Lene Espersen (KF), 2004-05-10:
I beslutningsforslaget opfordres regeringen til at fremsætte forslag om, at landsdækkende politiske partier og lister i deres regnskaber skal offentliggøre oplysninger om bidragsydere samt beløbets størrelse i alle tilfælde, hvor der modtages tilskud på 5.000 kr. eller derover.
Det foreslås desuden, at lokale partiorganisationer og lokale lister i deres regnskaber skal offentliggøre tilsvarende oplysninger i alle tilfælde, hvor det tilskud, der modtages, er på 1.000 kr. eller derover.
Endvidere indebærer forslaget, at de enkelte kandidater til Folketinget, amtsråd, kommunalbestyrelser og Europa-Parlamentet skal offentliggøre oplysninger om bidragsydere og beløbets størrelse, når der modtages tilskud på 1.000 kr. eller derover.
Især i forbindelse med afholdelse af valg skal de politiske partier, lister og kandidater til Folketinget, amtsråd, kommunalbestyrelser og Europa-Parlamentet ifølge beslutningsforslaget senest 2 måneder efter afholdelse af et valg offentliggøre oplysninger om modtagne tilskud efter de retningslinjer, jeg netop har omtalt.
Endelig vil en gennemførelse af beslutningsforslaget betyde, at virksomheder og andre private sammenslutninger, der yder bidrag på 5.000 kr. eller derover til politiske partier eller landsdækkende lister eller yder bidrag på 1.000 kr. eller derover til partiernes lokalorganisationer eller de enkelte kandidater m.v., skal offentliggøre, at der ydes denne støtte. Beslutningsforslaget vedrører spørgsmål, som vi tidligere i en række tilfælde har drøftet i Folketinget, bl.a. fremsatte SF i 2002 et beslutningsforslag, der indeholdt forslag om nogle af de samme spørgsmål.
I bemærkningerne til nærværende beslutningsforslag er det anført, at forslaget er en præcisering af det beslutningsforslag, der blev fremsat i 2002.
Loven blev efter en meget grundig debat vedtaget i 1990 af et bredt flertal af Folketingets partier.
Endvidere er der i 2001 indsat en hjemmel i loven til at pålægge straf for overtrædelse af lovens regler om regnskabsaflæggelse.
Loven indebærer, at partier, der har været opstillet til det senest afholdte valg til Folketinget eller Europa-Parlamentet, skal aflægge regnskab over partiets landsorganisations indtægter og udgifter.
Under lovforslagets behandling i 1990 blev der stillet forslag om, at det af regnskabet burde fremgå, hvilke privatpersoner der har ydet tilskud på 5.000 kr. eller derover.
Spørgsmålet blev herefter drøftet under Folketingets behandling, men et flertal afviste, at loven skulle indeholde en pligt til at oplyse identiteten på de enkelte tilskudsydere.
I 1995 blev der som nævnt gennemført en ændring af loven.
Ændringen betød, at regnskabspligtige partier i deres regnskaber skal anføre navn og adresse på private tilskudsydere i tilfælde, hvor et parti i regnskabsåret fra samme private tilskudsydere har modtaget et eller flere tilskud, der tilsammen overstiger 20.000 kr.
I bemærkningerne til lovforslaget fra 1995 er det anført, at formålet hermed var at give interesserede mulighed for at få indsigt i, hvilke personer og foreninger der yder tilskud til de politiske partier.
Kravet om angivelse af tilskudsydernes identitet skulle imidlertid ikke omfatte ethvert tilskud, men kun tilskud af en sådan størrelse, altså på mere end 20.000 kr., at der kan være en reel interesse i at kende giverens identitet.
Regeringen kan ikke støtte forslaget om at ændre disse regler om pligt til at offentliggøre oplysninger om tilskud fra private bidragydere.
Folketinget valgte således, som jeg lige har redegjort for, i 1995 efter grundige overvejelser at fastsætte grænsen til 20.000 kr., og jeg mener ikke, der er anledning til at ændre denne grænse. Som det fremgår af den daværende justitsministers svar på et spørgsmål i forbindelse med lovændringen i 1995, udgør den gældende beløbsgrænse således et kompromis mellem på den ene side offentlighedens interesse i at få kendskab til, hvem der yder bidrag til de politiske partier, og på den anden side de enkelte tilskudsyderes interesse i under diskretion at kunne yde tilskud til de politiske partier, som de støtter.
Dette er årsagen til, at man ikke foreslog, at ethvert tilskud skulle fremgå af regnskabet, men kun tilskud af en vis størrelse.
Den daværende justitsminister anførte i den forbindelse i 1995, at en person vil have mulighed for under diskretion at kunne yde et tilskud på f.eks. 10.000 kr., da beløb af denne størrelse næppe kan antages at skabe økonomiske tilknytningsforhold i et omfang, der nødvendiggør åbenhed om tilskudsgiverens identitet.
Jeg er enig i disse betragtninger og kan derfor ikke støtte forslaget om at nedsætte nævnte grænse på 20.000 kr.
Det fremgår af bemærkningerne til forslaget, at forslagsstillerne ønsker at præcisere tilskudsbegrebet i loven, således at lovens regler om regnskabspligt helt entydigt kommer til at omfatte både direkte og indirekte tilskud.
Efter regeringens opfattelse er der ikke behov for en sådan yderligere præcisering.
I den forbindelse kan jeg henvise til, hvad den daværende justitsminister anførte i besvarelsen af et spørgsmål i tilknytning til den omtalte lovændring i 1995.
Heri påpeges det, at det er vanskeligt på en udtømmende måde præcist at angive, hvilke former for privat partistøtte der ydes på anden måde end ved pengebeløb, der er omfattet af lovens tilskudsbegreb.
Samtidig anførte den daværende justitsminister, at der kan opstilles nogle vejledende kriterier med henblik på afgrænsningen af tilskudsbegrebet.
Ved vurderingen af, om en støtte i form af andet end et pengebeløb har karakter af tilskud i lovens forstand, må således bl.a. indgå, at der er tale om en ydelse, der sædvanligvis opgøres i penges værdi.
Er der f.eks. tale om en ydelse som den, der leverer ydelsen, normalt tager betaling for som led i en erhvervsmæssig virksomhed, eller må ydelsen på anden måde siges at substituere et pengebeløb, taler det for at betragte ydelsen
som et tilskud i lovens forstand.
Er der tale om tilskud i lovens forstand, må støtten i almindelighed medtages i regnskabet med den værdi, støtten har for partiet, dvs. med et beløb svarende til, hvad partiet på sædvanlige vilkår ellers skulle have betalt for ydelsen.
Herudover må jeg sige, at regeringen heller ikke finder, at der er anledning til at udvide kredsen af dem, der er regnskabspligtige efter loven om åbne partiregnskaber.
Som bekendt indebærer loven, at der påhviler de politiske partiers landsorganisationer en pligt til at offentliggøre deres regnskaber.
Dette spørgsmål om kredsen af regnskabspligtige blev også drøftet i forbindelse med Folketingets behandling af det oprindelige lovforslag i 1990.
Det fremgår således af den daværende justitsministers
svar på et spørgsmål fra Retsudvalget, at man havde overvejet, om det var muligt og hensigtsmæssigt at lovgive om lokale partiafdelingers forhold
Man havde imidlertid opgivet tanken, bl.a. fordi langt det meste af det arbejde, som foregår i de lokale partiafdelinger, sker på et frivilligt, ulønnet grundlag, således at det ikke ville forekomme rimeligt at stille krav om en særlig lovfæstet regnskabspligt for de lokale afdelinger.
Men hensyn til spørgsmålet om en eventuel regnskabspligt for de enkelte kandidater anførte den daværende regering tilbage i 1990, at man ikke havde fundet det nødvendigt at lovgive på dette område.
Spørgsmålet om, hvorvidt og i givet fald i hvilket omfang et partis kandidater må modtage direkte økonomiske bidrag til valgkampen, må således i første række være et spørgsmål, som det pågældende parti selv tager stilling til.
Det blev i den forbindelse desuden anført, at spørgsmålene har nær sammenhæng med det enkelte partis opstillingsregler.
Regeringen kan derfor ikke støtte, at der sker en udvidelse af kredsen af partiorganisationer m.v., som skal være omfattet af lovens regler om regnskabspligt.
Regeringen finder heller ikke, at det er nødvendigt med særlige regler om, at offentliggørelse af oplysninger om modtagne tilskud skal ske senest 2 måneder efter et afholdt valg.
Det afgørende må være, at der er den fornødne gennemsigtighed og åbenhed i partiernes regnskaber, og de gældende regler sikrer jo, at der er åbenhed om tilskud til de politiske partier, også i de regnskabsår, hvor der afholdes valg.
Jeg vil endelig kommentere den del af forslaget, der lægger op til, at virksomheder og andre private sammenslutninger, som yder bidrag af en vis størrelse til et politisk parti eller en kandidat, skal offentliggøre dette eksempelvis på deres hjemmeside.
Som nævnt må det afgørende være, at der er en rimelig gennemsigtighed og offentlighed, og dette hensyn er allerede varetaget med de gældende regler.
Reglerne bygger, som jeg omtalte før, på en afvejning mellem på den ene side offentlighedens interesse i at få kendskab til, hvem der yder bidrag til de politiske partier, og på den anden side bl.a. de enkelte tilskudsyderes interesse i under diskretion at kunne yde tilskud til politiske formål.
Sammenfattende er det således regeringens opfattelse, at de gældende regler om partiers regnskabsaflæggelse er udtryk for en god og fornuftig afvejning mellem på den ene side hensynet til åbenhed i politiske partiers økonomiske forhold og på den anden side bl.a. hensynet til at sikre, at private inden for visse rammer skal have mulighed for at yde tilskud til politiske partier uden krav om offentliggørelse.
Regeringen kan på den baggrund ikke støtte beslutningsforslaget.