Bruno Jerup (EL), 1998-01-23:
Dette lovforslag indeholder jo en række elementer.
Muligvis er der et par af dem, som er forbedringer, men forslaget har en række elementer, som vi frygter er forringelser, så derfor vil vores endelige stillingtagen til lovforslaget afhænge af dets behandling her i Tinget. Intentionerne om at effektivisere Patientklagenævnet er i sig selv positive.
Det er vigtigt både for klager og for den indklagede, at sagen behandles så hurtigt som muligt.
Det er værd at bemærke, at en hurtigere sagsbehandlingstid sikkert ville kunne være opnået uden en lovændring blot ved at tilføre ekstra personaleressourcer.
Når man alligevel er i gang med at ændre reglerne
Det er forvirrende for borgerne, at der er forskellige klageinstanser, når det drejer sig om tandbehandling, og når det drejer sig om anden behandling.
Lovforslaget indeholder en klar stramning af forældelsesreglerne.
I dag kan en patient klage inden for to år efter, at vedkommende er blevet bekendt med eller burde være bekendt med det forhold, der klages over.
I forslaget er der lavet en generel forældelsesfrist på tre år fra behandlingens udførelse. Vi har både i Folketinget og i Sundhedsudvalget brugt megen tid på at diskutere f.eks. Bonelocskandalen, og vi venter vel alle lidt spændt på at se Lars Nordskov Nielsens rapport om den sag.
Det er en sag, der viser, at man som patient ikke altid med det samme opdager, at man har fået en dårlig behandling, og der kan gå endnu længere tid, før man opdager, at den behandlende læge på trods af inden- og udenlandske erfaringer og viden, som det f.eks. er sket i forbindelse med Boneloccementen, mere eller mindre bevidst åbenbart i den sammenhæng har valgt et dårligt produkt.
Det kan godt tage tid, inden man finder ud af det.
Der er garanteret også andre eksempler, hvor der går en rum tid, før man som patient opdager, at man har et berettiget klagegrundlag, og Patientklagenævnets formål er vel først og fremmest at styrke patientens retssikkerhed.
Derfor kan vi ikke støtte stramningen af forældelsesfristen.
Vi er usikre på, om det er rimeligt at lade direktøren for Patientklagenævnets sekretariat få mulighed for at blive formand, fordi han/hun jo ikke opfylder det generelle kvalifikationskrav om at have tilstrækkelige kvalifikationer til at kunne blive beskikket som landsdommer.
Derimod synes vi, det er en god idé med en fuldtids- eller deltidsansat formand, ikke mindst af hensyn til sagsbehandlingstiden.
Embedslægeinstitutionen har til opgave at føre tilsyn med en lang række institutioner.
Når embedslægeinstitutionen samtidig varetager en stor del af sagsbehandlingen for Patientklagenævnet og med den nugældende lov oven i købet laver indstillinger til afgørelser, kan der let være tale om en sammenblanding af interesser.
Embedslægeinstitutionen vil meget tit skulle arbejde med klager over behandling på institutioner, som de selv fører tilsyn med.
Vi er tilfredse med, at der bliver fastsat regler for, hvem der kan få aktindsigt i nævnets sager.
Det ser ud til at beskytte både patienter og ansatte.
Vi er derimod ikke tilfredse med reglerne om, hvem der kan underrettes om sagernes afgørelse.
Vi skal senere i dag behandle et forslag, som Enhedslisten er medforslagsstiller til.
Dette beslutningsforslag lægger op til, at der laves et forsøg med offentliggørelse af Patientklagenævnets afgørelser.
Afgørelserne danner jo netop præcedens og har stor indflydelse på, hvilke regler og normer der fastsættes.
Erkendelsen af klageafgørelsens betydning er vel netop grunden til, at f.eks. Den sociale Ankestyrelse offentliggør sine afgørelser i anonymiseret form i form af »Sociale meddelelser«.
Som man kan se af mit indlæg, er Enhedslisten stærkt kritisk over for mange elementer i dette lovforslag, og vi håber på, at noget af det kan ændres, sådan at vi til slut kan stemme for lovforslaget, men som det ligger nu, kan vi ikke stemme for.