runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anita Knakkergaard (DF), 2006-11-24:
Nej, det kan jeg sådan set ikke bekræfte, for det er jo sådan set kommunerne og boligorganisationerne sammen, der bestemmer, hvor mange boliger der skal bygges.
Så det kan jeg ikke.
Den statslige støtte – og det er jo os alle sammen, det er også skatteyderne, det er ikke bare pensionisterne, det er os alle sammen – bidrager i 2006 med 1,037 mia. kr., i 2007 med 1,262 mia. kr., i 2008 med 1,262 mia. kr., i 2009 med 1,099 mia. kr. og i 2010 med 1,099 mia. kr.
Det er, hvad skatteyderne yder til det her,
så det er noget vrøvl.
Landsbyggefonden vil i samme periode yde omkring 421 mio. kr. pr. år i 2007 og 2008 og 366 mio. kr. årligt i 2008 og 2009.
Det er, hvad det er.
Så det er noget vrøvl, hr. Carsten Hansen siger.
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2006-11-24:
Igen kan jeg referere til erfaringer, jeg har fået ved at være ude at besøge steder.
Jeg oplever f.eks., at en kommune har et friplejehjem, og det drives sammen.
Der er ikke den forskel, hvad der ellers sås tvivl om, og som man mener kan blive et problem.
Der er ikke den forskel.
Så jeg kan ikke medgive, at det er et problem.
Og så vil jeg sige, at når vi oven i købet lykkes med, at vi får åbnet for en årlig ramme på 500 boliger, vil det alt andet lige blive muligt at få mange flere boliger nu.
René Skau Björnsson (S), 2006-11-24:
Ordføreren taler meget om det frie valg, og at der nu bliver åbnet op for endnu mere frit valg.
Men efter min mening bliver det frie valg jo ikke særlig frit.
Ifølge det her forslag vil det være sådan, at den virksomhed, den organisation, der leverer de her private plejeboliger, kan slippe for de ældre, de ikke vil have, de ældre, der har komplekse behov.
Dem, som koster kommunerne meget, kan man slippe for, og den ældre, der måske gerne vil bo i en bestemt friplejebolig, kan heller ikke få lov til at bo der, for det kan leverandøren bestemme.
Han kan sige: Jeg vil ikke have dig, for du er så svag, at du ikke må bo på mit plejehjem.
Er det ikke korrekt?
Og det er der da ikke ret meget frit valg i – eller hvad?
Anne-Mette Winther Christiansen (V), 2006-11-24:
Jeg mener helt klart, at vi skal se på de erfaringer, der er rundtomkring.
Det er ikke nyt i Danmark.
Vi giver bare muligheden for, at vi nu kan få bredt hele paletten ud til hele landet.
Det har ikke været muligt før.
Derfor synes jeg, vi skal have de erfaringer på bordet: Er det et problem at have tilkøbsydelser?
Bent Bøgsted (DF), 2006-11-24:
Med lovforslaget her skabes der grundlag for, at arbejdsgiverne kan få tilskud til elevløn, når de ansætter revalidender med særlige problemer i en læreplads.
Ordningen skal dermed skabe grundlag for, at også unge med særlige psykiske, fysiske eller sociale problemer kan få en uddannelse og dermed muligheden for at leve et normalt liv.
Hvis arbejdsgiverne skal løfte det sociale ansvar, er det også ret og rimeligt, at staten går ind med et tilskud til elevlønnen.
Det sker hermed, og det er et rigtig godt forslag.
Forslaget indgår tillige som en del af satspuljen, som Dansk Folkeparti er med i, og vi kan selvsagt støtte forslaget.
Thomas Adelskov (S), 2006-11-24:
Jeg vil gerne starte med at slå fast, at Socialdemokratiet naturligvis støtter det her lovforslag, alene af den grund at det udspringer af den store satspuljeaftale og derfor er en forlængelse af en aftale, som en stor del af Folketingets partier har indgået, men også fordi vi rent faktisk lægger meget stor vægt på, at mennesker med psykiske, sociale eller fysiske problemer får lige og fri adgang til arbejdsmarkedet, og der, hvor de har behov for et ekstra løft og en ekstra hånd, er vi der for at give det.
Jeg er ikke enig med den forrige ordfører i, at det er en gave, jeg synes derimod, at det er et nødvendigt tiltag, som skal være med til at sikre, at vi kompenserer arbejdsgiverne for det tab, arbejdsgiverne har, når de ansætter eller tager en elev, som ikke kan yde hundrede procent.
Håbet er naturligvis, at det her kan være med til at få flere unge eller flere mennesker under revalidering i elev- og lærlingeforløb og sikre, at de får en mere fast og permanent tilknytning til arbejdsmarkedet.
Det er derfor et godt forslag, som skal være med til at sikre, at nogle af de svageste og meste udsatte grupper i det danske samfund også får plads på det danske arbejdsmarked.
Irene Simonsen (V), 2006-11-24:
Nu er jeg spændt på det næste forslag her; det må da være et, hvor vi alle sammen kan stå sammen om at rose beskæftigelsesministeren.
Det er jo en gave, vi giver her, og en meget tiltrængt gave, som hører under regeringens 14-punktsM023S15441643KAJE.FM
Page 1565
Wednesday, February 7, 2007 12:50 PM
plan, den, der skal give »Nye veje til arbejde« specielt for en meget udsat gruppe, der lider af sindslidelser, og andre udsatte grupper, der skal ind på arbejdsmarkedet.
Det konkrete forslag her udmønter et initiativ, der helt specifikt giver en ny og forbedret mulighed for at give tilskud til revalidenders elev- eller lærlingeløn, en unik mulighed, der gør, at personer med en meget begrænset evne til at arbejde får en chance for at komme ud på arbejdsmarkedet.
Vi ved, at disse mennesker sjældent kan klare et almindeligt arbejde, hvorfor vi må skabe nogle alternativer.
Vi må skabe nogle andre veje.
Mange af disse mennesker har masser at byde på, det er bare sjældent, at de får chancen.
Personer med f.eks. psykiske problemer kan have vanskeligt ved at sælge sig selv over for en arbejdsgiver, og så er det rigtig svært at få foden indenfor, specielt fordi arbejdsgiveren skal afholde hele lønudgiften selv, som reglerne er nu og her.
Det er det, regeringen lægger op til at ændre på her, og det vil gøre det muligt at give tilskud til elevlønnen, tilskud, der er fastsat efter de gældende satser for tilskud pr. time.
Det vil virkelig gøre en forskel for revalidender, der kun har mulighed for at yde en meget begrænset indsats.
Det initiativ er rettet imod de allersvageste, hvorfor de generelle regler om løntilskud til revalidender ikke ændrer sig.
Vi gør en konkret forskel for dem, der netop har allermest brug for det.
På grund af omfattende psykiske, fysiske eller sociale problemer er det for mange meget svært og meget vanskeligt at få f.eks. en læreplads.
Venstre vil gerne være med til at gøre en forskel for de mennesker.
Vi vil skabe en meningsfuld tilværelse, hvor det at arbejde indgår som en naturlig del af livet.
Det afgørende er, at de, der overhovedet kan, får muligheden for et liv med arbejde, og dette lovforslag er et rigtigt skridt på vejen.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-24:
Jeg må indrømme, at jeg ikke synes, at beskæftigelsesministeren gjorde noget som helst for at skabe klarhed over, hvad det her lovforslag indeholder, hvad baggrunden er for de begrænsninger, der er i lovforslaget, og hvad beskæftigelsesministerens egen holdning er til spørgsmålet om varighedsbegrænsningerne.
De betyder jo, som vi tidligere har kunnet konstatere, at knap 5.000 mennesker, der er syge, hvert år mister retten til sygedagpenge, uden at de har noget andet at stille i stedet, uden at de har et afklaret forløb.
Jeg synes heller ikke, at beskæftigelsesministeren svarede på, hvordan man kan have et lovforslag, som taler om, at folk, der står i en situation, hvor de er uafklarede i forhold til, hvornår de bliver raske, men har udsigt til at komme tilbage på arbejdsmarkedet, skal omfattes af den forlængede dagpengeret.
Man har så alligevel et lovforslag, som udelader de mennesker, der af naturlige årsager i forlængelse af den ulykke, de har været ude for, eller på grund af deres sygdom kun kan vende tilbage på arbejdsmarkedet delvis i et fleksjob.
Hvorfor er disse mennesker ikke omfattet, når vi jo er enige om, at fleksjob er ordinær beskæftigelse?
De får ikke glæde af den forlængede dagpengeret.
Det er fuldstændig uforståeligt, og ministeren har ikke formået at forklare, hvorfor det skal være sådan.
Ministeren betegner lovforslaget som det første skridt.
Ja, små skridt kan man godt sige, men jeg har et spørgsmål, der i hvert fald melder sig, og som ministeren må svare på: Hvornår kommer det næste skridt?
Hvornår kan vi forvente at ministeren rent faktisk tager det alvorligt at forhandle med Folketingets partier om at få løst de reelle problemer i varighedsbegrænsninger på sygedagpengene?
Hvornår kommer det næste skridt?
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Elisabeth Geday (RV), 2006-11-24:
Det her er en direkte pinlig sag for regeringen og i særlig grad for beskæftigelsesministeren.
Beskæftigelsesministeren har brudt et skriftligt løfte om forhandlinger om sygedagpengelovens varighedsbegrænsninger, som han havde lovet en gruppe af Folketingets partier.
Der har ingen forhandlinger været overhovedet.
Det kan være, at der har været nogle drøftelser i enrum mellem Dansk Folkeparti og regeringen, men disse såkaldte forhandlinger er ikke engang mundet ud i, at man har ændret på indholdet af det, man allerede havde lovet, før forhandlingerne gik i gang.
Så jeg vil næsten vove at påstå, at der formodentlig heller ikke engang har været forhandlinger med Dansk Folkeparti.
Jeg synes, det her er særlig pinligt, fordi beskæftigelsesministeren fra talerstolen over for de ca. 5.000 sygemeldte, der hvert år falder for varighedsbegrænsningen, giver indtryk af, at han med den her lillebitte lempelse har løst alle problemer med varighedsbegrænsningen.
Det er direkte usandt.
M023S15441643KAJE.FM Page 1564 Wednesday, February 7, 2007 12:50 PM
Der er 400 mennesker, som ud af 5.000 mennesker får glæde af denne lovgivning, og alt andet lige vil det sige, at der altså er 4.600 mennesker, som ingen hjælp får.
Det er altså mennesker, som er ramt af sklerose, af gigt, og det er ofre for arbejdsulykker eller ofre for trafikuheld.
Jeg synes, det er utroligt, at beskæftigelsesministeren vil være bekendt at sige, at syge fremover ikke vil miste deres forsørgelsesgrundlag, når det er sådan, at vi positivt ved, at der vil være måske helt op til 800-900, som fortsat hvert år vil miste deres forsørgelsesgrundlag fuldstændigt, fordi de er syge, men er gift med en person, der tjener penge.
Jeg har det sådan, at det her måske er en eller anden helt speciel form for garanti, som regeringen er i færd med at udvikle på samme måde, som den gør det på sundhedsområdet.
Man siger, at ingen sygemeldte skal miste deres forsørgelse, men faktum er, at der altså er op til 900, der gør det hvert eneste år.
Måske er det den særlige terminologi, som regeringen anvender også på behandlingsområdet, når det gælder kræftpatienter, men det kan jeg jo spørge beskæftigelsesministeren om han vil bekræfte.
Thomas Adelskov (S), 2006-11-24:
Beskæftigelsesministeren sagde i sin tale, at syge mennesker skal have ro til at blive helt raske og ikke skal spekulere på deres forsørgelsesgrundlag.
Det er Socialdemokraterne fuldstændig enige i, og det er jo også derfor, at det her lovforslag langtfra er tilstrækkeligt.
Det her lovforslag hjælper kun 8 pct. af dem, der hvert eneste år mister deres forsørgelsesgrundlag eller mister sygedagpengene på baggrund af varighedsbegrænsningerne.
Der er tale om mennesker, der måske har arbejdet et helt liv og ydet alt, hvad de kunne.
Der er tale om mennesker, som har gjort alt, hvad vi i alle mulige andre sammenhænge forlanger af dem som borgere i dette samfund.
Der er tale om nogle, der fuldstændig uforskyldt er blevet ramt af sygdom eller af ulykke.
Disse mennesker har brug for vores hjælp og vores støtte.
De har ikke brug for, at der er uro omkring deres økonomiske situation.
De har brug for, at vi sikrer, at de får den rigtige behandling, at de bliver behandlet så hurtigt som muligt, og at vi, mens de er syge, giver dem et forsørgelsesgrundlag, de kan leve af.
Det her lovforslag tager sigte på kun at hjælpe den gruppe, hvorom man kan sige, at de med sikkerhed bliver så raske, at de kan vende hundrede procent tilbage til arbejdsmarkedet.
De, som måske ikke kan vende hundrede procent tilbage til arbejdsmarkedet, bliver ikke hjulpet, men får frataget sygedagpenge.
De, som er så dårlige, de, som ikke kan vende tilbage til arbejdsmarkedet og bliver visiteret til førtidspension, har heller ikke ret til at få forlænget deres sygedagpenge med dette lovforslag.
Det har været skuffende, at beskæftigelsesministeren ikke har genoptaget forhandlingerne fra i foråret.
Jeg synes, vi nåede langt.
Vi fik, synes jeg, en grundig dokumentation for, at det her utilsigtet rammer utrolig mange mennesker hårdt.
Vi fik også dokumentation for, at 900 mennesker af dem, der hvert eneste år mister sygedagpengene, også mister deres forsørgelsesgrundlag, oftest fordi de bliver ramt af ægtefælleafhængigheden i kontanthjælpssystemet.
Og vi ved fra sager, vi har fået i Arbejdsmarkedsudvalget af familier og pårørende, der er kommet ind og har fortalt, hvad konsekvenserne har været, at de måtte gå fra hus og hjem.
Nogle har ladet sig skille, og det har givet psykiske og personlige problemer, at man har haft spekulationer om forsørgelsesgrundlaget.
Dansk Folkeparti har i dag i salen sagt, at det her var så langt, man kunne komme.
Det er ikke rigtigt.
Det er ikke korrekt.
Det er direkte usandt.
For Dansk Folkeparti ved ligesom alle vi andre, at der var et flertal i Folketinget for at lave flere forbedringer end det, der er lagt op til.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-24:
Men så er der også et andet spørgsmål, som beskæftigelsesministeren selv rejser, for beskæftigelsesministeren gentager nu det, som også den konservative ordfører sagde, at det omfatter de mennesker, som efter en behandling vil kunne vende tilbage til arbejdsmarkedet.
Jeg vil godt have, at beskæftigelsesministeren bekræfter, at det ikke gælder for de mennesker, der har haft et fuldtidsjob, er blevet syge eller har været ude for en ulykke og har udsigt til at vende tilbage til arbejdsmarkedet i et fleksjob.
De mennesker vil ikke have mulighed for at få forlænget deres sygedagpengeret.
Er det ikke rigtigt forstået?
Det er det, vi kalder den almindelige varighedsbegrænsning.
I praksis bliver mange mennesker dog forlænget efter en eller flere af de seks forlængelsesmuligheder, der er i sygedagpengeloven.
Med lovforslaget vil man kunne få sine sygedagpenge i op til 3 år, hvis man er under lægebehandling eller venter på lægebehandling og vil kunne vende tilbage til arbejdsmarkedet inden for denne periode.
Med denne ændring i regelsættet holder vi fast i det centrale sigte i sygedagpengeloven, nemlig at ydelsen udbetales til personer, der vil kunne vende tilbage på arbejdsmarkedet, samtiM023S15441643KAJE.FM Page 1563 Wednesday, February 7, 2007
12:50 PM
dig med at loven tager højde for udviklingen på det behandlingsmæssige område.
Det er det, vi tager stilling til.
Der er så andre grupper, der falder for sygedagpengereglerne, men nu har vi taget dette første skridt.
Det her lovforslag omfatter altså ca. 400 ud af de knap 5.000, som i dag falder for varighedsbegrænsningen.
Det, jeg bare prøver at give udtryk for, er, at vi nu har taget det her skridt, hvor vi hjælper de mennesker, hvor lægen har skønnet, at der er en udsigt til at vende tilbage til arbejdsmarkedet.
Det er det skridt, vi tager i den her forbindelse.
Der er mange andre emner i sygedagpengeloven, vi kan diskutere, og vi skal i hvert fald have en diskussion om, hvorvidt varighedsbegrænsning/ikkevarighedsbegrænsning er rigtig.
De svenske erfaringer, hvor man ingen varighedsbegrænsning har, er jo meget dårlige, og vi kan se i den undersøgelse, som jeg lige citerede fra før, at man i Sverige er klar over, at man ikke hjælper mennesker ved bare at lade dem gå på sygedagpenge.
Thomas Adelskov (S), 2006-11-24:
Det gælder kun for dem, der fuldt ud kan vende tilbage til arbejdsmarkedet.
Det gælder jo ikke for dem, som f.eks. kan komme tilbage til arbejdsmarkedet i et fleksjob.
De får ikke ro.
De M023S15441643KAJE.FM Page 1562 Wednesday, February 7, 2007 12:50 PM mister sygedagpenge, de mister deres forsørgelsesgrundlag, og de får spekulationerne.
Det gælder åbenbart heller ikke dem, som har været ude for en trafikulykke, en hjerneblødning eller andet, og som går rundt og ikke ved, om de overhovedet kan komme tilbage til arbejdsmarkedet, for de får altså heller ikke ro.
Beskæftigelsesministeren interesserer sig åbenbart kun for dem, som kan yde hundrede procent på arbejdsmarkedet.
En ophævelse af varighedsbegrænsningen vil efter min mening hænge dårligt sammen med den her bestræbelse, for jo flere år en sygemeldt modtager dagpenge, desto mere vil den pågældendes livsvilkår ligne den persons, der er på langvarig kontanthjælp.
Vi har altså brug for, at alle systemer arbejder sammen, for at folk kan komme hurtigt tilbage på arbejdsmarkedet.
Jeg er blevet spurgt, om jeg er skuffet over, at beskæftigelsesministeren ikke indkaldte os til møder, hvor vi kunne have fundet en løsning på det her.
Til det bliver jeg bare nødt til at svare, at nej, jeg er sådan set ikke skuffet.
Jeg vil i øvrigt godt sige tillykke til beskæftigelsesministeren.
Der var et flertal imod den her lille ændring i foråret.
Der var et flertal for, at der skulle ske meget mere.
Nu er det lykkedes for beskæftigelsesministeren i forbindelse med finanslovforhandlingerne at banke Dansk Folkeparti på plads, og det aftvinger vel en vis respekt.
Beskæftigelsesministeren siger i sin tale, at den sygemeldte skal have ro til at blive helt rask og ikke skal have spekulationer om sit forsørgelsesgrundlag.
Gælder den bekymring kun for mennesker, der kan vende tilbage til arbejdsmarkedet?
For mig at se er syge mennesker, uanset om de kan vende fuldt tilbage eller halvt tilbage eller slet ikke kan vende tilbage til arbejdsmarkedet, mennesker, der har brug for al vores respekt
De har brug for ro i deres behandlingsforløb.
Vi har lyttet til Gigtforeningen og Foreningen for Trafikofre, som rejste den her diskussion.
De sagde, at hvis man fik en forlængelsesmulighed, kunne flere komme tilbage på arbejdsmarkedet.
Jeg synes da, at vi skal tage diskussioner om de her varighedsbegrænsninger og om ophævelse af varighedsbegrænsninger.
Men nu vil jeg gerne henlede opmærksomheden på en svensk undersøgelse, der lige er blevet lavet.
Den er fra Socialforsikringsudredningen, som blev nedsat af den socialdemokratiske regering, og de har afgivet en slutbetænkning, hvor de fremhæver under overskriften tidsbegrænsning, at en tydelig tidsbegrænsning for udbetalingen af sygedagpenge er en ændring, som man ikke kan komme uden om, for i Sverige er der ingen ændring, hvad angår det her.
I analysearbejdet har man ikke fundet noget, som taler for, at de lange tidsrum, hvori der udbetales sygedagpenge, skulle have nogen positiv effekt.
Derimod oplyses det: Meget taler for, at det har en negativ effekt på chancerne for at komme tilbage på arbejdsmarkedet.
Elisabeth Geday (RV), 2006-11-24:
begreb, så det vil jeg lade være helt op til ministeren selv.
Jeg kan bare konstatere, at vi har fået et løfte om at indgå i nogle forhandlinger om at drøfte varighedsbegrænsningen.
Vi havde fint gang i de her forhandlinger før sommerferien.
Vi havde bl.a. fået en redegørelse for, hvor der var problemer, når det gælder varighedsbegrænsninger, og hvor der ikke var.
Der var oplysninger om, hvad det ville koste at fjerne varighedsbegrænsningen helt, og vi skulle sådan set til at gå i gang med at diskutere, hvordan man kunne løse det her problem, så vi også kunne imødekomme en eventuel bekymring fra Venstre og De Konservative om arbejdsudbud og lignende.
De forhandlinger er vi aldrig blevet indkaldt til, de er aldrig blevet gennemført.
Jeg kan ikke forstå, at ministeren virkelig kan mene, at det var en fair behandling af oppositionen.
Derfor var det naturligt, at vi sagde: Da alle partier har rejst ønsker på det her område, så lad os da få rejst det i finanslovforhandlingerne, for det er stedet, hvor man skal diskutere det.
Nu kan jeg se af dagspressen, at der foregår en diskussion i Venstre om, hvad der er løgn, og hvad der er sandhed, og hvem der siger hvad om hvem og alt sådan noget, og jeg kunne da godt tænke mig, at beskæftigelsesministeren lige forholder sig til en udtalelse, som fremgår af betænkningen til L 154, som vi vedtog før sommerferien.
Beskæftigelsesministeren har tilkendegivet, at han efter sommerferien ville indkalde partierne for at genoptage de politiske drøftelser om varighedsbegrænsningen og forlængelsesreglerne i sygedagpengeloven.
Jeg mindes at have fået et brev fra ministeren, hvor han siger, at de forhandlinger skal foregå i forbindelse med finanslovforhandlingerne, men jeg mindes ikke at have fået en indkaldelse til de forhandlinger.
Det kan være, jeg husker forkert, men er det sådan, at ministeren har en særlig fortolkning af, at de forhandlinger altså har fundet sted med partierne eller partiet, eller hvordan skal vi forstå det, ministeren har skrevet?
Det går jeg også ud fra de forskellige partier har gjort i finanslovforhandlingerne.
Det synes jeg var en fair måde at gøre det på, frem for at mødes efter finansloven var aftalt, for så kan man sige, at så havde vi ikke diskuteret statens indtægter og udgifter.
Det rigtige var jo, at vi tog det over der og sagde, at det var en væsentlig bestanddel.
Det skrev jeg til partierne, og derfor synes jeg, at jeg har været fair i den her forhandling.
Det havde været dumt at afslutte finanslovforhandlingerne og bagefter indkalde til nogle forhandlinger, hvor det med, om man skulle finde pengene, ikke rigtig blev noget tema.
Tom Behnke (KF), 2006-11-24:
Men der findes jo nogle mennesker, der ikke kan få førtidspension, men som alligevel har svært ved at yde andet end en begrænset arbejdsindsats.
De skal have en helt ekstraordinær, særlig hjælp til at komme ud på arbejdsmarkedet, og det hjælper netop dette lovforslag til.
Målgruppen er mennesker med behov for revalidering i et elev- eller lærlingeforhold, og som har psykiske, fysiske eller sociale problemer.
Med forslaget her gøres en indsats møntet på samfundets allersvageste, dem, som velfærdssamfundet jo netop skal gribe og samle op.
Det er vi fra konservativ side meget tilfredse med.
Elisabeth Geday (RV), 2006-11-24:
Forslaget her betyder, at arbejdsgivere kan få tilskud til elev- og lærlingelønnen, når de skal ansætte revalidender med meget svage forudsætninger for at kunne få en læreplads.
Forslaget er en del af satspuljeforliget, og Det Radikale Venstre støtter det.
Vi ved, at der er behov for at gøre det lettere for eksempelvis sentudviklede eller grupper med omfattende fysiske, psykiske eller sociale problemer at få en læreplads, og derfor er det fornuftigt at åbne mulighed for, at arbejdsgiverne kan få tilskud til elev- eller lærlingelønnen.
Jeg synes, det er et åbent spørgsmål, om forslaget her favner en bred nok målgruppe.
Der lægges op til, at omkring 100 mennesker hvert år vil få glæde af ordningen.
Jeg har bemærket, at Rådet for Socialt Udsatte mener, at målgruppen burde være større, at der også er problemer med at få revalidender, som kun har såkaldt begrænsede evner og ikke meget begrænsede evner, i gang med en uddannelse.
Hvis det bliver sådan, at der er mennesker, der på den ene side er så dårlige, at de ikke kan revalideres på almindelige vilkår, og på den anden side er så gode, at de ikke kan få glæde af den lov, som vi her behandler i Folketinget, ja, så er det min opfattelse, at vi må udvide personkredsen i forbindelse med næste års satspulje.
På samme måde må vi også se på, om løntilskuddet er højt nok, eller om arbejdsgiverne fortsat ikke vil ansætte den her gruppe i et eleveller lærlingejob.
Dorrit Knudsen (S), 2006-11-24:
Nej, bestemt ikke.
Nej, det er bestemt ikke rigtigt forstået.
Vi ønsker at gøre det rigtige hele vejen igennem, og det mener vi også vi gør med det her.
Vi pointerer, at det ikke er den rigtigste måde, men dog et lille skridt på vejen.
Martin Lidegaard (RV), 2006-11-24:
Det er bare, så det står mejslet helt krystalklart for alle dem, der sidder og kigger på: Socialdemokraterne ville i virkeligheden gerne bruge de her penge på noget andet, de ville hellere bruge dem til de rigtige ældre, de svageste ældre, ligesom vi vil – eller på børnene eller på hvad som helst.
Så den eneste grund til, at man stemmer for det, er, at man ikke tør stemme imod det.
Er det rigtigt forstået?