Jann Sjursen (KRF), 2003-06-03:
De internationale spørgsmål har præget denne folketingssamling, og det er ikke så mærkeligt endda.
Først og fremmest har det selvfølgelig været
Stadig flere lande bliver medlemmer, og vi hilser fra Kristelig Folkepartis side udvidelsen velkommen.
Men jeg synes også, det er vigtigt at understrege, at udvidelsesprocessen ikke er slut.
Vi har endnu tilbage at se resultatet af alle folkeafstemningerne, og at de nye medlemslande formelt træder ind i fællesskabet og bliver en ligeværdig del af det.
Der var også spørgsmål, som ikke blev klaret i forbindelse med topmødet i København, og som afventer deres endelige løsning.
Det gælder ikke mindst de budgetreformer, som er helt nødvendige, for at fællesskabet også kan fungere på længere sigt, og det gælder ikke mindst diskussionen om landbrugspolitikken, som først for alvor finder sted i 2006.
Først når de spørgsmål kommer på bordet igen, får vi for alvor at se, om man vil fællesskabet i EU - om man virkelig vil et ligeværdigt fællesskab, hvor man deler med hinanden, også i økonomisk forstand.
Konventsdiskussionen og den efterfølgende regeringskonference kommer også til at præge den kommende folketingssamling, og vi vil fra Kristeligt Folkepartis side gerne tage imod den invitation til at diskutere et forhandlingsgrundlag for regeringen under regeringskonferencen, der lå i statsministerens redegørelse tidligere i dag.
Vi mener, det er helt afgørende, at der bliver bygget bro mellem en bredere kreds af Folketingets partier, før regeringskonferencen formelt går i gang, så regeringen kan deltage i drøftelserne på en solid baggrund.
Vi mener imidlertid også, det er vigtigt, at der bliver bygget bro mellem regering og Folketing på den ene side og befolkningen på den anden side.
Det vil sige, at der skal lægges an til en bred folkelig debat om både det, der kommer ud af konventets arbejde, og de forhandlinger, som senere skal pågå under regeringskonferencen.
Det er jo ikke konventet, der beslutter, hvordan en ny traktat skal se ud. Den kommer med et forslag, som jeg tror får stor indflydelse på regeringskonferencen, men det er regeringerne selv, der efterfølgende skal sætte sig sammen og blive enige om, hvordan en ny traktat - eller nye traktater skal man måske sige - skal se ud.
Vi har fra Kristeligt Folkepartis side også taget aktivt del i debatten om de danske EU-forbehold, og vi har i denne folketingssamling fremsat et beslutningsforslag om ophævelse af forsvarsforbeholdet.
På sin vis er det jo lidt specielt, at et parti som Kristeligt Folkeparti, der i folketingssammenhæng mange gange har været kritisk over for den linje, et flertal af partier har lagt, og den måde, et flertal af partier har forvaltet de danske EU-forbehold på, bliver mødt med en afvisning, når vi når til den konklusion, at forsvarsforbeholdet bør ophæves.
Socialdemokratiet stemmer imod, Venstre og De Konservative stemmer imod, og Det Radikale Venstre stemmer imod, på trods af at det er de partier, der til stadighed ivrer for at gøre op med forbeholdene og få dem til folkeafstemning.
Det er et paradoks.
Jeg vil dog sige, at Det Radikale Venstre er retfærdigvis undtaget, for de har jo selv fremsat beslutningsforslag om ophævelse af forbeholdene.
Vi har længe ønsket, at man igangsatte en proces, der gjorde, at det ikke bare bliver en alt eller intet-afstemning, efter at et nyt traktatgrundlag er vedtaget.
Hele Irakkrisen har jo splittet ikke bare det internationale samfund, men også det danske Folketing og de partier, som normalt står bag de beslutninger af stor udenrigspolitisk rækkevidde, der skal træffes, heriblandt et parti som Kristeligt Folkeparti.
Vi var og er imod, at USA gik enegang i forbindelse med Irakkrigen og med tilslutning fra England og Danmark.
Når vi var imod krigen, var det ikke, fordi vi ikke ønskede, at Saddam Hussein og Irak blev afvæbnet, men fordi vi mente, at der skulle gøres endnu et forsøg på at lade dette ske ad frivillighedens vej ved hjælp af våbeninspektørerne, som jo selv så, at der endnu var muligheder for, at en frivillig afvæbning kunne finde sted, og at krigen kunne undgås.
Disse muligheder blev aldrig afprøvet, fordi Danmark støttede USA's enegang.
Det var ikke alene derfor, USA havde såmænd nok gået enegang uanset Danmarks støtte eller ej
, men så meget desto mere kan man diskutere, hvorfor Danmark skulle støtte den enegang fra USA's side, der tilsidesatte de drøftelser og det manglende beslutningsgrundlag i FN's Sikkerhedsråd. Glædeligvis, kan man så sige, er vi nu ved at være tilbage på FN-sporet med de seneste beslutninger i FN's Sikkerhedsråd, og vi har fra Kristeligt Folkepartis side også støttet det humanitære og militære bidrag, som Folketinget har besluttet at sende af sted til Irak med henblik på at afhjælpe den humanitære nød, der er dér, og også stabilisere og genopbygge landet oven på krigen.
Lad mig i forbindelse med drøftelserne om den danske støtte til nødhjælp og genopbygningsbistand m.v. til Irak nævne, at vi har haft en diskussion om, hvordan disse indsatser skulle finansieres.
På hvilke konti skulle det ske?
Vi var og er fortsat kritiske over for, at Danmark vælger at finansiere en del af indsatsen via ulandsrammen og formentlig også vil gøre det via Mifresta-rammen.
Det giver ikke den langsigtethed over de midler og de indsatser, der skal gøres for de allerfattigste, ikke mindst i forhold til udviklingslandene og ulandsrammen.
I det hele taget mener vi i Kristeligt Folkeparti, at der er for meget hovsa og for lidt helhed over regeringens politik, når det gælder ulandsbistand og også miljø-, katastrofe-, freds- og stabiliseringsindsatser.
Det gælder ikke kun den kreative aktivitet, der foregår på det økonomiske område, for så vidt angår Mifresta-rammen og ulandsrammen, men også at regeringen er godt på vej til at omlægge den grundlæggende politik på ulandsområdet og også på Mifresta-området, uden at man i øvrigt aktivt inddrager de aktører, som sædvanligvis er inddraget på området, og her ikke mindst de mange ngo'er, som har erfaringer med, hvordan bistandsarbejde udføres i praksis, og som i virkeligheden kan være garant for, at den politik, vi får formuleret på disse områder, har kvalitet.
Vi mener, at det er for let, at Danmark vælger den meget hårdtslående sikkerhedspolitik og ikke vælger den mere bløde, som kan fremmes med bl.a. udviklingsbistand.
Vi skal ikke kun være klar, når det gælder bomber og at sende militær af sted.
Vi skal være klar med det humanitære beredskab og den langsigtede udviklingsbistand, der kan være med til at forebygge konflikter og dermed også krige rundtomkring i verden.
Først og fremmest skal vi holde fast i fattigdomsorienteringen og i Afrikaperspektivet inden for vores udviklingsbistand.
Når det gælder Mellemøsten, vil jeg godt kvittere for de bemærkninger, som statsministeren gjorde i den forbindelse, og også for, at regeringen over for USA i forbindelse med statsministerens besøg hos præsident Bush har advokeret kraftigt for, at USA tog aktivt del i Mellemøstfredsprocessen.
Der er ingen tvivl om, at de manglende fremskridt i den proces ikke kun skyldes israelerne og palæstinenserne, men også skyldes manglende initiativer fra amerikansk side.
De kommer nu, og vi håber det bedste for den vejviser for fred, som Danmark har været med til at bringe på banen.
Vender vi blikket tilbage til den nationale politik, så kom vismændene for nylig med en rapport om dansk økonomi og i særdeleshed vores finanspolitik.
Jeg synes, det er værd at hæfte sig ved, at vismændene - selvfølgelig på deres meget afdæmpede måde - i virkeligheden retter en for Kristeligt Folkeparti at se kraftig kritik mod regeringens finanspolitik, som de siger knap nok er holdbar.
Man peger fra vismændenes side på, at skattestoppet er et afgørende problem, at det blokerer for fornuftige reformer og omlægninger ikke mindst på skatteområdet.
Vi er fra Kristeligt Folkepartis side helt enige i den kritik, og vi mener, at skattestoppet, eller det, det jo rettelig er, de skattelettelser, som især bolig- og bilejere opnår gennem skattestoppet, er med til at underminere de muligheder, vi har for at sikre velfærden også for fremtidige generationer og ikke mindst for dem, der er svagest i vores samfund.
Derfor kan vi heller ikke bifalde den aftale på skatteområdet, som regeringen indgik med Dansk Folkeparti her i foråret.
Igen mener vi ikke, at man får målrettet skattelettelserne, sådan at man for alvor får flere i arbejde.
Det kan godt være, at der er nogle, der må arbejde mere, men vi får ikke for alvor skaffet flere i arbejde og får øget arbejdsudbuddet.
Det kan i virkeligheden være med til at tvinge os til det, som vismændene peger på, nemlig at vi må overveje kraftige midler, vi må bl.a. se på efterlønnen.
Det vil regeringspartierne og Dansk Folkeparti jo nok også mene at det er.
Med det forslag til vedtagelse, som fru Pia Kjærsgaard på regeringspartiernes og egne vegne fremsatte tidligere i debatten, kan man selvfølgelig godt sige, at her får vi smæk for skillingen i forhold til, hvad en borgerlig-liberal regering vil, når det gælder lov og orden: højere straf og flere fængselspassere osv.
Det er elementer, hvor Kristeligt Folkeparti kan støtte nogle af dem, men det er elementer, som overhovedet ikke kan stå alene i forhold til det, der trods alt må være målet, at vi undgår, at vi skal bure endnu flere samfundsborgere inde med de problemer, der deraf følger.
Det er jo desværre sjældent, at mennesker får det meget bedre og bliver meget bedre af at komme i fængsel, snarere tværtimod. Derfor er det jo alt andet lige mere interessant i stedet for bare at sætte strafferammerne op og bygge
flere fængsler - selv om det sidste især kan være nødvendigt med den nuværende ventekø, vi har - at se på, hvad vi kan gøre for, at vi ikke får så mange, der skal afsone deres straf. Det perspektiv mangler helt i det forslag til vedtagelse, som jo så i øvrigt også søger at blåstemple regeringens rockerlov, som vi i øvrigt heller ikke kan støtte fra Kristeligt Folkepartis side, og derfor kan vi samlet set ikke støtte det forslag til vedtagelse, som er fremsat af VKO.
Derfor havde det været velgørende nu, når statsministeren var i gang med at lufte kommende initiativer
fra regeringen, om regeringen i dag kunne sige - ud over, at man ønsker at hæve strafferammerne og sætte hårdere ind på en række forskellige områder - at man også vil tage fat om ondets rod og sige: Vi skal have en politistyrke, som er større end den nuværende.
Vi håber meget fra Kristeligt Folkepartis side og vil i forhandlingen om et nyt politiforlig stille krav om, at politistyrken bliver udvidet, sådan at man får ordentlige arbejdsvilkår inden for politiet, men også sådan at politiet kan løse de forebyggende opgaver, som de kan medvirke til bliver løst, ud over det, som de sociale myndigheder må bidrage med.
På udlændingeområdet var statsministeren inde på, at integrationen skal forbedres, og det kan vi jo kun bifalde.
Lad mig i den forbindelse nævne, at vi fra Kristeligt Folkepartis side mener, at der også er behov for, at vi forbedrer mulighederne for familieintegration i Danmark - eller sagt på en anden måde for at forbedre familiesammenføringsmulighederne i Danmark.
Vi synes, det er højst besynderligt, at vi er kommet i den situation, at danske statsborgere må drives på flugt til f.eks. Sverige for at leve sammen med ægtefællen, for det kan man altså som dansk statsborger ikke længere være sikker på at man kan få lov til at gøre i Danmark, hvis man ikke lige har haft en tilstrækkelig tilknytning til landet sammen med den kommende ægtefælle eller måske har den rigtige alder.
Jeg synes, det er en helt gal integrationspolitik, som regeringens regler og politik på familiesammenføringsområdet bærer præg af.
På miljøområdet har Kristeligt Folkeparti indgået et par forlig med regeringen om naturen og naturgenopretning.
Det står vi selvfølgelig ved.
Vi vil gerne være med til at udbygge dem og håber, at det kan lade sig gøre i forbindelse med kommende finanslovforhandlinger.
Der er imidlertid også uenighed mellem regeringen og Kristeligt Folkeparti på miljøområdet.
Det gælder ikke mindst i forhold til vedvarende energi, hvor Danmark er ved at sætte mange ting over styr, sådan som vi ser det - også i forhold til de mange arbejdspladser, der er skabt som følge af, at vi er førende, når det gælder miljø og energiteknologi.
Så er der jo endelig regeringens klimapolitik, som måske bedst kan karakteriseres som varm luft.
Vi har taget flere initiativer i denne folketingssamling, som desværre ikke har fået opbakning fra regeringen.
Vi ønsker fortsat en miljølov
for børn, som skal indarbejdes på en sådan måde, at alle udgifterne ikke kommer på én gang og sætter kommunerne i en helt umulig situation.
Det er derfor, vi har foreslået, at man sætter nogle normer og standarder op fra Folketingets side, som så skal implementeres over en 5-årig periode.
Det har regeringen ikke villet være med til.
Regeringen har heller ikke tilsluttet sig Kristeligt Folkepartis forslag om en børneombudsmand, om end man nu er villig til - og det vil jeg gerne kvittere for - at sætte nogle undersøgelser i gang, der skal afdække, om børns individuelle klageadgang skal forbedres.
Endelig er der spørgsmålet om at forbedre samværsreglerne for børn, sådan at forstå at det ikke så meget bliver forældres ret til samvær, der gælder, når far og mor bliver skilt, men at det er børnenes ret til samvær, som kommer i højsædet, og at udgangspunktet må blive hensynet til barnets tarv.
Den kommunale økonomi er hårdt spændt for, ikke mindst i forhold til det forventningspres, der er på kommunerne både fra borgernes side og såmænd også fra Folketingets side, når det gælder ældre og børn.
Der er behov for ændringer i forhold til de kommuner, som går under betegnelsen Det Skæve Danmark.
En kommunalreform er på vej.
Vi ønsker ikke en centralistisk kommunalreform fra Kristeligt Folkepartis side, men så gerne, at der blev åbnet noget mere op for, at kommuner får lov til at lave fælleskommunale opgaveløsninger og på den måde også kan spare nogle udgifter, uden at det går ud over servicen over for borgerne.
Det er det afgørende på længere sigt, for at de svagt stillede kommuner kan få en bæredygtig økonomi.
Kristeligt Folkeparti har med et beslutningsforslag og en forespørgselsdebat sat fokus på spørgsmålet om etik, når det gælder livets begyndelse, det ufødte liv.
Det gælder brugen af fosterdiagnostik, hvor vi ved en vedtagelse i Folketinget har fået vedtaget, at etik står over økonomi i den sammenhæng, og at handicaporganisationer f.eks. skal inddrages, når forældre står over for spørgsmålet om, hvorvidt man skal få fjernet et foster, som har forskellige handicap.
Vi er glade for, at Folketinget har kunnet samle sig om en sådan vedtagelse, men må i øvrigt sige, at vi alligevel på disse områder oplever, at et flertal i Folketinget er villig til at bevæge sig ned ad en etisk glidebane.
Det gælder ikke mindst i de debatter, der har været omkring stamcelleforskningen, hvor der nu bliver åbnet op for forskning på embryonale stamceller.
Det skal en borgerlig-liberal regering måske også være
, men vi havde alligevel forventet, at der havde været større tøven og mådehold i regeringen på lige præcis det område, ikke mindst når man tager de advarsler, som vi har fået fra Det Etiske Råd, i betragtning, og også når man ser på, hvilken stilling andre lande har taget til disse spørgsmål.