Rasmus Prehn (S), 2006-01-11:
»Vil ministeren i forbindelse med takstudvalgsarbejdet vedrørende DSB’s rabatordninger overveje at gøre DSB’s WildCard-ordning til en studierabat i stedet for en aldersrabat?«
Skriftlig begrundelse
Grundet svar fra Socialminister Eva Kjer Hansen den 7. december 2005 videresender spørgeren dette spørgsmål til transport- og energiministeren, da de nærmere vilkår for WildCard-ordningen ifølge socialministeren sker i samarbejde med Transport- og Energiministeriet.
Der er ifølge socialministeren nedsat et takstudvalg i forbindelse med kommunalreformen, der skal se på den fremtidige fordeling af Socialministeriets bloktilskud til DSB, herunder ligger også WildCard-ordningen.
Er man mellem 16 og 26 år
, kan man købe et DSB-WildCard, der giver indehaveren 25 til 50 pct. rabat på rejser i Danmark.
Gennemsnitsalderen for færdiggørelse af studiet for henholdsvis en professionsbachelor og en universitetskandidat er ca. 30 år.
WildCard-ordningen gælder derfor ikke for en meget stor del af de studerende.
Disse studerende har meget brug for WildCard-ordningen, når de vil besøge familie og venner fra deres hjemegn.
Her kan de ikke gøre brug af andre ordninger som f.eks. rabatten på pendlerkort.
SU’en for en studerende på 27 er ikke højere end for en på 25, derfor virker DSB’s opdeling ikke rimelig.
Heller ikke når man tager i betragtning, at mange 25-årige er færdiguddannede og tjener en god løn.
Denne gruppe har ikke brug for rabatten.
Ville det ikke være mere rimeligt at gøre WildCard-ordningen til en studierabat i stedet for en aldersrabat?
Tilbage den 16. november sidste år havde jeg lejlighed til at stille transportministeren et spørgsmål om, hvorvidt ministeren og regeringen syntes, det kunne være en god idé at ændre på den såkaldte WildCard-ordning, så den i stedet for at være afhængig af, hvor gammel man er, blev afhængig af, om man var uddannelsessøgende eller ej.
På det spørgsmål fik jeg, syntes jeg selv, et meget uklart svar fra transportministeren, som tilmed gjorde sig – synes jeg – en del morsom på min bekostning over, at det her sådan set var Socialministeriets ansvar.
Transportministeren nævnte, at der var sat godt 100 mio. kr. i Socialministeriets regi af til netop at lave forskellige rabatordninger, men at et sådant svar måtte det være socialministerens opgave at give.
Så havde jeg lejlighed til senere at stille et spørgsmål til socialministeren om netop det samme, og socialministeren nævnte så, at ansvaret for det ikke er socialministerens, men transportministerens.
Socialministeren nævner så, at der er nedsat et takstudvalg i Transport- og Energiministeriet, som netop skal kigge på de ting.
Og socialministeren nævner, at det er en helt oplagt mulighed så at fremlægge det her forslag under det udvalgsarbejde.
Jeg tager spørgsmål i salen ganske alvorligt, synes jeg.
Nu skal jeg prøve at gøre det fuldstændig klart.
Det er således, at takstudvalget ser på ændringer af de nuværende takstsystemer i medfør af kommunalreformen, det var det, som socialministeren nævnte her i salen den 7. december 2005, og som omtales i den skriftlige begrundelse til spørgsmålet.
Takstudvalget belyser fordele og ulemper ved forskellige takstsystemmodeller med henblik på at sikre, at overgangen til nye takstsystemer sker så hensigtsmæssigt som muligt for brugerne.
Det betyder, at udvalget ser på hele den samlede fremtidige takststruktur og ikke – og jeg understreger ikke – på specifikke ændringer i de enkelte rabatordninger.
Det er derfor ikke i regi af takstudvalget, at en ændring af DSB’s WildCard-ordning overvejes.
WildCard-ordningen er jo som bekendt en aldersrabat, 26 år.
Hvad jeg også kan bekræfte
er, at en række ministerier har nedsat en arbejdsgruppe, som skal se på hele organiseringen af Socialministeriets betaling til DSB.
Socialministeriet og Transport- og Energiministeriet deltager i den arbejdsgruppe, og sammen vil vi diskutere vilkårene for WildCard-ordningerne.
Jeg kan ikke på nuværende tidspunkt sige noget om, hvad resultatet af dette arbejde vil være, eller om der sker en omlægning af WildCardordningen.
Jeg spidsede ører, og jeg må indrømme, at det denne gang var et noget mere klart svar.
Jeg forstår så, at transportministeren har mulighed for at påvirke den her beslutning.
Derfor vil jeg gerne vide: Hvad er transportministerens holdning til det her?
Hvad er regeringens holdning til det her?
Når man laver en rabatordning som WildCard-ordningen, skal den så være rettet mod folk, der er uddannelsessøgende, som jeg foreslår, eller skal den være rettet mod folk, der er under 25 eller 26 år?
Er det det ene eller det andet, som transportministeren foretrækker?
Jeg beder sådan set om en politisk tilkendegivelse.
Det gjorde jeg også den 16. november.
Der var så en række tekniske årsager til, at transportministeren ikke ville ytre en politisk holdning.
Men nu kan jeg forstå, at man faktisk sidder i udvalgsarbejdet med det, og så må det vel være rimeligt, at transportministeren løfter sløret for en politisk holdning i den her sammenhæng.
Vi har sagt, at vi her har en problemstilling, som vi gerne vil have analyseret ganske grundigt.
Så får vi et oplæg med formentlig adskillige løsninger, og så kommer den politiske beslutning.
Jeg tror, at hvis jeg og to, tre eller fire andre ministre gav til kende, hvad vi mente var det rigtige, er det sandsynligt, at det så ville være i den retning, det gik.
Det må være meningen med et arbejde som det, vi laver, og det var det, jeg sluttede mit indlæg med, at vi får belyst fordele og ulemper ved forskellige ordninger pro et contra.
Derfor kan eller vil jeg ikke give noget svar endnu, for det vil ikke give nogen mening.
Men jeg vil da godt tilføje – nu blinker min lampe, så må jeg vente, til næste spørgsmål kommer, så skal jeg komme til, hvad jeg vil tilføje.
Jeg vil så respektere, at ministeren ikke vil påvirke udviklingen ved at tilkendegive sin politiske mening.
Jeg synes måske, det er lidt spøjst som folkevalgt og som minister, at man ikke vil påvirke den politiske udvikling, men lade det være op til et udvalg.
Men kan ministeren gå så langt som til at tilslutte sig ønsket om, at muligheden for at ændre WildCard-ordningen bliver taget op som en del af det her udvalgsarbejde, altså ikke bare som en del af rabatordningen, men specifikt at man på dagsordenen diskuterer at ændre WildCard-ordningen, sådan at den fra at være en ordning, som handler om unge mennesker i alderen 16-26 år, bliver en ordning, som er rettet mod folk, der er uddannelsessøgende?
Når jeg stiller det her forslag, hænger det sammen med, at man jo kan forestille sig en række unge mennesker på 22-23 år, som er færdiguddannede, som har en god løn, og som ikke har behov for en rabatordning, mens man samtidig kan forestille sig unge under uddannelse på 27, 28, 29 år.
Vi har jo en gennemsnitsfærdiggørelse af videregående uddannelser på 30 år, så der er ret mange i den her aldersgruppe, som kunne have behov for at få den her rabatordning.
Jeg synes, hr. Rasmus Prehn tegner et for ensidigt billede.
Det er i sig selv måske ganske pudsigt, man lige har valgt 26 år.
Men jeg synes, det er rimeligt at gøre opmærksom på, at studerende, der har brug for et pendlerkort – det er jo det, de har – kan få op til 65 pct. rabat på prisen oveni.
Jeg synes faktisk, det er ganske flot.
Det er et flot samfund, der kan tilbyde sine studerende det, og det håber jeg hr. Prehn er enig i.
Hvis hr. Prehn beder om en politisk tilkendegivelse, så ser jeg gerne det bibeholdt, for jeg synes, det er utrolig vigtigt, at de studerende har de bedst mulige betingelser.
Men det er jo samtidig regeringens politik, som hr. Prehn også ved, at vi skal have alderen for studerende ned.
Det er ikke sikkert, det er rigtigt, man skal være 30 år for at være færdig med sine studier.
Og alle disse ting indgår altså i det udvalgsarbejde, jeg her taler om.
Jeg deler transportministerens holdning, for så vidt angår pendlerkort.
Her er så tale om en anden type studerende, som jo bruger pendlerkortet til at rejse fra deres hjemadresse til deres uddannelsessted i hverdagen.
Den gruppe, jeg refererer til, er gruppen, som læser i en by og bor der, men fra tid til anden gerne vil på besøg hos familie og venner i andre landsdele og derfor bruger WildCard-ordningen til at få en lidt billigere billet.
Man kan forestille sig en studerende, der læser på Københavns Universitet, men har hjemadresse i Thisted, og vedkommende er midt i sit speciale, er fyldt 26 år og skal så til at betale det dobbelte for sin billet.
Det er den problemstilling, jeg synes er værd at kigge på.
Man kunne jo forestille sig, hvis ønsket er, at folk skal være hurtigere færdig med en uddannelse, at man så ved at give tilstrækkelig med støtte kan minimere det arbejde, som de studerende skal have ved siden af, og så kunne de koncentrere sig om studierne.
Hermed sluttede spørgsmålet.