runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Birte Weiss (S), 2000-03-15:
Ja, det kan jeg fuldstændig bekræfte.
I det øjeblik, der er tale om, at der er offentlige penge med i det, så manglede det da bare andet.
Selvfølgelig skal der ske en offentliggørelse af forskningsresultatet, men dér, hvor det bliver virkelig svært, er jo, hvor der er tale om forskning, som fører til, at der skal udtages patenter og den slags, og derfor er det svært at sætte en på forhånd i loven fastsat grænse for, hvor lang tid, der må gå, inden forskningsresultatet kan offentliggøres, fordi den tid, der skal gå til at søge patentet, selvfølgelig også skal indregnes.
Men jeg kan helt bekræfte, at naturligvis skal forskningsresultater, hvor der har været offentlige penge med i billedet, da ud til befolkningen.
Det er jo en vigtig del af selve forskningens væsen, at den ikke blot skal gøre eksperterne klogere, men at den også gerne skal gøre omverdenen klogere.
Søren Kolstrup (EL), 2000-03-15:
Og det kunne da være smukt, selv om vi har forskellig tilgang til problemet omkring sektorforskningsinstitutionerne, at vi i det mindste er enige om dette element.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Hanne Severinsen (V), 2000-03-15:
»Hvorledes harmonerer ministerens udtalelser om, at ATC-sikring af de jyske jernbanesidelinjer, dækkende kun 10 pct. af befolkningen, er som at »skyde gråspurve med kanoner« med regeringens almindelige holdning om at undgå »skævvridning« af Danmark?«
Hanne Severinsen (V), 2000-03-15:
Jeg takker for svaret.
Nogle af de ting, som blev nævnt, indgår jo også i næste spørgsmål, men det er da altid meget rart at høre, at den udtalelse var klippet.
Vi har selvfølgelig alle sammen været ude for, at der bliver klippet.
Men det var en meget uheldig udtalelse, for den falder lige midt i diskussioner om mange andre ting, der netop gælder det skæve Danmark, og så føler man jo, at det her med kun at være 10 pct., måske kan være noget, der forstærker. Men jeg siger tak for den del af svaret.
Hermed sluttede spørgsmålet.
»Vil ministeren drage omsorg for, at en jernbanesikkerhedsrapport udarbejdet af akademiingeniør Jens Lindhard i 1996 danner grundlag for hurtige overvejelser om en opgradering af sikkerheden på banelinjerne i Midt- og Vestjylland, bl.a. på grund af de seneste jernbaneulykker?«
Skriftlig begrundelse
Ovennævnte rapport, der er refereret i Jyllands-Posten den 3. marts i år, undersøgte de tekniske og økonomiske konsekvenser af indførelse af sikkerhedssystemet ATC på DSB's sidebaner i Midt- og Vestjylland.
Rapporten konkluderede, at på dette tidspunkt ville en opgradering af sikkerheden på alle mindre jernbanestrækninger vest for Storebælt maksimalt koste 102 mio. kr. Specielt strækningen Vejle-Struer vil det ifølge artiklen i Jyllands-Posten maksimalt koste 32 mio. kr. at sikre.
Det ville have givet et overskud på mindst 20 mio. kr.
at ATC-sikre denne strækning
, idet der både i 1995 og altså nu i 2000 er sket alvorlige ulykker på strækningen.
Ved ulykken i Jelling i 1995 blev to regionaltog svært beskadiget, og 53 passagerer blev kvæstet, deraf adskillige meget hårdt.
Ved ulykken forleden i Kølvrå blev ligeledes to regionaltog svært beskadiget, tre personer dræbt og 39 passagerer kvæstet, deraf flere meget hårdt.
Årsagen til det her spørgsmål er jo, at man kan læse i Jyllands-Posten, at der faktisk i 4 år har ligget et forslag i Banestyrelsen, og at man faktisk har kunnet opnå den sikkerhed, som vi taler om, for 102 mio. kr. Nu er det ikke, fordi jeg nødvendigvis tror, at det beløb er præcist, men man har jo lavet nogle undersøgelser - den pågældende som et afgangsprojekt - hvor det viser sig, at bare en enkelt banestrækning som Vejle-Struer ville koste 31 mio. kr., og det er vel nogenlunde, hvad det har kostet i ulykker.
Så det er jo noget, der hurtigt har tjent sig ind igen.
Så jeg vil bede ministeren forklare, hvorfor vi ikke rigtig har fået det på bordet.
Jacob Buksti (S), 2000-03-15:
Jeg tror, jeg reagerede på samme måde som spørgeren, da jeg så den pågældende artikel i Jyllands-Posten, for hvis det var sådan, at man kunne klare hele ATC-udbygningen for 102 mio. kr., så var der i hvert fald sparet temmelig meget i forhold til de beregninger, som jeg har fået. Så derfor vil jeg sige, at jeg allerede har bedt om, at man undersøger sagen nærmere, og det, der sigtes til, er en afgangsopgave, som Jens Lindhard lavede i 1996 ved Aalborg Universitet.
Hverken Banestyrelsen eller Jernbanetilsynet er i besiddelse af denne opgave og har heller ikke været det.
Men vi er i gang med at se, om vi kan rekvirere den, så den på linje med andet materiale kan indgå i arbejdet med udformning af den strategi for området, som jeg nævnte under mit svar på forrige spørgsmål. Det har jeg allerede taget initiativ til, i øvrigt også før spørgsmålet blev stillet, og det vil indgå i det statuspapir, som skal danne basis for drøftelserne mellem de politiske partier, som jeg som nævnt under besvarelsen af det tidligere spørgsmål allerede har indkaldt til. Jeg vil også gerne sige til spørgeren, at der eksisterer mange talberegninger og mange størrelser i den offentlige debat.
i Herning Folkeblad siges det, at man ville kunne lave en fuld ATC-dækning af banestrækningen mellem Vejle og Struer for 32 mio. kr.
De beregninger, der ligger fra Banestyrelsen i dag, viser, at det ikke kan gøres under 415 mio. kr.
Hanne Severinsen (V), 2000-03-15:
Det, som jo er akademiingeniør Jens Lindhards pointe - og i øvrigt har han sendt opgaven til Jernbanetilsynet for 4 år siden, men den er åbenbart blevet væk - er, at man jo har indført det i togene, så det er altså Banestyrelsen, som mangler sin del. Derfor er synspunktet, at man altså overvurderer de her ting.
Så synes jeg i øvrigt også, hvis vi skal snakke prioritering, at man jo også bør tage hensyn til, at en enkeltbane alt andet lige må være mere farlig end en dobbeltbane, så derfor bør man måske også se på, om vi skal have en anden prioritering.
Men det glæder mig da, at ministeren nu vil se på rapporten og få den vurderet.
Jacob Buksti (S), 2000-03-15:
Det er meget teknisk kompliceret det her.
Det er rigtigt, at der i de fleste af lokomotiverne i dag er installeret ATC, men det virker bare ikke, hvis der ikke også er det apparatur, som ligger i banerne, og det er faktisk det, som koster de mange penge.
Det er derfor, problemet i forbindelse med udbygningen af de her ting er en lille smule svært at vurdere på den konkrete banestrækning.
De tal, som er fremlagt for mig for nærværende, er behæftet med meget, meget stor usikkerhed, vil jeg gerne sige.
Men en total ATC-dækning af det, der er tilbage af baner i Danmark, vil koste omkring 2,3 mia. kr. Derfor siger jeg, at man i stedet for må gå ind og diskutere de banestrækninger, som også fru Hanne Severinsen er interesseret i, og det drejer sig om at sikre, at sikkerheden er i orden.
Jeg anerkender klart, at netop når der kun er ét spor, er der altså en risiko for, at der er to tog på den samme strækning på samme tid, og det vil jo ikke være godt.
At man dér går ind og ser på ATC, som installeres for omkring en fjerdedel af den pris, er den diskussion, jeg godt vil have undersøgt sammen med de andre muligheder, som vi har en fælles interesse i, så vi kan få gang i en fuld dækning til gavn for jernbanesikkerheden i det her land.
Hanne Severinsen (V), 2000-03-15:
Det tilsagn takker jeg selvfølgelig for.
Og jeg synes, at ministeren virkelig skal sørge for, at hans ministerium ikke af en eller anden prestigegrund, eller fordi man har sat noget andet i gang, forsømmer at få det her belyst, om ikke andet så af uafhængige eksperter.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Aaen (EL), 2000-03-15:
»Vil ministeren i forlængelse af besvarelsen af spørgsmål nr. S 1561 redegøre for årsagen til, at Justitsministeriet ikke efterlever arkivlovens bestemmelser om efter 30 år at aflevere arkivalier til offentligt arkiv, og uddybe, hvilke typer sager der er tale om?«
Derfor bliver vi selvfølgelig lidt forundrede, når vi i et svar kan få at vide, at der ligger et arkiv i Justitsministeriet fra besættelsestiden, som offentligheden indtil videre ikke har haft adgang til.
Derfor vil vi gerne have at vide, hvorfor de arkivalier ikke er afleveret i henhold til arkivlovens bestemmelser, og også gerne have at vide, hvad det er for en type sager, det drejer sig om.
Frank Jensen (S), 2000-03-15:
Efter arkivlovens § 13 skal en statslig myndighed aflevere sine arkivalier til Statens Arkiver, inden de er 30 år gamle, medmindre modstående hensyn gør sig gældende.
Der gælder således ikke efter arkivloven en ubetinget afleveringsfrist efter 30 år.
Inden for disse rammer opbevarer Justitsministeriet da også fortsat en række arkivalier, som er mere end 30 år gamle.
Når det er sagt, kan jeg oplyse, at Justitsministeriet til brug for PET-kommissionens undersøgelse er i færd med at foretage en gennemgang af en række ældre arkivalier, som fortsat opbevares af Justitsministeriet.
Det er i forbindelse med denne gennemgang konstateret, at der på et fjernarkiv hos Politiets Efterretningstjeneste for ministeriet gennem længere tid bl.a. har været opbevaret en begrænset samling dokumenter, der hidrører fra tiden omkring besættelsen. Som nævnt i min besvarelse af spørgsmål nr. S 1561 fra hr. Frank Aaen er der tale om dokumenter, der primært har tilknytning til politiets virksomhed.
Jeg kan supplerende oplyse, at der bl.a. både er tale om dokumenter, der omhandler mere generelle forhold vedrørende politiets virksomhed, og dokumenter indeholdende oplysninger om konkrete straffesager og enkeltpersoner.
Justitsministeriet har nu taget skridt til at drøfte spørgsmålet om aflevering af de pågældende materialer med Rigsarkivet.
En eventuel aflevering vil dog ikke komme til at omfatte de arveretlige sager, som også er omtalt i min besvarelse af spørgsmål nr. S 1561, idet de pågældende sager har betydning for ministeriets sagsbehandling i dag.
Der er tale om sager vedrørende kongelige boer, som opbevares med henblik på at kunne danne fortilfælde i forhold til sager af tilsvarende karakter i dag.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-03-15:
Ja, jeg tror nu nok, at der i Maastrichtsituationen i 1992, hvis jeg husker ret, var en situation, hvor der forelå en § 20-situation, altså der lå et juridisk notat, og der lå en juridisk vurdering, som sagde: Her er tale om afgivelse af suverænitet, derfor skal vi have folkeafstemningen. Jeg mindes kun, at vi siden 1972 kun har haft én folkeafstemning, hvor der i grundlovsmæssig forstand ikke var tale om suverænitetsafgivelse, og det var den, vi havde om pakken i 1986, hvor min forgænger gennemførte en vejledende folkeafstemning.
Og det må jeg sige, det tror jeg ikke
er en god idé, fordi det giver en række, synes jeg
, også parlamentariske principielle problemer i relation til grundloven
Grundloven siger jo, vi har et repræsentativt folkestyre i landet, vi vælger medlemmer af Folketinget, som har et særligt ansvar, som det er defineret i grundloven, og Folketingets medlemmer lovgiver for landet og påtager sig dermed også det ansvar, der skal til i den henseende.
Derfor har vi en grundlov, derfor har vi grundlovens § 20, og derfor har vi den meget naturlige arbejdsdeling i det danske folkestyre mellem folketingsmedlemmerne med deres ansvar på den ene side og folkeafstemningerne på den anden side.
Og jeg mener af principielle grunde, vil jeg sige til hr. Holger K. Nielsen og også til hr. Keld Albrechtsen, at det bør være sådan.
Til spørgsmålet, der i øvrigt blev stillet, synes jeg som sagt, at vi skal tage en debat om den kommende regeringskonference, også meget gerne om de yderst relevante spørgsmål, som er blevet stillet her på det sociale område.
Og jeg vil sige til hr. Thulesen Dahl: Sådan kan man naturligvis ikke udlægge mig; det kan man sjældent, når hr. Thulesen Dahl prøver at udlægge mig, for det er som regel fordrejet eller forkert.
Hanne Severinsen (V), 2000-03-15:
Med billederne af den voldsomme ulykke ved Kølkær var det lidt chokerende at høre ministeren udtale, at det kun var 2 pct. af befolkningen, der var omfattet af de banestrækninger, for de er jo også en slags mennesker, og statsministeren har flere gange, når man har angrebet regeringen for, at man skævvred dette land, sagt, at det var der slet ikke tale om. Så jeg håber, at ministeren kan afkræfte, at man synes, at 10 pct. af befolkningen er »kun«, når det drejer sig om noget så vigtigt som sikkerhed for den kollektive trafik.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-03-15:
Statsministeren og hans regeringspartier argumenterer i høj grad om euroen ud fra økonomiske faktorer.
Men hvad er egentlig problemet dér for Danmark?
Danmark har jo en arbejdsløshed, som er omkring 4-4½ pct.
De andre lande, små lande, som er uden for euroen, Schweiz, Island, Norge og Sverige, har også arbejdsløshedsprocenter - Schweiz f.eks. - som er på det halve af, hvad de er i de store lande, Frankrig, Tyskland, Italien og Spanien.
Og samtidig har de nævnte små lande uden for euroen en højere levefod, en højere realløn, og det er grunden til spørgsmålet: Mener
statsministeren, at det er et rent tilfælde, at de små lande uden for klarer sig bedre end de store lande inden for?
Dér, hvor Danmarks fremtid besluttes, dér, hvor man skal være med, er forhåbentlig denne bygning, som danner rammen om det danske folkestyre.
Det er baggrunden for dette spørgsmål, for statsministeren er åbenbart alligevel ikke så sikker i sin sag.
I hvert fald om euroens succes har statsministeren sagt på et møde på Krogerup Højskole for et par uger siden, at vi jo bare kan træde ud af euroen igen, hvis vi skulle fortryde.
Men er det ikke i praksis, hvis der bliver sagt ja den 28. september, sket med den danske krone for tid og evighed?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-03-15:
Først må jeg lige gøre det klart en gang til, at det altså ikke er sådan, at vi skal give befolkningen det indtryk, at alt, hvad der sker ude omkring os, i Tyskland, i Frankrig, i Europa, i verden, ingen indflydelse har på Danmark.
Så det er ikke rigtigt at sige, at det er det, vi beslutter i denne bygning, der alene har betydning for vores land. Det, vi beslutter her, har afgørende betydning for vores land, men der er sandelig også god grund til at sige, at er der andre lande tæt ved os, der har problemer - det kan være forureningsproblemer, jeg nævnte Ignalina før, og det kan være økonomisk krise - så vil det selvfølgelig påvirke Danmark.
Lad os nu også få det sagt i dag.
Til det andet spørgsmål: Jeg vil sige, at jeg får af og til stillet det spørgsmål, men jeg synes egentlig, at vi skal holde fast i, at hvis vi melder os ind i den fælles valuta, så er det, fordi vi mener det, og det er da det, vi skal koncentrere os om, og ikke, at vi med det samme skal overveje at melde os ud igen.
Når vi melder os ind, og når jeg, regeringen, Socialdemokratiet, Det Radikale Venstre argumenterer for at melde os ind i den fælles valuta, så er det, fordi vi mener det, så er det, fordi vi tror, det er bedst for Danmark i dag, som det var, da vi argumenterede for et ja til Amsterdamtraktaten og for et ja til Europa allerede i 1972.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-03-15:
Ja tak, men betyder det, at svaret på det stillede spørgsmål er et ja, at siger vi ja til euroen, så er det altså et farvel til kronen for tid og evighed?
Og betyder det så, at statsministeren fortryder de udtalelser, han kom med på Krogerup Højskole, hvor han sagde, at hvis vi fortryder det, har vi faktisk mulighed for at gå ud igen?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-03-15:
Der er noget, der tyder på, at statsministeren har fået
nye rådgivere, siden de her famøse udtalelser faldt på højskolen, som hr. Frank Dahlgaard netop har citeret, for pressen har da i hvert fald citeret statsministeren, også efterfølgende på pressemødet, statsministeren afholdt dagen efter her i huset,
for, at Danmark naturligvis kan træde ud af euroen igen, hvis vi på et senere tidspunkt fortryder, at vi, hvis vi gør det den 28. september, har stemt os ind i euroen.
Bare for en ordens skyld: Kan vi for det første få statsministeren til at bekræfte de udtalelser, også til citat her i Folketingssalen, og for det andet få at vide, hvad statsministeren altså helt konkret har bygget sin antagelse på?
For det tredje: Har statsministeren trukket i land og fortrudt de udtalelser, fordi det naturligvis ikke er sådan, at man kan fortryde en beslutning om at gå ind i euroen og så trække sig ud af euroen, som om intet er hændt,
og så i øvrigt være med i det øvrige EU-samarbejde?
Det er der jo ikke nogen, der tror på.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-03-15:
Findes der i Traktaten sådan nogle bestemmelser, som muliggør det, eller findes der ikke?
Jeg kender nu naturligvis godt svaret, men jeg vil gerne høre det fra statsministerens egen mund, således at befolkningen kan se det og læse det i Folketingets forhandlinger.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-03-15:
Til hr. Frank Dahlgaard kan jeg sige, at jeg som sagt synes, vi skal bruge hovedparten af vores kraft på at diskutere, hvorfor vi skal træde ind i den fælles valuta, og ikke, hvorfor vi skal træde ud.
Det vil have sine omkostninger, og der skal i givet fald forhandles om at sikre de bedst mulige vilkår.
Traktaterne, kan jeg sige til hr. Keld Albrechtsen, foreskriver faktisk ikke noget konkret om den situation, men det udelukker jo ikke, at man kan.
Hr. Keld Albrechtsen vil sikkert nok give mig medhold i, at
hvis et land ønsker at trække sig, jamen så kan landets befolkning selvfølgelig gøre det.
Jeg siger bare, at det kræver så en forhandling med de andre, at det vil være vanskeligt for os, og at det også vil have sine omkostninger.
Men hvis jeg bliver stillet spørgsmålet, om vi kan, så er svaret, at et land som Danmark kan beslutte at trække sig
ud, hvis befolkningen i Danmark ønsker det.
Det kræver blot, som jeg sagde det før, forhandlinger med vore naboer om, under hvilke betingelser det kan ske, men det er en anden historie. Jeg ville fraråde det meget, jeg synes, at vi skal tage og koncentrere debatten om det andet spørgsmål, men når der nu spørges, så vil jeg naturligvis ikke undlade at svare.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-03-15:
Jamen tak for svaret!
Kan statsministeren bekræfte, at han har bedt om et papir, en ekspertvurdering også juridisk, om det spørgsmål, om vi kan træde ud igen?
Og kan statsministeren bekræfte, at det ikke er mig eller andre, der har rejst det her spørgsmål, men statsministeren selv, der har sagt, at vi har mulighed for at komme ud igen? Men spørgsmålet gik jo på, om et ja til euroen i praksis betyder et farvel til kronen for tid og evighed.
Det mangler jeg et helt klart svar på, for statsministeren antydede det.
Hvis vi går ind, kræver det jo enorme investeringer, formentlig i milliardstørrelsen, i udstyr til at tilpasse sig, og skal vi så efter nogle år ud igen, skal vi gennem de samme omkostninger en gang til, plus den usikkerhed, der bliver om den nye krone, der kommer, for hvorfor vil vi ud?
Det rejser så store økonomiske og juridiske problemer, at mit spørgsmål er: Er det ikke i praksis et farvel for tid og evighed til den danske krone at sige ja til euroen?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-03-15:
Det er dog en ejendommelig situation, vi står i med det her spørgsmål.
Nu siger statsministeren, at når der nu spørges til, om vi kan træde ud igen, så vil statsministeren da ikke undlade at svare.
Jamen det er jo ikke os, der har bragt det her spørgsmål på banen, det er statsministeren, der på et møde på en højskole har sagt, at vi har en fortrydelsesret, det er statsministeren, der efter mediernes oplysninger dagen efter på sit ugentlige pressemøde her i huset har genbekræftet, at vi har en fortrydelsesret.
Det vil sige, at det er landets statsminister, der må have foretaget nogle sonderinger omkring det her, og derfor tillader vi os nu at følge dét op, som statsministeren selv har sagt.
Så kommer det minsandten her, at det jo ikke er statsministeren, der ønsker det her, men når nu statsministeren bliver spurgt osv. For at der ikke skal være nogen som helst misforståelser om det her, vil jeg stille ét spørgsmål til statsministeren
meget firkantet og klart: Finder statsministeren, at Danmark har en juridisk ret til at træde ud af eurosamarbejdet igen, efter at vi har stemt os ind i eurosamarbejdet?
Keld Albrechtsen (EL), 2000-03-15:
Så er vi i hvert fald klar over, hvordan Traktaten ser ud: Den giver altså ingen mulighed for fortrydelse.
Så vil jeg godt spørge, hvad det er, statsministeren mener med, at man så efter folkeretten alligevel vil kunne forhandle sig ud.
Jeg går ud fra, men det vil jeg så godt have statsministeren til at bekræfte, at dér tænker statsministeren på den situation, som har foreligget vedrørende det danske EF-medlemskab siden 1972, nemlig den situation, at EF-medlemskabet, altså nu unionsmedlemskabet, efter Genèvekonventionen kan ophæves ved en folketingsbeslutning, og at der er nogle regler om 1 års opsigelsesfrist og sådan noget. Jeg vil godt bede statsministeren bekræfte, at det handler om at udtræde af Unionen i dens helhed, at det er
hele unionsmedlemskabet.
Det kan naturligvis ikke lade sig gøre at træde ud af en del af Unionen, f.eks. møntunionen, som man er gået ind i; det tillader Traktaten ikke, det er hele medlemskabet, vi så snakker om.
Det vil jeg godt bede statsministeren om at bekræfte.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-03-15:
Jeg fik et enkelt spørgsmål, og jeg har givet et enkelt svar.
Jeg kan godt se, at der er en række andre bemærkninger, men jeg må sige, at de faldne bemærkninger ikke giver mig anledning til yderligere bemærkninger.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-03-15:
»Finder den danske regering, at eventuel kommerciel dyrkning af gensplejsede afgrøder i Danmark ligesom i England som minimum må afvente resultatet af en 4-års-forsøgsperiode, og at kommerciel dyrkning i Danmark under ingen omstændigheder kan komme på tale, før de britiske forsøg er gennemført og vurderet?«
Skriftlig
begrundelse
Ifølge The Guardian den 28. februar i år findes der i England en aftale om, at der på 75 marker skulle gennemføres en undersøgelse, der skal vise, om GMO-afgrøder skader miljøet
Forsøget skulle være startet onsdag den 1. marts på 25 marker, men indtil videre er det dog ikke lykkedes industrien at fremskaffe tilstrækkelig mange landmænd, der vil lægge marker til et så ubehageligt eksperiment.
Men det viser jo bare, at bekymringen i befolkningen og hos landmændene selv er langt større, end den hidtil har været hos bl.a. den danske regering, der jo under debatten i Folketinget den 4. februar i år afslørede et fuldstændigt sorgløst og ubekymret forhold til gensplejsningen.
Svend Auken (S), 2000-03-15:
Som bekendt er direktivet om udsætning og markedsføring under revision, og Danmark har arbejdet hårdt for en række forbedringer, herunder også en styrkelse af den miljømæssige risikovurdering og en belysning af de langsigtede og indirekte virkninger af disse afgrøder.
Europa-Parlamentets anden læsning af direktivet ventes i løbet af april 2000, og det er mit håb, at vi snarest herefter kan få vedtaget det endelige direktiv.
På Miljørådets møde sidste år i juni var Danmark med til at formulere og vedtage en erklæring om, at der ikke vil blive givet godkendelser til markedsføring af nye gensplejsede afgrøder, før ny lovgivning er på plads, altså før vi har fået et bedre direktiv på plads. For god ordens skyld vil jeg gerne understrege, at der til dato ikke er blevet dyrket gensplejsede afgrøder kommercielt i Danmark.
Vi har med stor interesse fulgt de forsøg, der er i gang i England, og som løber til og med vækstsæsonen 2002.
Hvis resultaterne af forsøgene viser, at der er uacceptable virkninger på biodiversiteten som følge af dyrkningen af de gensplejsede afgrøder, man afprøver,
så vil vi naturligvis lade det spille ind i vores bedømmelse.
Så vi lægger vægt på et meget højt beskyttelsesniveau.
Vi siger ikke nej til teknologi, men vi lægger vægt på et meget højt beskyttelsesniveau.
Endelig vil jeg gerne gøre opmærksom på, at der i forbindelse med de danske demonstrationsforsøg med gensplejsede foderroer i 1999 blev gennemført forskellige undersøgelser af, om dyrkningen havde nogen effekt på flora og fauna, og der er ingen af disse resultater, som vi altså har opnået ved et fuldskalaforsøg, der tyder på, at den gensplejsede roe havde negative effekter på flora og fauna.