Kim Behnke (FRI), 2000-05-23:
Skatteministeren skriver i fremsættelsestalen, at forslaget vil understøtte udbredelsen af aktier til medarbejdere og således kan medvirke til at styrke aktiekulturen i Danmark.
Vi er nu i Frihed 2000 en anelse i tvivl om, hvorvidt lige præcis det her forslag er særlig fremmende for aktiekulturen, og det er vi, fordi vi jo ikke kan lade være med at lytte til, hvad skatteministeren ellers går og foretager sig.
Og med de planer, som skatteministeren i øvrigt har om at ændre på beskatningen af aktier i Danmark, ja, så er det svært at se, hvordan det her forslag passer ind, for der er et andet forslag, som vi måske også skal behandle til oktober, som går ud på at lave kraftigt om på beskatningen af aktier, og der vil ministeren være nødsaget til at skrive i fremsættelsestalen, at forslaget vil undergrave udbredelsen af aktiekulturen i Danmark; det er nemlig forslaget om, at den eksisterende bundgrænse helt skal væk osv. Derfor er regeringen nødt til at beslutte sig for, hvad den vil.
Vil regeringen bruge aktiemarkedet som en malkeko, hvorfra man skal hente pengene til statskassen, eller vil man erkende, at i den moderne verden, vi lever i i øjeblikket, er vækst i aktieområdet, aktiekulturen overordentlig vigtig for at bevare virksomheder på dansk jord?
Så tilbage til selve forslaget.
Ja, en af de ting, som forslaget jo behændigt glemmer at tage stilling til, er den problemstilling, der opstår, hvis nu aktierne falder i kurs.
Altså alle har den der forestilling om, at vi har en aktie
til kurs 100, den får medarbejderen så, og efter 5, 8, 9, 10 år er den kurs 800 værd, og så sidder man og overvejer, hvordan denne her kursgevinst skal beskattes. Hvad nu, hvis det er gået sådan for den virksomhed, så aktierne er faldet i kurs?
Hvad nu, hvis det er gået sådan for den pågældende medarbejder, at han eller hendes privatøkonomi tvinger vedkommende til en realisation inden for de her tidsgrænser, der er?
Det er der ikke skrevet noget om.
Folk kan blive bragt i økonomisk ruin og armod, hvis der ikke er taget stilling til, hvordan man skal forholde sig, fordi man ved en tvungen realisation i den enkelte privatøkonomi går ind og laver en øjebliksbetragtning.
Kursen kan dagen før have været kurs 1000, og så kommer der en eller anden melding om, at Microsoft er tvunget til et eller andet, så rasler kursen ned til kurs 500, og så er den familie på papiret ruineret.
Hvis der så er en emsig bankbestyrer eller en emsig told- eller skattemedarbejder, der siger, at nu går vi ind og tager den her familie og kræver, at de skal tvangsrealisere deres forskellige ejendele, ja, så kan man altså få en katastrofal situation.
Det er der overhovedet ikke taget stilling til.
Der er den forestilling, at det alt sammen er sådan nogle IT-aktier, der starter i kurs 100, og så styrter de ellers derudad, og så er der en masse penge at hente.
Derfor er det et af de emner, der i hvert fald kræver en grundigere undersøgelse.
Så er der hele den der idé med VækstFonden.
Det ser jo pænt ud på papiret, men de af os, der ikke er født i går, kan jo huske, dengang Anker Jørgensen turnerede land og rige rundt med planer om ØD og OD.
Det her smager jo i ubehagelig grad af det samme, nemlig at man ønsker en central, statslig fond, der nu mere eller mindre - hvis det her ellers lykkes - forhåbentlig skal ind og sidde på store dele af dansk erhvervsliv.
Det er vi modstandere af i Frihed 2000.
Jeg var personlig modstander af det, da Anker Jørgensen turnerede midt i 1970'erne, og jeg er bestemt ikke blevet mindre modstander af det her i det ny årtusind.
Så er der hele diskussionen om, hvordan man så skal skrue det her sammen.
Ja, der skal vi altså være opmærksomme på, at der står i bemærkningerne, at man vil gøre Danmark konkurrencedygtig, og så er vi altså nødt til at skrue et system sammen, som er konkurrencedygtigt, som gør det attraktivt for disse nye, innovative virksomheder at tiltrække nye medarbejdere.
Så skal man også være opmærksom på det, der jo specielt kendes fra USA: at der er medarbejdere, der er parate til at arbejde i 5, 7, 8 år uden egentlig at få nogen særlig løn fra virksomheden andet end at få lov til at arbejde der.
Det, de får hver måned,
er et stykke papir, hvor der står: Hvis det en gang går godt, så er du rig, min ven.
Men den danske fagbevægelse kan slet ikke håndtere, at der er nogle mennesker, der kan finde på at have den livsindstilling.
Men sådan er det ude i den store verden, og her er vi altså nødt til at have et sæt skatteregler, der tager højde for det, så vi ikke går ind og ødelægger disse muligheder.
Alternativet er jo ikke, som hr. Aage Frandsen beskrev det, at vi jo kan lade de pågældende få fuld marginalbeskatning.
Alternativet er, at virksomheden enten slet ikke bliver etableret eller bliver etableret i et andet land, og så mister vi fuldstændig skatteindkomsten og skatteprovenuet fra den virksomhed både på kort og lang sigt.
Med disse forhåbentlig inspirerende bemærkninger til ministeren glæder vi os til at se et forslag i oktober måned, som er væsentlig bedre, og som vil have en sådan karakter, at det er os, der kan støtte det, og ikke hr. Frank Aaen.