Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-06-15:
Jeg vil gerne takke for debatten i dag.
Vi må jo sige, at det har været en særdeles fredelig afslutningsdebat, absolut uden dramatik.
Jeg tror, det var hr. Villy Søvndal, der brugte et billede ved starten af dagens debat, nemlig billedet med en dør.
Jeg må forstå, at det var døren ind til et regeringskontor eller dørene ind til regeringskontorerne.
Det er måske i virkeligheden meget godt at tage udgangspunkt i billedet med denne dør, for jeg vil sige til alle partier i Folketinget: Regeringens dør er altid åben, og vi har med stor glæde noteret, at den nye socialdemokratiske leder har sat sig for, som det hedder, at arbejde regeringen ud af kontorerne.
God fornøjelse.
Det er den rigtige måde at gøre det på, og så vil det til sin tid vise sig, om det lykkes.
Vi kan blive i billedet.
Men jeg må sige for SF's vedkommende – det må vist være sådan efter at have lyttet til hr. Villy Søvndals indlæg – at med hr. Villy Søvndal i spidsen for SF, ønsker SF at gå i en stor bue uden om den dør.
SF vil ikke engang banke på.
Vi måtte forstå, at den nye SFleder ønsker, at SF skal holde sig på meget, meget lang afstand af den dør.
Så lyttede jeg i spændt forventning til indlægget fra fru Marianne Jelved.
Jeg tænkte, at nu har fru Marianne Jelved lige festligholdt 100-året for Det Radikale Venstres stiftelse.
Det har vi i øvM052S45904731KAJE.FM.FM Page 4703
Tuesday, November 8, 2005 4:29 PM
rigt også i Venstre.
Og så tænkte jeg, at det ville have hensat fru Marianne Jelved i en sindstilstand af overmåde glæde og positiv livsindstilling.
Jeg blev indledningsvis absolut heller ikke skuffet.
Tværtimod lagde fru Marianne Jelved for med at rose min tale i sådan et omfang, at jeg sad og blev en anelse betænkelig, men jeg tror, at det var ærligt ment fra fru Marianne Jelveds side, og det vil jeg både kvittere for og takke for.
Men vi kom alligevel ikke så forfærdelig langt hen i fru Marianne Jelveds indlæg, før vi var tilbage i en mere vant gænge.
Der gik ikke ret lang tid, før fru Marianne Jelved lagde en meget kraftig afstand til hele den filosofi, som den nye socialdemokratiske leder har præsenteret ved at sige, at man skal arbejde regeringen ud af kontorerne.
For, sagde fru Marianne Jelved, det er fuldstændig umuligt, det kan man lige så godt lade være med.
Det var det, fru Marianne Jelved sagde: Det projekt kan man lige så godt opgive.
Det er jo lidt af en udtalelse, må man sige, her i 100-året for Det Radikale Venstres stiftelse, og lidt af en udtalelse i betragtning af den klassiske rolle, som Det Radikale Venstre gerne har villet spille som partiet, der kan støtte den ene side og støtte den anden side.
Det afgørende var ikke, hvem man samarbejdede med, men hvad man samarbejdede om.
Men nu måtte jeg forstå, at denne klassiske radikale tilgang til tilværelsen fuldstændig er opgivet.
Fru Marianne Jelved har givet udtryk for, at det er fuldstændig umuligt at få arbejdet regeringen ud af kontorerne, for det forehavende kan man lige så godt opgive.
Når det er en meget bemærkelsesværdig udtalelse, er det jo også, fordi der udspandt sig en debat i Det Radikale Venstre i forbindelse med netop festligholdelsen af 100-året for partiets stiftelse.
Den radikale landsformand, Søren Bald, var ude med nogle interessante betragtninger, hvor han til Nordjyske Stiftstidende bl.a. sagde om det her med at passere en vej: Vi ville da være tåbelige, hvis vi kun ser den ene vej.
Når du passerer en vej, skal du se både til venstre og til højre.
Det kan vi jo alle sammen anbefale.
Jeg tror oven i købet, at Rådet for Større Færdselssikkerhed vil sige, at det er klogt at tage sig i agt på den måde.
Så her må vi sige, at den radikale landsformand har fat i noget.
Så siger han samtidig, at partiet ved næste valg bør stå endnu mere frit i forhold til Socialdemokraterne.
Han lægger sig på linje med de radikale medlemmer, der har ønsket, at der skulle skrives et frihedsbrev.
De hygger sig rigtigt, og det er jo bemærkelsesværdige udtalelser i lyset af det, fru Marianne Jelved sagde i dag, som jo nærmest var at aflyse enhver form for forsøg på at lave noget samarbejde med regeringen.
Jeg håber, at jeg har mis- og overfortolket fru Marianne Jelved, for det kan vel ikke være Det Radikale Venstres linje efter at have fået et godt valgresultat på den måde fuldstændig at melde sig ud af arbejdet med at skabe resultater.
Fru Marianne Jelved har da fuldstændig ret i, at rent matematisk rækker Det Radikale Venstre jo ikke alene til at skaffe flertal.
Det er rigtigt nok.
Men vi er filantropisk indstillet i regeringen, og vi kigger ikke kun på, om det tilfældigvis lige rækker.
Vi vil jo gerne have så mange med som overhovedet muligt, også selv om man rent matematisk ikke er tilstrækkelig til at give et flertal.
Så det skal ikke komme an på det.
Det kommer mere an på, om man har den rigtige politiske indstilling og den rigtige politiske vilje, og det må vel i og for sig også mere være i tråd med en klassisk radikal tilgang til tilværelsen.
På den baggrund var jeg lidt forbløffet over det indlæg, som fru Marianne Jelved leverede, selv om det startede så godt og jeg blev så glad.
Jeg tænkte også, at det da bare skulle mangle, oven på at man nu havde festligholdt 100-året.
Men jeg syntes, at det sluttede så trist, da vi sådan var tilbage i den gamle skure.
Det var lidt det samme, da vi hørte fru Lotte Bundsgaard.
Men se, nu var hr. Villy Søvndal jo ikke særlig venlig over for Socialdemokraterne i dette billede med døren.
Jeg ved godt, at hr. Villy Søvndal gjorde sig umage med at tegne billedet sådan, at det ligesom var regeringen, der smækkede døren i for næsen af Socialdemokraterne.
Hr. Villy Søvndal gav en malende beskrivelse af de socialdemokrater, der stod der og bankede på og ivrigt ville ind, og regeringen smækkede og hamrede bare med døren, og det gik ud over de stakkels socialdemokrater, endda også næsen, måtte jeg forstå på hr. Villy Søvndal.
Jeg må da også give hr. Villy Søvndal ret
i, at hvis det virkelig var rigtigt, at vi var sådan, at M052S45904731KAJE.FM.FM Page 4704 Tuesday, November 8, 2005 4:29 PM der var nogen, der kom og bankede på den dør, der altid står åben, og så smækker vi den bare i, så er det ikke pænt, det er det ikke.
Det må jeg give hr. Villy Søvndal ret i.
Men problemet er, at billedet er forkert.
Det er nok rigtigt, at der er lidt kamp om den dør, og jeg vil heller ikke fuldstændig afvise, at der er blevet smækket med den.
Det kan være, at det er det, hr. Villy Søvndal har hørt.
Nu er hr. Villy Søvndal jo gået i en stor bue uden om den dør, og han har derfor ikke været i nærheden og selv set med egne øjne, hvad der er foregået omkring døren, for det er rigtigt, at der er blevet smækket lidt.
Men jeg er nødt til at sige, at det ikke er, fordi regeringen fralægger sig ansvar, det vil jeg gerne sige, det er det ikke.
Men der har været trængsel omkring døren, men på den måde, at der er flere forskellige socialdemokrater, der har stået og skubbet på den og rykket i den og rusket i den, og fordi de socialdemokrater, der har været omkring døren, slet ikke har været enige om, hvad de skulle.
Der var nogle af dem, der gerne ville ind, og så var der nogle, der absolut ikke ville ind, og så stod de og rev i den dør.
Det er klart, at det godt kan være farligt, for hvis den pludselig smutter og smækker, så kommer man i klemme, og det har hr. Villy Søvndal fuldstændig ret i.
Hvis det nu var regeringen, der havde gjort det, så var det ikke pænt, men det var et produkt af, at de her socialdemokrater ikke kunne finde ud af, om de ville ud eller ind, og så smækkede døren.
Det er jeg ked af, også fordi vi jo nogle gange desværre har fået foden i klemme, for når man nu genre vil holde døren åben for de socialdemokrater, der godt vil ind, så må man jo hjælpe dem, for der var altså nogle, der ville smække døren i, og så var vi nødt til at sætte foden i for at holde døren på klem.
vi føler sådan set, at det også er gået lidt ud over os.
Men jeg vil gerne sige, at vi glæder os umådelig meget over, at den nye socialdemokratiske ledelse har sat sig for at arbejde regeringen ud af kontorerne.
Derfor havde jeg sådan glædet mig til i dag, for det ville være en glæde at møde den nye socialdemokratiske ledelse og se den folde sig ud her i salen, for jeg har jo hørt, at den i modsætning til den tidligere socialdemokratiske ledelse ville være glad og optimistisk og have smil på læben osv.
Nu kræver det heller ikke så forfærdelig meget at være mere glad end det, vi har hørt i de senere år.
Vi husker alt det, der blev udgydt over os fra den tidligere socialdemokratiske ordfører sidste år om regeringens forsømte forår, om regeringens nedskæringer, om at regeringen modsatte sig velfærdsforbedringer for danskerne, forbedringer for børnefamilierne, de ældre og patienterne på sygehusene.
Der var ingen grænser for elendigheden.
Vi hørte om, hvordan der bliver skåret ned over alt.
For slet ikke at tale om de arbejdsløse og de syge og de handicappede.
Det var i det hele taget en trist og sur tale, som malede et billede af det danske samfund i dyb krise.
Det er jo kun 1 år siden, vi var i sådan en krise i landet.
Hr. Frank Jensen nikker, og vi husker det jo alle tydeligt.
Så indleder den socialdemokratiske ordfører i dag sit indlæg med at sige: Vi danskere er et af verdens lykkeligste folk.
Det var jo som talt ud af min mund.
Og ordføreren fortsatte: Vi lever i et af verdens mest lige, frie og trygge lande.
Jeg er enig.
Derfor startede det også så godt, og jeg gjorde mig klar til at notere, men så skete der ligesom ikke mere.
Jeg havde besluttet mig for at notere alle konkrete forslag eller udspil fra den socialdemokratiske ordfører, men jeg må sige, at min blok forblev tom.
Der var en masse pæne ord, som f.eks.: Vi Socialdemokrater står ikke og surmuler på sidelinjen, men vi vil se handling.
Jo, det lyder godt, tænkte jeg, og så funderede jeg over partiets optræden i forbindelse med kommunalreformen.
Ordføreren sagde også: Vi vil derfor gerne opfordre statsministeren og hans ministre til, at de ruller vinduerne ned i ministerbilerne, kigger ud og viser den forhandlingsvilje, der skal til for at løse de problemer, vi står over for.
Men nu skal man jo være positiv, når andre gerne vil overtage ens politik, så jeg besluttede at lytte ekstra efter ordførerens debat med medlemmerne af Tinget.
Og hvad hørte vi så?
Jeg skal ærligt indrømme, at der sank jeg lidt ned i stolen og tænkte: Det bliver vist en lang, træls dag, for her er intet nyt, men åbenbart kun en skov af floskler.
Vi hørte det samme sidste år, vi hørte det året før, vi hørte det under valgkampen, og hvad er kendsgerningen om alt det her?
Jeg står her med kommuneøkonomiaftaler, som er lavet af socialdemokratiske finansministre i 1999, 2000, 2001, og de har alle sammen nøjagtig samme formulering om folkeskolen, hvor der står, at det er muligt for kommunerne under et at nedbringe ressourceforbruget pr. elev.
Og den aftale, der blev indgået i 1999 med hr. Lykketoft som finansminister, sagde, at det var muligt frem til 2005.
Det var da i hvert fald langtidsplanlægning, må man sige.
Det var det, man sagde år efter år, og det er jo logisk, at man sagde det, for når der kommer flere elever i folkeskolen, er det klart, at gennemsnitsudgiften pr. elev så bliver mindre.
Det bliver den, for når der kommer en ekstra elev, ansætter man jo ikke en ny skoleinspektør eller en ny pedel eller flere sekretærer på kontoret.
Op til visse grænser kan der komme flere elever i skolen, uden at de faste udgifter stiger, og det betyder selvfølgelig, at så falder gennemsnitsudgiften.
Eller, som finansministeren kløgtigt hviskede mig i øret: Hvis der kører flere med S-toget, falder gennemsnitsudgiften pr. passager også, men toget kører.
Det er fuldstændig rigtigt.
Det er den der ret elementære måde at regne på, som førte til, at socialdemokratiske finansministre satte disse formuleringer ind i aftalerne med kommunerne, og det har vi overtaget.
Skulle vi nu ikke begynde at snakke om, hvad det er, det drejer sig om, nemlig at få kvaliteten i folkeskolen højnet, at få højnet det faglige niveau.
Jeg lyttede også med stor interesse til debatten om skattestoppet.
Det var noget andet, jeg havde set frem til, for jeg har forstået, at Socialdemokraterne pludselig er blevet mere positive over for skattestoppet.
Vi har i tidens løb lagt øre til megen svovlsyre fra Socialdemokratiets side, når det gælder skattestoppet, så det varmer unægtelig mit hjerte, når nu også Socialdemokratiet er begyndt at tale positivt om skattestoppet.
Jeg vil sige, at jeg glæder mig over det, jeg har set i aviserne om den sag.
Jeg vil endda føje til: Jeg er helt stolt over, at vi er kommet dertil, at Socialdemokraterne nu er begyndt at tale positivt om skattestoppet.
Ja, jeg vil gøre det endnu stærkere og sige, at jeg betragter det som en af mine meget store politiske sejre, at vi er kommet dertil, at også skattestoppet nu har fået så bred tilslutning i Folketinget.
Jeg kan så, den dag jeg måtte stoppe i politik, sige: Jeg levede ikke forgæves.
Men før vi helt går til af glæde over denne stigende tilslutning til skattestoppet, er det altså vigtigt, at de, der gerne vil slutte sig til skattestoppet, forstår, hvad skattestoppet er.
Nu skal jeg med det samme sige, at over for dem, som er nye i faget, skal vi vise forståelse, absolut, og vi hjælper gerne på en pædagogisk måde, for det kræver selvfølgelig, at man indstiller sig på tankegangen.
Det kan godt tage lidt tid og derfor ikke et ondt ord om, at der kan være vanskeligheder i begyndelsen.
Men jeg vil alligevel give nogle gode råd inden sommerens refleksion, som jeg forstår fru Lotte Bundsgaard og andre i partiet skal i gang med om et kommende finanslovudspil fra Socialdemokratiet.
For det er vigtigt at forstå, hvad skattestoppet er, og også, hvad det ikke er.
Må jeg til en start foreslå fru Lotte Bundsgaard og andre i Socialdemokratiet, at man begynder med en særlig læseletudgave af skattestoppet, som kan findes dateret august 2001.
Da udgav partiet Venstre en udgave, som forklarede, hvad skattestoppet var i enkle punkter.
Den hedder faktisk »Skattestoppets ABC«, og det er et godt sted at starte.
Fordi det er så enkelt, at det er et stop, kan man også ret hurtigt komme ind i stoffet.
Og hvis en skat eller afgift opkræves i form af et fast krone- eller ørebeløb, så forhøjes det faste krone- eller ørebeløb ikke.
Det er
sådan set, hvad det er.
Derfor kan jeg anbefale det som grundlag for en fornuftig og langsigtet skattepolitik.
M052S45904731KAJE.FM.FM Page 4706
Tuesday, November 8, 2005 4:29 PM
Se, når jeg nu gør lidt ud af det, er det, fordi jeg har set en række udtalelser fra socialdemokrater om skattestoppet, som giver mig en lille bekymring midt i glæden over den stigende tilslutning til princippet; giver mig en lille bekymring om, at sympatien for skattestoppet ikke er helt dybtfølt og måske endnu ikke helt grundfæstet.
Som f.eks., når fru Lotte Bundsgaard siger til JyskeVestkysten den 9. maj: Vi mener stadig, skattestoppet er forkert.
Eller når samme fru Lotte Bundsgaard siger til Jyllands-Posten den 7. maj: Nej, vi synes, at skattestoppet er en dårlig idé.
Så sidder man jo tilbage og bliver i tvivl om, hvad det egentlig er, der gælder?
Er det, at Socialdemokraterne accepterer og støtter skattestoppet, eller er man i virkeligheden imod det?
Det er derfor, jeg tror, at det er bedst, inden man nu går i gang med at lave et finanslovoplæg til forhandling i efteråret, at sætte sig ind i, hvad et skattestop egentlig er.
For jeg er nødt til at sige: Et skattestop er ikke studenterpolitik.
Et skattestop er et stop, som borgerne kan have tillid til, netop fordi man til punkt og prikke overholder reglen om, at ingen skat og ingen afgift bliver sat i vejret.
Hvis man holder sig inden for det, og det er sådan set meget enkelt, kan der føres en fornuftig økonomisk politik.
Der tror jeg så, at Socialdemokraterne – det vil være et godt råd – skal være opmærksomme på, at det skatteloft, som Socialdemokraterne tidligere har præsenteret, ikke opfylder betingelserne i et skattestop.
For skatteloftet giver plads til en række skatteforhøjelser.
Det kunne vi også se i det finanslovforslag, som Socialdemokraterne præsenterede for 2005.
Skatteloftet er ikke et loft, men et løft.
Det giver plads til gradvise stigninger i skatter og afgifter.
Derfor er skatteloftet ikke et skattestop.
Men lad det være nok for i dag, for vi skal glæde os over, at der er en begyndende og en voksende forståelse for princippet i skattestoppet.
Hvis det også kan føre til, at det bliver lettere at få brede flertal bag store dele eller måske endda hele finansloven her til efteråret, så er der virkelig grund til at glæde sig.
Men som sagt: Jeg tror, det kræver, at man gør sig umage med at studere, hvad et skattestop egentlig er.
Må jeg så sige til fru Pia Kjærsgaard, at regeringen glæder sig over, at vi i den folketingssamling, vi nu er ved at afslutte, har haft et fortræffeligt samarbejde med Dansk Folkeparti, som har påtaget sig et stort ansvar for vigtige dele af lovgivningen, samtidig med at Dansk Folkeparti aktivt har medvirket til at forsøge at få så brede flertal som muligt bag den nødvendige lovgivning.
Så ved vi godt, at vi er meget uenige med Dansk Folkeparti, når det gælder den nye EUtraktat, og fru Pia Kjærsgaard skuffede jo heller ikke på det punkt, men stillede krav om, at jeg nu skulle udstede en dødsattest over den nye EU-traktat.
Der må jeg så skuffe fru Pia Kjærsgaard og sige, at vi faktisk mener, at den nye EU-traktat ville være en god ramme om EUsamarbejdet.
For så vidt angår Danmarks stillingtagen til traktaten, vil vi nu afvente det EU-topmøde, der starter i morgen, når vi skal tage stilling til proceduren, fordi vi lægger vægt på, at den danske beslutning om den videre procedure hviler på det fælles grundlag, der måtte komme ud af de drøftelser, vi skal have på topmødet.
Jeg ved godt, at der er mange, som synes, at så skulle man bare gå ud nu og nationalt erklære det ene eller erklære det andet, men jeg synes af hensyn til det fremtidige EU-samarbejde, at det er vigtigt, at det, vi gør i en dansk sammenhæng, sker inden for rammen af nogle fælles beslutninger i EU.
Det lægger jeg nu vægt på.
Men jeg tror heller ikke, at fru Pia Kjærsgaard behøver at vente så forfærdelig længe, før der kommer klare meldinger om, hvad den videre procedure bliver, for efter al sandsynlighed vil de drøftelser finde sted på EU-topmødets første dag, altså i morgen, og i umiddelbar forlængelse af det vil vi meddele, hvorledes den videre procedure skal tilrettelægges her i landet.
Vi har jo haft mange meningsudvekslinger i forbindelse med den lovgivning, der er præsenteret fra regeringens side om en modernisering og videreudvikling af rigsfællesskabet.
Derfor skal jeg ikke gøre mange yderligere bemærkninger, men kun endnu en gang slå fast, at det gælder for Færøerne så vel som for Grønland, at det er det færøske folk henholdsvis det grønlandske folk, der træffer beslutning om egen fremtid.
Jeg er af den opfattelse, at et moderne rigsfællesskab er et rigsfællesskab med tre ligeværdige parter, og jeg er af den opfattelse, at et moderne rigsfællesskab er bedst tjent med, at så mange beslutninger som muligt træffes så nær den enkelte borger som muligt, også når det gælder Færøerne og Grønland.
M052S45904731KAJE.FM.FM Page 4707
Jeg glæder mig over, at der her i Folketinget er så bred en tilslutning til den lovgivning, der nu vil betyde markante fremskridt i retning af mere færøsk og mere grønlandsk indflydelse på væsentlige samfundsanliggender.
Alt i alt vil jeg sige tak for en god afslutningsdebat.