Tom Behnke (FRI), 2001-01-25:
Det blev sagt tidligere i debatten, at det ville have været godt, hvis der var flere partier, der stod bag dette forlig.
Men det kunne jo ikke lade sig gøre, for selv om vi bød os til, og selv om vi var med i de indledende faser, fik vi ikke lov til at blive siddende ved bordet.
Det var ikke, fordi vi stillede urimelige krav eller lignende, men på et tidspunkt snævrede man kredsen ind.
Det valgte man selv, så med hensyn til ønsket om, at der havde været flere, der stod bag forliget, ønskede man selv den begrænsning, og det kan vi jo ikke gøre så meget ved.
Men det, vi efterfølgende kan gøre, er selvfølgelig at vurdere det, som nogle partier er blevet enige om bag lukkede døre.
Man har formentlig siddet og lavet en masse regneeksempler, fundet ud af den dybere mening med disse forslag og konsekvenserne af forslagene og fundet frem til, at det var en ordning, som alle kunne leve med.
Men det har vi andre jo været afskåret fra, og det vil sige, at vi er nødt til at forholde os til forslagene, som de ligger her.
Det har ordførertalerne fra de partier, som ikke har været med til alle de møder, der har været holdt ovre i ministeriet,
selvfølgelig også båret tydeligt præg af, og det er da ærgerligt, for jeg tror, at når man er nået frem til et forlig, som kan samle partier fra SF og helt over til Venstre, er det, fordi der er noget gods i det, fordi det er noget, der er til at leve med, og som vi andre formentlig også kan tilslutte os.
Men det forudsætter selvfølgelig, at man gransker forslagene ganske nøje, og det forudsætter også, at der bliver stillet en række spørgsmål af opklarende karakter,
fordi vi er nogle, der ikke sad med ved bordet, og som har behov for at høre lidt mere om de beregninger, som har gjort, at man er nået frem til lige præcis den løsning, vi behandler her i dag.
Det, vi i Frihed 2000 sætter stor pris på ved forliget, er, at man nu går væk fra at se på, hvor syge folk er, til at se på, hvor raske de er, og ikke længere ser på, hvad de ikke kan, men på hvad de kan.
Det synes vi er godt og positivt.
Alene det, at man anlægger det syn, at når nogen kommer og siger: Den er helt gal, jeg kan ikke længere yde det, som jeg har gjort - så siger man med det samme: Det er så i orden, men hvor meget kan du så yde?
Lad os prøve at se på det i stedet for.
Vi synes, det er godt, at man ser på ressourcerne i stedet for at se på manglerne, for der er efter vores opfattelse heller ingen tvivl om, at et langt stykke hen ad vejen er det hensigtsmæssigt, at de, der kan arbejde, også får mulighed for at gøre det.
Der er ingen tvivl om, at det, at man er med på arbejdsmarkedet, det, at man kan komme på en arbejdsplads og have social omgang med andre osv., er guld værd for langt, langt de fleste mennesker, hvis de overhovedet kan være med, og derfor tror jeg, at det er en god vinkel, man har lagt ind i forslagene.
Vi er også tilfredse med, at man prøver at forenkle systemet, så det bliver nemmere gennemskueligt, og de personer, som desværre er henvist til systemet, i det mindste er i stand til at kunne forstå og gennemskue tingene - forudse, hvad der kommer til at ske, og hvad deres rettigheder og pligter er.
Det er også fint, at man fra regeringens side nu slår et ekstra slag for fleksjobbene.
Man hjælper aktivt med til at finde fleksjob, oprette fleksjob og sikre, at de rigtige personer kommer ud i de rigtige fleksjob, altså at fleksjobbet passer til den, som skal udfylde rollen.
I den sammenhæng er det vigtigt for mig at understrege, at det ikke altid er nok, at der findes en arbejdsplads.
Vi må også fastholde de ordninger, som allerede findes i dag og ikke bliver ændret med forslagene, men formentlig kører videre, nemlig at man kan være med til at indrette sin arbejdsplads, at der er muligheder for tilskud til at hjælpe handicappede, bl.a. med indretningen af arbejdspladsen, og at give lønkompensation til arbejdsgiverne, så de også kan se, at det ikke er noget tab at tage en person ind i fleksjob, men noget ganske godt.
Vi håber meget, at man kan nå at finde alle de fleksjob, der skal bruges.
Vi kunne måske håbe, at der ikke blev fundet så mange fleksjob, for så kunne det være, at man kunne få gjort noget ved det forebyggende arbejde, så behovet for fleksjob måske ikke blev helt så stort i fremtiden, som det er i dag.
Men indtil det sker, må vi sætte vores lid til, at regeringen og det offentlige i det hele taget gør, hvad de kan for at sikre det nødvendige antal fleksjob.
Det, der til gengæld bekymrer os, er de svageste i systemet.
Hvor bliver de af?
Vi har set, at ydelsesniveauet for de svageste bliver sat ned, og det er vi ikke særlig glade for.
Hvor der tidligere var nogle faste satser for, hvad man fik i tillæg, bliver det nu lavet om til, at man skal ned på kommunen med hatten i hånden og tigge og bede om at få det, man før fik pr. automatik.
Det var måske meget godt, hvis det var sådan, at kommunerne levede hundrede procent op til lovens og de gode folketingspolitikeres intentioner, men vi ved jo allerede i dag, at der er kommuner, som ikke gør det. Der er kommuner, hvor man sidder så hårdt på pengekassen, at næsten ligegyldigt hvor slem situationen er for den enkelte borger, er kassen lukket.
Sådan vil det fortsat være, også i det nye system, og specielt når der skal kigges på helbredstillæggene, vil der blive foretaget et skøn ude i kommunerne: Er der et behov?
Når man har erhvervet forskellige ting, som man mener er nødvendige, skal kommunen først vurdere, om behovet er til stede, og derefter skal den vurdere, om det nu også er rimeligt, at pengene bliver udbetalt.
Det synes vi kan blive meget problematisk.
Jeg håber, at vi under udvalgsbehandlingen kan komme lidt dybere ind i problemet og få at vide, hvad man sad omkring forligsbordet og blev enig om på det punkt.
Vi ved, at i de forskellige kommuner anlægger man forskellige skøn i dag, og det ville være kedeligt, hvis der er nogen, der bliver tabt på gulvet i den sammenhæng.
Det næste, som bekymrer os, er de ansøgere, der er i en situation, hvor enhver normalt tænkende efter ganske få minutters samvær med vedkommende kan sige sig selv, at vedkommende ikke kan arbejde, for der er ikke så meget som 10 pct. arbejdsevne tilbage.
Her har vi haft alt, alt for mange kedelige sager, hvor kommunerne har kørt revalideringsforsøg og arbejdsprøvning efter arbejdsprøvning efter arbejdsprøvning.
Den gruppe bekymrer os også. Vi kan ikke se af forslagene, hvor det problem kommer ind i billedet.
Vi kan ikke se af forslagene, at der nogen steder står, at i de åbenbare og indlysende sager skal man ikke fortsætte med arbejdsprøvning og revalidering.
Her er der kun én ting at gøre, og det er at sige: Der er ikke nogen arbejdsevne tilbage, så lad os få lukket den sag og lad os give vedkommende en værdig tilværelse på en ydelse, som er værdig og til at leve af.
Jeg synes, jeg savner, at det bliver understreget i forslaget.
De fleste kommuner kan godt finde ud af at opføre sig ordentligt, men vi kender jo alle de steder, hvor det halter, og hvor man ikke kan finde ud af, at der er 100 pct. oplagte sager, hvor der burde være tilkendt førtidspension lige med det samme.
Vi har læst de mange høringssvar, der er kommet.
Vi er ikke nået helt i bund med at kigge på de regneeksempler, der er vedlagt, men vi glæder os til at få lov til at studere høringssvarene yderligere.
Jeg kan forstå, der er yderligere høringssvar på vej, og at nogle af de høringsberettigede har brokket sig noget over, at høringsfristen har været så kort, til trods for at lovgivningen først skal træde i kraft engang i år 2003, og at der formentlig kommer flere høringssvar efterhånden.
Vi glæder os meget til at høre ministerens svar, når der fra ekspertside - fra dem, der sidder og arbejder med disse ting til daglig - kommer kritiske bemærkninger til forslagene.
Der må vel komme nogle helt præcise og klokkeklare svar fra ministeren om, hvad man vil gøre ved det, for hvis der bliver påpeget svagheder i forslaget, må ministeren jo også være klar til at vise, at sådan er det altså ikke alligevel.
Det sidste, jeg vil sige, er, at med hensyn til fleksydelsen står vi også lidt uforstående over for den måde, man gør det på.
Man ændrer seniorydelsen til en fleksydelse, og pludselig opstiller man en hel masse kriterier og krav til, hvordan man kan opnå den.
Det ser vi som en forringelse
af ordningen, og noget, der også bekymrer os meget, er de økonomiske beregninger, regeringen har lagt ind i forslagene.
Ved overgangen fra seniorydelse til fleksydelse kommer det åbenbart pludselig til at koste meget mere at administrere ordningen, og det forstår vi ikke helt, når det samtidig siges, at det stort set er det samme, der skal foregå, og at det i øvrigt er en forbedring af ordningen.
Det kommer bare til at koste en masse flere penge i administration.
Vi har svært ved at gennemskue regeringens tal, og vi har svært ved at gennemskue regeringens beregninger.
Men vi satser på, at vi under udvalgsbehandlingen får lov til at gennemgå det og kan komme mere i dybden med det, og så vil vi gå positivt ind i arbejdet.
Om vi ender med at stemme for forslagene, vil jeg ikke garantere i dag, men det forventer jeg på nuværende tidspunkt.