Villy Søvndal (SF), 2003-01-15:
Det er jo på en måde en historisk dag i dag.
Jeg tror, det er første gang siden den 20. november for godt et år siden, at vi har fået flertal for et forslag, og det er jo i sig selv rart.
Udgangspunktet er selvfølgelig, at vi alle sammen får en del henvendelser - som en del af ordførerne har været inde på - fra mennesker, der ikke kan forstå, hvad der sker i deres førtidspensionssag.
Vi får dem stadig væk, og grunden til at være opmærksom på det, også selv om vi har lavet et nyt og efter min opfattelse godt forlig om førtidspension, er at sikre, at dårligdommene ikke får lov at flytte med.
Der er ingen mennesker, der kan forstå, at når de har et langt forløb med en speciallæge, f.eks. i forhold til rygproblemer, så kommer der på et tidspunkt en lægekonsulent, der ikke er specialist, og omgør speciallægens beslutning.
Folk oplever det for det første underligt i forhold til kvalifikationer, nemlig at man må antage, at speciallægen er mere ekspert i ryglidelser.
Derudover oplever de det som mærkværdigt, fordi den lægekonsulent, der er i stand til at give så sikker en udtalelse, aldrig nogen sinde har set vedkommende.
Det opfatter folk som underligt.
Det gør de stadig væk, og der er helt sikkert brug for nogle præciseringer.
Socialministeren synes jeg også var meget fredsommelig - det skal jeg også kvittere for - og sagde, at forslaget var fint nok, men socialministeren havde det dårligt med bemærkningerne.
Jeg gætter på, at den del af bemærkningerne, som også flere af ordførerne var inde på at de synes var for skarp, drejer sig om den del, der vedrører kassetænkning, altså om der foregår den type af økonomisk tankegang.
Det giver en meget stor belastning i nogle kommuner, som så må skære i kerneydelserne for at få råd til at leve op til lovgivningens krav - og det er et problem for os, siger Vagn Ry Nielsen.
« Det er en tilståelsessag.
Det, citatet siger, er, at det erkendes, at der er nogle mennesker, der ville være berettigede til pension, men fordi kommunerne ikke har råd til det på grund af den politik, regeringen i øvrigt fører over for kommunerne, har man ikke råd til at gøre det, og derfor undlader man.
Det er en tilståelsessag.
Derfor mener jeg ikke, at bemærkningerne er for skrappe.
Jeg har selvfølgelig selv overvejet det, og i virkeligheden skulle de måske have været endnu skrappere, hvis man læser Berlingske Tidende fra den 4. januar, ind i det her.
Det er, undskyld mig, ministeren nødt til efter min opfattelse at gribe ind over for, også i forhold til hele den nye førtidspensionsreforms ånd, som jo er, at hvis det ud fra en samlet vurdering, som ikke alene er en lægelig vurdering, ender med, at et menneske er berettiget til førtidspension, så gælder det økonomiske argument ikke, at da vi har lavvande i kommunekassen, får vedkommende ikke sin førtidspension.
Det er der formentlig ingen af dem, der har været med til at lave førtidspensionsreform, der vil stå model til.
Så derfor: Ja, der foregår desværre kassetænkning.
Og hvem anvendes så i den situation?
Hvem anvendes til at legitimere det, som ikke er i overensstemmelse med lovens hensigt?
Jeg var ude at holde oplæg lige før sommerferien på lægekonsulenternes kongres, og det var meget interessant.
F.eks. kom der sådan nogle bemærkninger som: Vi ved da godt, hvis vi vil have en bestemt erklæring, hvad det er for speciallæger, vi skal henvende os til.
Det vil sige, at man shopper.
Hvis man på forhånd ved, at der er et menneske, man ikke vil give en pension, så ved man, at i x-købing er der en rå børste, der er speciallæge, og henviser man en, der har fibromyalgi eller whiplash, eller hvad ved jeg, til ham, så ved man, at vedkommende ikke anerkender de dér sygdomme som pensionsberettigede, og så henviser man bare til ham.
Det er også sådan nogle problemer, jeg synes, man skal lade være med at skøjte for let hen over.
Det synes jeg at hr. Flemming Oppfeldt fra Venstre gjorde.
Jeg tror, at Venstre skal overveje at omformulere principprogrammet, hvis hr. Oppfeldts tale skulle være gældende for Venstres synspunkter.
Det var i sandhed, at systemet altid har ret.
Jeg tror såmænd, at det havde noget at gøre med en anden refusionsprocent, og jeg tror, at det havde noget at gøre med, at mennesker bliver frataget retten til at søge pension og sådan nogle ting, men det kan vi jo være lidt optaget af, når vi kommer til udvalgsarbejdet.
Tak for en meget, synes jeg, forståelig tale fra hr. Jørn Pedersen, og for forståelse for, hvem det her drejer sig om.
Noget af det, som jeg synes har været overraskende i hele førtidspensionsdebatten, har jo været de mennesker, som jeg tror de fleste af os har mødt på møder rundtomkring, mennesker, der pludselig blev ramt af et eller andet, de ikke selv var herre over, en arbejdsulykke eller en sygdom.
De bliver voldsomt overraskede, for de troede, at hvis de blev ramt af en ulykke, var der et system, der fangede dem op, og de bliver voldsomt vrede den dag, de finder ud af, at det system eksisterer ikke.
Derfor danner de foreninger rundtomkring.
Jeg tror, at der i hver eneste større dansk købstad i dag eksisterer en førtidspensionsforening, men det gjorde der ikke før 1998.
De er dannet, fordi der er mange mennesker, der har følt sig uretfærdigt behandlet, og det synes jeg at hr. Jørn Pedersen i sin ordførertale viste meget stor forståelse for.
Også tak til fru Pia Kristensen, som jeg synes holdt en klog tale om et velbegrundet forslag om kassekampen, der ofte giver problemer for de mennesker, der bliver ramt af den.
Jeg synes også, at fru Margrethe Vestager holdt en tale med meget stor forståelse for, hvad det her er, også at problemet ikke er, at retningslinjerne ikke eksisterer.
Vi sendte dem jo som allerede omtalt ud i 1998.
Problemet er, at de ikke følges.
Problemet er, hvad vi stiller op i de tilfælde, hvor de ikke følges, og hvor økonomien bliver langt mere afgørende end retningslinjerne.
Også tak til Enhedslisten for støtten og eksemplerne
fra det virkelige liv på mennesker, der rammes.
Fru Tove Videbæk - sådan hørte jeg hende - var også meget tilfreds med forslaget, men synes, at vi skulle have taget det op under sådan mere stilfærdige former.
Det kan man jo altid diskutere.
Jeg ved jo, at socialministeren evner at lytte meget godt, og jeg er helt sikker på, at ministeren under førstebehandlingen har konstateret, at der er et flertal, og derfor er det selvfølgelig en opgave at sikre, at de her ting nu bliver skubbet på plads.
Det er jeg helt sikker på socialministeren også er meget opmærksom på.