Pernille Sams (KF), 1998-11-20:
Først vil jeg egentlig gerne beklage, at disse tre beslutningsforslag behandles sammen.
Det har ikke været vores mening som forslagsstillere, at de skulle behandles sammen. De er ikke fremsat samtidig, og de har i virkeligheden ikke noget som helst med hinanden at gøre ud over, at de alle tre er en god hjælp til de danske virksomheder, som føler, at de er ved at blive kvalt i administrativt arbejde, regler, forskrifter, indberetninger, papirarbejde, og hvad ved jeg. Erhvervsministeren og den socialdemokratiske ordfører, hr. Claus Larsen-Jensen, præsenterede i deres taler for få øjeblikke siden desværre en, ja, en forsvarstale for ikke at gå ind i disse tanker, som vel mest, altså i hvert fald for mig, fremstod som en fuldstændig uvidenhed om, hvad vore danske virksomheders hverdag i virkeligheden går ud på. Det var meget teoretisk præget, og det var blottet for virkelighedsfornemmelse.
Det er jo i virkeligheden måske det største problem i hele denne her sag, og det er vel det problem, der gennemsyrer hele regeringens behandling af det danske erhvervsliv i de her år.
Der er nemlig et helt, helt afgørende og gennemgående problem, uanset hvad det er for mindre eller mellemstore virksomheder, man besøger i disse år.
Og det helt gennemgående problem, alle rejser, er, at de føler, at det er helt urimelig lang tid, der skal bruges i virksomhederne på at løse administrative opgaver, hvor virksomhederne naturligt nok hellere ville koncentrere en lidt større del af deres indsats om det, de er til for, nemlig at drive virksomhed.
Jeg er lidt bange for, at Socialdemokratiet - jeg vil så sige hr. Claus Larsen-Jensen her, men lige så meget ministeren - i virkeligheden også bevidst lidt har forsøgt at misforstå forslaget. Det her er jo ikke et konkret forslag til en enkelt deregulering.
Det er et forsøg på at give os alle sammen de rette værktøjer til at stoppe den himmelflugt, der er tale om i administrative problemer.
Jeg føler, at man fra regeringens side forsøger at tale os fra hinanden, og jeg synes, at sagen fortjener en langt bedre modtagelse.
Man forsøger her ligesom at poppe sig ud af problematikken og ud af at anerkende problemet.
I andre sammenhænge har regeringen jo anerkendt, at her er tale om et ualmindelig stort problem.
Regeringen taler også pænt om det ved fine lejligheder.
Rapporter viser, at problemet vokser og vokser og vokser.
Vi har altså med de her forslag konkret vist vejen for, hvordan man kan gøre noget ved det ved at etablere værktøjer, som effektivt kan gå ind og stoppe det.
At ansætte et lille hold af effektive mennesker, som helt på tværs af ministerieskel og andre barrierer kan komme med konstruktive ideer og farbare veje ud af den onde spiral, vi er inde i.
Forslaget om byrdebudget er en anden mulighed for først og fremmest at få synliggjort problemet og dets omfang og dernæst få vist en vej, sådan at vi tvinges til at forholde os til problemet her i Folketinget, tvinges til at fastsætte
rammer for, hvilken udvikling vi ønsker, og bevidst tage stilling til, om vi fortsat vil tillade en ustyrlig vækst i andre byrder
Erhvervsministeren udtalte sig meget positivt om den rapport, hun selv har udgivet om erhvervsregulering i 1997-98.
Det er jo sjovt, som man kan læse de samme stykker
papir helt forskelligt
Jeg husker den rapport for to ting.
Det ene var, at ministeriet havde opgivet at sætte tal på de nye byrder.
Selv om man tidligere godt har kunnet beregne sig til, at det beløb sig til 22 mia. kr. i administrative omkostninger, der var lagt på virksomhederne, så havde man opgivet at sætte tal på de seneste års udvikling.
Det var selvfølgelig ikke, fordi man ikke kunne, det var, fordi man ikke ønskede at fortælle, hvilke milliardbeløb der er tale om.
Og den anden ting, jeg husker den rapport for, var, at regeringens nye omkostninger på virksomheder, ikke administrative, men skattemæssige nye omkostninger, kun var indregnet med rentevirkningen for virksomhederne, sådan at forstå, at når regeringen har pålagt virksomhederne nye skatter for en milliard kroner, oplyser man ikke, at det koster virksomhederne en milliard kroner.
Næh, så oplyser man, at det koster 125 mio. kr., for virksomhederne kunne jo bare gå ud og låne til skatterne, og så skal de jo kun betale renterne.
Sikke en måde at beregne konsekvenserne for dansk erhvervsliv og ny lovgivning på!
Det husker jeg denne her rapport for.
Og det synes jeg da gerne jeg lige vil minde om ved denne festlige lejlighed, når ministeren fremdrager sådan et stykke papir her.
Et byrdebudget, som vi har foreslået, ville tvinge de enkelte ministerier ud i en prioriteringsdebat - og det er der i allerhøjeste grad brug for, det ville være smaddersundt - nemlig om, hvilke administrative byrder der er de vigtigste, og hvor kan der fjernes byrder, når nye indføres?
Vi synes, det er på tide, at tingene anskues på den måde.
Det er nemlig sådan, vores virksomheder påvirkes af dem.
Det tredje forslag er forslaget om obligatorisk brug af testpanelet.
Det er nærmest at holde virksomhederne for nar, som systemet fungerer i dag, og derfor vil vi gerne have en debat om det her i dag, så vi kan få afklaret, om virksomhedernes arbejde skal tages seriøst, eller om de fortsat skal være til grin. Derfor har vi også foreslået de ændringer, der fremgår af B 38 om obligatorisk brug af Erhvervsministeriets testpanel og fokuspanelerne.
Dels mener vi, at samtlige ministerier skal tilknyttes ordningen; det svæver jo lidt hen i det uvisse, om miljø- og energiministeren, som har en meget stor del af erhvervslivets lovgivning, i virkeligheden ønsker at bruge det eller ej.
Det skal selvfølgelig være samtlige ministerier.
Der skal være et uafhængigt sekretariat, så det ikke er Erhvervsministeriet, der kan sidde og evaluere testpanelets besvarelser.
Brugen af testpanelet skal gøres obligatorisk, så alle erhvervsrelevante forslag bliver forelagt testpanelet, og ikke kun en lille bitte procentdel af de erhvervsrelevante forslag, sådan som det er i dag.
Så der er rigeligt at tage fat på.
Det vil kunne få systemet til at fungere efter hensigten.
Det vil kunne forbedre kvaliteten, også i den fremtidige lovgivning.
Vi var jo lidt spændt på regeringens melding.
Nu har jeg forstået, at regeringen fortsat vil spænde ben for, at testpanelet og fokuspanelerne kan komme til at få den placering, som de bør have.
Man vil fortsat holde virksomhederne for nar efter forgodtbefindende, så de fortsat skal være en skueret, som regeringen kan anvende, når det findes belejligt, ikke et redskab, der begrunder det store arbejde, de enkelte virksomheder i virkeligheden lægger i at deltage i dag.
Så det synes jeg er dybt beklageligt, og jeg synes, at regeringen i stedet for at tage imod nogle gode værktøjer, nogle gode ideer, som vi har præsenteret, her har forsøgt at tale sig fra et samarbejde om afregulering, som er så nødvendig.
Jeg vil i øvrigt gerne svare konkret, for ellers er det første, der sker, når jeg går ned fra talerstolen, at hr. Claus Larsen-Jensen skynder sig op og siger: Hvor vil I så konkret gøre det?
Det her er helt konkret, vil jeg sige til hr. Claus Larsen-Jensen, meget konkret.
Det er nemlig værktøjer.
Men jeg vil også gerne komme med konkrete forslag til, hvor man i øvrigt kan gøre det.
Og jeg har en hel lang, lang, lang stribe, og hvis jeg bare skal nævne nogle enkelte her, så er hele miljøområdet meget godt at tage fat i.
F.eks. CO2- afgiften, hvad med den?
Hvorfor i alverden skal der afregnes både procesvarme og rumvarme og alt muligt andet.
Det er en fuldstændig håbløshed for de enkelte virksomheder.
Hvorfor kan det ikke forenkles, når der endelig skal være en CO2-afgift.
Vi synes ikke, den skulle være der, men når den skal være der, kunne det i hvert fald laves menneskeligt at administrere den.
Det skal afregnes på alle mulige forskellige steder med forskellige procenter i helt urimelig grad.
Det er et vældig godt sted at tage fat.
Reglerne om tvungen skriftlig arbejdspladsvurdering selv for de små bitte, bitte virksomheder.
Værsgo' at tage fat på den!
Emballageafgiftens fuldstændig cirkuslignende præg.
Der er masser og masser og masser at tage fat på.
Jeg kunne lave en så lang liste, så hr. Claus Larsen-Jensen umuligt kunne nå at få læst den op her i min taletid.
Så der er rigeligt at tage fat på, og jeg synes, det ville klæde Socialdemokratiet at forsøge at forholde sig til nogle af disse kæmpeopgaver i stedet for bare at stå og sige, at der slet ikke er noget problem, og vi skal bare lave bedre love.
Ja, der er også brug for at lave bedre love, men der er sandelig også brug for at sørge for, at de administrative problemer i de nye, bedre love heller ikke løber løbsk, og ligesådan at få fjernet i de gamle love.
Og her er tre gode redskaber.