runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Niels Helveg Petersen (RV), 1998-04-23:
Hvad forslagets første pind angår, hvor det siges, at der opfordres til at stille forslag om at ændre Maastrichttraktaten, således at EU forpligtes til at overholde de europæiske menneskerettigheder, som de tolkes af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, vil jeg gerne sige, at der ikke er behov for, at vi ændrer Maastrichttraktaten.
Menneskerettighederne er allerede beskyttet i traktatens artikel F, stk. 2, som er videreført i Amsterdamtraktaten.
Det nye i Amsterdamtraktaten er, at det nu udtrykkeligt følger af traktaten, at menneskerettighederne nyder EF-Domstolens beskyttelse.
Domstolens kompetence til at beskytte menneskerettighederne i relation til EF-institutionernes handling er nu udtrykkeligt beskrevet i Amsterdamtraktatens artikel L. Med hensyn til forholdet mellem EF-Domstolen og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol følger det klart af EF-Domstolens praksis, at Menneskerettighedsdomstolens afgørelser er en del af EF-retten.
Menneskerettighedsdomstolens afgørelser lægges til grund af EF-Domstolen.
Der er derfor ingen konflikt mellem Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i Strasbourg og EF-Domstolen.
Regeringen kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget.
Charlotte Antonsen (V), 1998-04-23:
I Venstre mener vi heller ikke, der er noget problem på dette område.
Menneskerettighederne er jo universelle, og dermed gælder de altså både inden for og uden for EU, og derfor mener vi ikke, der er noget problem.
Men nu rejser Enhedslisten diskussionen, og så vil vi da godt sige, at noget af det, der er meget interessant, når vi drøfter Amsterdamtraktaten, netop er den styrkelse, man giver menneskerettighederne i Europa, og dermed også den mulighed vi får for at påvirke menneskerettigheder i de nye ansøgerlande.
Det er derfor, vi nu skriver menneskerettighederne ind og understreger dem i Amsterdamtraktaten.
Det er jo ikke med henblik på de gamle medlemslande, for vi overholder stort set menneskerettighederne.
Altså, der kan altid være en eller anden detalje, som man ikke overholder.
Men når det bliver skrevet ind nu, er det jo af hensyn til de nye ansøgerlande, som hidtil ikke har haft gældende menneskerettighedsregler i deres lande.
For at sikre og hjælpe disse lande til at fastholde menneskerettigheder, fastholde ytringsfrihed osv.,
har vi altså skrevet det ind i Traktaten.
Dernæst spiller menneskerettigheder i EU-Traktaten også en rolle i forhold til tredjelande, til ulande.
I alle de lande, som EU indgår aftaler med,
bliver menneskerettigheder jo i stigende grad benyttet som en forudsætning for, at man vil lave politiske eller økonomiske aftaler med tredjelande, så vi er meget tilfredse med den styrkelse, der er kommet i Traktaten på dette område.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-04-23:
Fru Lene Espersen begår samme misforståelse som også de to tidligere ordførere, de har åbenbart ikke helt forstået sigtet med forslaget.
Det, som er problemet med Amsterdamtraktaten, er jo ikke, at man fastslår, at menneskerettighederne skal overholdes; det er altså, som ministeren gjorde opmærksom på, allerede tidligere fastslået.
Det er der sådan set ikke noget nyt i; selvfølgelig skal menneskerettighederne overholdes.
Det er ikke diskussionen.
Næ, diskussionen er: Hvem tolker i sidste instans menneskerettighederne?
Og det nye ved Amsterdamtraktaten er altså, at man indfører det system, at det er EF-Domstolen, som i sidste instans tolker menneskerettighederne inden for Unionens virkeområder.
Det er det nye i det, og det er efter vores opfattelse ikke betryggende, at en statslig domstol skal kunne være sidste instans i menneskerettighedsspørgsmål, hvor jo ellers Menneskerettighedsdomstolen i Strasbourg i forhold til vores forfatning her i Danmark er sidste instans.
Det er det, der er problemet.
Det er det, som ingen ordførere har forholdt sig til indtil nu - desværre.
Men det kunne jo være, at denne klargørende replik fra min side kunne få sporet debatten ind på det, som den egentlig handler om.
Claus Larsen-Jensen (S), 1998-04-23:
Enten er jeg utrolig dårlig til at udtrykke mig, eller også bliver der ikke hørt efter, hvad der bliver sagt.
For rent faktisk sagde jeg i min ordførertale, at hvis man kigger på EF eller ser på retstilstanden, som hr. Keld Albrechtsen nævner i forhold til en national domstol, er det altså stadig væk sådan, at man er nødsaget til at afgøre og fortolke i forhold til, hvad der står i konventionen, hvis der ikke i henhold til konventionen er truffet en afgørelse ved Menneskerettighedsdomstolen.
Det ændres der ikke ved i forhold til det andet; man kunne måske oven i købet sige, at det betyder, at i og med at EU-landene alle skal overholde disse regler, styrkes i virkeligheden menneskerettighederne, fordi det er en forpligtelse for EU-medlemskabet, at man overholder dem.
Det er meget stærkere end det, der eksisterer i dag.
Det burde hr. Keld Albrechtsen ikke være imod.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-04-23:
Fru Lene Espersen gør et hårdt og energisk stykke arbejde for at afspore debatten.
Hun vil snakke om noget andet.
Nu vil hun snakke om den artikel i Amsterdamtraktaten, der handler om, at man kan smide et land ud, hvis man mener, at det overtræder menneskerettighederne.
Det kan vi jo godt tage en debat om på et andet tidspunkt, hvor det er på dagsordenen.
Det er bare ikke det, dette forslag handler om.
Derfor er det også irrelevant, det, fru Lene Espersen læste op i de lange passager, som handlede om et helt andet spørgsmål end det, vi diskuterer her.
Det, vi diskuterer her, er, om vi virkelig skal acceptere en retsorden, hvor EU-Domstolen inden for EU's virkeområde bliver den øverste og sidste instans til fortolkning af menneskerettighederne med den virkning, at EF-Domstolen kan lave en discountudgave af menneskerettighederne, som ikke svarer til den, som fastlægges af Menneskerettighedsdomstolen i Strasbourg.
Lene Espersen (KF), 1998-04-23:
Jeg kan berolige hr. Keld Albrechtsen med, at jeg fuldt ud har forstået, hvad det er, hr. Keld Albrechtsens beslutningsforslag går ud på.
Jeg synes, at hr. Keld Albrechtsen skulle læse min besvarelse én gang til.
Naturligvis er det Menneskerettighedsdomstolen, der er den afgørende substans, når man vurderer menneskerettighedskonventionen, men det afholder jo ikke EF-Domstolen fra, når der er konkrete sager, som involverer EU-medlemslandene, at vurdere, hvad det er, der foregår.
Og hvis alle medlemslandene med enstemmighed er enige om, at der har været en krænkelse af menneskerettighederne, er det jo EF-Domstolen og EU-systemet i vores samarbejde, der naturligvis internt skal blive enige om, hvordan vi straffer de lande, der overtræder reglerne.
Hr. Keld Albrechtsen har vel ikke forventet, at det skulle være Menneskerettighedsdomstolen i Strasbourg, der skulle foretage sig det? Jeg vil så henvise til - for ikke at forlænge den her diskussion - at jeg synes, at hr. Keld Albrechtsen skulle læse denne publikation fra Det Danske Center for Menneskerettigheder, for den kommer nemlig også ind på de her punkter og fremhæver ganske tydeligt, at EF-Domstolen har da ikke kompetence til at gå ind og være erstatning.
Villy Søvndal (SF), 1998-04-23:
Da SF's ordfører på området, fru Anne Baastrup, ikke kan være til stede, skal jeg blot meddele, at vi vil se med stor interesse på forslaget under udvalgsarbejdet.
Claus Larsen-Jensen (S), 1998-04-23:
En af de forbedringer i Amsterdamtraktaten, som Socialdemokratiet er særlig glad for, er den tydelige understregning af, at EU-samarbejdet skal bygge på respekt for demokrati og menneskerettigheder.
Det bekræftes i øvrigt af Det Danske Center for Menneskerettigheder, at det er det, det handler om.
For Socialdemokratiet er dette et vigtigt bidrag til at fastholde den demokratiske udvikling i Europa, ikke mindst i forhold til ansøgerlandene fra Central- og Østeuropa.
Jeg synes nok, at man skulle anbefale Enhedslisten ikke kun at henholde sig til Jens-Peter Bonde som sandhedskilde i denne sag.
EF-Domstolen har udtalt, at den vil bygge sine kendelser på Menneskerettighedsdomstolens afgørelser.
Rejses en sag ved EF-Domstolen, som Menneskerettighedsdomstolen har udtalt sig om, vil det sige, at der ikke vil være afvigelser på områder, som Menneskerettighedsdomstolen har udtalt sig om.
Rejses en sag ved EF-Domstolen, som Menneskerettighedsdomstolen ikke har udtalt sig om, vil EF-Domstolen skulle tage stilling ud fra menneskerettighedskonventionen.
Man kan nemlig ikke forelægge et spørgsmål til fortolkning for Menneskerettighedsdomstolen.
Det er også den samme situation, vi har for nationaldomstole i den type spørgsmål.
Det er vigtigt at understrege, at Amsterdamtraktaten ikke ændrer ved, at det enkelte lands overholdelse af menneskerettighederne stadig skal klares af Menneskerettighedsdomstolen.
Man kan måske oven i købet sige, at Amsterdamtraktaten tværtimod forstærker menneskerettighederne, fordi den gør menneskerettighederne forpligtende for medlemslandene og samtidig sikrer, at det er i overensstemmelse med menneskerettighedskonventionen.
Jeg skal derfor på Socialdemokratiets vegne afvise beslutningsforslaget.
Lene Espersen (KF), 1998-04-23:
Det Konservative Folkeparti er ligeledes enige i de betragtninger, som udenrigsministeren har givet udtryk for.
Der er tale om et mellemstatsligt samarbejde, og blot fordi der står mellemstatsligt samarbejde i en traktat, gør det det ikke mindre mellemstatsligt.
Vi afviser derfor Enhedslistens forslag.
Peter Skaarup (DF), 1998-04-23:
Vi kan selvfølgelig altid diskutere, hvornår det startede, men for Dansk Folkeparti er der ikke nogen tvivl om, at med tidligere udenrigsminister Uffe Ellemann-Jensen startede man en ny æra i dansk forsvars- og udenrigspolitik.
Det er en linje, den nuværende regering har fulgt, og det er altså en situation, hvor Danmark helt anderledes kommer til at spille en rolle på det internationale plan, når det gælder udøvelse af militær magt eller militær tilstedeværelse, og vi må bare konstatere, at Danmark har den rolle og efter nogles opfattelse skal have den rolle og være utrolig aktiv på arenaen, når det gælder forsvarspolitik og militær tilstedeværelse.
Men for Dansk Folkeparti er det et problem for Danmark, fordi det efter vores opfattelse kommer til at gå ud over det nationale forsvar, og de penge, man bruger på de aktioner, bliver jo taget fra andre steder.
De penge skal findes andre steder, og derfor er det en fejl, at man bliver ved med at tage penge fra f.eks. sundhedsvæsenet, hvor mange mennesker er på venteliste osv.
Konsekvensen af at bruge 60 mio. kr. på dette her er, at man tager penge andre steder fra, og derfor er vi imod, at man har valgt denne nye kurs.
Claus Larsen-Jensen (S), 1998-04-23:
Det er korrekt, som hr. Keld Albrechtsen siger, at den er
folkeretligt bindende, men det er også korrekt, at det ikke har bindende virkning i forhold til den enkelte borger, hvilket betyder, at det stadig væk er de nationale myndigheder - og nu siger jeg det for tredje gang - der bestemmer form og indhold.
Derfor er der ingen grund til panik i forhold til Amsterdamtraktaten.
Villy Søvndal (SF), 1998-04-23:
Da fru Anne Baastrup, SF's ordfører på området, ikke kan være til stede, skal jeg fremføre følgende: Forslaget går ud på, at regeringen skal forpligtes til at stille forslag om, at Maastricht-Traktaten skal ændres, så EU forpligtes til at overholde menneskerettighederne og nedsætte en ekspertgruppe, der skal sikre en uvildig redegørelse om forholdet mellem menneskerettighederne og Amsterdamtraktaten inden den 28. maj. Forslaget er uklart, og i SF er vi ikke sikre på, at den fortolkning, at Amsterdamtraktaten ikke underkaster sig menneskerettighederne, er korrekt.
Det går SF ud fra.
Men hvis der er problemer, vil vi gerne se på dem.
Jørgen Estrup (RV), 1998-04-23:
I modsætning til den foregående taler vil jeg tillade mig at anlægge et lidt mere internationalt perspektiv på det, der foregår både i denne sal og i den danske hverdag, for Danmarks sikkerhed er jo som bekendt ganske afhængig af, at vores omverden er stabil og fredelig.
Det synes jeg er værd at bemærke.
Der er her tale om en konflikt, som har stået på i 30 år i en del af det ikke så fjerne udland, nemlig et hjørne af Nordafrika, som vi i dag alle sammen ved er overordentlig uroligt.
Det grænser op til Algeriet og andre lande med meget potentielle konfliktmuligheder, og derfor synes jeg også, det er vigtigt at understrege, at hvis Danmark kan være med til at løse denne langvarige konflikt om Vestsaharas fremtid, gør vi faktisk ikke bare en meget vigtig indsats for selve området, men også for Europa.
Det vil vi gerne være med til fra radikal side.
Vi har længe påskønnet den indsats, FN har ydet både diplomatisk gennem mange år og siden 1991 også med fysisk tilstedeværelse.
Nu ser det ud, som om man endelig kan få løst spørgsmålet gennem det, som selvfølgelig må være den eneste ordentlige løsning, nemlig ved princippet om national selvbestemmelse og en folkeafstemning, og jeg synes, det er en god indsats for Danmark at deltage i.
Det er helt i overensstemmelse med FN-Pagten, vi som en lille nation har den allerstørste interesse i at støtte.
Jeg vil i denne forbindelse godt minde om, at Danmark rent faktisk for 9 år siden var med i en fuldstændig tilsvarende aktion meget længere væk, nemlig i Namibia.
Det skete - til erindring for både den konservative og måske ikke mindst Venstres ordfører - under KVR-regeringen, som netop besluttede dansk tilstedeværelse i Namibia i en aktion, der mindede om den aktuelle.
Jeg synes, det er en rigtig indsats, regeringen foreslår, og jeg tror, den kan være med til at skabe fred i denne del af verden.
Bidraget er overkommeligt, men det er selvfølgelig vigtigt, at de soldater, vi sender af sted, er ordentligt uddannet og har den udrustning, der skal til.
Vi har fra radikal side hele tiden understreget, at vi ikke ønsker nogen former for discountdeltagelse i den slags operationer.
Der er heller ikke noget, der tyder på, at det bliver tilfældet her, men det er selvfølgelig afgørende, at sikkerheden og uddannelsen er i orden for dem, vi sender af sted.
På denne baggrund kan jeg varmt støtte forslaget.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-04-23:
Med beslutningen om en folkeafstemning for Vestsahara kan man jo sige, at de vestlige lande nu er med til at betale tilbage på en gammel gæld, som de har stiftet i dette område af verden.
Nu ser det endelig ud til, at der kan komme en løsning, som hviler på den nationale selvbestemmelsesret, for Vestsaharas befolkning, og det skal i hvert fald ikke mangle på støtte fra Enhedslistens side til under retfærdige former at få virkeliggjort den folkeafstemning, som er planlagt.
Jeg er ganske uenig med hr. Peter Skaarup, når han hævder, at der her er tale om en form for aktion, som Danmark ikke ville have påtaget sig for 10 eller 20 år siden.
Her er netop tale om en fredsbevarende indsats på nøje afgrænsede betingelser, som falder helt i tråd med den tradition, der gjorde, at Danmark også deltog på f.eks. Cypern.
Hr. Estrup nævnte Namibia, som netop heller ikke er et eksempel på den udvikling, vi ellers har set i dansk udenrigs- og sikkerhedspolitik med en stadig kraftigere militarisering af udenrigspolitikken.
Vi har senest set et eksempel på det med flertallets tilslutning til de amerikanske planer om bombning i Irak.
Men dette forslag er netop ikke et eksempel på den nye, militante udenrigspolitik, som forsvarsministeren har været den primære arkitekt for.
Men dette forslag er altså undtagelsen, der bekræfter reglen, kan man sige, og derfor kan vi støtte det.
Jeg vil godt stille ministrene det spørgsmål, om man ikke i virkeligheden kunne klare denne opgave med en politistyrke.
Det skal ikke være afgørende for vores holdning, for vi stemmer for forslaget, men i virkeligheden kunne opgaven vel klares af en politistyrke
Der er jo ikke noget særskilt militært element i forslaget
Jeg synes, det er vigtigt, vi er præcise med hensyn til, hvad det er, der foregår her.
Hr. Peter Skaarup har ret i, at der er sket en ændring i dansk udenrigspolitik, som startede med udenrigsminister Uffe Ellemann-Jensen og er fulgt op af den nuværende regering i form af en mere militant udenrigspolitik.
Det kommer også frem i den danske regerings tilslutning til Amsterdamtraktaten, der jo giver mulighed for, at EU kan beslutte militære aktioner.
Men det er bare utrolig vigtigt, i hvert fald for os i Enhedslisten, at gøre klart, at her er der netop tale om noget helt andet.
Der er tale om en fredsbevarende styrke, som er helt i den ånd, der hele tiden har ligget i FN-Pagten, og som lå til grund for f.eks. indsatsen på Cypern.
Det er inden for princippet om den fredsbevarende indsats, og jeg kan sige, at
hvis det ikke havde været inden for den ramme, ville vi naturligvis ikke have støttet det.
Peter Skaarup (DF), 1998-04-23:
Så må jeg spørge hr. Keld Albrechtsen: Falder den folkeafstemning, som skal holdes, til jorden, hvis Danmark her i dag beslutter sig for ikke at være med i aktionen?
Det kan jeg ikke se.
Der er allerede andre lande end Danmark, der har meldt sig, og de lande vil sikkert køre videre med aktionen, og hvis ikke de gør det, er der sikkert andre lande, der er parat til det.
Det kan bare ikke være rigtigt, at fordi der nu er en sådan situation i et land, at der er opnået mulighed for en folkeafstemning, skal Danmark lige pludselig sende mange mand af sted, og det skal koste skatteyderne 60 mio. kr.
Det er i hvert fald en forkert vurdering efter vores opfattelse, og derfor vil jeg gentage, at Danmark fører en ny udenrigspolitik - og det er hr. Keld Albrechtsen jo også enig i - som startede med hr. Uffe Ellemann-Jensen som udenrigsminister.
Det er en kontant udenrigspolitik, og Dansk Folkeparti kan såmænd være tilfreds med, at vi har en kontant udenrigspolitik, men derfor behøver man da ikke sende soldater af sted i tide og utide.
Tom Behnke (FP), 1998-04-23:
I modsætning til, hvad tilfældet er med Dansk Folkeparti, er det sådan, at regeringen kan regne 100 pct. med Fremskridtspartiets støtte til dette forslag.
Der er ingen tvivl om, at vi i Fremskridtspartiet støtter ideen og målet med, at vi yder et dansk militært bidrag til FN's fredsbevarende operation i Vestsahara, for her er jo netop tale om en traditionel FN-indsats, som ligger inden for Pagtens formål.
Der er heller ingen tvivl om, at der er tale om en fredsbevarende indsats, og det er det, der er det helt afgørende for Fremskridtspartiet, når der skal sendes noget af sted til FN-formål.
Vi har tidligere været imod - og det er vi fortsat - at der udsendes danske soldater, som skal være med til fredsskabende indsatser; det vil vi ikke være med til.
Men når freden er der og det er et spørgsmål om at hjælpe til med at bevare den, er der ingen tvivl om, at vi i Fremskridtspartiet har den holdning, at vi skal yde vores bidrag til det.
Det har vi gjort ved tidligere situationer i en række lande med stor succes, og vi synes i Fremskridtspartiet, at vi skylder at deltage på den måde i verdenssamfundet og være med til at sikre, at de steder, hvor der er opnået fred, bliver freden ved med at eksistere.
Der er heller ingen tvivl om, at den verden, vi lever i, bliver mindre og mindre - forstået på den måde, at lande, som vi før i tiden betragtede som beliggende i Langbortistan, på grund af forbedrede transport- og kommunikationsmidler osv. rykker tættere på os.
Det eneste spørgsmål, jeg kunne have til regeringen, er: I hvilket omfang forventer man, at FN giver en refusion til Danmark? Vi har jo i forvejen ganske mange penge til gode hos FN, så når man i forslaget kalkulerer med, at der kommer lidt refusion fra FN, ville jeg godt høre, om der er garanti for det, og hvordan det i øvrigt går med at få de andre penge tilbage.
Men vi deltager naturligvis gerne i denne aktion, og regeringen kan regne med Fremskridtspartiets støtte.
Jann Sjursen (KRF), 1998-04-23:
Regeringen kan også regne med Kristeligt Folkepartis støtte
til sit forslag om, at Danmark skal bidrage til at udvide FN's fredsbevarende operationer i Vestsahara.
Det er i virkeligheden glædeligt at skulle diskutere dette forslag i dag.
Det er en glædelig begivenhed, at det er kommet så vidt efter 30 års konflikt i området, at den nu er ved at være bilagt, og at princippet om den nationale selvbestemmelse ser ud til at kunne ske fyldest ved den folkeafstemning, der er blevet banet vej for.
Jeg nævner det her, fordi regeringen i sit regeringsgrundlag udtrykker forventning om, at man fremover vil kunne finde besparelser på forsvarets område, og jeg synes, det er vigtigt at trække det perspektiv frem i denne debat.
Når man forventer, at de 60 mio. kr. kan afholdes inden for det budget, der nu engang er afsat til de internationale opgaver, skal det måske ses i sammenhæng med senere forhandlinger og regeringens forventninger om, at der kan foretages besparelser på forsvaret fremover.
Men lad det nu være, det er en debat, som skal tages i en anden anledning.
Men det kan jo også diskuteres, hvorvidt Danmarks forsvar kan påtage sig yderligere internationale opgaver inden for de nuværende rammer, og det har vi vores tvivl om.
Jeg tror, loftet må være nået, også ud fra de bemærkninger, regeringen selv har gjort til beslutningsforslaget.
Men bortset fra disse få krøller og også en understregning fra vores side af, at vi selvfølgelig forudsætter, at de soldater, der udsendes, får den nødvendige udrustning og også har den fornødne uddannelse, er der fuld tilslutning fra Kristeligt Folkepartis side til dette forslag, som er et bidrag i fredens tjeneste.
Charlotte Antonsen (V), 1998-04-23:
I denne sag er Venstre fuldstændig enig med Socialdemokratiet og regeringen, og vi er lidt trætte af, at Enhedslisten hele tiden forsøger at gøre Amsterdamdiskussionen til et spørgsmål om jura og paragraffer.
Hans Hækkerup (S), 1998-04-23:
Der var et enkelt spørgsmål, som det falder i min lod at besvare.
Det er jo således, at vi i forliget afsatte en ramme på 530 mio. kr. Og så sagde vi, at inden for det beløb skulle det afholdes inden for forsvarsforligsrammen, og hvad der lå ud over skulle afholdes uden for.
Jeg kan i øvrigt sige, at beløbet prisreguleret til 1998-priser er på 557 mio. kr.
Det er også således, at vi i de første år ikke har udnyttet rammen fuldt ud.
Regnskabstallene for 1997 tyder på, at vi kommer til at ligge på omkring 500 mio. kr., og det betyder altså, at vi heller ikke i det år vil nå op på den fulde ramme, der var afsat til disse formål.
Forventningen vil være, at vi i 1998, hvis vi ikke traf yderligere beslutninger om udsendelse af styrker, ville ligge på cirka samme niveau.
Hertil vil så komme udgiften til udsendelse af en styrke til Vestsahara, og her har vi jo altså anslået udgiften til ca. 60 mio. kr. for 8 måneder.
Ikke alle de 8 måneder vil falde i 1998, og derfor vil min forventning være, at vi altså også i 1998 vil kunne holde os inden for den ramme, der er afsat. Men jeg udelukker ikke, at vi, når vi kommer frem til 1999, ikke mindst i lyset af muligheden for udsendelse af SHIRBRIG, kan komme op over rammen, og derfor er det selvfølgelig en diskussion, som vi skal tage forsvarsforligspartierne imellem.
Jeg vil godt sige, at med det her forslag har vi overhovedet ikke udnyttet den ramme og den overførselsadgang, der var mellem de 5 år i forsvarsforliget, og at vi altså heller ikke med denne beslutning kommer op over det beløb, der er afsat for 1998.
Niels Helveg Petersen (RV), 1998-04-23:
Jeg vil gerne starte med at understrege, at samarbejdet i 3. søjle er et mellemstatsligt samarbejde.
Det gælder både for det eksisterende samarbejde i Maastricht-Traktaten, og det gælder for det fremtidige samarbejde i Amsterdamtraktaten.
Indførelsen af de nye typer af retsakter, rammeafgørelse og afgørelse, medfører ingen ændring i det forhold, at samarbejdet er mellemstatsligt.
Regeringen finder det derfor heller ikke nødvendigt at ændre de procedurer, som hidtil har fundet anvendelse ved vedtagelse af fælles aktioner i det samarbejde om retlige og indre anliggender, der blev etableret med Maastricht-Traktaten.
Regeringen finder, at det eksisterende samarbejde fuldt ud tilgodeser såvel regeringens som Folketingets interesser.
Regeringen kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget.
Det siger i øvrigt sig selv, at regeringen når som helst er rede til at diskutere med Europaudvalget og Europaudvalgets underudvalg, hvorledes vi eventuelt kan forbedre procedurerne for Europaudvalgets arbejde.