runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Else Winther Andersen (V), 1999-02-11:
Man skulle ikke tro, fru Jette Gottlieb havde hørt min ordførertale.
Jeg trak jo nemlig op, at hvis kommunerne udnyttede hjemmehjælpens arbejdstid noget mere effektivt, end de gør - Esbjerg Kommune siger f.eks., at det kun er 49 pct. af tiden, der bliver brugt effektivt i hjemmehjælpen - hvis man bare kunne hæve effektiviteten med 20 pct., ville der jo være en væsentlig tids- og beløbsgevinst, og der behøves ingen nye lovtiltag for at ændre de ting.
Derudover taler vi meget om udlicitering: sæt pris på opgaven, få mere valgfrihed.
Det var ret interessant at opleve formanden for Kommunernes Landsforening sige, at man efter nogle forsøg i to områder i Odense Kommune, hvor der havde været frit valg for de ældre, om de ville have private eller offentlige firmaer, nu var gået over til det generelt over hele kommunen, og at tilfredshedsgraden var stigende.
Inge Refshauge (DF), 1999-02-11:
I den senere tid er vi gennem medierne blevet præsenteret for mange tilfælde, hvor kommunerne har forsømt deres pligt til at sørge for, at hjemmehjælpen fungerer optimalt.
Det ene eksempel efter det andet om ældre mennesker, der er ladt i stikken, har været udbredt i aviser og tv. Jeg kan ikke lade være med at tænke på en ældre dame - 85 år var hun - der i en radiodebat sagde: Jeg er så træt af evig og altid at høre, at vi er til besvær, vi gamle.
Det eneste forkerte, vi måske har gjort, er at blive ældre.
Det er ikke rimeligt, at ældre borgere gang på gang skal være målet for kommunernes sparekniv.
Situationen er også uholdbar for de kommuner, der virkelig gør en stor indsats for at få hjælpen til de ældre borgere til at fungere, og de kommuner er der da heldigvis en del af.
Den går altså ikke.
I de senere år har vi da også hver eneste sommer oplevet, at ældre bliver frataget hjemmehjælpen i sommermånederne grundet ferie for kommunens personale.
Det er heller ikke rimeligt.
Sommerferie er jo ikke noget, der kommer bag på kommunerne; så må man prioritere, så der er råd
til afløsere for dem, der går på ferie.
Men i Dansk Folkeparti vil vi faktisk gerne gå så vidt som CD i beslutningsforslaget.
Vi vil meget gerne have, at brugere af hjemmehjælpen skal have et retskrav på hjemmehjælp, en omsorgsgaranti.
Det har vi faktisk også meldt ud for nogen tid siden, så vi vil godt gå lidt længere end SF.
I Dansk Folkeparti har vi da stor respekt for det kommunale selvstyre, men når nu noget så basalt som hjemmehjælp ikke fungerer, ja, så mener vi, at socialministeren skal gribe ind.
Hyrdebreve hjælper tilsyneladende ikke.
Vi kan følge CD i, at der ude i kommunerne skal udarbejdes en handlingsplan for den enkelte bruger.
Denne plan skal selvfølgelig evalueres indimellem.
Handlingsplanen skal laves i samarbejde med ansøgeren, kommunen og måske også ansøgerens egen læge, som det står i forslaget.
Her skal der fastsættes den hjælp, der er behov for, ligesom der skal ses på, hvilke hjælpemidler ansøgeren har brug for og eventuelt genoptræning, hvis det er nødvendigt, og så skal ledsagerordningen tages med.
KL's formand har jo ikke ligefrem tegnet et rosenrødt billede for årene fremover på dette her område.
Vi skal have grebet ind nu; det er ikke rimeligt, at ældre, syge og handicappede skal ligge på knæ for at få den hjælp, de har krav på.
Samtidig kan vi da også godt se, at ressourcerne ude i komunerne kan og skal udnyttes bedre.
Så er vi jo godt nok lidt kede af, at forslaget om frit valg til hjemmehjælp blev stemt ned i formiddags, men det er jo så præmisserne.
Vi mener, at et retskrav vil sætte en stopper for, at ældre og svage mennesker bliver ladt i stikken ude i kommunerne, der har ondt i økonomien.
Og så vil jeg forresten godt spørge ministeren, hvorfor sagsbehandlingen over for de kommuner, der har søgt den dér 225 mio. kr.'s pulje, skal tage så lang tid.
Efter hvad jeg har fået oplyst, er det 100 kommuner, der har søgt, men kun 15 ansøgninger er færdigbehandlet.
Men vi støtter CD's krav og også SF's krav i de her forslag.
Jette Gottlieb (EL), 1999-02-11:
Jeg vil godt spørge den radikale ordfører: Hvis det problem, som vi alle nu kredser om og konstaterer er til stede, kun drejer sig om, at der er nogle brodne kar blandt nogle kommuner, er der så ikke basis for et regulært indgreb her og nu over for de kommuner?
Tom Behnke (FP), 1999-02-11:
Nu har jeg lyttet mig til, at der også har været andre ordførere, der har hæftet sig meget ved det kommunale selvstyre.
Den radikale ordfører gjorde meget ud af at sige, at hvis man gennemførte de her forslag, ville man simpelt hen helt fratage kommunerne kompetencen til at fastlægge niveauet for serviceydelser ude i kommunerne. Altså, som jeg læser forslagene, så er det, det drejer sig om, pkt. 1, at man giver et retskrav på hjemmehjælp, og pkt. 2, at man præciserer, hvad det er, hjemmehjælpen skal bestå af.
Så det er jo ikke niveauet, man går ind og blander sig i.
Men hvis Det Radikale Venstre virkelig er så bekymret for det kommunale selvstyre og kommunernes kommpetence til at fastlægge niveauet for serviceydelserne, er det så samtidig Det Radikale Venstres opfattelse, at man helt burde afskaffe loven?
For at man overhovedet pålægger kommunerne, at de skal tilbyde hjemmehjælp, er da et indgreb i kommunernes selvstyre.
Sådan hørte jeg Det Radikale Venstres ordfører.
Jeg vil godt høre, om det virkelig er sådan, man skal forstå det.
Anders Samuelsen (RV), 1999-02-11:
Først til fru Jette Gottlieb: Jeg vil godt sige, at når jeg omtaler enkelte brodne kar, så er det ud fra den faktiske tilstand, vi har i øjeblikket.
Vi har ikke nogen afgørelser, som vi kan forholde os til, konkrete afgørelser, som kan belyse, hvorvidt det har det omfang, som det tilsyneladende har ifølge medierne og ifølge bl.a. SF.
Så jeg synes, at det er rimeligt, at vi afventer nogle konkrete afgørelser, inden man sådan kaster sig ud i at ændre en lovgivning, som der var en meget bred opbakning omkring.
Det kommunnale selvstyre.
Altså: Vi sætter nogle rammer fra Folketingets side.
Det har vi gjort i den lovgivning, som vi har i dag.
Der fastslås i loven, at man skal tilkendes hjælp, hvis man fysisk, psykisk eller af andre specielle årsager eller af sociale årsager i øvrigt har behov for hjælp.
Det er rammerne, og jeg synes, at inden for de rammer skal der være mulighed for, at man vælger at gøre det på forskellige måder fra kommune til kommune.
Og derfor er det, at vi lægger så stor vægt på det kommunale selvstyre og ikke ønsker en fuldstændig centralisering af området. Jeg kan heller ikke forestille mig, at man i de øvrige partier i Folketinget har den indstilling, at vi skal lægge det hele ind på centralt hold.
Hvilken grad af sikkerhed skulle det give for, at man fik den rette hjælp?
Anders Samuelsen (RV), 1999-02-11:
Jeg kunne godt tænke mig at spørge fru Jette Gottlieb, om hun ikke kan medgive, at det kan virke absurd, hvis man i en lovgivning bredt vedtaget af Folketinget, hvis man sådan sætter det lidt på spidsen, faktisk indfører helt op til 6-7 ankeniveauer for at sikre, at det ikke bevæger sig ud på et skråplan, og så inden man overhovedet er begyndt at få afgørelser at forholde sig til, ønsker man at ændre og gribe ind. Virker det ikke absurd?
Jette Gottlieb (EL), 1999-02-11:
Jo, det gør det.
Et ankesystem bør være meget enkelt, og det bør være hurtigt virkende. Men jeg synes ikke, det er hurtigt virkende.
Denne her sag har været rejst allerede før de sidste kommuneforhandlinger, og den har været rejst meget effektivt og aktivt siden oktober, og der er gået mange måneder.
Jeg mener, at vi er i tidsnød i sådan en sag her og derfor må handle hurtigt.
Så kan man stille krav om, at ankesystemet fungerer hurtigere.
Jeg mener også, at man er nødt til at bruge ankesystemet i en lang række tilfælde.
Der er bare nogle fuldstændig konkrete eksempler på direkte brud på den lov, som der er et tydeligt flertal for formuleringerne i her i Folketinget, og de brud bør man kunne forholde sig til her og nu.
Else Winther Andersen (V), 1999-02-11:
Man skulle ikke tro, at hr. Villy Søvndal havde været i salen, mens jeg holdt min ordførertale, hvor jeg klart sagde, at kommunerne skal overholde loven, og at de skal visitere hvert enkelt tilfælde, og at de ikke skal lave en nedskæring ved en skjult dagsorden.
Det er det, det drejer sig om.
Hvis nu hr. Villy Søvndal forholdt sig til det reelle indhold i det, der blev sagt, i stedet for at tage nogle enkelte eksempler ud og så bruge dem enkeltvis, ligesom det passede bedst, var vi lidt mere ude i et reelt arbejde.
Anders Samuelsen (RV), 1999-02-11:
Hvem der blot levede i den lykkelige verden, som hr. Villy Søvndal tilsyneladende lever i, hvor økonomi ingen rolle spiller.
Det, som jeg sagde i mit indlæg, var, at i stedet for at begynde at udvide området for hjemmehjælp og dermed risikere at løbe panden mod en økonomisk mur, som hedder, at vi kun har et vist begrænset antal midler til rådighed, var det måske en idé at satse på kerneområder og sørge for, der er høj kvalitet på de områder, inden vi ender i den situation, at vi har discount over hele linjen.
Jeg mener heller ikke, at jeg på noget tidspunkt har sagt, at det kommunale selvstyre indbefatter retten til ikke at gøre noget.
Så det er ikke, fordi jeg tager let på problemstillingen, overhovedet ikke, men jeg vil stadig væk advare mod, at man farer for overilet frem og ikke udnytter de muligheder, der stadig væk ligger i loven, men venter og ser, hvilke resultater det giver.
Villy Søvndal (SF), 1999-02-11:
Til hr. Anders Samuelsen: Det er jo godt, vi får diskuteret det, så vi forstår hinanden.
Jeg sagde, at SF ikke er af den overbevisning, at økonomi ingen rolle spiller.
Jeg er meget enig, når fru Marianne Jelved siger, at SF jo er et økonomisk ansvarligt parti, der normalt altid leverer indtægter i sine forslag.
Så dér er jeg meget på linje med økonomiministeren. Jeg ved ikke, hvordan hr. Anders Samuelsen har det, men jeg bliver fantastisk vred, når jeg ser de dér sager.
Og jeg tror altså også, det er vigtigt som en del af det politiske liv at kunne blive vred, når man ser nogle sager, der ikke er rimelige, men selvfølgelig også, når man køler af igen, så at give sig til at læse tal og statistikker og det dér lidt mere kedelige - men tillade sig begge dele, også at blive vred over de sager, der ikke er rimelige.
Dette er så også et svar til fru Else Winther Andersen:
Uanset om man bliver vred over enkeltsager - det vil jeg stadig tillade mig at blive, når mennesker bliver klemt af et system, for jeg synes, mennesket kommer før systemet; det tror jeg i øvrigt også Venstre har skrevet noget om engang - så synes jeg stadig væk, man skal tillade sig retten til at blive vred, når mennesker bliver klemt og mast af et system
; når alle politikere, når sagen dukker frem, siger: Sådan havde vi ikke ment, og det, der sker i den her sag, vil vi ikke afdække. Men når virkeligheden er så forskellig, at fru Else Winther Andersen ikke kan genkende virkeligheden, er vi vel nødt til at illustrere virkeligheden, ikke alene med nogle eksempler, men også med nogle konkrete kommuner.
Jeg nævnte fem konkrete kommuner i min indledning.
Jeg nævnte Viborg, jeg nævnte Skive, jeg nævnte Hjørring, jeg nævnte Indre Østerbro, og så kan jeg ikke huske den sidste.
Men det er jo netop for at få konkret kød og blod på diskussionen.
Og dér vil jeg så spørge fru Else Winther
Andersen: De her fem kommuner, som alle har reduceret mellem 30 og 50 pct., er det inden for Venstres smertegrænse?
Karen Jespersen (V), 1999-02-11:
Jeg beklager, at jeg ikke fik kommenteret ordentligt på CD's forslag i første omgang, men ud over de generelle bemærkninger, jeg kom med, som dækkede begge forslag, mener jeg, at man skal passe på med en for stor tyrkertro til, hvad læger kan.
Jeg er selvfølgelig klar over, at det er ud fra den bedste mening, men jeg mener ikke, at en læge overhovedet er egnet til at vurdere, hvilken hjemmehjælp man skal have.
Det lægger også op til, synes jeg, en lidt farlig holdning, der siger, at fordi man er ældre og svagelig, så er der simpelt hen helbredsproblemer.
Det tangerer lige det at sygeliggøre det at være ældre.
Jeg er helt med på, at det er et forsøg på at finde en ordentlig vej til at holde kommunerne fast på et ordentligt serviceniveau, men jeg tror, det vil være en dårlig idé at blande lægerne ind i det, og jeg tror, vi risikerer, at det kunne blive et mindst lige så eller endnu mere uensartet serviceniveau afhængig af, hvad det var for en læge, der var med til også at afgøre, hvad det var for en hjemmehjælp, man skulle have.
Det er jo en af de svøber, vi kæmper med, det dér meget uensartede niveau også inden for de enkelte kommuner.
Så jeg vil sådan set appellere til endnu en gang, at vi afventer de ankeafgørelser, der er på vej, og jeg mener, at lige meget hvilke forsøg man gør, er det dér, man til syvende og sidst havner. Og jeg mener, det også stadig væk gælder SF's forslag, hvor man kan sige, at der sådan set ikke er nogen større retsgaranti for, at man får rengøring egentlig hverken med det ene eller det andet forslag.
I den lov, der gælder i dag, står der faktisk, at man skal have hjælp til rengøring, hvis ikke man kan klare sig selv.
Hvis man så siger: Jamen det sker ikke i alle kommuner, så siger jeg: Jamen det er jo netop derfor, vi har en ankeafgørelse.
Jeg har sagt tydeligt, at det ikke er tilstrækkeligt, at man kan løfte telefonen selv og ringe til et rengøringsfirma.
Det er ikke tilstrækkeligt.
Det dækker ikke loven, sådan som den er i dag, og dermed mener jeg også, at hvis det bliver bekræftet i de ankeafgørelser, vi får, jamen så er vi sådan set på stort set samme grund som med de to forslag.
Så jeg synes, vi skal fortsætte vores udmærkede samarbejde med at få det til at fungere, sådan som vi jo i øvrigt var fælles om serviceloven, hvor vi også sad og vendte de muligheder for at se, om der var muligheder for at finde andre løsninger, men det måtte vi også opgive dengang, og vi landede derfor på anken, og derfor synes jeg, vi skal se, hvordan den mulighed virker.
Søren Søndergaard (EL), 1999-02-11:
Derfor synes jeg, det kunne være interessant at høre fra fru Ulla Tørnæs, hvor meget efterlønnen egentlig er sikret.
Er det sådan, at Venstre har truffet en beslutning
om, at Venstre i f.eks. de næste 20 år vil være med til en ændring af denne efterlønsordning og en yderligere udhulning af denne efterlønsordning, sådan som Venstre tidligere har argumenteret for
Det andet spørgsmål, jeg har til Venstre, er: Hvad er egentlig baggrunden for, at den meget krigeriske linje, som Venstre har kørt, ikke kommer til udtryk i en eller anden form for udtalelser her i Folketingssalen?
Det kan måske være lidt svært for folk at finde ud af, hvad der egentlig er forskellen mellem Venstre og Socialdemokratiet, hvis det, det handler om, er, at Venstres mål i den kommende periode er at fortsætte det brede samarbejde.
Er det virkelig, hvad Venstre har at byde på?
Jette Gottlieb (EL), 1999-02-11:
Nu talte jeg i og for sig ikke om en kategorisering, jeg talte faktisk mere om en funktionsbeskrivelse.
Og grunden til at jeg gør det netop på den måde, er jo, fordi alt, hvad vi har været igennem i det her efterår og begyndende forår af hyrdebreve, svar på forskellige rådsspørgsmål osv. osv., taler jo faktisk for, at det er muligt at lave nogle formuleringer, som kan præcisere over for kommunerne, hvad det er for et serviceniveau, der ønskes.
Og hvis det er muligt, så kunne vi undgå alle de andre diskussioner. Det er derfor, jeg spørger, om ministeren har nogle forslag til, hvordan man ved hjælp af formuleringer kan undgå de forskellige meget dramatiske nedskæringer, vi har set, og som der ikke er flertal for i Folketinget.
John Vinther (KF), 1999-02-11:
Jeg kan faktisk gøre det meget kort, for jeg kan i det hele henholde mig til det, som hr. Erik Larsen netop har fremført.
I Det Konservative Folkeparti er vi også af den opfattelse, at det næppe er særlig hensigtsmæssigt, at man isoleret lovgiver lige omkring det her.
Det må, som også hr. Erik Larsen var inde på, ses i sammenhæng med en kommende førtidspensionsreform, og der synes vi, det her er et åbenlyst emne.
Vi hilser en sådan debat om en kommende reform velkommen, men vi kan ikke på det foreliggende grundlag støtte forslaget.
Karen Jespersen (V), 1999-02-11:
Så vidt jeg kan se, er noget af det, man så skulle gå ind i, at begynde at opdele hjemmehjælpsmodtagerne i kategorier afhængig af, hvad funktionsevne de har, og så tildele bestemte antal timers hjemmehjælp til de kategorier af funktionsevnenedsathed.
Det vil være en måde at målrette hjælpen mere på.
Men for mig at se vil det blive meget stift, fordi man jo så vil placere alle i én ud af fire eller seks kategorier, og de skulle så defineres, og det skulle så hænge sammen med dem ude i marken, der skulle vurdere, om man kunne komme ind i kategorier.
Men vi vil også forskertse muligheden for en mere individuel hjælp, fordi man blev puttet ind i en af de dér mere stive kasser, hvor der var knyttet bestemte antal timer til.
Det kan godt være, at man på den måde kunne have en form for retssikkerhed, men sådan som jeg ser det i dag, vil det være dårligere for borgerne, et mere stift system.
Villy Søvndal (SF), 1999-02-11:
Ja, den korte bemærkning er sådan set et håb om at højne den politiske debat en smule.
Jeg troede faktisk ikke, vi skulle debattere på det niveau, hvorvidt det her forslag var et resultat af, at et parti havde behov for at profilere sig.
Jeg synes, det er lidt bekymrende, hvis det er kronargumentet omkring den her diskussion.
Så kan jeg i øvrigt notere mig, at ministeren har skiftet argumentation.
Nu hører jeg så i dag, at det er et forslag, der slet ikke betyder noget, der ikke hjælper noget.
Det er da det, man kalder et herresving i argumentationen.
Jeg skal i øvrigt sige, at det er ikke KL's opfattelse.
KL siger, at på de ting, der er hjemmehjælpsrelaterede i det her forslag, vil det betyde en ekstraudgift på 200-300 mio. kr.
Det er altså KL's opfattelse, at det har en direkte virkning.
Jeg skal så under ordførertalen vende tilbage til ankesystemet som værn.
Inge Refshauge (DF), 1999-02-11:
Dette lovforslag ser Dansk Folkeparti ikke noget problem i at støtte.
Dengang mente ministeren, at det ville blive en meget dyr affære.
Ikke desto mindre mener vi, det ville være ret og rimeligt.
Men lad os se, hvad de nye pensionsforhandlinger medbringer.
Mennesker, som er syge eller handicappede, bliver jo ikke raske, fordi de går fra førtidspension til folkepension.
Tværtimod bliver de ofte dårligere med alderen.
Som det er nu, mister pensionisten, som er på førtidspension, invaliditetsbeløbet, når vedkommende går på folkepension.
Det mener vi i Dansk Folkeparti ikke er rimeligt.
Derfor støtter vi gerne forslaget, men ser da også gerne nogle andre muligheder.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-02-11:
Det har igennem alle årene været et stort ønske fra handicaporganisationerne at få løst det problem, vi her står med.
Og det er rigtigt, som det før er sagt heroppefra, at det forekommer absurd, at det ophører ved en bestemt alder.
Så kan man så se, om det er 67 år eller 65 år.
Problemet med de to år bliver jo løst i morgen, så er status quo, kan man sige, og man har så stadig væk det problem fremover.
Jeg vil tro, det bedst løses i en førtidspensionsreform, hvor jeg mener, det hører hjemme, fordi der må vi så også tage hul på, at man i stedet for at se på folks erhvervsevne vender sig og ser på deres funktionsevne.
Hvis man i stedet for får en funktionsevnebedømmelse med et kompenserende tillæg for den del af funktionen, man ikke selv længere kan klare, så vil man få en mere rimelig bedømmelse af det.
Som det er i dag, kan man jo kun begrunde det, hvis man tager fat i erhvervsevnebegrebet.
Det synes jeg vi skulle lægge bag os.
Men det, jeg indtil nu har hørt heroppefra, har jo været den sædvanlige efterlysning af, hvornår den førtidspensionsreform dog kommer.
Nu kan vi snart ikke vente længere.
Derfor et spørgsmål til ministeren: Hvor længe skal vi så vente endnu? Jeg synes, der trænger sig flere spørgsmål på, som vi har lagt hen i forventning om, at nu varer det ikke så forfærdelig længe, før vi skal i gang med dem.
Jeg ser en førtidspensionsreform for mig, hvor begge dele stadig er en mulighed.
Vi vil gerne fra CD's side arbejde på at få en løsning på det her problem, men jeg vil lige afvente, for jeg er sikker på, ministeren vil give mig et svar på, hvornår hun kunne tænke sig at gå i gang med førtidspensionsreformen.
Jeg vil gerne samarbejde med alle partier her i salen, også Fremskridtspartiet, for at få en løsning på problemet og så få det ind i en egentlig reform af førtidspensionen.
Anders Samuelsen (RV), 1999-02-11:
Jeg skal starte med at sige, at Det Radikale Venstre er helt på linje med socialministeren i denne her sag.
Invaliditetsbeløbet gives først og fremmest som kompensation for den manglende erhvervsindkomst, man har som førtidspensionist.
Det er altså ikke, som anført i lovforslaget, en generel kompensation for de merudgifter, man har som handicappet.
Derfor er det helt efter bogen, at førtidspensionister mister invaliditetsbeløbet, når de overgår til folkepension.
De fleste personer fra arbejdsmarkedet oplever jo også en indkomstnedgang, når de bliver folkepensionister.
Jeg vil dog godt nævne, at hele diskussionen om invaliditetsbeløbet, som har kørt i pressen - især siden forslaget om nedsættelse af pensionsalderen blev kendt - kun med al tydelighed viser, hvor kompliceret og uigennemskueligt det nuværende førtidspensionssystem er, og hvor stort behovet er for en reform på området.
I Det Radikale Venstre ser vi derfor frem til at få en reform af førtidspensionen, så vi kan få skabt et mere enkelt og gennemskueligt system, hvor det bliver tydeligt for enhver, hvad der ydes til forsørgelse, og hvad der gives som handicapkompenserende ydelser.
På den baggrund skal jeg på Det Radikale Venstres vegne afvise forslaget.
Jette Gottlieb (EL), 1999-02-11:
Det er jo altid meget fristende at henvise til, at man er nødt til at se sagen i en helhed for at kunne foretage forandringer, og jeg er sådan set enig i den tankegang.
Vi er nødt til at se sagen i en helhed, og det er rigtigt, at vi ikke skal medvirke til at skabe nye uligheder ved at løse et problem isoleret.
Det problem, der bliver rejst her, og som selvfølgelig bliver aktualiseret af nedsættelsen af folkepensionsalderen til 65 år,
har jo eksisteret hele tiden, fordi det tillæg, vi taler om, ikke alene bliver opfattet på den måde, som det er formuleret - som erhvervstabskompensation - men faktisk også bliver brugt på anden måde, nemlig til at sikre et værdigt og aktivt liv for en handicappet.
Derfor tror jeg, at hvis man skal lave en radikal ændring, er det bedste faktisk at følge handicaporganisationernes opfattelse af tre bestanddele af det forsørgelsesgrundlag og de kompensationstillæg, der er behov for, følge deres model for at opstille, hvad der er behov for, og derefter selvfølgelig sige, at nogle af de tillæg, man kan få, naturligt ophører ved overgang til pension, mens andre ikke gør det.
Det ville være en helhedsløsning og en værdig måde at behandle problemet på.
Jeg forstår godt Fremskridtspartiets utålmodighed, og jeg forstår godt, at forslaget er blevet fremsat, for der er et helt fuldstændig reelt problem i praksis.
Vi møder det ude om i landet, og det problem skal løses, og derfor er vi positive over for forslaget, som det ligger her.
Men vi så selvfølgelig gerne, at socialministeren gik herop og sagde, at man her og nu gerne ville fremlægge den helhedsløsning, som alle jo efterlyser.