Per Clausen (EL), 2006-05-11:
Det har på mange måder været en meget interessant debat i dag, ikke så meget, fordi videnskabsministeren har insisteret på, at det er SRregeringens skyld, at der i de sidste 5 år ikke er sket nogen stigning i den andel, som de offentlige forskningsinvesteringer har haft af det danske bruttonationalprodukt.
Det er selvfølgelig kedeligt at konstatere, at vi åbenbart har haft en magtesløs regering de sidste 4-5 år, som ikke har været i stand til at rette op på fortidens synder, men sådan er det.
Nu taler videnskabsministeren om de 10 mia. kr.
Man kan bare sige, at de 10 mia. kr. jo gjorde, at der ikke blev skåret ned, og jeg er sikker på, at uanset valgresultatet ved de sidste to valg ville der være et flertal for, at der ikke skulle skæres ned på forskningen.
Det sker der så fremover.
En anden interessant ting er, at indtil for ganske nylig rejste regeringen rundt med det synspunkt, at man ville foretage det her løft, fordi det lå inden for det økonomiske råderum.
Nu er det så kommet frem, at det gør det ikke.
Forudsætningen for, at man kan lave det her løft i forbindelse med forskningsbevillingerne, er, at man er indstillet på at skære ned på efterløn, dagpenge og SU.
Det er det klare signal, der er kommet i dag fra ministerens side og fra Venstres og De Konservatives ordførere.
Det er ikke noget, Enhedslisten har fundet på, det er noget, som er blevet sagt klart fra regeringspartiernes side.
Der må vi sige, at vi i hvert fald har at gøre med et meget interessant løftebrud, for jeg har ingen erindring om – og ingen af regeringspartiernes ordførere eller ministeren har kunnet påpege det – at det var det, man sagde i valgkampen sidste gang, altså at der ville komme flere penge til forskningsmidler finansieret af forringelser på efterløn og dagpenge.
Men sådan er det nu.
Der kan man jo så bare sige, at det er positivt, at alle oppositionspartierne klart har sagt, at den sammenhæng ser de ikke.
Så kan man mene forskellige ting om velfærdsreformer, og det gør oppositionspartierne givetvis, men man ser ikke den sammenhæng.
Lidt mere bekymrende er det selvfølgelig, at Dansk Folkeparti ser sammenhængen, for det kan føre til to ulykker: Den ene er, at man gennemfører de her nedskæringer på efterløn og på dagpenge.
Den anden er, at man siger, at der ikke er råd til at gennemføre det nødvendige løft på forskningsområdet.
Begge dele vil være dybt ulykkelige konsekvenser, for kendsgerningen er jo, at der er penge nok, både til at sikre velfærden og til at sikre investeringer i forskning i fremtiden.
Langt mere positivt har det været på to andre områder, og det er der, hvor vi kommer til regeringens konkrete forskningspolitik.
For selv om Dansk Folkeparti stemmer for en vedtagelse, der siger det modsatte, så må vi alligevel tage hr. Jesper Langballes ord alvorligt, når han i dag har sagt, at der skal gå en større andel af forskningsmidlerne til basismidlerne.
Det har hr. Jesper Langballe sagt gentagne gange, og det vil sige, at det er der et klart flertal for i Folketinget.
Derfor vil det jo være totalt ubegribeligt, hvis forhandlingsresultaterne skulle føre til det resultat, som ministeren ønsker.
Det vil være helt ubegribeligt for alle.
Det er det ene positive, og det synes jeg faktisk er meget vigtigt, for
det klare signal, vi får fra universiteterne og fra dem, der arbejder med det, er jo lige præcis, at det er basismidler, og vel at mærke basismidler, hvor man er sikker på at få nogle bevillinger år efter år, som er afgørende.
Så har der også været et klart flertal for den sådan meget fusionsivrige linje, som ministeren har lagt.
Og det forventer vi da også vil sætte sig spor i de vedtagelser, der kommer ud af det, og de aftaler, der bliver lavet.
Så bare til allersidst: Ministeren har nu fundet nogle nye lande, hvor der skulle være gode erfaringer med mere konkurrenceudsatte investeringer i forskning.
Jeg spurgte så ministeren – for man skal jo altid spørge for at blive klogere – om der var sket et fald i kvaliteten af den danske forskning, på grund af at de konkurrenceudsatte midler var reduceret.
Ministeren svarede, at det vidste han ingenting om.
Derudover blev det nævnt, at i England gik det rigtig godt.
Det mente ministeren og hans embedsmand.
Det svarer nogenlunde til at spørge ministeren her i Danmark, om han mener, at den forskningspolitik, regeringen fører, giver gode resultater; han ville svare ja.
Nu har vi så hørt om Finland og Sverige i dag.
Jeg mangler stadig væk dokumentation for, at der er opnået bedre forskningsmæssige resultater og mere kvalitet i forskningen i Finland og Sverige på grund af den sammensætning, man har valgt.
Kort og godt synes jeg, at regeringens politik er meget baseret på sådan nogle fraser om, at man skal være i verdensklasse, nogle ideologisk motiverede ønsker om, at man skal have liberalisering og markedsmekanismer til at dominere forskningen, men der er meget lidt interesse for at beskæftige sig seriøst med, hvad der skal til for at løfte den danske forskning og få det maksimale udbytte af pengene.
Men der er det jo bare så godt, at der i dag har vist sig at være et flertal i Folketinget, som er betydelig mere eftertænksomt end ministeren.
Og så må vi jo leve med, at Dansk Folkeparti her i dag stemmer for en vedtagelse, som siger præcis det modsatte af det, ordføreren for Dansk Folkeparti har sagt under debatten.