Lars Løkke Rasmussen (V), 2002-05-03:
Jeg vil gerne starte med at kvittere for en debat, der jo også lejlighedsvis har omhandlet spørgsmål omkring dansk blodforsyning og så ellers meget spørgsmålet omkring Seruminstituttet; hvad det er for en personalemæssig situation, der er på Seruminstituttet, hvad det er for en situation, der kan opretholdes på Seruminstituttet på mellemlang og længere sigt.
Det er jo det, der er selve hovedsigtet.
Og der må jeg sige, hvis jeg skal være ærlig - og det skal man jo - at jeg faktisk er på kanten af at være en lille smule skuffet over indlægget specielt fra SF's ordfører.
Efter at vi nu har brugt et antal møder, foretaget besigtigelsesture, og en del af ordførerne endda er privilegerede ved at have smugtrænet tidligere sæsoner, så tegnes der et fuldstændig fordrejet billede af, hvad det her går ud på, når der anvendes ord som »privatisering af blodproduktionen«.
Det blod, jeg løbende producerer, er noget, min krop helt privat tager sig af.
Situationen her er jo, sådan som fru Lone Møller, fru Else Theill Sørensen, hr. Naser Khader, fru Tove Videbæk, fru Ester Larsen, fru Sophie Hæstorp Andersen gentagne gange har været inde på, at hele grundlaget omkring den danske blodforsyning står vi jo i den grad vagt om, både frivilligheden og ubetaltheden.
Og der er jo endda det videre perspektiv i det, at vi værner mere om den gave, der gives, end man gør i det system, vi kender i dag, hvor vi jo for en del oparbejdede præparaters vedkommende, som vi ikke længere har brug for, fordi vi i stedet bruger gensplejsede produkter, jo rent faktisk blot kasserer dem.
Er det respekt for en gave, der gives, at man, lige så snart giveren vender ryggen til, skyller det hele ud i kloakken, for nu at sige det meget populært?
Det er vel da i virkeligheden det mest respektløse, man overhovedet kan komme i tanker om.
Så på den måde bidrager forslaget her jo også til at sprede donorideen ud over landets grænser.
Så bryder jeg mig egentlig heller ikke om den der tale
Situationen er jo den, at der er lagt op til - det har amterne oplyst, det er skrevet ind i lovens forudsætninger - at der gennemføres et samlet udbud. De røde blodlegemer, som flere også har været inde på det, bliver ude i systemet.
Der er i øvrigt lagt op til, at vi også af respekt for den gave kommer i gang med en strukturudvikling, sådan at vi udnytter donorkorpset effektivt ved at have en mere strømlinet blodbankstruktur.
Plasmaprodukterne sendes så til fraktionering, og det forhold, at den virksomhed, som måtte vinde det udbud, får adgangen til at anvende de dele af det oparbejdede plasma, som vi ikke skal bruge, bidrager jo sådan set til at gøre den fraktionering billigere, end den ellers ville blive, med det resultat, at de lægemidler, der kommer tilbage og ind i det danske sundhedsvæsen, alt andet lige bliver billigere, end de ellers ville blive.
Det er da respekt for en gave, der gives, og det er da et bidrag til at udvikle det danske sundhedsvæsen.
Så jeg synes altså, der tegnes et helt forkert og helt fordrejet billede, og det håber jeg altså på, at vi ved fælles anstrengelser kan bidrage til at nuancere under det forestående udvalgsarbejde.
Så det skal i hvert fald ikke være misforståelser og myter, der stiller sig i vejen for, at vi når et sådant bredt flertal. Det siger jeg naturligvis også med adresse til fru Louise Frevert, som jo rejser en række spørgsmål.
Dem svarer vi selvfølgelig beredvilligt på, når de kommer, men der blev allerede anmeldt nogle spørgsmål her, og jeg vil selvfølgelig meget gerne give tilsagn om at svare hurtigt og præcist og imødekommende, sådan at det ikke skal være usikkerhed omkring forståelsen af nogle ting i lovgivningen, som stiller sig hindrende i vejen for, at også Dansk Folkeparti kan give sin opbakning. Jeg hæftede mig bl.a. ved, at fru Louise Frevert gjorde sig nogle betragtninger over forskningsniveauet på Statens Serum Institut.
Andre har også været inde på det, og det er et spørgsmål, som jeg meget gerne vil give tilsagn om at diskutere nærmere med udvalget under den forestående udvalgsbehandling.
KL. 15.55 Nu skal man selvfølgelig ikke tage alle sorger på forskud, heller ikke på Statens Serum Instituts vegne - det skal jeg vende tilbage til om et øjeblik -
men hvis der opstår den situation, at fraktioneringsarbejdet efter et udbud havner andre steder end hos Statens Serum Institut, så er det selvfølgelig - det må være en fælles bestræbelse - en opgave at søge at sikre, at Statens Serum Institut fortsat kan fastholde en forskning, selv om Statens Serum Institut så ikke står for produktionen.
Det føler jeg mig rimelig tryg ved, at vi ved fælles anstrengelser, hvis interessen er der, kan søge at få løst under det udvalgsarbejde, der forestår.
Jeg ved så ikke, om det rækker til også at sikre SF's opbakning, men jeg noterede mig da, at fru Lene Garsdal efter et par nærgående spørgsmål jo sådan set bekræftede, at forskning og produktion ikke nødvendigvis er hinandens forudsætninger.
Det er jeg glad for på vegne af den danske biotekbranche.
Jeg tror, at halvdelen af virksomhederne i Hørsholm Forskerpark - bare for at nævne et konkret sted - jo skulle lukke i morgen, hvis den forskningsaktivitet, de er i gang med, ikke gav nogen mening, fordi de ikke har et produktionsanlæg ved siden af.
Så jeg er glad for, at vi er enige om, at tingene ikke er hinandens forudsætninger.
Det var egentlig også det, der lå i det lille citat fra Forskningsrådet, som jeg tidligere henviste til, hvor man jo sådan set kredser om, at man kunne skærpe fokus på forskning i Statens Serum Institut ved at afvikle eller udbyde noget af det mere produktionsorienterede.
Så hvis det handler om at stå vagt omkring forskningsindsatsen på Seruminstituttet, må vi finde veje til det.
Det vil jeg gerne give tilsagn om at medvirke til.
Så vil jeg også gerne sige, at der har været flere spørgsmål, som så har handlet om, hvorvidt Statens Serum Institut er klædt på til at kunne stå sig i en sådan konkurrence om at fraktionere og oparbejde blodet ved et samlet amtsligt udbud.
Det er jo et spørgsmål, som jeg ikke uden videre kan svare ja eller nej på, fordi det jo er konkurrencesituationen, der afgør det.
Det er jo sådan set hele perspektivet i det her, at blodet skal oparbejdes der, hvor det gøres bedst og billigst.
Men jeg kan i hvert fald meget klart tilkendegive, også til fru Line Barfod, at der ikke er noget lovteknisk problem i, at Statens Serum Institut også ved låntagning afholder den udgift, som er nødvendig for at kunne udbygge sit produktionsapparat til at kunne løse denne her fraktioneringsopgave på sigt.
Det kræver ikke noget aktstykke i Finansudvalget, fordi det er sådan, at Statens Serum Institut har en ikkeudnyttet låneramme.
Så hvis det er økonomisk bæredygtigt at byde på den her fraktioneringsopgave, når man har indregnet forrentning og afskrivning på de investeringer, der så skal foretages, er der intet, der stiller sig hindrende i vejen for det.
Nu kan jeg forstå, at fru Line Barfod måske var af den opfattelse, at man skulle gøre tingene i den rækkefølge, hvor man startede med at bygge produktionsanlægget, og man så bød efterfølgende.
Det vil jeg gerne advare imod, for der kunne ske det, at opgaven havnede et andet sted, og så stod man jo altså med en fejlinvestering. Så det handler vel om at kalkulere, hvad det er for anlægsinvesteringer, der skal til for at løse den opgave.
hvis det giver mening, og hvis det er konkurrencedygtigt, jamen så er der principielt ikke noget, der stiller sig hindrende i vejen for det.
Men det er selvfølgelig et aspekt, som jeg også meget gerne vil belyse yderligere i det forestående udvalgsarbejde, hvis der er et ønske om det.
Hvis spørgsmålene reelt dækker over - det kan jeg selvfølgelig være lidt i tvivl om - om disse ting kan afklares, så er der opbakning, for hvis det er det, der er det udestående problem, at vi skal sikre forskning i den eventuelle situation, at opgaven havner et andet sted, og at vi skal sikre, at Statens Serum Institut har nogle grundlæggende rammevilkår, der gør, at de kan være med, så tror jeg sådan set godt, at det kan dækkes af på en sådan måde, at der kan være bred opbakning til forslaget.
Men her er jeg måske lige en kende for naiv. Men med de tilkendegivelser, der har været, er der vel også en fair mulighed for, at der kan skabes stor bredde, også selv om det ikke skulle lykkes i en positiv besvarelse af de spørgsmål, der kommer, at få de to her nævnte partier, Enhedslisten og Socialistisk Folkeparti, til i sidste ende at stemme ja.
Så jeg imødeser et spændende og intensivt udvalgsarbejde, og jeg skal erklære mig parat til at svare på alle de spørgsmål, der stilles.
Vi har allerede svaret på de første 12 spørgsmål op til førstebehandlingen her i dag, og det er altså mit udtalte ønske, at vi får forholdt os til det her lovkompleks i indeværende samling.
Det synes jeg faktisk også, for at slutte der, hvor fru Lone Møller startede, at vi skylder de danske bloddonorer.
Nu har det her lovkompleks været dagsordensat flere samlinger i træk, og på trods af, at jeg altså føler, at vi også i den her proces har bidraget til at give ordførerne alle mulige muligheder for at føre en saglig debat,
så må vi altså konstatere, at hver gang lovforslaget kommer op, snart af den ene sundhedsminister, snart af den anden, så ryger der finker af panden, og der står noget mytebelagt tilbage.
Alene af den grund bør alle have en interesse i nu at få løst disse spørgsmål på en ordentlig måde, sådan at der kan stå respekt om det danske blodforsyningssystem, som vi helt grundlæggende jo ikke piller en tøddel ved med det forslag, der ligger her.