runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Susanne Clemensen (CD), 1998-10-22:
Jeg vil gerne sige, at jeg synes, at beslutningsforslaget her har fat i noget af det rigtige.
Personer på fleks- og skånejob skal have bedre rettigheder.
Det gjorde CD også opmærksom på, da vi forhandlede socialreform, men desværre uden held.
Men jeg ved nu fra arbejdsministeren, at socialministeren er i gang med nogle af de ting, der indgår i dagens beslutningsforslag.
Der vil blive bedre mulighed for en efterlønsagtig tilbagetrækningsordning og for løn under ferie og forhåbentlig også under sygdom.
Dér, hvor jeg mener at forslaget rammer noget, er i det principielle ved, at vi opretter tilskudsjob, hvor de personer, der bliver ansat, ligesom får et skilt om halsen, der siger: Du har et tilskudsjob, du har ikke samme rettigheder som andre.
Derfor har CD jo også hele tiden talt for en anden model, nemlig beskæftigelsesfradraget.
Det vil vi ikke være med til.
Vi skal derfor sende et tydeligt signal til førtidspensionister og andre, som utrygge, fordi regeringen har foreslået flere fleks- og skånejob, folk, der sidder derhjemme og tænker: Hvad bruger de mig nu til, vil de bare bruge det her til at give mig et tilbud, som jeg ikke kan klare, og så kan de tage min førtidspension bagefter?
Nej, det er selvfølgelig ikke det, som det her går ud på.
Det skal være et tilbud om at komme ind på arbejdsmarkedet, og det skal vi signalere klart.
Jeg håber også, at arbejdsministeren vil hjælpe med til her i dag, at fleks- og skånejob ikke betyder en forringelse i forhold til overførselsindkomsterne, men tværtimod er et fordelagtigt tilbud. For at vende tilbage til dagens konkrete forslag, så synes jeg, at vi skal have det med i betragtning, at de mennesker, der tager et fleks- eller skånejob, ikke får ringere forhold og færre rettigheder i forhold til deres nuværende situation på f.eks. overførselsindkomst.
Mogens Andreasen (DF), 1998-10-22:
Vi er enige i, at folk med nedsat arbejdsevne skal forsøges integreret på arbejdsmarkedet i fleksjob og skånejob.
Det er et område, vi allerede har behandlet i foråret i L 21, og det er vi fortsat positive over for, men vi kan ikke støtte de krav og normer, der er indeholdt i Enhedslistens forslag, så derfor må vi afvise det.
Ole Sohn (SF), 1998-10-22:
Vi synes fra SF's side, at intentionerne og ideerne bag beslutningsforslaget er rigtige, nemlig at forsøge at få placeret personer i fleks- og skånejob på så normale vilkår som muligt.
Men samtidig ser vi en række problemer i det sammenfald, der er mellem arbejdsmarkedslovgivningen og den sociale lovgivning, og derfor er vores opfattelse, at det, der skal ske, er, at der skal laves en udredning, sådan at man får skabt et grundlag for, at personer på fleksjob og skånejob bliver ansat på normale vilkår på arbejdspladserne, og at man samtidig sikrer dem en mulighed for en dækning i tilfælde af ledighed, som svarer til de forhold, som gælder for ordinære beskæftigede.
Jeg kan se en lang række problemer i den sammenblanding, der vil ske mellem arbejdsmarkeds- og sociallovgivning, hvis man gennemfører beslutningsforslaget, så derfor kan vi ikke støtte forslaget i den nuværende form.
Jens Vibjerg (V), 1998-10-22:
De hensigter, der ligger i beslutningsforslaget om at fjerne barrierer for at udnytte skåne- og fleksjob, er vi i Venstre enige i.
Derfor finder vi i Venstre, at det er bedst, vi afventer regeringens udspil, og vi kan derfor ikke støtte forslaget eller dele af det.
Og da den konservative ordfører ikke kan være her, har jeg lovet at sige på Det Konservative Folkepartis vegne, at de afviser forslaget.
Anne-Marie Meldgaard (S), 1998-10-22:
I Socialdemokratiet ønsker vi at opretholde den deling af arbejdsopgaverne mellem Arbejdsministeriet og Socialministeriet, som vi kender i dag, hvor der skelnes mellem dem, der er beskæftiget på ordinære vilkår, og dem, der er beskæftiget på særlige vilkår.
Vi ønsker ikke at være med til at forhindre de personer, som af den ene eller den anden årsag ikke har fuld arbejdsevne, i at være beskæftiget på arbejdsmarkedet.
Vi ønsker ikke, at de skal fastholdes i passivitet, fordi de ikke opfylder kravene om at stå til rådighed for det ordinære arbejdsmarked.
Jeg synes, Enhedslisten i deres ligestillingsiver glemmer, at vi her taler om en gruppe, hvor alle muligheder i det ordinære system er udtømt og betingelserne for at være i dagpengesystemet ikke længere er til stede.
Selvfølgelig ønsker vi i Socialdemokratiet også tryghed
for den gruppe, vi taler om her, og vi har alle en forpligtelse for, at deres forsørgelsesgrundlag er i orden.
Vi er enige i, at der skal skabes en tilbagetrækningsydelse for flekspersoner, måske en forbedring af ledighedsydelsen, herunder også ydelser, hvor flekspersoner ikke har optjent ret til ferie med løn eller feriegodtgørelse.
Men vi mener stadig væk, at det er lovgivning, der hører under Socialministeriet, som i øvrigt har varslet lovændringer på disse områder, hvorfor vi ikke synes, der er grundlag for, at lovgivningen skal ske på Arbejdsministeriets område.
Socialdemokratiet kan ikke støtte forslaget.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1998-10-22:
Fremskridtspartiet finder også, at det er rigtigt, at de, der er i fleks- og skånejob, ligestilles med dem, der har et rigtigt job, så de ikke holdes udenfor.
Men selve beslutningsforslaget her favner for vidt, hvis jeg må bruge det udtryk, til at vi kan stemme for det.
Ministeren bebrejdede, at der var nogle, der var i tvivl om LO's kompetence.
Jeg ved ikke, om det var rettet mod min tale.
Jeg sætter ikke på nogen måde spørgsmålstegn ved deres kompetence, men i Fremskridtspartiet forbeholder vi os altså retten til at have vores mening om lovforslagene.
Jeg beklager meget over for ministeren, at jeg nævnte de problemer, eksportindustrien står over for.
Jeg forstår på ministeren, at det ikke rigtig vedrører de tre lovforslag i dag, men dér er jeg af en anden mening.
Jeg mener i allerhøjeste grad, at det har en stor betydning for de tre lovforslag i dag.
Ulla Tørnæs (V), 1998-10-22:
Det er ministerens forsøg på at berolige bl.a. Venstre med hensyn til de mange bemyndigelser, som er indeholdt i lovforslagene, der kalder mig på talerstolen.
Jeg anmoder blot om, at ministeren viser forståelse for, at vi selvfølgelig er nødt til, da nu ministeren selv har givet forklaring på, hvorfor det ikke er omfattet hverken af bemærkningerne eller af det lovmæssige stof, at have hånd i hanke med, at vi nu følger aftalen eller forståelsespapirets indhold, og det beder jeg blot om ministerens forståelse for.
Og det er vi så nødt til at tekniske grunde at gennemføre via spørgsmål eller via debat i Arbejdsmarkedsudvalget, og det håber jeg ministeren er parat til.
Så kom ministeren også med et par bemærkninger om de økonomiske regnestykker, der er i lovforslagenes bemærkninger, og her beder jeg igen om forståelse for, at vi selvfølgelig er nødt til at have en lidt nærmere analyse af tallene.
Vi kan ikke vide og har ikke som ministeren forudsætninger for at vide, hvad der står mellem linjerne,
hverken når vi taler om bekendtgørelse, eller når vi taler om det økonomiske regnestykke.
Her må ministeren altså nødvendigvis have forståelse for, at vi selvfølgelig er nødt til at se nærmere på det.
Ole Sohn (SF), 1998-10-22:
Det er bare den enkelte lille kommentar til arbejdsministeren om respekten for hovedorganisationerne.
Selvfølgelig kan regeringen forhandle med hovedorganisationerne og dermed også med LO.
Jeg har ikke bedt ministeren om at dissekere, hvor stort et grundlag der var bag LO's beslutning, men jeg hæftede mig ved, at fællespapiret indeholder flere hovedorganisationer, altså officielt er der en tredjedel af arbejdsmarkedet eller i hvert fald af lønmodtagergruppen, som har meldt fra som hovedorganisation, altså FTF- og AC-gruppen, og så skal jeg nok lade være med at kommentere, hvor mange forbund og afdelinger der efterfølgende har gjort det.
Men officielt er der altså en tredjedel af LO-organisationerne, som ikke har fundet det nødvendigt at afkorte dagpengeperioden for nu at tage et af eksemplerne.
Det står direkte i det, så der er da et rimeligt grundlag for en politisk kontant drøftelse af det betimelige heri.
Susanne Clemensen (CD), 1998-10-22:
Til hr. Vagn Christensen vil jeg sige, at jeg stadig væk ikke kan forstå, hvad fjernelsen af særreglen for de 50-54-årige har at gøre med aktiveringsindsatsen.
Men i CD forstår vi helt og fuldt, at man giver de 50-59-årige pligt og ret til aktivering; det er klart, for det er noget, der vil sætte skub i beskæftigelsen for de 50-59-årige.
Til fru Anne-Marie Meldgaard, som spurgte om betingelsen for, at CD vil være med i det her arbejdsmarkedsforlig: Som jeg startede med at sige, er banen jo kridtet op i og med, at Venstre har givet sit tilsagn, og derfor er det klart, at vi står i en meget vanskelig position.
Men som jeg sagde, er det noget, der ligger os utrolig stærkt på sinde, så det er noget, vi vil overveje.
Og det kan jeg så forstå at der også er andre partier der gør, så hvis vi på den måde kunne være med til at påvirke tingene, vil vi meget gerne dét.
Men om det er en betingelse, må vi tage stilling til, når vi er nået et længere skridt i forhandlingerne, men jeg håber da meget, at den særregel bliver fjernet.
Og med hensyn til forskellen mellem de unge og de ældre synes jeg stadig væk, at man sender et forkert signal, og at man behandler de 50-54-årige for dårligt ved at fjerne denne særregel.
Ole Vagn Christensen (S), 1998-10-22:
Fru Susanne Clemensen kom ind på, at hun ikke forstod den vurdering, der kunne ligge i, at man ikke tager skridtet fuldt ud og siger, at særreglen også skal ophæves for de 54-59-årige.
Jeg synes, det er meget naturligt, at man gradvis indfaser aldersgrupperne i en aktiv arbejdsmarkedspolitik, og jeg tror, at vurderingen har været den - det er i hvert fald den vurdering, jeg selv har - at det nok ville have sprængt aftalen, hvis man var gået hele vejen fra de 50 år op til de 59 og havde ophævet særreglen for dem alle sammen, og det ville det klart have gjort for dem, der er skeptiske over for aftalen. I den situation har det været vigtigt for regeringen og også for Socialdemokratiet at tage det gradvis og så se, om ikke den vurdering giver os en garanti for, at der også bliver plads til de mennesker.
Det tror vi faktisk på.
Mogens Andreasen (DF), 1998-10-22:
Det er klart, at enhver form for ressourcer til arbejdsmarkedet skal regnes med.
Men det, der må stilles krav om, er, at for man kan komme ud på arbejdsmarkedet, så skal man kunne sproget, og man skal også kunne følge med i, hvad der foregår på en virksomhed, og hvis man ikke kan det, så er det jo svært at regne det for en ressource, når den ikke er brugbar.
Ole Vagn Christensen (S), 1998-10-22:
Hvis vi tager retorikken væk fra det, som hr. Mogens Andreasen her står og siger med på den ene side og på den anden side, så har jeg forstået, at hr. Mogens Andreasens vurdering også er, at disse mennesker her, som vi snakker om, flygtninge/indvandrere, er en ressource, som vi skal bruge i den aktive arbejdsmarkedspolitik.
Er det rigtigt forstået, eller er det forkert forstået, at det ikke er en ressource?
Jette Gottlieb (EL), 1998-10-22:
Jeg vil gerne spørge fru Susanne Clemensen, om hun ikke kan bekræfte, at de 50-54-årige på nøjagtig samme vis som alle andre i dagpengesystemet er underkastet både rådighedsbestemmelser og aktiveringsbestemmelser og alle andre betingelser på samme måde som andre, og at der dermed ikke er tale om et særligt sikkerhedsnet for de 50-59-årige, som rækker ud over de regler.
Og grunden til, at jeg spørger, er selvfølgelig, at når vi nu får at vide, at der skulle være 22-års-sikkerhedsnet for dem, der er fyldt 45 år, betyder det jo ikke, at de ikke står til rådighed for arbejdsmarkedet.
Mogens Andreasen (DF), 1998-10-22:
Jeg vil godt sige til hr. Ole Vagn Christensen, at jeg sagde
ikke noget om, at flygtninge ikke skulle integreres på arbejdsmarkedet.
Det, jeg sagde, var, at vi er glade for, at der nu stilles krav om danskundervisning, og jeg vil da godt sige, at det har vi jo sagt hele tiden.
Og så siger jeg, at så er de jo heller ikke interesseret i at blive integreret på nogen måde.
Ole Vagn Christensen (S), 1998-10-22:
Det var et meget interessant indlæg, hr. Mogens Andreasen her fremførte.
Jeg synes bare ikke, der var hoved eller hale i det.
På den ene side mener man, at der skulle laves en hel masse fraflytning af indvandrere, og på den anden side har man betænkelighed ved, om vi overhovedet kan opfylde de målsætninger, der ligger omkring beskæftigelsen.
Og så forstod jeg også, at der blev sat nogle store spørgsmålstegn ved, om AF og kurserne for de unge var beskæftigelsesterapi, og at der derfor ikke var noget reelt arbejde i disse ting.
Jeg har lidt svært ved at få de her ting til at hænge sammen, men jeg håber, jeg kan få det ved, at jeg nu stiller et spørgsmål, et enkelt ganske stille spørgsmål, nemlig: Betragter hr. Mogens Andreasen ikke flytninge/indvandrere som en ressource?
Det er i hvert fald det, parterne har gjort.
Det er i hvert fald det, der har været lagt op til, at det er en ressource, der skal indgå i den arbejdsstyrke og i det behov, som vi har herhjemme, for at vi kan løse den beskæftigelsesmæssige situation.
Ole Sohn (SF), 1998-10-22:
Til hr. Anders Samuelsen vil jeg sige, at SF ønsker at bidrage positivt til hele arbejdsmarkedspolitikken.
Vi har faktisk gjort os den ulejlighed at fremsætte et rimelig gennemarbejdet forslag til, hvordan man kunne gennemføre den tredje fase af arbejdsmarkedsreformen, og det er selvfølgelig også et bidrag, som vi vil holde fast i under udvalgsbehandlingen.
Vi ønsker faktisk også at forstærke nogle af de positive ansatser, der ligger i en øget aktivering og en opkvalificering i uddannelsesindsatsen.
Det, vi savner, og det har jeg også gjort opmærksom på i min ordførertale, er, at der er ikke meget konkret i lovforslagene. De ting, der er konkrete i lovforslagene, er altså forringelserne. Det er muligt, vil jeg sige til fru Anne-Marie
Meldgaard, at det er at skabe frygt over for arbejdsløse eller potentielle arbejdsløse, hvis man fremhæver, at det er negativt, at man afkorter perioden.
Man kunne jo også vende det om og sige, at Socialdemokratiets logik må være, at hvis dagpengeperiodens længde er ligegyldig, hvorfor så ikke sætte den ned til et år, når man skal i aktivering.
Selvfølgelig skaber det da utryghed, når man ikke er garanteret en rimelig tryghed i et velfærdssamfund, og jo kortere en periode, man er garanteret økonomisk tryghed, jo større er utrygheden, hvis systemet ikke lever op til at skaffe de aktiveringspladser.
Vi har haft problemer med det indtil nu.
Jeg er overhovedet ikke uenig, men med de erfaringer, vi kender, synes jeg bestemt ikke, at de private arbejdsgivere har indstillet sig på at lege med.
Det er derfor, jeg efterlyser nogle konkrete initiativer i lovforslagene, sådan at man også binder de private arbejdsgivere op på deres ansvar.
Anders Samuelsen (RV), 1998-10-22:
Jeg synes da, vi har fået en væsentlig indrømmelse, eller hvad man skal kalde det, fra hr. Ole Sohn, for vi fik jo at vide, at han heller ikke ser en overhængende risiko for, at folk vil vælte ned i den sociale massegrav.
Så er det bare, jeg ikke forstår, hvorfor SF ikke bidrager til den positive udsigt til, at folk ikke gør det, ved at gå ud og sige, at det her faktisk ikke betyder noget særligt, ud over at vi får sat lidt skub i systemerne og får folk hurtigere ud i job.
Hvorfor er det ikke den opgave, SF tager på sig: at gå ud og få manet de her spøgelser i jorden?
Anne-Marie Meldgaard (S), 1998-10-22:
Og heldigvis har vi været ude, fordi det, virkeligheden viser, er, at hr. Ole Sohn og hans ligesindede faktisk skaber denne frygt ude blandt fagbevægelsens medlemmer, og derfor er det vigtigt for os andre også at komme ud for at fortælle, hvad disse forslag reelt indeholder.
Jeg har endnu ikke oplevet et møde, hvor folk ikke, når de har fået forklaret de reelle ting i forslagene her, er gået rimelig trygge derfra, så det er en stor opgave for os alle sammen at følge rundt i landet med dem, som mener, at det her skaber utryghed.
Susanne Clemensen (CD), 1998-10-22:
Jeg hæftede mig ved, at hr. Mogens Andreasen sagde, at Dansk Folkeparti syntes, at det var positivt, at AF nu kunne stille krav om sprogtest og danskundervisning som redskab til ledige med manglende danskkundskaber.
Det synes vi bestemt også i CD
er positivt, men jeg må indrømme, og jeg synes, det klinger lidt hult i mine ører, når jeg tydeligt kan huske, at vi her, inden vi gik på sommerferie i Folketinget, var med til at vedtage et forslag om forstærket danskundervisning til voksne indvandrere, som Dansk Folkeparti mig bekendt stemte imod.
Ole Vagn Christensen (S), 1998-10-22:
Jeg mener, at aktivering er 1. fase, og at en stærkere og mere kvalitetsbevidst indsats her er det, der fører frem til, at man så kan få en ordinær beskæftigelse.
Og det er selvfølgelig den ordinære beskæftigelse, det her handler om, og den er det, jeg siger at vi gradvis indfaser den aldersgruppe hen imod, som vi mener er en ressource, der er brug for, og det er derfor, vi gør det.
Men vi følte ikke, at tiden var til at gå helt op til de 59 år.
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-10-22:
Fru Anne-Marie Meldgaard siger, at det er en nødvendig fornyelse, at aktiveringstiltagene kan lykkes.
Jeg mener, nytænkning på nogle områder ville være bedre, kunne forbedre resultatet.
Men det, jeg er i tvivl om, er, om aktiveringstiltagene kan lykkes, det er det, jeg ikke er sikker på at de kan, og derfor synes jeg, at det er urimeligt, og det er jo slet ikke nødvendigt for at få aktiveringstiltagene til at lykkes - nu har jeg lært at sige det - at opstramme dagpengeperioden.
Der er jo ingen sammenhæng i det.
Så skulle det da være, fordi systemet fungerer så dårligt, at folk kan vælge at gå på dagpenge.
Men så vidt jeg kan se, er den eneste fornuftige grund til at stramme dagpengeperioden op, at der er nogle, der sådan ligesom drysser rundt for længe. Men det kan de jo kun få lov til, fordi systemet ikke fungerer, og derfor skal vi først have systemet til at fungere, og så kan vi stramme dagpengeperioden op.
Det må være rækkefølgen.
Til hr. Poul Erik Dyrlund: Det er rigtigt, at der er tale om rotation, men det bortforklarer jo ikke, at der er reel mangel på arbejdspladser i visse dele af landet eller geografisk set de største dele af landet.
Og så kan vi selvfølgelig pendle langt eller tvangsforflytte familier, eller hvad vi kan.
Det er jo heller ikke ønskeligt.
Det er jo ikke det, vi ret gerne vil.
Vi vil selvfølgelig stadig uddanne.
Vi skal også prøve at lægge aktiviteter ud til de dele af landet, hvor de ledige bor, ellers får vi jo en skævvridning i landet efterhånden.
Det er da rigtigt, at den demografiske udvikling er et gode.
Det forklarer jeg så tit, når vi snakker om det her om, at der kan blive mangel på arbejdskraft på et tidspunkt.
Så siger jeg, at det gør der da ikke nogen sinde, havde jeg nær sagt, for når vi har 800.00-900.000 mellem 18 og 67 år, der går på en overførselsindkomst, så har vi da en vældig arbejdskraftreserve.
Det er jo desværre ikke sikkert, at så mange af dem kommer i arbejde, men de bliver jo over 67 på et tidspunkt, og så skal man bare sørge for, at der ikke er så mange i den anden ende af aldersgruppen, der flytter ind i gruppen.
Og heldigvis går det da også i den retning.
Det er kun fornuftigt. Men stadig væk, vi er imod opstramning af dagpengeperioden, og vi er bekymrede for de 50-54-årige.
Poul Erik Dyrlund (S), 1998-10-22:
Jeg deler ikke hr. Ole M. Nielsens opfattelse, at der skulle ligge noget som helst odiøst i, at man siger, at der er brug for flere, at der er brug for alle, og at der også er brug for dig i vort samfund.
En af dem er jo, at der jo findes en ganske stor rotation på arbejdsmarkedet.
Folk går ind på arbejdsmarkedet og ud af arbejdsmarkedet.
En anden ting, som er en faktor i den her sammenhæng, er jo en demografisk udvikling.
Vi skal huske på, at vi står med nogle meget store ældregrupper, der i løbet af nogle få år skal forlade arbejdsmarkedet, samtidig med at vi har nogle små ungdomsårgange, der så småt er på vej ind på arbejdsmarkedet nu.
Derfor er det vigtigt at få gjort den indsats ikke med det formål, at nogen skal ryge ud og over i det sociale system, tværtimod.
Anne-Marie Meldgaard (S), 1998-10-22:
Jeg tror nok, vi alle sammen møder nogen hver eneste dag, der på en eller anden måde føler, at de er i klemme i det arbejdsmarkedssystem, vi har i dag.
Jeg kan også godt forstå, at de ledere, som hr. Ole M. Nielsen her beretter om, kan være frustrerede ud fra deres egen situation.
Men når det så er sagt, synes jeg faktisk, at nogle af de meldinger, der kommer fra Kristeligt Folkeparti, er utrolig bagudrettede, for det er jo præcis de meldinger, der kommer om, hvordan verden ser ud i dag, der gør, at det er nødvendigt at lave en justering af den arbejdsmarkedslovgivning, vi har i dag, så den bliver tilpasset og fornyet i forhold til den situation, der er på arbejdsmarkedet.
Jeg tror faktisk, at de redskaber, der ligger i den her aktiveringslov, er med til, at vi kan løse det her.
Jeg vil så til sidst godt spørge hr. Ole M. Nielsen, om den gruppe ledige ledere, som hr. Ole M. Nielsen har besøgt, gik efter praktikpladser på områder, der var målrettet mod jobmuligheder, eller det var områder, hvor det var lederstillinger, der var tale om.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1998-10-22:
Jeg må give fru Anne-Marie Meldgaard ret i, at der er skabt 180.000 nye arbejdspladser, og at erhvervslivet har råbt på mere arbejdskraft de sidste år; det var det udtryk, der blev brugt.
Men som jeg nævnte, tror jeg ikke ud fra det, jeg ved, at man vil råbe så højt i den kommende tid, vil jeg bare sige.
Med hensyn til at Fremskridtspartiet ikke vil være med til at tage ansvar for, at arbejdsgiverne kan få kvalificeret arbejdskraft, vil vi da selvfølgelig gerne være med til at tage et ansvar.
Men vi er overbevist om, at det, at det er det offentlige, der skal stå for det, der hedder aktivering og kurser, ikke hjælper med til, at vi får mere arbejdskraft.
Jeg er glad for at høre, at Venstre er enig i, at hele det område skal flyttes over til arbejdsgiver- og arbejdstagerorganisationerne, og at det offentlige skal holde fingrene fra det.
Ulla Tørnæs (V), 1998-10-22:
Jeg skal i lighed med fru Anne-Marie Meldgaard beklage, at Fremskridtspartiet ikke er villig til at påtage sig et medansvar for netop at sikre, at erhvervslivet får den arbejdskraft til rådighed, som er nødvendig, for at vi kan sikre en fortsat udbygning af det danske velfærdssamfund.
Jeg forstod på hr. Thorkild Fransgaard
, at det specielt er det element, som hedder aktivering i hele den aktive arbejdsmarkedspolitik, Fremskridtspartiet er imod.
Jeg vil derfor bede Fremskridtspartiets ordfører komme med tre konkrete bud på, hvordan vi sikrer, at erhvervslivet får den arbejdskraft til rådighed, der er behov for, når Fremskridtspartiet ikke ønsker at anvende aktiveringsinstrumentet.
Jeg skal ikke lægge skjul på, at vi i Venstre faktisk ønsker at stille store krav til den aktivering, der foregår.
Vi tror, at det netop er gennem aktivering bredt set og også gennem jobtilbud vi sikrer, at ledige kommer i beskæftigelse og får en chance for at komme tilbage på arbejdsmarkedet.
En anden ting, som jeg hæftede mig ved, at hr. Thorkild Fransgaard også var inde på, er hele voksen- og efteruddannelsessystemet, og her vil jeg sige, at i Venstre er vi fuldstændig enige med Fremskridtspartiet i, at vi skal have en reform af voksenuddannelsessystemet.
Men jeg synes, at i al respekt for Folketingets dagsorden må vi henholde os til dagsordenen, og i dag er det altså dagpengesystemet, vi taler om.