Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-03-01:
Tak for det.
Det har jo været en spændende debat at lytte til.
af Værnepligtsnævnet, der forholder sig til nogle personsager, der er knyttet op på, hvordan man tager stilling i forhold til en række lovfæstede hensyn, som Folketinget i øvrigt i en anden åben demokratisk proces på et tidligere tidspunkt har lovgivet om, hvorvidt der skal være 11 eller 5 medlemmer, om de værnepligtige skal være repræsenteret ved 1 eller 2 medlemmer. Det er den diskussion, vi har, og er der ikke flertal til at bære det hjem, bliver reglerne ikke ændret.
Jeg har meget, meget svært ved at se, at det skulle være udtryk for et antidemokratisk syn, at vi befinder os midt i denne proces, men det kan være, jeg tager helt fejl.
Jeg vil i hvert fald gerne her give tilsagn om, at hvis der er spørgsmål, som udvalget vil stille for at kunne tage stilling til det her, herunder også specifikke organisationer man ønsker hørt, foranlediger vi naturligvis, at det sker.
Men igen må jeg sige, som jeg også sagde i et tidligere indlæg under en tidligere debat, at det jo for så vidt er sådan lidt pudsigt, at det høringshensyn fremføres med stor styrke dér, hvor man åbenbart ikke er enig med regeringen i vurderingen af, om det her er let at gå til, og med mindre styrke eller slet ingen styrke dér, hvor man siger, at det er helt uproblematisk at nedlægge et nævn.
Det viser vel i virkeligheden, at vi har en lidt forskellig, man kan vel kalde det tolerancetærskel i forhold til de fire nævn og råd, der her er bragt i spil.
Men som sagt: Hvis man i forhold til at kunne tage stilling til specifikke komponenter i det her lovforslag ønsker at lytte til særlige hensyn, så foranlediger jeg naturligvis gerne, at det sker. Debatten har i særlig grad kredset om Værnepligtsnævnet og Redningsrådet.
Må jeg ikke om Værnepligtsnævnet sige, at her er der jo tale om et nævn, som jeg også nævnte det før, der skal tage stilling til en række lovfæstede hensyn.
Og når regeringen foreslår, at folketingsmedlemmer ikke sidder i det, hænger det sådan set snævert sammen med, at Folketinget jo har haft indflydelse på vedtagelsen af det lovsæt, som efterfølgende forvaltes af Værnepligtsnævnet.
Jeg kan høre, at der er sådan lidt skiftende strategier
på det her felt
Der var nogle af ordførerne, jeg tror, at det var hr. Kristen Touborg, som sagde, at det er meget, meget vigtigt, at der skal være folkevalgte, når man skal forholde sig til klagesager, og hr. Thomas Adelskov var inde på et nogenlunde tilsvarende synspunkt.
Det noterer jeg mig så også skifter over tid lidt afhængig af, hvad vi taler om.
Fru Line Barfod har ved flere lejligheder her i dag bragt Farum Kommune på banen, selv om jeg må sige, at jeg personlig har lidt svært ved at se den præcise sammenkobling mellem en diskussion om Værnepligtsnævnet og den aktuelle situation i Farum Kommune, ud over at der selvfølgelig er en kaserneproblemstilling. I den debat, der ligger i kølvandet af hele Farumproblematikken, der handler om det kommunale tilsyn, har jeg i hvert fald lyttet mig frem til, at den regering, der sad før den, der sidder nu, støttede op om den betænkning, der lå om en klagereform, hvor et af hovedsynspunkterne var, at det var meget, meget vigtigt, at de folkevalgte kom ud af tilsynet og ud af det klageorgan, som tilsynsrådet jo dybest set er udtryk for.
Og sådan skifter principperne åbenbart over tid.
Det hensyn, jeg har søgt at varetage ved det her lovforslag, har været at trimme de her nævn og råd, sådan at de bedst muligt matchede de opgaver, der skal løses.
Hensynet i forhold til Værnepligtsnævnet er altså at forholde sig til en række konkrete sager.
Jeg føler, at det fuldt forsvarligt vil kunne ske på baggrund af den lovgivning, Folketinget har vedtaget, og ved den sammensætning, jeg her har foreslået nævnet får, hvor der i øvrigt er lagt op til en fordobling af de værnepligtiges repræsentation. I forhold til Redningsrådet er der flere, der har henvist til den analyse, der netop i mit regi - i øvrigt sammen med Finansministeriet - er sat i værk om det danske redningsberedskab, og her må jeg sige: Det er altså ikke en analyse, der er sat i værk om Redningsrådets opgaver, det er en analyse, der er sat i værk om beredskabet. Ser man på de opgaver, som Redningsrådet har løst,
har det været at løse en del af tilsynet med det kommunale redningsberedskab.
Kigger man i lovgrundlaget, vil man kunne se, at det også har været Redningsrådets opgave at kunne rådgive indenrigs- og sundhedsministeren.
Jeg tror ikke, at jeg er hverken mere eller mindre lydhør end tidligere ministre, og det har ikke været praksis, at Redningsrådet har været anmodet om udtalelser i generelle sager.
Redningsrådets historiske arbejde har altså knyttet sig til spørgsmålet om prøvealarmeringer, hvor man siden 1993 hvert år har foretaget ca. 40 prøvealarmeringer årligt af de kommunale redningsberedskaber og de statslige beredskabscentre.
Derfor må jeg som udgangspunkt fastholde, at der sådan set ikke er nogen sammenhæng mellem den analyse, der er sat i værk, og den politiske diskussion, der op til sommer skal være om indretningen af beredskabet, og så spørgsmålet om Redningsrådet.
For analysen og den politiske diskussion går på, hvad det er for et beredskab, vi skal have.
Denne diskussion om rådet går på, hvordan vi sikrer nogle kontrolfunktioner, der gør, at vi, når vi har lagt et niveau for vores beredskab, også har sikkerhed for, at det fastholdes.
Det er to af hinanden uafhængige diskussioner; men jeg har forstået, at der knytter sig en række spørgsmål til det.
Det håber jeg vi får lejlighed til at vende tilbage til i udvalgsarbejdet.
Det er selvfølgelig ikke noget kardinalpunkt for regeringen, at Redningsrådet nedlægges i den form, vi kender det, i samme splitsekund, dette lovforslag vedtages.
Jeg er i hvert fald villig til at gå ind i en diskussion om det, for jeg har ikke noget behov for at sende et signal om, at regeringen ikke er optaget af, at vi har et ordentligt beredskab.
Det er ikke intentionen her.
Det er faktisk min helt seriøse og alvorlige vurdering, at det sikrer man bedre på anden vis end ved at have et organ, der lejlighedsvis rejser rundt i landet og ringer en prøvealarm for at se, hvad den øjeblikkelige effekt er.
Hvis man holder de her prøvealarmeringer op mod det antal alarmeringer, der i øvrigt er i det danske samfund hvert år, er det en meget, meget, meget, meget lille stikprøvekontrol, der finder sted i det her regi.
Jeg føler mig helt overbevist om, at det formål, der er med Redningsrådets arbejde, bedre kan nås via andre værktøjer.
Men som sagt, hvis man vil betrygges yderligere,
er regeringen naturligvis villig til en diskussion af dette punkt.
Så jeg ser på alle måder frem til det udvalgsarbejde, der forestår, og stiller mig beredvillig til rådighed.