Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1998-06-04:
Det er jo ikke den hele pinsepakke, vi har til første behandling i første omgang.
Vi har flere runder, så jeg vil prøve at holde mig til lovforslag nr. L 92-96 og L 110 og samle det i fire hovedpunkter. For det første mener vi i Kristeligt Folkeparti, at der er behov for et indgreb.
Det private forbrug er for stort, og det offentlige forbrug er samlet set også for stort.
Det ændrer ikke på, at der er brug for en øget indsats på specielle områder, men det samlede offentlige forbrug er også for højt.
Så dette, at regeringen spiller ud med en begrænsning af det private forbrug, er rigtigt, men det må så følges op af et indgreb over for det offentlige forbrug.
Dér er to områder.
Nu når regeringen skal forhandle med kommuner og amter, må regeringen virkelig være sparsommelig, og når regeringen kommer med sin nye finanslov, må det være en finanslov, der giver udtryk for en stram offentlig styring af udgiftspolitikken.
Mit andet punkt er personskattedelen, som vi har i lovforslag nr. L 92.
Her lægger regeringen op til, at man sænker bundskatten; det vil koste godt 10 mia. kr. Og man løfter bundgrænsen for mellemskatten; det vil koste ca. 5 mia. kr.
Her sker en betydelig udgiftsforøgelse, og de penge tager man så på forskellige andre områder.
Hvor man tager dem, vil jeg bl.a. komme ind på i et senere indlæg.
Mellemskatten ved vi sætter ind netop dér, hvor dagpengemaksimum ligger.
Det vil sige, at går man fra dagpengemaksimum og i arbejde, bliver man ramt af en 6 pct.-skat.
Derfor er det meget velmotiveret at løfte bundgrænsen for mellemskatten.
Spørgsmålet er, om regeringen løfter højt nok.
Jeg står her med en pressemeddelelse, hvor Dansk Metals formand, Max Bæhring, siger det sådan: »Jeg er skuffet over, at regeringen på gammelsocialdemokratisk manér vil løse problemerne ved at forhøje skatten for mennesker i arbejde.«
Det er en generel kommentar sagt af Max Bæhring.
Der kigger man jo en ekstra gang, og så ser man på det, regeringen har lagt frem, og så kommer spørgsmålet: Har regeringen brugt de 15 mia. kr. klogt nok for at lette skatten på arbejde og få flere ledige hænder i arbejde?
Det er vi ikke så sikre på.
Det er noget, vi i Kristeligt Folkeparti vil have undersøgt nøjere.
Vi vil stille spørgsmålet: Hvad koster det helt at fjerne mellemskatten?
Det er det ene.
Men vi vil også gerne se på bruttoskatten.
Kunne det være et målrettet instrument, hvis vi indførte samme bundgrænse for bruttoskatten, som vi kender for den almindelige personskat, altså et bundfradrag på de her godt 31.000 kr.?
Det er klart, at det ville have en rigtig social profil; det ville være klart familievenligt med overførselsret, men ville det også være det bedste instrument og tilskynde flere til at gå i arbejde?
Regeringen bruger 15 mia. kr. Er de brugt klogest?
Det er noget af det, vi vil have foretaget beregninger på under de kommende forhandlinger.
Vores udspil har været bundfradraget på 31.000 kr., og så løfter vi mellemskatten så langt, som vi kan skaffe finansiering til, og dér vil vi gerne være lidt mere ambitiøse end det, regeringen har lagt op til. Endelig ønsker vi, at vi får indført et splittingsystem i topskatten.
Det mener vi er en familievenlig og rigtig holdning.
Det kan ikke være sådan, at en familie, hvor begge ægtefæller tjener hver 250.000 kr., slipper væsentlig billigere i skat end en familie, hvor den ene ægtefælle tjener 500.000 kr. og den anden tager sig af børnene og sparer det offentlige for dyre institutionspladser osv.
Der er et skævt forhold, som vi gerne vil have rettet op på.
Det næste er rentefradragsretten.
Jeg hører til dem, der altid har været tilhænger af, at vi begrænsede rentefradragsretten.
Det må være den rigtige politik, at man sparer op, inden man køber sine forbrugsgoder.
Og hvis vi helt tilbage i slutningen af 1960'erne havde fået begrænset rentefradragsretten, er jeg overbevist om, at vi ikke havde haft så stor en udlandsgæld, og at vi heller ikke havde haft så stor en indenlandsgæld.
Så dette at nedsætte rentefradraget er vi tilhængere af.
Det, der er spørgsmålet, når man gør det, er selvfølgelig at gøre det i den rigtige takt.
Man kan af forskellige grunde have været meget langsom med at dosere den rigtige medicin, og så giver man den for fuldt drøn, og dér kan man komme til at øve skade på patienten.
Hvis man havde givet den i mindre doser, havde det været klogt, og det er det, vi er optaget af.
Og vi er optaget af specielt én gruppe, dem, der har etableret sig i ejerbolig inden for de sidste fire år.
Hvordan går det denne gruppe?
SF var inde på, at man kunne se på et længere aftrapningsforløb.
Vi kunne sætte ind med en målrettet indsats over for denne gruppe, og vi kunne forhøje børnechecken for børnefamilierne.
Det er vi principielt tilhængere af, men vi erkender da, at det rammer bredt, hvad enten man er ejer eller lejer,
så den tillægsbemærkning må jeg komme med om den ellers rigtige holdning med at forhøje børnechecken.
Men vores spørgsmål er ikke til, at man begynder yderligere at nedtrappe rentefradragsretten, men gør man det for voldsomt?
Og så motiveres det rigtigt i »Bedre balance«, at man ønsker at fremme opsparingen.
Dér har jeg et spørgsmål til skatteministeren.
Nu er det vel godt 21.000 kr. og godt 42.000 kr., det skal ikke skille os ad; både skatteministeren og jeg kender den regel og den sats, der var i 1993.
Tror skatteministeren, at det fremmer opsparingen at fjerne den bundgrænse?
På mig virker det sådan lidt ideologisk, nu skal man dreje på en skrue.
For her er der jo tale om, at har man en renteindtægt blot på 1.000 kr. og man skal betale topskat, ja, så bliver det en meget voldsom beskatning af den renteindtægt.
Så har vi en principiel holdning vedrørende forholdet
mellem det at bo i en ejerbolig og at bo til leje.
Har vi her i dette udspil den rigtige balance?
Det er klart, tror jeg, at man i 1970'erne blev favoriseret, hvis man boede i ejerbolig.
Jeg har talt med flere
, som efter reformen i 1980'erne sagde, at nu havde vi så nogenlunde fundet balancen.
Jeg frygter, at det, regeringen her spiller ud med, vil forrykke balancen, sådan at man med de også meget betydelige subsidier, der er til lejeboliger, favoriserer lejerne, i hvert fald de lejere, som bor i de store, men billige lejligheder.
De vil reelt ved dette indgreb få øget mulighed
for forbrug
Højtlønnede mennesker vil ved dette indgreb få endnu bedre mulighed for at øge privatforbruget.
Det matcher ikke med det, der er det samlede sigte.
Derfor vil vi gerne have undersøgt, om vi kunne få en ejendomsbeskatning af lejeboliger, som betales af lejerne.
Den skal så kobles sammen med ændringer af den individuelle boligstøtte, så de stigende huslejer ikke bare bliver betalt af det offentlige.
Men vores tankegang er, at de, der ingen boligstøtte har, vil mærke denne ejendomsbeskatning fuldt ud, så vi har parallel beskatning af alle boligformer i Danmark. Det næste, jeg vil nævne, er arbejdsmarkedsbidraget.
Vi var enige om i 1993, at vi havde tre fonde, og at vi havde øremærkede bidrag, men nu åbner man en ladeport for udgifter for de fonde.
Vi havde tre fonde.
Vi opkræver penge for at betale de udgifter, som de tre fonde dækker, og i det øjeblik ledigheden for alvor gik ned, ja, så lå det også i det, vi sagde i 1993, at arbejdsmarkedsbidraget skulle nedsættes.
Men med det, man udvider med, når udgifterne skal samles i én fond, der desuden skal finansiere udgifterne til førtidspensionen, bliver der så store udgifter, at man vel næsten med en ledighed på nul ikke vil kunne dække det, der nu lægges ind under det, som arbejdsmarkedsbidraget skal dække.
Derfor mener vi, der er tale om et skred væk fra det øremærkede til det vilkårlige, hvor man siger, jamen vi kan ikke dække det, vi ønsker, med en 8 pct.-bruttoskat, og så sætter man snigende bruttoskatten op, fordi man har bestemt
nogle opgaver, der skal løses af den, som den slet ikke kan løse ved det nuværende niveau. Det sidste, jeg skal tage frem under de lovforslag, som er til behandling nu, er den kommunale ejendomsværdiskat.
Dér er vi optaget af at få at vide, hvor meget den kommunale ejendomsværdiskat bliver dyrere end den gældende lejeværdi for nuværende ejere og for nye ejere.
Vi har ikke nogen principielle indvendinger imod, at man ændrer lejeværdien til en kommunal ejendomsværdiskat, men hvis man, samtidig med at man nedtrapper rentefradraget markant, yderligere ad denne vej vil hæve beskatningen, så synes jeg, man rammer boligejerne dobbelt hårdt, og det finder vi ikke rimeligt.
Det kan være lidt svært helt at gennemskue konsekvenserne, bl.a. hvad det er for en vurdering, man tager udgangspunkt i.
Er det den vurdering, vi fik for en lille måneds tid siden, og som vi skal betale lejeværdi af
næste år?
Eller hvordan bliver udgangspunktet?
Det synes jeg ikke jeg kan se af det, som vi har fået udleveret.