runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-01-20:
Jeg må sige til hr. Svend Heiselberg, at det, der bliver beskrevet nu, er der jo netop taget højde for.
Vi har jo netop sikret, at når vi har enkeltstående begivenheder i en idrætsforening, som afholder idrætsdage eller andre arrangementer, som er enkeltstående begivenheder, så gælder disse krav ikke. Vi ønsker netop ikke at fjerne muligheden for, at man kan have de arrangementer, som man har tradition for.
Det, vi i realiteten taler om, vil jeg sige
til hr. Svend Heiselberg - det er så også svar til de andre, der har spurgt - er, at der er nogle enkelte frivillige organisationer, idrætsorganisationer, som har besluttet sig for at deltage i et kommercielt marked, som har et cafeteria med borde, med faste prisskilte, med et stort udbud af varer, med faste åbningstider og alt muligt andet; de deltager på lige fod med grillbaren, der ligger nede omkring hjørnet.
Og så er det, jeg siger: Skal de så ikke behandles ens, grillbaren dernede om hjørnet eller den idrætsorganisation, som har besluttet sig for her at have en kommerciel forretning?
Det synes jeg de skal.
Så synes jeg, hr. Svend Heiselberg skal lægge mærke til, hvad jeg sagde indledningsvis, at hvis det er sådan, at de fødevarer, man vælger at tilvirke, er af en art, så det er til at håndtere, så skal man fortsat have lov til det.
Jeg vil gerne understrege, at det her jo ikke er noget, der er opfundet i nogle regeringskontorer.
Det her er faktisk en udløber af en ganske fornuftig debat, der har været i det danske samfund, som har taget den indgangsvinkel, at vi ikke vil acceptere, at så mange mennesker hvert år bliver syge af mad, og derfor har vi lavet nogle regler. Derfor vil jeg også gerne sige: Er der noget, regeringen støtter, så er det det frivillige idrætsarbejde.
Det synes vi er ganske udmærket og glimrende, og derfor har vi netop friholdt enkeltstående arrangementer.
Vi har netop sagt, at hvis der er e? idrætsforening, som ikke vil ud og være, hvad skal vi sige, kommerciel konkurrent i forhold til andre, til flere forretninger, som ikke ligger ret langt derfra, så skal den heller ikke belemres med de her ting.
Og så har vi et møde - så vidt jeg ved i dag -
hvor vi netop prøver på at snakke med de her organisationer om, hvordan vi kan tilrettelægge dette også på en måde, så det er til at håndtere for alle parter.
Regeringen er bestemt lige så meget optaget af det frivillige arbejde, at det har gode vilkår, men vi er også optaget af, at almindelige mennesker ikke bliver syge af at gå ind og spise et måltid mad.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Brian Mikkelsen (KF), 1999-01-20:
»Hvilke økonomiske og aktivitetsmæssige konsekvenser tror ministeren, at det får for idrætsforeningerne rundt om i Danmark, hvis Veterinær- og Fødevaredirektoratets afgørelse om hygiejneuddannelse for medarbejdere i kiosker gennemføres?«
Jacob Buksti (S), 1999-01-20:
Jeg synes stadig væk, at fantasien i retning af at finde problemer og konflikter er stor.
Jeg må virkelig anerkende hr. Villy Søvndals forsøg.
Jeg kan forstå, at hvis det er sådan, at man stiller en fælles forespørgsel, betyder det, at man også er enige.
Det kan jeg så forstå, at det må SF også have været den 8. december, da SF var med i en fælles forespørgsel med de partier, der nu er her, om ØMU'en.
Det er jeg selvfølgelig godt klar over, SF ikke er.
Derfor synes jeg, det er lidt for langt ude, hr. Villy Søvndal. Jeg må fastholde, at jeg er enig med udenrigsministeren.
Jeg kan stadig væk ikke forstå, hvor det er, hr. Villy Søvndal kan se den uenighed.
Derfor vil jeg gerne citere, hvad det var, jeg sagde, bare for at vi kan være sikre på, at vi nu har forstået det.
Jeg sagde: »Men jeg vil dog ikke undlade at gøre opmærksom på, at det ikke nytter særlig meget at opbygge selvstændig operationel kapacitet, hvis man ikke er enig om, hvad den skal bruges til.«
Det er vel ikke udtryk for nogen enighed, at man konstaterer, der skal være en operationel kapacitet, og at vi derefter gør opmærksom på, at man også skal være enige om, hvad den skal bruges til.
Det har jeg i hvert fald svært ved at se.
Til hr. Keld Albrechtsen
Socialdemokratiet står fast på det danske forbehold, men derfor må vi da have lov til at diskutere den europæiske udvikling, der foregår.
Det er dét, det handler om, og alt det andet er...
, og så skal jeg af hensyn til forretningsordenen lade være med at sige mere.
Og så bare til fru Pernille Frahm: Jamen, når jeg citerede forespørgslens formulering, var det for at gøre opmærksom på, at det, det handler om, er EU's sikkerheds- og forsvarspolitik.
Vi har store tanker og forhåbninger om, at både FN og OSCE kan spille en klar og fremtrædende rolle.
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-01-20:
Jeg må endnu en gang citere for hr. Brian Mikkelsen: De, der i givet fald bliver ramt, er dem, der er i en direkte konkurrence med andre private, der udbyder det samme.
Det synes jeg er vigtigt at man skriver sig bag øret. Jeg kan også oplyse, at det er gratis at deltage i AMU-kurser i almen levnedsmiddelhygiejne, hvis man hører under målgruppen for arbejdsmarkedsuddannelser, og det er uden betydning, om man er lønnet, eller man arbejder frivilligt.
Målgruppen for arbejdsmarkedsuddannelsen er bl.a. ufaglærte, faglærte og selvstændige, der har en uddannelse, der svarer til AMU-målgruppen i øvrigt.
Idrættens organisationer kan altså etablere deres egen uddannelse i fødevarehygiejne som et målrettet tilbud til medlemmerne.
Veterinær- og Fødevaredirektoratet har inviteret Danmarks Idræts-Forbund, Dansk Firmaidrætsforening og Danske Gymnastik- & Idrætsforeninger til et møde her den 20. januar, hvor disse muligheder så vil blive nærmere drøftet.
Hvad angår planlægningen i idrætsforeningerne kan jeg oplyse, at nyansatte har 3 måneder til at blive tilmeldt en uddannelse i fødevarehygiejne.
Jeg synes, at her gives idrætsforeningerne en passende mulighed for at tilrettelægge kursusdeltagelsen.
Selvfølgelig vil det også kræve nogen tid, at den enkelte medarbejdere deltager i et kursus i fødevarehygiejne, men den indsats er vel ikke så meget større end den, der ellers kræves for at deltage i så mange andre kurser, som også idrættens organisationer tilbyder sine medlemmer.
Det er derfor min vurdering, at når det gælder de økonomiske, men også de aktivitetsmæssige konsekvenser af kravet om uddannelse i fødevarehygiejne, ja, så vil de rent faktisk være begrænsede.
Brian Mikkelsen (KF), 1999-01-20:
Jeg vil godt spørge ministeren, om ministeren tror, at en frivillig, der normalt lægger 3 timer hver 14. dag i Nørre Snede Idrætsforening, vil være villig til og har mulighed for at bruge 3 dage på et AMU-kursus for at få lov til at stå og servere pølser 3 timer hver 14. dag?
Det var første spørgsmål.
Andet spørgsmål: Ministeren bliver ved med at tale om, at det er foreninger, det er udsalgssteder, der så at sige ligger i direkte konkurrence med private firmaer.
Jeg kunne godt tænke mig at få at vide: Den idrætsforening, der f.eks. sælger pølser og burgere 3 dage om ugen i forbindelse med, at der er fodboldkamp på stadion, hvordan vil ministeren kategorisere den? Er det ikke sådan, at det er den, der bliver ramt af det her?
Det er altså ikke bare den grillbar, der ligger inde i hallen, men det er alle de udsalgssteder, som idrætsforeningerne har, og det er kun ved enkeltstående arrangementer, det vil sige en gang imellem, og det kan så være en gang i kvartalet eller hvert år, at de bliver undtaget.
De idrætsforeninger, der bare har åbent 3 dage om ugen, f.eks. i forbindelse med træning om aftenen, vil blive ramt af det her; det er de frivillige, det er dem, som man virkelig kommer til at ramme meget hårdt.
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-01-20:
Hr. Brian Mikkelsen bliver ved med at sige, at det handler om to røde pølser.
Jamen hvis det er sådan, at man har en organisation, en frivillig organisation, som har besluttet sig for et begrænset udbud, så har vi netop signaleret, at så vil vi godt være med til at kigge på, i hvilket omfang der skal være uddannelse, eller om der i det hele taget skal være det.
Vi taler om dem, som har besluttet sig for i realiteten at have en større, organiseret virksomhed, hvor udbudet er stort, og hvor det, man også har valgt at sælge, er mere komplicerede ting, når det gælder problemet med levnedsmiddelbårne sygdomme, tilvirkning af forskellige produkter. Dér må jeg fastholde, at hvis man som organisation ønsker det, jamen så må man også være parat til påtage sig de omkostninger og konsekvenser, der er ved at drive en sådan, kan man sige, kommerciel forretning med det udbud.
Vælger man det andet, jamen så kan man jo også vælge nogle mere lempelige vilkår.
Så om det er én gang om ugen, man er der som frivillig i 2 timer, eller det er 3 gange om ugen, man sælger for disse virksomheder, er risikoen for, at dem, man sælger til, bliver syge,
jo lige stor.
Jeg synes, at når man som bruger vælger at gå ind og betale nogle penge for et måltid mad, må det være sådan, at uanset om man vælger at gøre det i hallens cafeteria, på grillbaren eller i restauranten, skal man have en så stor sikkerhed, som det nu er muligt, for, at nogle helt almindelige, gængse regler omkring hygiejne er iagttaget, sikkerhed for, at der er taget de hensyn, der skal til, for at man ikke bliver syg. Så det her vil ikke betyde, at de frivillige organisationer, som bare en gang imellem sælger en rød pølse, vil blive unødigt generet.
Det her vil betyde, at de, som har større og mere organiserede ting, selvfølgelig må indrette sig under de samme krav, som vi i bred enighed har valgt at tilslutte os, når det gælder grillbaren på hjørnet, restauranten og de andre steder, hvor der bliver solgt mad.
Brian Mikkelsen (KF), 1999-01-20:
Jeg tror, alle i Folketinget er enige om, at der skal stilles meget skrappe krav til folk, der sælger fødevarer.
Det er slet ikke det, det her handler om.
Det handler om, at man ikke skal stille for vanvittige krav til frivillige ledere, som selvfølgelig skal overholde alle de regler og krav, der er.
Sådan opfattede jeg ministerens svar, at der var en tilkendegivelse af, at var det sådan nogle små ting, var der altså ikke de problemer.
Det ville i hvert fald være et fremskridt for mange idrætsforeninger, som nøjes med at sælge de her pølser og brød f.eks.
Den tilkendegivelse vil jeg godt have fra ministeren.
Svend Heiselberg (V), 1999-01-20:
Er det sådan, at ministeren har tanker om, at alle, der bliver gift, skal på kursus, for at de kan lave mad? Og har ministeren tænkt på, at de fleste af dem, der måske bliver syge, når de opererer med røde pølser, måske er nogle, der spiser for mange, og at det måske ikke skyldes, at de får nogle pølser, som ikke er ordentligt kogt.
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-01-20:
Jeg vil medgive hr. Svend Heiselberg, at det er korrekt, at der heldigvis er mange unge piger, der bliver gift.
Det er jo sådan set ganske udmærket.
Jeg har ikke tænkt mig, at de skal på nogen som helst form for kursus.
Deres mænd må tage dem med kærlighed på den måde, som de nu er, også i køkkenet.
Men det er sådan nogle helt interne private forhold, som mand og kone må blive enige om.
Og hvis de et tilstrækkeligt antal gange er blevet syge, kan det være, de tager en diskussion om, hvordan det kan forhindres. Men jeg vil sige til hr. Svend Heiselberg, at der vel også er en lidt markant forskel på, om man går hjem til sin kone og spiser eller man vælger at gå ind et sted, hvor man tror, at nogle helt gængse hygiejneregler, nogle helt gængse krav til, hvordan vi tilvirker vores mad, er opfyldt, hvor man betaler nogle penge for det.
Her tror jeg der er en markant forskel, og der har i hvert fald været bred enighed om indtil nu i Folketinget, at sådan burde det være.
Til hr. Brian Mikkelsen vil jeg sådan set
Brian Mikkelsen (KF), 1999-01-20:
»Er ministeren villig til at undtage frivillig arbejdskraft fra hygiejneuddannelsen, hvis der udpeges en kioskansvarlig, der deltager i et sådant kursus?«
Vi er enige om i Folketinget på tværs af partiskel, at der skal stilles nogle skrappe fødevarekrav til udsalgsstederne, men der er uenighed om, hvorvidt man skal fare så hårdt frem mod foreningerne, som regeringen nu her gør, fordi mange foreninger sandsynligvis vil komme til at ligge næsten døde hen, fordi de ikke kan opretholde aktiviteten på udsalgsstederne, hvis de her krav bliver opretholdt.
En mulig løsning kunne jo være, at man udpegede en hygiejneansvarlig for hver af udsalgsstederne, og så ville den hygiejneansvarlige være ansvarlig for udsalgsstederne.
Så ville mange af idrætsforeningerne og mange af de sociale foreninger have mulighed for stadig væk at have den aktivitet ved siden af, og så ville man ikke rette et unødvendig hårdt angreb på idrætsforeningerne.
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-01-20:
Jeg bliver nødt til endnu en gang over for hr. Brian Mikkelsens automatiske stillen spørgsmål uden hensyntagen til, hvad der er blevet sagt indtil nu, klart at slå fast, at regeringen ikke farer hårdt frem, klart at slå fast, at regeringen også er optaget af, at det her kan komme til at fungere for de frivillige organisationer, men - og det vil jeg gerne lægge meget stærk vægt på - også sådan, at sikkerheden, sundheden er i højsædet for de borgere, som vælger at spise disse steder.
Kravet om uddannelse i levnedsmiddelhygiejne er som sagt begrundet i behov for øget kendskab til hygiejne hos de medarbejdere, der arbejder med fødevarer.
Når der er en sundhedsmæssig risiko forbundet med tilberedningen af fødevarer, skal personalet uddannes i fødevarehygiejne.
Det er for eksempel tilfældet, når vi taler om opbevaring, optøning, varmebehandling af kød, grønsager osv. osv.
Det er i den forbindelse uden betydning for den sundhedsmæssige risiko, om medarbejderen arbejder frivilligt eller lønnet.
Det er således uden betydning for den sundhedsmæssige risiko, om virksomheden drives med eller uden
Den ansvarlige leder af en fødevarevirksomhed som f.eks. et cafeteria eller en grill har pligt til at sørge for, at personalet får de nødvendige anvisninger og eventuelt uddannelse i, hvordan de skal forholde sig med hensyn til fødevarehygiejne; det er væsentligt, at hver enkelt medarbejder i et cafeteria får den nødvendige viden om fødevarehygiejne.
Det kræver i de fleste tilfælde et kursus i levnedsmiddelhygiejne, hvilket er mere end det, som lederen kan tilbyde.
Lederen af cafeteriaet kan i den daglige drift sikre, at reglerne bliver overholdt. Jeg er opmærksom på, at et kursus i tre dage er lovligt meget for de kiosker, der alene sælger pølser og pommes frites.
Veterinær- og Fødevaredirektoratet overvejer derfor i øjeblikket, om man kan justere reglerne om hygiejneuddannelse for de virksomheder, som har et begrænset vareudsalg.
Der arbejdes med en model, der indebærer et kursus af kortere varighed, og som kan gennemføres over et par aftener.
Men der er dog den væsentlige forudsætning for den begrænsede kursusmodel, at tilberedningen af fødevarer fortsat foregår under hygiejnisk forsvarlige forhold.
Hensynet til forbrugernes sikkerhed må altså komme i første række.
Brian Mikkelsen (KF), 1999-01-20:
Det ser jo flot ud, og jeg er sikker på, at man ude i foreningerne vil klappe af det her og sige, at nu er lyset endelig gået op for fødevareministeren i denne sag.
Jeg vil godt stille følgende spørgsmål
: Hvordan forholder ministeren sig til aktiviteter i forsamlingshuse, spejderhytter, lejrskoler?
Hvad med - som Venstres hr. Kristian Jensen også var inde på tidligere - aktiviteter i cafeer, varmestuer osv. inden for rammerne af det frivillige sociale arbejde?
Hvordan stiller man sig til madlavning m.m. i forbindelse med f.eks. spejderlejre, herunder kursusvirksomhed for frivillige foreningsledere, lejrskoler, studenteraktiviteter m.m., alle de ting, som jo er tilknyttede aktiviteter, men også har nogle fantastiske konsekvenser for de mennesker, som er inde på de her områder?
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-01-20:
Jeg kunne måske vende det sådan lidt polemisk rundt og sige, at det måske ikke er mig, lyset er gået op for, men hr. Brian Mikkelsen, lyset er gået op for.
Der er ikke så forfærdelig meget nyt i det, jeg har sagt her i dag.
Så bliver der stillet spørgsmål i forhold til en hel række andre sociale foranstaltninger.
Og der er svaret egentlig meget kort og klart.
Der var tale om, at dér, hvor man skal betale nogle penge for at gå ind og få et måltid mad, skal tingene være i orden i forhold til den debat, som vi lige har haft her.
Så har vi, fordi vi er optaget af Foreningsdanmark, fordi vi er optaget af det frivillige Danmark, ydermere sagt, at der er mange, mange steder rundtomkring i både store byer, små byer, landsbyer osv., hvor man har tradition for, at man ved nogle bestemte lejligheder i årets løb mødes i nogle sportslige sammenhænge eller andre sociale sammenhænge, og der foregår salg af pølser og forskellige andre ting - de dér såkaldte lejlighedsbegivenheder.
Dér har der fra starten ikke været noget krav om hygiejnekurser og lignende ting, så dér fortsætter tingene, havde jeg nær sagt, som de har gjort hidtil. Det, det handler om, er, at vi har kunnet konstatere - og det synes jeg man bliver nødt til at konstatere - at flere og flere mennesker blive syge af at spise fødevarer herhjemme.
Jeg tror ikke, det har forbigået nogens opmærksomhed, at der nu igennem et års tid har været problemer i forhold til restauranter osv.
Derfor har vi ønsket at stramme op, så vi kan få så stor sikkerhed som overhovedet muligt for, at tingene er i orden, når vi går ind og betaler for et måltid mad.
Den linje vil vi fastholde, men fra starten har vi sagt, at der skal også være mulighed i forhold til det, man kalder lejlighedsarrangementer; det er blevet fastholdt, og det vil blive fastholdt.
Kristian Jensen (V), 1999-01-20:
Jeg skal ligesom hr. Brian Mikkelsen sige tak for det tilsagn, der er kommet nu, hvor man vil se på reglerne.
Og jeg er enig med hr. Brian Mikkelsen i, at det er en ændring i, hvad der tidligere er blevet svaret fra Fødevareministeriet.
Jeg er godt klar over, at fødevareministeren var i Bruxelles, da der blev svaret.
Derfor var det den fungerende fødevareminister, der svarede før jul.
Jeg skal blot have et opklarende spørgsmål.
Nu blev der fra fødevareministerens side snakket om, at der skulle være regler, når man betalte for at få et måltid mad, men til gengæld ville der være frihed, når der er tale om lejlighedsarrangementer.
Der er jo de her varmestuer og andre steder, hvor man kan sige, at det ikke er et spørgsmål om, at man er i nogen konkurrence, det er ikke et spørgsmål om, at man er ude i en konkurrencesituation med andre restauranter, men det er heller ikke lejlighedsvis, det er rimelig permanent, og det er en rimelig god ordning.
Derfor vil jeg blot høre: Hvorledes stiller fødevareministeren sig i disse forhold?
Klaus Kjær (DF), 1999-01-20:
Jeg hører, justitsministeren siger, at det er uacceptabelt, og at der skal gribes ind så effektivt som muligt.
Det er ikke acceptabelt, at der ikke her og nu bliver grebet ind over for det misbrug, der finder sted.
Ministeren siger, at man afventer et sagkyndigt udvalgs redegørelse for det her, og jeg vil gerne spørge ministeren: Hvor mange børneskæbner skal der på bordet, før der effektivt gribes ind her? Spørgsmålet omfatter også: Såfremt man ikke mener, grundlovens regler kan finde anvendelse her, hvad vil ministeren så foretage sig for nu hurtigt og effektivt at gribe ind over for de pædofile foreninger?
Det er jo således, at kommunerne, bl.a. Københavns Kommune og kommunerne rundt omkring, stiller foreningshuse, medborgerhuse, til fri afbenyttelse for de pædofile foreninger.
Foreningerne er dannet som egentlige foreninger, og de holder deres møder.
Ingen ved, hvad der foregår på de møder; man snor og vrider sig rundt omkring.
På Østerbro, i Østerbros medborgerhus, står man og vrider sig, for at de her møder ikke skal kunne finde sted.
Ingen ved, hvad der foregår på de møder.
Formanden for Pædofilgruppen siger: Der foregår intet ulovligt på de møder.
Men det har man jo ikke nogen mulighed for at kontrollere.
Men jeg vil godt bede justitsministeren om at svare på: Hvad vil man så gøre, når man ikke finder, at grundlovens § 78, stk. 2, kan finde anvendelse?
Frank Jensen (S), 1999-01-20:
Jeg vil gerne have på plads med det samme, at seksuelt misbrug af børn er uacceptabelt og noget af det værste, man overhovedet kan forestille sig.
Den form for kriminalitet skal vi derfor bekæmpe så effektivt som overhovedet muligt.
Under den nuværende regering har indsatsen mod seksuelt misbrug af børn da også været meget højt prioriteret.
I 1994 blev det gjort strafbart at besidde børnepornografisk materiale, og i 1997 gennemførte vi en forstærket indsats mod seksualforbrydelser, herunder navnlig seksualforbrydelser mod børn.
Det centrale element heri er øget behandlingsindsats over for den eller de personer, der begår seksualforbrydelser.
I de senere år har vi opdaget, hvordan en moderne teknologi, herunder ikke mindst Internettet, i stigende grad bliver anvendt til at distribuere
børnepornografisk materiale.
Med hensyn til spørgsmålet om foreningsopløsningen synes spørgeren at lægge til grund, at det er et led i pædofile foreningers virksomhed at tilskynde til seksuelt overgreb på børn.
Jeg har ikke kendskab til pædofile foreningers virksomhed og dermed heller ikke kendskab til oplysninger, der giver grundlag for den påstand, der ligger i spørgsmålet.
Lad mig i den forbindelse minde om, at det er en betingelse for at opløse en forening ved dom, at anklagemyndigheden beviser, at der er tale om ulovlige forhold, som udspringer af foreningens virksomhed, eller som kan henføres hertil.
jeg spørgeren er bekendt med efter det meget store og grundige arbejde, som Rigsadvokaten gennemførte i forbindelse med opløsningsundersøgelsen i forhold til rockergrupperne Hells Angels og Bandidos
Her viste det sig, at man ikke fra anklagemyndighedens side havde den opfattelse, at man var i stand til at løfte den konkrete bevisførelse.
Samlet finder jeg således ikke, at der er grundlag for at tage initiativer til at rejse sager ved domstolene om opløsning efter grundlovens § 78 af foreninger med pædofile som medlemmer.
Indsatsen mod det seksuelle misbrug af børn, der finder sted, må ske ved, at der gribes ind med straffesager mod den enkelte person eller de personer, der begår de konkrete overgreb.
Det vil fortsat være min og regeringens bestræbelse gennem vores samarbejde med politi og anklagemyndighed.
Klaus Kjær (DF), 1999-01-20:
I Danmark har vi igennem grundloven nogle meget fine frihedsrettigheder, herunder retten til at forsamle sig og danne foreninger.
Men der er grænser for, hvor meget vi skal tolerere under grundlovens beskyttende vinger, og sådan en situation har grundloven jo også selv taget højde for.
Spørgsmålet er, om vi skal acceptere, at pædofile foreninger og netværk har frit spil til at dyrke deres bizarre og klart ulovlige interesser, hvor børn helt ned til spædbørnsalderen mishandles på det skammeligste og påføres livsvarige men.
Som medlem af Gladsaxe Byråd har jeg haft Danmarkshistoriens største skandale om seksuelt misbrug af børn, Vadstrupgårdsagen, meget tæt inde på livet, og den sag, Vadstrupgårdsagen, er langt fra slut.
Så sent som i dag fremgår det af Jyllands-Posten, at der er stærke indicier for, at der har været tale om organiseret seksuelt misbrug af børn på den mest modbydelige måde.
»Er ministeren enig i, at tilskyndelse til seksuelle overgreb på børn er omfattet af grundlovens § 78, stk. 2, og vil ministeren derfor tage initiativ til, at der rejses sag ved domstolene med henblik på opløsning af pædofile foreninger som eksempelvis Pædofilgruppen, og såfremt ministeren ikke er enig, hvilke initiativer vil ministeren da tage for at standse de pædofile foreningers virksomhed og netværk?«
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-01-20:
Jeg tror indledningsvis, at jeg bliver nødt til at gøre hr. Keld Albrechtsen opmærksom på, at det er et meget fagligt-teknisk spørgsmål, der bliver stillet.