runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Svend Auken (S), 2003-03-12:
Det var jo præcis de argumenter, der i sin tid førte til, at Dansk Folkeparti afviste klimahypotesen, afviste drivhusgas, drivhuseffekten og resten og sagde, at det var pjat at ofre kræfter på dét.
Det var præcis de argumenter, hr. Dalgaard her brugte, og jeg synes i øvrigt i en flot sammentrængt form anskueliggjorde for Folketinget, at det var præcis de argumenter, man brugte.
Er man virkelig interesseret i at lave det her område, som drejer sig om en national indsats over årtier, til et konfrontationsområde i stedet for et samarbejdsområde?
Vi er tilhængere af samarbejde, vi er tilhængere af gode ideer, ikke bare et samarbejde her i Folketingssalen, men samarbejde i hele det danske samfund, så vi får mest muligt ud af det her, mest mulig reduktion, mest mulig industriel innovation, flest mulige arbejdspladser, mest mulig fremdrift i det danske samfund, i stedet for at vi sætter en flok bogholdere til at købe os aflad så billigt som muligt.
Per Dalgaard (DF), 2003-03-12:
Det er både et spørgsmål og en forbrugeroplysning i forbindelse med CO2 og atmosfæren som sådan.
Jeg kan ikke lade være med, når nu hr. Svend Auken kommer med så mange tal, 1 mia. t osv., at sætte det i relation til, hvad det egentlig er, vi taler om.
Atmosfærens totale indhold af CO2 er 0,035 pct., jeg gentager lige: 0,035 pct., det er næsten ingenting.
Mindre end 4 pct. af disse 0,035 pct. er menneskeskabte, 20 pct. af disse mindre end 4 pct. kommer fra transportsektoren, og så vil hr. Svend Auken pålægge transportsektoren yderligere udgifter, fordi hr. Svend Auken mener, at så får vi reduceret CO2 voldsomt. 0,035 pct. af atmosfæren er CO2, så alle de dér kæmpe tal med milliarder af ton er sådan set rigtige nok, men de skal da ses i sammenhæng med, hvad vi taler om totalt set. Det er skræmmebilleder at komme med over for befolkningen.
Svend Auken (S), 2003-03-12:
Jeg ved, at fru Aase D. Madsen ikke kan lide det, men jeg synes, at hendes argumentation er meget charmerende.
Hun giver mig æren for det princip, der var i energireformaftalen, som jo var en aftale mellem alle Folketingets partier undtagen fru Aase D. Madsens parti og Enhedslisten.
Det var altså ikke kun mig og mit parti, men alle partier i Folketinget, der sagde, at frem for at statskassen skulle dække miljøomkostningerne ved elproduktionen, så burde vi i stedet for få en retvisende elpris.
Det har ikke noget med letsindighed at gøre.
Det var selvfølgelig gennemregnet, og det var en aftale med Venstre og De Konservative, De Radikale, Socialistisk Folkeparti, Centrum-Demokraterne og Kristeligt Folkeparti.
Jeg mener, at regnestykket om, hvor meget der er reduceret siden 1990 og til i dag, er meget let, for alle tallene er der, det er bare at lægge dem sammen.
Der er lavet en egentlig meget grundig gennemgang af hele den danske miljø- og energipolitik, så sent som i 2001 tror jeg, af Finansministeriet sammen med alle mulige ministerier, der viser et betydeligt overskud ved den danske miljø- og energipolik, så det var ikke noget, der kostede os penge, det var noget, vi tjente på.
Jeg skal meget gerne finde den rapport frem til hr. Vesselbo.
Jeg var til en konference, jeg ved ikke, om hr. Lilleholt var der, men jeg tror, at det gjorde et meget stærkt indtryk på Peder Andersen fra Det Økonomiske Råds sekretariat, da han hørte tallet 1 mia. t alene i Rusland.
Det er jo med til at negere, altså ophæve, stort set alle de initiativer, vi andre tager.
Hvis man bare kan købe sig aflad.
Og hvis vi skal måle det på prisen, som jeg ikke tror bliver 40 kr. eller 60 kr. for den russiske CO2, jeg tror, den bliver 20 kr., så vil der på den bagrund ikke være nogen reelle reduktionstiltag, der vil være lønsomme.
Ikke fordi jeg tror, at nogen har onde hensigter, men det er på den baggrund, jeg taler om intet miljø for pengene.
Det er pengene lige ud af lommen, over til russerne, i stedet for at vi selv gør en indsats.
Jeg tror, at hvis vi skal løse det problem, skal vi have befolkningen med, vi skal gøre noget, vi skal have erhvervslivet med, det er ikke nok bare at sige: Vi betaler os lige fra det, vi sender lige nogle penge over til oligarkerne i Rusland.
Aase D. Madsen (DF), 2003-03-12:
Ja, nu trækker jeg altså lidt på smilebåndet.
Hr. Svend Aukens argumentation før passer jo simpelt hen ikke, for selvfølgelig fik hr. Svend Auken da et budget til selve sit ressort.
Men i 1999 blev der flyttet 2 mia. kr. fra tilskud til vindenergi og anden miljøvenlig energi.
De blev flyttet fra statskassen og over i borgernes lommer, og den regning er vokset og vokset og vokset.
Det er jo klart, at det ikke havde spor indflydelse på hr. Svend Aukens daværende ressortbudget.
Lars Christian Lilleholt (V), 2003-03-12:
Jeg vil gerne her spørge hr. Svend Auken, hvad han mener om, at Det Økonomiske Råds sekretariatschef, Peter Andersen, på regeringskonferencen i mandags om klimastrategien sagde, at Det Økonomiske Råd ingen betænkeligheder har ved de fleksible mekanismer.
Han peger bl.a. på, at kvotehandel netop kan være med til at skabe den indtægtskilde, som sikrer Ruslands ratifikation af protokollen og medvirker til en fornyelse af de forurenende russiske virksomheder.
Hvorfor er det så grusomme mekanismer, når selv Det Økonomiske Råd peger på dem?
Eyvind Vesselbo (V), 2003-03-12:
Jeg vil sige til hr. Svend Auken, at det ikke er let at overse hr. Svend Auken i denne her debat, for hr. Svend Auken er jo den eneste fra oppositionen, der er til stede og debatterer.
Det er jo egentlig fantastisk, og sådan har det i hvert fald været i lang tid, at hr. Svend Auken er den eneste, for oppositionen har jo været ret ivrig, men der er åbenbart kun én fra oppositionen, der er interesseret i at diskutere de her ting.
Så må jeg sige, at sådan som debatten er skredet frem, er det jo rart, at hr. Svend Auken har fået konkretiseret sine synspunkter og nu går ind for kvotehandel og erkender, at det er hr. Svend Auken, der har skrevet under.
Det, jeg kunne spørge hr. Svend Auken om, er, om hr. Svend Auken er kommet i tvivl om, hvorvidt Koyotoaftalen egentlig er noget for Danmark, eller om hr. Svend Auken kunne tænke sig, at den blev lavet om på grund af alt det her med den varme luft.
Så det sidste spørgsmål, jeg vil stille til hr. Svend Auken: Hvad er egentlig grunden til, at hr. Svend Auken ikke fik lavet en samlet opgørelse over reduktionen af det samlede CO2-udslip fra 1990, og indtil hr. Svend Auken gik af som minister?
Hvor meget økonomi var der i det, og hvor mange penge havde det kostet?
Det må jo have været tilfældet, når man ikke kender de faktiske forhold.
Svend Auken (S), 2003-03-12:
Undskyld, jeg glemte at svare på et enkelt spørgsmål fra fru Aase D. Madsen.
Det var, fordi jeg blev slået helt ud af, at hun havde ret i det der med hovedstæderne.
Det er første gang, og det vil jeg gerne bukkende kvittere for.
Fru Aase D. Madsen spurgte mig, om det var rigtigt, at jeg bare havde en blankocheck.
Jeg vil sige hende sandheden:
Beløbet, bevillingerne til Miljø- og Energiministeriet, var bortset fra den internationale indsats uændret i de 10 år, jeg var der.
Det var på præcis samme niveau, som da hr. Per Stig Møller under Schlüterregeringen havde ansvaret for området.
Grønne afgifter var ikke i Miljøministeriet, de var flyttet over i Skatteministeriet, så det var meget mere miljø for den samme indsats; så meget miljø, at fru Aase D. Madsen og hendes parti blev helt forskrækket.
Jørn Dohrmann (DF), 2003-03-12:
Det er klart.
Vi har sagt hele tiden, at vi ønsker at få mest miljø for pengene, og hvis man kan gøre det i Danmark, eller hvor man kan gøre det, så gør vi det der.
Og selvfølgelig skal vi forske videre i de her energiformer.
Det står vi ved, det har vi sagt flere gange, og selvfølgelig vil vi fortsætte med det.
Der vil jeg da godt spørge, hvor hr. Mogens Nørgård har det fra, og hvor han citerer det fra.
Det er jo ikke sådan, som vi har sagt.
Vi har sagt: Vi vil gerne gøre noget, men vi ville ikke på daværende tidspunkt udstyre den daværende miljøminister med en blankocheck, hvor man bare kunne gå ned og lave lige, hvad man havde lyst til, bl.a. det her med 21 pct. til Danmark, hvor de andre fik meget mindre.
Det er jo EU, der har fordelt de her kvoter.
Det er jo ikke selve Kyotoaftalen.
Det er jo EU, der er blevet enige om det bagefter.
Dér siger vi, at det er helt forkert, at Danmark hele tiden skal gå foran.
Vi vil gerne være med til at reducere, men der skal være rimelighed i de her ting.
Der er kun én til at betale, og det er den danske skatteyder, og det er milliarder af kroner, vi snakker om.
Der er et spænd på mellem 1 og 5 mia. kr. Et rent gæt vil jeg sige.
Anne Grethe Holmsgaard (SF), 2003-03-12:
Jeg må svare hr. Vesselbo bagefter.
Aase D. Madsen (DF), 2003-03-12:
Det er klart, at det giver et provenu.
Hvis vi via lovforslag nr. L 162 pålægger, at der bliver opkrævet en vis del af det provenu, kommunen får, når den sælger sine elselskaber, som skal gå til gældsnedbringelse, er det helt naturligt, at staten er fair og siger, at så må vi også sige, at det provenu, vi får ind, også skal medgå til at tilbagebetale statens gæld.
Det er glasklart.
Det har intet med hverken klima eller noget som helst andet at gøre.
Per Dalgaard (DF), 2003-03-12:
Jeg vil gerne spørge hr. Martin Lidegaard, nu han omtalte transportsektoren som en mulighed for at kradse noget CO2 hjem, en mulighed for at reducere noget CO2, hvilket bud han har på, hvor stor en procentdel transportsektoren egentlig bidrager til CO2 i atmosfæren med.
Hvad gør transportsektoren sig »skyld« i?
Hvor meget mener hr. Martin Lidegaard, at de kan trække af yderligere afgifter?
Her taler vi også igen om afgifter, for selv om ordet måske ikke bliver nævnt, er det jo afgifter.
Martin Lidegaard (RV), 2003-03-12:
Hr. Jørn Dohrmann spurgte: Hvis det nu ikke kan lade sig gøre at benytte provenuet fra salg af elselskaber, hvad så?
Jeg skulle hilse og sige, at hr. Jørn Dohrmanns parti har ret meget at skulle have sagt i det spil, og hvis Dansk Folkeparti er med på det, har vi et flertal, så det er jo sådan set op til hr. Dohrmann og hans partifæller.
Men ellers er der jo - det er klart - ikke andre muligheder, end at enten skal skatteyderne eller også skal forbrugerne betale, ligesom det er for planen generelt.
Jeg er enormt bange for, at vi ender med at poste 2-5 milliarder gode danske skattekroner alene i kvoter, og det synes jeg er perspektivløst i forhold til udviklingen af teknologi, i forhold til dansk erhvervsliv osv.
Så jeg er ikke sikker på, at det er nogen dårlig forretning at tænke en lille smule længere frem.
Men der er en regning, der skal betales, og jeg synes, at vi har chancen for at sige, at den regning har forbrugerne betalt én gang, og jeg hører gerne, om Dansk Folkeparti er med på det.
Til fru Helga Moos: Tak for invitationen, vi tager gerne imod den, så lad os fortsætte.
Som jeg husker det, er det jo ikke fuldstændig afgjort, hvad der skal ske med kvoterne efter 2012.
Det sidste er til hr. Ulrik Kragh: Det er rigtigt.
Forbrugernes tarv ligger os mere på sinde end ejernes i lige det spørgsmål.
Ulrik Kragh (V), 2003-03-12:
Det var nogle fantastiske hokuspokuspenge, der skulle finansieres for her, for det kostede ikke nogen noget.
Jo, det gør det nu under alle omstændigheder, for hr. Martin Lidegaard satte jo næsen op efter et provenu for salg af elselskaber. Det provenu er skabt af elforbrugere og har i dag nogle ejere.
De kommer også til at betale.
Men dem er hr. Martin Lidegaard jo sådan set rimelig ligeglad med.
Det er blot ca. 3 millioner elmålere, der dermed bliver pålignet en udgift på ca. 1 mia. kr. Det er måske ikke penge?
De kommer altså af noget, og der er i dag ejere og elforbrugere, der også kommer til at betale for det.
Helga Moos (V), 2003-03-12:
Jeg synes da, det var dejligt at møde et parti, der har en plan, og så vil jeg da foreslå, at vi lige vender planen om, for jeg kunne jo forstå, at vi godt måtte købe 5 mio. t CO2 i udlandet.
Så lad os da starte med det, mens prisen er lav.
Så er det gjort.
Så er det sådan, at det er rigtigt, at der kommer stigende kvotepriser, men det gør jo simpelt hen, at de indenlandske tiltag bliver økonomisk fornuftige, så lad os da prøve at samarbejde om den plan.
Så er det sådan, at det jo ikke forsvinder.
Der vil i overensstemmelse med Kyotoprotokollen kunne opspares kvoter fra én periode til den næste, så der er jo ikke noget, der forsvinder, selv om vi får nye perioder.
Det står på side 60 i vores bibel her.
Men jeg synes, at det lød smadderspændende.
Lad os starte med det billige og lad os fortsætte indenlandsk.
Jørn Dohrmann (DF), 2003-03-12:
Jeg vil godt spørge hr. Martin Lidegaard: Hvis det med elselskaberne nu ikke kunne lade sig gøre, hvem skal så betale?
Hvis man ikke finder pengene der, hvem skal så undvære?
Eller hvor vil man ellers finde pengene henne til de her tiltag? Idet De Radikale jo har været regeringsparti, må hr. Martin Lidegaard jo kunne forklare mig, hvor mange ton CO2 man har reduceret med herhjemme, eller i det mindste hvad prisen har været.
Hvad har de danske skatteydere betalt?
Som forhenværende regeringsparti må man da helt klart kunne svare på: Hvad har det her kostet? Det kan da ikke passe, at man har udstedt en blankocheck.
Nu kan jeg høre, at den forhenværende miljøminister gerne vil sige et eller andet, men han kan jo gå op og stille et spørgsmål til ordføreren.
Kunne vi ikke få et helt klart svar på, hvad det har kostet.
Hvad har den tidligere miljøminister fået af blankocheck på det her
område?
Det kunne vi godt i Dansk Folkeparti tænke os at vide, og så kunne jeg godt tænke mig at vide: Hvad er den danske andel af CO2-udledningen globalt set?
Kunne vi få et helt klart svar på det?
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-03-12:
Jeg tror faktisk, hr. Dalgaard er den første, der overhovedet har brugt begrebet afgifter i dag.
Jeg ved i hvert fald positivt, at jeg ikke har brugt det.
Nu er det måske ikke så underligt, at hr. Dalgaard ikke forstår, hvad der er SF's filosofi, som han sagde, eller værdigrundlag, men jeg kan da i hvert fald høre, at han har fået det totalt galt i halsen.
Er det lige så godt at investere i et filter i Østeuropa eller i Rusland, som det er at foretage en hjemlig investering?
Det kommer sandelig an på, hvad det er for en politik, det land fører.
Hvis det er sådan, at man investerer i et anlæg, og det land ved siden af så fyrer op på nye kulkraftværker med en elendig teknologi eller bygger a-kraft-værker,
hvad har man så vundet miljømæssigt?
Overhovedet ikke noget.
Per Dalgaard (DF), 2003-03-12:
Af SF's holdning, af Socialdemokratiets holdning kan man konkludere en ting: Der er kun én lille ting, der hjælper på alle problemerne, det er afgifter, afgifter og endnu flere afgifter.
Det frelser verden, uanset hvad pokker det handler om.
Så begynder hun at tale om varm luft i Rusland.
Hvis Danmark investerer i filter og rensningsanlæg på kraftværker i Østeuropa, så er det da mindst lige så godt som at gøre det herhjemme.
Men det er bare ikke nok.
De danske skatteborgere skal simpelt hen piskes hele tiden, pålægges nye afgifter, og så er alt godt.
Jo større afgifter, jo bedre for miljø og alt muligt andet.
Det er SF's filosofi.
Jamen det er jo mageløst.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-03-12:
Jeg må altså sige til hr. Ulrik Kragh, at det, man øger eksporten ved, er jo ved at mobilisere den nedpakkede reservekapacitet på kulkraftværkerne.
Det vil sige det allermest forurenende, vi overhovedet kan stampe op i det her land.
Så hjælper det jo ikke noget at stå her og snakke om, at Enstedværket har fået installeret røggasrensning, for nu hiver man op af mølposen.
Så det hjælper jo ikke noget at tale om renere teknologier, for det er ikke baseret på renere teknologier, men på det absolut mest kulsorte vi har.
Det er derfor, når man kigger på regeringens egen fremskrivning, at det kan give et ekstra hop i mankoen på 10 mio. t CO2.
Det er jo et af problemerne. Til fru Helga Moos vil jeg så sige: Nej, det her er ikke en udelukkelse af Rusland.
Det er et spørgsmål om, at hvis der skal investeres i Rusland for danske penge, så skal man sikre sig, at der rent faktisk er tale om projekter, som nedbringer udslippet af drivhusgasser. Selvfølgelig kan det, når man sidder med et bogholderiregnestykke, være vanvittig svært at skelne mellem det ene og det andet.
Det er en af årsagerne til, at vi totalt siger nej til køb af den type kvoter, som er varm luft, hvorimod vi ikke siger nej til Joint Implementation og CDM, men går ind for, at man laver en langsom og forsigtig opstart af det her, hvor man sikrer sig, at man får ordentlige kontrolmekanismer, hvilket EU jo udmærket selv er klar over.
Derfor sidder man og arbejder på et direktiv, der netop skal styre den her del af klimaindsatsen.
Helga Moos (V), 2003-03-12:
Det, som S og SF giver udtryk for, synes jeg ikke kun er en total mistænkeliggørelse af Rusland, men det er også en udelukkelse af Rusland.
Hvis vi laver energibesparelser og får nogle overskydende CO2-udledningskvoter, så kan vi bruge dem til noget andet.
Nu begynder de at isolere.
Danfoss er kommet over med termostaterne.
Når de så begynder at spare, så må det ikke blive omsat.
Det kan vi altså ikke.
Nu synes jeg, at vi skal have boret lidt i det, så jeg kunne godt tænke mig, at miljøministeren lige spillede ind og fik fortalt os, om man kan skelne mellem en nedgang i den økonomiske aktivitet og så almindelige energieffektiviseringstiltag.
Efter min mening kan man ikke, men jeg synes, vi skal have det helt afklaret.
Ulrik Kragh (V), 2003-03-12:
Det glædede mig egentlig, at fru Anne Grete Holmsgaard var inde på, at man gerne vil være med til teknologioverførsel.
Det var jo noget halvkvædet noget, der var i svaret på mit sidste spørgsmål, for vinden var god, og vandet var godt, men kullet var ikke godt.
Virkeligheden er jo bare, at elforbrugerne risikerer, at der ikke er strøm i kontakten, hvis man ikke har kul som backup til forsyningssikkerhed.
Så siger fru Anne Grete Holmsgaard, at i 1996, da vi havde det sidste eksportpotentiale på grund af de to faktorer, der gjorde, at man ikke havde forsyningssikkerhed, var røggasemissionerne utrolig store.
Jo tak, men siden da er der sket det, at Enstedværket har fået røggasrensningsanlæg, Nordjyllandsværket har fået røggasrensningsanlæg, Stigsnæsværket har fået røggasrensningsanlæg.
Skærbækværket og Avedøreværket er blevet opført til naturgas og har derfor ikke behov for de samme filtre.
Mængden af affald er ikke blevet større, og mængden af øvrige emissioner er ikke blevet større, fordi man har fået
Årsagen til, at jeg ved det, er, at jeg har været med til at bygge samtlige værker. Så den skal fru Anne
Grete Holmsgaard længere ud med.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-03-12:
Først til hr. Kim Andersen
: Handel med emissioner er ikke en pligt ifølge Kyotoaftalen, det er en mulighed.
Jeg mener sådan set, jeg har sagt meget klart, at det er en mulighed, jeg mener den danske stat skal afstå fra at benytte sig af, hvis det handler om at handle uden for EU.
EF-direktivet gør, at virksomhederne kan handle inden for EU.
Så det mener jeg sådan set er meget klart, og derfor har det selvfølgelig overhovedet ikke noget på sig, at vi har ratificeret en eller anden brøkdel af aftalen.
Vi har været med til at ratificere aftalen med de ting, der nu er i den, og vi har ikke lagt skjul på, at noget af det synes vi ikke burde have været der.
Men vi har ratificeret den, og vi mener, at Danmark skal afstå fra at bruge den af mulighederne, hvorimod vi ikke mener, at Danmark skal afstå fra at bruge Joint Implementation og CDM, hvis ellers det bruges med tilstrækkelig omtanke, og det er det, der er det afgørende i det.
Så spurgte hr. Vesselbo mig: Hvad er procenten til hjemlige tiltag?
Jeg sagde sådan set meget klart heroppefra, at ud af den manko, der er, mener vi, at man kan forsøge sig frem med Joint Implementation og CDM på de 5 mio. t, som skyldes basisåret.
Og så tror jeg godt, hr. Eyvind Vesselbo selv kan regne procenten ud, for så vidt jeg husker, har han været ansat i Danmarks Statistik, så det skulle være let.
Til sidst til fru Helga Moos, som jeg ikke fik svaret ordentligt i første omgang
: Problemet med det her er jo, at Rusland har en gigantkvote.
Hvis man tager de tidligere sovjetstater, er det 1,5 mia. t CO2.
Det er så langt ude af proportion, at det kan man simpelt hen ikke have med at gøre.
Og Rusland gennemfører faktisk ikke energieffektiviseringer i øjeblikket.
Vi vil da godt være med til den teknologioverførsel, der skal hjælpe Rusland til at få gang i energieffektiviseringer
og energibesparelser, selvfølgelig vil vi gerne det.
Eyvind Vesselbo (V), 2003-03-12:
Jeg må medgive, at fru Anne Grete Holmsgaard har ret i, at det ikke var et samråd, men en teknisk gennemgang.
Men vi har så mange samråd i Miljøudvalget, at det indimellem er svært lige at huske, hvad det var.
Men det virker, som om vi ikke har været til den samme tekniske gennemgang så, for når fru Anne Grete Holmsgaard kan sige, at vi fik en klar melding om, hvor meget der samlet var reduceret af CO2-udslip fra 1990 og frem til i dag, så vil jeg sige, at sådan opfatter jeg det ikke, og det var jo det, der var problemet.
Der blev sagt, at det måske var muligt at lave det stykvis, men ikke i forbindelse med den samlede reduktion, og det var ikke muligt at give økonomien på det.
Men der er én ting, der undrer mig, og det er, at fru Anne Grete Holmsgaard kan stille miljøministeren et spørgsmål tre gange med 70, 80 og 90 pct., altså hvor meget der skal reduceres, og så kan fru Anne Grete Holmsgaard ikke svare på det selv, når jeg stiller spørgsmålet.
Det er lidt ærgerligt.
Kim Andersen (V), 2003-03-12:
Jeg er ked af her i min tredje og sidste runde at skulle begynde med at konstatere, at jeg så alligevel endte med at blive lidt skuffet over SF.
Jeg synes ellers, at fru Holmsgaards ordførertale på lange distancer var perspektivrig, men jeg er skuffet på to områder. Jeg er for det første skuffet over, at SF åbenbart giver mandat til internationale aftaler, hvor man kun bagefter vil vedstå visse elementer af aftalen; man kan lide reduktionsmålene, man kan lide nogle af de fleksible mekanismer, når man selv definerer dem, men kvoterne og det, som er den anden forudsætning, den anden del af aftalen, bryder man sig ikke om. Fru Holmsgaard gør fremskridt: Før talte hun om varm luft, nu taler hun om varmluftkvoter.
Jeg går ud fra, at det er en begyndende erkendelse af, at det, vi i virkeligheden taler om, er kvoter, og at kvoter skal være omsættelige, og at det kræver et frit marked, som igen forudsætter, at der er
Og her er det så, min anden skuffelse kommer ind.
Fru Holmsgaard reagerede ikke på mit ræsonnement over, at Rusland blev tilført midler, som kunne bruges til teknologiudvikling, og når der så igen blev vækst i landet, skulle man altså inden for den samme kvoteudmåling udvikle renere og mere effektive energiteknologier, som samlet set medførte et reduceret udslip af CO2.
Det er jo logikken i det, og det burde vi som minimum kunne blive enige om.
Men jeg er sikker på, at vi nu er så langt henne, at disse ting skyldes misforståelser, jeg vil nemlig grundlæggende meget nødig være skuffet over SF og fru Anne Grete Holmsgaard.