Arne Melchior (CD), 2001-01-23:
Jeg falder pladask for fristelsen til at begynde med en personlig bemærkning.
Fru Margrete Auken har fundet ud af, at jeg har et lystbetonet forhold til bilen.
Også med fru Auken har jeg deltaget i mange trafikdebatter, og vi har været sammen enormt meget på rejser, i udvalgsværelset, til spisning og alting, og hun aner overhovedet intet.
Man skulle ellers tro, at med den uddannelse, fru Auken har, havde hun en bedre evne til at sætte sig ind i, hvordan andre mennesker har det.
Jeg skal oplyse, at jeg ikke disponerer over bilen til daglig, for trods det, at både min kone og jeg har en god indtægt, føler vi altså, at der er for mange andre vigtige ting, vi må give afkald på, hvis vi skulle have to biler, og da min kone arbejder 18-20 km fra vort hjem, har hun altså bilen, jeg cykler faktisk om sommeren.
Jeg betaler endda, håber det også gælder fru Margrete Auken, mit kontingent til Dansk Cyklist Forbund hvert år.
Fru Auken nikker.
Javel.
Pas på, jeg bor i huset ved siden af, jeg kan nemt undersøge det.
Men jeg vil bare sige, at et stort flertal af danskere optræder jo i trafikken snart som det ene og snart som det andet, snart i den ene rolle og snart i den anden, snart er man bilist, og jeg kan godt lide bilen, for bilen er et pragtfuldt redskab, en ekstra stue, en rullende udestue til min bolig, som jeg kan udnytte på mangfoldige måder; men snart er jeg cyklist, og snart er jeg bus- eller togpassager. Jeg elsker at køre i tog og i bus.
Så lad os lade være at bure hinanden inde, båse hinanden inde trafikalt på den der helt urimelige måde, som fru Auken elsker at kaste om sig med.
Så skal jeg gå over til redegørelsen.
Jeg har jo et antal gange i de senere år følt anledning
til herfra at kritisere sprogbrugen i lovforslag og i andre forslag og breve fra Trafikministeriet.
Så meget gladere er
Jeg synes, at redegørelsen af 15. december 2000 er sproglig fortrinlig.
Den er dispositionsmæssig fin, overskuelig, let at gå til, nem at forholde sig til.
Det vil jeg gerne sige tak for, og jeg forholder mig ligesom hr. Brian Mikkelsen, der viste en klar og dramatisk uoverensstemmelse med hr. Heiselberg; det kan man godt lægge mærke til hos kommentatorerne i den tomme presseloge. Hr. Heiselberg forstod det ikke rigtigt, men jeg synes ligesom hr. Brian Mikkelsen, at det er en glimrende redegørelse, som jeg har 90 pct. ros tilovers for, hvis ikke 95 pct. Vi får altså på ny at vide, at vi står med et gigantisk problem, flere ordførere har været inde på det, men det er jo ikke så underligt, for det er hovedsagen.
Vi må selvfølgelig betragte vore resultater på trafiksikkerhedsområdet relativt, og vi får på ny at vide, at hvor vi her i Danmark har ni trafikdrab pr. 100.000 borgere, så kan Sverige, Norge og England nøjes med under syv.
Der er altså år for år en markant forskel, og så er det da på tide, at man spørger sig selv: Hvad skyldes nu det?
Skyldes det, at de andre har bedre veje, at de har bedre systemer, at de har bedre love og regler?
Det tror jeg ikke de har, for det ville vi for længst have opdaget og i så fald implementeret hos os.
Jeg tror desværre, at det skyldes det, som er nævnt på side 3, hvor der står: »Færdselssikkerhedskommissionen har illustreret den menneskelige faktors betydning for trafiksikkerheden ...«.
Der er tale om en menneskelig faktor, som har noget at gøre med holdninger og med mentalitet.
Jeg har for en del år tilbage ret ofte kørt bil i England, og jeg oplevede en helt anden hensyntagen og rimelig forsigtighed i trafikken i det meget trafikerede London, end jeg oplever i de større danske byer.
Det har da vel ikke noget med kultur at gøre at ligge i vores pragtfulde maskiner og køre hinanden lemlæstede eller ihjel?
Det har da ikke noget med livskvalitet at gøre.
Men det er ikke trængt ind her i landet.
Det er ikke mange måneder siden, der stod en kollega her på denne talerstol og ville bagatellisere et eller andet, og så sagde han, at det svarede jo nærmest til at køre på cykel uden cykellygte, for det kan man jo godt tale nedladende om, det spiller jo ikke nogen rolle.
Jeg vil indrømme, at jeg tror - om aftenen har jeg faktisk indimellem bilen og kører den, hvis vi er sammen
at 50 pct. af cyklisterne i København kører uden cykellygte for og bag, og det er altså igen noget med liv og lemmer, men det bagatelliserer man. Det er jo ikke så slemt. Ligesom når hr. Heiselberg kommer til at køre 20 pct. stærkere, end loven - loven, som hr. Heiselberg er medansvarlig for - tillader. Men en 20 pct.'s overtrædelse, altså langt over bagatelgrænsen, spiller ingen rolle.
Man glemmer helt, at 10 km mere fart giver så og så meget - jeg kan ikke tallene udenad - længere bremselængde og dermed så og så alvorligere ulykker, som flere ordførere tidligere har været inde på.
Der må kunne gøres noget for at få os danskere overbevist om, ligesom det altså tydeligvis er lykkedes i en del af vore nabolande og andre nærliggende befolkninger, at det handler om noget livstruende og noget grundlæggende vigtigt, og jeg tror, at der skal bruges penge til en holdningsbearbejdning, til en mentalitetsændring.
Det kan faktisk godt lade sig gøre.
I New York var der for 20-25 år siden en situation, hvor New York var ved at gå fallit, fordi der var så megen kriminalitet, at folk holdt sig inde, der var så megen ledighed, og turisterne udeblev eller blev kun kort.
Så satte man en annoncekampagne ind i den helt store stil, og jeg talte med en finsk professor i kommunikation om, hvorvidt man virkelig kan behandle folks mentalitet og grundlæggende forståelse af vigtige ting ved annoncer.
Så belærte han mig om, at det kan man godt under tre forudsætninger: Nr. 1, at man har mange penge, nr. 2, at man udformer de annoncer godt, og nr. 3 - og det var så det afgørende - at denne kampagne kommer på et tidspunkt, hvor folk ligefrem længes efter det budskab, at nu skal der altså gøres noget ved det her, for ellers går det ud over os alle sammen til syvende og sidst.
Derfor tror jeg, at penge brugt til holdningsbearbejdning vil være givet godt ud.
Strengere straffe?
Jeg synes ikke, voldspakkens strengere straffe har bragt volden ned. Jeg tvivler på, at strengere straffe for færdselsovertrædelser vil bringe ulykkestallet ned, men selvfølgelig er straffen for at mishandle andre mennesker alt for ringe, når vi ser, hvilke straffe der gælder for berigelsesforbrydelser af forskellig
Så det kan vi godt gå med til.
Så er der de unge.
Jeg ville foretrække, han ville sige, at nogle unge gør sådan og sådan, for jeg tror såmænd heller ikke, at mennesker mellem 19 og 25 år alle sammen er sjufter eller rene banditter.
Sådan er der meget, man kan gøre.
Så er straffen for at køre uden kørekort nok for lille, for ved at køre uden licens til at køre bil sætter man sig uden ophidselse og overvejer stille og roligt: Tør jeg nu køre eller ej?
Og man bestemmer sig til et ja, skønt man har fået snuppet kørekortet.
Så er det ikke en situation, man uforvarende er kommet i, eller fordi man har været mere eller mindre påpasselig, men det er ren forbrydelse. Så skal jeg lige sige om klippekortet: Den idé kan vi godt lide.
Men jeg gentager fra starten: Ros og anerkendelse.
Vi støtter alle de foranstaltninger, der er beskrevet, og tager positiv stilling til dem, efterhånden som trafikministeren kan nå at gøre dem færdige.