runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Holger K. Nielsen (SF), 2000-10-05:
Jamen herre du milde himmel, hvad er det for et tonefald?
Hvad er det for en fornærmethed?
Man har tabt folkeafstemningen, og så kommer der sådan en fornærmet tone i den her debat.
Jeg står helt, helt uforstående over for det, hr. Duetoft, det må jeg altså sige at jeg gør.
Vi har sagt igennem mange år - slå op i vores programvedtagelser 6-7 år tilbage - at vi går ind for flertalsafgørelser vedrørende miljø.
Det har vi gjort igennem mange år, for vi mener, det er et vigtigt område, som skal opprioriteres inden for EU.
Vi har ikke haft det sådan, at unionen er et spørgsmål om, hvilke beslutningsprocedurer der er.
Vi har i høj grad defineret unionen ud fra de områder, vi har undtagelser på.
Det var derfor, vi i 1992 lagde vægt på undtagelser vedrørende forsvarspolitik, vedrørende den fælles mønt, vedrørende det retlige samarbejde og vedrørende det politimæssige samarbejde.
Vi lagde ikke i 1992 vægt på flertalsafgørelser, vil jeg gerne sige til hr. Peter Duetoft.
Det var meget bevidst.
Det var meget bevidst.
Og derfor kan det her ikke bruges imod mig i hvert fald. Vi har sagt, at vi ikke ønsker, der bliver opbygget en ny europæisk statsdannelse.
Det mener vi ØMU'en er et middel til.
Vi har ikke noget imod praktiske, europæiske løsninger på grænseoverskridende fælles problemer.
Det har vi ment for 6-7 år siden, og det mener vi også i dag.
Der er intet hverken folkeforførelse eller nyt i det synspunkt, vil jeg godt sige til hr. Peter Duetoft.
Marianne Jelved (RV), 2000-10-05:
Blot i al forsonlighed vil jeg gerne lige understrege, at Danmark er med i Den Økonomiske og Monetære Union, men vi er ikke med i den fælles valuta, euroen.
Der står i SF's pressemeddelelse, som kom efter hovedbestyrelsesmødet i går, noget interessant.
Jeg vil gerne understrege, at når vi har et forbehold - jeg vil bare lige repetere det - så betyder det også, at Danmark har fået det forbehold mod, og jeg citerer: »At Danmark ikke vil forhindre de andre i at gå videre på de områder, hvor Danmark har et forbehold.«
Nu læser jeg så i pressemeddelelsen, og jeg citerer: »De lande, som deltager i euroen, ønsker at få formel kompetence til at træffe beslutninger.
Men det vil ikke være acceptabelt, hvis de får kompetence til umiddelbart - eller på sigt - at binde de øvrige lande, herunder Danmark og de kommende medlemslande.
Det vil svække Danmarks mulighed for at føre en offensiv og progressiv politik og vil medføre en farlig opdeling af EU.«
Jeg er meget enig i det, der står her.
Men sagen er bare, vil jeg gerne sige til hr. Holger K. Nielsen, at Danmark har meldt sig ud, og vi kan ikke forhindre de andre i at gå videre på det område, der vedrører euroen.
Det har vi bekræftet med stort flertal i befolkningen, og det mener jeg også SF må respektere.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-10-05:
Nu er vi jo inde i en fortolkning af det nationale kompromis, og det tror jeg tiden er for knap til.
Det er mange besynderlige fortolkninger, vi har hørt fra regeringen i den her sag. Det, vi ikke vil forhindre, er, at de andre indfører euroen.
Det er det, der ligger i Edinburghafgørelsen.
Der ligger i øjeblikket en topmødeerklæring om, hvad Euro-12 kan bruges til.
Hvis den eksempelvis skal bruges til miljø, så er det vores helt klare interesse at forhindre det, og der er intet, intet, i vores aftale med de andre lande, der forhindrer, at vi kan det. Der skal være enighed om det, hvis man skal ændre den topmødeerklæring, og det er vel indlysende nok, at vi på det punkt også skal varetage nogle danske interesser for at få maksimal indflydelse inden for EU.
Igen et eksempel på, hvordan regeringen lægger sig fladt ned, jamrer over, at den har fået et nederlag, i stedet for at tage udfordringen op og positivt forsøge at formulere en fremadrettet politik.
Marianne Jelved (RV), 2000-10-05:
Det er interessant, at alt, hvad der bliver sagt, som ikke passer hr. Holger K. Nielsen, er jammer og ynk, og jeg ved
ikke hvad.
Nu prøver vi at holde et helt stilfærdigt toneleje for at få klaring på nogle ting.
Der står her, at de, der deltager i euroen, ikke kan gå videre.
Men det, vi har sagt, må jeg sige til hr. Holger K. Nielsen, er jo, at Danmark afskriver sig indflydelse på det samarbejde, som de 12 lande, der er med i den fælles valuta, har.
Det er det, vi har sagt, og derfor har vi også sagt, at vi ikke kan forhindre dem i at gå videre på det område, på forsvarsområdet, på det retlige område og med hensyn til indre anliggender.
Det er fair nok, det er den danske position.
Men at vi nu bagefter skal til at blokere for, at de andre så går videre og udvikler samarbejdet, som hr. Joschka Fischer og andre har givet udtryk for, det hænger ikke sammen, det kan vi ikke.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-10-05:
Jamen det er decideret forkert.
Der ligger en topmødeerklæring fra 1997, som definerer opgaven for Euro-12, og hvis den skal ændres, skal det ske i enstemmighed, og der er intet, der forhindrer os i at gå ind og stille krav i den proces.
Det ligger i Edinburghafgørelsen, i det nationale kompromis, at vi ikke vil forhindre de andre i at gå videre på de områder, der direkte omfatter undtagelserne.
Og igen: Debatten om forstærket samarbejde betyder jo ikke, at vi bare skal lade de andre gå videre uden videre.
Hele meningen med, at vi skal gå ind og tage det her positivt op og formulere en politik, er jo netop, at vi skal have vores synspunkter tilgodeset i den diskussion.
Vi har jo ingen interesse i, at de bare går videre uden videre.
Det her skal ske på en ordentlig måde, og der er intet hverken i det danske nej eller i det nationale kompromis, der forhindrer, at vi på de områder, i hele den diskussion, går ind og fører en offensiv linje.
Marianne Jelved (RV), 2000-10-05:
Jeg har forstået, der skal være en såkaldt klubstrategi, at der skal være åbent for et forstærket samarbejde og for et fleksibelt samarbejde, som vi mangler at få konkretiseret noget.
Men samtidig vil SF altså bestemme, hvor de andre skal lave et forstærket samarbejde på et område, som Danmark har fraskrevet sig muligheden for at få indflydelse på, fordi vi har et forbehold.
Verden står jo ikke stille, der er jo forandringer hele tiden, også inden for eurosamarbejdet må der selvfølgelig forudses forandringer.
Det er sagt under hele kampagnen, det er realiteterne, og når jeg ønsker at få det frem her, så er det, fordi jeg ikke ønsker at bidrage til, at der skabes illusioner hos vælgerne om, hvad der kan lade sig gøre, og hvad der ikke kan lade sig gøre.
Nejet har konsekvenser.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-10-05:
Jeg har ikke sagt, at vi kan bestemme alt, vil jeg sige til ministeren.
Jeg har sagt, at hvis man skal ændre den topmødeerklæring, som definerer Euro-12, så skal det ske i enstemmighed.
Hvorfor den der vedblivende snak om, at vi mister indflydelse på alle mulige områder?
Hvorfor ikke tage det her positivt op og så få defineret en politik, hvor Danmark på grundlag af nejet sidste torsdag, på grundlag af, at vi har undtagelserne, går ind og få maksimal indflydelse inden for EU.
Det er da meget mere frugtbart end den der snak om, at ikke noget som helst kan lade sig gøre, og at de andre bare kan gå videre.
Vel kan de ej.
Den topmødeerklæring, der definerer Euro-12, er meget begrænsende.
Hvis andre lande vil, at den skal udvides, så har vi forhandlingsmuligheder i den proces.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-10-05:
Nu har Det Radikale Venstre jo været det parti, der i størst muligt omfang har taget nejet i torsdags som udtryk for, at man nu virkelig skal gå til kamp for et forstærket Europa.
Og det er jo i sig selv noget af en særegen konklusion på baggrund af, at det rent faktisk blev et nej, men det kunne vi jo læse.
Det Radikale Venstre er også det parti, der stiller med en økonomiminister, der tager ned og græder ved skuldrene af ministerkollegaerne og nærmest beklager sig over den befolkning, økonomiministeren ellers indirekte er blevet valgt af.
Sådan er det jo så forunderligt.
Men det, jeg gerne vil spørge fru Elisabeth Arnold om, er i forhold til Niceforhandlingerne.
Det er således, at Europa-Kommissionen har fremsat et forslag, som vil formalisere Østrigsanktionerne og mulighederne for at lave Østrigsanktioner fremover, og det forslag, der ligger, er i meget vid udstrækning, at man stadig væk kan lave sanktioner, uden at der i virkeligheden er begået handlinger, som overtræder menneskerettigheder.
Derfor bliver jeg nødt til at spørge fru Elisabeth Arnold, som jo, dengang man lavede Østrigsanktionerne, udtrykte skepsis over for dem, om hun er tilhænger af det forslag, der er fremsat, eller om hun sammen med os andre vil prøve at modarbejde det, så det ikke bliver en del af en kommende traktats artikel 7.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-10-05:
Vi opfatter nejet som det, det er: et nej til den fælles mønt.
Vi mener, det er vigtigt, at der er et politisk parti i Danmark, som bekender sig til den europæiske idé, som bekender sig til det europæiske samarbejde, og som går fuldt og helt ind for det og siger: Vi mener, det er den rigtige vej for Danmark at være med i det europæiske samarbejde.
Det vil vi ikke give afkald på at mene.
Vi mener faktisk, at det er vigtigt, at der er nogle, der går frem og siger: Sådan mener vi, det skal være.
Blandt de 47 pct., der stemte ja, er jeg sikker på, at der var temmelig mange radikale.
Så spørger hr. Thulesen Dahl om forslaget.
Jeg har set en nusset telefax af et eller andet forslag om, at man skulle lave en overvågningsmekanisme.
Det forslag er vi ikke tilhængere af.
Jeg har ikke set andet end de der 7-8 linjer, der handlede om det, men det er selvfølgelig et hovsaforslag, som er bragt ind meget sent i debatten, og som jeg ikke kan se kan bruges til noget som helst.
Men debatten om, hvordan man sikrer demokratiet og sikrer en respekt for menneskerettigheder i alle medlemslandene, slipper vi ikke.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-10-05:
Nu skal jeg jo ikke kunne sige, hvordan de faxer, som fru Elisabeth Arnold modtager, er.
De er åbenbart nussede.
Jeg har et bedre eksemplar, og det skal jeg da gerne servicere fru Elisabeth Arnold med, hvis det gør det lidt mere klart at læse.
Men jeg er da glad for meldingen om, at fru Elisabeth Arnold vil være modstander af det forslag, og så håber jeg selvfølgelig, at det den her gang lykkes fru Elisabeth Arnold at få indflydelse på regeringens politik på sådan et område.
Det lykkedes jo ikke i forbindelse med Østrigsanktionerne, hvor fru Elisabeth Arnold jo åbenbart var uenig i den linje, regeringen førte.
Nu håber jeg, at lydhørheden i regeringen er lidt større.
Jeg kan da se, at statsministeren jo er kommet til stede i salen igen og så også har hørt den her meningsudveksling i hvert fald i forhold til det her, og det synes jeg da er befriende.
Det er jo ikke helt ligegyldigt, at et regeringsparti, af to regeringspartier, dagen efter folkeafstemningen, hvor det altså blev et nej, gør det klart, at man nu vil bruge det her nej til at forstærke sin europapolitik, til virkelig at gå ud energisk og kæmpe for europatankegangen.
Altså, det er jo virkelig et signal, der siger lidt om også Det Radikale Venstres forhold til dets egne landsmøder, hvor man kan vedtage både det ene og det andet, og man er fuldstændig fløjtende ligeglad med det herinde.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-10-05:
Nu var hr. Kristian Thulesen Dahl så dristig at nævne det radikale landsmøde, men lige præcis derfor kan vi gå ud som stærke og oprigtige og engagerede europæere.
I 1999 havde vi en landsmødebeslutning, der ønskede den Økonomiske- og Monetære Unions tredje fase sat til afstemning eller vores forbehold afskaffet.
Det var 78 pct. af de delegerede, der ønskede det, eller var det kun 77 pct., det kan jeg ikke huske, og i år, i år 2000, havde vi på vores landsmøde den tilsvarende opfordring, og der var det 80 pct. af vores landsmøde, der ønskede det.
Så vi har ingen reservationer i forhold til vores landsmødebeslutninger og vores bagland.
Ulla Tørnæs (V), 2000-10-05:
Jeg har fuld forståelse for, at der ikke blev plads til meget indenrigspolitik i fru Elisabeth Arnolds indlæg, og derfor bliver jeg nødt til lige at være sikker på, at det, der er fremgået af dagspressen de seneste par dage, også er helt korrekt.
Det er nemlig af dagspressen fremgået, at Det Radikale Venstre ikke vil være med til den ekstra beskatning af erhvervslivet, som regeringen har lagt op til med finanslovforslaget.
Derfor vil jeg gerne bede fru Elisabeth Arnold redegøre for, om det er en korrekt gengivelse, der har fundet sted i dagspressen, så vi er sikre på, at de forslag, regeringen har fremsat om ekstrabeskatning af erhvervslivet, bliver taget af bordet.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-10-05:
Jeg synes, det er rimeligt at påpege, at finanslovforslaget er fremsat under den forudsætning, at det blev et ja til den fælles mønt.
Det ville have skaffet erhvervslivet nogle bedre forhold, en lavere rente, og formentlig nogle flere arbejdspladser og en bedre vækst, og i det lys skal man se finanslovforslaget.
Når det så blev et nej i torsdags, må man også sige, at så må der være ting i forbindelse med finanslovforhandlingerne, som betyder, at nu er vilkårene altså ændrede, og det må man selvfølgelig se på med nye øjne. Enkeltpunkter på det her felt vil jeg ikke gå ind på, men jeg vil sige, det er klart, at når finanslovforslaget er fremsat under forudsætning af et ja, og det så bliver et nej, så er der visse ting i finanslovforslaget, som selvfølgelig mister aktualitet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-10-05:
Nu har statsministeren jo tidligere været i fitnesscenter, ved jeg.
Det så vi på et tidspunkt.
Og vi ved også derfra, at han i hvert fald øver sig på at være løftebryder, og det har hr. Keld Albrechtsen været inde på i rigt mål i sin ordførertale.
Derfor vil jeg egentlig stille spørgsmålet til hr. Keld Albrechtsen.
Han behøver jo ikke nødvendigvis at svare på det, men sagen er jo, at ni tiendedele af Enhedslistens ordførertale i dag gik på at forklare, hvorfor man ikke kunne stole på den nuværende statsminister, og det var ikke bare på euroområdet med den folkeafstemning, vi netop har været igennem.
Jeg har forstået det sådan, at Enhedslisten har rejst rundt med sådan en Pinocchio for at gøre det klart, at den nuværende statsminister er hamrende utroværdig, at han er løbet fra det ene løfte efter det andet, og at den største trussel for et område sådan set er, hvis statsministeren går ud og garanterer for det, for så ved man, at der er noget i gære.
Derfor bliver jeg nødt til at stille det spørgsmål til Enhedslistens repræsentant, hr. Keld Albrechtsen, som jeg ikke behøver at få noget svar på, for jeg forstår godt, at man måske ikke føler, at man har så mange muligheder.
Man skal støtte en socialdemokratisk ledet regering, det forstår jeg selvfølgelig godt.
Men kan man i længden blive ved med at støtte en person som statsminister, som man i den grad alle steder må trække tæppet væk under, fordi man anerkender, at han er dybt utroværdig og løber fra alle sine løfter?
Keld Albrechtsen (EL), 2000-10-05:
Til hr. Kristian Thulesen Dahl kan jeg blot sige, at vi før folkeafstemningen den 28. september sagde, at det, vi stemte om, ikke var regeringens fremtid.
Det var om euroen og udviklingen i Unionen.
Derfor ville det også være stærkt forkert, hvis vi så bagefter på baggrund af et nej drog den konklusion, at det skulle være afgørende for, hvilken regering der efterfølgende skulle sidde her i Folketinget.
Jeg har allerede bedt statsministeren om at komme op og redegøre for de ting, der bl.a. er nævnt i ritzautelegrammet, og jeg vil naturligvis understrege, at det er helt afgørende for Enhedslisten, at vi i dag her under denne debat får en udtømmende og tilfredsstillende forklaring på, hvordan regeringen har tænkt sig at sikre, at de løfter, som blev givet inden den 28. september, også bliver opfyldt i forhandlingerne om den kommende Nicetraktat.
Det vil vi stå fast på.
Det kan jeg forstå at hr. Thulesen Dahl også vil stå fast på, og jeg lever i det håb resten af den her debat, at når det kommer til stykket, så vil statsministeren også komme
herop på talerstolen og dokumentere, at regeringen faktisk også har tænkt sig at gøre det.
Jeg vil i hvert fald ikke drage nogen konklusion endegyldigt på det spørgsmål, før den her debat er slut.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-10-05:
Jeg forstår til fulde, at der ikke er nogen direkte sammenhæng mellem afstemningen om euroen og støtte til regeringen, men Enhedslisten må vel være enig i, at hvis man for alvor skal sikre, at løfter bliver opfyldt, jamen så er der nogle, for hvem taburetterne er så vigtige, at det faktisk betyder noget, at man diskuterer det her.
Og spørgsmålet er jo, hvor mange gange Enhedslisten vil drage i valgkamp med statsministeren som Pinocchio, uden at det har nogen som helst konsekvenser i forhold til, om manden kan blive siddende på sin post.
Det er jo det, det handler om.
Og der forstår jeg selvfølgelig dilemmaet fuldt ud, det skal ikke være nogen hemmelighed.
Men sagen er vel, at det får nogle konsekvenser på et eller andet tidspunkt.
Der må vel være et eller andet tidspunkt, hvor kæden hopper af.
Og jeg vil tro, i hvert fald fra vores position, at det vil have en betydning, at man også diskuterede sådan nogle ting.
Pernille Blach Hansen (S), 2000-10-05:
Jeg synes næsten, det bedste ved Det Konservative Folkepartis skatteforslag er, at de er klasserene.
Klasserene på den måde, at de kun kommer folk med høje indkomster til gode.
Mellemskatten skal jo væk, den gavner kun dem, der har de højere indkomster.
Det synes jeg da i og for sig er befriende.
Men det, der så er galt, er, at nogle af de ting, man foreslår, jo så går ud over dem, der kommer til at betale gildet.
Det går ud over dem, der stadig væk skal betale fagforeningskontingent, som måske på lang sigt skal have lavere dagpenge.
Kan jeg ikke få fru Lene Espersen til at bekræfte, at De Konservative nu er gået ind i rollen som den omvendte Robin Hood: De tager fra de fattige og giver til de rige.
Jann Sjursen (KRF), 2000-10-05:
Jeg skal her i første omgang koncentrere mig om fru Pernille Blach Hansens ordførertale om europapolitikken.
Jeg synes sådan set i forlængelse af det, fru Pernille Blach Hansen har sagt her i dag, og også af det, statsministeren sagde i tirsdags, at det socialdemokratiske EU-projekt efterhånden kan sammenfattes i det, jeg vil kalde en lang perlerække af folkehøringer.
Jeg synes, det er fattigt, at Socialdemokratiet ikke er i stand til i dag - og statsministeren ikke i tirsdags - umiddelbart at drage nogle konsekvenser, politiske konsekvenser vel at mærke, af folkeafstemningen i torsdags.
Jeg vil godt høre fru Pernille Blach Hansen, hvorfor Socialdemokratiet ikke vil være med til at forbedre forhandlingsmandatet vedrørende Nicetraktaten på den måde, at man i forhandlingsoplægget indskriver de garantier, de løfter, som statsministeren gav i slutningen af valgkampen.
Og jeg vil også godt høre, hvorfor Socialdemokratiet ikke vil gå ind i en konstruktiv diskussion om et mere fleksibelt EU, et EU med plads til forskellighed, for det må dog være udkommet af de par folkeafstemninger, der nu har været, hvor danskerne har stemt nej.
Pernille Blach Hansen (S), 2000-10-05:
Jeg synes, det er utrolig vigtigt, at vi holder fast i, hvad folkeafstemningen drejede sig om i torsdags.
Vi stemte om den fælles mønt.
Vi stemte ikke om Nice.
Jeg synes, der ligger et godt mandat fra Europaudvalget til regeringen.
Jeg synes, der ligger nogle meget velovervejede og gode sætninger i det forslag til vedtagelse, vi har fremsat, som jeg også kunne forestille mig at Kristeligt Folkeparti måske ville være interesseret i.
Vi deltager gerne i en konstruktiv dialog, og Kristeligt Folkeparti er meget velkomment til at melde sig på banen med alle de gode forslag, man måtte have.
De kunne f.eks. præsenteres i næste uge.
Men vi tager også gerne del i en debat om et fleksibelt Europa, men det er vi lidt bekymrede over for.
For det første i forhold til de kommende ansøgerlande, som slet ikke ønsker et sådant fleksibelt Europa.
For det andet fordi det i sidste ende jo også kan betyde, at det er Danmark, det kommer til at gå ud over, at vi på en eller anden måde bliver hægtet lidt af.
Men den debat skal vi selvfølgelig tage.
Jeg synes bare ikke, vi skal forhaste os og drage en hel masse konklusioner én uge efter.
Der er behov for en mere grundlæggende debat også med den danske befolkning.
Jann Sjursen (KRF), 2000-10-05:
Jamen jeg er da meget enig med fru Pernille Blach Hansen i, at der er behov for en grundlæggende debat også med den danske befolkning, men en sådan debat forudsætter jo, at de politiske partier rent faktisk melder ud med, hvad de vil.
Vi fremlagde i mandags vores synspunkter umiddelbart efter folkeafstemningen og hvilke konsekvenser, der måtte være.
Lad mig sige i forhold til forhandlingsmandatet og Nicetraktaten, at så var det jo ikke Kristeligt Folkeparti, der i valgkampen bragte spørgsmålet om brugen af vetoretten ind i kampagnen.
Det var statsministeren, der gjorde det.
Og det, som vi sådan set bare beder om og synes er helt fair i forhold til befolkningen, er, at vi hjælper statsministeren til at tage sig selv på ordet ved netop at få omformuleret forhandlingsmandatet frem til Nice.
Og endelig hvad angår fleksibilitet, så er jeg enig med fru Pernille Blach Hansen i, at også på det område kan man se både fordele og ulemper.
Jeg mener bare, at et mere fleksibelt EU - også med de danske folkeafstemninger in mente - kunne være med til at hele Europa, være med til at skabe den plads til forskellighed, som er nødvendig, hvis man skal have et fællesskab, der ekspanderer fra 15 til op mod 30 medlemslande.
Pernille Blach Hansen (S), 2000-10-05:
Jeg synes, vi skal have respekt for befolkningens nej i torsdags og ikke have en hel masse partier, som nu giver sig til at tolke på, at det i virkeligheden var et nej til Nice.
For det var ikke nej til Nice, vi stemte om.
Vi stemte om den fælles mønt.
Jeg har ikke hørt nogen Socialdemokrater hævde, at det, vi stemte om, var Nice.
Vi er meget optaget af, at vi ikke i Danmark nu tager udvidelsen som gidsel.
Vi vil gerne holde fast i, at udvidelsen er det helt centrale, og som det er meldt ud flere gange, sidst i det forslag til vedtagelse, vi har lagt frem, så er vi jo endog ret klare i mælet med hensyn til, hvad det er, vi vil på nogle af de andre områder, at vi stadig væk vil stå vagt om dansk velfærd, dansk arbejdsmarkeds indretning, som vi har gjort altid.
Det vil vi selvfølgelig også gøre på Nicetopmødet.
Men det, der er det centrale, er, at vi står vagt om dansk velfærd, om dansk arbejdsmarkedspolitik
Vi mener faktisk, det er utrolig vigtigt.
Men lad os nu tage den debat senere.
Der kommer en lang, lang forespørgselsdebat i Folketinget.
Der kommer en debat med statsministeren i næste uge.
Jeg synes, det ville være forkert at drage forhastede konklusioner her i dag.
Peter Duetoft (CD), 2000-10-05:
Jeg synes, fru Pernille Blach Hansen slap lidt let fra svaret til fru Lene Espersen angående energipriserne lidt tidligere i debatten.
Fru Pernille Blach Hansen kan ikke bare sige, at det er et nyt forslag, at man skal skal sørge for, at mennesker kan planlægge deres udgifter.
Det er noget, nogle af os har talt om i de sidste 10 år, at når energipriserne svinger, som de gør nu, er det et voldsomt stort problem.
Og sandheden er jo, at man ufrivilligt har gennemført en finanspolitisk stramning i dette land af ganske store dimensioner, og det bringer altså andre end pensionisterne ud i uføret.
Men så fortsætter fru Pernille Blach Hansen: Ja, men hvis vi sætter afgifterne ned, vil man andre steder bare sætte priserne op, og så mærker forbrugerne det ikke.
Og så må jeg bare spørge: Kan man ikke finde andre kompensationsmuligheder end en nedsættelse af den direkte energipris?
Eksempelvis kunne man jo over for parcelhusejerne lege med både værdistigningsafgifter og grundskatter, og hvad ved jeg, og dermed fastholde energiprisen, så de arabiske lande ikke kan drive gæk med os, men samtidig lette almindelige menneskers privatøkonomi.