Kim Andersen (V), 2002-10-23:
Med forslaget om den nye arkivlov, lovforslag nr. L 18, lægges der op til en liberalisering og en modernisering af den nuværende arkivlov.
En liberalisering forstået på den måde, at den nye lov lægger op til en større åbenhed samt kortere tidsfrister, sådan at journalister og forskere og andre med interesse får bedre adgang til de offentlige arkiver.
Lovforslag nr. L 18 er en genfremsættelse af det tidligere lovforslag nr. L 200, som vi havde til førstebehandling her i salen i foråret. De offentlige arkivers opgave er i udgangspunktet at sikre opbevaring af arkivalier.
Arkivalier, der har til formål at tjene til dokumentation af forhold, der har afgørende betydning i forbindelse med administrationen, retsligt eller i historisk sammenhæng, og som har karakter af at understøtte forskning og almene kulturelle formål.
Med hensyn til adgangen til disse offentlige arkiver
mener jeg, at lovforslaget skaber større åbenhed.
Det er positivt.
Et vigtigt tiltag i retning af mere åbenhed er nedsættelsen af de nuværende gældende frister for, hvornår arkivalierne er tilgængelige.
Desuden er den nye arkivlov udarbejdet sådan, at den tager hensyn til it-udviklingen.
Mange dokumenter eksisterer ikke længere i papirform, men kun i elektroniske udgaver, og derfor er det vigtigt at have nogle retningslinjer for, hvordan disse dokumenter opbevares og lagres, og det er der naturligvis også taget højde for i dette forslag.
Ændringerne i forhold til den nuværende arkivlov er udarbejdet på baggrund af et forudgående udvalgsarbejde, hvor eksperter i form af repræsentanter for pressen, forskningsverdenen og forvaltninger har deltaget.
Alle har haft mulighed for at belyse deres synspunkter og komme med ændringsforslag i forbindelse med udformningen af forslaget til den nye arkivlov.
På den baggrund er arbejdet med den nye arkivlov skredet frem, og der er taget hensyn til mange synspunkter og forskellige interessegruppers væsentligste interesser.
Det væsentligste, jeg vil fremhæve, er, at tilgængelighedsfristerne ændres på en række områder.
Det foreslås, at den almindelige tilgængelighedsfrist ændres fra de nuværende 30 år til 20 år, og dette forslag er stillet på baggrund af den vurdering, at 20 år må være tilstrækkeligt til at yde den fornødne beskyttelse af den politisk/administrative proces.
Samtidig skal det bemærkes, at muligheden for at fastsætte længere frister på op til 60 år i særlige tilfælde opretholdes.
Det er på baggrund af den betragtning, at oplysningerne som hovedregel ikke vil være tilgængelige i den pågældendes levetid.
I de tilfælde, hvor der ikke kan begrundes en opretholdelse af 75-års-tilgængelighedsfristen, er fristen nedsat til 50 år.
Det vil efter nogles mening ikke være en tilstrækkelig nedsættelse af fristelsen, men her er det så vigtigt at gøre sig klart, at der også skal tages hensyn til privatlivets fred.
Der er endvidere i lovforslaget tale om en udvidelse af den nuværende lovs anvendelsesområde, sådan at vi også inddrager offentligt ejede selskabers arkivalier under lovgrundlaget.
Der er tale om, at vi tilstræber at lave en parallelitet mellem statslige og kommunale arkivalier, og det er også fornuftigt.
Der skal være størst mulig åbenhed og ensartede regler, uanset hvor arkivalierne kommer fra.
Der har været diskussion om oprettelsen af særlige ankenævn til prøvelse af afslag om ansøgninger om dispensation.
Det er stadig væk vores holdning, at der ikke er et reelt behov for sådan en klageinstans.
Af 2.500 ansøgninger om dispensation har kun 86 fået afslag på indsigt i sager, der ikke var forældede.
Det er altså så marginal en andel, at vi ikke mener, der er behov for en klageinstans. I forbindelse med udarbejdelsen af arkivloven har det hele tiden været klart, at der har været to hovedhensyn at tage, nemlig at sikre den størst mulige åbenhed og tilgængelighed i forhold til arkiverne i den offentlige sektor og fra den offentlige sektor, samtidig med at det er vigtigt, at vi værner om privatlivets fred og om særlig følsomme oplysninger i forhold til den enkelte borger, men også i forhold til særlig følsomme oplysninger for samfundet og nogle af samfundets institutioner.
I Venstre mener vi, at de hensyn er tilgodeset med det forslag, der her ligger, og vi giver forslaget vores fulde opbakning.
Lovforslaget her lægger op til en harmonisering af EU-landenes lovgivning om ophavsret og ophavsretsbeslægtede rettigheder.
Det sker via en tilpasning af den nuværende ophavsretslov, så den kommer i overensstemmelse med infosoc-direktivet.
Direktivet sigter på at udnytte de nye digitale muligheder, som informationssamfundet byder på, og direktivet fastlægger således fælles spilleregler på ophavsretsområdet inden for EU.
Det er derfor et vigtigt direktiv, som vi gerne skal have gennemført inden udgangen af det her år.
Der er en række ændringer i forhold til den nuværende lovgivning.
Et af hovedelementerne i infosoc-direktivet er spørgsmålet om spredningsretten, hvor vi er nødt til at udskifte princippet om international konsumption og i stedet indføre en regel om regional konsumption.
Ifølge den danske ophavsretslov har man ellers hidtil frit kunnet videresælge kulturprodukter i form af dvd'er, cd'er, bøger m.v.
, ligegyldigt hvor produkterne stammer fra.
Med vedtagelsen af den nye lov bliver det ikke muligt for f.eks. en boghandler at videresælge eksemplarer af bøger, han har købt i USA.
I fremtiden bliver det kun muligt at videresælge kulturprodukter, der er købt inden for EØS-området.
Jeg er ikke begejstret for den begrænsning i den almindelige frihandel, men vi må fra dansk side tage til efterretning, at vi her er kommet i mindretal inden for EU.
Et tæt samarbejde betyder også en gang imellem, at man ikke altid kan få sin vilje.
Jeg har noteret mig, at kulturministeren og også økonomi- og erhvervsministeren vil arbejde på at få disse forhold ændret i EU-regi, og det kan jeg fuldt ud støtte.
Direktivet består desuden af en række regler om beskyttelse af tekniske foranstaltninger, elektroniske oplysninger og rettighedsforvaltning.
Disse regler udmønter sig i praksis i f.eks. kopispærringer og anden form for beskyttelse af værker.
Det er egentlig en meget fornuftig udvikling, det er den eneste måde, rettighedshaverne kan forhindre den kopiering, der finder sted, på.
Producenter og udgivere skal jo have mulighed for at tjene penge på deres produkter, og meget tyder på, at de så også er nødt til at anvende de tekniske foranstaltninger, vi her taler om.
Det er også sådan i dag, at vi har den, havde jeg nær sagt, famøse blankbåndsordning, hvor Copy-Dan opkræver en slags afgift på blanke cd'er, videobånd osv.
Det er rimeligt nok, at rettighedshaverne på den måde får kompensation for den ulovlige hjemmekopiering, men hvis rettighedshaverne via kopispærring kan etablere direkte betalingsordninger, er det efter min opfattelse et meget bedre system.
Lad os se, hvordan disse nye regler kommer til at fungere i praksis, så kan det være, at vi om nogle år kan se på, om der er behov for at opretholde blankbåndsordningen helt eller delvis.
Der vil i forbindelse med lovforslaget om ændring af ophavsretsloven også være en revision af elementer, der ikke har nogen direkte tilknytning til infosoc-direktivet, bl.a. foreslås to nye aftalelicenser, den ene for bibliotekernes digitale formidlinger, den anden for Danmarks Radios og TV 2's genanvendelse af arkivproduktioner.
En aftalelicens på biblioteksområdet åbner mulighed for, at forbrugeren på bestilling kan rekvirere artikler og andre tekstuddrag direkte fra bibliotekerne via den digitale formidling.
Det er positivt.
Alt i alt vil jeg afslutningsvis sige, at Venstre bakker op om forslaget til ændring af ophavsretsloven.
På den måde lever vi op til vores forpligtelser i EU, og vi mener, det er lykkedes kulturministeren at komme med et lovforslag, som betyder forbedring for alle berørte grupper.
Det er blandt andre naturligvis først og fremmest brugerne, det er kulturinstitutioner, kunstnere, producenter og udgivere. Der er selvfølgelig også nogle, der er utilfredse med elementer i lovforslaget, sådan vil det vel altid være, men her skal vi efter min opfattelse også skele til, at det er en revision, vi foretager på grund af infosoc-direktivet og vores EU-samarbejde. Under alle omstændigheder indgår Venstre i en konstruktiv dialog og vil se overordentlig positivt på forslaget i udvalget.