Margrete Auken (SF), 2004-01-13:
Jeg vil gerne begynde med at takke for redegørelsen.
Jeg synes, den kommer godt omkring, og at den stort set får nævnt de områder, som i hvert fald for SF er vigtige områder.
Den nævner som en af sine fremtidige opgaver, og der vil jeg gerne citere fra slutningen, fordi jeg synes, det var opsigtsvækkende klart, at Europarådet som et andet europæisk forum for debat og samarbejde fremover også skal være et instrument, der kan medvirke til, at der ikke dannes nye skarpe skillelinjer i Europa. Jeg synes, det er en meget, meget flot sætning, og det vil være en af dem, som vi også vil gøre til vores fremtidige målsætning for arbejdet i Europarådet.
Hvis vi nu forestiller os, at der kan komme til at gå lang tid, før Tyrkiet kommer med, og uanset om man er tilhænger eller ej af, at Tyrkiet skal med i EU, så ved vi, at det vil tage lang tid.
I forlængelse af Tyrkiet kan man spørge: Hvad med Ukraine, hvad med Georgien, ja, hvad med Rusland osv.?
Det har i hvert fald meget lange udsigter, før de kommer med i EU.
I det forløb er det utrolig vigtigt, at Europa ikke falder fra hinanden, og det vil sige, at den tilstedeværelse, der skal være, og den samtale, der skal være, skal opleves som en, der altså også for disse lande er værd at have med at gøre.
Jeg synes, at Europarådets parlamentariske afdeling har ydet et flot stykke arbejde i de år, der er gået, og har gjort meget, men det er klart, at man også har brug for, at ministrene, at regeringerne synes, at det er så vigtigt, som man får indtryk af når man læser redegørelsen.
Så vi vil gøre meget ud af at få fulgt op på det spørgsmål, som et par stykker af os jo har stillet hen ad vejen, om de økonomiske ressourcer, og som fru Elisabeth Arnold sidst fik Det Konservative Folkeparti til at sige man godt ville arbejde aktivt på.
I drøftelsen før nævnte vi Tjetjenien, og når jeg siger, at man hellere må nævne det alt sammen, så kniber det jo så indimellem, når vi spørger, hvad der så skal gøres ved det.
Jeg finder, det i virkeligheden er en skuffelse, at vi med regeringsskiftet ikke fik nogen forbedring af Danmarks indsats for Tjetjenien.
Ja, i den forstand fik vi den forværring, at den aktive indsats, som især Det Konservative Folkeparti gjorde før regeringsskiftet, på en eller anden måde faldt i et med det, som regeringen gjorde før regeringsskiftet.
Det er ikke blevet meget bedre, og jeg synes ikke, at det var specielt løfterigt at høre fru Hanne Severinsens
sørgmodige ord før om, at det her jo var så svært, og det var ikke klaret med det samme
Jeg tror, ingen af os har ventet, at det skulle være klaret med det samme, men vi havde gerne hørt et bedre bud på, hvilken aktiv indsats man ville gøre.
Lad mig så også lige benytte lejligheden til at sige, at det var ganske rystende at høre den forrige taler, altså hr. Per Dalgaard.
Det var ganske rystende, fordi det er regeringens støtteparti.
Jeg tror, vi kommer i klemme, når næste ECRI-rapport skal komme, jeg tror, det bliver læst.
Man slipper ikke så billigt, hvis man tror, at man bare kan komme et par stykker herop.
De læser, hvad der står i aviser osv., og deres kritik er faktisk, ligesom når de kritiserer andre lande, ganske velfunderet.
Hvis man så hører synspunkter på det rædsomme niveau, som vi hørte før, altså virkelig sådan nogen, der hører hjemme i en helt anden kultur end en, der er med i Europarådet, og de kommer fra regeringens støtteparti, så forventer vi at få meget klare tilkendegivelser fra regeringen om, at der er meget langt fra disse afskyelige synspunkter til dem, regeringen vil stå for og slås for.
Jeg tror også godt, at vi kan få det.
Jeg ved jo godt, at regeringen i hvert fald mener det, i hvert fald mener vores udenrigsminister det.
Men det vil også være meget vigtigt, at de kan høre i resten af Europarådet, at det er et helt marginalt standpunkt, som Dansk Folkeparti tegner her, og at det i hvert fald ikke er noget, man vil røre ved med en ildtang, ud over hvad man er nødt til, fordi man jo trods alt skal have klaret nogle andre ting herinde. Jeg vil i hvert fald ikke, og jeg går ud fra, at vi deler det synspunkt, lad det være sagt med det samme, for kritik af resten af landene bliver fuldstændig omsonst, hvis vi accepterer en sådan form for - hvad skal vi sige?
- kulturarrogance, som ligger i, at det kun lige præcis er vores kultur, der duer.
Det er kun på en bestemt måde og kun med leverpostej, for så vidt jeg kunne høre, havnede vi til sidst i, at det var leverpostejen, der var problemet med de fremmedes ødelæggelse af den danske kultur.
Vi fik jo ikke noget, der kom tættere på end det, vi har kendt med tørklæder og leverpostej.
En sådan holdning til et kulturspørgsmål vil nedkalde en stribe om ikke ligefrem fordømmelser så i hvert fald meget kritiske ord om Danmark, hvis der ikke bliver lagt meget klar afstand til det, og vi ser frem til, at den kommer tydeligt fra regeringen.
Lad mig så også lige i den forbindelse nævne kritikken af Italien, som har været fremme i debatten tidligere, hvor vi også ser frem til, at Danmark går aktivt ind.
Der bliver meget ballade fra Italiens side.
Jeg kan huske, hvor meget ballade vi fik fra Belgien over, at man påtalte, at det fransksprogede mindretal havde problemer.
Jeg tror, vi alle sammen er blevet bestormet af flamsktalende belgiere, som ville have os til at gøre hvad som helst for at afværge, at der blev vedtaget noget om det fransktalende mindretals problemer.
Jeg kunne forestille mig, at kritikken af Italien vil afstedkomme nok så voldsomme reaktioner, bl.a. fordi den er betragtelig mere relevant, fordi situationen i Italien er meget faretruende.
Både domstolenes og mediernes situation er i den grad på kollisionskurs med Europarådet, at det kan blive svært.
Men som sagt er forudsætningen for, at Europarådet kan tages alvorligt, at man også kan mærke, at der er konsekvens i det - måske oven i købet især, når det er dem, man er tættest forbundet med, der overtræder reglerne.
Hvis jeg skal nævne nogle af de ting, som jeg synes har været rigtig, rigtig flot, som Europarådet har magtet, vil jeg godt her benytte lejligheden til at fejre, at dødsstraffen faktisk er afskaffet i alle de nye lande; at den er blevet pillet definitivt ud af lovgivningen i et stigende antal lande synes jeg er en meget vigtig sejr. Jeg var sammen med Legal Affairs underudvalg om menneskerettigheder, Human Affairs Human Rights Committee, i USA i foråret, hvor vi var dels i Illinois, i Springfield, dels på et seminar i Washington, hvor man skulle diskutere dødsstraffen.
De er jo observatørland hos os, men jeg er ikke sikker på, at det havde givet mening at true med at smide dem ud af den der observatørstatus, for jeg er ikke sikker på, at så frygtelig mange kender Europarådet, når sandheden skal frem.
Det blev ikke sådan noget medietilløbsstykke, at vi var
der, og de fleste af dem, vi talte med, var jo folk, der i forvejen var meget aktive i kampen mod dødsstraffen.
Men det, vi kunne høre, var, hvor utrolig vigtigt det er, at Europarådet og Europa har den holdning og intensiverer kampen mod dødsstraf.
Jeg synes, det er et synspunkt, det er vigtigt at tage frem, for vi møder det jo også, når vi diskuterer dødsstraf med kinesere osv. Når de kommer og siger, at det er et kulturelt fænomen, så synes jeg, det er vigtigt at minde dem om, at er der nogen verdensdel, der har benyttet dødsstraf, er det Europa.
Det er en af de mest henrettende kulturer, der har været
, og vi har formået at få den afskaffet.
Nu har de andre bare værsgo at komme hen i de civiliseredes rækker, selvfølgelig meget gerne med USA i spidsen.
Jeg har derudover fået oplyst, at netop den kontakt, man har til de grupper i USA, der arbejder med det, også betyder, at de på en helt anden måde kan få en mobilisering i USA, end de ellers ville kunne få.
Så bare den der forestilling om, at de ikke må blive glemt, er afgørende for vores arbejde videre frem.
Lad mig så til sidst nævne en vigtig del af Europarådets fremtidige arbejde.
Blandt alle de områder, som man ligesom skal have fat i i fremtiden, nævnes i redegørelsen bioetikken.
De debatter, som bioetikken har afstedkommet i Danmark, hvor Danmark jo stadig væk er et førende land med hensyn til at have kvalitetsdebatter, er det meget vigtigt, at man også kan føre i Europarådet, for det er her, at der skal sættes nogle standarder, før man går i gang med at lave konventioner, før man går i gang med at lave lovgivning.
Jeg håber meget, at regeringen også i fremtiden vil bidrage til, at vi får kræfter til at få ført den del af debatterne i Europarådet.
Tak for redegørelsen, tak for i hvert fald det indirekte tilsagn om penge nok og alle gode ønsker til regeringen om at komme fri af de spøgelser fra dens støtteparti.
Jeg håber, det må gå vennerne i regeringen så godt, at de ikke kommer i virkelig uføre, da det lægger op til det.