Elisabeth Geday (RV), 2006-03-02:
Flere end 5.000 mennesker mister hvert år retten til sygedagpenge, fordi de har været syge i mere end 1 år.
Ikke fordi de er blevet raske, men fordi reglerne er skruet sådan sammen, at man kun i ganske særlige tilfælde kan få sygedagpenge i mere end 1 år.
Sagt lidt firkantet så skal det være klart, at man aldrig bliver rask, eller at man kan blive rask inden for kort tid, for at man kan få sygedagpengene forlænget.
Men for ca. 5.000 mennesker med gigt, på genoptræning efter et trafikuheld eller efter en hjerneblødning, med en psykisk sygdom eller flere på hinanden følgende sygdomme, falder hammeren efter 1 år: Du kan ikke længere få sygedagpenge, men du må klare dig med kontanthjælp eller med ingenting, hvis din mand eller din kone tjener en almindelig løn.
Det synes Det Radikale Venstre er uretfærdigt, og derfor er det efter Det Radikale Venstres opfattelse også på tide, at denne varighedsbegrænsning for sygedagpengene bliver lempet.
Den radikale socialminister Aase Olesen var i 1989 ansvarlig for at indføre varighedsbestemmelsen, ikke som en spareøvelse, men som et af de første skridt i retning af en aktiv social- og arbejdsmarkedspolitik.
Bag reglen lå det faktum, at alt for mange mennesker blev passivt forsørget, hvor det, de i virkeligheden havde brug for, var hjælp til at komme videre i deres liv i et job, en uddannelse eller i fortsat behandling.
Varighedsbegrænsningen var et signal til kommunerne om ikke at lade mennesker gå mere end 52 uger på sygedagpenge uden at få en afklaring af, hvad der så skulle ske for den enkelte.
I sommer vedtog vi med et stort flertal i Folketinget en række opstramninger af sygedagpengereglerne.
Kommunerne får fremover meget præcise regler for, hvornår og hvordan der skal følges op, når borgere sygemelder sig, afhængigt af, hvilken type lidelse borgeren har.
Nu er kommunernes indsats meget præcist beskrevet i loven, og konsekvensen af den manglende opfølgning er helt klar: Kommunen mister sin statsrefusion til sygedagpengene.
Det er i det lys, at jeg anbefaler, at beskæftigelsesministeren indkalder til forhandlinger om en lempelse af varighedsbegrænsningen som et led i denne gennemgang af sygedagpengeloven.
Målet må være, at vi får en bred aftale, ligesom vi gjorde med lovforslag nr. L 21, altså opstramningen, og med fleksjobaftalen, som jo kun er nogle få uger gammel.
Jeg er ikke længere bange for, at mennesker bliver parkeret på sygedagpenge, dertil er opfølgningsreglerne blevet alt for præcise, og vi kan jo aftale yderligere regler i forbindelse med en større aftale, hvis det skulle vise sig at være nødvendigt.
Jeg er mere fortørnet over, at stadig flere langvarigt syge mennesker får reduceret deres forsørgelsesgrundlag ganske væsentligt, så de ud over deres sygdom også må bekymre sig om deres økonomi.
Det kan vi ganske enkelt ikke være bekendt.
Ministeren lægger i forslaget desuden op til en række små og større ændringer i loven, herunder at kommunerne mister deres ret til at hente penge ind hos de arbejdsgivere, der på grund af dårligt arbejdsmiljø på en arbejdsplads bærer skylden for, at en ansat er blevet syg.
Vi mener principielt, at det er fornuftigt, som loven er i dag, at forureneren betaler, men vi er åbne over for ministerens argumenter i sagen, herunder at det kan være vanskeligt at føre en sag mod en arbejdsgiver, når man samtidig ønsker at samarbejde f.eks. om etablering af et fleksjob.
Også her er vi i høj grad imødekommende.
Alt i alt er vi altså meget positive, når vi møder op til de forhåbentlig kommende forhandlinger.