runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-01-15:
Det, hr. Jørn Jespersen har spurgt mig om, er, om statsministeren er enig i Udvalgene vedrørende Videnskabelig Uredeligheds afgørelse af 7. januar 2003 af klagerne mod Bjørn Lomborg.
Det er nemlig sådan, at afgørelsen kan ankes til Videnskabsministeriet, og derfor ville det være helt forkert af mig at udtale mig om afgørelsen.
Det er jeg ganske enkelt afskåret fra.
I øvrigt er det en forkert formulering, når hr. Jørn Jespersen siger, at det er en rodet situation, regeringen har skabt.
Regeringen har overhovedet ikke været blandet ind i denne sag.
Udover at Institut for Miljøvurdering skal lave rapporter, der skal rådgive om, hvordan vi får mest muligt miljø for pengene, så er det også instituttets opgave at skabe debat, og det kan man da i allerhøjeste grad sige, at hr. Bjørn Lomborg har levet op til.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jørn Jespersen (SF), 2003-01-15:
Det vil altså sige, at regeringen ønsker at etablere et forskningsinstitut, som angiveligt skal lave seriøst forskningsarbejde med henblik på at skabe et kvalificeret beslutningsgrundlag for den politiske proces, og så ansætter man en person, hvor man ikke engang ved, om hans forudsætninger er videnskabelige eller debatterende.
Det virker ikke betryggende.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-01-15:
For mit vedkommende er det fuldstændig fløjtende ligegyldigt, om det er en debatbog eller en videnskabelig bog; det er en god bog.
Jørn Jespersen (SF), 2003-01-15:
Men jeg kan godt forstå, at det er nemmere at udtale sig om det, end det er at svare på, hvad man bliver spurgt om.
Og det er så også det, statsministeren gør.
Den bog, som var baggrunden for, at Bjørn Lomborg blev ansat som direktør for Institut for Miljøvurdering
- den er der i hvert fald ingen regler, der afholder statsministeren fra at have en mening om - mener statsministeren, at det er en debatbog eller mener statsministeren, at det er en videnskabelig bog?
Det er helt afgørende at få det afklaret, for hvis det er en debatbog, så er det jo ret indlysende, at regeringen i virkeligheden har ansat en direktør uden videnskabelige kvalifikationer, men på baggrund af vedkommendes meninger.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-01-15:
Altså det er jo fuldstændig tydeligt, hvad det er, der foregår.
Det, fru Pernille Blach Hansen, det, hr. Jørn Jespersen, det, hr. Keld Albrechtsen er ude efter, er overhovedet ikke spørgsmålet om videnskabelig redelighed eller uredelighed.
Det er jo almindelig heksejagt på Bjørn Lomborg.
Sådan har det været, lige siden instituttet blev oprettet, for venstrefløjen ønsker ikke, at der bliver en kritisk debat om dansk miljøpolitik.
Og det er det, det her handler om.
Så dækker man sig ind under alt muligt formelt sniksnak.
Men det, det handler om, er, at man ikke ønsker instituttet.
Man ønsker Bjørn Lomborg hen, hvor peberet gror, fordi man ikke kan lide, at der er en, der træder op med kritiske synspunkter.
Det er det, det handler om.
Så spørger hr. Jørn Jespersen, hvordan jeg kan have tillid til Lomborg.
Det kan jeg, fordi jeg mener, at de rapporter, der er kommet fra instituttet, er sobre, og at det, instituttet laver, lever op til det, der har været formålet med at etablere instituttet.
Det betyder ikke, at jeg nødvendigvis er enig i alt, hvad de siger.
Og så spørger hr. Jesper Langballe, om ikke det er korrekt, at det, instituttet skal beskæftige sig med og har beskæftiget sig med, er: Kan det betale sig?
Får vi miljø nok for pengene?
Jo, og det er også derfor, jeg selvfølgelig har tillid til instituttet og dets ledelse.
Så spørger hr. Keld Albrechtsen med dyb alvor og forargelse i stemmen, om jeg vil irettesætte hr. Jesper Langballe, fordi han giver udtryk for sin mening om rapporten fra Udvalgene for Videnskabelig Uredelighed.
Jeg kunne da ikke drømme om at irettesætte et medlem af Folketinget for at give udtryk for sin mening.
Jeg er afskåret fra at give udtryk for min mening, fordi jeg tilfældigvis er statsminister.
Men det er da topmålet af hykleri, at man stiller et spørgsmål, hvori man beder mig om, at jeg skal tilkendegive min mening.
Det kan jeg så ikke gøre af hensyn
Men så er der et medlem af Folketinget, der udtrykker sin mening, og straks bliver venstrefløjen dybt forarget.
Det kalder jeg hykleri.
Pernille Blach Hansen (S), 2003-01-15:
Ja, statsministeren benytter sig jo af den gammelkendte taktik med, at et angreb er det bedste forsvar.
Så i stedet for at svare på spørgsmålene begynder statsministeren at insinuere, at der nok er folketingsmedlemmer, der ikke helt kender afgørelsen.
Jeg kan forsikre statsministeren om, at jeg til fulde kender afgørelsen og også, hvad udvalget har besluttet at kigge på, og hvad de har taget udgangspunkt i.
Men mener statsministeren ikke, at det er vigtigt, at en forsker, en videnskabsmand holder sig til metoderne inden for de gældende faggrene?
Mener statsministeren ikke, at det er vigtigt, at man også metodemæssigt er inden for god videnskabelig skik?
Og er det ikke også vigtigt for de forskere og videnskabsmænd, vi i Danmark normalt gerne vil læne os op ad?
Så vil jeg gerne følge op på hr. Keld Albrechtsens spørgsmål derudover, og jeg kan endda læse op af hr. Poul Harremoës' kronik fra Berlingske Tidende i dag, hvori der står, at »jeg må få det indtryk, at Bjørn Lomborg er mere optaget af at komme ud hurtigt med politisk opportune beskeder end på at højne det faglige niveau, samt at han fortsat ønsker at føre offentlig faglig debat på et plan, som jeg anser for underlødigt.« Er statsministeren så enig i den karakteristik?
Jørn Jespersen (SF), 2003-01-15:
Jeg troede bare, at det var sådan, at statsministeren havde en veludviklet skepsis over for eksperter og deres forudsætninger.
Men jeg kan forstå, at der i det her tilfælde ingen skepsis er til stede.
Der er det fløjtende ligegyldigt, om man har videnskabelige forudsætninger for at bestride stillingen.
Der skal man bare lave noget, som man kan påstå
Hvordan skulle vi kunne få en mere kvalificeret politisk debat på baggrund af et institut, som statsministeren nu erkender hverken er videnskabeligt eller debatterende, men sådan en underlig sammenblanding af det hele?
Det vil jeg gerne spørge om.
Punkt 2 vil jeg gerne have at vide: Når statsministeren til offentligheden siger, at den nuværende situation omkring instituttet er fuldstændig uholdbar, hvad er det så for initiativer, statsministeren agter at tage?
Keld Albrechtsen (EL), 2003-01-15:
Nu synes jeg, det er meget stærk kost - og det håber jeg, at statsministeren vil tage afstand fra - at der er folketingsmedlemmer, der fra Folketingets talerstol retter beskyldninger mod Brydensholt og andre medlemmer af udvalget for uvederhæftighed, uden at de har nogen som helst mulighed for at tage til genmæle.
Det er meget alvorligt at fremkomme med den slags injurier, som den, det går ud over, ikke kan forsvare sig imod på nogen måde, fordi det foregår fra Folketingets talerstol.
Det er meget ubehageligt at høre på, og jeg håber også, at statsministeren vil irettesætte det pågældende folketingsmedlem for den opførsel.
Men jeg spurgte faktisk statsministeren, om det ikke giver ham anledning til meget store betænkeligheder, at der er et medlem af Institut for Miljøvurderings bestyrelse, der har været nødt til at udtræde, fordi han har måttet konstatere - det har han meget grundigt belyst i en større avisartikel i dag - at han har arbejdet for at sikre den videnskabelige faglighed i instituttet, og at det ikke har kunnet lade sig gøre.
Det har ikke kunnet lade sig gøre at sikre en ordentlig faglig kvalitet i det arbejde, der foregår
i instituttet
Det må da være et spørgsmål, der må give statsministeren anledning til stor bekymring oven i hele skandalen med bogen.
Jeg kan slet ikke forstå, at statsministeren kan forholde sig så sorgløst til det her problem, mens dette institut er ved at gå i opløsning, og grundlaget for dets eksistens ikke længere er til stede.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-01-15:
Der er jo overhovedet ikke tale om, at regeringen løber fra ansvaret for at have etableret instituttet, så svarene er jo meget klare.
Det er regeringen, der har ansvaret for, at Institut for Miljøvurdering er etableret, ja, fordi det er nødvendigt at have en vurdering af, hvordan vi får mest miljø for kronerne.
Bjørn Lomborg har skrevet en bog, som er væsentlig, som er et forfriskende pust i miljødebatten, ja.
Jeg synes, det er en god bog.
Om jeg har tillid til Bjørn Lomborg?
Ja, ubetinget.
De spørgsmål, jeg har fået, afslører jo, at hr. Jørn Jespersen og fru Pernille Blach Hansen ikke har forstået det mindste af, hvad det er, Udvalgene vedrørende Videnskabelig Uredelighed overhovedet skal tage stilling til.
De skal nemlig ikke tage stilling til, om Bjørn Lomborgs teorier er rigtige eller forkerte, eller om hans modstanderes teorier er rigtige eller forkerte.
Det, udvalgene skal tage stilling til og har taget stilling til,
er altså den videnskabelige metode, der er brugt.
Pernille Blach Hansen (S), 2003-01-15:
Som de øvrige spørgere har været inde på, så undrer jeg mig meget over, at statsministeren ikke mener, regeringen har været blandet ind i sagen, al den stund at dette institut jo er oprettet af regeringen og skrevet ned i regeringsgrundlaget, efter at hr. Bjørn Lomborg personligt havde præsenteret ideen for statsministeren.
Og statsministeren har så også senere sørget for øvrige penge
til instituttet, men det vender vi jo tilbage til.
Det, jeg gerne vil spørge om, er en opfølgning på hr. Jørn Jespersens spørgsmål.
Nu læser jeg lige et kort citat op fra udvalgets stillingtagen.
Her står så, at omtalte mand, og jeg citerer: »...ved sin systematiske ensidighed i valget af data og i argumentationen klart har handlet i strid med god videnskabelig skik«.
Når et udvalg kommer med en sådan klar afgørelse, som jeg godt kan se, statsministeren måske ikke mener sig i stand til at kommentere, så gør det mig dybt bekymret, når statsministeren efterfølgende udtrykker fuld tillid til den mand, som har fået så barsk en kritik.
Betyder det, at statsministeren, hvis man først har udpeget en mand og er meget begejstret for vedkommendes synspunkter, er fuldstændig uimodtagelig over for den faglige kritik, der efterfølgende bliver rejst, fordi det her tilsyneladende slet ikke handler om forskning og faglighed, men om regeringens miljøpolitik?
Jesper Langballe (DF), 2003-01-15:
Jeg har en erindring om, at statsministeren, da han præsenterede sin nye regering, sagde til sine nye ministre, at nu skulle de huske, at de ikke kun skulle være administratorer, men ministre, dvs. de skulle først og fremmest mene noget. Jeg kunne godt tænke mig at spørge statsministeren: Når nu der er sat en ideologisk heksejagt i gang mod Bjørn Lomborg i anledning af, at han har skrevet en forfriskende debatbog, som er blevet rost i New York Times og Washington Post og The Economist, kunne det så ikke være passende, at regeringen og statsministeren til dette ganske enkle spørgsmål, som hr. Jørn Jespersen har stillet, sagde: Jo, jeg personlig synes, at det er en hamrende væsentlig bog, Bjørn Lomborg har skrevet?
Keld Albrechtsen (EL), 2003-01-15:
Jeg lagde mærke til, at statsministeren hævdede, at regeringen slet ikke havde haft noget med sagen her at gøre.
Det synes jeg er en meget bemærkelsesværdig påstand, al den stund det var regeringen, der udpegede formanden for instituttet, og formanden derefter kom med en indstilling til miljøministeren om at ansætte den nuværende direktør - en indstilling, som miljøministeren derefter godkendte, bl.a. på baggrund af den bog, som Bjørn Lomborg har skrevet, og som har været til bedømmelse og er blevet fundet uvederhæftig.
At regeringen ikke skulle have noget som helst med sagen at gøre, er derfor en helt forvrøvlet påstand, hr. statsminister.
Det er regeringen, der har skabt hele problemet, og derfor vil jeg godt spørge statsministeren, om det ikke giver ham anledning til meget, meget stor bekymring
, når der nu er et medlem af bestyrelsen, som forlader instituttet, fordi situationen ganske enkelt ikke længere er holdbar.
Jeg går ud fra, at statsministeren har læst professor Harremoës' artikel i Berlingske Tidende i dag
, og det er jo en meget, meget alvorlig artikel, der understreger, at situationen i instituttet ganske enkelt er uholdbar.
Jørn Jespersen (SF), 2003-01-15:
Jo, regeringen har skabt situationen.
For det første ved at køre en procedure gennem Folketinget, uden at der var tid til at behandle den seriøst; for det andet ved at ansætte direktøren for instituttet, inden bestyrelsen var nedsat, og for det tredje ved at have det formål med instituttets etablering at provokere frem for at fremme en god debat.
Det tror jeg ikke der kan være tvivl om.
Jeg kan ikke forstå, at statsministeren siger, at han slet ikke kan vurdere udtalelsen fra udvalget, for statsministeren har jo sagt til aviserne, at han har fuld tillid til Bjørn Lomborg.
Det må jo betyde, at statsministeren kan dokumentere, at der er noget forkert i den udtalelse, der er fremkommet, for ellers kan statsministeren jo ikke med troværdighed sige, at han stadig har fuld tillid.
Derfor er mit spørgsmål: Kan statsministeren påpege fejl i det arbejde, der er gjort i Udvalgene vedrørende Videnskabelig Uredelighed, eller vil han trække sin tillid
til Bjørn Lomborg tilbage, til sagen er fuldt behandlet?
Jeg kan forstå, at statsministeren griber efter det eneste halmstrå, han har at gribe efter, nemlig at han ikke kan udtale sig.
Men er det ikke rigtigt, at det eneste, der kan ankes, er proceduren i udvalgets arbejde?
Er det ikke rigtigt, at vi relativt hurtigt kunne få en afklaring på det, sådan at statsministeren bliver nødt til - bedre sent end aldrig - at forholde sig til kritikken, der er kommet?
Torben Hansen (S), 2003-01-15:
Jeg vil da også gerne opfordre statsministeren til at tage imod den meget venligt fremstrakte hånd fra Enhedslistens hr. Keld Albrechtsen.
Man fik jo næsten tårer i øjnene over statsministerens svar, som kørte meget på demokratiet, hvor vigtig ytringsfriheden er, hvor vigtig miljødebatten er.
Når man så sammenligner det med de udtalelser, der var fra statsministerens side i Berlingske Tidende den 5. september 2002, hvor det blev sagt og indrømmet, at grunden til, at man gik så hårdt til råd og nævn, var, at de smagsdommere var for røde, og når man så hører det, statsministeren siger i dag, passer de to ting jo overhovedet ikke sammen.
Man vil både have en fri debat, men den 5. september sagde man, at årsagen til, at man ville af med dem, var, at de var for røde.
Så der er sådan set to fremstrakte hænder i det her.
Lad os nu få kigget på det, som hr. Keld Albrechtsen siger, men lad os også sige, at statsministeren har en mulighed for at komme ud af det her med æren i behold og slippe fra det pinagtige interview, der var i Berlingske Tidende i september.
Jesper Langballe (DF), 2003-01-15:
Jeg takker statsministeren for svaret.
Jeg forstår godt, at statsministeren ikke kan svare her vedrørende dette udvalgs skammelige og videnskabeligt direkte uredelige rapport.
Men jeg vil gerne alligevel stille et spørgsmål vedrørende denne forfærdelige rapport.
Det er: Et af hovedanklagepunkterne mod Bjørn Lomborg er, at han bruger cost-benefit-analyser, og det kalder man uvidenskabeligt.
Vil statsministeren bekræfte, at cost-benefit-analyser - eller på dansk slet og ret omkostningsberegninger - er hovedpunktet i det kommissorium, Bjørn Lomborg og Rådet for Miljøvurdering har fået, med statsministerens ord igen udtalt lige her og nu, at det drejer sig om at finde ud af, hvordan man får mest miljø for pengene, altså at hovedanklagen mod Bjørn Lomborg er, at han har gjort det, som statsministeren har bedt ham om?
Keld Albrechtsen (EL), 2003-01-15:
Jeg kan høre på statsministeren, at han nok lidt har fortrudt de udtalelser, han kom med i september.
Og det er godt, hvis det er tilfældet, det vil jeg gerne kvittere for, for det var ikke særlig klogt sagt, det statsministeren sagde dengang.
Det antydede, at statsministeren ville til at indføre en eller anden form for sindelagskontrol.
Men det, der er mit ærinde i dag, er ikke at grave nye grøfter.
Nu antyder statsministeren, at venstrefløjen nok går efter en løsning, hvor der slet ikke er plads til Bjørn Lomborg og holdninger som Bjørn Lomborgs.
Men det er jo ikke tilfældet.
Vi vil da gerne være med til at sikre en løsning, hvor der også er plads til Bjørn Lomborg og den måde, han arbejder på, og de synspunkter, han har.
Vi er da tilhængere af pluralisme.
Men vi kan bare se, at vi står med et stort, udækket behov for miljøvurderinger, som dette institut i dag ikke er i stand til at opfylde.
Derfor må der sættes andre kræfter og andre ressourcer ind for at få det opfyldt, således at vi får et uafhængigt Institut for Miljøvurdering, som vi kan få gavn og glæde af alle sammen.
Jeg vil gerne spørge statsministeren: Hvis vi nu vil tilkendegive over for statsministeren i dag, at der såmænd også godt kan være plads til Bjørn Lomborg i en eller anden konstruktion, for det her er ikke en hetz, sådan som nogen har påstået, vil statsministeren så være med til at optage forhandlinger?
Pernille Blach Hansen (S), 2003-01-15:
Jeg vil lige kommentere det forrige spørgsmål og sige, at det er jo meget interessant, at ministeren svarer på noget, der ikke er spurgt om.
Jeg spurgte, om direktøren havde udsendt andre videnskabelige publikationer inden for miljøområdet, og svaret til mig var, at der er en ph.d-afhandling.
Men den handler jo ikke om noget inden for miljøområdet, så derfor kan det svar jo ikke bruges til noget som helst, og det er ministeren også godt klar over. Jeg synes, at noget af det mest alvorlige, vi har oplevet i debatten, skete i sidste uge, hvor Miljøstyrelsen pludselig lagde låg på debatten og ikke længere ville udtale sig.
Det ser ikke kønt ud, og det giver mig mindelser om en svunden tid, hvor man ikke kunne få lov til at forsvare sin egen faglighed, hvis den ikke passede ind i regeringens kram.
Derfor vil jeg gerne bede ministeren om at forklare, hvorvidt det enten direkte eller indirekte er blevet meddelt Miljøstyrelsen af ministeren eller ministerens egne håndgangne mænd i ministeriet, at man skulle holde sig væk fra debatten.
Jeg synes, det er meget væsentligt, og det må ministeren være i stand til at svare meget konkret på.
Hans Christian Schmidt (V), 2003-01-15:
Jeg forstod på fru Pernille Blach Hansen, at det gav nogle erindringer om en svunden tid, hvor en regering blandede sig i, hvad folk måtte udtale sig om.
Jeg ved ikke, hvor lang den svundne tid er, så jeg skal overhovedet ikke diskutere den ting, men vil lade den ligge, selv om jeg synes, det måske er lige på kanten. Jeg vil gerne sige om Miljøstyrelsen, at det er dog tankevækkende, at en debat, der har kørt siden den 15. november 2002, nu bliver solgt som en ny og epokegørende oplysning, der kan få hele diskussionen til at se anderledes ud.
Kunststykket består i at tage en rapport, der er så gammel.
Hvis man har lyst til at surfe på internettet, kan man på f.eks. InfoPac sagtens læse, at det er tilbage til den 15. november, at de folk har kommenteret en dåserapport.
Men det gør man så til noget nyt og spændende, som man gerne vil have frem lige på det tidspunkt, hvor der tilfældigvis er en diskussion om uredelighed.
Det kender jeg et godt dansk ord for, som jeg ikke vil anvende her,
men det er simpelt hen fuldstændig utroligt, at det skal gøres til noget mærkeligt, at Miljøstyrelsen, der i øvrigt kommenterer sagen i radioen om morgenen og har kommenteret den med pressemeddelelser engang i november, ikke længere vil deltage, fordi den synes, at debatten bliver for polemisk, og at den i hvert fald ikke kan bibringe den mere.
var, at styrelsen allerede flere gange havde udtalt sig fuldstændig klart, præcist og udtømmende om sagen, og da styrelsen ikke havde noget at tilføje, så den ingen grund til fortsat at deltage i debatten.
Det var jo kloge ord, som måske godt kunne vinde en større udbredelse.
Jeg spørger: Skal man nu også klandre Miljøstyrelsen for at have den holdning, at nu har den deltaget i debatten og sagt klart og tydeligt, hvad den mente, og nu synes den ikke
, den har mere at tilføje
Det kunne næsten blive det omvendte, nemlig at man ville diktere, at Miljøstyrelsen skal gå ind i debatten.
Men det har jeg fuld tillid til at Miljøstyrelsens direktør sagtens kan træffe en afgørelse om, og jeg så også, at hr. Steen Gade var i fjernsynet og oplyste, hvilken afgørelse man var kommet frem til, og det har jeg fuld tillid til.
Pernille Blach Hansen (S), 2003-01-15:
Ministeren har en meget god evne til at tale om noget, der er totalt irrelevant.
Det er da fuldstændig ligegyldigt for denne debat, hvor gammel den rapport, vi snakker om, er.
Det, det handler om, er, at Miljøstyrelsen skal forsvare sig mod angreb på sin egen faglighed.
Der er bestemt ikke tale om, at der er nogen, der vil genere Miljøstyrelsen eller bestemme, hvad den skal.
Nej, der er tale om, at Miljøstyrelsens embedsmænd har lavet en aftale med to tv-stationer og pludselig må ringe tilbage og med meget kort varsel sige: Nej, det kan ikke blive til noget alligevel.
Derfor vil jeg bede ministeren om at svare på det, der er spurgt om, og som bl.a. står i begrundelsen: »... det ønskes i den forbindelse bl.a. oplyst, om embedsmænd i Miljøstyrelsen direkte eller indirekte har fået besked på ikke at deltage ...«. Det synes jeg ministeren skal forholde sig til.
Har ministeren på noget tidspunkt diskuteret sagen med eksempelvis departementschefen og her direkte eller indirekte givet udtryk for, at det ville være godt, hvis Miljøstyrelsen ikke kommenterede den sag yderligere?
Kan ministeren give garanti for, at ministeren selv eller departmentschefen, som jo er ministerens forlængede arm, ikke på noget tidspunkt i processen har givet udtryk for de holdninger?
Torben Hansen (S), 2003-01-15:
Ministeren har sagt op til flere gange her i dag, at der er tale om godt og seriøst arbejde i de rapporter, som instituttet har udgivet; men samtidig kan man jo konstatere, også igennem medierne og andre steder, at der er påvist flere faktuelle fejl i nogle af rapporterne, bl.a. fra ministerens egen styrelse, Miljøstyrelsen.
Mit spørgsmål går på: På et eller andet tidspunkt kan de rapporter jo blive en eller form for beslutningsgrundlag, og hvem tror ministeren egentlig mest på? Er det Institut for Miljøvurdering, eller er det Miljøstyrelsen?
Og hvem har ministeren egentlig mest tillid til efter det her?
Det har megen relation til det spørgsmål, fru Pernille Blach Hansen stiller, for alt tyder jo på, at Miljøstyrelsen har fået mundkurv på, og er det simpelt hen, fordi man ikke ønsker at høre sandheden og holder sig til Institut for Miljøvurderings resultater, hvori der er påvist flere faktuelle fejl?
Keld Albrechtsen (EL), 2003-01-15:
Er det sædvane i styrelserne?
Jeg tror det ikke.
Jeg tror, det nok vil blive opfattet som en ret usædvanlig begivenhed.
Ministeren må undskylde os, men det rejser altså det spørgsmål, om der har været nogle, som har været med til at fremkalde den beslutning, og jeg vil godt opfordre ministeren til at svare direkte og kontant på det stillede spørgsmål.
Jeg synes ofte, det er en meget stor fornøjelse at debattere med ministeren, fordi ministeren ofte går ret på sagen, men jeg synes ikke, ministeren har haft en stor dag i dag.
Jeg synes, der er mange spørgsmål, han ikke rigtig har kunnet eller villet besvare, så jeg vil opfordre til, at han nu svarer direkte på det stillede spørgsmål.
Jørn Jespersen (SF), 2003-01-15:
De pågældende medarbejdere, der har aftalt interviewet, har jo åbenlyst følt, at de havde noget at sige i den løbende debat.
Men et eller andet sted fra har de fået besked om, at det skulle de ikke, og det er jo bemærkelsesværdigt, når både statsministeren og miljøministeren her i dag har talt utrolig meget om pluralisme og ytringsfrihed og at alle meninger skal frem, at der så er nogle i systemet, der forhindrer synspunkter og faglig viden i at komme frem.
Derfor vil jeg gerne have, at miljøministeren meget præcist fortæller, hvem der traf beslutningen om, at de ellers aftalte interview skulle aflyses.
Helt præcist: Hvem traf den beslutning?