Søren Søndergaard (EL), 1998-01-30:
Enhedslisten er imod det her forslag.
Det er vi ikke, fordi vi er imod, at flere mennesker i nød skal hjælpes i deres nærområde, og vi er heller ikke imod det, fordi vi ikke synes om, at lande skal tage deres egne statsborgere tilbage, men vi er imod det, fordi der efter vores opfattelse er tre skjulte dagsordener, som ikke lægges klart frem.
For det første handler forslaget i den sammenhæng, det indgår, om, at der skal skæres ned på den samlede hjælp til flygtninge og til at afhjælpe årsagerne til, at folk flygter. For det andet vil forslagsstillerne reelt tvinge lande til at tage deres statsborgere tilbage, også selv om det betyder, at disse ikke kan sendes hjem i sikkerhed og værdighed.
Vi havde jo hele eksemplet med desertørerne fra Serbien-Montenegro, hvor Venstre og De Konservative var meget ivrige efter at insistere på, at de skulle sendes hjem, selv om enhver vidste, at de ville få en fængselsstraf.
Diskussionen kunne kun være om hvor stor, men de ville få en fængselsstraf for at have nægtet militærtjeneste, og efter udståelse af den fængselsstraf ville de blive brugt som kanonføde i Milosevics krig i Bosnien.
Det var åbenbart noget, som Venstre og De Konservative syntes var en god idé.
For det tredje vil forslagsstillerne jo heller ikke gøre noget ved, at folk flygter.
Lad os tage et eksempel: Der er lige kommet den nye menneskerettighedsrapport fra Tyrkiet: Antal dræbte af ukendte gerningsmænd 109.
dræbte under tortur eller under arrestation
Folk, der tilbageholdes i politiets varetægt 27.308.
Antal ødelagte og med tvang tømte landsbyer
Antal arresterede journalister 298.
Folk, der er blevet dræbt i kamp
2.514.
Hidtil har krigen i Kurdistan kostet 36.926 mennesker livet.
Det er klart, at hvis man tog det alvorligt, at man ville sende folk tilbage, ville man stille spørgsmålet: Hvordan gør vi noget ved de problemer, der gør, at en sådan situation selvfølgelig fører til, at folk flygter?
Men det er jo ikke, hvad Venstre og De Konservative eller EU gør.
Vi har fået et referat, indenrigsminister Thorkild Simonsen gav af et møde for retlige og indre anliggender
den 4.-5. december 1997 i EU, hvor man diskuterede, hvordan vi gør noget ved flygtningestrømmen via Tyrkiet
Man kom frem til fire forholdsregler:
1. Bistand i forbindelse med grænsekontrol.
2. Forslag om en tilnærmelse af landenes asylpraksis.
3. Fortsat udveksling af oplysninger om asyl og illegal indvandring.
4. Intensivering af det politimæssige samarbejde til bekæmpelse af illegal indvandring og menneskesmugling.
Det var EU's bud på, at hundredtusindvis af mennesker i Tyrkiet er udsat for undertrykkelse og vold.
Svaret var: Opbyg grænserne omkring Europa, opbyg murene omkring fortet. Det er derfor klart, at når man støtter den politik, er man ikke reelt interesseret i at gøre noget ved de forhold, der gør, at folk flygter, og derfor bliver det også spændende at høre, hvad Venstres og De Konservatives holdning vil være til den debat, vi skal have på tirsdag om Algeriet.
Vil Venstre og De Konservative bakke op om EU's slatne holdning til mordene i Algeriet, hvor man har lukket øjnene og reelt ikke foretaget sig noget?
Eller vil Venstre og De Konservative slutte op om f.eks. Enhedslistens krav om, at der selvfølgelig skal stilles krav til det algeriske regime om en international undersøgelse af massakrerne.
Afslutningsvis skal jeg sige, at der i forslaget jo også er to helt uafklarede områder.
For det første: Hvilke lande i nærområderne vil acceptere at tage hjemsendte flygtninge fra Danmark?
Information gjorde sig den anstrengelse for nogle uger siden at spørge en række nærområder.
De sagde alle sammen nej, og derfor må det være relevant at spørge Venstre og De Konservative, hvad det er for nogle nærområder, som Venstre og De Konservative har kontakt med, og som de kan forestille sig vil tage imod flygtninge, ikke fra deres eget land, men fra et land i nærheden.
Det er vel ikke sådan, at Venstre og De Konservative mener, at man skal tvinge nærområder til at tage flygtninge, der ikke er deres egne.
For det andet og sidste: Der står i forslaget, at man skal sikre »sikre modtagelseslejre«, men hvad er erfaringen med sikre modtagelseslejre?
Det bliver overhovedet ikke beskrevet i forslaget.
Der eksisterer jo nogle erfaringer fra f.eks. grænsen mellem Rwanda og Zaire, hvor hutubander fik lov til at regere, men der eksisterer også nogle erfaringer fra sikre områder i Bosnien.
Hvad blev resultatet af det?
Var det 2.000, 4.000 eller 8.000, der blev dræbt?
Der er vist ikke nogen, der helt ved det.
Når man forholder sig til de erfaringer, kan man vel ikke fortænke flygtninge i ikke bare at tage ordene for pålydende og regne med, at de skal være i sikre områder.
De vil selvfølgelig insistere på at få en garanti, før de vil blive sådan nogle steder.