Charlotte Antonsen (V), 2001-03-21:
Jeg vil da starte med at henvise til den forrige debat, for der har vi jo i meget høj grad drøftet det, der er sagens substans, nemlig østudvidelsen.
Det er altså det, det drejer sig om med Nicetraktaten.
Der er ikke ret meget andet i Nicetraktaten, havde jeg nær sagt - desværre.
Venstre havde faktisk godt set, at der var lidt mere dynamik, men vi er jo så tilfredse med, at man samtidig med Nice har besluttet at lave en ny regeringskonference i 2004.
Vore europæiske naboer i Ungarn, Polen, Tjekkiet, Slovakiet, Slovenien, Estland, Letland, Litauen, Rumænien og Bulgarien samt Malta og Cypern indleverede for flere år siden
deres ansøgninger om medlemskab af Den Europæiske Union.
Det er jo så det, Nicetraktaten i realiteten handler om, nemlig at sikre, at disse lande kan blive medlemmer af EU.
Desværre er der jo mange tendenser til også i dag her i salen, at EU-debatten kommer til at handle om alverdens detaljer og endda ofte om nogle detaljer, der i det store perspektiv er fuldstændig ligegyldige.
Realiteten er, at EU handler om frihed og fred.
Realiteten er, at det europæiske samarbejde drejer sig om at hele det Europa, der indtil for få år siden var delt i to.
Når jeg her har valgt at nævne alle de enkelte ansøgerlande, er det for at minde om, hvad det er, vi reelt taler om.
Vi taler nemlig om de mennesker, der bor i de pågældende lande, når vi drøfter EU, når vi drøfter Europas fremtid.
Og nu har vi altså med Nicetraktaten endelig muliggjort, at EU kan begynde at optage landene, og i Venstre glæder vi os til at byde de europæiske naboer velkommen - de første allerede fra 2002.
Vi mener stadig væk, at det var klogt at fastholde en smal politisk dagsorden, fordi det betød, at man jo så kunne koncentrere sig om de nødvendige reformer af EU's institutioner.
Dermed lykkedes det for de 15 lande at enes om ændringer, der var nødvendige for at udvide medlemskredsen, og det var jo altså noget af det, man ikke rigtig nåede, da man drøftede Amsterdamtraktaten for 4 år siden.
Når medlemskredsen går fra at være 15, som vi er i dag, og så i løbet af nogle år bliver yderligere 12, er det klart, at så er der behov for, at man ser institutionerne efter i sømmene.
Der er simpelt hen behov for en mere effektiv beslutningsproces, og det er det, vi får mulighed for med Nicetraktaten ved, at man kan træffe afgørelser med kvalificerede flertal.
Det har også været nødvendigt med ændringer i institutionerne.
Stemmevægten er blevet ændret.
Kommissionen har fået bedre muligheder for professionelt at tilrettelægge sit arbejde; der er blevet større smidighed på det område. Diskussionen om rotation har vi jo allerede haft i flere omgange under den forrige debat.
Én ting står fast, når vi taler om kommissærer, hvor mange der skal være i fremtiden, og det er, at pr. 1. januar 2005 skal alle de store lande afgive deres ene kommissær.
Det ligger fuldstændig fast; det skal der ikke være nogen diskussion om.
Dernæst er der lagt op til en rotationsordning, når medlemstallene er oppe på 27 medlemmer.
Det vil formentlig ske efter den regeringskonference, der kommer i 2004.
Og det er derfor, at man naturligvis ikke kan give noget endeligt svar på, hvordan en sådan kommission, og hvordan en sådan rotation kommer til at se ud.
Det står i traktaten, at der skal være tale om lige rotation, men man skal jo vedtage en metode, og dermed fastholdes altså enstemmigheden, nemlig at hvert eneste land inklusive Danmark skal være enige, før man går over til en ny model.
Der er også med traktaten lagt op til nogle nye bestemmelser om forstærket samarbejde.
Det mener vi i Venstre ikke rigtigt at vi kan tillade os at afvise fra dansk side, fordi vi selv bevæger os i et luntetempo med vores undtagelser.
Og derfor kan vi jo ikke forhindre de andre lande i at gøre noget tilsvarende, men det er ikke noget, vi er særlig begejstrede for.
Vi ser faktisk helst, at man så vidt muligt står sammen i EU, for det giver det bedste samarbejde og det stærkeste samarbejde.
Beskæftigelsespolitikken med den åbne koordinationsmetode giver gode muligheder for at forbedre beskæftigelse og vækst i fællesskab
, uden at det samtidig betyder, at EU skal blande sig i alverdens detaljer.
Venstre er tilfreds med Nicetraktaten, fordi den baner vejen for østudvidelse.
Ellers er der ikke tale om de helt store politiske landvindinger, og derfor er vi i Venstre meget tilfredse med, at man forsøger at opretholde dynamikken i EU ved at indkalde til en ny regeringskonference i 2004.