Torben Hansen (S), 2005-05-26:
Jeg tror, at hvis man gør den reelle elpris op, den ærlige elpris, som jo tit har været en del af debatten, vil man rent faktisk se, også på baggrund af de beregninger der er, at el produceret på vedvarende energi, især vindmøller, rent faktisk er mere konkurrencedygtig end den, der bliver produceret på de kulfyrede kraftværker.
Det fører så frem til, at der her for et par måneder siden kom en undersøgelse, der viser, at nu er skyggeprisen for CO2-fortrængning for landbaserede vindmøller omkring 94 kr. pr. t CO2.
I regeringens klimastrategi for 2003 er skillelinjen de 120 kr. pr. t. Betyder de nye tal, betyder de nye undersøgelser, at regeringen og dermed Venstre er parate til at sætte mere skub i kontinuerlig vindmølleudbygning til lands?
Nu kommer svaret på hr. Lars Christian Lilleholts spørgsmål meget an på, om man skal se det i et kortsigtet perspektiv, eller om man skal se det i et langsigtet perspektiv.
For hvis vi er 50 eller 100 år fremme med de fremskrivninger, der er for nuværende af verdens fossile reserver, så er der vel med det brug, vi har af dem nu, stort set kun kul tilbage om 100 år.
Det vil altså sige, at teknologierne på et eller andet tidspunkt – det bliver nok ikke i vores levetid – forhåbentlig er af en sådan karakter, at Danmarks energiforbrug udelukkende er baseret på vedvarende energi.
Det kan være i 2050, 2070.
Det ved jeg ikke noget om, det har jeg ikke nogen mulighed for at sige noget om.
Vind eller forsvind.
Så enkelt kan det siges med det lille ordspil fra vindmølleindustrien.
Frem til 2002 var Danmark sådan set et hestehoved foran alle andre inden for vedvarende energi, eksempelvis vind og sol; bølger har også været nævnt tidligere i debatten i dag.
Det forspring blev desværre via VK-regeringens meget ideologiske korstog mod alt, hvad der var vedvarende, reduceret fra et hestehoved til maksimalt et mulehår.
Det var utilgivelig dumt.
Som jeg tidligere underholdt energiministeren med, kan man jo ikke anklage Berlingske Tidende for at være et kernesocialdemokratisk foretagende, så jeg vil da anbefale, at man læser de artikler.
Energiaftalerne fra den 29. marts sidste år pegede den rigtige vej med skrotningsordning for gamle vindmøller og to nye havvindmølleparker.
Men det er ikke nok, hvis vi i Danmark skal sikre vores forsyningssikkerhed, skabe et ansvarligt dansk bidrag til løsning af vores globale klimaproblemer og også i sidste ende, hvilket jo er en fantastisk sidegevinst, sikre vores egen udvikling, sikre vores egen produktion og dermed også danske arbejdspladser.
Regeringen skulle ifølge aftalen den 29. marts sikre, at der blev udpeget egnede områder for opstilling af de nye større møller, som skulle erstatte de små, der skulle skrottes.
Vi kan desværre konstatere, at det hænger meget tungt.
Det skulle være sket inden udgangen af 2004.
Nu må regeringen sætte magt bag ordene i aftalen.
Lige nu drukner det her i kommunalreformforvirringen, og der er ikke nogen, der kan affinde sig med, at vi risikerer, at det her bliver udskudt til efter den 1. januar 2007 på grund af planlægningen udeomkring i landet, for hvis det sker, kan vi lige så godt sige til dansk vindmølleindustri, at de kan lukke deres danske salgsaktiviteter, og det tror jeg ikke der er nogen der ønsker at sige til en industri, der har 20.000 ansatte og for 2005 vil omsætte for næsten 25 mia. kr.
Dansk energipolitik har afgørende betydning for en række vigtige samfundsinteresser.
Og vores krav, danskernes krav om konstant energiforsyning er så grundlæggende, at vi jo ikke engang tænker over det til daglig.
El og varme regner ingen med at skulle undvære på et tidspunkt.
Og uden en fremadrettet og visionær energipolitik forbliver en række miljøproblemer uløste og vigtigst af alt, den menneskeskabte forandring af klimaet.
Som oliekrisen i 1970'erne senest demonstrerede og også den meget høje oliepris, der er for nuværende, har energipolitikken central betydning også for den økonomiske udvikling.
Og uden en langsigtet og ansvarlig energipolitik risikerer vi at komme til at stå i en rigtig, rigtig grim situation, når olieeventyret i Nordsøen slutter.
Alt tyder på, at jo længere vi venter med at gennemføre de nødvendige forandringer, desto dyrere bliver det, når problemerne for alvor viser sig.
Og derfor er det også på høje tid, at vi på nogle områder lægger den energipolitiske kurs om.
Det betyder også, hvilket EU's grønbog for 2001 om energiforsyning har påpeget indtil flere gange, at vi på europæisk plan er nødt til at se på vores egen energiforsyning, ellers bliver vi simpelt hen alt for afhængige af lande, der måske er mindre stabile end dem, vi omgiver os med lige heromkring, og det var alle Folketingets partier sådan set også enige om på nær Dansk Folkeparti, da man skrev til Kommissionen i 2002.
Vind, biomasse, solvarme, biogas, geotermi, brint, bølgekraft, miljøvenlig el- og varmeproduktion, energibesparelser samt bedre og renere udnyttelse af olie og naturgas skal heller ikke længere ses som udgiftskrævende foranstaltninger, men skal ses som en vifte af instrumenter, der sikrer miljø, forsyningssikkerhed og arbejdspladser og dermed som en grøn energipolitik, der rent faktisk betaler sig.
Vi er nødt til herinde, i hvert fald dele af regeringen, at tænke anderledes og sige, at det her ikke er noget, der koster penge, at det her er noget, der giver indtægter.
Og det synes jeg også at vi i de seneste år har set inden for de områder, hvor man reelt har turdet satse.
Energipolitik er også transportpolitik, og det nytter ikke noget, hvis alle gode tiltag bliver ædt op af forøgede udledninger fra trafikken.
Danmark er nødt til at se på energiforbruget i transporten og også kigge på især hele benzinprojektet, men også på den fremtidige brug af eksempelvis biobrændstoffer i transporten.
Det hænger ikke sammen, når regeringen har meldt, at Danmark har nul ambitioner på her område.
Hvis vi kan sikre, at energiregnskabet, når der bliver produceret biobrændstoffer, er positivt og skal være positivt, så udgør biobrændstoffer en vinkel, der også skal kigges på.
Energipolitikken kan altså ikke til evig tid være fastlåst af regeringens skattestop.
Dagens forespørgsel tager i princippet udgangspunkt i regeringens energiredegørelse.
Det må vi så håbe på at der bliver rådet bod på i den kommende energihandlingsplan.
Den energihandlingsplan skal altså være mere end bare en fremskrivning af den nuværende situation, den skal også set i ånden af 29. marts-aftalen være et dokument, et papir, et udspil, hvor Folketingets partier forhåbentlig i fællesskab kan være med til at udstikke retningslinjerne for, hvor det her samfund vil hen rent energimæssigt de kommende 20 år.
Det skylder vi vores omgivelser, det skylder vi også økonomien, det skylder vi miljøet, og det skylder vi også i sidste ende os selv.
Ud over de tidligere nævnte ting er det også meget vigtigt for Socialdemokratiet, at den kommende energivision tager udgangspunkt i en kraftig forøgelse af vindmøllekapaciteten, som vi tidligere har foreslået, i hvert fald for de kommende 10 år med minimum 3.000 MW, sådan at der, hver gang vi inden for de kommende 10 år tænder for kontakten, kommer 40 pct. af energien fra vedvarende energikilder, og så Danmark inden for de kommende 10 år bruger 5 mia. forskningskroner på vind, på brint, på solenergi, biomasse og bølger og brændselsceller.
Vi kommer hele vejen rundt om den vedvarende energi eller det, vi også kan kalde transportører af den vedvarende energi.
Det er vi nødt til, og det kræver en meget bevidst og en meget energisk indsats.
Vi har jo også set med den seneste rapport bl.a. fra Danmarks Miljøundersøgelse, nr. 507, at omkostningerne ved den helt konventionelle produktion af el på kulfyrede kraftværker rent samfundsmæssigt eksklusive CO2-omkostningerne er på 7,5 mia. kr. ekstra om året, så i princippet skulle der lægges 25 øre pr. kWh oven på det, der bliver produceret på de kulfyrede kraftværker, og så ville man kunne se, at den vedvarende energi er meget, meget konkurrencedygtig.
Danmark har alle muligheder for at formulere en energivision, der sikrer forsyningssikkerheden, miljøet, den vedvarende energi og beskæftigelsen.
De kommende måneder håber jeg, at regeringen er parat til at vove sig lidt længere ud, end den tidligere har gjort, og erkende, at en sammenhængende og fuld energivision tager udgangspunkt i nogle af de punkter, jeg lige har nævnt.
Det bliver den nødt til, hvis vi skal løse energiforsyningsproblemerne for den næste generation.
Jeg håber, og jeg tror, at vi ser det endelige udspil fra regeringen i juni – inden sommerferien kan jeg høre, vi nu er blevet lovet.
Det vil vi glæde os til, og vi glæder os også til at få et bredt samarbejde om at få det udmøntet for de kommende år.