Charlotte Antonsen (V), 2001-10-25:
Efter angrebet den 11. september er der fra alle sider blevet talt meget om, at vi nu skal blive bedre til at hjælpe de fattige lande.
Med den fælles handelsorganisation WTO har vi en reel mulighed for at lette muligheden for økonomisk fremgang for de fattigste lande i verden.
En af de organisationer, der binder os sammen, er netop WTO, som jo er en handelsorganisation, der sikrer og forsøger at fastholde den frie verdenshandel og samtidig selvfølgelig forsøger at afvikle, hvad der er af protektionistiske tendenser og politikker rundt om i verden. Hvis ulandene skal blive selvhjulpne økonomisk og politisk, skal de have gang i deres egen økonomi.
Det sker kun ved frihandel, sagt til hr. Keld Albrechtsen.
Vi i EU og i resten af den økonomisk mere velstillede del af verden må simpelt hen fjerne de sidste rester af protektionistiske toldmure, statsstøtte, og hvad vi ellers har haft af ordninger for at beskytte vores egne produkter.
Jo mere fri verdenshandel, jo lettere bliver det for de fattige dele af verden at afsætte deres produkter.
Vejen til velstand går gennem international handel.
Jo mere, vi handler med hinanden, jo mere velstand for alle.
Hvis vi reelt ønsker, at ulandene bliver selvhjulpne, er indførelse af markedsøkonomi og frihandel helt afgørende faktorer.
Ulandsbistandene skal hjælpe på vej, men en bæredygtig ulandspolitik opnås først, når de selv bliver i stand til økonomisk at sikre fremgang for deres egne borgere.
Desværre lykkedes det ikke i december 1999 i Seattle at indlede en ny WTO-forhandlingsrunde.
Der var for lang politisk afstand mellem især EU og udviklingslandene.
EU havde meget travlt med at opstille nye barrierer for den fri handel i takt med, at gamle toldmure blev nedbrudt.
Vi i EU stillede krav om en såkaldt bred dagsorden med miljø og arbejdsmarkedspolitik og en stribe andre ting, og det var nok det, der var stærkt medvirkende til, at vi ikke kom i gang med en ny runde.
I Venstre er vi meget tilfredse med, at vi med vedtagelsen af det forslag til vedtagelse, som hr. Claus Larsen-Jensen lige har læst op, lægger an til en mere ydmyg linje i forhold til ulandene.
Vi må gå forsigtigt frem.
Det primære for os er, at WTO-runden kommer i gang til gavn for ulandene.
Det skal fremgå af Danmarks holdning og EU's holdning.
Det, der har været problemet, er, at set fra ulandene er krav om miljø og arbejdstagerrettigheder lig med protektionisme.
Det er jo ikke, fordi vi i Danmark har nogen stærk tradition for, eller har haft større politiske partier, der ønsker egentlige protektionistiske regler, men vi ved udmærket godt, at der stadig er lande, der står på spring for at gennemføre protektionisme.
Vi har senest set det med ønskerne
om omfattende driftsstøtte til flyselskaber i Europa som følge af deres aktuelle økonomiske problemer. Så det er noget, der stadig væk er en risiko, og det er derfor, vi skal være forsigtige.
Vi kan godt arbejde for nogle brede ting, men vi skal ikke opstille 117 barrierer og krav for at få forhandlingerne i gang.
Miljø- og arbejdsmarkedspolitik er vigtige emner for os, og vi skal sikre en løbende international debat og passende tiltag inden for disse mere bløde politiske områder.
Men interessen for at sætte miljø- og arbejdsmarkedspolitik på dagsordenen må ikke blokere for at komme ulandene i møde. Ilandenes arbejdsmarkedspolitiske ambitioner må ikke blokere for en ny frihandelsrunde.
Det er vigtigt, at vi til ministermødet i Qatar signalerer lydhørhed - vi skal være forsigtige med at opstille alt for mange bombastiske krav - og at vi får WTO-runden i gang.
Der er i øjeblikket tegn på begyndende recession både her og i USA.
Det skal modvirkes.
Vi må yde vort bidrag ved at formulere os fornuftigt, så vi ikke mislykkes ligesom i Seattle for 2 år siden.