Kim Behnke (FRI), 2000-02-22:
For ministeren må det føles som ved en festlig lejlighed, hvor alle kommer og siger tak, fordi de blev indbudt.
Men ikke desto mindre er der grund til at glæde sig over, at regeringen både med rapporten »Det Digitale Danmark« og den hurtige opfølgning med redegørelsen »Omstilling til netværkssamfundet« har formået at bringe debatten ind i Folketinget og forhåbentlig vil bringe Danmark i spidsen.
I Frihed 2000 har vi den opfattelse, at når det gælder IT-udviklingen, kan der ikke gøres nok for at bringe Danmark
Lige præcis i et lille land som Danmark
med en demografisk udvikling, der gør, at vi bliver færre, skal vi bruge IT og computere til at løse langt flere opgaver, end vi har været vant til. I den forbindelse er det værd at understrege, at noget af det, der må gøres gældende, er, at demokratiet fortsat bliver udviklet, altså at borgerne føler, at deres indsigt og deres muligheder for at følge med bliver forøget.
Borgerne skal føle tryghed ved det, der foregår, borgerne må ikke føle, at det bliver det, der på nudansk hedder et »Big Brother-samfund«, hvor myndighederne har oplysninger og datasamkøringer osv., som giver borgerne utryghed.
Det går ikke, for så får vi en negativ reaktion i befolkningen og manglende vilje til og interesse i aktivt at følge med.
Til gengæld byder netværkssamfundet jo på nogle enestående muligheder for, at stort set alle efter evne og lyst og tid kan følge med i, hvad der foregår.
Man behøver ikke længere at komme ned på rådhuset og finde en plads på bageste række for at følge med i, hvad byrådet diskuterer.
Man kan sidde derhjemme, man kan følge med i lokalplansudviklingen, og man kan gøre sine synspunkter
aktivt gældende.
Vi har også oplevet, at Folketingets overgang til at have en webside har været en af de største succeser, når det gælder Folketingets udbredelse af information til borgerne.
Ikke kun skolebørn, men ganske mange borgere bruger muligheden for her at søge oplysninger og blande sig i den demokratiske debat, og det er vigtigt.
Det er nemlig vigtigt, at borgerne ikke bare bliver passive tilskuere til noget, der opfattes som underholdning eller som noget negativt, der bliver trukket ned over hovederne på dem.
Men vi kommer ikke uden om, at IT-udviklingen i allerhøjeste grad også er erhvervspolitik.
Bill Gates svarede - hvad der jo ikke var helt uintelligent - at når det gælder Cyberspace, er der altså tale om et område, hvor der er plads nok.
Der er plads til alle, der er ikke tale om, at der er nogen som helst begrænsninger.
Selv den mindste virksomhed kan i Cyberspace optræde lige så flot og lige så aktivt som den allerstørste virksomhed - ja, rent faktisk har erfaringen vist, at nogle af de mindste virksomheder netop er dem, der har haft størst glæde af og været hurtigst til at erkende de muligheder, der er i Cyberspace.
Når vi ser på borgernes brug af IT, skal vi huske på, at de redskaber, den lærdom, den indsigt og den håndtering af IT, som borgerne oplever derhjemme sammen med venner, bekendte og familie,
tager de jo med sig på arbejdet.
Det vil sige, at der sker en gradvis, men sikker efteruddannelse af hele befolkningen, og denne efteruddannelse kan vort erhvervsliv også have stor glæde af.
Det er nemlig ikke nok, at vi kun har nogle få specialister siddende i virksomhederne til at udvikle programmer og udvikle de varer, vi skal sælge og leve af.
Det er absolut nødvendigt, at hele virksomhedens medarbejderstab er integreret i den udvikling, der foregår. Der er skrevet mange bekymrede artikler om, hvorvidt vi kommer til at opleve et A- og et B-hold, altså at der er nogle, der har forstand på, hvad der sker på IT-området, og andre, som bliver hægtet fuldstændig af.
Og den første gruppe, der blev udnævnt til at skulle tilhøre B-holdet - ja måske endda et C-hold - var de ældre. Hvor er jeg glad for, at de ældre selv har gjort den frygt til skamme!
Når man spørger i Ældre Sagen og i andre ældreorganisationer, er det de kurser og arrangementer, der er specielt rettet mod de ældre, som i øjeblikket er fuldstændig overtegnede og har lange ventelister.
Når de ældre opdager, at de kan bruge Internettet til slægtsforskning og til at kommunikere med frimærkesamlere eller andre, som deler deres snævre og begrænsede interesser, på den anden side af Jorden, følger trangen og lysten til at lege med computeren automatisk med.
Derfor er det vores opfattelse, at man ikke skal være bange for, at der bliver et A- og et B-hold.
Det, vi skal gøre, er at give borgerne glæden, oplevelsen og fornøjelsen ved at bruge netværket til de opgaver og de løsninger, de står og har brug for.
Men vi skal også sørge for, at de børn og de unge, vi uddanner, allerede fra skolen har vænnet sig til at bruge computeren aktivt.
I den forbindelse er det vores opfattelse i Frihed 2000, at computerundervisningen ikke bare skal være et tilbud i folkeskolen, men skal være et obligatorisk fag.
Ikke bare i dag, men i endnu højere grad i morgen og i overmorgen vil IT-kendskab blive lige så vigtigt som det at kunne læse og skrive, altså de gamle redskabsfag.
Det er også en kendsgerning, at anvendelsen af computere kan være med til at gavne miljøet - ikke kun når vi styrer forskellige processer, så vi begrænser ressourceforbruget, men også fordi vi kan få noget så eksotisk som hjemmearbejdspladser.
Vi behøver ikke længere køre i bil til og fra arbejde; vi kan blive hjemme og løse vore arbejdsopgaver dér.
Og lige præcis det at blive hjemme og løse arbejdsopgaverne bliver også en stor fordel for handicappede.
Personer, som er bevægelseshandicappede og ikke har mulighed for at møde op på en arbejdsplads, kan hjemme i deres private bolig få et meningsfyldt liv, hvor de udfylder en arbejdsplads.
I den forbindelse så jeg på et tidspunkt i fjernsynet et interessant program fra USA: I et stort fængsel i Californien var de indsatte - oven i købet på den gang, hvor de skal blive hele livet - faktisk en del af Californiens turistinformation.
Når folk ringede til de gratis 800-numre, fik de altså en indsat i fængslet, der gav gode råd og vejledning om, hvilke turistattraktioner der var åbne, og hvilke steder man kunne opleve noget spændende.
Problemet opstod så, når nogle af turisterne inviterede personalet - som de troede det var - til at møde sig på de pågældende restauranter den pågældende aften, for det måtte de indsatte jo desværre afslå.
Men det vidner om, hvilke muligheder IT tilbyder os.
Ting, som vi ikke tidligere havde forestillet os kunne lade sig gøre, kan pludselig lade sig gøre.
Fristelsen er stor til at erklære, at det gamle hybridnetprojekt nu skal gennemføres fuldt ud, at der skal lægges fiberoptik ind i hver eneste husstand og hvert eneste kontor, så bliver det rigtig lykkeligt.
Problemet er bare, hvem der skal betale for den gigantiske investering, og spørgsmålet er, om det også er den rigtige løsning.
Vi vil være langt mere optaget af, at der bliver en mangfoldighed af løsninger, for jo mere man bruger netværket som en del af samfundet,
desto mere sårbart bliver samfundet, hvis disse netværk ikke fungerer.
Derfor er vi tilhængere af, at man ikke satser på en enstrenget udvikling, men bruger både fiberoptik, satellittransmission, radiokommunikation, og hvad der ellers findes, så vi ikke får et samfund, der er alt for sårbart.
Så er der nogle problemer, som ligger uløste hen:
Vi er ikke langt nok fremme i Danmark med standarder for kryptering, og vi er ikke langt nok fremme med at få regelsættet for digital signatur på plads.
Og det er altså nogle af de ting, der er brug for, før vi kan få en interaktiv kommunikation mellem borgerne og det offentlige, så man kan sidde derhjemme og udfylde skemaer på computerskærmen for at bestille institutionspladser og alt muligt andet. I den forbindelse har jeg fået at vide fra en række af de kommuner, der har forsøgt sig med det, at de oplever, at Kommunedata er en barriere, fordi Kommunedata - til trods for at det jo er en fælleskommunal institution - har den opfattelse, at en række af de data, de ligger inde med, er deres ejendom og derfor ikke kan få lov til at indgå i samkøringen af de registre, der er nødvendige, for at man kan få disse forud udfyldte skemaer præsenteret derhjemme.
Så er der hele spørgsmålet om den elektroniske handel, og den, der får de største mavesår i den anledning, bliver nok ikke forskningsministeren, med derimod skatteministeren.
Det er nemlig klart, at hvis man gennem de forslag, der er lagt frem her, fremmer danskernes brug af danske udbydere af varer på nettet, vil der altså også komme en stigende interesse for at benytte sig af udenlandske udbydere af varer, og det frister jo til at omgå momsregler og alt muligt andet.
Derfor er vi nødsaget til at gøre tingene i en sådan rækkefølge, at vi ikke selv skaber problemer.
Til sidst vil jeg sige, at ministeren skal være meget opmærksom på, at nogle af de initiativer, som i øjeblikket tages i Europa-Kommissionen, ikke kommer til at spænde ben for de gode initiativer, der er gjort her.
Der er desværre kræfter i andre EU-lande, som forsøger at begrænse udbygningen af netværkssamfundet, og derfor må den danske regering ikke sove i timen, for så kan dette her gå hen og blive en parentes, og det skal det ikke være.
Det skal være overskrifterne for en spændende udvikling.