Ole M. Nielsen (KRF), 2000-05-16:
Tak for redegørelsen og tak for debatten.
Jeg synes, det er godt, at vi får sådan en redegørelse som denne her.
Alle mener jo noget om det.
Vi mener stort set også noget rigtigt de fleste af os.
Det er ikke helt nøjagtig det samme, vi mener, men vi har alle sammen en opfattelse af og nogle holdninger til det med landdistrikter.
Når Kristeligt Folkeparti ikke er med til at stille forespørgslen her, er det på grund af den tekst, den har, hvor der er en sammenhæng imellem landdistriktspolitikken og regionalpolitikken.
Sammenhæng er jo sådan pr. definition et positivt ord, og jeg synes ikke, at der er og skal være så skrækkelig meget sammenhæng imellem de to politiske områder, men o.k., i et eller andet omfang.
Når jeg ikke er med, så er det, fordi jeg også venligt fik forevist det forslag til vedtagelse, som jeg nok kunne se, at forespørgselsteksten pegede hen imod, og så kunne jeg godt se, at jeg simpelt hen havde sejret for meget med den der vedtagelse, jeg fik tilslutning til i regionaldebatten for nylig, for nu skulle den altså jordes, nu skulle regionaldebatten dæmpes igen.
Det fik vi heldigvis lavet om på, sådan at vi får et andet forslag til vedtagelse, som så til gengæld er lidt svagt.
Det kunne måske have indeholdt nogle flere elementer, når nu man fik det der ene element væk, men o.k.
Men tilbage til det der med sammenhæng imellem landdistriktspolitikken og regionalpolitikken: Jeg skal ikke sige, at der ikke kan og bør være nogen sammenhæng, men det er jo politik på to forskellige niveauer.
Det er i øvrigt også et definitionsproblem, hvad landdistrikter er for noget.
Landdistrikter og land contra by-problematikken har man jo i alle regioner, og det er et spørgsmål om, hvordan man inden for den enkelte kommune osv. udvikler tingene, mens regionalpolitikken jo handler om, hvordan man styrker de svage regioner - dem, der skiftevis vil være det - gennem infrastruktur, takstpolitik, investeringer i kultur, forskning, undervisningsinstitutioner osv., osv.
Det er ligesom to helt forskellige niveauer, det handler om. Så har vi det her definitionsproblem med, hvad landdistrikter er for noget.
Der står her i redegørelsen, afsnit 2.2.: »Den generelle økonomiske udvikling er således slået igennem i landdistrikterne, hvor den gennemsnitlige sæsonkorrigerede ledighed i landkommunerne nu er nede på 5,4.« Ja, måske er den økonomiske udvikling slået igennem, i hvert fald i den definition, hvor det er landkommunerne, men landdistrikter er jo mange forskellige ting.
Der er jo også landdistrikter i bykommunerne, og selv i hovedstadsområdet er der landdistrikter, de er måske ikke særlig svage, det kan nogle af dem være, andre er faktisk ganske stærke.
Men i landkommunerne, hvor hovedbyen jo ofte er en by med 3.000, 4.000, 5.000 indbyggere, der føler de egentlig ikke, at de bor i en landsby eller i et landdistrikt, de føler, at de bor i en by, men de har jo lige uden for deres grænse i den samme kommune landsbyer med 200, 300 mennesker og deciderede landbrugsområder med landbrugsbygninger, arbejderboliger og enkelte andre huse. Det er altså noget vidt forskelligt, og det er lidt noget skidt, når man har definitionsproblemer, afgrænsningsproblemer, og så lave statistik og træffe beslutninger ud fra den statistik.
Jeg vil ikke sige, at der endnu er sket noget, der er helt forkert, men det risikerer vi, at der gør.
Jeg ved ikke, hvordan vi får løst det problem.
Det viser sig rent praktisk også ved, at landdistriktspuljen jo ikke er geografisk afgrænset til det, som hedder landdistrikter ud fra den definition, som man opererer med her. Det er lige sådan med landdistriktsstøtteloven, som jo heller ikke er begrænset til det, som vi her opererer med som værende landdistrikter, altså landkommuner og yderkommuner. Så er der også noget helt andet, for man kan også have et udkantområde i en stærk region.
Det kan man faktisk godt forestille sig, eller sådan er det i virkeligheden.
Så det er faktisk indviklet. Nå, det var det om definitionsproblemer.
Det er ikke, fordi jeg vil sætte en hel ny statistisk inddeling af landet i gang, men jeg synes nok på den anden side, at vi skal i hvert fald med åbne øjne vurdere, at vi har det problem her.
Så skal jeg lige hurtigt sige noget om landdistriktsstøtteloven, som jo i høj grad også har noget med dette emne at gøre, og hvor der jo i virkeligheden er mange flere midler, end der er i landdistriktspuljen, og jeg skal også betone, at det jo ikke kun har noget med landbruget at gøre, men i høj grad har at gøre med landsbyerne og med landsbyernes liv.
Så er det vigtigt, at alle gode kræfter samarbejder om at holde liv i landdistrikterne.
Postvæsenet henregnes ikke til gode kræfter lige i øjeblikket med de initiativer, det tager, og det bør vi gøre noget ved.
Der er her snak om, at vi skal putte flere penge i postvæsenet og stille krav til det, men nej, det behøver vi ikke, vi behøver bare at sætte kravet til dets overskud ned; det er nok til, at vi kan få vores ønsker opfyldt.
Det er jo selvfølgelig kun et spørgsmål om politisk vilje, og dér er jeg ikke tvivl om, at den er til stede.
Vi skal sikre en ordentlig betjening af landdistrikterne, men selvfølgelig skal man også i landdistrikterne indordne sig under, at det er en ny udvikling, man skal heller ikke opretholde posthuse, hvor der ikke er brug for det, men denne her beskedne postekspedition i forbindelse med en landforretning må i hvert fald være noget, der er til at betale sig fra, så det synes jeg man skulle. Alle gode kræfter er i høj grad i kommunerne, som har et ansvar for, hvad der sker, og det er, når det gælder om at indrette skolevæsenet - ikke efter de absolut største, mest rationelle og strømlinede linjer, som måske endda ikke er de billigste, men når det gælder om at sikre, at der også kan være små skoler i de små byer.
Det er også et spørgsmål om at placere f.eks. ældreboliger rundtomkring i landsbyerne.
Vi springer lidt i det, for så er der landzonekompetencen, og her er jeg ikke enig med de borgerlige partier, som jeg ellers på mange måder er enig med om de ting her.
Jeg mener ikke, at vi skal have landzonekompetence overgivet til kommunerne, men jeg ønsker bestemt en mere fleksibel og mere varieret holdning fra amternes side til det, der må ske i landdistrikterne.
Det er de her småting, som er så irriterende, hvor man ikke kan få lov til at skilte og sådan nogle ting, men det er i høj grad også med at få placeret store håndværksvirksomheder og små industrier i landsbyer.
Industri er jo noget helt andet, end det var i gamle dage.
I gamle dage var industri jo noget med røg og møg i massevis, men der er jo ingen industrier, der sviner mere, dels fordi det er en helt anden slags industri, man har, dels fordi vi selvfølgelig også stiller nogle krav til dem, som de i de fleste tilfælde også lever op til.
Endelig har vi jo IT-industri og -udvikling osv., som kan ligge hvor som helst, uden at de generer nogen. Vi støtter ikke den med landzonekompetencen, men vi støtter i høj grad de tre beslutningsforslag, som vi har fremme i år igen - de hedder vist i år B 55, B 56 og B 58 eller B 60 - om at udnytte de nedlagte landbrugsbygninger, at få lov til at bygge til på landbrugsejendomme og få lov til at indrette en bolig mere.
Det har i høj grad noget at gøre
med at støtte udviklingen i landsbyerne. Så er der noget andet, der også kan hæmme udviklingen, og det er, at man pålægger landdistrikterne, landområderne, de samme omkostninger, som man har i byerne.
Miljølovgivningen har f.eks. det her fuldstændig fordomsfulde krav om maksimum 50 ppm nitrat i drikkevandet, som ikke er begrundet i noget som helst videnskabeligt.
Jeg ved godt, at man siger, at vi kan få blå babyer, hvis der er for meget nitrat, men det har man ikke haft i Danmark i de sidste 50 år, og de 50 ppm er noget, man har hentet i ulandene, hvor der er et sammenfald mellem nitrat og kolibakterier, fordi de har et andet klima, end vi har.
Den grænse har vi bare flyttet op, og den har vi så presset ned over folk, så de ikke må have deres egen brønd.
Der er også det, at vi pålægger renovation på landbrugsejendomme, hvor der så en gang om ugen kører sådan en lastbil på 12 t op og ned ad en privatvej - 1 km frem og 1 km tilbage - for at hente 10 kg affald.
Det er ikke særlig miljøvenligt. Vi er også på vej til at gennemtvinge kloakering i det åbne land, og det er fuldstændig tåbeligt at samle skidtet sammen.
Skidtet nedbrydes bedst, når det bliver decentralt placeret i naturen.
Vi skal selvfølgelig have et miljøtilsyn i landdistrikterne.
Vi skal da ikke svine, men vi skal have et miljøtilsyn med en aftale med hver enkelt ejendom om, hvordan man ordner sine ting på det sted, i stedet for at tvinge dem ind i et stort, dyrt, offentligt system.
Der er mange elementer i landbrugets strukturudvikling, som har været diskuteret, og selv om jeg har stor forståelse for, at vi skal have et effektivt og stort landbrug, fordi det har noget med vores beskæftigelse og vores økonomi og vores valutaindtjening osv. at gøre, så må vi erkende, at de store konstruktioner på landet somme tider er lidt ufikse.
Der er ganske ubehageligt på denne tid af året, hvor der lugter af gylle ud over de små landsbyer og også i turistdistrikterne osv.
Derfor er den nye landbrugslov fornuftig i forhold til den gamle, men jeg ved ikke, hvordan man begrænser miljøgenerne yderligere.
Det kan jo være noget med at kombinere store landbrugsbedrifter med biogasanlæg osv., så man på én gang får udnyttet noget af den energi, der er i gyllen, og får fjernet noget af lugten.
Det er en ganske udmærket ting. Så har der været tale om kommunesammenlægninger.
Jeg er meget negativ over for kommunesammenlægninger. Jeg ønsker små, overskuelige, demokratiske enheder.
Men vi skal selvfølgelig sørge for at fjerne alle de hindringer, der er, for at kommunerne kan arbejde fornuftigt sammen, og i øvrigt tilskynde dem til at arbejde fornuftigt sammen om de opgaver, som de er for små til at løse hver for sig.
Så er der trafikproblemet, som også har været nævnt af mange, og vi må jo konstatere, at bilen er kommet for at blive, og dér må vi i fremtiden finde ud af at gøre det billigere for de mennesker i landsbyerne, i landdistrikterne, der er nødt til at have en bil og måske oven i købet må have bil nr. 2, at eje og køre i bilerne, end det er i de områder, hvor der er en kollektiv trafik til rådighed.
Her kan roadpricing, selv om jeg ved, at det er et forkætret udtryk, simpelt hen være den retfærdige løsning i forhold til de områder af landet, hvor man ikke kan betjene sig af kollektiv trafik.
Så synes jeg, vi skal arbejde videre med den idé, som hr. Kalnæs har nævnt, og som vi har snakket lidt om nede på gulvet: Kan vi engang sætte et forskningsprojekt i gang med en analyse af, hvordan bloktilskuddet og den kommunale udligning fungerer osv., så vi kan få en mere fornuftig fordeling af goderne i landet.