runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Homann (SF), 2003-12-10:
Jeg synes også, det var et glædeligt svar, ministeren kom med, al den stund at den her diskussion om salg af almene boliger har stået på i mere end 2 år nu, eftersom den først optrådte i regeringsgrundlaget.
I den mellemliggende periode, hvor jeg vil sige, at der har været rig lejlighed til dialog, er det mit indtryk - der må ministeren meget gerne korrekse mig, hvis jeg tager fejl - at dialogen med Boligselskabernes Landsforening har været til at overse.
Så vil ministeren ikke oplyse: I de forgangne 2 år, hvor man har arbejdet med det her, hvor mange henvendelser og hvor mange møder har man fra ministeriets side taget initiativ til med Boligselskabernes Landsforening for at finde en bæredygtig fælles forståelse af, hvad der er behov for i den her sammenhæng?
Keld Albrechtsen (EL), 2003-12-10:
Jeg vil gerne sige tak for svaret.
Jeg forstår svaret sådan, at ministeren ikke længere har nogen ultimative krav, som Boligselskabernes Landsforening skal opfylde, for at der kan blive en dialog.
Sådan forstår jeg svaret, og jeg vil gerne sige tak for, at der kan blive et møde, og at ingen af parterne stiller med ultimative krav.
Sådan synes jeg jeg hørte ministeren. Jeg vil godt spørge, om det er rigtigt forstået.
Bendt Bendtsen (KF), 2003-12-10:
Jeg vil gerne sige til hr. Keld Albrechtsen, at det jo ikke er en aftale, jeg skal have klaret af med hr. Keld Albrechtsen, men derimod med Dansk Folkeparti.
Vi er godt tilfredse med, at der nu er indgået en aftale med Dansk Folkeparti om en forsøgsordning. Det er kompliceret stof.
Vi er i ministeriet ved at se på detaljerne.
Det er ikke helt på plads endnu, men vi er i fuld gang med at udmønte aftalen i et lovforslag.
Jeg har som sagt ingenting imod at tage et møde med BL.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-12-10:
Det skal ske på forsøgsbasis i udvalgte områder.
Det understreges jo altså kraftigt i finanslovaftalen, at det er boligorganisationen, der er tale om, altså boligselskabet.
Derfor er det mærkeligt, at der så efterfølgende opstår en offentlig debat, hvor ministeren åbenbart vender tilbage til den tankegang, at det skal kunne besluttes alene af boligafdelingen.
Det har jo så forhindret, at der kunne blive optaget forhandlinger med Boligselskabernes Landsforening, som selvfølgelig ikke kan acceptere, at det bliver lagt over til boligafdelingen.
Jeg håber, at vi kan få klaret det af med en besvarelse af dette spørgsmål, sådan at der kan komme en fornuftig dialog mellem Boligforeningernes Landsforening og ministeren.
»Vil ministeren indlede en dialog med Boligselskabernes Landsforening om salg af almene boliger på det grundlag, at der bliver tale om rent frivillige forsøg godkendt af kommunen og boligselskabet?«
Svend Erik Hovmand (V), 2003-12-10:
Jo, det har jeg naturligvis.
Desværre er jeg bange for, at spørgeren til gengæld ikke hørte, hvad jeg sagde i min kommentar til lige præcis det afsnit.
Peter Skaarup (DF), 2003-12-10:
Jeg tror heller ikke, at statsministeren, og det har jeg heller ikke noget håb om, kan nedlægge veto mod det, Romano Prodi siger i et frit folkestyre, som statsministeren siger.
Men statsministeren kan jo godt markere nogle holdninger til, at Kommissionens formand - må man nok sige - truer de lande, og det er bl.a. Danmark og Irland, der i hvert fald skal have en folkeafstemning om forfatningen.
Statsministeren kan godt have en holdning til, om det er klogt eller ikke klogt, at man gør det.
Der har været en situation i 1992, hvor danskerne også skulle til folkeafstemning, hvor Kommissionens daværende formand, Jacques Delors, sagde nogenlunde det samme: Hvis Danmark ikke siger ja, kan vi risikere at ryge ud af samarbejdet.
Derfor synes jeg, at statsministeren klart skal markere, at det i hvert fald ikke er en måde at true eller markere på.
Jeg synes klart, at statsministeren skal sige til Romano Prodi, at det nok ikke er klogt, at man kommer med den slags udtalelser.
Mit spørgsmål er derfor: Vil statsministeren på det kommende møde i EU markere, at kommissionsformanden er en embedsmand, der er sat til at fremsætte forslag på vegne af EU, og at han ikke er sat til at kommentere de enkelte landes folkeafstemninger?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-12-10:
Nej, jeg har ikke tænkt mig at tage den sag op med Romano Prodi.
Han har lov til at sige, hvad han nu har lyst til at sige.
I den artikel, som hr. Peter Skaarup henviser til, understreger Prodi, at han ikke ønsker at true nogen lande med krav om udmeldelse.
Det kan han heller ikke, for EU kan ikke smide et land ud.
Et land kan beslutte at melde sig selv ud.
Jeg forstår ikke hr. Peter Skaarups opstandelse over det, som Romano Prodi har udtalt, for det, Prodi her har sagt, svarer jo meget til, hvad Dansk Folkepartis partileder, fru Pia Kjærsgaard, udtalte i forbindelse med Dansk Folkepartis landsmøde for nylig.
Så hvis man skulle protestere mod det, Prodi har sagt, skulle man også protestere mod det, fru Pia Kjærsgaard har sagt.
Og det kunne jeg da ikke drømme om.
Peter Skaarup (DF), 2003-12-10:
Jeg synes, vi skal holde os til det, som Prodi har sagt.
Prodi er ansat af EU til som embedsmand, som formand for Kommissionen, at tage stilling til de forslag, som skal komme fra EU-systemet.
Derfor er det ikke hans opgave at blande sig i de enkelte landes folkeafstemninger.
Det er noget, landene selv må styre, derunder også træffe de afgørelser, som de måtte finde nødvendige. I Danmark skal vi til folkeafstemning.
Der kan det jo godt provokere, og det synes jeg statsministeren må erkende, nogle danskere, at der kommer en embedsmand fra EU-systemet og siger: Hvis I ikke gør sådan og sådan, så regner vi med, at I ryger ud af EU.
Det er ikke en måde at markere sig på i den debat.
Derfor skal mit spørgsmål til statsministeren endnu en gang være: Vil statsministeren ikke sige her i Folketinget, at det ikke er klogt af Kommissionens formand at udtale sig på den måde?
Jeg ved godt, at man ikke kan nedlægge veto mod, hvad kommissionsformanden siger, men man kan godt markere og sige, at det måske ikke er det klogeste, han har sagt.
Søren Søndergaard (EL), 2003-12-10:
Jamen så nærmer vi os jo alligevel noget interessant, for vil det sige, at det udgangspunkt, som statsministeren har for at nægte at svare på spørgsmål i Folketinget, er, at hvis der på nogen som helst måde er en relation til en konkret sag, så kan statsministeren afvise at svare på det, også selv om det konkrete spørgsmål er helt generelt og intet har med den konkrete sag at gøre?
Det er jo utrolig let for statsministeren, for statsministeren kunne sådan set nu, hvis ikke statsministeren vil påkalde sig forretningsordenens § 20, stk. 4, svare på, om statsministeren er enig med skatteministeren i, at det ikke er nødvendigt at tage lovinitiativer, der kan lukke skattehuller, når der ikke er en konkret sag.
Det kunne statsministeren besvare fuldstændigt uden at komme ind på undersøgelseskommissioner, kommissorier, og hvad ved jeg, for den sags skyld også TDC-sagen.
Så hvad er grunden til, at statsministeren ikke bare kan svare på det helt konkrete spørgsmål, som han altså ikke behøver at komme ind på TDC-sagen for at svare på?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-12-10:
Forklaringen, som jeg i øvrigt også har givet i Udvalget for Forretningsordenen tidligere i dag, er, at der i begrundelsen for det pågældende spørgsmål var en henvisning til den konkrete sag.
Derfor.
Søren Søndergaard (EL), 2003-12-10:
Jeg har også hørt rygter om, at det var det, der var statsministerens begrundelse, men det kunne jeg simpelt hen ikke forstå var rigtigt.
Nu står jeg her med et af de spørgsmål, som blev stillet til statsministeren, og som statsministeren afviste, og det vil jeg så godt lige læse op.
Det er spørgsmål nr. S 1012, der er stillet af hr. Jens Peter Vernersen, og spørgsmålet lyder: »Er statsministeren enig med skatteministeren i, at det ikke er nødvendigt at tage lovinitiativer, der kan lukke skattehuller, når der ikke er en konkret sag?«
Der er det jo bare, at jeg ikke kan forstå, hvad det har med TDC-undersøgelsen at gøre.
Jeg håber da ikke, at TDC-undersøgelsen skal afklare, om statsministeren er enig med skatteministeren.
Altså det går jeg ud fra er noget, statsministeren fuldstændig suverænt afgør uden nogen undersøgelseskommission, og uden at nogen dommer træffer afgørelse om det.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-12-10:
Ja, den begrundelse har jeg jo allerede for længst givet, nemlig at regeringen som bekendt har besluttet at nedsætte en undersøgelseskommission vedrørende forløbet i den såkaldte TDC-sag, og så syntes jeg ikke, det var rigtigt samtidig i Folketingssalen at besvare spørgsmål om den sag.
Søren Søndergaard (EL), 2003-12-10:
Tak for svaret.
Jeg synes, at det er glædeligt at høre, at statsministeren kun vil påkalde sig den ret til ikke at svare på spørgsmål helt undtagelsesvis, og som jeg også nævnte, er det vist også kun sket en eneste gang i statsministerens foreløbige 2-årige regeringsperiode, nemlig sidste onsdag.
Når vi nu ikke kan få et generelt svar, så kunne statsministeren måske prøve at blive lidt mere konkret i forhold til dengang, hvor statsministeren har brugt det, så vi på den måde kan nærme os en forståelse for, hvordan statsministeren tænker det her ind.
Hvad var så grunden til, at statsministeren sidste onsdag ikke ønskede at svare på de spørgsmål, som var stillet til statsministeren?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-12-10:
For det første må jeg sige til hr. Søren Søndergaard, at min holdning meget klart er den, at jeg gerne kommer i Folketingssalen og svarer på hr. Søren Søndergaards og andres spørgsmål så åbent og så fyldestgørende, som jeg kan.
Jeg kan ikke garantere, at hr. Søren Søndergaard altid er tilfreds med svarene, men jeg har også forstået, at hr. Søren Søndergaard helt accepterer denne tingenes tilstand.
For det andet er det naturligvis også kun rent undtagelsesvis, at jeg eller andre ministre benytter den adgang, der er i Folketingets forretningsorden, til at sige, at man ikke ser sig i stand til at besvare et bestemt spørgsmål.
Der er faktisk i Folketingets forretningsorden indsat en sådan bestemmelse, fordi der kan være omstændigheder, hvor en minister er nødt til at sige, at han ikke ser sig i stand til at besvare et bestemt spørgsmål.
Når hr. Søren Søndergaard spørger, om man kan få skitseret de principper, der gælder for at benytte denne bestemmelse, så kan jeg sige: Nej, det tror jeg ikke man kan sige noget generelt om.
Det må jo bero på en konkret vurdering af den konkrete sag, men under alle omstændigheder er det i hvert fald min klare holdning, at det kun må være noget, man undtagelsesvis gør.
Jeg må så sige til hr. Søren Søndergaard, at der er eksempler i fortiden her i Folketinget på, at den bestemmelse er blevet udnyttet.
Det har Folketingets administration i øvrigt også lavet et notat om, som er forelagt Folketingets Udvalg for Forretningsordenen.
Søren Søndergaard (EL), 2003-12-10:
Nu er det jo ikke nogen verdenssensation, at en minister ikke svarer på de spørgsmål, der bliver stillet.
Så alene det faktum kunne jo altså ikke føre til, at vi skulle samles her i dag for at diskutere den situation.
Men det er noget mere usædvanligt, at ministre afviser at svare på spørgsmål skriftligt forud for, at de er stillet, og at det sker med henvisning til Folketingets forretningsordens § 20, stk. 4. Jeg mindes i hvert fald ikke lige, at f.eks. den nuværende regering eller at statsministeren har brugt den begrundelse på noget tidspunkt i sin regeringstid.
Det er grunden til, at jeg synes, det kunne være relevant her lige at få klarlagt, i hvilke situationer statsministeren finder det er rimeligt, at ministre, herunder statsministeren selv, påkalder sig forretningsordenens § 20, stk. 4 til ikke at svare på spørgsmål fra Folketinget.
»Vil statsministeren redegøre for, i hvilke situationer han finder det rimeligt, at ministre påkalder sig § 20, stk. 4, i Folketingets forretningsorden som begrundelse for at undlade at svare på spørgsmål fra Folketingets medlemmer i Folketingets spørgetid?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-12-10:
Jamen det er jo fuldstændig forkert, når hr. Peter Skaarup siger, at EU har fået sig en kompetence.
Netop fordi det er et indre marked, hvor der er
fri bevægelighed over grænserne, er det jo fornuftigt, at EU har
en kompetence til at kunne fastsætte et fælles regelsæt for social sikring af f.eks. danskere, der arbejder i andre EU-lande.
Så det er ikke noget med, at EU tiltager sig en kompetence.
Den er der allerede.
Det, diskussionen så i øjeblikket står om, er, om den pågældende artikel fortsat skal have enstemmighed som beslutningsgrundlag, som det er i den nuværende traktat, eller om man skal gå over til kvalificeret flertal.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Peter Skaarup (DF), 2003-12-10:
Jeg synes ikke, der er tale om en skræmmekampagne, når det, jeg bygger de spørgsmål, jeg har, på, udelukkende er konventets resultat, altså det, som regeringskonferencen sidder og tager stilling til.
Der har man klart i art. 107 under del III
skrevet, at man ønsker at fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne og lette samordningen af deres indsats på samtlige områder inden for social- og arbejdsmarkedspolitikken.
Jeg må spørge statsministeren: Hvad ligger der ellers i det, hvis samtlige områder inden for social- og arbejdsmarkedspolitikken ikke handler om bl.a. sociale sikringsordninger inden for EU?
Jeg kan ikke lade være igen at nævne
Venstres EU-ordfører, for Venstres EU-ordfører, fru Charlotte Antonsen, erkender, at en overgang til kvalificeret flertal vil medføre, at danskerne ikke længere har den sikkerhed, at vi alene kan forhindre de andre lande i at vedtage beslutninger, der også får konsekvenser for Danmarks sociale system.
Hun siger to ting.
Den ene er: Vi skal arbejde for at undgå kvalificeret flertal.
Det ved jeg så at regeringen bl.a. forsøger på.
Men den anden ting, hun siger, er: Selv om man så har undgået det, har EU altså fået sig en kompetence her, som vi skal se nærmere på.
Det må statsministeren erkende.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-12-10:
Jeg er blot nødt til at gentage, at hr. Peter Skaarup ikke er i stand til bare ét sted at finde en bestemmelse hverken i den nuværende traktat eller i den nye traktat, der giver EU hjemmel til at blande sig i opbygningen af de nationale sikringsordninger.
Lad os holde fast i det.
Det kan hr. Peter
Skaarup ikke, for det er ikke sådan.
Men der, hvor EU har en hjemmel og efter min mening skal have en hjemmel, er til at sikre de sociale ordninger for dem, der kaldes vandrende arbejdstagere.
Jeg mener, at hr. Peter Skaarup fuldstændig fordrejer det, fru Charlotte Antonsen er inde på i Jyllands-Posten den 26. november, hvor hun netop fastslår, at Danmark i de igangværende politiske forhandlinger om en revision af EU's regelsæt om koordinering af social sikring for vandrende arbejdstagere har opnået et meget positivt og fuldt tilfredsstillende resultat.
Jeg er fuldstændig enig i det, fru Charlotte Antonsen der siger, for forhandlingsresultatet sikrer nemlig, at hverken vores efterlønsordning eller andre sociale sikringsordninger kommer under pres.
Navnlig kan jeg pege på, at det i den kommende forordning udtrykkeligt vil blive slået fast, at forordningens generelle regler om sammenlægning ikke gælder for efterløn. Så både når vi taler om det principielt, og når vi taler om det konkret, er der intet som helst holdepunkt for hr. Peter Skaarups skræmmekampagne, som jeg godt vil kalde den.
Peter Skaarup (DF), 2003-12-10:
Jamen jeg må indrømme, at jeg ikke rigtig kan forstå, hvorfor statsministeren ikke vil erkende, at det står flere steder i konventets resultat, og jeg har læst flere steder op fra Del III, bl.a. art. 107 og art. 103, 104 - alle steder står det klart, at en af de opgaver, man gerne vil fremme, er en harmonisering af de sociale ordninger.
Så kan det godt være, at regeringskonferencen beslutter noget andet, men så synes jeg, at statsministeren skal sige, at det arbejder man på, og hvor det så præcis er, man vil lave ændringer henne.
Jeg må også læse op for statsministeren, hvad Venstres EU-ordfører, fru Charlotte Antonsen har sagt.
Hun erkender nemlig i Jyllands-Posten den 26. november, at en overgang til kvalificeret flertal på det her område vil medføre, at danskerne ikke længere har den sikkerhed, at vi alene kan forhindre de andre lande i at vedtage beslutninger, der også får konsekvenser for Danmarks sociale system.
Venstres EU-ordfører erkender altså problemet.
Jeg vil også godt spørge statsministeren, hvad statsministeren siger til vedtagelsen blandt bl.a. EU's arbejdsmarkedsministre - i Danmark må det så være beskæftigelsesministeren - hvor man giver ret til, at en jobsøger fra et andet EU-land kan være i bl.a. Danmark i 6 måneder for at søge arbejde i stedet for som tidligere 3 måneder.
Det kan hurtigt få indflydelse på de sociale ordninger, hvis en potentiel arbejdstager kan være i Danmark i 6 måneder og dermed skal have gavn af de forskellige sociale ydelser.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-12-10:
Jo, men der er jo ikke noget at undgå, for EU vil ikke gå ind og blande sig i opbygningen af de nationale sikringsordninger.
Når hr. Peter Skaarup nu taler om at lette samordning osv., så er det jo, hvad der allerede foregår af samarbejde, hvor man kigger på hinandens systemer og lærer af de bedste eksempler.
Det er der ikke noget forkert i.
Tværtimod.
Alle har da glæde af, at man lærer af hinandens erfaringer.
Der, hvor EU har kompetence og efter min mening også bør have kompetence, er til at beslutte, hvordan den sociale sikring skal være for mennesker, der vil finde arbejde i et andet EU-land.
Jeg mener oven i købet, at det er så logisk, at man næsten ikke engang behøver at diskutere, at der er det rigtigt, at EU går ind og sikrer danske statsborgeres sociale sikring, når de arbejder i andre EU-lande, og det er her, EU har en opgave.
Ikke når det gælder den nationale opbygning af sociale sikringsordninger.
Peter Skaarup (DF), 2003-12-10:
Jeg synes slet ikke, statsministeren svarer på spørgsmålet, for jeg har flere gange henvist til forfatningen, som vel også er statsministeren bekendt, den forfatning for Europa, som konventet blev enige om, og det er dertil, det italienske formandskab i øjeblikket kommer med oplæg til eventuelle ændringer.
I Del III, art. 107, for at tage et andet eksempel på et sted, hvor der står noget om de sociale og arbejdsmarkedsmæssige ordninger, tales der om, at Kommissionen skal fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne, og at man skal lette samordningen af deres indsats på samtlige områder inden for social- og arbejdsmarkedspolitikken, der er omfattet af denne afdeling, navnlig i spørgsmål vedrørende - og så lister man op - beskæftigelse, arbejdsret, arbejdsvilkår, almindelig og videregående faglig uddannelse og social sikring. Så man kan altså ikke komme uden om, at forfatningen taler om det her.
Spørgsmålet er bare: Hvor stor betydning får det for Danmark?
Der er det så, jeg spørger statsministeren, hvad Danmark vil gøre for at undgå, at vi kommer til at harmonisere vores sociale ordninger med EU.
Vi har jo væsensforskellige skattefinansierede ordninger i forhold til, hvad mange af de andre lande har.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-12-10:
Det er jo korrekt, som hr. Peter Skaarup her siger, at der er forskelle, endda betydelige forskelle, på den måde, hvorpå vi har bygget det danske socialsystem og dagpengesystem op, og så den måde, hvorpå man har bygget det op i andre EU-lande.
Det viser jo netop, at forskellige systemer kan leve side om side i EU, og det ikke er noget, EU går ind og blander sig i.
Social sikring er et anliggende for det enkelte land.
Og derfor er det forkert, når hr. Peter Skaarup siger, at udgangspunktet er harmonisering.
Udgangspunktet er, at det er et nationalt anliggende, og man kan indrette sig, som man vil.
Men hr. Peter Skaarup må da give mig ret i, at hvis en dansk statsborger søger arbejde i et andet EU-land, så er det da bestemt af interesse for denne dansker, hvilken social sikring han eller hun så har, når man kommer og skal arbejde i et andet land.
Der er det jo rimeligt nok, at vi så netop har EU til at fastlægge nogle fælles regler for den sikring, som vandrende arbejdstagere har.
Hvordan man indretter sig nationalt, det bestemmer det enkelte land selv.
Peter Skaarup (DF), 2003-12-10:
Men statsministeren kan vel ikke komme uden om, at man i Del III i forfatningen for Europa, altså konventets resultat, flere steder taler om, at man skal harmonisere de sociale ordninger.
F.eks. står der på side 132, at de er af den opfattelse, at en sådan udvikling vil blive en følge såvel af det indre markeds funktion, der vil fremme en harmonisering af de sociale ordninger, som af de i forfatningen foreskrevne procedurer osv. osv.
Man nævner også i Del III's art. 104, pkt. C arbejdstagernes sociale sikring som noget, man skal tage sig af fra EU's side.
Det samme nævner man andre steder
i forfatningen.
Statsministeren kan vel ikke komme uden om, at det er udgangspunktet.
Derfor vil jeg godt spørge statsministeren, om statsministeren ikke kan bekræfte, at det er det, man ønsker fra EU-systemets side, man ønsker en fælles social- og arbejdsmarkedspolitik, og om ikke det kan blive et problem for Danmark som et af de rigeste lande i Europa, som i høj grad betaler de her sociale ordninger over vores skatter, at man fra EU's side har et ønske om at gribe ind i velfærden for landene.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-12-10:
Jeg vil gerne understrege, at EU ikke er en trussel mod det danske velfærdssystem.
Social sikring er et nationalt anliggende, og sådan vil det også være i fremtiden.
Det er op til den enkelte medlemsstat at fastlægge indholdet af de nationale systemer for social sikring.
EU har kompetence til at koordinere forholdet mellem de enkelte medlemsstaters systemer for social sikring for at sikre arbejdskraftens frie bevægelighed i EU, altså for vandrende arbejdstagere.
Det er da i høj grad i danske lønmodtageres interesse
f.eks. at have sikkerhed for, hvordan deres sociale sikring er, hvis de arbejder i Tyskland eller Spanien eller i Storbritannien.
Lige så vel som hvis der kommer lønmodtagere fra andre EU-lande og arbejder i Danmark, så skal man vide, hvilken social sikring man har.
Det er da meget fornuftigt, men det er ikke sådan, at EU går ind og blander sig i, hvordan det enkelte land skal indrette sine sociale systemer.
Det er, og det forbliver også med den nye traktat et nationalt anliggende.
Peter Skaarup (DF), 2003-12-10:
Det hænger sammen med spørgsmålet om de sociale sikringsordninger, som man vel godt kan sige er blevet meget aktuelle i forbindelse med konventets resultat, men også i forbindelse med det, der skal ske i weekenden og eventuelt senere i tilknytning til regeringskonferencen.
Der vil jeg godt spørge statsministeren, om vi kan have sikkerhed for, at Danmark og andre lande får ret i, at der skal være tale om enstemmighed ved afgørelser, der har med det sociale område at gøre i EU.
Jeg vil også gerne spørge statsministeren, hvordan man skal vurdere det, som flere steder står nævnt i konventets resultat, at der skal være tale om harmonisering af de sociale ordninger i EU. Kan det ikke blive et problem for et velfærdssamfund som det danske, der i høj grad er skatteyderbetalt, hvis der bliver tale om en harmonisering af de sociale ordninger i EU?
»Vil statsministeren oplyse, om Danmark vil stå fast på kravet om enstemmighed med hensyn til reglerne om social sikring i den nye forfatningstraktat set i lyset af, at den italienske regering har foreslået, at man overgår til kvalificeret flertal på dette område, og hvordan vurderer statsministeren muligheden for i fremtiden at sikre det danske velfærdssystem set i lyset af Charlotte Antonsens udtalelser til Jyllands-Posten den 26. november 2003 om, at en overgang til kvalificeret flertal ved regler om social sikring vil medføre, at danskerne ikke længere har den sikkerhed, at vi alene kan forhindre de andre lande i at vedtage beslutninger, der også får konsekvenser for Danmarks sociale system?«