Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-02-22:
Forslagsstillernes udgangspunkt er, at efterlønsreformen fra 1999 ikke virker efter hensigten.
Det er jeg fundamentalt uenig i.
Hensigten med efterlønsreformen er at tilskynde medlemmerne af en a-kasse til at udskyde tidspunktet for overgangen til efterløn og at give mulighed for at arbejde fleksibelt i efterlønsperioden, med fradrag i efterlønnen efter samme regler som gælder fradrag i dagpenge.
Den fulde effekt af efterlønsreformen vil først vise sig i 2004.
Det er derfor for tidligt nu at give et endegyldigt svar på, hvilken effekt reformen har haft.
Men vi kan på nuværende tidspunkt allerede se en positiv effekt, som viser sig ved, at den gennemsnitlige tilbagetrækningsalder er steget.
Ser man således på tilgangen til den nye efterlønsordning i forhold til den tilsvarende tilgang til den gamle ordning, kan det konstateres, at udnyttelsesgraden for de 60-61-årige er faldet fra ca. 40 pct. til 33 pct.
Udnyttelsesgraden er tilgangen i forhold til alderspotentialet; medlemmer, der fylder 60-61 år i perioden.
Efterlønsreformen har således udsat og reduceret tilgangen til efterløn og har derfor samtidig bidraget til og forventes fortsat positivt at bidrage til at forøge arbejdsstyrken.
Når det er sagt, vil jeg gerne give udtryk for, at jeg finder det uheldigt, at der sås tvivl om efterlønsreformens effekt på et tidspunkt, hvor vi ikke har set den fulde virkning, for det har den konsekvens, at der fra forskellige sider rejses spørgsmål om efterlønsordningens indretning og videre fremtid.
Regeringen står bag reformen fra 1999.
Ikke mindst af hensyn til den yngre generation, som skal træffe beslutning om at tilmelde sig efterlønsordningen, er det nødvendigt, at der ikke skabes tvivl om ordningens fremtidige eksistens.
I forhold til det mere substantielle i beslutningsforslaget om at indføre en fradragsfri indtægtsgrænse i efterlønsordningen skal jeg bemærke, at et af de grundlæggende principper i efterlønsordningen er at yde kompensation for en frivillig tilbagetrækning fra arbejdsmarkedet og ikke for en manglende indtægt.
Det er blevet yderligere understøttet i forbindelse med efterlønsreformen fra juli 1999.
Tingene hænger altså ikke sammen på en fornuftig måde.
Hertil kommer, at hensigten med efterlønsreformen er at tilskynde til en udskydelse af tidspunktet for overgang til efterløn.
SF's forslag vil derimod tilskynde til, at flere overgår til efterløn hurtigst muligt.
Budskabet i SF's forslag er i bund og grund: Arbejd mindre og tjen det samme.
Dét er ikke denne regerings linje og tilgodeser ikke behovet for at udvide arbejdsstyrken.
Det skal bemærkes, at konsekvensen af SF's forslag vil være, at der åbnes mulighed for, at arbejde i virksomheder tilhørende f.eks. familie eller venner eller diverse organisationer og foreninger kan udføres med direkte løntilskud, f.eks. ved at disse personer arbejder for en meget lille eller måske slet ingen lønindkomst.
SF's forslag har derfor karakter af direkte eller indirekte erhvervsstøtte, som kan virke konkurrenceforvridende, hvilket regeringen ikke kan gå ind for.
Endvidere er der hensynet til de offentlige udgifter.
Forslaget vil medføre en merudgift for staten.
Og med disse bemærkninger skal jeg tilkendegive, at regeringen ikke kan tilslutte sig beslutningsforslaget.