Kirsten Jacobsen (FP), 1998-06-25:
Jeg vil sige til hr. Dyrlund, at vi har lige fået at vide, at der er så fornem vejledningspligt, og vi ved, at Arbejdsministeriet nærmest har en stor kursusindustri under AMU-centrene.
Må jeg ikke opfordre hr. Dyrlund til at tage et kursus her i sommer, sådan at når vi skal diskutere det til efteråret, så har hr. Dyrlund mere tjek på teknikken, for det ville gøre det ulige meget nemmere for os alle sammen. Vi står her over for et lovforslag, som det har taget to år at vride ud af regeringen.
Denne fødsel har været svær.
Der var i hvert fald ingen fisk i vandet.
Jeg tror, det har skuffet uendelig mange, og derfor er jeg glad for, at der i betænkningen er så klar en opfordring og så klar en tilkendegivelse af, at et flertal her i Folketinget ikke mener, at det problem, som startede hele den her debat, og lignende problemstillinger er løst. Jeg håber virkelig på - det gør jeg virkelig - at arbejdsministeren vil bruge sommeren til sammen med sine embedsmænd at tænke konstruktivt og kreativt og ikke bruge tiden til at lave afværgemanøvrer, sådan som man har gjort under udvalgsarbejdet, når man skulle besvare spørgsmål.
Så er jeg nødt til at sige til hr. Dyrlund - historien er så god, så Socialdemokratiets ordfører burde høre efter, hvad der bliver sagt fra talerstolen, når der bliver talt direkte til hr. Dyrlund.
Hr. Dyrlund havde svært ved at forstå det her med selvstændig virksomhed.
Det var noget forfærdeligt noget; det er det sikkert også
i socialdemokratisk terminologi.
Hr. Dyrlund sagde: Jamen man må sandelig godt fiske, man må sandelig godt skrive bøger, man må sandelig godt lave keramik.
Ja, men man må ikke få penge for det.
Det er lige præcis dér, vandene skiller.
Og hvis det ikke var så sent, og skatteministeren i øvrigt var til stede - den tidligere, skatteministeren vil nok ikke svare for ham - så ville man have kunnet spørge direkte, om man i Skatteministeriet ikke kan finde ud af, hvad der er hobbyvirksomhed, og hvad der er erhvervsvirksomhed, for det kan man, og det er to forskellige regelsæt, vil jeg sige til hr. Dyrlund.
Og må jeg så ikke fortælle historien, så hr. Dyrlund kan forstå, hvad det her drejer sig om i virkeligheden?
Man skulle tro, det var et eventyr skrevet af nogen; det er det ikke, det er en konkret sag, som jeg har liggende på mit bord.
Nede i Sønderjylland er der to brødre, som aldrig har været gift og altid boet hjemme hos deres mor.
De er vældig gode til at synge; det har de været hele deres liv. Moderen er formand for menighedsrådet.
De er begge to på overgangsydelse.
Den ene bror bliver bedt om af menighedsrådet at synge til begravelser i kirken, han accepterer det og tjener 19.000 kr. på et år på overgangsydelse.
Han er lønmodtager lønnet af menighedsrådet.
Fint, flot, alle er glade. Den anden bror kan jo ikke synge i kirken; de kan ikke have to til det.
Han går ned til kommunen, og så spørger han kommunen, om ikke man nede på plejehjemmene har brug for en, der synger og underholder.
Kommunen synes, det er en pragtfuld idé, og så siger kommunen: Jamen det ordner vi under AOF.
Han tjente kun 12.000 kr., og ved I hvad?
Han blev frataget overgangsydelsen.
Jeg må spørge hr. Dyrlund: Er det sund fornuft?
Er det sådan, Socialdemokratiet ønsker disse regler her skal være?
Det er ikke et eventyr, det er en sand historie, hvor vanvittig den end lyder.
Det er det regelsæt, som flertallet her i Folketinget ønsker at ændre.
Eller skal jeg fortælle om de to grundejere, som gerne ville sørge for, at lejerne ikke skulle betale så meget i husleje og derfor ikke ansatte en vicevært.
Så blev man enige
om, at alle dem, der boede i ejendommen, også udlejeren, kun skulle have halvt antal renovationssække.
Til gengæld skulle man i en turnusordning, sådan kollektivt, sådan som i hvert fald den tidligere skatteministeren kender til, hver sjette uge påtage sig at feje gården, og så skulle man altså også hver sjette uge skifte renovationssækkene midt i ugen.
Det blev betegnet som selvstændig erhvervsvirksomhed; så var det ikke længere formueforvaltning.
Det er det vanvid, vi andre vil have rettet på.
Det var det vanvid, Socialdemokratiet skulle have medvirket til at vi havde fået rettet på inden sommerferien, og det er det vanvid, som jeg håber at embedsmændene i Arbejdsministeriet vil være kreative nok til at forstå, at det findes der en løsning på.
Vi skal ikke herindefra være så betonagtige, at vi vil bestemme, at staten skal styre og bestemme, hvilken form for aktivitet det er folk må have lov til at udøve i deres fritid.