runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Jensen (S), 2002-04-17:
Ja, jeg er bekendt med, at der er taget hensyn til bl.a. Grønland, Færøerne og i øvrigt alle EU-borgere og alle EØS-borgere, der er her i landet.
De skal fortsat have modersmålsundervisning.
Men jeg understregede bare, at det er noget vrøvl, når statsministeren siger, at modersmålet i Danmark er dansk.
Nej, det afhænger af forældrenes sprog.
Hvis der er en britisk familie her, hvis der er en grønlandsk familie, så er modersmålet ofte britisk eller grønlandsk.
Sådan er dét.
Derfor er det noget vrøvl, når man står som en anden Erasmus Montanus og siger, at modersmålet er dansk i Danmark.
Da vi havde åbningsdebatten her i Folketinget den 6. december, sagde statsministeren, og jeg citerer fra Folketingets forhandlinger: »Det er naturligvis folkeskoleforligspartierne, der som de første bliver indbudt til de drøftelser, men jeg kan i øvrigt oplyse, at regeringen ønsker at indbyde alle Folketingets partier til drøftelser om fornyelser inden for folkeskolen.« Er det ikke sådan, at det har været statsministerens plan lige fra første færd, da han blev statsminister, ikke at holde fast ved det gamle forlig, for som statsministeren sagde den 6. december her i salen: Alle partier bliver indbudt.
Det er et helt nyt forlig, statsministeren vil have.
Carsten Hansen (S), 2002-04-17:
Jeg fik ikke noget klart svar, vil jeg sige til statsministeren.
Jeg fik ikke et klart svar på, om statsministeren kunne bekræfte, at Venstre modsatte sig helhedsskolen.
Det gjorde man klart, og det blev udskudt i lang, lang tid.
De øvrige forligspartier måtte forhandle en it-løsning på plads.
Jeg fik heller ikke noget svar på, om ikke Venstre modsatte sig fripladsordningen i SFO'erne, og i respekt for det sagde den forrige regering: Jamen så kan vi ikke gennemføre det.
Den bekræftelse fik jeg ikke.
Det er da underligt, at statsmininsteren siger: Vi havde klart annonceret det.
Jeg mener det ikke, og kan statsministeren finde et eneste sted, hvor man opsagde folkeskoleforliget?
Alle partier havde jo folkeskolen på dagsordenen i valgkampen, men det eneste parti, jeg klart hørte sige ville opsige folkeskoleforliget, var CD.
Hvorfor gjorde Venstre så ikke dét, når det var det, man ville?
Det spørgsmål synes jeg er interessant.
Aage Frandsen (SF), 2002-04-17:
Det, der er problemet her, er ikke, at Venstre ønsker ændringer.
Det ønsker vi også.
Men man meddeler det inden valget, som Centrum-Demokraterne gjorde, hvis man ønsker at opsige forliget, og hvis ikke man kan blive enig.
Man meddeler: Vi ønsker at ændre folkeskoleloven så meget, at vi ønsker en helt ny folkeskolelov.
Det var det, CD gjorde, og det var det, Venstre skulle have gjort, hvis man ønskede det.
Og så har regeringen anvendt to strategier i forhold til ændringerne.
Når det drejer sig om modersmålsundervisning, har man valgt ikke at forhandle.
Man har jo ikke forhandlet.
Det vil sige, at man ikke har levet op til det, statsministeren siger, man skal gøre, nemlig forhandle med parterne.
Man har ikke forhandlet.
Når det drejer sig om det andet, så har man forhandlet, og der må jeg slutte ud fra det andet, at man har forhandlet alt det med flere timer og sådan noget, for det har man forhandlet med partier.
Det må så være sådan, fordi man mener, at der er et forlig.
Men når det drejer sig om modersmålsundervisning, afviser man altså, at der er et forlig, for der vil man ikke forhandle.
Det andet
kan jeg ikke forstå, for man bryder jo ikke et forlig, håber jeg ikke, men det gør man jo åbenbart alligevel.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-04-17:
Til hr. Aage Frandsen og hr. Carsten Hansen vil jeg sige, at efter min opfattelse gælder der nogle om ikke nedskrevne så dog alligevel rimelig præcise regler eller i hvert fald en rimelig præcis praksis her i huset for, hvorledes man forholder sig til forligsaftaler.
Her står vi med en forligsaftale, der ikke har en udløbsdato.
Det annonceres før valget.
Det har Venstre klart gjort.
Vi har annonceret det før valget.
Vi har gjort fuldstændig åbent rede for, hvad det var, vi ville.
Derefter er der to muligheder: Enten bliver man enig i forligskredsen om disse fornyelser, og så har man fortsat et forlig med den gamle kreds, men med et nyt indhold.
Den anden mulighed er, at man ikke når til enighed, og i dette tilfælde, hvor man ikke når til enighed, er man jo nødt til at lave en ny aftale.
Sådan er det.
Derfor må jeg svare hr. Aage Frandsen, at når vi ikke på forhånd sagde, at vi ville opsige forliget, men annoncerede, at vi ville have ændringer i det, er det, fordi vi havde et ønske om, at der kunne blive enighed i den eksisterende forligskreds om de ændringsforslag, vi havde lagt frem.
Men vi har konstateret, at det ikke kunne lade sig gøre, og så eksisterer forliget jo selvfølgelig ikke længere.
Men det, regeringen nu vil gøre, er at indbyde alle Folketingets partier til forhandlinger om en ny bred aftale om folkeskoleloven.
Og til hr. Frank Jensen vil jeg bare sige, at der, som hr. Frank Jensen udmærket ved, er taget særlige hensyn til grønlandsk og færøsk sprog.
Carsten Hansen (S), 2002-04-17:
Det er jo interessant det her spørgsmål om forligsbrud eller ikke forligsbrud.
Men jeg vil bede statsministeren bekræfte, at i den forrige regerings periode var det sådan, at der faktisk op til flere gange var flertal for andre ting end det, der lå i folkeskoleforliget.
Det var aftalt i en finanslovforhandling, men da regeringen også havde forpligtet sig til at få det igennem folkeskoleforligskredsen, og der her ikke var enstemmighed for det, så trak man forslaget. Det andet var fripladsgrænser til SFO'erne.
Her måtte vi også trække os, selv om vi havde et flertal sammen med Enhedslisten og SF.
Kan statsministeren bekræfte, at det forholder sig sådan?
Så vil jeg bede statsministeren bekræfte, at sidste gang, man fremsatte sit forslag om modersmålsundervisning, afskaffelse af den, forpligtede Venstre sig rent faktisk til ikke at gennemføre det, for så ville man bryde med folkeskoleforliget.
Frank Jensen (S), 2002-04-17:
Det er imponerende at høre statsministeren sige, at regeringen har besluttet, at modersmålet i Danmark er dansk.
En grønlandsk familie her i Danmark, der får et barn, er det barns modersmål dansk? Selvfølgelig er det ikke det.
Det er grønlandsk.
Jeg håber, at statsministeren med det ansvar, statsministeren også har for rigsfællesskabet, vil tage hensyn til det. Det ved jeg i øvrigt også statsministeren vil.
Derfor er det noget sludder at sige.
Men nuvel, jeg vil gerne høre statsministerens besvarelse af, hvorfor regeringen ikke ønskede at indgå en aftale om modersmålsundervisning med de nuværende eller de tidligere forligspartier omkring folkeskolen?
Er statsministeren bekendt med, at vi tilbød regeringen en aftale om modersmålsundervisning, der betød, at regeringen fik ophævet den kommunale forpligtelse
, blot man ikke fjernede de 60 mio. kr., som kommunerne har til sprogstimulering af børn, der er tosproget?
Aage Frandsen (SF), 2002-04-17:
Jeg ved godt, at bl.a. Venstre tidligere har fremført ønsker om ændringer i folkeskoleloven.
Det har SF også gjort.
Men at sige, at man gerne vil have ændringer, er ikke det samme som at sige, at man har opsagt forliget.
For hvis man siger, at man gerne vil have ændringer, og at det skulle være det samme, som at man opsiger aftalen, så betyder det sådan set, at aftalen er opsagt hele tiden, for alle har jo lov til inden for forligskredsen at sige, at man gerne vil lave ting om. Jeg vil også gøre statsministeren opmærksom på, at et andet parti, der var med i forligskredsen, nemlig CD, sidste år meddelte, at de ville opsige folkeskoleforliget.
De erklærede, at de ville opsige folkeskoleforliget, og det vil sige, at der var en opfattelse
af, at det er den måde, man gør det på.
De meddelte, at efter et valg er CD ikke bundet af folkeskoleforliget.
Venstre sagde ikke noget i den forbindelse.
Tværtimod sagde Venstre, at man sådan set var interesseret i, at der var en bred kreds omkring det.
Så burde Venstre jo have sagt ved denne lejlighed: Jamen vi ønsker også at opsige folkeskoleforliget.
Men det gjorde Venstre ikke.
Det er derfor, der er forskel på at sige, at jeg vil gerne have lavet ændringer, og at sige: Jeg har opsagt det.
Ellers betyder det sådan set, at alle partier har opsagt alle aftaler og forlig næsten hele tiden, fordi vi hele tiden taler om, at vi gerne vil forbedre det, som er forligsgrundlaget, for det er jo et partis ret.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-04-17:
Det har klart ikke været regeringens ønske at folkeskoleforliget skulle opsiges eller brydes.
Tværtimod er det regeringens opfattelse, at det er værdifuldt med et bredt flertal bag folkeskoleloven.
Men regeringspartierne har allerede før valget gjort det klart, at vi ønsker nogle ændringer i det eksisterende forlig.
De er klart annonceret inden valget, og de er fremført efter valget.
De kan sammenfattes i to hovedpunkter:
Det ene er, at vi ønsker at afskaffe kommunernes pligt til at tilbyde modersmålsundervisning.
Regeringens opfattelse er, at modersmålet i Danmark er dansk, og derfor skal vi styrke indsatsen for, at børn af indvandrere lærer dansk.
Det forbedrer integrationen i det danske samfund.
Det er det ene.
Det er blot for at nævne nogle enkelte eksempler.
Regeringen håber, at det kan lade sig gøre at få et bredt flertal til at stå bag disse ændringer.
Aage Frandsen (SF), 2002-04-17:
Den dag, regeringen valgte at bryde folkeskoleforliget, var jo en dag, som var ret markant og givetvis også vil være det i forhold til den parlamentariske praksis, der har udviklet sig gennem årene.
Det er jo sådan, at folkeskoleforliget har eksisteret siden 1975.
Der har været folkeskolelove tidligere, men det er ikke det samme, som at der var forlig om dem.
var jo, at man mellem de partier, der var forligsparter, havde en forståelse med hinanden om, at man ikke ændrede i folkeskoleloven og heller ikke i det grundlag, der ligger for folkeskoleloven, medmindre alle var enige.
Dette forlig varede fra 1975 til 1993, og derefter, i årene op til 1993, var man så enig om, at nu skulle forliget fornys.
Det var det, der skete i 1993, og det er så det, som nu er opsagt.
Derfor synes jeg, det er relevant at få at vide: Hvad ligger der af overvejelser hos regeringen, når man træffer en så voldsom beslutning i retning af at opsige forliget både i forhold til folkeskoleforliget og også generelt i forhold til parlamentarisk praksis?
»Vil statsministeren nærmere redegøre for regeringens begrundelse for, at regeringen har valgt at bryde folkeskoleforliget?
Med regeringens meddelelse den 10. april 2002 om, at regeringen vil gennemføre ændringer i folkeskoleloven udenom fire forligspartier, har regeringen - som undervisningsministeren også har givet udtryk for - valgt at bryde mange års politisk tradition.
Det er således en historisk beslutning, regeringen har truffet, når vi ser på traditionen på folkeskoleområdet.
Men det er også en historisk beslutning i forhold til den tradition og praksis, som har eksisteret på Christiansborg, og som indebærer, at forlig og aftaler skal holdes.
Morten Homann (SF), 2002-04-17:
Jeg er meget glad for ministerens oplæg til dialog, og det glæder jeg mig også meget til.
Men jeg synes alligevel, at ministeren har været så konkret, at han har hæftet sig ved, at industrien, specifikt industriens arbejdsgivere, var relevante for ledelsen af universiteterne.
Det er en melding, som er kommet før dialogen med universiteterne og før dialogen med Folketingets partier, og derfor synes jeg, det kunne være interessant at få uddybet, hvilke arbejdsgiverorganisationer eller andre samfundsorganisationer i øvrigt ud over Dansk Industri, som ministeren på nuværende tidspunkt opfatter som relevante.
Det er ikke det samme, som at der ikke kan komme andre på banen, eller at der er nogle af de nævnte, som ikke vil kunne udgå, men kunne vi få en melding om, hvilke organisationer ministeren på nuværende tidspunkt mener er så relevante, at de skal indgå i det videre arbejde?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-04-17:
For det første vil jeg sige til hr. Aage Frandsen, at jeg da ikke er enig i, at et forlig om en skattereform kun varer, så længe indfasningen varer.
Jeg har da den opfattelse, at også når indfasningen er gennemført, er der som udgangspunkt en aftale om den skattetilstand, der derved er tilvejebragt.
Det var jo derfor, vi havde en skattereform, der varede fra 1986 og faktisk frem til 1993 uden i hvert fald væsentlige ændringer.
Sådan må det være.
Det næste er, at når man så har aftaler, der ikke har en automatisk udløbsdato, må man forud for et valg tilkendegive, at man ønsker ændringer i dem.
Jeg mener personligt ikke, at kravet er, at man skal sige, at man ønsker at opsige aftalen, for den hensigt, man har, er jo at nå til enighed med de andre partier i forligskredsen.
Og der skal der da være en mulighed for, at man så kan sige: Vi blev ikke enige, så er der ikke nogen aftale.
Altså så må vi så prøve på noget nyt.
Det er så det, regeringen gør nu, ikke i et forsøg på ikke at få et folkeskoleforlig, men i et forsøg på at få et nyt folkeskoleforlig med et bredt flertal i Folketinget bag ved sig.
Derfor kan jeg jo også bekræfte over for fru Pia Kjærsgaard, at det hele jo har været sagt klart og åbent inden valget.
Alle har vidst, at det var det, vi ville, hvis vi fik mandat af vælgerne til det, nemlig afskaffe kommunernes pligt til modersmålsundervisning,
så det er bestemt ikke kommet som nogen bombe for nogen som helst - tværtimod. Endelig til hr. Frank Jensen: Jeg synes, det er meget interessante tilkendegivelser, hr. Frank Jensen her kommer med i Folketingssalen og dermed offentligt, og jeg vil understrege, at regeringens ønske er at få en bred aftale om ændringer i udlændingelovgivningen, herunder bestemt også om modersmålsundervisning.
Jeg synes da, det er meget interessant.
Regeringen har jo ikke udelukket nogen partier fra at deltage i en aftale om modersmålsundervisningen.
Så hvis det ligger i hr. Frank Jensens tilkendegivelse i dag, at Socialdemokratiet er parat til en sådan aftale, synes jeg da bestemt, at der er grundlag for at forhandle om det.
Villy Søvndal (SF), 2002-04-17:
Det er jo altid svært at vide med sikkerhed.
Det kan man jo aldrig sådan vide, for nu synes jeg faktisk, statsministeren bevægede sig fra ikke at ville svare på noget som helst til at sige følgende - jeg citerer efter det, jeg har skrevet ned: Menneskerettigheder skal respekteres, og hvis der sker brud, skal der ske en retsforfølgning.
Det er faktisk det, jeg har spurgt om, og derfor undrer det mig, at vi skulle igennem tre omgange, før det svar kom.
Indtil nu har statsministerens attitude jo været: Jeg vil ikke se, jeg vil ikke høre, for det kan blive ubehageligt, det kan blive ubekvemt.
Mit spørgsmål er så: Hvor meget skal der til? Er det nok, at den israelske hær bekræfter, at der er hundredvis af dræbte? Betyder det noget for statsministeren, at internationale nyhedsbureauer melder, at bulldozere er i gang med at fjerne lig sammen med murbrokker for at begrave eventuelt bevismateriale, ligesom vi så Milosovic gøre det i Kosovo i sin tid - man har lært noget - og endelig, at de humanitære organisationer melder om inhuman krigsførelse?
Jeg har bare brug for at vide: Hvad skal der mere til, før statsministeren er overbevist om, at der foregår systematiske menneskerettighedskrænkelser?
Skal Sharon indrømme det?
Aage Frandsen (SF), 2002-04-17:
Det er underligt, statsministeren ikke har hørt det før, for det har jeg i hvert fald hørt at hr. Frank Jensen har sagt til undervisningsministeren.
Så vil jeg godt sige til statsministeren om det der med, om forlig gælder, også forlig, som har en bestemt indfasningsperiode: Det kan godt være, at statsministeren havde den opfattelse dengang, men med hensyn til de forlig, vi i hvert fald har aftalt - også med den daværende regering og også nogle, som Venstre er med i - har vi altså haft en forståelse af, at er der en indfasningsperiode, så løber forliget, så længe indfasningen er der.
Pinsepakken gælder i år, hvis der havde været flertal for den, og ikke længere.
Det er altså en tradition, der er opbygget anderledes, end det var på det tidspunkt, hvis statsministeren mener, at der var et forlig dengang.
Det, der er centralt, er, at den nuværende regeringen, da den var i opposition, på intet tidspunkt sagde det, som
statsministeren nu gør, nemlig at forliget skal brydes, hvis ikke man kan blive enige.
Det, man sagde i Folketingssalen fra Venstres ordfører den 30. januar, var, at man ikke ville bryde forliget, og at man ville gå ind i forhandlingerne i forligskredsen.
Det står udtrykkeligt.
Pia Kjærsgaard (DF), 2002-04-17:
Det er da udmærket, at man sådan giver tilbud.
Jeg vil så bare bede statsministeren give mig ret i, at der fremover bør føres en anden orden i forhold til forlig, der skal indgås i Folketinget. Jeg er hundrede procent enig i, at indgår man forlig, skal de selvfølgelig overholdes, men det med, at forlig ikke er åremålssat, kan være meget blokerende i forhold til en demokratiske beslutning, som vælgerne har foretaget på en valgdag.
Derfor vil jeg bede statsministeren kommentere
, om det fremover vil blive sådan, at når man indgår forlig, sætter man et antal år på, som man mener forliget bør løbe, i stedet for, som det har været kendt i en længere årrække, at der ikke var sat åremål på og man kunne have adskillige folketingsvalg og forskellige flertalssammensætninger af Folketinget, hvor forlig blokerede. Som sidste punkt vil jeg bare bede statsministeren bekræfte, at der jo også er indgået et finanslovforlig, hvor besparelsen på kommunernes pligt til at tilbyde modersmålsundervisning også er indbefattet.
Mette Frederiksen (S), 2002-04-17:
Ekstra Bladet den 7. april bød på interessant læsning.
Ekstra Bladet kunne nemlig berette, at statsministerens pressechef samtidig med sin ansættelse i Statsministeriet også udfører lønnet arbejde for partiet Venstre. Statsministeren har af uransagelige årsager ikke ønsket at udtale sig i sagen, men har i stedet sendt sine embedsmænd i byen.
Nu er spørgsmålet om embedsmænds arbejde i Danmark et for vigtigt spørgsmål til at overlade til dem selv.
Derfor er spørgsmålet til statsministeren: »I hvilket omfang udfører ansatte i Statsministeriet arbejde for partiet Venstres partiorganisation?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-04-17:
Jeg vil altså gerne slå fast, at det ikke er regeringen, der er gået ud og har sagt, at nu eksisterer folkeskoleforliget ikke.
Det har andre partier sagt.
Det, der tværtimod er situationen, er, at regeringens ønske er, at der fortsat skal være en bred aftale bag den danske folkeskole, og derfor bliver alle partier indkaldt til forhandlinger, og det er fortsat regeringens hensigt.
Alle partier får chancen, og jeg håber, at udfaldet bliver et nyt folkeskoleforlig med en meget bred deltagelse.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Jensen (S), 2002-04-17:
Jeg forstår statsministeren sådan, at hvis man har haft noget på sit politiske program op mod et valg, som man gerne vil have lavet om, så kan man bruge et hvilket som helst flertal til at forandre et forlig efter valget. Sådan er det ikke, vil jeg sige til statsministeren.
Det er, som hr. Aage Frandsen har sagt nogle gange, en ny parlamentarisk tradition.
Det er et brud på forligspraksis her i Folketinget, og selv om jeg ikke har været her i så mange år som statsministeren, alene 15 år, er det i hvert fald et brud på alt, hvad jeg har lært om forligsindgåelse her i huset.
Statsministeren lægger en ny linje.
Blokpolitikken finder nu vej, og det mest beklagelige er, at det også gælder for vores børns skole.
Vi kaster skolen ud i et politisk
slagsmål, et hundeslagsmål.
Statsministeren står og siger, at statsministeren gerne vil lave nye og store og brede forlig, samtidig med at man bryder forlig.
Op til år 2002, ved valget i 1998, havde Socialdemokratiet også på sit program, at vi gerne ville have
maksimal betaling for skolefritidsordning, men efter valget afstod vi fra at bruge det flertal, vi havde.
Hvad er forskellen, vil jeg spørge statsministeren?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-04-17:
Jeg gentager: Den er lodret forkert.
Undervisningsministeren har på intet tidspunkt udtalt sig om, at der er begået forligsbrud.
Jeg citerer ordret fra Politiken den 11. april
Dertil svarer jeg: Det skyldes jo, at det netop var annonceret forud for valget.
De eksempler, som hr. Frank Jensen og andre i dag har trukket frem, på, at man i forligsperioden har afvist ændringsforslag, skyldtes jo, at de ikke var annonceret forud for et valg, og derfor måtte man holde fast i, at forligskredsen skulle være enig.
Men det, der er den nye situation, og som gør, at man kan bryde med den praksis, er jo, at regeringens partier meget klart forud for valget har tilkendegivet, at det ønskede vi at gøre, og derfor er der simpelt hen ikke noget at komme efter.
Så vil jeg gerne sige til hr. Frank Jensen: Nu var det altså mig, der sad i det lokale, dengang sonderingerne om regeringsdannelsen fandt sted, og jeg ved nøjagtig, hvordan ordene faldt.
Jeg gjorde det også klart, at vi ikke på det tidspunkt kunne tage stilling til, hvad der skulle ske, hvis man ikke blev enig, for vores hensigt var, at man skulle blive enig. Det er det stadig væk.
Det er da stadig væk regeringens ønske, at der skal blive en enighed om en bred aftale om en ny folkeskolelov, det vil jeg gerne gentage.
Frank Jensen (S), 2002-04-17:
Jeg tror, at statsministeren er den eneste her i salen, der ikke kan se forskellen.
At man opsiger et forlig forud for et valg, var ikke det, statsministeren gjorde forud for valget
Da sagde partiet Venstre, at de ville holde fast i folkeskoleforliget.
Det sagde man her i salen.
Jeg har indtil flere citater fra Venstres uddannelsespolitiske ordfører, fru Gitte Lillelund Bech, hvoraf det fremgår, at man ønsker at holde fast i forliget.
Det sagde statsministeren under sin sondering om dannelsen af regeringen: Man ønskede at holde fast i forliget.
Så det er jo en helt anden situation end situationen i 1993 på skatteområdet.
Her har vi altså en regering, der ønsker at holde fast i et forlig, men som bryder det, og det vedstår undervisningsministeren.
Den eneste, der ikke vil vedstå, at der er forligsbrud, er statsministeren.
Og statsministeren har svært ved at forholde sig til undervisningsministerens udtalelser den 10. april.
Hvorfor vil statsministeren ikke blot sige, at undervisningsministeren har ret?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-04-17:
Derfor vil jeg starte med fru Bodil Kornbek nu og sige, at Venstre indgik et forlig om folkeskolen i 1993, fordi vi følte, at loven svarede til de behov og de krav, der var på det tidspunkt.
Efter 10 år er der behov for en fornyelse.
Vi kommer med forslag til fornyelse, og de er i øvrigt lagt frem længe før valget, men også i valgkampen, og derfor kan jeg bekræfte over for fru Bodil Kornbek, at alt det her har været kendt i lang tid.
Så til hr. Frank Jensen og i virkeligheden også til hr. Aage Frandsen om forløbet fra 1990 til 1993.
Vi skal jo lede efter praktiske eksempler netop for at finde ud af, hvad praksis er i Folketinget.
Og det er jo fuldstændig rigtigt, som hr. Aage Frandsen siger, at den daværende regering i 1990 gik til valg på et ønske om nogle ændringer i den gamle skattereformaftale, og som hr. Aage Frandsen fuldstændig rigtigt siger: Dermed havde den daværende regering også tilkendegivet en opsigelse.
Jo, det sagde hr. Aage Frandsen, og det er jeg enig i.
Dermed havde den daværende regering også tilkendegivet en opsigelse af den gamle aftale.
Derfor var det muligt for den nye socialdemokratisk ledede regering i 1993 at gennemføre en ny skattereform med et snævert flertal oven i købet uden at forhandle med de gamle skattereformpartier.
Det bebrejder jeg da ikke den daværende regering, men det illustrerer bare, at det er måden at opsige tidsubestemte aftaler på.
Man går til valg på, at man ønsker nogle ændringer, og når man har gjort det, har man også dermed tilkendegivet, at det ønsker man, og så er banen fri.
Det benyttede den tidligere regering sig af.
Vi har så denne gang gjort det, at vi faktisk har gjort os den ulejlighed at forhandle med de tidligere forligspartier.
Det gjorde den daværende regering ikke engang.