runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Søndergaard (EL), 2003-02-07:
Jeg skal trygt overlade det til andre at afgøre, hvem der har en dårlig dag, om det er ministeren eller undertegnede, men jeg lyttede efter, hvad ministeren sagde.
Og den måde, man vil få dem til at gøre det frivilligt på, er ved at sætte dem på madpakkeordninger med alle mulige tvangsforanstaltninger.
Man vil altså tvinge folk til at lade, som om de gør noget frivilligt, de absolut ikke gør frivilligt.
Det er sandheden i denne her sag.
Det er kendsgerningerne i denne her sag.
I stedet for at man lægger presset på de forhindringer, der er for at man kan sende folk hjem, hvis man ikke mener, de skal være i Danmark.
Men jeg indrømmer, at det er meget lettere at fratage en flygtning eksistensgrundlaget oppe i Sandholmlejren, end det er at lægge pres på det tyrkiske regime.
Det forstår jeg godt.
Det er da meget lettere at lægge pres på en eller anden stakkels asylansøger, end det er at gøre noget ved de diktaturer, f.eks. det fundamentalistiske diktatur i Iran, der mishandler folk, når de kommer hjem.
Det forstår jeg godt, men det er ikke ligefrem en særlig stor heltegerning fra regeringens side.
Søren Krarup (DF), 2003-02-07:
Dette lovforslag er en opfølgning af det lovforslag om ændring af integrationsloven og lov om undervisning i dansk som andetsprog, som vi sagde ja til i efteråret, og hvor sigtet først og fremmest var at skabe, som det hedder, større fleksibilitet i danskundervisningen og give også private undervisningsanstalter mulighed for at tilbyde undervisning.
Vi fastholder naturligvis vores grundlæggende kritik af den uklare forståelse af begrebet integration, som gør grænsen mellem flygtninge og indvandrere flydende, eller som rettere sagt lægger op til at gøre flygtninge til indvandrere.
Det er rimeligt at sætte asylansøgere i arbejde, herunder at give dem undervisning, men det sprog, som asylansøgere efter vores mening skulle undervises i, er engelsk, det internationale sprog, som afviste asylansøgere kan få gavn af dér, hvor de måtte komme hen.
At undervise et menneske i dansk, når han inden længe skal forlade landet, forekommer os som tidligere sagt meningsløst og bidrager også til at give ham nogle falske forhåbninger.
Men de, der har opnået asyl, og som vi med den herskende opfattelse af opholdstilladelse giver håb om at kunne blive her permanent, er det rimeligt at undervise i dansk og i danske forhold, og til den ende forekommer det foreliggende lovforslag os velegnet.
Det er godt at effektivisere uddannelsesforløbet og samtidig at give flere mulighed for at tilbyde undervisning.
Vi synes derfor, lovforslaget ser rigtigt og fornuftigt ud, og har ikke væsentlige indvendinger.
Kamal Qureshi (SF), 2003-02-07:
Når ministeren gang efter gang anfører det som et problem, at folk kommer til Danmark ad forskellige ruter, og det er et stort problem, og folk burde egentlig blive i nærområderne og andet, så er det vigtigt, at ministeren forholder sig til, at regeringen ved at fjerne muligheden for at søge asyl i nærområderne har givet monopol til menneskesmuglerne, som i dag er de eneste, der kan få folk væk fra de områder, hvor de er forfulgt.
Svaret fra ministeren er jo så at lave nogle statsautoriserede menneskesmuglere fra dansk side, som så skal smugle folk tilbage over forskellige områder og gennem forskellige andre landes territorier.
Hvis nu det er så sikkert, er der vel ikke nogen grund til at skabe de her menneskesmuglerruter, som skal sende folk tilbage til de steder, de flygtede fra.
Så er det vel bare at bruge de autoriserede ruter og sende dem hjem ad dem.
Else Theill Sørensen (KF), 2003-02-07:
Der er næppe nogen her, som ikke ved, at der i store dele af befolkningen er en god portion skepsis og bekymring over den udlændingepolitik, der i mange år har været ført her i landet.
Der er nu strammet op på mange områder, men en af de ting, jeg i hvert fald stadig hører meget ofte, er: Når nu folk har fået afslag på asyl i Danmark, og de skal rejse hjem, hvordan kan det så gå til, at de bare bliver her?
Og endnu mere uforståeligt er det, når der er tale om personer, der er udvist ved dom. Med lovforslaget, som vi har her, styrkes indsatsen for at få afviste asylsøgere til at forlade landet og rejse hjem.
Jeg er sikker på, at en mere konsekvent hjemsendelsespraksis vil øge befolkningens accept af udlændingepolitikken, og det er fantastisk vigtigt, ikke mindst af hensyn til de udlændinge, der bliver her, og som skal starte en ny tilværelse i Danmark af midlertidig eller permanent karakter. Lovforslaget indfører en ny og meget mere konsekvent procedure for udsendelse, og sammen med de ændrede betingelser for at søge humanitær opholdstilladelse bør det fremrykke udrejsen ganske betydeligt.
Der har efterhånden udviklet sig en praksis, hvor stort set alle afviste asylsøgere, når de har fået afslag og har anket og fået endnu et afslag, helt automatisk søger om humanitær opholdstilladelse.
Da denne ansøgning har opsættende virkning, betyder det en yderligere forlængelse af et ophold i Danmark, som i de allerfleste tilfælde alligevel ender med udsendelse.
Fremover skal ansøgning om humanitær opholdstilladelse ske samtidig med, at den første afvisning ankes, så sagerne kan behandles parallelt.
En ansøgning om humanitær opholdstilladelse vil altså ikke forlænge opholdet, og de grundløse ansøgninger vil så formentlig aldrig blive indgivet.
Efter Det Konservative Folkepartis mening skal vi i Danmark give beskyttelse til de mennesker, der har beskyttelse behov.
Men har de ikke det, hører de ikke hjemme under flygtningebegrebet, og så må de forlade landet.
Det Konservative Folkeparti kan støtte forslaget.
Anne Baastrup (SF), 2003-02-07:
Afviste asylsøgere skal hjemsendes i ro og værdighed, for at citere FN's regler på området.
Forudsætningen for respekten for asylsystemet er, at der er konsekvens ved en afvisning.
SF finder derfor - nu skal man jo altid være positiv - at det er godt med en øget rådgivningsforpligtelse.
Men vi står i øvrigt fuldstændig uforstående over for disse stramninger og finder det bl.a. dybt problematisk med f.eks. madkasseordningen for børnefamilierne.
Her straffer man endnu en gang børnene.
Forslaget er præget af total mangel på retssikkerhed.
På centrale punkter er domstolskontrol udeladt.
Foto, fingeraftryk m.v. kan sendes tilbage til hjemlandet.
Hvorfor har man ikke i det mindste domstolskontrol her?
Man lægger også op til en frihedsberøvelse uden tidsgrænse.
At tænke sig, at man forestiller sig, at mennesker, som konkret er bange for at blive sendt hjem, nu skal udsættes for en frihedsberøvelse fuldstændig uden nogen form for sammenhæng med den såkaldte forbrydelse, de har begået, nemlig at de simpelt hen er bange for hjemsendelsen.
Forslaget bærer præg af en tyrkertro på, at asylsystemet er hundrede procent korrekt, uanset at de konkrete afgørelser, der træffes i Flygtningenævnet, præges af, hvem det er, der som dommer leder mødet.
Jeg har personlig med ujævne mellemrum været flygtningeordfører, en opgave, jeg synes er meget vanskelig, fordi jeg får kendskab til sager, der afgøres forkert, og hvor mennesker sendes tilbage til død eller tortur.
Den mulighed svækkes med forslaget, fordi denne afgørelse nu skal træffes på samme tid.
Jeg har forstået, at afgørelsen træffes i to forskellige fora, men jeg tror ikke, ministeren helt har forstået den totale mangel på accept af, at en afgørelse kan falde ud til afvisning.
Det drejer sig om flygtninge, det drejer sig om mennesker, som subjektivt har en angst for, hvad det er, der sker ved en afvisning, og som simpelt hen selv er overbeviste om, at de får asyl i Flygtningenævnet.
Disse mennesker skal så, samtidig med at de skal koncentrere sig om at dokumentere deres ansøgning om asyl, fordi de konkret, individuelt er forfulgt og kan risikere død, tortur, fængsel m.v. ved hjemsendelse, samtidig forberede en ansøgning om en humanitær opholdstilladelse, en ansøgning, der skal dokumenteres via psykologerklæringer, lægeerklæringer m.v., en ansøgning, som har et helt, helt andet indhold end den konkrete asylansøgning. Det er vores indtryk, at man herved fuldstændig udraderer muligheden for på et reelt grundlag at få en humanitær opholdstilladelse, et problem, som jo også især Advokatrådet påpeger i deres høringssvar.
SF afviser totalt det her forslag.
Vi mener, at det er en helt forkert måde at løse det problem, der er ved, at folk ikke kan blive modtaget i deres hjemland, på.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-02-07:
Det er også Det Radikale Venstres opfattelse, at afviste asylansøgere skal rejse hjem.
Bl.a. er der mulighed for at sætte asylansøgere, som man kan frygte vil gå under jorden, i fængsel.
Lovforslag nr. L 156 rummer for os at se nogle aldeles urimelige og umenneskelige sanktionsmuligheder over for de mennesker, der af den ene eller den anden grund ikke tør eller kan vende hjem.
Kriminelle asylansøgere har vi allerede mulighed for at sætte i fængsel, og det skal vi selvfølgelig.
Andre asylansøgere, som nægter at tage hjem, kan vi fratage deres sociale ydelser.
Det vil sige, at disse mennesker jo ikke ligger samfundet til last i noget væsentligt omfang.
Vi kan på ingen måde acceptere, ja, vi finder det aldeles uanstændigt, at børn nu åbenbart også skal bøde for regeringens udlændingepolitik.
Børn skal nu kunne anbringes i Sandholmlejren, hvis deres forældre nægter at udrejse.
Sig mig: Kan børnene gøre for det?
Kan forældrenes valg begrunde, at børn skal anbringes sammen med kriminelle?
Og børn skal selvfølgelig heller ikke sættes på madpakke, de skal ikke straffes for, at deres forældre opfører sig ufornuftigt.
Den danske stat forsøger med dette forslag at ramme forældrene gennem børnene.
man at såre forældrene.
Den form for psykologisk krigsførelse med børn som skyts deltager vi ikke i, den er ikke værdig, heller ikke i Danmark.
Forslaget omfatter endvidere en ny procedure for behandling af ansøgninger om humanitær opholdstilladelse.
Vi er i tvivl om, hvorvidt det er en god idé.
I den positive vægtskål tæller, at afviste asylansøgere, som oplagt har mulighed for at få en humanitær opholdstilladelse, hurtigere kan få en afgørelse.
Det Radikale Venstre kan ikke støtte forslaget.
Søren Søndergaard (EL), 2003-02-07:
Argumentet for de stramninger, der ligger i det her forslag, er, at der er behov for en skærpelse for at kunne udvise afviste asylansøgere.
Behovet er efter regeringens mening opstået, fordi der er en gruppe af mennesker, som ikke umiddelbart efter et afslag forlader landet frivilligt.
Nu er det jo sådan, at udlændingeloven allerede i dag indeholder en række redskaber, som myndighederne kan bruge til at lægge pres på folk, så de kan forlade landet, og vi mener sådan set ikke, at der er behov for at skærpe disse muligheder yderligere.
Sagen er jo den, at det, regeringen her lægger op til, i realiteten betyder, at man tvinger folk til at skrive under på papirer, som skal vise, at de gør noget frivilligt, selv om det overhovedet ikke er tilfældet.
Man tvinger folk til at lyve.
Uanset om Flygtningenævnet og Udlændingestyrelsen måtte mene noget andet, så er der ikke nogen, der skal tvinge de mennesker, der er bange for deres liv, til at skrive under på, at det er de ikke.
Vi kan jo tage et konkret tilfælde.
For kort tid siden så vi i medierne en ganske bestemt sag om en ung mand fra Iran, som var kommet hertil sammen med sin mor på flugt fra det fundamentalistiske regime, som mange ellers ved festlige lejligheder herinde i Folketinget hævder, at de er imod.
Han fik asylafslag og blev tvangsmæssigt sendt tilbage til Iran, og så skulle man selvfølgelig tro, at den sag ikke var længere, men det var den.
For nu er han dukket op fra et af Irans fængsler, hvor han har siddet indespærret og været udsat for tortur.
Hvis vi bare opholder os ved Iranflygtningene, så har der også været andre eksempler på folk, som er blevet sendt tilbage, og som er forsvundet.
Hvad er der sket med dem?
Vi ved det ikke.
Den unge mand fra torturkammeret i Teheran er altså ikke enestående, når det gælder tilbagesendelser til Iran, hvad angår forsvindinger.
Det enestående er, at han er kommet ud igen, at vi har fået fortalt eksemplet på, hvad der er sket, når han er blevet sendt tilbage, også selv om de danske asylmyndigheder besluttede, at der ikke var nogen grund til, at han fik asyl.
Det her viser jo meget godt problemet: Skal en sådan person tvinges til at skrive under på, at han vender tilbage helt frivilligt?
Det synes vi ikke.
Vi synes, at regeringen skal tage ansvaret.
Hvis regeringen har den opfattelse, at det er fuldstændig uden fare at vende tilbage, så send dog folk tilbage.
Smid dem ud med faldskærm, eller gør, som hr. Søren Krarup siger, sæt dem på et fly, og flyv dem hjem, aflever dem.
Det er da ikke noget problem, hvis det er så sikkert for dem.
Regeringen kan bare tage skridt til at udvise dem, og så kan regeringen tage ansvaret for, hvad der sker med dem, men lad være med at kræve af folk, at de skal skrive under på, at de gør noget frivilligt, som under ingen omstændigheder er frivilligt.
Søren Søndergaard (EL), 2003-02-07:
Jeg forstår slet ikke regeringen på det her område.
Der er nogle folk, der har fået afprøvet, om de har ret til at få asyl i Danmark.
Så har de danske asylmyndigheder besluttet, at de ikke kan få asyl i Danmark, de har ikke noget asylgrundlag, fordi de kan tage hjem uden problemer.
Hvorfor sender man dem så ikke bare hjem?
Vi har jo haft forslaget her fra Dansk Folkeparti: om bord på et fly, ud af landet, hjem til hjemlandet.
Hvad er problemet?
Hvorfor gør man ikke det?
De risikerer jo ikke at blive forfulgt, når de kommer hjem.
Det regime, de kommer hjem til, er jo i orden, det generer dem ikke.
Hvad er problemet med bare at hælde dem ud?
Jesper Langballe (DF), 2003-02-07:
Det sidste var, hvad jeg vil kalde et godt spørgsmål, som jeg vil gøre til mit eget med tilføjelse af vores ordførers citat af Tordenskjold: Hvad dælen nøler I efter?
Fristen for udsendelse af afghanerne er jo blevet udsat og udsat.
Vi er nogle, der har undret os over integrationsministerens henvisning til de EU-udsendelser, der vil ske - meget moderate EU-udsendelser på 1.500 - og har gjort integrationsministeren opmærksom på, at i hele Europa er Danmark og Bertel Haarder blevet kendte navne, der er i front, og så skal vi selvfølgelig ikke lægge os i slipstrømmen af EU.
Men så forstod jeg nu på integrationsministeren, at ud over EU-udsendelserne vil man forsøge - man vil forsøge - at lave noget mere.
Hvorfor vil man forsøge at få gældende lov overholdt?
Det er da ikke noget, man forsøger på.
De kan simpelt hen ikke fatte, hvorfor de afghanere ikke skal hjem.
Anne Baastrup (SF), 2003-02-07:
Det var en flot erkendelse, ministeren kom med, at der kan ske, og der sker fejl i asylsagsbehandlingen, med at mennesker bliver sendt hjem til død, tortur og fængsel.
Agter ministeren at komme med nye forslag omkring forøgelse af retssikkerheden, således at det ikke sker?
Har ministeren overvejet, om det er i strid med børnekonventionen, at man nu anbringer børn helt ned til 7-års-alderen i fængsel sammen med voksne kriminelle?
Det ved jeg justitsministeren er optaget af at prøve at forhindre.
Hun er ikke så god til det.
Bodil Kornbek (KRF), 2003-02-07:
Kristeligt Folkeparti er enig med regeringen i, at afviste asylansøgere skal sendes hjem.
Asylansøgere skal ikke kunne trække deres sag ud i det uendelige, fordi de ikke vil give myndighederne de nødvendige informationer.
Det kan derfor i nogle tilfælde være nødvendigt at indføre visse foranstaltninger for at få de afviste asylansøgere sendt tilbage, men de midler, der benyttes, må hele tiden bruges i respekt for medmennesket, også selv om medmennesket altså er en afvist asylansøger.
Vi har visse forbehold over for dette forslag.
Madkasseordningen
har vi i Kristeligt Folkeparti været stærkt kritiske over for, fordi vi mener, at den er degraderende for asylansøgerens værdighed.
Og det gør altså kun sagen værre, at regeringen med lovforslaget strammer yderligere op på ordningen, så børnefamilier med børn helt ned til 7 år kan omfattes af madkasseordningen.
Derudover er vi også meget forbeholdne over for forslaget om øget adgang til at frihedsberøve afviste asylansøgere uden tidsmæssig grænse.
Og vi ønsker under udvalgsbehandlingen at få yderligere belyst, om dette er i overensstemmelse med Den Europæiske Menneskerettighedskommission.
Der må være en vis retssikkerhed også for en afvist asylansøger.
Der står i loveforslaget, at man altså uden udlændingens samtykke kan videregive det her.
Men vi må vel formode, at der i det mindste som minimum sker en orientering.
Igen må der altså være en vis retssikkerhed også for afviste asylansøgere.
Lovforslaget lægger så også vægt på - og det er jo så positivt - at der skal være en øget rådgivning
; men som jeg læser forslaget, er den rådgivning hovedsagelig omkring praktiske forhold ved asylansøgerens udrejse.
Man kunne forestille sig, at den rådgivning i allerhøjeste grad også burde være noget orientering og rådgivning om de faktiske forhold i hjemlandet, som måske hermed også kunne sørge for, at den afviste asylansøger fik en vis tryghed ved at vide, at det er godt nok at komme hjem, og at man også dermed i forslaget her vil give en genetableringsydelse, som man så har sat til 3.000 kr.
Det finder jeg kan være positivt nok, men jeg kan ikke gennemskue bare ved at læse det her forslag, om de 3.000 kr. så er et godt niveau eller ej.
Men det kan man jo så se på under udvalgsarbejdet.
Så er der også forslaget om at fremrykke tidspunktet for ansøgning om humanitær opholdstilladelse.
Det er også noget, vi vil se på i udvalgsarbejdet.
Vi har også på dette område visse forbehold.
Vi vil gerne medvirke konstruktivt i det videre arbejde, men vi må sige, at vi som udgangspunkt er meget forbeholdne over for det samlede lovforslag.
Bertel Haarder (V), 2003-02-07:
Jeg kan forsikre fru Anne Baastrup, at jeg ikke vil øge retssikkerheden.
Undskyld, det lyder måske lidt provokerende.
Men det er et endnu større problem i det danske asylsystem, at vi af hensyn til retssikkerheden har lavet så mange muligheder for at klage, at tiden går, og årene går, og efterhånden har man en fuldstændig fortvivlende situation, fordi folk så har været her så længe, og fordi retsgarantierne tager så lang tid at opfylde.
Så svaret er nej, og det er ikke for at provokere, men det er bare for at nævne, at det har altså også en pris, hvis man indfører endnu flere muligheder for at påklage en afgørelse.
Jeg skulle engang i en TV-Avis som led i den weekendunderholdning, som begge tv-stationer ynder at have, hvor man - uden at man har fået sagen inden for almindelig arbejdstid - pludselig skal stille op og svare på noget, de finder frem kl. 16.30 eftermiddagen.
Der kan jeg huske, at jeg efterfølgende fandt ud af, at den sag, jeg var blevet interviewet om, havde været behandlet 10 gange.
Skal vi virkelig op på 15?
Det synes jeg ikke, så svaret er nej.
Så var der spørgsmålet om, hvorfor jeg ikke bare sender dem hjem, og hvad dælen nøler vi efter?
Hvis jeg var i opposition, så ville jeg sige det samme.
Nu er jeg altså den, der skal udføre det, og så er det ikke så let.
Jeg tror, jeg beskrev alle bestræbelserne i forhold til Serbien-Montenegro, i forhold til Armenien, i forhold til Afghanistan, i forhold til Kosovo: Vi ligger ikke på den lade side.
Jeg tror også, jeg kan garantere for, at der vil komme mange hjemsendelser i det forår, som nu snart begynder. Og der er ikke tale om, at vi sådan går og venter længere end nødvendigt. Ser man på Irak og ser bort fra den helt aktuelle situation, så har vi i årevis ikke kunnet sende hjem til den sydlige del af Irak, for det var ikke sikkert.
Vi kunne sende hjem til den nordlige del af Irak, men kun gennem Tyrkiet, og Tyrkiet accepterede kun frivillige hjemsendelser.
De vil ikke acceptere, at danske betjente følger afviste irakere til den irakiske grænse gennem Tyrkiet.
Hvad gør man så, når man rent fysisk ikke kan få dem bragt til deres hjemland?
Det er jo denne frivillighed, som er løsningen i stedet for disse evindelige forsøg på, om det nu går, kan vi trække den ud så længe, så vi får lov at blive.
Det er jo det, der trækker det hele ud i en ulidelig pine for alle parter.
Det undergraver tilliden
til asylsystemet, og det invaliderer folk. Min påstand er, at en meget stor del af de psykiske men, nogle af kosovoflygtningene har, har de fået på grund af, at sagerne er blevet trukket i langdrag i det uendelige, som de mange retsgarantier desværre forårsager.
Kamal Qureshi (SF), 2003-02-07:
Det er imponerende at høre, at integrationsministeren så stolt siger, at han overhovedet ikke vil gøre noget for at forbedre retssikkerheden.
Jeg vil meget gerne spørge integrationsministeren, som jo på mange måder er optaget af, at der er nogle, som tjener penge på at transportere folk over grænserne, om noget, som jeg sådan set har spurgt om før ved flere lejligheden uden reelt at have fået svar: Hvorfor er integrationsministeren ikke villig til at bryde det monopol, som menneskesmuglerne har på at hjælpe folk, som er forfulgt?
Man har fjernet muligheden for at søge asyl i de områder, hvor flygtningene rent faktisk befinder sig, og derved giver man jo monopol til menneskesmuglerne, fordi de rent faktisk er de eneste, som kan hjælpe personer, som er forfulgt.
Hvorfor er en liberal minister ikke optaget af bryde det monopol, som man selv i den grad kommer til støtte med denne her politik?
Karen J. Klint (S), 2003-02-07:
Jeg vil gerne kvittere for ministerens åbenhed i forhold til nogle af de debatter, der har været her, og give udtryk for lidt bekymring for visse dele af indholdet i lovforslaget.
Men ministeren sagde også noget om, at det faktisk var relativt nemt for politiet at få adgang til at foretage sig nogle ting, og det er vi meget opmærksomme på.
Vi har også anerkendt, at der kan være visse ting, man skal foretage uden samtykke. Jeg vil bare gerne appellere til, at ministeren så også er åben over for, at der er orienteringspligt.
Vi vil jo gerne have, at asylansøgere opfylder deres orienteringspligt 120 pct., men så kunne vi også godt selv gå foran, når vi laver noget uden samtykke, og indføre en gensidig orienteringspligt.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-02-07:
Jeg vil også gerne kvittere for den åbning, jeg fornemmede, der var i ministerens tale vedrørende børnene
, at ministeren også har et svagt punkt, når det drejer sig om børn, der skal sættes på madpakkeordninger og placeres i Sandholmlejren.
Det er jo ikke i overensstemmelse med børnekonventionen.
Vi ved det alle sammen, og vi ved også alle sammen, at det ikke er i overensstemmelse med almindelig anstændighed.
Vi kan simpelt hen ikke tillade os bare at sende nogle børn op i Sandholmlejren til kriminelle asylansøgere.
Vi kan ikke bruge børnene som led i en psykologisk krigsførelse mod deres forældre.
Jeg håber meget, at ministeren vil være med til, at vi ser på den del af lovforslaget og får det pillet ud, sådan at lovforslaget i hvert fald på det punkt bliver rettet noget op, så vi kan se hinanden i øjnene, herunder også de børn, det vedrører.
Bertel Haarder (V), 2003-02-07:
Jeg vil gerne i udvalget give nogle oplysninger om, hvad det er for placeringer af børnefamilier, man i givet fald tænker på, for der er flere ordførere, der har sagt, at vi ikke kan placere børn sammen med kriminelle.
Det tror jeg bestemt heller ikke bliver tilfældet, men det synes jeg at jeg skal give et svar på til udvalget.
Jeg har forstået spørgsmålet.
Jeg vil ligeledes gerne fremsende svar på, om der er problemer ved at orientere de pågældende, hvis fingeraftryk udveksles med hjemlandet.
Jeg vil gerne give et svar i udvalget på, om der er problemer ved at give en sådan orientering, eller om man allerede giver den.
Og til hr. Kamal Qureshi
: Den diskussion om ansøgninger fra ambassader har vi mildest talt ført.
Jeg tror, vi har været på talerstolen 30 gange begge to, så jeg vil ikke rippe op i den diskussion.