at der ville blive bedre plads på vejene, så er der altså også en masse mennesker, som benytter den offentlige trafik.
Der er en masse mennesker, der som jeg selv cykler hver dag, og som går rundt på to ben, og jeg skal love for, at vi i høj grad er chikaneret af alle de biler, som f.eks. kører rundt i Københavns gader i myldretiden.
Det er en helt forkert fremstilling, som ordføreren for Det Konservative Folkeparti kommer med.
Jeg synes, vi hører den ene syge undskyldning efter den anden om, at det er chikane, og at det er det ene og det andet.
Det, det i virkeligheden handler om – også for Det Konservative Folkeparti – er, at man er en bremse for de nødvendige miljø- og trafiktiltag, som kunne skabe en forbedring ikke alene for cyklisterne, men også for bilisterne selv.
Henriette Kjær (KF), 2005-11-03:
Det mener jeg ikke.
Vi er fuldstændig uenige.
Hr. Rune Lund lyder, som om det kun må være tilladt at køre i bus, cykle og gå i København, og at privatbilisme dybest set er noget, som man ønsker langt, langt væk og langt uden for København.
Det kan jeg ikke acceptere.
Jeg mener også, at børnefamilier i København skal have lov til og mulighed for at have en bil og have råd til at køre i den.
For det, hr. Rune Lund gør her, er at vende den tunge ende nedad, sådan at det kun er de velbeslåede ungkarle, der er ansat i børsmæglerfirmaer, der kan køre i bil inde i København, mens børnefamilierne, der skal ud at købe en brugt Skoda, ikke vil have råd til at gøre det, og det er jeg altså lodret imod.
Lone Møller (S), 2005-11-03:
Man har jo ligesom blæst det op til, at det her er meget uretfærdigt, og at rigtig mange arbejdsgivere bliver uretfærdigt dømt.
Men hvis vi kigger på høringssvarene, fremgår det bl.a. af høringssvaret fra LO, at man dér kun har kendskab til to sager, hvor det ved sagsbehandlingen faktisk er blevet dokumenteret, at det ikke var arbejdsgiveren, som var ansvarlig, men at reglerne var blevet overtrådt.
Er det virkelig Venstres opfattelse, at man på grund af to sager skal ændre på hele retssikkerhedsbegrebet i arbejderbeskyttelsesloven?
Marion Pedersen (V), 2005-11-03:
Der sker også dødsfald hvert år på grund af arbejdsulykker.
Det er dybt beklageligt, og der findes mange arbejdsgivere, som ikke opfylder de krav, de skal.
Jeg tror bare, at de arbejdsgivere, som ikke har til hensigt at opfylde disse krav, alligevel vil tænke sig om en ekstra gang, hvis vi laver loven om på den her måde.
For som det er nu, er det jo ligegyldigt, om de opfylder dem eller ej, for de får bøden under alle omstændigheder, men hvis vi laver det om til, at de rent faktisk kan slippe for at få bøden, hvis de opfylder disse betingelser, så tror jeg altså, det kan få en del af dem til alligevel at tænke sig om en ekstra gang og sørge for at få de ting i orden.
Lone Møller (S), 2005-11-03:
Nu har jeg jo ikke grund til at tro andet, end at fru Marion Pedersen er en meget omsorgsfuld arbejdsgiver, der sørger for sine ansatte og sørger for, at alle sikkerhedsforholdene er i orden.
Men der er jo andre virksomheder i dette land, og selv om fru Marion Pedersen siger, at loven er fra det forrige århundrede, så er vi jo desværre stadig væk i den situation, at vi har mange arbejdsulykker om året i dette land, og hvis vi ser bare på det sidste år, så er der jo en koloenorm stigning.
Hvis vi så kigger på andre virksomheder, er det jo sådan, at arbejdsgiverne ifølge lovforslaget skal dokumentere, at de har opfyldt alle forpligtelser.
Hvis vi ser opgørelserne fra Arbejdstilsynet, viser det sig, at 60 pct. af virksomhederne i byggeriet er niveau 3-virksomheder, dvs. virksomheder, som enten ikke kan eller ikke vil løfte arbejdsmiljøet.
Marion Pedersen (V), 2005-11-03:
Jeg kan jo ikke vide, om det sidste er tilfældet.
Jeg må stole på, at når jeg spørger flere forskellige steder, så får jeg det rigtige svar, når det er det samme svar, jeg får alle vegne.
Men jeg synes da i høj grad, det er en af de ting, vi skal tage op under udvalgsarbejdet.
Vi får jo et udvalgsarbejde om lovforslaget, og der synes jeg da, vi skal tage det op.
Anne Baastrup (SF), 2005-11-03:
Nu kunne det jo være rart for de mennesker, der bliver udsat for en arbejdsskade og har behov for en arbejdsskadeerstatning, at de havde lidt mere end fru Marion Pedersens »jeg tror nok« og »jeg har talt med et par jurister«.
Det, vi i hvert fald kan se, er, at forsikringsselskabernes praksis i forbindelse med at angribe spørgsmålet om, hvor stor erstatningen skal være, og om der overhovedet skal være en erstatning, er skærpet gevaldigt.
Domstolene er i langt højere grad inden for de sidste 10 år gået ind og har analyseret konkret.
Hvis vi så har en situation, hvor Arbejdstilsynet vælger ikke at rejse en sag, man vælger ikke at give den pågældende en bøde, man siger bare, at her er der i hvert fald ikke noget bødeansvar for arbejdsgiveren, hvordan lader det sig så overhovedet gøre at forestille sig, at en sag, der anlægges ved domstolen, rent faktisk kan føre til, at nogen kan få en arbejdsskadeerstatning?
Jeg tror virkelig, at fru Marion Pedersen kun har talt med de jurister, der taler fru Marion Pedersen efter munden.
Marion Pedersen (V), 2005-11-03:
Jeg har også spekuleret over det, bl.a. efter nogle henvendelser, jeg har fået, og nogle diskussioner, jeg har haft på nogle møder, jeg har været til rundtomkring.
Og alt det, jeg får at vide retur fra jurister og lignende, er, at det vil man ikke ændre på, og det må jeg stole på.
Hvis – nu siger jeg hvis, men jeg har svært ved at tro, at det ville forekomme – det forekommer, så vil jeg være den første til her i salen at rejse sagen og sige, at det er et problem.
Anne Baastrup (SF), 2005-11-03:
Nu er det jo sådan, at Arbejdstilsynet ikke rejser tiltale mod en ansat, der er blevet skadet, hvis det er hans egen skyld.
Kan fru Marion Pedersen garantere, at det her så ikke får som konsekvens, at den eventuelle arbejdsskadeerstatning, som vedkommende ville være berettiget til, hvis man ikke laver den her lovændring, ændres?
Hvordan vil fru Marion Pedersen sikre, at det ikke kommer til at ske?
Marion Pedersen (V), 2005-11-03:
Til det sidste, hr. Jørgen Arbo-Bæhr sagde, kan jeg sige, at det altså også gør ondt på arbejdsgiveren, når medarbejderen bliver syg, fordi han ikke bruger værnemidlerne, for dels skal arbejdsgiveren undvære medarbejderen, dels skal arbejdsgiveren betale for en medarbejder, der ikke er der.
Jeg vil stadig væk påstå, at hvis man gør alt, hvad man kan, så føles det altså som en dyb uretfærdighed, at man så alligevel bliver straffet bagefter, dels fordi det kommer til at stå i ens papirer, dels fordi man får en bøde.
Sådan som det er i øjeblikket, kan arbejdsgiverne jo i princippet være ligeglade med, om man følger loven, som den ligger, for under alle omstændigheder får man en bøde.
Walter Christophersen (DF), 2005-11-03:
Jeg vil ikke umiddelbart kunne forholde mig til den løsning, som man har i London.
Som også trafikforskere har nævnt, og som jeg har sagt i min ordførertale, er det da klart, at det kan have nogen virkning på graden af trafikering i København, men det er ikke den vej, Dansk Folkeparti vil gå.
Dansk Folkeparti vil løse det her infrastrukturelt med massive investeringer i infrastruktur.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-11-03:
Det er bl.a., at de ansatte på det pågældende autoværksted ikke kommer til skade på deres arbejde.
Og det er arbejdsgiverens forpligtelse, det er fru Marion Pedersens forpligtelse.
Og hvis de mennesker ikke gør, som arbejdsgiveren siger, så er det også en forpligtelse for at undgå arbejdsulykker, undgå arbejdsskader på det danske arbejdsmarked, at sige: De, der ikke vil overholde lovgivningen på det her område, kan ikke være på min arbejdsplads.
Det er arbejdsgiverens ret, det er arbejdsgiverens pligt, for vi vil have færre arbejdsulykker.
Det er svaret.
Det er ikke bare et spørgsmål om, hvem der skal betale bøden, for det gør det ikke mindre ondt at komme til skade af, og det koster det ikke samfundet færre penge af.
Faktisk er fru Marion Pedersens eksempel fra sit eget autoværksted en meget god illustration af problemerne i det her forslag, for hvad er det, der er konklusionen på fru Marion Pedersens oplevelser?
Det er, at hvis bare jeg får fjernet mit arbejdsgiveransvar, så har vi ikke noget problem, for så er det dem, der overtræder loven, der får bøden.
Men nu er det sådan, at arbejdsmiljølovgivningen ikke handler om, hvem der får bøder.
Arbejdsmiljølovgivningen handler om at skabe et sundt og sikkert arbejdsmiljø for de ansatte.
En ændring af den her lov vil jo ikke betyde, at de ansatte så ville begynde at bære hjelm eller begynde at gå med det sikkerhedsfodtøj, som de skal.
Det vil bare betyde, at det er dem, der bliver dømt.
Og det er også stadig væk dem, der kommer til skade.
Den rigtige måde som arbejdsgiver at gribe det an på, og den kan jeg godt anbefale fru Marion Pedersen, er rent faktisk at bruge sin ledelsesret, nemlig at advare de folk om, at de bliver fyret, hvis de ikke overholder lovgivningen.
Marion Pedersen (V), 2005-11-03:
Dette lovforslag handler om begrænsning af arbejdsgiverens strafansvar for visse lovovertrædelser, der begås af de ansatte.
Venstre kan fuldt og helt gå ind for ændringen af loven.
I 1954 var jeg 5 år, og jeg husker ikke, hvornår jeg som barn første gang følte mig uretfærdigt behandlet, men det kan såmænd godt være deromkring.
Når man som jeg – og det tør jeg godt sige i denne lukkede kreds – var lidt af en vildbasse, kunne det naturligvis ikke undgås, at jeg blev skældt ud for de skarnsstreger, jeg lavede, og det er også o.k., sådan er betingelserne.
Men jeg kan til gengæld også stadig væk så mange år efter huske den afmagt og vilde vrede, jeg følte, når jeg så fik skyld for noget, jeg ikke havde gjort.
Nøjagtig samme følelse ved jeg jeg ville have, hvis jeg som arbejdsgiver blev dømt og fik en bøde for en ulovlighed, som en af mine ansatte havde lavet, som jeg ingen andel havde i, men som jeg måske oven i købet tværtimod havde forsøgt at forhindre.
Lad mig give jer et konkret eksempel: Jeg har ikke tal på de mange gange, jeg har sagt til de ansatte i det autofirma, jeg har sammen med min mand, at de skal bruge høreværn og beskyttelsesbriller, og lige lidt har det hjulpet.
Hvis Arbejdstilsynet tilfældigvis var kommet forbi, et minut efter at jeg havde bedt en medarbejder om at bruge de hjælpemidler, han havde fået udleveret, og medarbejderen ikke havde efterkommet mit påbud, så var det alligevel mig, der ville få bøden.
Jeg har svært ved at forstå, at nogen kan synes, at det er en rimelig retstilstand.
Og det er lige nøjagtig derfor, denne ændring af loven vil være positiv.
Danmark er et demokratisk land, og vores straffelove bygger på, at man er uskyldig, til det modsatte er bevist.
Ved denne lov har det desværre hidtil været sådan, at man er skyldig, eller rettere man bliver dømt skyldig, uanset om man bevisligt er uskyldig.
For man tager faktisk slet ikke hensyn til skyldsspørgsmålet, arbejdsgiveren bliver altid dømt.
Ser man på andre lande, er der ingen, heller ikke vore nærmeste naboer, der har regler, der ligner vores.
Ændringen af loven medfører ikke, som nogle har postuleret, at arbejdsgiveren så bare kan og vil sløse med arbejdsmiljøet.
For der ændres nemlig ikke på arbejdsgiverens pligter i forhold til den nuværende lov.
Det er stadig væk arbejdsgiveren, der skal sørge for indkøb af og instruktion i brugen af værnemidler samt føre effektiv kontrol med det.
Og arbejdsgiveren skal også kunne bevise, at han har opfyldt sine forpligtelser, for at slippe for straf.
Det, regeringen altså ønsker med denne lovændring, er, at arbejdsgivere, der har gjort alt for at få et sikkert arbejdsmiljø, ikke skal straffes, hvis det udelukkende er de ansatte, der overtræder reglerne, og at ansatte, der groft eller forsætligt overtræder reglerne, risikerer højere bøder.
Venstre kan uforbeholdent støtte lovforslaget.
Martin Lidegaard (RV), 2005-11-03:
I øvrigt støtter jeg også gerne en udbygning af letbanen i Københavns Amt.
Jeg er opmærksom på det, men der er altså en reel problemstilling, som man bliver nødt til at arbejde lidt med.
Vi mener, at det må være den pågældende kommunes egen beslutning, hvordan det skal anvises, men staten skal sætte nogle rammer for, hvordan man definerer en brugerafgift, og hvor, om jeg så må sige, grænsen går for, hvad man kan bruge midlerne til.
Jeg hører ikke, at uenigheden er særlig stor, jeg vil bare understrege det aspekt af forslaget.
Poul Henrik Hedeboe (SF), 2005-11-03:
Det der med Århus fylder jo noget.
Vi kunne også snakke om en letbane på Ring 3, det går vi f.eks. ind for, og det kunne også være, vi lige kunne skabe en enighed om det.
Men det var nu ikke det, jeg havde som bemærkning.
Den drejer sig om den brugerafgift, som hr. Martin Lidegaard kalder det.
Altså, tanken i forslaget er præcis, at den skal bruges til kollektiv trafik.
Vi har endda også taget cykler med i forslaget, men det er jo også en form for aflastning af situationen.
Så det er faktisk tanken.
Marion Pedersen (V), 2005-11-03:
Jeg må tilstå, at vi er dybt uenige på det her punkt, for kravet om et sundt og sikkert arbejdsmiljø mener jeg også at jeg som arbejdsgiver gør, hvad jeg kan, for at opfylde.
Jeg sørger for, at de værnemidler, der skal bruges, er der, jeg sørger for, at medarbejderne ud over den instruktion, de har fået i forbindelse med deres uddannelse, også af mig får at vide, at de altså skal bruge dem.
Jeg er efter dem, jeg siger det til dem, hver eneste gang jeg går forbi og bemærker, at de ikke bruger dem.
Så på den måde mener jeg, at jeg opfylder min ledelsesret, jeg gør faktisk alt, hvad jeg kan, undtagen med vold at sætte høreværnet og brillerne på dem.
Det er ikke børn, vi taler om her, det er voksne mennesker på arbejdsmarkedet, der får løn for at være der, og som også må have en erkendelse af, at det er deres eget helbred, det går ud over, hvis ikke de bruger værnemidlerne.
Jamen jeg tror, at når der kun er to sager, så er det, fordi langt de fleste arbejdsgivere simpelt hen opgiver på forhånd.
De ser jo, hvad der sker med andre arbejdsgivere.
Jeg tror simpelt hen, de opgiver på forhånd.
Jeg tror også, jeg bare ville betale bøden og så bande hjemme i mit eget lønkammer og så ellers glemme det lynhurtigt for ikke at gå og blive dårlig af det.
Jeg tror simpelt hen, at de sager ikke bliver ført, fordi arbejdsgiveren ikke orker det.
Poul Henrik Hedeboe (SF), 2005-11-03:
Er ordføreren opmærksom på, at man i Londonmodellen faktisk har opnået nogle positive gevinster?
Bilisterne har selvfølgelig betalt noget, men erhvervsbilisterne, som kører derinde, har oplevet, at fremkommeligheden er blevet så meget større, at det har været en økonomisk fordel for dem at køre derinde.