Carsten Hansen (S), 2006-03-02:
L 154, som vi behandler her, blev behandlet meget grundigt i moderniseringsudvalget, og der er en lang række indholdsændringer, som vi synes er ganske fornuftige.
Venstres ordfører, hr. Erling Bonnesen, redegjorde for, at der er mere klare strukturer, at praksis og bekendtgørelser er skrevet ind i lovforslaget, og at bedre og mere ensartede anmeldelsesregler er skrevet ind.
Det er et retssikkerhedsprincip, som også SF’s ordfører var inde på.
Jeg synes i øvrigt, når det gælder retssikkerheden, at der er nogle yderligere punkter, vi skal have diskuteret, og vi skal se, hvor mange sager der i virkeligheden er klager over osv.
Men der er ingen tvivl om, at det her i sig selv er med til at forøge retssikkerheden, idet man ændrer fra at følge praksis til at følge principper, og det vil jeg gerne kvittere for.
Derimod er der en række ting, som der ikke har været snakket så meget om.
Man kan sige, at der er nogle søgte argumenter i lovforslaget for regresmuligheden og de 40 mio. kr.s besparelse.
Vi vil i hvert fald gerne være med til at diskutere det.
Beregningsgrundlaget er sådan set o.k. med os, og vi synes også, at det er fint nok, at man kan indgå 2-års-aftaler, når det gælder de kronisk syge.
Satsreguleringen er en lille besparelse, men lad os tage den med.
Men regresmuligheden er noget af det, vi gerne undervejs vil diskutere med ministeren, også hvis vi skal videre.
Men det, jeg i virkeligheden har hæftet mig mest ved, er det, der ikke står der.
Jeg vil nævne, hvad beskæftigelsesministeren har sagt i Fagbladet 3F: Jeg kan kun være enig i, at det er uhensigtsmæssigt, at delvis raske kun er berettiget til nedsatte sygedagpenge og dagpenge.
Derfor vil jeg hurtigst muligt undersøge mulighederne for at få reglerne ændret.
Vi var til en teknisk gennemgang af det her forslag forleden dag, og det ser ud, som om der er et bredt flertal i Folketinget for at få det her ændret.
Derfor er min klare opfordring til beskæftigelsesministeren, at vi får det her på plads, for det er en forhindring i brugen af det redskab, som vi alle sammen synes er et rigtig godt redskab, nemlig at mennesker kan få en delvis tilknytning til deres arbejdsplads og kan blive sluset ind på arbejdspladsen.
Det er fuldstændig urimeligt, at man, hvis man mister retten til sygedagpenge, bliver fyret eller kommer ud for en uforudset hændelse, så ikke kan modtage dagpenge og mister sine forsørgelsesmuligheder.
Det er helt afgørende, at vi får den delvise raskmelding med.
Der er et andet element, som har været diskuteret meget i dag, nemlig begrænsningen af sygedagpenge.
Der er et stigende antal mennesker, der kommer i klemme, når sygedagpengeperioden udløber, uden at de er blevet i stand til at arbejde.
Jeg har et par gange i dag kigget på det, der er kommet fra HK, og det er altså virkelig grelle sager, vi ser på.
Der er blevet taget mange skridt, for at de ikke skal falde ud, men antallet af den slags sager er i virkeligheden stigende, og det demonstrerer, at der er et stort behov for at få ændret på dagpengelovens varighedsregler.
Det er uanstændigt, at mennesker, som kommer ud for en ulykke eller bliver syge – i øvrigt er de fleste sygdomme almindelige somatiske sygdomme og ikke psykiske sygdomme, som jeg troede – efter at de i et år måske har været jaget rundt i behandlingsjunglen, ryger ud af sygedagpengesystemet.
De falder ikke ind under nogen af forlængelsesfristerne, og så risikerer de fuldstændig at miste forsørgelsesgrundlaget.
Det må vi kunne finde nogle fornuftige løsninger på i fællesskab.
Det er ikke et velfærdssamfund værdigt, at så mange mennesker ryger ud.
Og vi kan nogle gange se, at det oven i købet er systemets egen skyld, fordi folk skal fare rundt fra den ene speciallæge til den anden efter lægeerklæringer.
Selvfølgelig skal vi gøre det her på et sagligt grundlag.
Man vurderer fra parternes side, at der er tale om ca. 5.000 mennesker, som på den måde ryger ud hvert eneste år.
Kunne vi dog ikke blive enige om, at man ikke ryger ud, før ens sygdomsforløb er afklaret?
I virkeligheden er det jo ikke alle, der er klar til gå ind i en fleksjobordning eller videre til revalidering.
Det er virkelig vigtigt at vide.
I virkeligheden tog vi jo fat i argumenterne om varighedsbegrebet med L 21, nemlig indførelse af en visitationsmodel, indførelse af et oplysningsskema inden 8 dages sygdom, opfølgning hver ottende uge eller hver fjerde uge, hvis det er sager, der er problemer i osv.
Vi har også arbejdsevnemetoden, som man arbejder med nu, ved stationære lidelser.
Strukturreformen medfører, at man får jobcentre i alle kommuner.
Det betyder, at der kan blive en koordineret indsats i alle kommuner.
Så varighedsbegrænsningen har ingen selvstændig positiv funktion længere, idet den medvirker til at forkorte den sygemeldtes dagpengeperiode eller fremrykke kommunens opfølgningsindsats og i virkeligheden fremme det, at der er flere og flere, der ender i den lange, lange kø af mennesker på varige overførselsindkomster.
Jeg håber, at vi i dag i debatten kan få skabt baggrunden for, at vi kan få set på det her, og at vi kan ende med i fællesskab at beslutte, at der ikke er behov for den her varighedsbegrænsning mere.
Det var i virkeligheden også forudsætningen, da man vedtog sygedagpengeloven i 1989.