Bendt Bendtsen (KF), 2004-01-29:
Jeg vil selvfølgelig godt beskæftige mig med hele lovforslaget, men specielt med tilgængeligheden.
Med hensyn til forslagets tilgængelighedsdel vil jeg sige, at jeg faktisk er stolt af, at vi er den første regering, som har taget initiativ til at forbedre den generelle tilgængelighed ved ombygninger i det eksisterende byggeri.
Det fremgår af høringssvarene, at specielt handicaporganisationerne har ønsket en mere vidtgående ændring, det er forventeligt, men vi skal også sørge for, at der er sammenhæng mellem økonomi og øget tilgængelighed, for tilgængelighed er dyr.
Tilgængelighed er dyr, derfor er det en vigtig forudsætning for lovændringen, at vi skal sætte ind med foranstaltninger, hvor samfundet opnår mest mulig tilgængelighed for pengene.
Lovændringen vedrører de bygninger, hvortil en forbedret tilgængelighed vil komme flest muligt handicappede til gode,
nemlig offentligt tilgængeligt byggeri og erhvervsbyggeri til service og administration.
Det er for det første bygninger, hvor alle mennesker, også handicappede, kommer jævnligt, og for det andet bygninger, hvor handicappede ofte vil være beskæftiget eller kunne beskæftiges.
For at sikre balancen mellem hensynet til de handicappede og de økonomiske byrder, som den enkelte bygherre pålægges, fastsættes en maksimalgrænse på 12,5 pct.
Hermed sikrer vi, at den enkelte bygherre ikke pålægges urimelige økonomiske byrder ved ombygningen.
Som det fremgår af høringssvarene, er der en vis skepsis
Vi skal dog tage hensyn til modstridende interesser, nemlig økonomi, accept af den enkelte ejer og samfundets ønsker om øget tilgængelighed.
Det er min opfattelse, at den bedste løsning på det problem er maksimalgrænsen.
Derfor vil vi udarbejde en vejledning med bl.a. vejledende priser på tilgængelighedsforanstaltningerne, så kommunerne kan se, om bygherren forsøger at snyde. Vi stiller kravene som en samlet pakke, for der er altså en sammenhæng mellem de enkelte tilgængelighedsforanstaltninger.
Hvis vi ikke stiller kravene som en samlet pakke, kan vi stå i den lidt absurde situation, at handicappede faktisk ikke er stillede bedre end før, selv om der er foretaget en bekostelig tilgængelighedsforbedring.
Hvis der ikke er lavet handicaptoilet i en bygning, nytter det ikke meget, at der er lavet niveaufri adgang, fordi den handicappede vil skulle forlade stedet for at komme på toilettet.
Det samme vil være tilfældet, hvis den handicappede ikke kan parkere udenfor, så er niveaufri adgang heller ikke til den store nytte.
Debatten om tilgængelighed til byggeri kommer ofte til at handle om, at regeringen ikke vil gøre standarden DS 3028, »Tilgængelighed for alle«, retligt bindende gennem lovgivning.
Det vil vi altså fortsat ikke, og jeg vil gerne gentage, hvorfor DS 3028 bør forblive en frivillig standard.
For det første skal der være plads til, at byggelovgivningens tilgængelighedsbestemmelser skal kunne opfyldes på flere måder og ikke kun på den måde, som anvises i DS 3028.
DS 3028 stiller nogle meget detaljerede krav til f.eks. toiletter, som skal være af en ganske bestemt højde.
Jeg mener, at man selv skal have mulighed for at bestemme, hvor højt ens toilet skal være, og jeg vil heller ikke bindes af, at et køkken skal indrettes på en ganske bestemt måde. For det andet bliver det meget dyrt at gøre DS 3028 retligt bindende.
Vi skønner, at skulle man blot gå hen og gøre 3028 retligt bindende, ville det samlet koste omkring 14 mia. kr. Jeg kan også forstå på et par af ordførerne i dag, at man begynder at sige, at nu er det jo ikke det hele, der skal, og nu må vi se på det.
Det er da altid noget.
Ser vi alene på det offentligt tilgængelige byggeri, ville det koste 1,8 mia. kr. at gøre kravene i DS 3028 retligt bindende, og det fremgår af et skriftligt svar, S 1245, til hr. René Skau Björnsson.
Der er altså store omkostninger forbundet med at gøre DS 3028 retligt bindende, uanset om vi tager det hele eller kun en del af det. Det må imidlertid også forventes, at en så kraftig omkostningsforøgelse vil medføre, at mange, både offentlige og private bygherrer, må opgive de planlagte projekter.
Hvis 3028 gøres retligt bindende, vil det især betyde, at det bliver meget dyrt at bygge om og bygge til.
Der er altså fare for, at tilgængelighedskravene gør, at det er så dyrt at om- og tilbygge, f.eks. i almindelige boliger og sommerhuse, at meget få ønsker eller har råd til at gøre det.
Vi har taget fat på problemet om den manglende tilgængelighed i det eksisterende byggeri.
Det er en opgave, der tager mange år, der varer længe, der koster mange penge.
Det har man sagt i utallige regeringer, nu bliver der gjort noget ved problemerne.
Jeg synes også, jeg vil nævne herfra i dag, at Siemens Arena-sagen har lært os, at der skal være adgang til at iværksætte offentlige undersøgelser i tilfælde af alvorlige ulykker i bebyggelser, hvor mange mennesker samles eller opholder sig.
Derved undgår vi dobbeltarbejde i form
af to eksperthold, som skal undersøge samme sag.
Undersøgelsen og oplysninger fra undersøgelser, som andre har iværksat, skal bruges til at kortlægge ulykkens begivenhedsforløb og de tekniske årsager og ikke fastlægge ansvarsforhold.
Vi laver en fleksibel ordning, hvor en undersøgelse kan skræddersyes til den pågældende type ulykke.
Derved er ordningen mindre ressourcekrævende end en permanent havarikommission. Der kan kræves adgang til et ulykkessted uden retskendelse.
Det er af afgørende betydning, at de sagkyndige, som udpeges til at gennemføre undersøgelsen, hurtigt kan sikre sig de beviser, som kan medvirke til opklaringen af ulykkens tekniske årsager.
Grunden til, at hurtig adgang til ulykkesstedet har stor betydning, er, at beviser bl.a. i form af brudte bygningsdele eller fysiske forhold på ulykkesstedet ellers kan risikere at forandres eller forsvinde, f.eks. på grund af vejret. Som det fremgår af høringssvarene, foreslås det, at der laves en indberetningspligt for næstenulykker.
Det er nok ikke helt den bedste idé.
En bred, anvendelig definition af, hvornår en bygherre skal indberette sådanne næstenulykker, vil i givet fald blive upræcis.
De få indberetninger, der kan komme, vil således med stor sandsynlighed give et skævt billede af virkeligheden.
Lige om de kommunale parkeringsfonde vil jeg oplyse, at regeringen ønsker generelt at fremme private aktørers deltagelse i offentlige opgaver.
Så vil jeg sige om de bemærkninger, der er fremkommet
under debatten, ikke mindst af fru Jytte Andersen, tidligere by- og boligminister, at det jo må glæde fru Jytte Andersen, at regeringen nu har sat så mange penge i sving på handicapområdet. Jeg står her med en liste, hvoraf det fremgår, at man i Økonomi- og Erhvervsministeriet, i Beskæftigelsesministeriet, Kulturministeriet, Ministeriet for Videnskab, Teknologi og Udvikling, Socialministeriet, Trafikministeriet og Undervisningsministeriet i alt i perioden 2002-2004 har brugt over 1 mia. kr. Jeg hørte også fru Jytte Andersen næsten sige, at denne regering ikke gør ret meget for de handicappede.
Det gør en lille smule ondt, når man er koordinationsminister på det her område og ved, at man i perioden fra 2003-2008 har afsat i alt 300 mio. kr. til tilgængelighed til det almene byggeri; at der er afsat 37 mio. kr. til fysisk handicappede; at når man taler boliger og service, har man i kommuneaftalen en dispensationsramme på 350 mio. kr. i tidsrummet fra 2003-2006; at det indebærer investeringer på ca. 700 mio. kr.; at der i forbindelse med udmøntningen af satspuljen for 2004 er afsat 546 mio. kr. til at forbedre handicappedes boligforhold i en 3-årig periode; at der er friere valg på boligområdet, som også gavner de handicappede; at der er en styrket indsats for at få mennesker med handicap i arbejde; at der er afsat 18 mio. kr. til skånejob og deltidsbeskæftigelse for handicappede; at der er afsat 19 mio. kr., heraf de 10 mio. kr. til handicappuljen, som har til formål at støtte projekter, som medvirker til at lette handicappedes adgang på arbejdsmarkedet; at der er afsat 4,7 mio. kr. til en ordbog over dansk tegnsprog; at der er brugt 1,5 mio. kr. til etableringen af netportalen; at der er afsat permanent 25 mio. kr. til tillægsstipendier til handicappede; at der i forbindelse med handlingsplanen vil blive afholdt udgifter til etablering af ramper på S-togs-stationer med 35 mio. kr.; at der derudover i finanslov 2004 er afsat yderligere 50 mio. kr. til tilgængelighedsforbedringer på stationer; at der er afsat 2 mio. kr. til tilgængelighedsmærkningsordning; at der er afsat 5 mio. kr. til en investeringspulje til det danske sekretariat for EU-netværk vedrørende universelt design omkring vores it-handlingsplan; at der er afsat 1 mio. kr. til tilgængelighedsportalen; at der er afsat 24 mio. kr. til udvidelse af ledsageordningen; at der er afsat 35 mio. kr. i en 4-årig periode i forbindelse med udmøntningen af satspuljen; at der til styrkelse af genoptræning af hjerneskadede er afsat 46 mio. kr. Jeg kunne egentlig blive ved lidt.
Jeg ved jo godt, at der ikke er så mange ordførere tilbage i salen, men jeg ved også, at der sidder nogle derude og ser fjernsyn, og det med, at denne regering på det her område ikke har gjort ret meget, passer ikke.
Det er en handlingsplan for 2003, hvoraf de fleste punkter er ført ud i livet.
Men for første gang i mange år er der faktisk sat rigtig, rigtig mange penge af på handicapområdet, og derfor synes jeg, det gør en lille smule ondt, når man sådan lidt nonchalant peger på, at der nok ikke er sket så meget.
Det er der, og det vil der vedblive at ske.
Så vil jeg sige til hr. Freddie H. Madsen, at som jeg har nævnt, har vi jo brugt mange penge på handicapområdet, omkring 1 mia. kr. på nye initiativer her inden for et par år, og det her lovforslag, L 106, lyder til ikke at være så meget, men det vil faktisk koste omkring 400 mio. kr. i de næste 3 år, og heraf skal staten skal betale de 120 mio. kr. til kommunerne i DUT-kompensation.
Det vigtigste for regeringen er, at vi får mest mulig tilgængelighed for pengene.
Vi er selvfølgelig villige til at se på, om vi ved at prioritere på en anden måde kan opnå mere tilgængelighed for pengene inden for den samme ramme.
Hvis handicaporganisationerne vil opstille en liste over de tilgængelighedsforslag, som de finder vigtigst, så vil jeg gerne herfra tilkendegive, at så er mine embedsmænd selvfølgelig klar til at møde dem og drøfte indholdet af omkostningerne.
Nu har vi et lovforslag, der for første gang virkelig tager fat i det, vi kalder det eksisterende byggeri, hvor der kommer kroner og øre bag, og så er vi selvfølgelig hele tiden klar til, at vi inden for de rammer, som nu engang er til rådighed inden for regeringens økonomi, kan lave de forbedringer for de handicappede, som er mulige.