Irene Simonsen (V), 2003-03-18:
Jeg skal blankt erkende, at jeg undrede mig meget, da jeg så
det her forslag.
Allerførst vil jeg sige om børns rettigheder, børns høringsmuligheder osv.: Jeg synes, det er utrolig vigtigt, og det synes Venstre, og vi lægger meget vægt på det, at der er en god samtale med børn om forskellige ting.
Men der er noget, der foregår inden for hjemmets fire vægge, hvor der ligger et ansvar, og der er andre ting, som så måske foregår i skoleregi og andre steder.
Det vil jeg komme ind på lidt senere.
Men jeg vil sige, at det her forslag virkelig er skudt over målet.
For det første er der noget af teksten, der undrer mig: sikre børns og unges ret til eget liv og forplantning som voksne.
Det gik lidt op for mig, da jeg senere læste bemærkningerne, hvad det gik ud på, men det lød virkelig meget kryptisk for mig.
Hvad er det, vi skal til at inddrage små børn i?
Hvad er det for et ansvar, de skal til at løfte?
Vi har nogle tendenser til, at vores børn skal løfte større og større ansvar.
Jeg er ikke spor i tvivl om, at forslagsstillerne har haft nogle positive og gode intentioner med det, men med Venstres øjne er det her skudt fuldstændig over målet. Det er faktisk sådan i dag, at der er mange relevante organer, hvor børn bliver hørt, og hvor de sidder med, og vi har en meget fornuftig proces i den måde, hvorpå vi stille og roligt hen ad vejen lærer børnene at deltage i det at være samfundsborger, deltage i den demokratiske proces, give sin indflydelse til kende.
Og der starter vi i det nære.
Som gammelt skolebestyrelsesmedlem kan jeg da huske, hvordan jeg har gjort meget ud af - jeg syntes, det var enormt spændende - at have børnene med til det her møde, mærke, hvordan de var med til at få indflydelsen.
Men det skal også handle om meget nære ting, før vi får børnene til at forstå, hvad det her handler om, hvordan det er, man får indflydelse, hvordan det er, man kan være med til også dér at løfte et ansvar.
Og vi skal ikke gøre børn til voksne med voksnes ansvar, det er meget vigtigt.
I øvrigt vil jeg også rose alle de kommuner, som har været med til at oprette et børnebyråd, hvor man går ind på børnenes præmisser og debatterer med dem.
Her debatterer man, her taler man med dem, man lytter til dem, men de har ikke ansvar, og det er noget helt andet.
Ansvar er noget, som vi voksne skal tage.
Det er også noget, vi som forældre skal tage for vores børn og være parate til at tage ansvar for deres opvækst og vilkår.
Det kan jeg faktisk ikke sige tit
nok fra denne talerstol, for jeg synes, det er utrolig vigtigt at have fokus på det ansvar, forældre står med i opdragelsen og dannelsen af deres børn, og hvad det er, de skal tage beslutninger om; hvor det er, de skal inddrage deres børn.
Jeg er ret sikker på, at i størstedelen af familierne foregår det her på virkelig gode vilkår; børn føler sig i dag inddraget i beslutningsprocesser, men børn har også brug for at få at vide: Her er din verden nu, du er barn, og her er dine grænser.
Der bliver også nævnt lidt om mobning heri, og der vil jeg sige, at jeg blev helt ked af det, da jeg læste det.
For når jeg kommer rundt på de danske folkeskoler, så er mobning virkelig noget, der bliver taget alvorligt.
Lærere og ledelser på skoler arbejder intenst med det her, og jeg ville føle, at jeg, hvis jeg skulle imødekomme det her, ville nedgøre de store indsatser, der er derude, men hvor det er voksne, der tager ansvar for at få løst problemet.
Det er det, der skal til: Ansvaret her er de voksnes.