Jeppe Kofod (S), 2002-05-21:
Først vil jeg sige tak til statsministeren for besvarelsen, selv om den måske ikke indeholdt meget nyt i forhold til debatter, vi tidligere har haft her i salen om samme emne.
Så vil jeg sige, at Danmark siden Murens fald har støttet landene i Øst- og Centraleuropa i deres bestræbelser på at udvikle demokratiet og markedsøkonomien.
Vi har i et bredt forlig tilbage i 1999 fastsat et mål
om, at Mifresta-rammen, hvori også øststøtten indgår, når et niveau på 0,5 pct. af BNI i 2005, netop for at styrke den i øvrigt meget roste danske miljø-, freds- og stabilitetsindsats i verden.
Socialdemokratiet er fra starten konsekvent gået forrest i indsatsen i Øst- og Centraleuropa for at vise, at kold krig er blevet afløst af varmt venskab, og at vi vil et helt og ikke et delt Europa.
Vi har set, at den bilaterale øststøtte, især miljøstøtten, har foranlediget over 1.200 projekter, og vi har med de investeringer, vi har foretaget, måske fået pengene fire til fem gange tilbage, ud over at vi har fået et bedre miljø.
Men når vi i dag debatterer den bilaterale danske øststøtte, handler det måske ikke så meget om det kritisable i, at vi nu har en regering, der skærer i den danske indsats til naboerne i Øst- og Centraleuropa i forhold til miljøstøtten.
Det kan vel næppe være overraskende for nogen efterhånden, hverken folk i dette Ting eller udenfor, at mange er skuffede over denne sørgelige realitet, især i en situation, hvor Danmark står foran et EU-formandskab og foran en historisk udvidelse af Den Europæiske Union.
Nej, sagen handler måske mere om troværdighed.
Det var i hvert fald fra begyndelsen ganske utroværdigt at benægte og fordreje fakta for blot at dække over en forkert politik og ikke modsige, hvad man tidligere havde lovet, og lad mig give to konkrete eksempler på dét: I et interview til Berlingske Tidende den 3. marts 2002 benægtede statsministeren, at øststøtten skulle beskæres, og han sagde: Vi er i gang med en analyse, som vil munde ud i en øget indsats, ikke mindre.
Og det andet konkrete eksempel var til Ritzau den 23. april 2002.
Da afviste statsministeren igen kategorisk ved offentliggørelsen af den nye øststøttestrategi, at der skulle være tale om besparelser. Fupnummeret til trods
er de tørre tal i regeringens
øststøttestrategi
følgende: Den nye regering nedskærer dansk bilateral øststøtte med 860 mio. kr. hvert år i 2002 og 2003, det vil sige med 1,7 mia. kr. i forhold til den tidligere regerings finanslovforslag fra august 2001.
Det betyder med andre ord, at den nye regering kun afsætter 550 mio. kr. i bilateral øststøtte pr. år i 2002 og 2003 mod SR-regeringens 1,4 mia. kr. pr. år.
Langt den største del af Danmarks bilaterale øststøtte er jo som bekendt miljøbistand, netop fordi Danmark har særlige forudsætninger for at hjælpe på dette område, hvilket regeringen i øvrigt også skriver i sin nye strategi.
Ikke desto mindre
bliver dansk miljøstøtte til Østeuropa mere end halveret som følge af regeringens politik, men det er måske netop i en erkendelse af, at regeringens miljøpolitik med stormskridt undergraver Danmarks såkaldte særlige forudsætninger på miljøområdet.
Det ligner med andre ord en selverkendelse.
Endvidere nedlægges Demokratifonden, som netop har til formål at støtte en bred demokratisk udvikling med aktiv inddragelse af civilsamfundet både i Danmark og modtagerlandene.
Og selv om - det understreger jeg - en håndfuld øst- og centraleuropæiske lande står til at blive medlemmer af EU meget snart, er der stadig væk et flertal af lande, og nogle i langt højere grad end tidligere, der har behov for dansk demokratistøtte.
Vi mener, at statsministeren må tage sit troværdighedsproblem alvorligt og i stedet erkende, at regeringen har skåret voldsomt ned i den danske bilaterale øststøtte direkte i modstrid med, hvad han selv og andre af regeringens medlemmer tidligere har sagt og lovet, og at dette gøres på det dårligste tidspunkt overhovedet.