Thor Pedersen (V), 2002-03-20:
Jeg skal jo ikke skjule, at regeringen er overordentlig tilfreds med, at vi her tager et meget stort skridt for at gennemføre målsætningerne i regeringsgrundlaget om vækst, velfærd og fornyelse i Danmark.
Valgløfter bliver indfriet, der er bl.a. afsat ½ mia. kr. til forbedrede vilkår for ældre, 1½ mia. kr. til sygehusene, ½ mia. kr. til konkurrenceevnepakke, og i øvrigt gør vi det lettere for børnefamilierne ved, at de får en fleksibel barselorlov.
Det er en omprioriteringsfinanslov uden nye skatter.
I forlængelse af regeringsgrundlaget er der indført et skattestop.
Finansloven skrinlægger de planlagte skatte- og afgiftsforhøjelser, som den tidligere regering ville have gennemført, og omprioriteringen indebærer, at de nye initiativer er finansieret fuldt ud krone for krone.
Virksomhederne og borgerne skal have ro og sikkerhed til at kunne disponere.
Det vi sige, at de velkendte makroøkonomiske spor, som den tidligere regering havde lagt op til i »Danmark 2010«, og som vi har beskrevet i økonomisk redegørelse her for januar, er fulgt ganske nøje.
Finans- og udgiftspolitikken medvirker til at sikre solide overskud, så den offentlige gæld kan halveres frem mod år 2010.
Nu nytter det jo ikke meget, at vi har en regering, der er ganske godt tilfreds med den finanslov, der skal vedtages, hvis ikke det var sådan, at der var mandater i Folketinget, som var villige til at støtte regeringen.
Her må jeg konstatere med tilfredshed, at Det Konservative Folkeparti ved fru Gitte Seeberg markerer tilfredshed og styrke og vilje til at gennemføre det, som er god liberal politik.
Og jeg må sige igen, at det gælder for så vidt også Dansk Folkeparti ved hr. Kristian Thulesen Dahl, at man har vist forhandlingsduelighed og vilje og evne til at indgå en aftale og overholdt den.
Det skal vi kvittere for.
For så vidt er det ikke usædvanligt for mig også at takke hr. Kristian Jensen for på samme måde at have udvist vilje og glæde, stor glæde, ved vores finanslov.
Det gælder så også Venstres folketingsgruppe.
Det overrasker mig for så vidt ikke.
Så må også sige til hr. Ole M. Nielsen, at jeg kvitterer for den vilje til at deltage i fremtidige forhandlinger.
Jeg ved ikke, om hr. Ole M. Nielsen er gået.
Men viljen er den samme, og i øvrigt vil det jo stå i optrykket af Folketingets forhandlinger, at jeg kvitterer for den vilje til også i fremtiden at deltage i forhandlinger, og at noget er godt i det, der ligger i finansloven, og andet måske er mindre godt.
Sådan vil det vel altid være, men det ligger jo også i kortene, at vi har lidt bedre tid ved den næste finanslov, end vi havde ved finansloven for 2002.
Jeg havde for så vidt måske gerne set, at vi havde fortsat med en midlertidig bevillingslov - det skulle ikke skorte på noget - sådan at vi også her havde haft den normale tid på 4, 5, 6 måneders forberedelse. Jeg kunne godt leve med det.
Jeg er bare ikke sikker på, at Folketingets partier kunne leve med det, ikke dem alle sammen i hvert tilfælde. Det er jo af respekt for Folketinget, så vi har måttet forcere processen omkring finansloven for år 2002.
Så vil jeg også sige til SF og hr. Ole Sohn, at det også er befriende med SF og en ordfører, der glæder sig over egne argumenter - det kan man jo mærke og høre - og også en glæde over, vi ikke er enige.
Det er jo ikke sådan, at en liberal-borgerlig regering nødvendigvis skal være enig i det, en repræsentant og talsmand for Socialistisk Folkeparti mener og måtte mene, men altså respektere, at der en glæde over, at man har nogle politiske standpunkter, kvittere for, at man også har en erkendelse af, at der ingen mening er i at bruge tid over en uge eller 14 dage til at tale om noget, som man godt vidste ikke kunne resultere i noget.
Det var i virkeligheden at holde hinanden for nar, og derfor er der rene linjer.
Jeg vil godt kvittere for den opfattelse, som hr. Ole Sohn her så har givet udtryk for.
Jeg skal ikke afvise, at der kan være eksempler fremover, hvor man kan finde hinanden, som det lykkedes omkring UMTS-pengene.
Så lad os se.
Det er ikke sikkert, at det på delområder er helt umuligt.
Det er måske sværere med Det Radikale Venstre for tiden.
Hr. Morten Helveg sagde, at lige præcis med det forslag, vi er kommet med, rammer vi de radikale mærkesager med kirurgisk præcision.
Og så tænkte jeg, at det da var underligt, for det havde jeg egentlig ikke registreret, og jeg tænkte, at det da var fantastisk. Vil det nu alligevel sige, at vi her skal høre glæden
over, at vi tilfører 1,5 mia. kr. mere til sygehusene for at reducere ventelisterne, og at der var glæde over, at man tilførte 0,5 mia. kr. mere til kommunerne netto?
Det får de yderligere ikke bare i 2002, men også i efterfølgende år, for det er jo en vedvarende proces at give bedre mulighed, når vi forlanger, at der skal være valgfrihed for ældre med hensyn til hjemmehjælp, plejebolig, ældrebolig.
Eller var det, fordi vi her var i stand til at forbedre virksomheders konkurrenceevne med en konkurrencepakke?
Så tænkte jeg, at vi har ramt det helt præcist, lige til vi så hørte, at det så ikke var det.
Det var ikke det, man ville være med til - altså alt det, der er borgerligt og betyder noget for danskerne.
Næh, det var på alle mulige andre områder, hvor man ramte lige præcis noget, som Det Radikale Venstre så ikke ville.
Sådan er det jo.
Jeg tror i virkeligheden, at Det Radikale Venstre har mange problemer i politik.
Det med at se alle problemerne er en byrde at bære, livet er svært.
Der er ikke meget at glæde sig over.
Det er der ikke i livet, og så er der det selvfølgelig heller ikke i regeringens politik.
Hvis jeg må have lov at træde ud af min habit og ikke være minister i en regering, men blot være mig selv,
så vil jeg sige, at jeg er sikker på, at min mor på 93 år vil sige: Thor, det var altså fantastisk, at I lige ramte de radikale mærkesager, for det har hun ventet på i 93 år. Jeg håber så, at det bare er en enlig svale, for vi kender jo Det Radikale Venstre.
Det var sådan det mindre tilfredse.
Nu er det sagt mange gange om den socialdemokratiske ordfører, fru Pia Gjellerup, at der var et smil på hele tiden, men i modsætning til hr. Ole Sohn oplevede jeg ikke den samme glæde over egne argumenter fra den socialdemokratiske ordfører.
Jeg manglede glæden over det, man egentlig stod for.
Det der med, at det også var forkert, og nu var man selvfølgelig kommet til at stemme for de 1,5 mia. kr. til at bekæmpe ventelister på sygehusene.
Men der var ikke noget at glæde sig over, for det, der står tilbage, er, at man jo vil noget andet.
Der er jo stadig et skisma mellem det, Socialdemokratiet traditionelt står for, og det, som er god liberal borgerlig tankegang, nemlig respekten for det enkelte menneske.
Det er jo det, vi så også hernede blandt de 7.000 eller 12.000.
Det er jo det, de, der er med, demonstrerer imod, at den enkelte får lov at bestemme meget mere selv.
Det er ejendommeligt, at Socialdemokratiet skal trækkes fodslæbende med til, at man kan få lov at vælge noget, som måske ikke lige er det, som de folkevalgte politikere mener er bedst, men det, man selv mener er bedst, selv om det ikke koster mere.
At ældre kan få lov at bestemme mere optimalt, hvordan de mener, de får en god service for de penge, som vi i fællesskab bevilger.
Kort sagt, at vi gør op med umyndiggørelsen og umyndiggørelse af børnefamilier, så man selv kan vælge, hvornår man vil have barselorlov, og hvis faderen gerne vil have det meste af barselorloven, skal han selvfølgelig også have lov til det, eller moderen.
Hvad kommer det politikere ved?
Hvorfor skal det være så svært?
Eller at man kan få lov selv at aftale sin arbejdstid med sin arbejdsgiver med hensyn til deltid, eller at man kan få lov at være med i en forening, hvis man vil, eller ikke være med i en forening.
Det var jo der, der var genklang i den socialdemokratiske gruppe herinde, og det, vi også hørte udenfor, hvor møllene fløj ud af de røde faner, og godt for det for os, der er dyrevenner, for de har været der længe, nu blev de altså luftet.
Jeg fatter altså ikke, at det er så fodslæbende.
Jeg lagde mærke til, at fru Pia Gjellerup udtrykkeligt sagde, at Socialdemokratiet har principper og holdninger, og at de ikke ændres.
Nej, det er jo derfor, vi har fået en anden regering.
Det er jo det, man egentlig skal være lidt taknemmelig for.
Vælgerne ville noget andet, og nu har vi fået en anden regering, så vi kan få en finanslov.
Vi får altså finansloven, og jeg forventer også, at det bliver med Socialdemokratiets stemmer, for der er jo den gode parlamentariske tradition, at når man har udkæmpet mandatkampen i Folketinget om synspunkter, så stemmer man for den finanslov, som respekterer den måde, Folketinget nu engang er sammensat på.
Så jeg forventer og kvitterer for, at Socialdemokratiet stemmer for finansloven, og at Det Radikale Venstre og selvfølige også Kristeligt Folkeparti gør det samme.
Så vil jeg blot her slutte af med at sige tak for det politiske arbejde, der er gennemlevet.
Jeg synes, det er et flot resultat, og jeg glæder mig til finansloven for 2003, som kan være fortsættelsen af det, der nu ligger som et godt politisk håndværk fra de partier, som har været villige til at lægge stemmer til mod, vilje og fremsyn.