Tom Behnke (FP), 1999-02-26:
Fremskridtspartiet har på et tidligt tidspunkt fastsat nogle mål, nogle målsætninger for, hvad vi vil med narkotikapolitikken, og Fremskridtspartiet har blandt andet på den baggrund fremsat adskillige forslag her i Folketinget, hvoraf en del allerede er blevet vedtaget.
De tre mål, vi har, når vi taler narkotikapolitik, er for det første at forbedre narkomanernes sundhedstilstand og få begrænset de mange dødsfald, for det andet at få knust hele det illegale marked og dødens købmænd og for det tredje at få begrænset eller helt fjernet den følgekriminalitet, der ligger i kølvandet af narkomanernes enorme behov for penge til deres narkotika; det er indbrud, overfald, tyverier, røverier osv., osv. Ud fra de tre målsætninger er det vigtigt, at vi for det første har en meget, meget effektiv forebyggelse, og i den forbindelse skal der da lyde i hvert fald fra Fremskridtspartiet en meget stor tak til de mange, mange frivillige, som over hele landet tager rundt på blandt andet skoler og holder foredrag, og også en tak til de mange politifolk, som yder en enorm indsats for at prøve at forebygge, at der er nogen, der ryger ud i et misbrug. Det andet, der er meget vigtigt, er, at behandlingskapaciteten bliver forøget ganske væsentligt.
Det kan ikke være rigtigt, at vi i dag er i en situation, hvor selv de narkomaner, der ligger på deres grædende knæ og tigger og beder om at få lov til at komme i behandling, får at vide, at der desværre ikke er flere penge på budgettet, kom igen næste år.
Det er ikke hensigtsmæssigt, og det er ikke værdigt.
De, der ønsker at komme i behandling, skal kunne komme i behandling, og den behandling, som vi i Fremskridtspartiet foretrækker, er alt andet lige den stoffri døgnbehandling.
Det er den behandling, der på lang sigt virker allerallerbedst.
Det er vigtigt for mig her at understrege, at når vi taler om behandling af narkomaner, så skal det foregå frivilligt.
Narkomanerne skal være motiverede, for ellers kan man ikke afvænne en narkoman.
Man kan godt afgifte dem, tage stofferne ud af kroppen på dem, men den mentale afvænning fra at være narkoman kan kun lade sig gøre, hvis man er motiveret, og hvis man frivilligt går med til det.
Når vi så ser på den meget kedelige rekord, som Danmark har i forhold til dødsfald blandt narkomaner - en rekord, der ligger 20 gange højere end i f.eks. Holland, som vi jo på mange måder ellers kan sammenligne os med - er der altså en restgruppe, som vi skal have samlet op.
Det er en restgruppe, som ikke lige nu og her kan eller vil komme i behandling.
Hvis vi vil nå de tre mål om en bedre sundhedstilstand, at få knust det illegale marked og få fjernet følgekriminaliteten, så er man nødt til at gøre et eller andet for restgruppen.
Den restgruppe vil være der
, uanset hvor stor en behandlingskapacitet der bliver.
Selvfølgelig skal behandlingskapaciteten være stor nok, men der vil alligevel være en restgruppe, og den restgruppe skal vi tage hånd om, hvis det er sådan, at vi ønsker at nå de tre mål, som vi har sat os. Her er der ingen tvivl om, at lige præcis ideen om lægeordineret heroin kommer ind og kan bruges.
om, at det skal foregå under meget, meget streng kontrol.
Det skal være lægeordineret, og dér på klinikken, hvor man får udleveret det stof, man skal have i den rigtige mængde og i den rigtige koncentration med rene kanyler, er det meget, meget vigtigt, at kontrollen er så skærpet, at det ikke kan lade sig gøre at tage det med ud derfra og sælge det videre, for så har det selvfølgelig kun en negativ effekt.
Det er også vigtigt for mig at understrege, at når vi taler om lægeordineret heroin, så er der ikke tale om behandling.
Der er tale om en midlertidig, om jeg så må sige, parkeringsplads, hvor narkomanerne kan komme og få deres stof, men med det klare mål, at de skal over i en egentlig afvænning, og at de skal afvænnes.
Det må være målet for alle narkomaner.
Så synes jeg i forhold til SF's forslag her - det er i hvert fald mit og Fremskridtspartiets forslag - at man mere skal lave en geografisk afgrænsning af forsøgsordningen end lave en metodemæssig afgrænsning af forsøget.
Vi ved jo, at f.eks. på Fyn har borgmesteren i Odense givet tilsagn om, at han gerne ville være med til at lave en sådan ordning her.
Det er i øvrigt en socialdemokratisk borgmester, som gerne vil være med til det her, og som gerne vil stille sig til rådighed, i forhold til at forsøget kan køre dér.
Og så er det jo et geografisk behageligt meget afgrænset område. På den måde tror jeg, at forsøget ville have en positiv indflydelse og en positiv effekt, og lad os så se, når det forsøg er kørt igennem, om det skal udvides.
Vores forslag til forslagsstillerne er altså mere et geografisk afgrænset forsøg end et metodemæssigt afgrænset forsøg.