Karen Jespersen (S), 2001-05-04:
Udgangspunktet for beslutningsforslag B 161 er, at Danmark efter forslagsstillernes opfattelse er præget af en ukontrolleret indvandring, og at løsningen på dette problem er at oprette EU-finansierede lejre i nabolandene til de lande, hvor flygtningene kommer fra.
Da der ifølge bemærkningerne til B 161 ikke kan forventes flertal i Folketinget for denne løsning, og da man også forudser, at det kan være en meget langstrakt proces at etablere sådanne lejre,
bliver der stillet en række andre forslag.
Regeringen kan ikke støtte B 161 i sin helhed.
Hvis ideen med at oprette lejre i nærområder skulle føres ud i livet, skulle en asylansøger, der kom her til landet og søgte beskyttelse, henvises til en sådan lejr.
Vi ville imidlertid stadig være forpligtet til at behandle asylansøgningen fra disse asylansøgere.
Det vil sige, at Udlændingestyrelsen skulle afholde samtaler med de enkelte ansøgere, og de pågældende ville i mange tilfælde have ret til en klagesagsbehandling i Flygtningenævnet.
Dette ville stille hidtil usete krav til den praktiske tilrettelæggelse af sagsbehandlingen.
Samtidig fremgår det af beslutningsforslagets bemærkninger, at de fattige lande i den tredje verden fortsat selv huser langt den største del af verdens flygtninge.
Den oplysning kan jeg bekræfte.
F.eks. huser Iran og Pakistan tilsammen mellem en fjerdedel og en femtedel af verdens flygtninge.
På den måde kan man sige, at der ikke er en tilstrækkelig sammenhæng i forslaget.
For det første synes jeg, det er urimeligt at kræve af de lande, at de påtager sig at huse flere flygtninge og asylansøgere.
For det andet er det svært at forestille sig, at disse lande frivilligt skulle påtage sig at huse flere.
Det viser erfaringerne da også.
Der henvises i bemærkningerne til, at forslaget er en udmøntning af de synspunkter, Danmarks daværende udenrigsminister Uffe Ellemann-Jensen fremførte på De Forenede Nationers 41. generalforsamling i 1986.
Det blev dengang bl.a. foreslået, at der skulle oprettes en række FN-flygtningelejre rundtomkring i verden, herunder i de vigtigste flygtningeproducerende landes nabolande.
Initiativet endte resultatløst, fordi ingen lande var parate til at tilbyde sig som værtslande for FN-flygtningelejre.
Situationen har ikke ændret sig siden da.
Jeg behøver bare at minde om de seneste dages meldinger om, at Iran og Pakistan har lukket deres grænser for flygtninge fra Afghanistan.
På den måde kan man sige, at forslagsstillerne har ret
i, at regeringen ikke kan støtte forslaget. Regeringen kan heller ikke støtte de øvrige forslag i beslutningsforslaget, der for en stor dels vedkommende er forslag, Folketinget tidligere har behandlet, f.eks. forslaget om, at flygtninge skal have midlertidig opholdstilladelse de første 7 år, forslaget om, at Dansk Flygtningehjælp skal ud af flygtningesagerne, forslaget om afsløring af fupasylansøgere og forslaget om en særlig indsats mod kriminelle udlændinge.
Jeg synes dog, at der også er grund til at fremhæve, at udviklingen har overhalet nogle af forslagene i beslutningsforslag nr. B 161.
Som eksempel kan nævnes forslagets pkt. 7, hvor det bl.a. foreslås at forbedre mulighederne for at sammenligne asylansøgeres fingeraftryk med fingeraftryk optaget efter retsplejelovens bestemmelser.
Sådan en ordning er allerede gennemført.
Det foreslås også under pkt. 7, at asylansøgere, der modvirker sagsbehandlingen og f.eks. ikke møder op til afhøring, frihedsberøves med henblik på udsendelse.
Regeringen har den 20. marts i år fremsat lovforslag nr. L 191, der bl.a. indeholder en bestemmelse om, at asylansøgere, der lægger væsentlige hindringer i vejen ved sagsoplysningen, kan frihedsberøves, indtil asylansøgeren har medvirket til sagens oplysning på en sådan måde, at sagsbehandlingen kan gennemføres effektivt.
Som et andet eksempel kan nævnes pkt. 9, hvor det foreslås, at frihedsberøvelse anvendes i videre omfang med hensyn til kriminelle asylansøgere.
Der er ikke tale om, at regeringen har nølet.
Ud over de initiativer, der blev iværksat tilbage i efteråret 2000 som led i indsatsen over for kriminalitet blandt asylansøgere, kan jeg henvise til, at lovforslag nr. L 191 indeholder bestemmelser om, at asylansøgere, der administrativt udvises på grund af f.eks. butikstyveri, som klart udgangspunkt skal frihedsberøves.
Beslutningsforslag nr. B 161 indeholder naturligvis også elementer, som regeringen ikke har gennemført, og som regeringen heller ikke har tænkt sig at gennemføre.
Det foreslås f.eks. under pkt. 9, at der skal indføres en videregående adgang til konfiskation, f.eks. når der hos asylansøgere findes større pengebeløb eller større varemængder, der ikke kan antages at hidrøre fra lovlig aktivitet, selv om det ikke kan bevises, at disse hidrører fra kriminalitet.
Jeg har forelagt forslaget for Justitsministeriet, der har udtalt, at det efter Justitsministeriets opfattelse vil være retssikkerhedsmæssigt særdeles betænkeligt, hvis der indføres en adgang til at foretage konfiskation hos asylansøgere af større pengebeløb eller større varemængder, der ikke kan antages at hidrøre fra lovlig virksomhed, selv om det ikke kan bevises, at disse hidrører fra kriminalitet, uafhængigt af om asylansøgerne dømmes for strafbare forhold.
Justitsministeriet har i den forbindelse udtalt, at der kan rejses spørgsmål om, hvorvidt en sådan ordning vil være forenelig med grundlovens § 73 om ejendomsrettens ukrænkelighed og art. 1 i første tillægsprotokol til den europæiske menneskerettighedskonvention om beskyttelse af ejendomsretten.
Jeg er bekendt med, at forslagsstillerne med mellemrum fremsætter beslutningsforslag i stil med dem, der er med her i B 161 om det såkaldte kasseeftersyn af udlændingelovgivningen.
Jeg synes, det ville være rart, hvis man ikke gentagne gange skulle tage stilling til de samme forslag, men det er jo klart, at forslagsstillerne stadig væk står ved dem, selv om Folketinget har stemt dem ned.
Men som helhed kan regeringen ikke støtte beslutningsforslag nr. B 161.