runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Preben Rudiengaard (V), 2000-01-19:
Det er noget, man kan gøre noget ved på forskellige måder, men det falder uden for debatten, at vi går ind på dette.
Men når man så siger, at det og det kunne man godt tænke sig at gøre noget ved, fordi det forhåbentlig har en effekt her og nu at gøre sådan nogle ting, undrer det mig, at man ikke kan bakke op om nogle sundhedsprogrammer, hvor det siges: Her kan der måles en effekt i løbet af 2, 3, 4 år ved at lave nogle indsatsområder, ligesom man også kan gøre fødemidler sundere.
Derfor vil jeg spørge fru Anni Svanholt, om hun ikke mener, det ville klæde os, hvis vi også kunne få nogle succeskriterier på nogle specifikke områder.
Det andet program kunne måske så blive »Sundhed for alle år 2008«.
Anni Svanholt (SF), 2000-01-19:
Hvis hr. Rudiengaard havde lyttet til min tale, ville det stå meget lysende klart, at jeg er utrolig meget optaget af, at det ellers udmærkede grundlag, der ligger i regeringens folkesundhedsprogram, burde have været meget, meget bedre, meget mere forpligtende og meget mere handlingsorienteret.
Men jeg er ret sikker på - og det håber jeg da også at sundhedsministeren kan bekræfte - at regeringen er indstillet på, at det kan forbedres på en række områder, og jeg mener sådan set, at der er et godt grundlag at tage afsæt i.
Lone Møller (S), 2000-01-19:
Jeg må tilstå, at jeg har meget svært ved at få hoved og hale på det, fru Birthe Skaarup sagde, og jeg har meget svært ved at finde ud af, hvordan hun har læst folkesundhedsprogrammet.
Derfor vil jeg gerne bede fru Birthe Skaarup om at fortælle mig, hvor det står i programmet, at vi ikke skal tage os af en høreskadet fra en rockkoncert eller en fyldebøtte, der kommer ind på skadestuen, eller folk, der ryger, eller dem, der er bøvede.
Det er jo noget forfærdeligt sludder.
Der står ikke med ét eneste ord i det program, at folk, som ikke retter sig efter de oplysninger, vi som politikere, forskere og behandlere giver dem, ikke kan blive behandlet i det danske sundhedsvæsen.
Der står endda meget klart, at behandling er lige for alle.
At vi så kan se af undersøgelserne, at sundhed ikke er en selvfølge for alle, skyldes, at der ikke er lige muligheder for alle.
Men det er heller ikke alle, der dør af livsstilssygdomme.
Der er nogle, der dør af arbejdsulykker, der er nogle, der dør af at gå i et elendigt arbejdsmiljø, og det er det, vi skal tage fat på.
Men jeg vil gerne bede om at få at vide, hvor det helt nøjagtigt står, at vi ikke skal behandle de mennesker, som f.eks. ryger.
Birthe Skaarup (DF), 2000-01-19:
Tag det roligt.
Jeg har ikke sagt noget om, hvor det står, eller om det ikke står der.
Jeg gør opmærksom på nogle ting, som vi kan drøfte i forbindelse med folkesundhedsprogrammet, og jeg regner også med, at vi kan drøfte dem her i dag.
For læg mærke til, at noget af det, der også diskuteres i befolkningen, er: Hvad er folkesundhed i almindelighed?
Hvem er det, der skal have tilbud om operationer osv.?
Så tag det bare roligt.
Det er en debat om et program, men efter min mening kan man udmærket drage andre ting ind og diskutere dem her.
Karen J. Klint (S), 2000-01-19:
Jeg kan forstå på fru Birthe Skaarup, at selv om det er en redegørelse, der er til debat, kan man tage andre ting ind i debatten, og det er der i høj grad også stor forståelse for.
Men er der tradition for, at man tager spektakulære hypoteser og myter, der slet ikke har relation til programmet eller redegørelsen, med i debatten og dermed kommer frem med nogle nye myter og postulater, der ikke er grundlag for i redegørelsen?
Birthe Skaarup (DF), 2000-01-19:
Man kan udmærket fremdrage nogle eksempler om folkesundhed i almindelighed, som diskuteres i befolkningen, og det er jo netop det, der er blevet gjort gennem tiderne.
Karen J. Klint (S), 2000-01-19:
I anstændighedens navn er det jo meget vigtigt, når man kommer i debat om en redegørelse, at man får adresserne sat
de rigtige steder
, og jeg vil gerne bede fru Skaarup om at gentage, at det ikke er redegørelsen, der giver anledning til disse myter, men at det er tilfældigheder ude i det åbne land, der bliver samlet op af fru Skaarups parti, som giver anledning til en debat om, hvorvidt man skal operere denne eller hin.
Det er jo ikke engang praksis på det pågældende sygehus, der har givet anledning til myter, men en debat om nogle gode og dårlige muligheder efter en operation.
Birthe Skaarup (DF), 2000-01-19:
I min ordførertale sagde jeg, at der må gøres en massiv indsats for at få levealderen op, men det ved jeg ikke om fru Karen J. Klint bemærkede.
Så sagde jeg også, at tidens trend er, at det bliver mere og mere klart, at en masse sygdomme er livsstilssygdomme, som påvirker økonomien i det danske sundhedssystem.
Men så gav jeg nogle eksempler på, hvem det er, man skal give disse tilbud i det danske sundhedssystem: Skal vi foretrække nogle, der ryger, frem for nogle, der ikke ryger?
Skal vi foretrække nogle, der drikker, frem for nogle, der ikke drikker?
Det var intentionerne, og det er efter min vurdering meget relevant og ikke postulater.
Karen J. Klint (S), 2000-01-19:
Jeg er enig i, at det er ganske gode eksempler.
Jeg ønsker bare svar på, om det er regeringens redegørelse om forebyggelse, der skal prioritere de eksempler, eller om det er det lokale amtsråd, der skal sikre en prioritering af de eksempler.
Birthe Skaarup (DF), 2000-01-19:
Igen til fru Karen J. Klint: Det er en redegørelse, det er jeg udmærket klar over, og det har jeg taget afsæt i, og så giver jeg nogle eksempler.
Jeg ved ikke, om fru Karen J. Klint ikke vil forstå det, men jeg ville prøve at forklare, hvad det handler om.
Og så vil jeg godt sige til fru Myltoft, at vi mener, at alle skal prioriteres lige.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2000-01-19:
Så vil jeg følge op på de 4,7 mia. kr., for hvad er det i forhold til?
Hvordan har det udviklet sig over årene, og hvad har man tænkt sig, det skal udvikle sig til fremover?
Men det skal jeg nok gøre i skriftlig form.
Så er jeg meget forbavset over, at det er personalet på sygehusene, der skal beslutte, hvad vi bestemmer her inde i Folketinget.
Er det dem, der laver lovene eller forhindrer lovarbejdet?
Det kan jeg ikke tro.
Det er meget nemmere, hvis vi går forrest.
Og det er det, jeg godt ville.
Jeg ville meget gerne give ministeren al den support, han har brug for til det.
Så vil jeg bede ministeren om at svare mig på spørgsmålet om »Stop AIDS«-kampagnen.
Det er sådan set et spørgsmål, jeg har sendt over, og jeg har rykket vildt og længe for et svar.
Det kunne være, jeg kunne få det i dag?
Klaus Hækkerup (S), 2000-01-19:
Det foreliggende lovforslag er en næsten uændret genfremsættelse fra sidste samling.
Som sidste år skal dette CPR-lovforslag også ses i forlængelse af justitsministerens netop behandlede lovforslag nr. L 147 om behandlingen af personoplysninger.
I forlængelse af sidste års heftige diskussion i pressen om indholdet i det her lovforslag vil jeg gerne fastslå, at det fra Socialdemokratiets side også drejer sig om fortsat at sikre et højt beskyttelsesniveau i forhold til det enkelte menneske.
Det gælder i registerloven, og det gælder i CPR-loven.
Grundlæggende handler det om at få registreret den enkeltes rigtige bopælsadresse, hverken mere eller mindre.
Det er af betydning
for den enkelte borgers private økonomi
Og hvilken støtte har det offentlige pligt til at yde det enkelte menneske, pligt til at yde familierne?
Rigtig eller forkert adresse kan betyde rigtig mange penge for den enkelte kommune, det enkelte amt eller for den sags skyld den enkelte borger.
For os i Socialdemokratiet er det også uacceptabelt, at nogle snyder med bopælsregistrering for uberettiget at oppebære offentlig støtte.
En sådan social adfærd er aldrig og vil aldrig blive accepteret af os.
Det, der står til diskussion, er værktøjerne til at fastslå den rigtige bopæl.
Og for nærmere at få belyst denne balance, der i forbindelse med denne registrering er mellem på den ene side
hensynet til at beskytte privatlivets fred, herunder at beskytte borgerne mod uberettiget overvågning, og på den anden side samfundets behov for at beskytte sig mod socialt bedrageri m.v., har vi fremsendt et forslag til Kommunaludvalget om, at vi dér afholder en høring om forebyggelse af snyd, så vi kan få alle aspekterne i de to hensyn belyst, og sådan så vi kan lade det resultat, der vil komme af sådan en høring, indgå i den endelige stillingtagen
til lovforslagets bestemmelser på det her område
Forslaget til afholdelse af en høring er sat på dagsordenen for Kommunaludvalgets møde i morgen, og jeg vil derfor sige: Vi vil ikke i dag på nogen måde binde os fast til 100 pct. at sige, at vi ikke er til at flytte for så vidt angår bestemmelserne i lovforslagets § 10, stk. 3.
Men når det er sagt, så vil jeg også gerne fastslå, at lovforslaget indebærer en forbedret beskyttelse af den enkelte borger, der ønsker beskyttelse mod videregivelse af oplysninger fra CPR, navne- og adressebeskyttelse.
Også alle offentligt ansatte skal omgås CPR-numre på betryggende og sikker måde, og de skal huske tavshedspligten.
Jeg kan i øvrigt henvise til den ordførertale, hr. Erling Christensen sidste år holdt til lovforslag nr. L 9 og til sidst fastslå, at vi fra Socialdemokratiet støtter og anbefaler, at CPR gøres tidssvarende efter 30 års virke. Derfor støtter vi det foreliggende lovforslag.
Carsten Koch (S), 2000-01-19:
Til fru Henriette Kjær: Jeg skal beklage, hvis det fremstod, som om jeg ikke opfattede problemstillingen som seriøs.
Det gør jeg med kostvejledningen.
Det er selvfølgelig sådan, at vi er opmærksomme på, at man selvfølgelig skal ud til dem, der rent faktisk har behov for at få den yderligere kostinformation.
Jeg vil også kvittere for den oplysning, der kom i forbindelse med tilkendegivelsen vedrørende direktivet, og den opfølgning, der vil finde sted, når lovforslaget bliver fremsat.
Til hr. Rudiengaard
: Jeg har ikke sagt, at der ikke var konstruktive ideer i Venstres oplæg, bestemt ikke.
Det, jeg sagde, var, at folkesundhedsprogrammet havde en lidt anden strategi.
Deraf kan man ikke slutte, at den strategi, som Venstre er kommet med, ikke er konstruktiv.
Det er bare en anden strategi, og derfor vil jeg ikke på forhånd sige, at jeg forpligter mig til at følge den strategi, som hr. Rudiengaard fremlægger.
Det var såmænd, hvad jeg tillod mig at sige.
Vi kan nok ikke blive enige om formuleringen med hensyn til værdien og effekten af forebyggelse
, men nu må vi jo så se udskrifterne af vores indlæg, så kan vi jo så se, om der er behov for at debattere videre. Til fru Yvonne Herløv Andersen: Jeg noterede mig, at jeg senere vil få et spørgsmål vedrørende, hvor mange penge vi har afsat til forebyggelse og udvikling.
Jeg synes også, der er grund til at give en stor kompliment til netværket af forebyggende sygehuse.
Man skal ikke tro, at der ikke sker noget på sygehusene med hensyn til rygepolitik.
Det gør der i allerhøjeste grad, og det synes jeg der er grund til at komplimentere.
Så må jeg sige med hensyn til Stop AIDS, at der ikke er taget stilling til, hvad der skal afsættes i år 2001.
Som jeg sagde, vil vi i år 2000 kigge på det og se, om der er behov
for en videreførsel af 1999-beløbet, eller hvordan man skal forholde sig.
Det er, hvad jeg kan sige på nuværende tidspunkt.
Der er ikke taget stilling til, hvor meget Stop AIDS skal have i år 2001.
Til fru Birthe Skaarup: Tiden er knap, og jeg nåede ikke engang at svare på alle spørgsmålene.
Derfor er jeg nok kommet til at fokusere for meget på det negative.
Det har ikke været min hensigt, og jeg skal sige, at det ikke var formålet.
Men man hænger sig lidt mere i det, man som regel faktisk ikke er enig i, end i det, man er enig i.
Og dér har jeg ikke gjort fru Skaarup ret.
Jeg vil godt kvittere for fru Skaarups positive opslutning om folkesundhedsprogrammet, det skal der ikke herske tvivl om. Med hensyn til, hvor meget der er afsat, hvor meget der tænkes brugt til forskellige formål af de 20 mio. kr., er der ikke taget endelig stilling til det, men der er nogle konkrete projekter, vi er i gang med.
For at nævne et, som jeg prioriterer højt, kan jeg sige, at der som det første element skal gives rygeafvænningstilbud til alle gravide.
Det er et særligt indsatsområde.
Jeg kan ikke sige på nuværende tidspunkt, hvad det koster, men der vil senere blive udmøntet konkrete forslag inden for de her 20 mio. kr., som gælder for Sundhedsministeriets og sundhedsministerens område.
Klaus Hækkerup (S), 2000-01-19:
Det er altid meget svært at sige, i hvilket omfang de regler omgås, der er gældende i sociallovgivningen og i skattelovgivningen.
Et skøn siger måske, at der foretages uregelmæssigheder på det område, der løber op i 3 mia. kr. Hvilke initiativer ville Venstre så foreslå for at nedbringe det ukorrekte forbrug af offentlige midler, der her er tale om?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2000-01-19:
Jeg synes, at de to spørgere falder i den grøft, hvor der ikke er noget perspektiv i diskussionen.
Altså fru Dorit Myltoft spørger, hvorfor vi ikke gjorde det her gældende første gang.
Jeg har allerede svaret på, at vi ikke har realitetsforhandlet denne sag, fordi den lægger sig i slipstrømmen af lov om personoplysninger.
Og så går man i den helt anden grøft og spørger fra hr. Klaus Hækkerups side: Jamen skal man have lov at omgå lovgivningen?
Nej, det ved hr. Klaus Hækkerup godt, at det mener Venstre ikke.
Og derfor går vi selvfølgelig også ind for, at der gives nogle ordentlige straffe for socialt bedrageri.
Men retssikkerheden, det formelle skal være i orden.
Vi vil ikke have, at kommuners embedsmænd vilkårligt kan rende og lege politi over for borgerne.
Det er det, vi vender os imod, og så kunne de socialdemokratiske kommuner jo starte med at lære deres egne socialrådgivere, at de altså ikke er sat til at dække over forbrydelser.
Så har de fuldkommen misforstået deres job.
Klaus Hækkerup (S), 2000-01-19:
Bare for korrekthedens skyld skal jeg sige, at vi i Socialdemokratiet ikke er uenige i, at socialrådgivere selvfølgelig også skal overholde loven.
Men jeg efterlyser stadig fra Venstre: Hvilke initiativer vil Venstre foreslå for at nedbringe socialt snyd og bedrageri?
Kan vi få det at vide, eller er det bare øregas, når Venstres politiske ordfører står her på talerstolen og siger: Det her vil Venstre forholde sig til senere, for nu ligger vi i slipstrømmen af den anden lov.
Søren Søndergaard (EL), 2000-01-19:
Jeg vil bede fru Birthe Rønn Hornbech bekræfte, at når der i bemærkningerne til lovforslaget faktisk meget tydeligt står, at politiet ikke kan pålægges at indgå i undersøgelsen af de her ting, så er det den omvendte verden.
Altså normalt er det sådan, at hvis der begås lovovertrædelser, så er det en sag for politiet, og det, at man udtrykkeligt skriver her, at det skal politiet ikke blandes ind i, det er altså den omvendte verden.
Kan fru Birthe Rønn Hornbech ikke bekræfte det?
Birthe Rønn Hornbech (V), 2000-01-19:
Jamen det kan jeg da sagtens bekræfte, vil jeg sige til hr. Søren Søndergaard, og jeg mener da heller ikke, at indenrigsministerens lovforslag for det første skal stå uimodsagt, og for det andet kan indenrigsministeren overhovedet ikke bestemme over politiet.
Politiet har fortsat de forpligtelser, der fremgår af retsplejeloven, og det, der er galt, er, at kommunerne vil rende rundt og lege politi, og
når de så først kommer med sagerne til politiet, så er de ikke engang altid villige til at afgive den vidneforklaring, de burde.
Jeg taler af erfaring som anklager i socialbedragerisager.
De skal behandles som alle andre sager, men borgerne skal have at vide, hvad det drejer sig om, når de modtager beløbene.
De skal vide, at der bliver en generel samkøring af registrene, og hvis de ikke kommer, når de har vundet i lotto, og hvis de ellers har fået noget, eller hvis der er flyttet en mand ind osv., skal de vide, at så falder
hammeren.
Men så skal det være politiet, så vi er sikre på, at borgerne får de retsgarantier, de har krav på ligesom alle andre kriminelle.
Det er jo den omvendte verden at begynde at lave straffebestemmelser for den nabo, der ikke vil snage i, hvad der foregår inde ved siden af.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2000-01-19:
Da forslaget er en genfremsættelse af lovforslag nr. L 9 fra sidste samling, vil denne ordførertale ligge meget tæt på ordførertalen fra førstebehandlingen dengang.
I Det Konservative Folkeparti er vi på borgerens side og ønsker borgeren beskyttet mod utidig snagen i personlige forhold af såvel offentlige myndigheder som private.
Derfor er vi som udgangspunkt kritiske over for dette forslag, og vi skal under arbejdet med lovforslaget høre endda særdeles gode og slagkraftige argumenter, før vores kritiske holdning kan ændres til en positiv holdning.
Sådan sagde vi sidste gang, og det er fortsat vores udgangspunkt.
Men nu et par positive bemærkninger om forslaget.
Vi synes, det er godt, at den gamle lov og de dertil hørende administrative retningslinjer nu bliver sammenskrevet til en helt ny lov.
De forhold, som forslaget har til hensigt at regulere, er af så væsentlig betydning for den enkelte borger, at de bør være fastsat i lovform.
Vi er også positive over for de stramninger i forhold til gældende praksis, som forslaget lægger op til.
Det gælder f.eks. begrænsningerne i kapitel 7 vedrørende beskyttelse af den borger, som ikke ønsker oplysningerne i CPR videregivet til andre.
Derimod er vi fortsat meget skeptiske over for den udvidede adgang for private til at benytte CPR-oplysninger.
Det er de bestemmelser, der findes i lovforslagets kapitel
Vi ønsker drøftet, hvorfor kredsen, som kan modtage udtræk fra CPR, udvides fra erhvervsvirksomheder til juridiske personer, herunder foreninger og kreditoplysningsbureauerne.
Hvorfor skal de have udvidet adgang?
Jo, vi kender godt nogle argumenter for det, men disse argumenter skal hele tiden sammenholdes med borgernes helt legitime interesse i beskyttelse.
Hertil kommer så problemerne med bestemmelsen i § 10, stk. 3 om borgernes pligt til at informere kommunen om naboernes private anliggender.
Denne problemstilling gav jo anledning til en kraftig debat for nogle måneder siden.
Denne informationspligt skal begrænses og præciseres, hvis forslaget skal vedtages med konservative stemmer, og så har jeg endda udtalt mig meget diplomatisk.
Som sagt: Vi er konservative, vi er kritiske, og vi er skeptiske, men vi er klar til endnu engang at gå i gang med udvalgsarbejdet og lægge mange kræfter i det.
Og så kan jeg sige til den socialdemokratiske ordfører, hr. Klaus Hækkerup, at vi i Det Konservative Folkeparti er positive over for det forslag om en eller anden form for høring i Folketingets Kommunaludvalgs regi i forbindelse med drøftelse af denne problemstilling, som vi jo skal tage stilling til her i forbindelse med lovforslag nr. L 3.
Dorit Myltoft (RV), 2000-01-19:
Jeg forstod på hr. Peter Skaarup, at Dansk Folkeparti vil stille forslag om, at hele § 10 bliver taget ud.
Det vil jeg gerne have bekræftet.
Hvis partiets ordfører havde været til stede, ville jeg også have bedt om at få vist, hvor i § 10,
enten i selve paragraffen eller i bemærkningerne, ordet »angive« står.
Jeg ved ikke, om hr. Peter Skaarup kan svare
på det, men i hvert fald det første vil jeg gerne have bekræftet.
Peter Skaarup (DF), 2000-01-19:
Jeg har i min ordførertale nævnt, at vi ikke ønsker, denne paragraf skal komme igennem i den udformning, den har.
Vi kan ikke se ordet angiveri nævnt i selve paragraffen, men det, der ligger i de formuleringer, der er, vil give mulighed for et angiveri, som vi skal tilbage til før jerntæppets fald for at finde, og derfor er vores opfattelse, at man skal se på den her paragraf en gang til og tage stk. 3 ud og så komme med et nyt forslag eller ændringsforslag fra ministerens side. Og det holder vi fast ved.
Klaus Hækkerup (S), 2000-01-19:
Jeg må sige, man bliver nu godt nok forbavset, når man hører hr. Peter Skaarup.
Praksis i hverdagen er jo den, at det angiveri, der foregår, det er borgere, der er sure over, at andre borgere snyder, og så henvender de sig enten anonymt eller ved navn til kommunen.
Så det angiveri er ikke noget, kommunen beder om, det er ikke noget, kommunen fremmer, det er ikke noget, kommunen går ud og lokker ud af folk.
Der er intet i denne her paragraf, der angiver angiveri.
Indledningen til § 10 lyder: En kommunalbestyrelse, der får formodning om, at en person ikke er korrekt bopælsregistreret, skal undersøge sagen for at rette eventuelle fejl.
Hvad er der galt med det?
Det er jo det, det hele drejer sig om, at få rettet de fejl, der er, specielt på de områder hvor det her koster samfundet milliarder af kroner.
Dorit Myltoft (RV), 2000-01-19:
Jeg mindes ikke, at partiet Venstre havde de samme reservationer, da vi havde lovforslaget til første behandling i efteråret 1997, men jeg vil gerne stille fru Birthe Rønn Hornbech spørgsmålet: Skal der slet ikke være nogen paragraf, der giver kommunerne en hjemmel til at undersøge, om personer bor på den bopæl, de rent faktisk har opgivet?
Peter Skaarup (DF), 2000-01-19:
Nu ved jeg ikke, hvorfor hr. Klaus Hækkerup læser § 10, stk. 1 op,
Det vil sige, at en kommunalbestyrelse kan gå ud og sige til hr. Klaus Hækkerup, at hvis hr. Klaus Hækkerup har kendskab til den og den sag i lokalområdet i nærheden af, hvor hr. Klaus Hækkerup f.eks. bor, så skal hr. Klaus Hækkerup stille op i vidneskranken, for paragraffen fortsætter jo med, at til oplysning af sagen kan der optages forhør i retten jf. retsplejeloven.
Så skal hr. Klaus Hækkerup stå i vidneskranken.
Det kan vist ikke komme meget tættere på angiveri, og derfor fastholder vi, at det skal tages ud.
Så spørger hr. Klaus Hækkerup, om der er noget galt i osv., at en kommunalbestyrelse kan gå ud og spørge.
Nu er der jo ikke tale om, at en kommunalbestyrelse kan gå ud og spørge.
Her kan man kræve, at hr. Klaus Hækkerup går i vidneskranken under strafansvar og siger de her ting.
Der kan holdes forhør i retten, og derfor er der altså, når vi behandler lovforslag, en forpligtelse for os som folketingspolitikere til at se, hvad det her i princippet kan blive misbrugt til.
Jeg erkender, det også i nogle tilfælde måske kan bruges på en måde, hvor det er rigtigt, men man skal passe på med at lave lovgivning, der kan misbruges.
Og det åbner det her mulighed for, og derfor opfordrer vi indenrigsministeren til at trække det ud.
Så gør det lidt anderledes, måske til noget i den retning, som hr. Klaus Hækkerup nævner, så kan det da være, at Folketingets partier kan acceptere det. Men vi har jo set et bredt, stort flertal af de borgerlige partier, også andre partier end de borgerlige, der ikke ønsker det på grund af de her ting.
Så hvorfor ikke lave det om, hvorfor ikke gå i gang med det?
Klaus Hækkerup (S), 2000-01-19:
Jeg vil bestemt ikke afvise, at der kan komme sådanne argumenter frem, så der er grundlag for at lave det her om.
Det sagde jeg også i min ordførertale.
Men jeg vil godt bede hr. Peter Skaarup nævne mig bare to korte eksempler på, hvordan han konkret kunne forestille sig, at denne her paragraf, det er paragraf 10, stk. 3, sidste punktum, rent faktisk kunne medføre et misbrug fra myndighedernes side.
Det vil jeg meget gerne vide.
Et misbrug fra myndighedernes side, det var det ord, der blev brugt.
Peter Skaarup (DF), 2000-01-19:
Jamen det kan jo ikke undgås, at en kommune, som gerne vil jagte nogle borgere, og som måske i nogle tilfælde vil det med rette, vil kunne misbruge en sådan paragraf til at kræve af hr. Klaus Hækkerup og af fru Jensen, at fru Jensen skal stille sig op i retten og svare på de her ting.
Og det er altså en måde at gøre det på, som er ny.
Og det er et udtryk for et menneskesyn, som vi altså ikke deler, at man skal gøre det på den måde.
At der så er behov for, at kommunerne sørger for at undgå det her sociale bedrageri, er en helt anden sag.
Men der har kommunerne altså rimelig gode redskaber i dag.
Der er muligheder for kommunerne til at undgå det her, og de bruger dem også.
Hvorfor så give dem den her ekstra mulighed, der altså gør det til et krav, som afkræver borgerne, at de skal stå i vidneskranken?
Det er altså et menneskesyn, som vi ikke har tradition for at have her i landet.
Og vi ønsker heller ikke, det skal ske.