Villy Søvndal (SF), 2004-11-11:
Vi skal i dag ikke diskutere krigens begrundelser, der alle sammen var opdigtede – masseødelæggelsesvåben og terrorforbindelser, som vistnok kun hr. Søren Krarup stadig væk tror på.
Vi ved, at vi blev manipuleret, og det er ikke noget, vi tror, det er noget, vi ved.
Vi skal heller ikke i dag diskutere, at krigen var ulovlig; det er heller ikke noget, vi tror, det er noget, vi ved.
Det nye er, at vi har en ordfører for De Konservative, der er stolt af at have deltaget i en ulovlig krig.
Vi skal heller ikke diskutere de mange proklamationer.
Som Bush sagde den 1. maj sidste år: Mission completed, missionen er fuldendt.
Eller som han sagde i december: Når Saddam Hussein er taget til fange, så leverer vi det afgørende hug til modstanden.
Eller når en midlertidig regering, som han sagde i juni, bliver indsat, så er det slut med krigshandlingerne.
Eller som han siger nu: Når Falluja falder, er det slut, for så har vi endelig styr på det.
Vi er i en situation i øjeblikket, der hedder undtagelsestilstand, der vel umuliggør for regeringen at opretholde et billede af, at det går fremad.
Hvis det går fremad, indfører man vel næppe undtagelsestilstand.
Vi er i en situation, der hedder bykrig, hvor man bombarderer huse fra luften, hvor man beskyder med artilleri, hvor man smadrer bygninger og tager en bys indbyggere som gidsler i en krig.
Vi er i en situation, hvor sunnimuslimerne er på vej ud af det midlertidige amerikansk indsatte regeringsråd, hvilket betyder, at 8 millioner af de 26 millioner irakere formentlig ikke deltager i det kommende valg.
Vi er i en situation, hvor sikkerhedssituationen i Forsvarets Efterretningstjenestes rapport fra den 28. oktober i år beskrives således: Det har karakter af en guerillakrig.
Og jeg citerer lidt længere fremme: Modstandsgrupper bakkes op af lokalbefolkningen.
Vi er altså i en situation, hvor det er lykkedes Venstre, Det Konservative Folkeparti og Dansk Folkeparti at lave en krig, der på alle punkter er gået værre, end man næsten kunne forvente.
Vi er i en situation, hvor 100.000 uskyldige mennesker er dræbt i en krig, hvor begrundelserne var opdigtede, hvor krigen var ulovlig, og hvor der ikke er nogen som helst udsigt til, at det bliver bedre.
Vi er i en situation, hvor 70 pct. af dem man ville befri af den irakiske befolkning beder de fremmede tropper om at forlade landet.
Det er jo situationen, og jeg synes, at det ville være glædeligt, hvis nogle af dem, der har forårsaget den nuværende misere, bare en lille smule ville overveje den.
Der er to mulige fremtidsscenarier.
Det ene er, at man siger, at det, der indtil nu ikke har virket i hverken Irak eller Tjetjenien, hvor man også har smadret hovedstaden Grosnij, eller i Palæstina, hvor man har skudt og skudt og skudt, måske vil lykkes, hvis man bruger endnu hårdere militære midler i bombardementerne af byerne og af folkemængderne, endnu hårdere ransagninger i husene – så lykkes måske det, der ikke er lykkedes indtil nu.
Jeg synes, at man fuldstændig glemmer, hvilken konsekvens det har, når man slår mennesker ihjel.
De 100.000 dræbte irakere, som vi ikke hører om, som vi ikke identificerer os med i den vestlige presse, har alle sammen forældre, de har kærester, de har børn, de har familier, de har naboer, de har venner.
Vi er med til at masseproducere fremtidens terrorisme med det, vi er i gang med i øjeblikket.
Men hvis man tror, at man ved at bruge endnu mere krudt, bombe endnu flere, dræbe endnu flere, kan løse den konflikt, så skal man vælge scenario A, så skal man fortsætte, og så skal man holde de taler som hr. Helge Adam Møller, hr. Ulrik Kragh og hr. Søren Krarup har præsteret i dag.
Så bringer man den her konflikt til det punkt, hvor vi for alvor får modsætninger i verden, som ingen af os havde drømt om.
Den anden vej er at erkende, at man tog grundlæggende fejl.
Dernæst er det næste skridt at bringe FN, ikke alene formelt, ikke alene i forhold til små hjørner, ind i den afgørende rolle i forhold til Iraks fremtid.
Det haster.
Nogle gange forpasser man punkter i verdenshistorien, hvor der ingen vej er tilbage.
Jeg tror desværre, at det punkt er forpasset i et land som Tjetjenien.
Jeg håber ikke, at det punkt bliver forpasset også i tilfældet Irak.