Ole Glahn (RV), 2006-11-29:
Det er sådan, at man kan anlægge flere synsvinkler på landdistrikter og landsbyer.
Man kan anlægge den synsvinkel, som bygger på en erfaring om, at der har været meget afvikling.
Som udgangspunkt for forespørgslen kan jeg da også sige, at i en 10-årig periode fra 1995 til 2005 er antallet af bedrifter på mellem 0,1 ha og 29,9 ha faldet med 34 pct.
Det vil sige, at antallet af de mindste bedrifter er faldet meget voldsomt; midtergruppen på mellem 30 ha og 60 ha er faldet med 47 pct.; og der er et fald i bedrifterne på mellem 60 ha og 100 ha på 22 pct.
Samtidig er der en meget kraftig stigning i bedrifter på over 200 tønder land.
Det vil sige, at der foregår en meget voldsom centralisering i landbruget i øjeblikket.
Jeg har ikke hentet tal ind på det, for jeg skal ikke trætte Folketinget med at remse en masse tal op, men sige, at der er et billede af, at det har drejet sig om afvikling indtil nu.
Så står vi altså i en situation, hvor vi kunne vende billedet 180 grader og spørge: Hvad er det egentlig, landsbyerne og landdistrikterne kan tilbyde?
De kan tilbyde meget natur.
Er det ikke det, som det moderne menneske i høj grad efterspørger?
De kan tilbyde plads og rum, de kan tilbyde, at man kan se stjernerne om aftenen og ikke altid se lys, som man gør i de store byer, de kan tilbyde mere fred og ro, fravær af larm og støj, de kan tilbyde mindre forurening, og sidst, men ikke mindst, kan de også tilbyde nogle lavere ejendomspriser end i købstæderne og storbyerne.
Der er sådan set en masse forudsætninger for, at udviklingen på landet kunne gå den anden vej.
Og det er den baggrund, som vi gerne vil tage udgangspunkt i fra Det Radikale Venstres side.
Vi mener, at der så yderligere kommer til, at landsbyer og landdistrikter har en meget stor tradition for, som jeg sagde i min begrundelse, at løse de lokale opgaver i fællesskab, og det vil sige, at der er det civile liv, hvor mennesker forpligter sig på hinanden og med hinanden – det er også en faktor, som er vigtig – og derved skaber man nogle sociale netværk, som også kan samle medmennesker op, der kommer i vanskelige situationer.
Vi synes ikke, regeringen forsøger at tage udgangspunkt i denne positive vinkel.
Man siger godt nok her, og vi hørte også ministeren sige, at nu har man lavet dette landdistriktsprogram, og det skulle så stort set redde udviklingen.
Jeg ville undre mig meget, hvis den udvikling, jeg har beskrevet er sket inden for de sidste 10 år,
skulle vende med dette landdistriktsprogram.
Og det ville jeg så meget mere, fordi det jo er sådan, at det ikke kun er inden for fødevareministerens område, der træffes beslutninger, som påvirker landsbyer meget nøje i den situation, landsbyer står i.
Jeg undrer mig egentlig over, at man fra ministrenes side ikke aftaler, at der er én minister, der får hele ansvaret for det her område.
Jeg synes, det er noget forvirret noget, at noget af tilskuddet ligger hos fødevareministeren, noget ligger hos indenrigsministeren, at planlægningen ligger hos miljøministeren, at erhvervsudviklingen – sådan noget som etablering af store regionalt virkende lavprisvarehuse – også ligger hos miljøministeren, mens lukkeloven forvaltes af erhvervsministeren.
Og jeg kan nævne, at skolepolitik osv. ligger i Undervisningsministeriet.
Der er en masse hensyn, som går på tværs af ministerierne.
Jeg var for nylig til en europæisk konference om øudvikling, og der fortalte man, at i Irland havde de gjort én minister ansvarlig for øerne, og jeg synes, man kunne hente inspiration i det og tale med den irske minister og sige, at både for øer og landsbyer skulle man have én minister, der havde ansvaret.
Vi undrer os også over, at man ikke har taget den mulighed op for at skabe liv på landet, som økologien indebærer.
Vi undrer os over, at man ikke har villet være med til at modulere, altså overføre penge fra den direkte støtte til landbruget til en anden form for landbrugsproduktion, som har nogle konsekvenser for miljøet, for dyrevelfærden og for sundheden.
Det vil man ikke fra regeringens side.
Det kunne fremme yderligere udvikling af hjemmearbejdspladser.
Vi undrer os også over, at regeringen ser på, at der bliver stadig flere tomme landbrugsbygninger, som ikke bliver benyttet.
Vi undrer os over, at regeringen ikke synes, at det ville være en rigtig god idé, hvis vi så på den grænse på 2 hektar, man kan udstykke ned til, og sagde, at den skulle være højere, for vi er helt overbevist om, at fritidslandbrug og deltidslandbrug kan være med til at sætte en helt anden udvikling i gang på landet.