Ole Sohn (SF), 2005-01-14:
For at hr. Mogens Nørgård Pedersen ikke skal sidde alt for længe i spænding, vil jeg indlede med at sige, at vi ikke kan støtte forslaget.
Det kan vi ikke af den grund, at vi ser det lidt anderledes, end det tidligere har været fremme i debatten.
Vi ser det faktisk som et indgreb mod den frihed, der er på arbejdsmarkedet til for den enkelte lønmodtager, den enkelte arbejdsgiver at indgå en aftale om, hvordan arbejdet skal organiseres på den enkelte arbejdsplads.
Det er den frihed, man vil forhindre, fordi der ikke kan foretages det, som tidligere er blevet kaldt fagforeningstvang.
Ofte har arbejdsgiverne interesse i det, fordi deres alternativ jo kunne være, at de melder sig ind i arbejdsgiverforeningen, og melder de sig ind i arbejdsgiverforeningen, bliver de tvunget til at følge overenskomsten.
Så mister de deres frihed til selv at kreere arbejdspladsens måde at organisere sig på, for så skal de følge en gældende overenskomst.
Derfor er der nogle arbejdsgivere, der siger: Vi vil ikke tvinges ind i arbejdsgiverforeningen.
Vi vil ikke tvinges til at følge deres regler.
Vi vil have friheden til selv at kunne organisere os, selv at kunne tilrettelægge arbejdet på denne her arbejdsplads.
Det vil vi gerne gøre i samarbejde med lønmodtagerne på virksomheden og for den sags skyld også med deres organisation.
Og så tilrettelægger vi en arbejdsplads, hvor vi så kan blive enige om, at der er en eksklusivbestemmelse.
Det kan jeg simpelt hen ikke se at der er noget som helst forkert i.
Jeg kunne forstå det, hvis det var lønmodtagerne, der kunne tvinge noget igennem, eller arbejdsgiverne, der kunne tvinge noget igennem, at man så kunne sige, at det ikke er rimeligt.
Men når der er tale om et aftaleforhold, forstår jeg ikke, hvorfor problemet er så stort.
Jeg kunne forstå, hvis der var et ramaskrig i Folketinget over for de liberale erhverv, hvor en forudsætning for at kunne udøve erhvervet er, at man er tvungent medlem af en organisation.
Nu er det måske lidt forkert at kalde Venstre for et liberalt parti; der er jo en væsensforskel på at være liberal og være liberalist.
Men det liberalistiske parti Venstre er fuldstændig tilfredse med, at der er tvang og folk bliver knaldet på deres levebrød.
Hvis ikke de vil være medlem af en organisation som Advokatrådet, kan de ikke få lov at udøve deres erhverv.
En smed, som søger arbejde på en virksomhed, hvor lønmodtageren og arbejdsgiveren i fællesskab og i enighed har tilrettelagt arbejdet med en eksklusivbestemmelse, må vælge og sige: Jeg vil gerne have de goder i form af løn- og ansættelsesforhold, der er her, herunder også at man skal være medlem af Dansk Metalarbejderforbund.
Hvis det sidste er et stort problem, er der tusindvis af andre arbejdspladser, man kan søge.
Den frihed er der jo.
Det er der ikke for en advokat, som må stoppe sit arbejde.
Så jeg fatter simpelt hen ikke, at det liberalistiske parti Venstre fuldstændig freder det her og siger, det er helt i orden.
Det er kun lønmodtagerne, det er deres forhold, det er dem, der skal svækkes.
Ud fra det aftalefrihedsprincip, der altid har været gældende i Danmark, finder jeg, det er rimeligt, at den mulighed for at kunne etablere eksklusivbestemmelser fortsat er gældende.
Jeg vil også sige, selv om jeg er helt enig i, at det selvfølgelig ikke er forbudt at fremsætte et lovforslag, og at det heller ikke er forbudt at støtte det, at det i hvert fald ikke er i tråd med de intentioner, der har ligget bag Østaftalen, at man skulle svække lønmodtagernes mulighed for at sikre en ordentlig overenskomstdækning af arbejdsmarkedet særligt i de forhold, som er udsat for pres i relation til østudvidelsen.
Men det er så en anden sag.