runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Dahlgaard (UP), 2000-03-15:
Statsministeren svarede ikke på mit spørgsmål før.
Når nu statsministeren taler så meget om valutakrisen i 1998: Ramte den den enlige mor med to børn, ramte den hr. Mortensen og fru Petersen og hr. Jensen eller nogen som helst i Danmark?
Nej, det gjorde den ikke.
Arbejdsløsheden faldt markant og støt gennem hele 1998.
Er det ikke rigtigt, hr. statsminister
Og er det ikke rigtigt, at både den valutakrise og valutakrisen tilbage i 1993 alene var en krise
i finansverdenen, som blev opfanget af Danmarks store valutareserver - valutareserver, som vi netop har til den brug - så det ikke var kriser, der kom almindelige mennesker ved, men noget, som finansverdenen klarede med lidt højere rente på de kortfristede lån i nogle få uger.
En sådan krise rammer ikke beskæftigelsen, den rammer ikke levefoden, og den er derfor ikke noget problem.
Er det ikke sådan, det er?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-03-15:
Statsministeren siger, at der er spekulation mod den danske krone.
Jamen det er ikke noget nyt, det har der jo altid været, for der er jo altid spekulation mod selvstændige valutaer.
Så argumenterer statsministeren med: Jamen lad os derfor afskaffe kronen, så er der ingen spekulation.
Det ville svare til at sige, at der er færdselsulykker hver eneste dag, så lad os derfor afskaffe færdslen, så er der ingen færdselsulykker.
Men det gør man jo ikke, fordi der er en masse andre fordele ved, at der er færdsel, lige så vel som der er en masse fordele ved, at vi har en selvstændig valuta, for den giver os frihed til at føre en økonomisk politik her i landet, der bl.a. sikrer, at vi ikke har en høj arbejdsløshed, at vi har en vækst, og at vi får eksporteret vore varer, så vi får nogle kroner eller noget udenlandsk valuta til gavn for landet a la det, hr. Keld Albrechtsen henviste til for et øjeblik siden.
Vil statsministeren ikke bekræfte, at det er den samme logik, som statsministeren anvender med hensyn til at bekæmpe valutaspekulationen - altså at vi skal afskaffe kronen - som hvis man i forbindelse med færdslen sagde: Der er færdselsulykker, lad os derfor afskaffe færdslen?
Derfor er den altså også svær at tage særlig seriøst.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-03-15:
Nej, må jeg sige til hr. Holger K. Nielsen, det vil jeg
faktisk ikke.
Jeg har lige sagt til hr. Frank Dahlgaard for et øjeblik siden, at hvis vi tager de små lande uden for fællesvalutaområdet og de små lande inden for de elleves fælles valutaområde, så er det ikke sådan, at de små lande uden for har en lavere arbejdsløshed end de små lande inden for. Jeg har lige nævnt Sverige.
Sverige havde i 1999 en højere arbejdsløshed, end Holland havde samme år, så min pointe er, at det kan ikke nytte noget at prøve at bringe det billede, at hvis man er et lille land og man går ind i en fælles valuta, så får man højere arbejdsløshed end uden for.
Det passer simpelt hen ikke.
Plus én ting til, og det er til hr. Holger K. Nielsen:
Jeg er fuldstændig af den overbevisning, at et lille land har brug for tryghed mod international spekulation.
Må jeg nævne, at et land som Danmark i 1998 måtte ned og gribe i valutakassen i størrelsesordenen 40-50 mia. kr. Det er lige så mange penge, som vi årlig - plus lidt mere - bruger til sygehusvæsenet i Danmark. Nu kom pengene tilbage igen, fordi spekulationsbølgen lagde sig, men vi skal jo huske, at den aftale, vi har med de 11 i det fælles valutaområde, er en kassekredit, som skal betales tilbage.
Og forskellen på at gå ind som land i et samarbejde med de 11 andre er, at så er vi ikke længere afhængige af, om vi kan betale den kassekredit tilbage, så har vi et fælles solidarisk værn mod den skarpe internationale spekulation, som vi så ofte før har set ryste lande.
Hr. Holger K. Nielsen ved vist godt, og hr. Frank Dahlgaard også, at Sverige måtte gennemføre massive nedskæringer i deres sociale standard i 1992-93.
Sverige prøvede at modstå presset udefra ved at hæve renten til 500 pct., men det lykkedes jo ikke.
Sverige måtte skære ned i dagpenge, i familieydelser, på sundhedsområdet, i trygheden i det svenske velfærdssamfund.
Og dét illustrerer for mig, at de, der bliver tabere, hvis vi får en international krise om finansspekulation, der rammer den danske krone, det bliver ikke hr. Frank Dahlgaard og hr. Holger K. Nielsen og mig, næh, det bliver den enlige mor med to børn, det bliver de lavtlønnede med høj arbejdsløshedsrisiko, det bliver dem, der kom først ind på arbejdsmarkedet, der ryger først ud igen.
Derfor er medlemskabet af den fælles valuta en solidaritet og et værn for det danske samfund.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-03-15:
Statsministeren skraber virkelig bunden for at finde argumenter for, at Danmark skal tiltræde euroen og kvitte kronen.
Det går stjernegodt, og det vil statsministeren gerne ved festlige lejligheder bekendtgøre for hele befolkningen:
Giv mig nu lidt credit for, at det går så økonomisk stærkt for Danmark, gør det dog nu!
Jeg vil gerne spørge statsministeren: Hvad med den person, som risikerer at stå på den bageste vogn i det danske samfund?
Er det ikke helt afgørende for, at vi kan gøre det så godt som muligt for den person, at Danmark kan føre en selvstændig arbejdsmarkedspolitik, og at Danmark kan føre en selvstændig socialpolitik, for at nævne to helt centrale områder, der bl.a. diskuteres på regeringskonferencen netop nu, bl.a. på grund af euroen og dens krav, og som vi har været inde på tidligere?
Er det ikke helt afgørende, at vi kan det?
Og er det ikke rigtigt, at hvis vi skal kunne føre en selvstændig arbejdsmarkeds- og socialpolitik også i fremtiden, skal vi naturligvis beholde vores selvstændige valuta, kronen?
Keld Albrechtsen (EL), 2000-03-15:
Jeg vil godt bede statsministeren bekræfte
- også for at der ikke skal opstå nogen som helst form for mistillid til den danske krone nogen som helst steder, det er jo også en af statsministerens forpligtelser at sikre det sammen med nationalbankdirektøren - at der i forlængelse af et dansk nej, hvis det bliver tilfældet ved folkeafstemningen i september, ikke vil opstå nogen som helst risiko for den danske kronekurs?
Det vil jeg gerne bede statsministeren bekræfte, så vi også er enige om, at det svenske eksempel og den devaluering, der foregik i Sverige i sin tid, er en fuldstændig akademisk og teoretisk betragtning, som ikke har noget med den danske økonomiske situation at gøre.
Jeg tror, det er meget væsentligt for sagligheden i debatten og også af hensyn til kronekursen, at statsministeren slår det fast i dag, for vi kan ikke have, at statsministeren går rundt og sår tvivl om kronekursen og kronens troværdighed.
Jeg går ud fra som en given ting, at statsministeren kan bekræfte, at det vil han heller ikke under nogen omstændigheder medvirke til.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-03-15:
Man kan da i hvert fald konstatere, at de små lande uden for euroen har en meget lav arbejdsløshed, og det har statsministeren bekræftet.
Jeg har to tillægsspørgsmål: Vil statsministeren virkelig fastholde, at trygheden består i at gå med i en valuta som euroen, som er faldet markant og vedvarende i kurs i hele sin levetid på snart 14½ måned?
20 pct. over for dollaren, 35 pct. over for yenen, 20 pct. over for det engelske pund, 10 pct. over for skandinaviske kroner osv. osv.
Det er en valuta, der oven i købet er faldet over for det egyptiske pund, den marokkanske dinar og syd- og nordkoreanske won, og man kunne blive ved - jo, jeg medgiver, at den har klaret sig godt over for den russiske rubel.
Det er altså ikke indlysende, hvor trygheden ligger, og jeg spørger bare: Er det ikke rigtigt, at en faldende valuta giver inflation og utryghed?
Og hvorfor skal vi knytte os til den? Det andet ganske korte spørgsmål er: Hvilken indflydelse har de små lande inden for euro-området haft på renten?
Finland, Irland og Portugal, der ønskede renten op for at bremse et opsving, der var ude af kontrol, fik jo ikke deres ønske igennem, fordi det er Tyskland og Frankrig, der bestemmer.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-03-15:
Ja, jeg må tilstå, at den måde, statsministeren fører sig frem på her, virkelig undrer mig dybt.
Det er jo helt grotesk, at der skal drages sammenligninger med 1970'erne og 1980'erne. Hvad har det med sagen her at gøre?
Det, man skal forholde sig til, er: Hvordan ser det ud i øjeblikket i Danmark?
Det er jasigerne, der vil ændre den situation, som vi er i i øjeblikket, og ærlig talt - som det også er påpeget tidligere - det går da udmærket.
Danmark klarer sig fint uden for euroen, og de lande, der er med i euroen, har en markant højere arbejdsløshed, som det også er påvist tidligere i dag.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-03-15:
Jeg synes, det er nemt at høre, hvem det er, der konsekvent fordrejer tingene.
Det er statsministeren, som hele tiden forsøger at dreje debatten over på noget andet og komme med nogle overordnede floskler i stedet for at forholde sig til det, sagen her drejer sig om.
Det drejer sig om, at det er helt afgørende for Danmark, at vi kan føre en selvstændig politik på f.eks. socialområdet og arbejdsmarkedsområdet, og det handler om, at på grund af euroen er der blevet skabt et pres fra de andre lande for at få bl.a. de områder ind som flertalsafgørelsesområder, så man kan ensrette politikken i de forskellige europæiske lande.
Det er ikke i Danmarks interesse.
Det er i Danmarks interesse at opretholde en selvstændig politik på arbejdsmarkedsområdet og på socialområdet.
Det er det, der giver tryghed, og det er det, jeg tillader mig at foreholde statsministeren og stille nogle spørgsmål om.
Det er ikke at fordreje kendsgerningerne, tværtimod.
Det er at forholde sig til kendsgerningerne, og det burde statsministeren også gøre.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-03-15:
Hr. Frank Dahlgaard glemmer et meget grundlæggende punkt i hele argumentationen.
Hemmeligheden bag den danske økonomiske politik i de 7 år, jeg og kollegerne i regeringen har haft ansvaret for den økonomiske politik sammen med et flertal her i Folketinget, er jo i virkeligheden, at vi har ført en sund økonomisk politik og en offensiv beskæftigelsespolitik, og begge dele kan og skal vi fortsætte med inden for en fælles valuta.
Vi får så at sige gevinsterne gratis oven i den økonomiske politik, vi fører, for vi har jo en fastkurspolitik.
Og lad os nu også få frem i dag, at vores rentepolitik har jo altid fulgt de større landes rentepolitik - Tysklands eller det fælles valutaområdes - så det er jo ikke sådan, at vi har et land, der hedder Danmark, som lever en fuldstændig selvstændig tilværelse med sin egen økonomiske politik, helt uafhængigt af alle de andre lande. Vi fører en pengepolitik, der er afstemt efter de andre landes, og vi fører en sund økonomisk politik, som i virkeligheden passer flot og fint til den fælles valutas økonomiske politik.
Men så vil jeg sige, at i tilgift får vi den beskyttelse, som jeg synes Danmark skal have i det århundrede, vi nu har taget hul på.
Jeg må sige til hr. Holger K. Nielsen, at jeg kan i hvert fald huske fra 1970'erne og fra den første del af 1980'erne - også hen over kartoffelkuren i 1986 - at når arbejdsløsheden stiger, rammer den de svageste grupper i vort land, de lavest lønnede og dem uden uddannelse.
Så rammer den netop de grupper, jeg omtalte før: den enlige mor med to børn, ikkeuddannede folk og folk, der først er kommet i arbejde sent.
Det ved vi jo, og det er derfor, jeg synes, vi må være optaget af, at det danske velfærdssamfund skal have den bedste beskyttelse og den bedste tryghed, der overhovedet findes, når det gælder international spekulation.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-03-15:
Statsministeren besluttede jo den 9. marts 2000, at nu skulle vi have en folkeafstemning, og datoen blev lagt fast, og der blev udsendt en pressemeddelelse med en ganske besynderlig argumentation.
Jeg går ud fra, at det var en argumentation for, at vi skal afskaffe kronen og have euroen, men der var altså flere afsnit, der talte om Danmarks store succes, som har givet os lav inflation, sunde statsfinanser, lav arbejdsløshed og overskud på betalingsbalancen, og det er jo alt sammen rigtigt.
Vi har endda et ganske stort overskud på betalingsbalancen, hvis vi ser på den reelle vare- og tjenestebalance - 30-40 mia. kr. i overskud - og vi har en stærk konkurrenceevne.
Dansk økonomi har vel, hr. statsminister, aldrig i historisk-statistisk tid været i en bedre situation end nu.
Den situation er frembragt af det lille, velfungerende danske folkestyre med vores egen økonomi og vores egen krone, og på den baggrund er det besynderligt, at statsministeren vil afskaffe den succes, som kronen og den selvstændige økonomiske politik og pengepolitik har været.
»Hvorfor ønsker regeringen at afskaffe den danske krone samt vores egen penge-, rente- og valutapolitik, når vi - ikke mindst de seneste år - med succes har hævet reallønnen, nedbragt arbejdsløsheden og skabt overskud på både betalingsbalancen og de offentlige finanser?«
Skriftlig begrundelse
Statsministeren skriver i sin pressemeddelelse af 9. marts
2000 om »Danmarks forhold til den fælles valuta«, at Danmark med stor succes har ført en økonomisk politik herhjemme, som har nedbragt ledigheden og skabt orden i økonomien.
Det har vi vel at mærke gjort selv - uden nogen hjælp fra udlandet.
Tværtimod har der været lav vækst i de store eurolande, til skade for dansk eksport, men vi har klaret både beskæftigelsen og betalingsbalancen alligevel.
På den baggrund er statsministerens argumentation i pressemeddelelsen uforståelig, medmindre det er en argumentation for at fastholde kronen og en selvstændig dansk økonomisk politik, som har kunnet fremvise så flotte resultater de seneste år.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-03-15:
Der var først et spørgsmål, som jeg simpelt hen ikke kunne få tid til at svare på før, men det har jeg lidt tid til nu. Hr. Frank Dahlgaard spurgte, om det ikke er sådan, at samtlige små lande uden for det fælles valutaområde - altså Sverige, Schweiz, Norge og Island - har en højere levefod end landene indenfor.
Det er jeg ikke sikker på, hvis vi tager Sverige som eksempel og måler levefoden dér.
Vi vil gerne underkaste spørgsmålet en nøjere vurdering, men jeg er ikke helt sikker på det.
Jeg tror, hr. Frank Dahlgaard også er opmærksom på, at netop fordi Sverige var i den situation i 1992-93, fik Sverige et fald i levefoden, og som jeg ser det lige nu, er jeg ikke sikker på, at Sverige er nået tilbage på det niveau, man var på forinden; men det vil jeg selvsagt gerne undersøge.
Min fornemmelse er, at Sverige nu er så langt nede på ranglisten over landene med den højeste velstand, at såvel Tyskland som Frankrig og Italien har en højere velstand end Sverige, men jeg vil gerne lige foretage et ekstra tjek.
Med hensyn til 1998 skal man også huske nogle andre ting.
Det var ganske overraskende, at den internationale finanskrise ikke ramte de lande, den plejer at ramme, Portugal og Spanien f.eks., og det gjorde krisen ikke, fordi de to lande var på vej ind i den fælles valuta.
Krisen ramte derimod Danmark.
Nu slap vi blidt i 1998, fordi den var ved at klinge ud, men jeg tager det som udtryk for, at hvis nye finans- og spekulationskriser måtte opstå i fremtiden, og Danmark er ude i randområdet, er vi ekstremt meget mere risikoudsat end de lande, der er inden for i fællesskabet, i det fælles valutaområde.
Det er dét, der er læren fra 1998, og det er derfor, jeg peger på det forhold.
Hr. Holger K. Nielsen stillede mig nogle spørgsmål, som jeg godt vil komme tilbage til i næste runde, da tiden sætter en grænse.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-03-15:
Jamen trygheden er her jo.
Beskæftigelsen er så høj, at problemet i Danmark ikke er arbejdsløshed, men først og fremmest mangel på arbejdskraft, med de inflationstendenser, det giver.
Statsministeren må da medgive mig, at Danmark sammen med Norge, Island og Schweiz er et af de lande, som ligger helt i top med hensyn til levefod i dag, og at Sverige ligger
lidt længere nede
Det er rigtigt, som statsministeren også har en fornemmelse af.
Jeg har tallene fra regeringens egen såkaldte strukturovervågningsrapport fra maj måned 1999, og den viser, at de nævnte små lande uden for euroen - Island, Norge, Danmark og Schweiz - har en levefod, der er helt i top.
Jeg tror, Luxembourg kommer foran og USA også, men i USA kender vi jo den skæve fordeling af velstanden.
Men for at vende tilbage til argumentationen i statsministerens pressemeddelelse fra i torsdags, er den jo besynderlig ved, at vi har klaret os godt, og derfor skal vi ind i dette Euroland.
Og nu nævnte statsministeren rentepolitikken.
Jamen den danske rentepolitik har da ikke været nogen forhindring for, at vi er blevet et rigere land end Tyskland, med en større velstand end Tyskland, med en arbejdsløshed på under det halve af Tysklands, vel?
Og det er vel, fordi realrenten i Danmark er lavere end realrenten i Tyskland.
Er det ikke rigtigt?
Henrik Svane (RV), 2000-03-16:
Jeg skal indledningsvis forsøge at rette en misforståelse, som kører på venstrefløjen i debatterne for øjeblikket, og som altså også slap ud af hr. Søren Søndergaards mund.
Ingen kan gifte sig uden at have nogen særlig tilladelse.
Jeg vil godt bede hr. Søren Søndergaard bekræfte, om det er rigtigt eller forkert.
Det er mig ubegribeligt, at så mange på venstrefløjen, og senest hr. Søren Søndergaard fra den venstrefløj, som jeg for så vidt egentlig føler, jeg tilhører, ikke vil være med til at søge nogle pragmatiske løsninger på de meget konkrete og reelle problemer, som nogle unge står i.
Og Ibrahim kan også få sin kone til Danmark, selvfølgelig.
Derfor har jeg også lyst til at sige, at jeg simpelt hen
ikke forstår, at der er så mange, der bruger så meget krudt på beskyldninger mod os i Det Radikale Venstre, når vi - og med vi mener jeg os, der vender os mod højredrejningen - i nogle sammenhænge i indvandrerdebatten, flygtningedebatterne føler, at vi i en vis forstand står med ryggen mod muren.
For det er jo ikke kun den yderste højrefløj, der går rundt og får rigtig dårlige ideer.
Jeg synes, det dog er mere væsentligt at bruge energi og tid på at diskutere retssikkerheden for forfulgte mennesker end på at angribe os, fordi vi søger løsninger til at støtte unge mennesker, der er usikre og splittede mellem to kulturer.
Det synes jeg også, at Enhedslisten skulle deltage i.
Til hr. Knud Erik Hansen vil jeg sige, at jeg er fuldstændig enig.
Tvang er strafbart, og vi har lovgivning i Danmark, som forbyder tvangsægteskaber.
Men når vi nu konstaterer, at det sker alligevel, så mener vi, det er væsentligt at gøre en radikal indsats mod den gruppe af forældre, der stadig væk tvinger deres børn.
Jeg er fuldstændig klar over, som det også er sagt i mine korte bemærkninger tidligere i debatten, at med det her forslag løses problemet ikke med ét slag.
Derfor beder jeg også SF's ordfører være opmærksom på de tiltag, der ligger i udlændingepakken fra regeringen, nemlig konkrete forslag til, hvordan man også fra regeringens side ønsker at gøre en meget større indsats omkring oplysning samt støtte til de unge efter et eventuelt afslag.
Det er helt klart, at der skal gås på flere ben her, men vi fastholder, at det er vigtigt at sige til forældrene: Hvor I nu i nogle tilfælde har tvunget jeres børn til at blive gift mod deres vilje, skal I nu også tvinge jeres børn til at lyve over for myndighederne.
Det tror vi vil have en signaleffekt over tid, men det lykkes selvfølgelig ikke lige fra starten, for der skal oplysning og oplysning til.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-03-16:
Nu har jeg hørt hr. Henrik Svane sige flere gange,
at det her skulle være et kraftigt signal fra det danske samfund om, at vi ikke ønsker tvang.
Kunne man ikke godt forestille sig den situation, at de 12 mio. kr. faktisk var bedre brugt som et kraftigt signal, der ville sprede sig ganske gevaldigt, hvis man sørgede for, at man fik information ud om, at vi ikke vil acceptere tvang.
Det er jo strafbart, så vi behøver ikke ny lovgivning mod det.
Og kunne man ikke godt forestille sig, at de unge fra indvandrerfamilier, der ikke vil acceptere det, som det andet faktisk oplevede, at de kunne få en effektiv støtte fra det offentlige, og at pengene var bedre brugt på den måde.
Det andet er også til hr. Henrik Svane: Vel vidende at det er meget kompliceret, hvis de unge skal sige nej til det her, kunne de så faktisk ikke få en bedre støtte, hvis de gik til rådgivningscentret, der kunne støtte dem i hele den svære proces, det er at sige nej, samt i virkeligheden få en støtte til at kunne genoprette forholdet til familien efterfølgende, for det er jo også vigtigt.
Kunne de unge ikke gøre det, i stedet for at komme op til en embedsmand i Udlændingestyrelsen, som bare kan sige: Det er tvang det her.
Og så må de gå ud ad døren uden sikkerhed for støtte.
Var man ikke bedre tjent med, at man fik støtten, og at pengene blev brugt på en anden måde.
Arne Melchior (CD), 2000-03-16:
Jeg tør ikke benægte, at det hos nogle af indvandrerfamilierne er kutyme, at forældrene stifter ægteskabet, medens børnene er små.
Jeg tør ikke benægte det.
Jeg har ingen fast viden om det.
Jeg ved ikke antallet.
Vi har hørt nogle tal, der ikke var så frygtelig store.
Jeg ved heller ikke nøjagtigt, hvor man har dem fra.
Men i øvrigt er det jo ikke afgørende, hvor mange det er, for vi er enige om, at vi skal forhindre det.
Og jeg er da helt enig med fru Rønn Hornbech i, at det er meningen, at de skal forstå signalet, nemlig at det ønsker vi ikke her i landet, men det signal kan vi udsprede på mange måder.
Hvis dette her lovforslag i vore øjne ville kunne hjælpe på det, ville vi også støtte det, men vi tror, som jeg før har sagt flere gange, at det skaber flere problemer og vanskeligheder for administrationen og for retfærdigheden, end det gør gavn.
Det må også være svar til hr. Henrik Svane.
Vi tvivler ikke på hinandens motiver, og det, at hr. Svane kommer med et enkelt eksempel, siger ikke noget om, hvad der er kutyme.
Jeg mener, at netop mange af de hertilkomne muslimer er flygtet fra fundamentalistiske muslimske regimer, og derfor skal de møde noget andet her end hårdhed.
Henrik Svane (RV), 2000-03-16:
Det er mere et socialt end et juridisk/kulturelt problem, sagde ordføreren.
Det er mere et socialt end et juridisk/kulturelt problem, hørte jeg hr. Arne Melchior sige i indledningen til sin tale heroppefra.
Det er nok også rigtigt. Jeg har på mit kontor haft siddende en kurdisk kvinde, der som 16-årig efter eget udsagn mod sin vilje blev tvunget ind i et vielsesritual i sit hjemland.
Som 18-årig betalte familien en notar for at udforme og udfylde de papirer, der skulle være det juridiske grundlag for det lovformeligt indgåede ægteskab dér.
Hun er siden brudt ud af ægteskabet i Danmark under stor svie og smerte.
Jeg ville så gerne, om ikke CD ville overveje, om vi ikke ved at sende det signal, vi gør med dette lovforslag, til de forældregrupper, der stadig væk i et vist omfang bruger tvang, siger, at i vores kultur vil vi ikke have det.
Det er det, vi ønsker os med dette forslag.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-03-16:
Jeg vil bare sige, at det er umuligt at svare på.
Det svarer til, at man skal svare på spørgsmålet, hvorfor man slår sin kone, når man ikke har slået sin kone.
Jeg har jo stået her og sagt flere gange, at vi faktisk synes, det er en menneskeret, at man kan gifte sig af egen fri vilje, og at man ikke skal have tvang.
Det er vi ikke uenige om, så jeg forstår simpelt hen ikke spørgsmålet.
Henrik Svane (RV), 2000-03-16:
Jamen jeg har bare lyst til ganske kort at sige til fru Pia Kjærsgaard: Vi kender det jo - tom tale og hul snak!
Jeg kan nu se igen, at vi kan forvente nogle fejlciteringer - som jo er Dansk Folkepartis største øvelse, som vi kender så godt,
med den sædvanlige manipulatoriske brug af citater, der er plukket ud af en sammenhæng - når vi nu om et kort øjeblik i Dansk Folkepartis eget partiblad eller måske i pressen kan se nogle citater fra denne debat: Hr. Henrik Svane sagde stramninger, fru Dorte Bennedsen sagde ikkestramninger.
Det glæder vi os til at se.