Karen Jespersen (V), 1998-11-20:
Jeg vil egentlig gerne begynde med et hjertesuk.
Jeg synes ærlig talt, at forslaget er noget værre sjusk, og når jeg siger det, er det, fordi jeg synes, det er noget sjusk, at man simpelt hen bare genfremsætter det og i bemærkningerne henviser til konsekvenserne af skattereformen fra 1980'erne og fra 1994 og ikke engang gør sig den umage at medtage den skattereform, forslagsstillerne, SF, selv har været med til, nemlig forårets pinsepakke, som jo lige præcis har det sigte at mindske de økonomisk forskelle.
Det får mig til at få den tanke, at forslagsstillerne har været forhippede på at score nogle billige point i avisen Aktuelt, som jo har kørt en artikelserie om fattigdom i Danmark.
Der har man efterlyst, at man tog spørgsmål op som det, man kunne sige lå i en kommission som den her, og så har man lige grebet ned i skuffen og bare taget det gamle forslag.
Jeg synes ærlig talt, det havde klædt forslagsstillerne, hvis de lige havde husket at få den pinsepakke, de selv havde støttet, med.
Jeg vil gerne sige, at regeringen ikke kan støtte forslaget, og egentlig er det min fornemmelse, at sådan en kommission kunne gøre ondt værre, for den kunne gå hen og blive en værre sovepude.
Den tidligere lavindkomstkommission, der bliver henvist til, Socialkommissionen, sad faktisk i syv år, så vidt jeg husker.
Den sad i hvert fald i en lang årrække, og det var jo i virkeligheden meget betænkeligt, idet det kan være med til at sætte udviklingen i stå, for når nogen vil lave noget om, er der andre, der vil sige, jamen vi har jo en kommission, der sidder og arbejder, og skulle vi nu ikke vente, til den er færdig.
Det vil sige, at nogle forbedringer med den begrundelse kunne blive trukket i langdrag.
Så synes jeg altså også, at forslaget er præget af en værre gang automatretorik, rigtig god gammeldags socialistisk automatretorik med massearbejdsløshed; massearbejdsløshed i en tid, hvor vores største problem faktisk er flaskehalse, og hvor vi i aviserne kan læse anmeldelser af bøger, hvor bistandsklienter giver hinanden gode råd om, hvordan de i disse hårde tider kan undgå at komme til at bestille noget.
Vi er faktisk i en situation, hvor arbejdsløsheden i løbet af de sidste fem år er halveret, langtidsledigheden er halveret, og ungdomsarbejdsløshedstiden er nedbragt med op mod to tredjedele, så der er altså sket et meget dramatisk fald i arbejdsløsheden.
Det er også sådan, når man ser på det, man normalt definerer som marginalgruppen, nemlig den gruppe, hvor mere end 80 pct. tre år i træk har været ledig, at den også er faldet meget mærkbart, så marginalisering og udstødning er faktisk blevet mindre.
På samme måde når man ser på den økonomiske ulighed, idet den faktisk også er blevet mindre.
Det er godt nok sådan, at af den undersøgelse, SF selv har bestilt hos instituttet CASA, fremgår det, så vidt jeg kan læse den, at den økonomiske ulighed er uændret, men det er jo så netop på et højere niveau, fordi velstanden er steget i Danmark.
Ser man i finansredegørelsen for 1997, er der på side 127 en graf over den økonomiske ulighed.
Det bygger på en masse teknik, men hovedpointen er altså, at de økonomiske indkomstforskelle er blevet mindre i Danmark, og som sagt har SF så selv på det seneste bidraget til at gøre de forskelle endnu mindre takket være partiets støtte til pinsepakken. Men når det er sagt, vil jeg selvfølgelig godt medgive, at der er problemer, og at der stadig væk er problemer, vi under ingen omstændigheder kan være bekendt at vi har i Danmark. Der er omkring 70.000, der har været på kontanthjælp i mere end to år, og det ser ud til, at den periode, de langvarige kontanthjælpsmodtagere er på kontanthjælp, er blevet lidt længere, og det er et alvorligt faresignal at vi har den gruppe. Jeg mener, man kan sige, at den gruppe, der er marginaliseret og udstødt, er blevet mindre, men den er til gengæld blevet hårdere forstået på den måde, at det kan være sværere at hjælpe de mennesker, der befinder sig i den gruppe, tilbage på arbejdsmarkedet eller til et mere acceptabelt liv.
Det har vi ikke været gode nok til at tackle
, og nogle af de ting, man kan sige der skal til, er bedre aktiveringstilbud og stadig at tilpasse arbejdsmarkedet til de grupper, sådan at vi arbejder med et rummeligt arbejdsmarked. En række sociale tiltag - alkoholbehandling, familiehjælp, sprogundervisning til flygtninge og indvandrere - er i virkeligheden også sådanne initiativer, der skal mindske udstødningen og også hjælpe folk tilbage på arbejdsmarkedet.
Vi ved jo, at det at tilhøre arbejdsmarkedet er noget, der både modvirker social og økonomisk marginalisering, og derfor er det meget vigtigt at holde sig det for øje.
Jeg tror faktisk også godt, at med den politik, vi fører, er vi i hvert fald inde på rette spor, og når vi har en ret hård kerne i de her år, jamen så handler det også om den fejlagtige politik, der blev ført op gennem 1980'erne.
Der er i høj grad et arbejde at gøre for at undgå, at vi stadig væk er præget af marginalisering og udstødning, og det er også fuldstændig rigtigt, som der står i beslutningsforslaget, at vi ikke ved nok om de problemer, vi har med at gøre.
Men jeg synes bare ikke, at vi skal bruge en stor, tung kommission; jeg synes, vi skal bruge Socialforskningsinstituttet, og de er faktisk i gang med et opfølgningsarbejde på nogle af de spørgsmål, som SF efterlyser.
På trods af mine måske lidt hårde ord i indledningen, vil jeg godt sige, at jeg meget langt er enig med forslagsstillerne i at sætte fokus på de problemer, der bliver sat fokus på, men jeg bliver altså ærgerlig, når jeg ikke synes, de så tager sig selv alvorligt nok og i virkeligheden forfladiger problemstillingen ved bare at køre løs med vendinger som massearbejdsløshed.