runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anne-Marie Meldgaard (S), 2003-02-26:
Dansk Folkepartis spørgsmål får også mig til at komme op af stolen, og jeg vil gerne spørge statsministeren, hvad regeringens indstilling til det her spørgsmål havde været, hvis det danske forbehold ikke var der.
Ville Danmark ikke rette sig efter EU's forskellige vedtagelser, hvis ikke forbeholdene havde været til stede, og selvfølgelig også den dag Danmarks forbehold ikke er der længere?
Søren Krarup (DF), 2003-02-26:
Hr. Peter Skaarup har for så vidt sagt, hvad der skal siges, men jeg vil godt bede statsministeren af hensyn til os lidt mere tungnemme at slå fast helt umisforståeligt - hermed vil jeg ikke inddrage integrationsministeren i de tungnemme, jeg taler kun på egne vegne - at der slet ikke er tvivl om, at de forbehold, der gælder fra dansk side med hensyn til EU's udlændingepolitik, altså ikke tvinger os i Danmark til at rette noget som helst på vores udlændingepolitik, intet EF-direktiv kan bestemme vores udlændingepolitik.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-02-26:
Jeg synes, det var et meget overfladisk og kort svar, statsministeren gav på hr. Peter Skaarups meget vigtige spørgsmål.
Jeg vil gerne spørge, om statsministeren kan bekræfte, at dansk udlændingepolitik jo ikke blot drejer sig om familiesammenføringsregler, men også drejer sig om flygtningepolitik, vandrende arbejdskraft og kriminalitetsbekæmpelse på tværs af grænserne, og vil statsministeren ikke give mig ret i, at dansk politik på det område ikke kan føres uafhængigt af det europæiske samarbejde?
Peter Skaarup (DF), 2003-02-26:
Jeg kan godt forstå, at både De Radikale og Socialdemokraterne, som er imod den udlændingepolitik, vi har fået vedtaget efter folketingsvalget her sidste gang med virkning fra 1. juli sidste år, er interesserede i at afskaffe det danske forbehold, for det vil betyde, at EU-systemet fremover kunne vedtage ting, som kunne være mere liberale, sådan som Socialdemokraterne og De Radikale ønsker det.
Så det kan jeg godt forstå at man er interesseret i.
Men jeg kan ikke forstå det, når statsministeren siger, at vi er hæmmet af forbeholdet i den politik, vi gerne vil tilrettelægge på udlændingeområdet, for vi kan da netop kun være glade for, at vi i Danmark kan forbeholde os ret til at bestemme vores egen politik på udlændingeområdet.
Netop det, som mange borgere sikkert har været optaget af ved folketingsvalget her sidste gang, får de hermed direkte mulighed for at påvirke, fordi det kun er danske politikere, der afgør det.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-02-26:
Jeg kan bekræfte, at sådan er det.
Danske regler om udlændinge vedtages af Folketinget - det overrasker vist ingen, heller ikke hr. Peter Skaarup - og som det er hr. Peter Skaarup bekendt, gælder det i forhold til EU, at Danmark ikke deltager i EU's samarbejde om asyl og indvandring.
Det følger af det forbehold, vi har på området.
Det betyder altså, at Danmark heller ingen indflydelse har på de regler, der bliver besluttet, for det kan vi ikke stemme om, det er andre, der beslutter det, men det betyder så også, at vi heller ikke som udgangspunkt er bundet af de fælles regler, som de andre er blevet enige om.
Peter Skaarup (DF), 2003-02-26:
For cirka et halvt år siden trådte nye regler i kraft vedrørende udlændingeloven, regler, der har betydet en væsentlig nedgang i antallet af asylsøgere og også en nedgang i antallet af familiesammenførte.
Nu kan vi så se, at man på EU-plan diskuterer fælles EU-regler, som vedrører en mulighed for at omgøre de stramninger, som bl.a. den danske regering og Dansk Folkeparti har vedtaget med henblik på at føre en mere rimelig udlændingepolitik her i landet.
Der vil jeg spørge statsministeren, om statsministeren stadig væk er enig i og kan bekræfte, at dansk udlændingepolitik føres i Danmark, og at dette også gælder i forhold til EU.
Det har statsministeren nemlig tidligere sagt, og det vil vi gerne holde statsministeren fast på.
Vil statsministeren bekræfte, at »dansk udlændingepolitik føres i Danmark ...«, og at dette også gælder i forhold til EU?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-02-26:
Jo, til det kan jeg jo kun sige, at når det er hr. Villy Søvndal, der stiller spørgsmål til mig her i Folketingssalen, synes jeg, det er mest respektfuldt så også at svare på hr. Villy Søvndals spørgsmål og debattere med hr. Villy Søvndal.
Man kunne da godt finde alternative anvendelser for sin tid, men jeg tager med glæde den debat, fordi det her handler om noget meget principielt, nemlig hvordan man på den bedste måde sikrer freden på kloden. Dér mener jeg altså, at den historiske erfaring er meget klar, nemlig at hvis frie, demokratiske lande skal sikre freden, så er det mest effektive middel, at man står sammen i kampen mod tyrannerne.
Heldigvis er der den fordel ved at leve i et demokrati, at man også kan tillade sig at kritisere de politiske ledere.
Derfor er det altid sværere for demokratier at gå i krig, og det er godt, at det er sådan.
Vi skal bare forstå, at den bedste måde at undgå krigen på er ved, at tyrannerne i tide bliver sat stolen for døren.
Og det er det, det her går ud på.
Vi skal have en afvæbning af Saddam Hussein, det skal helst ske fredeligt, og derfor bør vi i de frie demokratier stå sammen.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Villy Søvndal (SF), 2003-02-26:
Jeg synes, det er lidt ærgerligt, at statsministeren hele tiden reducerer den her diskussion til hr. Villy Søvndal med ligesindede.
Med al respekt for SF's gennemslagskraft så behersker vi ikke den offentlige mening i det omfang, som de nuværende meningsmålinger giver udtryk for.
Jeg bilder mig ikke ind, at det er SF, der er årsag til den massive modstand, der er i de europæiske lande.
Det tror jeg ikke på.
Jeg tror som sagt, det er en dybtfølt skepsis over for de argumenter, vi indtil nu har hørt, og jeg tror såmænd, der er ganske mange af statsministerens vælgere, der er dybt skeptiske ikke alene ved den amerikanske præsidents argumentation, men også ved statsministerens argumentation, for den er jo fuldstændig magen til den amerikanske præsidents argumentation.
Jeg har aldrig grebet statsministeren i en fejl i forhold til at have oversat forkert, når Bush har sagt noget.
Det er vel den dybe skepsis, der er årsag til det og ikke min beskedne påvirkning.
Det tror jeg ville være klogt af statsministeren at anerkende.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-02-26:
Med al respekt for formanden vil jeg sige, at det jo er en dejlig principiel og livlig debat. Jeg vil blot understrege, at jeg ikke har taget stilling til alle disse tal, men jeg holder hele tiden fast i, at det jo gælder om at undgå at komme i den ulykkelige situation, at vi får krig, at vi får dræbte, at vi får flygtninge.
Bestræbelsen må gå på at undgå det, og så er spørgsmålet bare: Hvordan undgår man det bedst? Og der er jo en meget enkel, ja, meget simpel løsning på det her, nemlig at Saddam Hussein retter sig efter FN's krav.
Hvis Saddam Hussein gør det, så finder det her en fredelig løsning, så undgår vi krigen, så undgår vi de dræbte, så undgår vi flygtningene.
Og hvis han retter sig efter det, FN siger, så kan vi ophæve sanktionerne over for Irak og give det irakiske folk bedre levevilkår. Det er ufatteligt for mig, at hr. Villy Søvndal og hans ligesindede ikke kan forstå, at det er det, der er det centrale omdrejningspunkt, og der må man stå fast over for Saddam Hussein for at tvinge ham til at rette sig efter FN's resolution.
Og gør han bare det, så siger våbeninspektørerne, at så behøver man kun kort tid, så er den sag slut.
Jens Rohde (V), 2003-02-26:
Jeg vil bare sige, at jeg ikke har anerkendt noget som helst.
Jeg refererede til nogle tal, som hr. Villy Søvndal stod her i Folketingssalen og nævnte.
Og så var det, jeg stillede den tese op, eller spurgte statsministeren, om han kunne forestille sig, at hvis de tal f.eks. skulle holde stik og skulle blive resultatet af magtanvendelse over for Irak, om man så kunne forestille sig, at disse tal ville blive langt overgået, hvis man lod Saddam Hussein sidde ved magten i 10, 15, 20 år mere.
Vi taler om en mand, som har formået fuldstændig at støvsuge en landsby på 12.000 indbyggere, efter at der var nogen, der havde været inde og slå en af hans dobbeltgængere ihjel.
Man kan ikke se, at den landsby nogen sinde har eksisteret.
Alt er støvsuget.
Det er som en »cleaner« fra en amerikansk gangsterfilm.
Derfor stillede jeg bare spørgsmålet, om man kunne forestille sig, at disse tal kunne blive meget værre, hvis man lod Saddam Hussein regere, som han gør i dag, i de næste 10-20 år. Andet lå der ikke i det.
Villy Søvndal (SF), 2003-02-26:
Jeg var sådan set glad for hr. Jens Rohdes spørgsmål, fordi der i hr. Jens Rohdes spørgsmål lå den anerkendelse af tallene, at det vi spiller om, er en halv million dræbte efter FN's rapport, og der ligger tal fra USA's administration fra i går, fra udenrigsministeriet, State Department, der siger 2 millioner flygtninge.
Så tak for det.
Så synes jeg bare, det er uhørt kynisk, jamen det er uhørt kynisk at ville indlede en krig på et tidspunkt, hvor vi spiller med de her menneskelige omkostninger, vel vidende, at Irak efter alle udsagn ikke udgør den aktuelle trussel, der gør, at man ikke skulle lade våbeninspektørerne få lov til at afslutte deres arbejde.
Det er ikke alternativet, vil jeg gerne sige til statsministeren.
Det er ikke det fransk-tyske alternativ.
De elsker formentlig heller ikke Saddam Hussein; det er jo ikke derfor, de gør det her.
Det er ikke grunden til, at et flertal af befolkningen vender sig imod det.
Det er, fordi man er dybt bekymret over den nye amerikanske administrations ekstremt konfrontatoriske linje ikke kun i det her spørgsmål, men også i andre internationale spørgsmål.
Peter Skaarup (DF), 2003-02-26:
Det er jeg jo så glad for, altså at det er sådan, for det har betydning for de liberaliseringer, som de andre lande nu fumler rundt med, og som jo i hvert fald i forhold til vores lovgivning ville indebære nogle liberaliseringer, hvad angår familiesammenføring, som vil være helt umulige at acceptere ud fra den debat, vi har haft i Danmark, og også ud fra det resultat, der kom af folketingsvalget den 20. november 2001.
Men jeg vil godt spørge statsministeren, om det, statsministeren her siger, i virkeligheden ikke er et meget godt argument for, at vi skal bevare det forbehold, vi har på området, og et meget godt argument imod det, regeringen jo ellers ofte fremfører her i Folketingssalen og i offentligheden, nemlig at man skal afskaffe de fire forbehold, vi har i forhold til EU. Er det i virkeligheden ikke alle tiders, at vi har det forbehold, der gør det muligt for os at føre vores egen udlændingepolitik, hvilket i realiteten betyder, at danske statsborgere, der stemmer ved folketingsvalg, kan være med til at bestemme den danske udlændingepolitik?
Er det ikke rigtigt forstået, at det, statsministeren i virkeligheden siger om, at vi kan undgå de her regler, er, at vi kan være glade for, at vi har et forbehold?
Søren Krarup (DF), 2003-02-26:
Da jeg hørte statsministerens svar, må jeg indrømme, at erindringer fra for længe siden fra EF-striden i begyndelsen af 1970'erne dukkede op, for denne modsætning imellem at have mulighed for at skabe indflydelse på EF's beslutninger og så at have frihed til at bestemme i sit eget land var jo også den argumentation, vi blev præsenteret for.
Jeg vil spørge statsministeren om det helt elementære: Er det for en dansk regering, for et dansk folk, ikke helt afgørende, at man kan bestemme forhold i sit eget land og så lade de andre lande bestemme deres? Jeg går ud fra, at statsministeren vil svare, at vi alligevel er sådan filtret ind, at det kan man ikke.
Men grundlæggende er det jo spørgsmålet: Skal vi have suverænitet over Danmark, eller skal vi have indflydelse på det, andre lande gør?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-02-26:
Det sidste kunne jo føre til en lang filosofisk diskussion.
Min holdning er den, at et lille land oftest vinder indflydelse ved at lægge sin suverænitet på visse områder sammen med andre, for i en verden som den, vi lever i, hvor vi er så afhængige af hinanden, og hvor mange problemer, mange opgaver, er grænseoverskridende, skal de også løses på tværs af landegrænserne.
Der har små lande altså en stærk interesse i at være med i en organisation, hvor der er et fælles regelsæt, der binder de store, der forpligter de store til at følge fælles beslutninger.
Men det er jo en lang filosofisk diskussion, og på det punkt ved hr. Søren Krarup, at vore veje ikke følger hinanden. Jeg skal blot sige til hr. Peter Skaarup, at jeg fastholder, at det ville være en bedre situation for Danmark at være med til at beslutte de fælles regler frem for nu at være sat uden for og ikke kunne være med til at beslutte dem, og så bare skulle se de andre beslutte dem.
Det er jo sådan, at hvis vi sagde ja til et direktiv fra dansk side, var det jo, fordi direktivet var i orden set fra et dansk synspunkt.
Så derfor er det altså en fordel - ville det være en fordel, hvis vi ikke havde forbehold.
Men lad mig så blot runde det af med at fastslå endnu en gang, at uanset hvad, så har regeringen altså ingen planer om at lempe de stramninger af udlændingepolitikken, som er gennemført.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2003-02-26:
Jeg vil da også gerne sende en tak til integrationsministeren og sige, at Socialdemokratiet selvfølgelig er enig i, at afghanere, der står til udsending, skal hjem, og vi ønsker også, det skal være snarest muligt.
Men jeg er så meget tilfreds med, at ministeren her tilkendegiver, at det vil ske, når sikkerheden er til stede og der er ordnede forhold, i det her tilfælde i Kabulområdet.
Det skal i hvert fald ikke skorte på vores opbakning, hvis vi kan være sikre på det.
Søren Krarup (DF), 2003-02-26:
Jeg havde lige en enkelt bemærkning.
Jeg ville takke integrationsministeren for hans svar, hvor han lover, at det skal ske snarest muligt.
Men jeg vil spørge integrationsministeren, om han ikke kan forstå vores skepsis. I efteråret hørte vi, at senest 1. november skulle der ske noget, hvis ikke folk rejste frivilligt hjem.
1. november, og der skete ingenting
Det fortsætter nu her i foråret med, at man stadig - nu med 3.000 kr. - vil prøve på at lokke dem hjem.
Der sker ingenting.
Jeg glæder mig over integrationsministerens svar, men jeg ville altså som sagt være gladere for en konkret dato, fordi denne relative bestemmelse, der hedder snarest muligt, har jo vist sig at kunne trækkes meget længe.
Derfor vil jeg altså simpelt hen bare skubbe meget bag på integrationsministeren og sige, at snarest muligt er for os senest i april måned.
Bertel Haarder (V), 2003-02-26:
Svaret til hr. Søren Krarup er: Snarest muligt uden unødvendigt ophold.
Nu er der knap 100 afghanske asylansøgere, som har fået færdigbehandlet deres sager, og som har fået afslag.
Det er den gruppe, det nu gælder om at få hjem i god ro og orden; allerhelst frivilligt, men det sikres jo bedst, hvis der også er en mulighed for tvang.
Man må ikke undervurdere virkningen af, at EU bl.a. på dansk foranledning har engageret sig så kraftigt i denne sag.
Når jeg tænker på, hvordan det var at sidde i Folketingets Retsudvalg og høre daværende indenrigsminister, Thorkild Simonsen, beskrive umuligheden af at få sendt nogen som helst hjem til Somalia, så er det altså noget mere opløftende at sidde der nu med den opbakning, som EU-enigheden giver, og få den lydhørhed fra den afghanske regering, som jo muligvis ikke havde været der, altså lydhørheden, hvis ikke der havde været et fælles EU-pres og en fælles EU-beslutning om, at nu skal hjemsendelserne altså begynde til april. Selv om jeg ved, at hr. Søren Krarup ikke bryder sig meget om det, mener jeg faktisk, at EU-samarbejdet er med til at sætte skub i tingene og sikre, at der faktisk sker noget.
Men fru Anne-Marie Meldgaard har jo da ret i, at det vigtigste er, at man nu i begyndelsen af april får denne vurdering af hjemsendelsesmulighederne, som jeg forventer vil være gode, i hvert fald i Kabul og omegn, hvor de fleste danske afghanske asylsøgere kommer fra.
Altså det vigtigste er jo, at vi med egne øjne kan se, at der er mulighed for hjemsendelse.
Men det jo sådan også her i Tinget, at man tror jo ikke rigtigt på os, medmindre der også er international støtte.
Det kan være UNHCR, men det kan jo også være EU, som i fællesskab har en vurdering, som kan være en støtte, når der skal skabes troværdighed om de danske vurderinger.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2003-02-26:
Jeg må indrømme, at det spørgsmål her undrer mig såre.
Jeg hørte faktisk integrationsministeren i sit første svar sige, at der blev sendt en deputation af sted for at undersøge, om forholdene på nuværende tidspunkt var så stabile, at man kunne sende afghanere hjem.
Derfor vil jeg da godt spørge ministeren, om det ikke er sådan, at ministeren vægter den vurdering højere end en eventuel aftale med EU.
Er det ikke de meddelelser, man får fra immigrantudsendingene, der er afgørende for, hvornår vi skal afsende afghanere, og ikke en tilfældig aftale?
Søren Krarup (DF), 2003-02-26:
Jeg stillede jo et meget klart spørgsmål.
Et svar ville faktisk have bestået i en dato.
Jeg hørte jo i de foregående spørgsmål med glæde statsministeren sige, at EU-planer vedrørende udlændingespørgsmålene ikke skal have nogen som helst indflydelse i Danmark.
Derfor vil jeg nok sige, at når integrationsministeren nu henviser til EU's plan om, at de i april måned vil begynde at hjemsende 1.500 om måneden, og at vi så ligesom skal lægge os i den strøm, er det altså ikke noget tilfredsstillende svar på det spørgsmål, eller jeg vil også sige det ønske, som vi har fremført, og som jo egentlig har ligget i den fælles aftale, vi har indgået: at afviste asylansøgere skal sendes hjem.
Jeg vil gøre integrationsministeren opmærksom på, at det var ham selv, der i efteråret tilbød afghanske asylansøgere 18.000 kr. plus fri hjemrejse, og næsten ingen tog imod det.
Det antyder jo noget om, at nu er tiden kommet, hvor man faktisk må bruge den myndighed, man har som regering, og det er det, jeg vil opfordre regeringen og integrationsministeren til.
Derfor vil jeg faktisk være så fræk at stille spørgsmålet én gang til: Hvornår letter det første fly mod Kabul?
Bertel Haarder (V), 2003-02-26:
Spørgsmålet er klart, og det er velbegrundet.
Det er lettere at stille end at besvare, men jeg skal alligevel gøre et forsøg.
Danmark har i EU tilsluttet sig en vedtaget plan for tilbagevenden til Afghanistan, som vi selv var stærkt aktive for at få vedtaget.
Efter EU-planen skal tilbagesendelser først og fremmest ske frivilligt, men vi har også hele tiden lagt vægt på, at tvangsmæssige tilbagesendelser ikke er udelukket. Der er planlagt rådsmøde i morgen, den 27. februar, hvor der igen bl.a. foranlediget af den danske regering forventes en orientering om den seneste status med hensyn til denne tilbagetagelsesaftale.
EU har planlagt, at en fact finding-mission skal til Afghanistan i begyndelsen af april for at se på forholdene, inden man påbegynder de faktiske udsendelser.
De danske udlændingemyndigheder arbejder på at indsamle oplysninger om, hvor mange afghanske statsborgere, der kan tilbagesendes efter EU-aftalen.
Disse oplysninger skal bl.a. bruges til at besvare et spørgeskema fra EU, som skal besvares senest den 20. marts, altså om 3 uger.
Politiet arbejder samtidig på at skabe mulighed for at udsende asylsøgere, herunder afghanske, som ikke længere har ret til at opholde sig her i landet.
De afghanske myndigheder har i november 2002, hvor jeg personlig mødte den afghanske integrationsminister Nazeri, tilkendegivet, at de vil indgå i et praktisk samarbejde med Rigspolitiet omkring identitets- og nationalitetsfastlæggelse af formodede afghanske statsborgere i udsendelsesposition.
I øvrigt sker der løbende frivillige tilbagerejser til Afghanistan.
Disse frivillige tilbagesendelser sker gennem Den Internationale Organisation for Migration.
Så der er i allerhøjeste grad noget på vej.
Søren Krarup (DF), 2003-02-26:
Der er ikke grund til at lægge skjul på, at det var en aftale mellem regeringen og Dansk Folkeparti, den blev sluttet den 7. maj og vedtaget i form af lovgivning i juni og trådte i kraft den 1. juli 2002, der har skabt den nuværende udlændingepolitik, som vi heldigvis har været enige om og også har, synes jeg, hævdet med nogen konsekvens, og der har jeg kun gode ord at sige om integrationsministeren. Men en del af denne udlændingeaftale var jo, at afviste asylansøgere skulle sendes hjem.
Der er, mener jeg, i
øjeblikket ca. 8.000 afviste afghanske asylansøgere
Vi spurgte så, om ikke Danmark i stedet for at vente på EU simpelt hen kunne gå i spidsen. Det spørgsmål, jeg ganske enkelt vil stille integrationsministeren, er: Hvornår letter det første fly mod Kabul med afviste afghanske asylansøgere?
»Kan ministeren oplyse, hvornår det første fly med afviste afghanske asylansøgere sendes til Afghanistan?«
Bendt Bendtsen (KF), 2003-02-26:
Det er nok ligegyldigt, hvad den borgerlige regering foretager sig, så mener fru Pernille Blach Hansen, at det er skuffende det hele, fordi fru Pernille Blach Hansen ikke er enig.
Det er ikke gået godt.
Der er nogle problemer.
Trafikministeren er i gang med at håndtere problemerne.
De muligheder, der er, udnyttes efter gældende regelsæt i overensstemmelse med Kammeradvokaturen.
Det er de fakta, der ligger i den sag.
Det er der nok ingen tvivl om.
Det har jeg tilkendegivet hele tiden.
Der er jo ikke nogen i den offentlige sektor, der ønsker at udlicitere, og at det så går galt.
Det er der vel ingen der ønsker.
Man ønsker vel, som vi har set på en række områder, affaldshåndtering, privat udbud på hjemmehjælpsområdet og lign., at det kører og fungerer og vi hele tiden løbende opsamler.
Jeg er stenhamrende sikker på, at også denne her Arrivasag vil gøre, at man er nødt til at gå ind og analysere: Hvad kan vi gøre bedre næste gang? Hermed sluttede spørgsmålet.
Pernille Blach Hansen (S), 2003-02-26:
Jeg vil gerne sige, at jeg synes, det er dybt, dybt skuffende, at økonomi- og erhvervsministeren ikke forsøger at forholde sig til substansen, for det er jo netop ministerens ministerium, der om nogen har været optaget af både gode og dårlige erfaringer ved udliciteringer.
Det er da ærgerligt, at ministeren ikke også synes, at det er interessant. Derfor vil jeg bare stille spørgsmålet én gang til: Vil regeringen tage initiativer til, at der bliver lavet en analyse af den konkrete sag med henblik på, hvad man så kan gøre for at undgå, at noget sådant sker i fremtiden, ikke alene på trafikområdet, men generelt, når vi snakker udliciteringer?
Bendt Bendtsen (KF), 2003-02-26:
Der er mange gode eksempler på, at udliciteringer er kørt godt.
Der er utallige undersøgelser, både inhouse og andre steder, der viser, hvordan det er gået på adskillige forskellige områder.
Jeg kommer fra en kommune, hvor jeg i 10 år har siddet med en Socialdemokrat som borgmester og en SF-rådmand med ansvar for et ældreområde, hvor der har været udbud til private.
Selvfølgelig kan al begyndelse på de her områder give problemer.
Det er det, vi oplever med Arrivasagen, hvor der er nogle problemer.
Det, der bliver sagt, nemlig at man ikke vil lære, er jo ikke det, jeg har tilkendegivet i de svar, jeg har givet her i Folketinget.
Det, jeg har sagt, er, at selvfølgelig skal der lyttes, selvfølgelig skal man høste erfaringer.
Jeg har redegjort for, hvad man løbende har gjort.
Det gjorde jeg i min første besvarelse.
Det er også svar til fru Pernille Blach Hansen omkring Arrivasagen.
Jeg tror da helt klart, og det er også til hr. Buksti, at trafikministeren vil forholde sig til, hvad vi kan drage af lære.
Det her er trafikministerens ressortområde, og det er på et specielt område, man er gået i gang med en udlicitering.
Vi må konstatere på trods af en forberedelse
under hr. Jacob Bukstis ledelse, som formentlig er gået udmærket, at der er problemer i det.
Der må vi lære noget af det.
Det med generelt at skulle gå ud og udstikke retningslinjerne på et område, hvor en ressortminister har ansvaret, kan jeg ikke gøre, ud over at jeg vil tilkendegive, at regeringen selvfølgelig altid vil være opmærksom på de her områder og også drage lære af det.
Det tilkendegav jeg også sidste gang.