Kristian Thulesen Dahl (DF), 2003-12-12:
Ja, nu er der unægtelig gået nogle timer, siden vi startede denne tredjebehandling kl. 9 i formiddags, og det kunne jo godt være, at der er nogle, der følger debatten ude ved skærmene, som tænker: Hvad er det egentlig, Folketinget er i gang med at behandle?
Den debat, vi har haft indtil nu, har ikke alene båret præg af ændringsforslagene, men også af nok så meget andet, og det bliver spændende at se, hvilke nye elementer ordførerne vil drage ind i debatten på torsdag, hvor vi jo har den generelle debat om finansloven for 2004.
Der kommer nok en hel del på banen.
Jeg vil her ved starten af mit ordførerindlæg om ændringsforslagene takke regeringen for det samarbejde, der har været i de forhandlinger, som har været om finansloven for 2004.
Vi synes, at der har været lydhørhed, og der har været god grund til, at vi har haft et smidigt forløb, hvor vi har prøvet at nå hinanden frem for at gøre det modsatte.
Vi synes, at der er blevet taget hensyn til en stor del af vores synspunkter - dog desværre ikke alle, og derfor er der også en række punkter, hvor det stadig er sådan, at finansloven for 2004 ikke helt præcis rummer alle Dansk Folkepartis prioriteringer.
Men på en lang række områder følte vi, at vi kom så langt i forhandlingerne, at vi trygt kunne sige ja til den samlede finanslov og dermed indgå det finanslovforlig, som gør, at vi også kan stemme for finansloven på torsdag, når vi kommer til den afsluttende del af tredjebehandlingen.
Vi gør det selvfølgelig i forventning om, at de ændringsforslag, der er en del af forliget med os, også bliver gennemført, men vi har en tiltro til, at regeringspartierne og vi selv får båret dem igennem her sidst på aftenen eller måske først på natten, når vi kommer frem til afstemningerne.
Jeg vil tage udgangspunkt i min ordførertale ved førstebehandlingen, som vi havde tirsdag den 9. september.
Her ridsede jeg op på Dansk Folkepartis vegne, hvad det var for nogle ting, vi ville prioritere i de forhandlinger, der kom efterfølgende mellem regeringen og Dansk Folkeparti
- det er ikke nogen prioriteret rækkefølge, det er den rækkefølge, jeg nævnte os i under førstebehandlingen.
Vi synes, det er uværdigt, at der stadig er døende, der står på venteliste til at komme på hospice.
Det giver ingen mening, og vi synes altså, at når man har behov for de trygge rammer, som en hospiceplads giver, skal de også være til rådighed.
Derfor skal hospiceområdet udbygges, og det skal ske gennem den pulje, der har været afsat for i år, men også de kommende år, så der dermed skabes mulighed for, at der kan etableres flere pladser til de døende, så de kan få nogle rigtig trygge rammer, som en hospiceplads er udtryk for.
Vi kan konstatere, at med den finanslovaftale, der er indgået mellem regeringen og Dansk Folkeparti, bliver der igen næste år afsat en pulje på 20 mio. kr. til at øge antallet af hospicepladser.
Derfor er det med tilfredshed, vi kan se, at man fortsat prioriterer dette område i det samarbejde, der er mellem os.
Det andet punkt, jeg vil nævne, er ældreydelsen.
Vi sagde under førstebehandlingen af finanslovforslaget den 9. september, at det var helt afgørende for os, at de mest trængende af vore ældre medborgere, altså de pensionister, der har allermindst, ofte kun folkepension og pensionstillæg, også fik en ældreydelse næste år.
Vi sagde også under førstebehandlingen, at vi gerne ville have ydelsen gjort permanent, så vi ikke hvert eneste år skulle slås for, at ordningen fortsatte det følgende år, men at man kunne regne med, at dette lille bitte bitte bidrag til de ældre, der virkelig har et behov, som ældreydelsen jo er udtryk for, også ville være der år efter år efter år.
Vi kan konstatere, at i den aftale, der er indgået, har vi fået det igennem, så vi nu kan meddele - som der også står i aftalen - at der også næste år udbetales en ydelse til de folkepensionister, som har allermindst, og at det nu er blevet en permanent ordning.
Der er nogle små justeringer.
Beløbet er hævet en anelse, fra 5.000 kr. til 5.100 kr., og det er jo ikke nogen større revolution, men nok så vigtigt er det måske, at der nu er kommet et bundfradrag ind på 1.500 kr. pr. familie.
Dette bundfradrag gør, at de mindste indtægter, man har ved siden af, ikke bliver modregnet i ydelsen.
Det er et af de punkter, hvor vi har taget den kritik, der har været af ordningen, til os og sagt, at her måtte den kunne justeres, og det har også været udgangspunktet i forhandlingerne.
Resultatet er, at i 2004 bliver der anvendt ca. 420 mio. kr. til ordningen i stedet for 340 mio. kr., var det vel, i 2003.
Det tredje punkt, jeg vil nævne, er også relateret til de ældre.
Jeg nævnte under førstebehandlingen, at vi synes, det var uhørt, at udgifterne til influenzavaccination, som tidligere var indarbejdet i finansloven, ikke var at finde i regeringens forslag til finanslov for 2004.
Det har været spurgt, om det overhovedet er noget, staten skal beskæftige sig med, og om det er noget, man skal sætte penge af til.
Det er op imod 70 mio. kr. til vore ældre medborgere, der er tale om, og det har været vigtigt for os, at vi fik ordningen her permanentgjort.
Og hvorfor nu det?
Pengene kommer jo ind igen flere gange i form af færre indlæggelser på sygehusene, når man sikrer, at de ældre bruger tilbuddet.
Jeg nævnte også under førstebehandlingen, og jeg vil gerne nævne det igen her i dag, at jeg er bekendt med, at Århus Amt faktisk har udfoldet en reklamevirksomhed for at få de ældre til at benytte sig af tilbuddet, fordi man jo godt ved, at det rent faktisk er godt for både de ældre og de offentlige kasser.
Det er en ren vindersag, og derfor bør det også være en permanent ordning, der kører år efter år, og
ikke noget, man skal kæmpe for det ene år efter det andet.
Det er også blevet en del af aftalen.
Som punkt fire vil jeg nævne de store aftaler, der er indgået om politiet og kriminalforsorgen.
Jeg sagde under førstebehandlingen, at det var helt afgørende for os, at vi får et mere synligt politi.
Vi kan konstatere, at der sker noget på dette område.
Om det så viser sig at være nok, ved vi ikke, men der kommer dog gang i at skabe et mere synligt politi.
Det er et 3-årigt forlig, vi har lavet, men vi ser meget gerne - det vil jeg allerede annoncere nu - at man i den næstfølgende periode fortsætter bestræbelserne for at sikre et mere synligt politi og også gerne flere nyuddannede politibetjente.
Vi er jo lidt afhængige af, hvad der overhovedet kan skabes rum for på Politiskolen i form af nyoptag.
Vi kan konstatere - og det er dog også noget at komme hjem med - at aftalen sikrer, at der bliver nyuddannet 450 flere politibetjente, og at der bliver frigjort 270 politibetjente ud fra det synspunkt, at de uniformerede betjente skal ud på gaden, så de kan ses.
Vi køber 250 årsværk fra de betjente, der afspadserer i dag, og der indlægges en pulje på 85 mio. kr., som skal sikre, at de politibetjente, der afspadserer i dag, får mulighed for at trække i arbejdstøjet igen og komme ud og være en del af et synligt politi.
Vi får altså gjort noget her med det samme, og det vil forhåbentlig have en effekt.
Vi ved også at der er nogle områder i landet, hvor det er vigtigere at få sat hurtigt ind end andre steder.
Det prøver vi også at tage højde for i aftalen, men vi forsøger samtidig at sikre, at yderdistrikterne ikke får et nyt problem, for der er meget store områder i vort land, hvor der desværre ikke er særlig meget politi.
KL. 16.15
Anklagemyndigheden har vi også fokuseret på, og hvorfor det?
Jo, det har jo været sådan - jeg tror, vi kender eksempler på det fra medierne - at der har været sager, der er blevet forældet hos anklagemyndigheden, så man alene af den grund har måttet henlægge sager.
Det duer simpelt hen ikke, at det er på den måde i et retssamfund, og derfor har vi fokuseret på, at der skulle ske noget her.
Der er lavet en slags rejsehold på politijuristområdet, der kan sikre, at man lynhurtigt kan rykke ud med ekstra ressourcer til de områder af landet, hvor man begynder at få et problem med forældelse, så man kan afhjælpe problemet og forebygge, at vi ser den slags sager igen.
Et helt særskilt område, et meget specifikt område inden for politiets rammer, er der også gjort noget ved i aftalen.
På it-området har politiet haltet meget, meget bagefter.
Der har været talrige eksempler på det, de er også rejst i medierne, og vi må bare imødese, at der skal ske en investering på dette område.
Det ligger også i aftalen.
Så vil jeg sige noget om kriminalforsorgen.
Allerede nu har der her under debatten været nævnt noget om, hvorvidt man skulle prioritere det ene eller det andet, om man sikrer behandling og den slags, om man tager hånd om folk, når de kommer ud, osv.
Jeg kan lige så godt sige med det samme, at det afgørende for Dansk Folkeparti i forbindelse med indgåelsen af et forlig om Kriminalforsorgen har været, at der bliver skabt flere pladser, at vi får flere dømte inden for murene end uden for murene.
Vi har faktisk den situation i dag - det er, som om der er nogle, der glemmer det - at der er flere af dem, som er dømt til afsoning, uden for murene
end inden for murene
Det duer simpelt hen ikke, og det forhold skal gøres bedre. Der ligger i aftalen et forsøg på at kigge både kortsigtet og langsigtet på at få en bedre fængselskapacitet, og specielt på kort sigt ligger der også i aftalen, at vi i udmøntningen af den skal prøve at se på alternative afsoningsformer.
Det kunne være i et traditionelt fængsel, men hvis der er en pukkeldannelse, der skal afhjælpes, kunne det være, at man skulle tage de forladte barakbyer, som tidligere blev brugt til asylsøgere, og prøve at anvende disse bygninger til afsoning på forskellig vis.
Det er noget, vi glæder os til at være med til at udmønte, for vi skal simpelt hen opnå en situation, hvor det sikres, at retsbevidstheden sker fyldest, altså at de, der er dømt til afsoning, rent faktisk også afsoner. Som et femte punkt vil jeg nævne vore synspunkter om hjemsendelse af afviste asylsøgere.
Jeg nævnte under førstebehandlingen, at det var meget vigtigt for os at få ind i en aftale om finansloven for 2004, at der sættes turbo på hjemsendelse af afviste asylansøgere, og at man sætter trumf på alle de steder, hvor det overhovedet er muligt at sætte trumf på.
Derfor er det godt, at der nu bl.a. står i aftalen, at der laves en egentlig udsendelsesenhed.
Jeg synes faktisk, det er et rigtig, rigtig godt skridt, at der nu kommer nogle folk, der simpelt hen får som deres eneste opgave at fokusere på at få sat turbo på hjemsendelser.
Der bliver ansat det, der hedder udsendelsesattacheer, som bliver tilknyttet ambassader, og det vil sige, at man arbejder ude i marken i de forskellige lande og motiverer dem til at tage deres egne borgere hjem.
Men det vigtigste er nok, at der bliver en sammenhæng mellem at kunne modtage dansk bistand og ikke lægge hindringer i vejen for at modtage sine egen statsborgere.
Vi siger simpelt hen, at det er en del af et fornuftigt samarbejde mellem Danmark og det pågældende land - det at vore skatteydere skal være med til at finansiere en udvikling i landet - at man selvfølgelig ikke lægger hindringer i vejen for at modtage sine egne statsborgere.
Det burde ikke være nødvendigt at skrive det, men vi har følt, at det helt klart var nødvendigt.
Derfor har vi haft det som et vigtigt punkt i forbindelse med finanslovforhandlingerne, og vi er glade for at kunne konstatere, at det også er en del af aftalen.
Der er faktisk taget en beslutning om en sammenhæng mellem det, at man ikke lægger hindringer i vejen for at modtage sine egne statsborgere, og det at modtage dansk bistand.
Det sjette punkt, jeg vil nævne, er grænsehandelen.
Det har jo været diskuteret lidt sporadisk, måske mest her i Folketingssalen, når man har syntes, det var for galt, at nogle afgifter blev sat ned, og det er selvfølgelig, fordi vi i forbindelse med de afgifter, der allerede er sat ned pr. 1. oktober i år - afgifter på spiritus, cigaretter og læskedrikke - er inde på et område, hvor jeg egentlig tror, de fleste af os har den holdning, at det var fornuftigt nok, hvis den danske befolkning brugte lidt mindre, altså røg lidt mindre og drak lidt mindre
, osv.
Men ikke desto mindre har vi en politik om, at hvis man gør det, er det nu bedre, at man handler i det land, man bor i, frem for at køre over grænsen og købe tingene i udlandet og dermed være med til at finansiere den tyske statskasses frem for den danske statskasses udgifter til bl.a. de følgevirkninger, der er af et forbrug på de områder.
Den danske statskasse har jo i øvrigt også udgifter på grund af de følgevirkninger, der er af forbruget på de områder.
Derfor har vi også ønsket - det annoncerede jeg også den 9. september - at gå videre i bestræbelserne på at få mindsket grænsehandelen, hvor omsætningen skønsmæssigt er på 6-7 mia. kr.
Hvis man konverterede den til omsætning i danske butikker, ville det medføre nyansættelse af ca. 2.500 medarbejdere, så vi taler altså også om stillinger.
Vi taler om, at vi eksporterer arbejdspladser til udlandet, når vi ikke gør noget effektivt ved grænsehandelen.
KL. 16.20
Det, der så kom ind som en del af aftalen, var jo, at regeringen havde annonceret at ville nedsætte emballageafgiften med 50 pct.
Vi havde det ønske, at vi nedsatte med mere, så man gjorde noget mere synligt på det her område.
Vi fik procenten op på 80, så man altså nedsætter emballageafgiften med 80 pct. Det skal selvfølgelig gøre, at den afgift, man får tilbage, når man sælger øllet syd for den dansk-tyske grænse frem for på den nordlige side, jo så også er 80 pct. mindre.
Det gør jo relativt set, at den øl eller sodavand, man køber i Tyskland, nu bliver dyrere end den tilsvarende på den danske side, og det er jo et betragteligt beløb, vi taler om pr. kasse øl eller sodavand.
Derfor er det her helt absolut et forsøg på at gøre noget ekstra ved grænsehandelen.
Vi har så også lavet den aftale med regeringen, at vi nu i løbet af det kommende år følger det meget tæt.
Det er simpelt hen nødvendigt, fordi der jo har været flertal for, at den her 24-timers-regel bortfalder pr. 1. januar, så man må tage det med sig hjem til privatforbrug, man overhovedet vil, når man er i Tyskland og køber i grænsebutikkerne.
Derfor er det jo nødvendigt, at vi ser meget alvorligt på grænsehandelsproblematikken, også i de kommende år, og gør noget ekstra, hvis det måtte vise sig, at de initiativer, vi har taget indtil nu, ikke kan vende udviklingen.
Det næste punkt, jeg vil nævne, er så punkt 7.
Det er omkring dagpengeområdet.
Også under førstebehandlingen tilbage i september var det jo et af de absolut største debatemner og med god ret.
Vi var også selv fra Dansk Folkepartis side nogle af de mest aggressive over for regeringen netop omkring det her punkt.
Det sagde vi allerede under
Nu ved jeg godt, at når Socialdemokraterne har været på talerstolen indtil nu, har det været med forsøg på at give et billede af, at regeringen og Dansk Folkeparti havde et fælles mål om at spare på dagpengesiden.
Jeg tror nok, at man, hvis man altså ikke totalt har mistet sin korttidshukommelse, vil kunne erindre, at vi under førstebehandlingen faktisk var meget stærke modstandere af det her punkt.
Under forhandlingerne kunne man jo så også næsten dagligt se, at det absolut var den sværeste knast i forhandlingerne.
Jeg har ikke endnu set et forslag om besparelser på de supplerende dagpenge, som ikke rammer lavtlønsgrupperne for alvor.
Derfor var det jo også en del af aftalen, at de 170 mio. kr. målrettet skulle findes hos personer med et indkomstniveau over 27.700 kr. Så opstod efterfølgende den diskussion, som vi alle kender så godt.
Jeg mener, hvis man starter med nul, og regeringen starter med 800, og vi lander på 170, og vi så efterfølgende får et tilbud om, at vi går i nul, var det nok ikke helt så svært, kan man nok forestille sig, at få vores accept af, at vi lod besparelsen gå i nul, så dagpengeområdet slet ikke blev berørt.
Derfor må jeg også sige på det her område, at jeg faktisk synes, det nu er landet fornuftigt - forløbet er en helt anden diskussion.
Vi har nu nået et resultat, som er fornuftigt, fordi det er fuldstændig afstemt med det ønske, vi havde ved førstebehandlingen den 9. september, nemlig at der ikke foretages besparelser på de supplerende dagpenge og nu altså heller ikke på det, man ellers fandt ud at spare på, nemlig de almindelige dagpengeydelser til dem, der tjener over 27.700.
Det er taget helt af bordet.
Jeg synes, det er yderst fornuftigt, ligesom jeg slet ikke under førstebehandlingen forstod, at det overhovedet var blevet bragt ind som et besparelsesforslag og slet ikke i den størrelsesorden, som regeringen havde lagt op til.
I virkeligheden kan man spørge sig, om ramaskriget havde været lige så stort, hvis besparelsen havde været på de supplerende dagpenge og havde været på de små indkomster.
Jeg vil håbe det.
Jeg vil virkelig håbe det og håbe, at man derfor også ville have fået sådan nogle besparelser taget af bordet på samme måde, som når det nu drejede sig om dem, der havde højere indkomster.
Men man kan måske frygte, at vores samfund er skruet sådan sammen, at det også havde en effekt, at det faktisk var dem, der tjente mere end 27.700, der ville blive ramt, og at det var det, der gjorde, at besparelsen helt røg væk. Specielt forholdet omkring de her 800 mio. kr. gjorde jo, at vi under finanslovsforhandlingerne var i et forløb, hvor vi godt vidste, at vi skulle anvise besparelser på andre områder for at være sikre på, at vi seriøst kunne foreslå at bringe besparelsen på de 800 mio. kr. så langt ned som overhovedet muligt. Derfor kan man også se, at de besparelsesforslag, som vi bragte ind i forbindelse med finansloven, i høj grad havde at gøre med at få fjernet regeringens bebudede besparelse på dagpengeområdet.
Det var den sammenhæng, vi så, og det var derfor, vi kom til forhandlingerne med en lang liste af besparelsesforslag.
Jeg var også ganske tilfreds med, at en del af vore finansieringsforslag også blev taget med i den endelige aftale.
Dem kan jeg komme tilbage til.
Som punkt 8 vil jeg nævne landbrugets område.
Jeg nævnte under førstebehandlingen, at vi havde det skidt med, at man sløjfede vikarordningen for landbruget, fordi det specielt ville ramme de små landbrug, sammenlignet med konsulentordningen, som vi bedre kan leve med, fordi den i højere grad er møntet på alle, også de store landbrug.
Det, vi kan se af aftalen, er, at vikarordningen til landmænd er bevaret, og at den nedsættelse af jordskatten, som regeringens forslag ellers ville have resulteret i, så også blev pillet ud.
Så det er finansieret ad den vej.
Det synes vi bestemt også var fornuftigt.
Endelig som punkt 9 vil jeg gerne nævne en ting, som også har optaget forsamlingen i dag her ret kraftigt, og med god ret, og det er spørgsmålet om arbejdsløsheden, spørgsmålet omkring det faktum, at der desværre bliver flere ledige i vort samfund.
Det er alarmerende, og det er specielt galt for den enkelte ledige, der rammes, og det er specielt problematisk for dem, der tilhører den ældre generation på arbejdsmarkedet, som, det ved vi jo alle, ikke nødvendigvis har en større risiko for at blive afskediget end andre aldersgrupper, men som, når først de er afskediget, har meget, meget svært ved at komme tilbage på arbejdsmarkedet.
Jeg nævnte faktisk også dette element i debatten under førstebehandlingen den 9. september.
Jeg gjorde det med et bestemt sigte, nemlig at advare kraftigt imod, at når man nu har en situation, som vi alle må være optaget af, med stigende ledighed, så gør man altså ikke en kraftanstrengelse for at invitere borgere fra andre lande til vores arbejdsmarked for så at tage de arbejdspladser, der trods alt er.
Derfor var min bøn jo også til de øvrige partier
herinde, at man ikke indgik en aftale, som åbnede for arbejdskraft fra de nye EU-lande fra 1. maj næste år, når man nu har en mulighed efter EU-reglerne for at lade være.
Alligevel er der jo sket det siden vores førstebehandling den 9. september og indtil i dag, at der mellem regeringen og Det Radikale Venstre, Socialdemokraterne, SF og Kristendemokraterne er indgået en aftale, som betyder, at man åbner døren for den arbejdskraft, der måtte ønske at komme hertil, og at man også har udvidet den periode, man så kan opholde sig her i landet for at søge arbejde, fra 3 til 6 måneder, så man altså indbyder de her folk til at komme her og være her i 6 måneder med henblik på at søge arbejde.
Se, hvis man nu har én arbejdsplads, der er ledig, og man har en dansker, der er kvalificeret til opgaven - det kan jo i øvrigt også være en af de personer, der er kommet hertil, altså en fra de etniske minoriteter; vi ved jo, at 40 pct. af al kontanthjælp jo faktisk udbetales til folk med en udenlandsk baggrund, så det kan jo sagtens være en af de her personer, der vil kunne bestride det her job - og man så derudover har en polak, som også byder sig til, så er der den situation i dag og indtil den 1. maj næste år, at man så skal tage den, der er her i landet.
Den dansker, som kan bestride stillingen, skal man så antage til jobbet.
Man skal spørge det lokale arbejdsmarkedsråd, om man må hente polakken herop til det her job, og hvis man kan finde dansk arbejdskraft, der kan bestride den her stilling, så må man ikke.
Det er udgangspunktet i vores lovgivning i dag.
Jeg forstår det simpelt hen ikke på anden måde, end at al den tale om de arbejdsløse i virkeligheden er et blålys, at det simpelt hen er et eller andet med, at man har haft en eller anden fokusgruppe til at sidde og spekulere på, hvordan man vinder næste valg. Det gør man ved at fokusere på arbejdsløsheden, og så gør man bare det.
Hvis man virkelig mente noget med det her, så ville man jo ikke åbne for, at ti nye lande kunne få deres arbejdskraft til at vandre til Danmark, når vi har kvalificeret arbejdskraft.
Så ville man beholde de regler, vi har i dag, og tage den arbejdskraft ind udefra, som vi ikke selv er dækket ind med her i det danske samfund.
Men det har man valgt at gøre.
Den aftale har man lavet.
Det er jo ikke en del af finansloven.
Det er en aftale, der er lavet, siden vi har haft førstebehandlingen.
Derfor synes jeg også, det er på sin plads at nævne den her. Der er en enkelt aftale, vi ikke står som en del af.
Det er aftalen om Det Kongelige Teater.
Man finansierer den, som det allerede har været nævnt, ved at spare på de bidrag, staten yder til de små virksomheders sygeforsikringsordning.
Vi havde hellere set, at man havde taget en grundlæggende diskussion om kulturområdet, også det københavnske, specielt i forhold til det her nye skuespilhus, som jo skal koste 800 mio. kr., og som der jo stadig væk er et stort flertal, desværre, som af forskellige mærkværdige årsager står bag.
Jeg har mest fornemmelsen af, at den eneste grund til, at man står ved det forlig, som gør, at vi altså står uden for aftalen om Det Kongelige Teater, fordi vi ikke vil have det her nye skuespilhus, er af misforstået hensyntagen til nogle ganske få.
Hvis man virkelig spurgte og kunne kigge ind i hovederne på folketingsmedlemmerne, tror jeg, der ville være et massivt flertal herinde for at undgå den udgift for statskassen på de 800 mio. kr., som man lægger op til ved byggeri af et nyt skuespilhus, og hvor man jo starter byggeriet næste år, altså allerede i 2004.
Det, at vi ikke er med i det her forlig, gør selvfølgelig, at vi stemmer imod det ændringsforslag fra finansministeren, som skaber finansieringen for den aftale om Det Kongelige Teater m.v., som man har indgået.
Ellers stemmer vi for de ændringsforslag fra finansministeren, der jo for størstedelens vedkommende enten er nye skøn eller en følge af de forlig, som vi har indgået i fællesskab.