Jacob Buksti (S), 2003-01-14:
Jeg må jo sige, at der hermed er skabt en lysende klarhed over, hvad regeringens planer er for nedsættelsen af skat på arbejdsindkomst.
Jeg takker mange gange.
Jeg er sikker på, at folk ude i det åbne land nu er fuldstændig klar over, hvordan det kommer til at foregå. Eller også kan det være, at de ikke er, for jeg synes mest, man snakkede om skattestop.
Når finansministeren ikke kan forstå, at jeg kan blive rundtosset, er det jo, fordi man i Børsen her den 28. august, hvor der endda er et billede af finansministeren, kan se, at der ingen penge er til lavere skatter.
Det var i august.
Så kommer vi frem til november.
Så siger finansministeren, at der sandelig er penge til skattelettelser, hvorefter statsministeren underkender finansministerens beregninger.
Det står i samme avis den 14. november.
Og så er der tilsvarende den 16. november, hvor K imødekommer V i spørgsmålet om beskæftigelsesfradrag.
Så det går derudad for fuldt drøn.
Så har vi denne fine publikation »Vækst, viden og investeringer - de næste skridt«, som kom i sidste uge,
hvor der står: »Det er regeringens mål, at skatten på arbejdsindkomst i årene fremover skal være lavere.
Regeringen vil præsentere et særskilt oplæg til lavere skat på arbejdsindkomst i løbet af foråret 2003.«
Det er statsministeren så ude at dementere, faktisk på pressekonferencen bagefter, hvor statsministeren siger: Vi behandler denne sag meget forsigtigt.
Vi er ikke færdige med at arbejde med at se på, om der er et råderum, og derfor kan jeg ikke love skattelettelser på arbejde. Det er bedre at kunne gennemføre lettelser end bare at tale om dem.
Det samme har statsministeren udtalt på sit pressemøde
her i dag ifølge Ritzau kl. 12.49
Jeg må jo sige, at det i hvert fald er en lille smule svært at finde ud af, hvem det egentlig er, vi skal holde med i det her spørgsmål, for jeg kan forstå, at økonomi- og erhvervsministeren stadig væk er optimistisk, mens statsministeren, som han sagde i tv, har lært af erfaringerne.
Man skal være forsigtig i dette spørgsmål.
Uanset denne selvskabte forvirring stiller den øgede internationalisering og den øgede mobilitet på tværs af grænserne løbende krav til indretningen af vores skattesystem.
Verden står jo ikke stille, og derfor er der behov for mere sammenhængende overvejelser om, hvordan det danske skattesystem samlet set kan indrettes bedre til at klare internationaliseringen, samtidig med at vi sikrer indtægtskilderne til finansiering af velfærdssamfundet.
Der er også behov for, at skattesystemet udvikles, så det fremmer det større udbud af arbejdskraft, som er nødvendigt for at sikre velfærden i samfundet.
Men meget betegnende for regeringens manglende visioner på det her område var noget af det første, man gjorde, at nedlægge det her udvalg.
Skattestoppet var, som vi har hørt,
fuldt tilstrækkeligt. Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre har som de eneste to partier været med i samtlige tre skattereformer, der er gennemført i løbet af de seneste 15 år, og som har betydet, at skatten på den sidst tjente krone er sænket og skattegrundlaget er bredt ud. Skattetrykket blev holdt uændret, hvilket senest er bekræftet i Finansministeriets finansredegørelse fra november 2002 - og de, som tvivler på det, kan selv slå efter, det står på side 25 - samtidig med at de overordnede mål for den økonomiske politik, herunder også skattepolitikken, er blevet lagt fast med den såkaldte 2010-målsætning, der levner plads for en moderat sænkning af skattetrykket.
Enhver snak om, at vi bare sætter skatterne op og op og op, er altså blot politisk polemisk propaganda grebet ud af den blå luft. Den aktuelle uenighed mellem Socialdemokratiet og de borgerlige partier handler således ikke om målene for den samlede skatteudskrivning, men om indretningen og fordelingen af de nødvendige skatter og afgifter.
Med sin særlige, uintelligente version af et skattestop har regeringen fastlåst en række skattekilder og aflastet en lille gruppe af i forvejen meget velhavende borgere.
Den mest velbjærgede femtedel af befolkningen har således fået en skattelettelse, der er ti gange så stor som den, den svageste femtedel har fået.
Resultatet er, at der blokeres for en samlet nytænkning, en nytænkning, der kan føre til en mere rimelig fordeling af skattebyrden mellem borgerne indbyrdes, mellem borgere og virksomheder og mellem arbejdsindkomster og kapitalgevinster.
Men regeringen har hidtil blot meldt pas.
Socialdemokratiet har givet sit udspil til en offensiv omlægning af det danske skattesystem, som kan sikre lavere skat på arbejdet.
Egentlig handler det om meget mere end skat.
Det er opskriften på, hvordan vi fremover kan sikre finansiering af et godt og socialt retfærdigt velfærdssamfund, og derfor hedder vores udspil også »Fremtidens velfærd - lavere skat på arbejde«.
Hovedbudskaberne er, at vi gennemfører noget, der ligner en halvering af indkomstskatten for folk med almindelig indkomster.
Det sker i kraft af, at vi helt afvikler den statslige bund- og mellemskat, hæver grænsen for topskat, nedsætter kommuneskatten, hæver personfradraget og indfører et beskæftigelsesfradrag for lavindkomstgrupperne.
Det skal bedre kunne betale sig at arbejde, og lettelserne er størst for lav- og mellemindkomstsgrupperne, især for børnefamilierne, idet vi samtidig indfører et loft over dagpasningstilbud på 1.000 kr. pr. måned.
Endelig lægger vi op til, at der gennemføres markante forbedringer i alderdommen for folk med små og jævne lønninger.
De mange lettelser er fuldt finansierede.
Vi vil ikke skære i velfærden, men tværtimod sikre, at der fortsat er råd til et godt velfærdssamfund, og derfor skal pengene findes et andet sted.
Det største beløb kommer fra, at vi indfører en større direkte betaling fra arbejdsgiverne.
Vi indfører i realiteten et indkomstskattesystem, der i højere grad ligner de øvrige europæiske landes, hvor arbejdsgiverne allerede betaler afgifter af mindst samme størrelse.
Vi har i Danmark en meget høj indkomstbeskatning, som skyldes, at virksomhederne herhjemme stort set ikke betaler sociale bidrag.
I de fleste andre europæiske lande forekommer indkomstskatten meget beskeden, men det skyldes alene, at arbejdsgiveren ved siden af lønnen indbetaler sociale bidrag.
Derfor betales der i andre lande typisk en lavere indkomstskat af en noget lavere løn efter sociale bidrag.
En skatteomlægning vil således på den måde bidrage til at mindske følelsen af, at skatten er større her i landet, og dermed imødekomme skatteministerens ønske om et lavere følelsesmæssigt skattetryk.
Vi vil sikre, at en større direkte arbejdsgiverbetaling følges af en tilsvarende lavere lønstigning, således at der primært bliver tale om en afgift på virksomhedernes værdiskabelse.
Det sikrer også, at vi vil være i stand til at sikre en effektiv og rimelig beskatning af olie- og gasudvindingen i Nordsøen.
Et andet stort bidrag til finansieringen kommer i kraft
af, at i takt med at skatten sænkes, vil vi mindske værdien af fradragene for de højeste indkomster, ligesom vi vil stoppe den udhuling af ejendomsværdiskatten, som regeringen har gennemført til gavn alene for folk med store indkomster og store dyre huse
Ændringen i ejendomsskatterne vil blive tilrettelagt, så der tages særlige hensyn til folk med lave indkomster.
Vi vil stoppe den systematiske og tilfældige udhuling af de offentlige indtægter, som regeringens politik har ført til, og vi vil sørge for, at skatteunddragelse og skattekriminalitet effektivt bekæmpes.
Vi vil om kort tid fremsætte vores skatteudspil som beslutningsforslag her i Tinget, og heri vil vi også tage højde for nogle af de indvendinger, der er blevet rejst, siden det blev fremlagt i september sidste år.
Det er unægtelig svært at tage regeringens og regeringspartiernes kritik alvorligt, så længe man ikke selv er kommet med noget seriøst sammenhængende bud på en kommende skattereform, der mærkbart letter skatten på arbejde. Skattestoppet udhuler de offentlige indtægter og må derfor modsvares af tilsvarende offentlige besparelser.
Det er derfor den direkte vej mod minimalstaten.
Samtidig virker skattestoppet fuldstændig grotesk og alene til fordel for de økonomisk velstillede.
For boligejerne betyder stoppet, at ejendomsværdiskat og grundskyld stiger med op til 5 og 7 pct., og først herefter er der stop.
Så almindelige indkomster i almindelige huse får stigningen fuldt ud.
Skattestoppet dækker altså over en stigning.
Og når stigningen stopper, så stiger skatten.
Det er da helt absurd og en helt urimelig skævvridning, der her er tale om.
Vi vil ikke være med til at sende ubetalte regninger videre til kommende generationer, således som regeringens politik risikerer at gøre.
Den tidligere regerings såkaldte 2010-målsætning fastholdes af den nuværende regering, hvilket også klart blev understreget af statsministeren i spørgetiden her i onsdags.
Men 2010-planens økonomiske råderum anvendes af regeringen udelukkende til at finansiere skattestoppet og så måske en mindre skattelettelse, hvis de da ikke skal være ufinansierede.
For regeringen har jo også sagt, at den ikke vil skære i velfærdsydelserne. Regeringen har heller ikke leveret noget svar på, hvorledes man vil imødegå den stigende internationale skattekonkurrence.
Senest har man kunnet se det med regeringens håndtering af grænsehandelens synlige udfordringer, som den alene har søgt at løse ved ufinansieret nedsættelse af afgifterne på cigaretter og spiritus.
Der ligger således en ufinansieret bombe på 1,4 mia. kr. og venter på de kommende finanslove.
Det er ikke ansvarligt.
Vi står altså over for en række store udfordringer på det skattepolitiske område i de kommende år, men regeringens absurde skattestop blokerer ikke blot for den nødvendige nytænkning.
Den afsporer og skævvrider også enhver fremadrettet skattepolitisk debat.
Derfor må det afløses af en debat om et intelligent skattestop, hvor de samlede skatter og afgifter ikke må stige målt i skattetrykket.
Den debat deltager vi gerne i.
Jeg skal som afslutning på vegne af Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre fremsætte følgende:
Forslag til vedtagelse »Folketinget pålægger regeringen at fremlægge forslag til en kommende skattereform, der som minimum sikrer - et mere gennemskueligt skattesystem, - lavere skat på arbejde og et øget arbejdsudbud, - en effektiv og retfærdig beskatning af samfundsskabte værdier og arbejdsfri indtægter, - en socialt retfærdig fordeling mellem de forskellige indkomstgrupper, - et solidt grundlag for velfærdssamfundets finansiering, og - et skattesystem, der er robust over for de internationale udfordringer.
Forslag herom skal fremlægges i Folketinget, så de kan vedtages inden udgangen af indeværende samling og kan påbegyndes med virkning fra 1. januar 2004.«