Kristen Touborg (SF), 2003-10-24:
Man kan vanskeligt være uenig med regeringen, når den satser på tryghed og frihed i den fødevarepolitiske redegørelse.
Det tror jeg man med stor sikkerhed kan sige at vi alle sammen går ind for.
Spørgsmålet er jo så bare, hvordan det omsættes i handling, og her er redegørelsen jo utrolig upræcis.
Der mangler rent ud sagt en handlingsdel i den her redegørelse.
Det er dog positivt, at regeringen opprioriterer ernæringspolitikken og indsatsen mod fedmeepidemi som en konsekvens af vores livsstil.
Regeringen vil her satse på åbenhed og dialog, men igen, det går vi jo sådan set alle sammen ind for.
Det, der er afgørende for SF, er, at indsatsen giver målelige resultater.
Problemet er, at stive statslige systemer ikke altid har været gode til folkeoplysning.
Man er jo tit for pæn og for forsigtig, og det tror jeg i høj grad kan være et problem i den forbindelse. Derfor savner vi, at regeringen sætter sig nogle målbare mål, ligesom vi har målbare mål f.eks. på hygiejneområdet. Har man et mål, der ikke er målbart, ved man jo ikke, om det går fremad eller tilbage.
Samtidig skal ernæring og motion ses under ét.
Man kan jo også spise sig syg og fed af sunde fødevarer.
Derfor er det vigtigt at få nogle mål for befolkningens almene sundhed.
Danmark har f.eks. forsat en meget lav levealder sammenlignet med mange af vores nabolande.
En af de rigtig store mangler er, at redegørelsen ikke behandler vildledning.
Der er fortsat brug for en indsats på det område.
Der er bestemt også brug for, at der følges med i de reklamer, især børn og unge udsættes for, ikke mindst i tv.
Jeg er glad for, at såvel Socialdemokratiet som Dansk Folkeparti på det her område har snakket om, at det er noget af det, vi skulle tage op i udvalget.
Det kan jeg i høj grad tilslutte mig.
I det hele taget synes jeg, at det lyder til, at der er muligheder for, at vi i udvalget godt kunne komme noget videre på hele ernæringsområdet.
Det lyder til, at vi godt kunne finde fælles fodslag, i hvert fald i et flertal i udvalget.
Det er jo direkte skadeligt, at tv forsøger at pådutte vores børn nogle mad- og slikvaner, der ødelægger deres helbred.
Det er egentlig utroligt, at det overhovedet er lovligt; det er utilstedeligt.
Der var jo overvældende stor interesse for skolemadordningen, da den blev indført som en mulighed under den tidligere regering.
Jeg synes, at det er ærgerligt, at regeringen ikke vil give den frihed til fællesskab nu, så man også kunne få mulighed for at køre sådanne ordninger i alle de kommuner, der ønskede det.
Det synes jeg er rigtig træls.
Jeg synes ikke, det er nok, at Venstre siger, at det her er et spørgsmål om holdninger.
Jeg er enig i, at det er det også.
Selvfølgelig er det et spørgsmål om holdninger, hvis man skal have lavet en ændring af livsstilen, hvis man skal have en helt grundlæggende anderledes måde at betragte ernæringen på.
Jeg kan bare ikke se, hvordan det ene udelukker det andet.
Jeg kan ikke se, at den holdningsdebat, Venstre gerne vil have, skulle hindre, at vi kunne lave skolemadordninger i kommunerne.
Hvorfor hindrer det ene det andet?
Det er jeg helt uforstående over for.
Når regeringen ikke vil tage mere håndfast fat omkring markedsføring af sundhedsskadelige produkter, kan man frygte, at den positive oplysning, man ellers giver, kommer til kort.
Ud over at målene skal være mere håndgribelige, kunne vi også godt tænke os, at der blev forsket mere i, hvad for nogle af målene der bliver opfyldt, men også i, hvad for nogle det ikke lykkes at få opfyldt med hensyn til at forbedre befolkningens ernæring og almene sundhedstilstand. Det sidste er vigtig viden, når indsatsen hele tiden skal forbedres.
Hvad det er, der ændrer vores adfærd, bør der forskes i.
Hvornår og hvordan virker f.eks. afgifter?
Hvorfor kommer ikke mindst de unges spiritusforbrug til at stige?
Der er god grund til, at vi får kigget på en række af de her forhold.
Vi tror, at indsatsen skal gå på to ben - dels en fornuftig folkeoplysning om sund ernæring og motion, dels en målrettet indsats mod markedsføring og produktion af usunde fødevarer, ikke mindst til børn.
Her synes vi, regeringens
indsats kunne være meget, meget bedre.
Der mangler også at blive ryddet op på kosttilskudsområdet.
Der er for meget vildledning.
Vi savner en bedre indsats på dette område: kontrolkampagner, bedre mærkning m.v.
I SF kan vi godt se fornuften i bedre samarbejde mellem virksomheder og kontrol, men grænsen er jo hårfin, den må ikke blive for flink eller for forstående.
Det er en kontrol, der skal udføres og håndhæves,
og det er altså regeringens ansvar, hvis kontrollen går hen og bliver for flink og ser gennem fingre med sager, man selv har rådgivet om.
Der er et problem på det område, og det er nok også noget af det, vi i høj grad skal have kigget på under udvalgsarbejdet, for vi ser jo, at regeringen i meget høj grad læner sig op ad kontrol og specielt egenkontrol.
Så det tror jeg nok er et område, vi også skal have kigget på.
SF kan ikke se den store gevinst ved at slå nogle forskningsinstitutioner sammen, der ikke har det store sammenfald i deres forskning.
Vi er bekymrede for, at besparelserne på forskningen i de kommende år skal gøre det helt umuligt at opfylde regeringens målsætninger, og vi er altså ret uforstående over for, at man sparer på det område, vel vidende, må man gå ud fra, at det vil være smerteligt på længere sigt.
Samlet set mener vi ikke, at regeringen kan få en glad smiley for den her redegørelse.
Men hvis den opstiller fremsynede sundhedsmål og de vel at mærke bliver opfyldt, så skal regeringen have en smiley, der smiler.