Søren Søndergaard (EL), 2003-04-25:
I § 6 står der: »Sagsakter vedrørende omdannelsen af TV 2/DANMARK til aktieselskab samt sagsakter vedrørende salg af aktier i TV 2/DANMARK A/S er undtaget fra adgangen til aktindsigt i henhold til lov om offentlighed i forvaltningen.« Det er selvfølgelig bare begyndelsen, for når privatiseringen er gennemført, er der selvfølgelig ingen mulighed for aktindsigt.
Så er der ingen offentlighed i forvaltningen, for så er det ikke længere noget, der hører
under det område.
Det er sådan set bare et fuldstændig konkret kendetegn på, hvad kapitalisme er.
Det kan man allerede se i § 6 i det her lovforslag.
Så om ikke andet har vi i hvert fald en demokratisk begrundelse for at sige nej til forslaget.
Vores udgangspunkt - bare for at undgå, at hr. Jens Rohde bliver nødt til at gå op og spørge om, hvad alternativet er - har jo hele tiden været to konkurrerende offentligt ejede public service-stationer finansieret, ikke af licens, men finansieret af en progressiv skat.
Det har været vores udgangspunkt, og det har været det, som vi har foreslået, og derfor har vi også løbende i forbindelse med hele udviklingen på TV 2 advaret mod, at man var på vej ind på en glidebane.
Vi har for længe siden advaret om, at den reklameorientering, man havde, ville få konsekvenser for programmerne, og der er jo rigeligt mange, der har været med til at dokumentere her, hvilke konsekvenser det har fået for programmerne.
Det er klart, at vi, når man fortsætter ad den vej og laver et totalt privatiseret TV 2, vil få endnu mere af den slags.
Vi vil hen ad vejen få endnu flere reklamer, breaks og muligvis betaling.
Vi vil få programmer, som er dårligere end dem, vi har i dag.
TV 2 udsender et blad, der hedder TV 2 Medienyt, og på bagsiden er der en oversigt over, hvad ugens seere ser på.
Der er en opgørelse over, hvad alle seere ser hele døgnet, og så er der en opgørelse over, hvad seere mellem 21 år og 50 år ser på.
Hvis nogen naivt skulle tro, at det var, fordi det var dem, der så mest tv, så er det sådan set ikke derfor, men det er, fordi det er dem, der er det købedygtige publikum, og derfor er det af hensyn til annoncørerne særlig vigtigt, hvad de ser. Det er jo lidt interessant, hvis man går ind og ser på deres tv-forbrug, når det gælder TV 2, for gruppen som helhed og gruppen mellem 21 år og 50 år er fuldstændig identiske. Men det er samtidig interessant at se, at gruppen mellem 21 år og 50 år ser lidt mindre Danmarks Radio og lidt mindre DR 2, hvorimod de ser lidt mere TV 3 og lidt mere TvDanmark.
Alene derfor fremgår det jo fuldstændig krystalklart.
Hvis man laver en kanal, som i endnu højere grad skal fungere på markedsbetingelser, så er det i forhold til det segment, man har udlagt.
Det er der, reklamekronerne skal tjenes for at få reklamekronerne ind.
Man skal nærme sig det, vi har på TV 3, og man skal nærme sig det, vi har på TvDanmark.
Derfor vil det gå i den retning med udviklingen af tv. Nu vil jeg godt sige om køberne, især nogle af de købere, som har meldt sig fra dansk side: Vi tror bestemt
ikke på, at deres intention er at lave dårligere tv. Vi tror sådan set, at ambitionen er at prøve at lave godt og oplysende tv, men problemet er jo, hvordan situationen vil være, når krisen kradser.
Som en erhvervsmand sagde i forbindelse med de undersøgelser, som har været meget omtalt, så bliver man jo nødt til at tage sit udgangspunkt i, at man også skal kunne tjene penge i worst case-scenarier.
Og jo mere der bliver snakket om, at der skal være risikovillig kapital, som skal være med til at udvikle det ene og det andet og det tredje, desto mere klart er det også, at der skal tjenes mange penge, for risikovillig kapital tiltrækkes altså ikke ved at give den forrentning, man kan få ved at sætte pengene i banken.
Risikovillig kapital tiltrækker man kun, hvis man er villig til at give en ekstra forrentning.
Det vil sige, at der skal være ekstra mange penge at tjene på det her.
Der kan være situationer, hvor krisen kradser, eller hvor forudsætningerne ikke er, som de er lagt op til i de her rapporter, der er lavet.
Men kommer vi i situationer, hvor forudsætningerne er anderledes, så vil vi naturligvis også se, at man vil forsøge at få ændret reklamereglerne, man vil forsøge at få igennem, at man kan opkræve penge for public service-virksomhed - det er der i øvrigt stadig væk ikke taget stilling til om man kan få lov til ifølge de svar, vi
har fået fra Kulturministeriet - og man vil se, at der vil være en kampagne for at få flere reklamer.
Det er klart, at det vil give dårligere programmer, hvis man i stadig større grad benytter sig af internationale nyhedsbureauer og mindre af egne journalistiske udsendinger, og det er jo en oplagt ting at gøre, hvor man kan spare massevis af penge.
Hvis man lader være med at have korrespondenter udstationeret, men bare tager fra de internationale nyhedsbureauer, så kan man få en situation, hvor man kan sige nøjagtig det samme, som alle de andre siger, men det er jo ikke nødvendigvis særlig godt og selvstændigt tv. Den dominans til at træffe de afgørelser bliver altså nu givet til private kapitalkræfter.
Uanset hvad intentionerne er i starten, så er der ingen, der aner, hvor det ender, og det kan jo ende, som vi f.eks. har set i USA.
Der er lige kommet et interessant telegram for lidt siden om BBC-chefen, der er chokeret over amerikanske medier under Irakkrigen.
Amerikanske medier under Irakkonflikten demonstrerede en partiskhed og patriotisme, der er chokerende, siger den øverste chef for den britiske radio- og tv-station BBC.
De største amerikanske radio- og tv-stationer har udøvet en så rystende ensidighed til støtte for USA's regering og krigen, at det må være en advarsel til briterne om aldrig at indføre amerikanske tilstande i medieverdenen, mener BBC's generaldirektør Greg Dyke.
Det værste eksempel er mediegiganten Clear Channel, der ejer 101.225 radiostationer i USA, siger han, og han gennemgår en række eksempler på, hvordan denne ensidighed er kommet til udtryk.
Vi skal bare være klar over, at det jo er den udvikling, vi åbner op for ved at lade private kræfter afgøre det her.
Der er ingen, der på længere sigt kan sætte en stopper for dét.
Det kan man muligvis sige, men der er måske en mulighed for at dvæle lidt ved, hvem der egentlig skal træffe den her beslutning, for der er jo mange beslutninger, vi træffer herinde, som aldrig nogen sinde har betydning for befolkningen, men den her beslutning er jo faktisk en beslutning, som har en enorm betydning for befolkningen.
Vi kan f.eks. bare se på denne oversigt og konstatere, at hver eneste dansk seer bruger 1 time hver dag på at se på TV 2.
Det er trods alt en beslutning, der får direkte indflydelse på folks daglige liv.
Hvad er egentlig grunden til, at vi skal gøre os til bedrevidende eksperter på det her område?
Der er nogle klare argumenter for den ene udvikling, og der er nogle klare argumenter for den anden udvikling.
Lad dog befolkningen træffe en klar afgørelse, om den virkelig ønsker at følge i Arrivas og Farums fodspor, eller om den ønsker at fastholde en public service-kanal, hvor der oven i købet bliver lagt op til, at den skal forbedres, så den virkelig opfylder sit formål.