Ole Stavad (S), 2006-10-04:
Jeg bliver efterhånden i tvivl om, hvad ordet »sande« betyder, når ministeren siger, at det er sande tal, han har lagt frem.
Det er jo muligt, at de tal teoretisk set er sande, når man ser på, hvordan man har regnet sig frem til dem, men de har bare ikke noget med virkeligheden at gøre.
Jeg er opdraget med, at hvis det er sådan, at der er uoverensstemmelse mellem kort og terræn, og man skal nå frem til målet, er det klogt at følge terrænet.
Det, jeg spørger ministeren om, er: Kan vi ikke i et fornuftigt og ordentlig fællesskab blive enige om, at vi er interesserede i at få den diskussion, vi har i øjeblikket om velfærd, på et sandt grundlag og ikke på grundlag af falske tal?
Vil ministeren være med til at fremskaffe de sande tal?
Altså ikke de teoretisk sande, men dem, der passer til virkeligheden ude i den enkelte kommune?
Den økonomi, der er afmålt til kommunerne, har aldrig været større, og den økonomi, der er bragt i spil med udligningsreformen, som jo er det, der angribes her, er en konstant størrelse. Regeringen har ikke taget vekselgebyr undervejs.
Det er ikke sådan, at vi har opkrævet moms af pengene, da de blev ført fra hovedstadsområdet over Storebæltsbroen eller sådan noget.
Alle pengene er der.
Det, der er en problemstilling, og som jeg sådan set også forsøger at være rimelig åben og ærlig om, er: Hvordan passer den enkelte puslespilsbrik, altså den enkelte kommune, ind i det samlede billede?
Her har logikken sat en grænse for, hvor nøjagtigt den enkelte brik kan komme på plads, kan man sige.
Det er åbent erkendt, og det er adresseret med en kombination af, at kommuner godt må lave likviditetstræk, at vi har stillet lånepuljer til rådighed, at vi har stillet særlige tilskudspuljer til rådighed og i øvrigt har sendt et klart signal om, at skatterne kan justeres i både op- og nedadgående retning i 2008.
Det er altså adresseret.
Jeg synes nu, det er mere udenomssnak end imødekommenhed, for den diskussion havde vi jo også med de ni borgmestre, da de var i Folketingets Kommunaludvalg.
Jeg står her med en udskrift fra Dagbladet Holstebro-Struer, som har henvendt sig til Indenrigsministeriet om de 48 mio. kr., kommunen mangler.
En kontorchef i Indenrigsministeriet svarer, at han ikke umiddelbart kan se, hvor differencen opstår, og at »det er vanskeligt for os at vurdere den økonomiske situation til bunds i den enkelte kommune.«
Ministerens egen kontorchef siger, at det her kan han ikke gennemskue ved at kigge på den enkelte kommune, og at man er nødt til at se på dem alle sammen og se på helheden.
Hvorfor vil ministeren holde sandheden skjult?
Er det, fordi ministeren ikke er interesseret i at få den reelle diskussion om, hvad han har ansvar for?
Efterhånden bliver jeg bekymret for, at det er det, der er problemet i denne sag.
Jeg repræsenterer sandheden, og det er altså sande tal, vi lægger frem.
Når det handler om at styre den kommunale økonomi, styrer vi kommunerne under et.
I 2007 er der den ganske særlige once in a lifetime-situation, hvor vi af hensyn til at sikre respekt for to ting, nemlig at kommuneskatterne ikke må skride gennemsnitligt, og at udgifterne ikke må skride gennemsnitligt, helt ekstraordinært fastsætter en skatteprocent for den enkelte kommune.
Det kan ikke være anderledes.
Men jeg indrømmer og sagde jo også før, at det sagtens kan skabe en konkret situation i en enkelt kommune, hvor skatteprocenten er forkert og ikke på sigt kan finansiere det omkostningsniveau, man nu engang har lagt sig på.
Det er baggrunden for, at skatterne på ny tænkes givet fri i 2008, og det er også baggrunden for, at vi har lavet et særligt instrument i form af et målrettet tilskud til de kommuner, der føler, at loftet falder ned i hovedet på dem, og som i øvrigt ikke har likviditet til alligevel at få det hele til at hænge sammen i 2007.
Den måde, vi har gjort det på, er fuldstændig åben, men ingen er jo forpligtet ud over sine egne evner, så i den forstand må jeg sige, at jeg ikke undervejs i processen har kunnet komme frem til andre måder at gøre det på.
Jeg konstaterer i øvrigt også, at når det handler om teknikken, altså ikke det politiske med hensyn til hvad landsudligningsprocenten skal være etc., men teknikken i den måde, vi har angrebet problemet på, har det været et konsensusprojekt.