runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Christensen (V), 2003-05-27:
Hr. Erik Mortensen startede med at spørge, hvorledes kritikken fra Landsskatteretten berører Venstre.
Jamen det var jo sådan set det, jeg var inde på i mit indlæg, at vi har noteret, hvad der står i brevet, men vi er ikke enige i, at det er bekymrende i forhold til retssikkerheden, tværtimod.
Altså vi gennemfører forslaget netop på grund af retssikkerheden for den enkelte skatteyder.
Og hele diskussionen om, hvorvidt den del af det samlede lovforslag skulle trækkes tilbage: Altså der er det sådan, at der er et flertal i det her Folketing, der mener, at man ikke skal trække det element fra lovforslaget, fordi der er et flertal, der mener, at det er til gavn for skatteyderne. Hr. Erik Mortensen må altså bøje sig for, at der er
altså et flertal - heldigvis - der ønsker at stå på borgerens side, og der er et mindretal, der ikke gør.
Sådan er det, og jeg kan kun glæde mig over, at det flertal er til stede.
Om det er en misforståelse?
Altså der er ikke tale om nogen misforståelse.
I forhold til, hvad det er vi bemyndiger skatteministeren til nu,
er det sådan set ikke så forfærdelig anderledes end de muligheder, ministeren har i dag.
Det er kun et spørgsmål om, hvornår i forløbet den mulighed skal gives til ministeren.
I dag kan ministeren, hvis en sag er flyttet fra Landsskatteretten og anket over i domstolssystemet, vælge at tage bekræftende til genmæle.
I dag vælger ministeren som tidligere ministre at forhøre sig hos nogle parter, inden ministeren beslutter sig, inden ministeriet beslutter det.
Det er hos Told- og Skattestyrelsen, og det er hos Kammeradvokaten.
Den procedure vil også blive fulgt
på det tidligere tidspunkt, og derfor er der jo retssikkerhedsmæssigt for mig at se ingen problemer overhovedet.
Det er en styrkelse af retssikkerheden for skatteyderen, og oven i købet har ministeren besluttet at orientere Folketinget om, i hvilke tilfælde det vil ske fremover, og også, hvorfor det sker.
Så der vil være en orientering af Folketinget.
Ole Stavad (S), 2003-05-27:
Jeg blev noget forundret over hr. Peter Christensens indlæg.
Jeg står her med den beretning, der er afgivet, og når vi når over til konklusionen, hedder det: »Udvalget opfordrer skatteministeren ... «.
Derfor var det min opfattelse, at den del havde både de to regeringspartiers og Dansk Folkepartis støtte, og at det faktisk var et enigt udvalg, der både beklagede og henstillede, at vi fremover får en ministerbetjening.
Derfor er jeg forundret over, hvor let Venstres ordfører tager på en lovbehandling, der slet ikke lever op til de forudsætninger, vi normalt stiller til hinanden, og de krav, vi stiller til hinanden.
Morten Homann (SF), 2003-05-27:
Jamen jeg har da en klar forventning om, at vi kan nå til enighed om at afvise det her forslag, for vi kan se, at hr. Peter Christensens ordførerindlæg bygger på en misforståelse.
Det er nemlig ikke tilfældet, at det er, når borgeren har fået ret, at den her bestemmelse kan komme i betragtning.
Det er faktisk i det modsatte tilfælde, i det tilfælde, hvor borgeren har tabt en sag, og hvor skatteministeren så kan tage bekræftende til genmæle.
Så lad os lige få den misforståelse ud af verden.
Det andet, jeg vil sige, er, at nu kunne man måske sige, at det bare er af historisk interesse.
Men det handler om, hvad det er for nogle muligheder, det her giver skatteministeren.
Jeg er selvfølgelig ikke i tvivl om, specielt oven på det forløb, som vi har haft, at den nuværende skatteminister vil håndtere proceduren omkring det her klogt.
Men kan hr. Peter Christensen ikke bekræfte, at der sådan set ikke er noget til hinder for, at en kommende skatteminister kan vælge nøjagtig den samme procedure som en tidligere skatteminister, den nuværende statsminister, brugte, hvor man, uden at der var offentlighed omkring sagen, kunne tage bekræftende til genmæle i nogle sager og undlade at gøre det i andre?
Erik Mortensen (S), 2003-05-27:
Jeg kunne forstå på hr. Peter Christensen, at retsbevidstheden tæller meget for Venstre, og det vil så sige, at høringssvaret fra Landsskatteretten plus det meget alvorlige anonyme brev, som blev modtaget fra ministeriet, ikke betyder noget; det vil sige, at det er helt forfejlet i enhver henseende.
Spørgsmålet kunne jo så være omkring alvoren, om ikke hr. Peter Christensen kan bekræfte, at ministeren i et skriftligt svar til udvalget tilbød at trække den del ud af lovforslaget, hvis der var stemning for det i udvalget.
Siden hen har det vist sig, at det var der i meget høj grad.
Spørgsmålet var nok, om ikke ministeren havde lugtet lunten på et tidspunkt, hvor selv Dansk Folkeparti begyndte at være betænkelig ved udviklingen.
Den betænkelighed holdt jo ikke så længe, men mon ikke hr. Peter Christensen kan bekræfte, at det var så meget alvor også for ministeren, at han var klar til at trække forslaget?
Det er jo sådan set meget centralt i det her punkt.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2003-05-27:
Det er snart ligegyldigt, hvilken debat vi har.
Det er, som om der bliver sat en grammofonplade på, når fru Line Barfod går på talerstolen.
Jeg vil bare sige til det argument, som kommer fra fru Line Barfod, at det ville svare til, at fru Line Barfod gik ned til købmanden og startede med at lægge en stor sum penge på disken og så bagefter sagde til købmanden: Nå, nu får jeg at se, hvad du lægger i kurven til mig.
Hvis man har en lille bitte grad af ansvarlighed og seriøsitet, starter man jo ikke med at sige til modparten: Her har I 500 mio. kr., og så ser vi, hvad vi er heldige at få ud af dem.
Nej, man starter da med at sige: Vi forhandler på et grundlag, Folketinget har afstukket.
Det er netop det, vi har sagt hele året, og for måneder siden bad vi et flertal i Folketinget om at være med til at pålægge regeringen at forhandle med sygehusejerne om at undgå de massive strukturændringer, der finder sted.
Vi havde sikret, at regeringen for lang tid siden var kommet tilbage til Folketinget og havde sagt, hvad det i givet fald ville koste, om overhovedet noget.
Det må stå klart for alle, der har overværet debatterne - både førstebehandlingen af forslaget her, andre debatter om samme emne og debatten i dag - at kreativiteten har blomstret endog utrolig meget i Enhedslistens lokaler for at finde undskyldninger for ikke at støtte Dansk Folkepartis forslag. Anden udlægning kan man jo ikke komme frem til.
Hvis man som os er modstandere af, at der nedlægges sygehuse, og hvis man som os er modstandere af, at der laves dramatisk om på den nuværende struktur i den periode, hvor Strukturkommissionen arbejder, vil man så støtte et forslag, der siger til regeringen: Se at komme i gang og komme i arbejdstøjet for at undgå det her?
Eller vil man gå imod et sådant forslag?
Det lyder, som om Enhedslisten har valgt at gå imod, og det er en farce at lytte til.
Line Barfod (EL), 2003-05-27:
Der er jo desværre alt for mange ting, man kunne tage fat i i det, fru Birthe Rønn Hornbech kommer med her.
Jeg vil bare tage én ting i første omgang.
Den gang, Strafferetsplejeudvalget kom med en betænkning om civile agenter - i Strafferetsplejeudvalget sidder der altså ud over anklagere og politi også dommere og forsvarere
og universitetsjurister - skrev de i deres betænkning, og jeg citerer: »Derimod foreslår udvalget, at det forbydes at lade agentvirksomhed udføre af privatpersoner, der på grund af afhængighedsforhold til politiet eller andre omstændigheder må befrygtes ikke at ville udføre opgaven på betryggende måde med hensyn til overholdelse af provokationsforbuddet.« Citat slut.
Jeg vil gerne høre, om Venstres medlem mener, at man i hvert fald kan lave den lille indskrænkning, at civile agenter ikke må være personer, der har et afhængighedsforhold til politiet eller af andre grunde må befrygtes ikke at ville udføre opgaven på betryggende måde.
Frode Sørensen (S), 2003-05-27:
det her
, når man begynder at tale om folk på samfundets bund i forbindelse med det, vi taler om her.
Hvor meget dyrere mon en hundeforsikring kan blive, hvis den er med 1 måneds opsigelse eller med 1 års opsigelse?
Og så er situationen jo den, at man ikke får en præmie, der vil være billigere.
Det er da muligt, at man skal betale et gebyr den dag, hvor man opsiger den, men selve forsikringen har det samme indhold, og så har den også den samme præmie.
At give forbrugerne et valg er vel billedlig talt at sige det på den måde, at det, som regeringen og Dansk Folkeparti nu indfører, er, at man vælger ved indgangen til restauranten, hvis man derimod er blevet træt af restaurantens menukort, kan man ikke springe desserten over og gå inden tiden.
Eller sagt på en anden måde, man kan ikke opsige sit engagement.
Det er der, vi i denne her side af salen ser en forskel.
Det er der ikke noget at gøre ved.
Jeg synes, det er kedeligt, for jeg troede, at vi havde fundet noget, der var i forbrugernes interesser.
Lene Espersen (KF), 2003-05-27:
At hr. Frode Sørensen og jeg ikke er enige, kan måske ikke komme bag på nogen.
Jeg må nu sige, at det er en meget relevant sammenligning, for der er jo forskel på at tegne sig for 1 år, hvor man siger, at man betaler det her beløb, en præmie, for at have en forsikring, og så forbeholde sig ret til at kunne opsige den med 14 dages varsel.
Det vil jo alt andet lige give en likviditetsmæssig forskydning for det forsikringsselskab, som vi taler om. Derfor mener jeg bestemt, at det er en relevant problemstilling, og det undrer mig meget, at Socialdemokratiet ikke ønsker at besvare spørgsmålet, om man ønsker at gå denne vej alle mulige andre steder i samfundet.
Det helt principielle - må jeg sige til hr. Frode Sørensen - i denne her sag er jo, at regeringen og Dansk Folkeparti ønsker at give forbrugerne det frie valg.
Hvorfor skulle de lavtlønnede grupper, der ikke ønsker at kunne shoppe frit omkring fra et år til et andet, men som er ganske godt tilfreds med forsikringsselskabet, ikke have en mulighed for at få en forsikring, der koster dem mindre om året ved at tegne sig for 1 år, frem for at tvinge dem til at tage den dyrest tænkelige løsning, nemlig en forsikring, hvor man højt og flot kan opsige den og så hoppe over i et nyt forsikringsselskab? I realiteten ved vi jo, at nogle af de her grupper i samfundet i forvejen er nogle af dem, der har allersværest ved at tegne forsikring, og derfor ville konsekvensen af Socialdemokratiets forslag have en ekstrem social slagside.
Derfor forstår jeg faktisk slet ikke, hvad bevæggrunden er for, at Socialdemokratiet går den her vej og tvinger de mennesker, der er på samfundets bund, til at tage den dyrest tænkelige forsikring.
Det ville være konsekvensen af det ændringsforslag, som Socialdemokratiet har stillet, hvorimod regeringens og Dansk Folkepartis forslag jo giver det frie valg, hvor man selv må bestemme, om man ønsker at supplere ens forsikring med den valgfrihed, som så kommer til at koste noget ekstra.
Det har jo været entydigt for forsikringsselskaberne, at valgfrihed koster.
Det kan vi selvfølgelig have en lang diskussion om, men jeg ser ikke nogen grund til at så tvivl om, at det, forsikringsselskaberne har oplyst, ikke skulle stå til troende.
Derfor fastholder jeg, at den løsning, som regeringen efter forhandlingen med Dansk Folkeparti nåede frem til, også er den, der tjener forbrugerne bedst, ikke kun på kort, men også på længere sigt.
Frode Sørensen (S), 2003-05-27:
Jeg er nødt til at sige til ministeren, at rosen til Dansk Folkeparti må ministeren selv klare, den supplerer vi ikke.
Med hensyn til saglig begrundelse: Jeg fatter det simpelt hen ikke.
Det kan altså ikke være det store problem med ordet saglig.
Har man ikke krav på at få en begrundelse, der oven i købet er saglig, på, hvorfor man opsiger en forsikring, eller hvorfor man ikke kan få den tegnet?
Det er jo den del af det.
Så vil jeg også godt sige her, at en aftale med Socialdemokratiet helt, helt klart er en aftale.
Ingen som helst tvivl om det.
Det har jo bare ikke en tøddel at gøre med indholdet i den her forsikring.
Det er ikke det, det drejer sig om.
Forsikringens indhold er jo fuldstændig det samme, om man så har et opsigelsesvarsel på den ene eller den anden måde. Jeg har forstået, i og for sig også under førstebehandlingen, på regeringspartierne og selvfølgelig specielt på Dansk Folkeparti, at det, man ønskede, var at styrke mobiliteten; hvis folk havde lyst til at komme ud af deres forsikring, skulle de have mulighed for det.
Jeg vil da til sidst sige: Man kan ikke sammenligne med produktet i banken og det, at man aftaler, at en bank kan have 100.000 kr. 1 dag eller 3 måneder eller 1 år, for det er noget ganske andet.
Der kan de placere dem og få renter af dem.
Her er der ikke noget, der skal placeres.
En forsikring er jo forhåbentlig ikke noget, som man skal bruge, men noget, man har som en sikkerhed til den dag, hvor det skal bruges.
Det her drejer sig bare om at kunne skabe mobiliteten, når et forsikringsselskab og en kunde er blevet uenige, så man kan ophøre hurtigst muligt.
Per Dalgaard (DF), 2003-05-27:
Nu kan jeg faktisk ikke huske, om det var et kaffemøde eller et frokostmøde, men det et sådan set ret ligegyldigt.
Og den idé om at føre opsigelsen over i den finansielle sektor er ganske fin for os.
Jeg er igen sikker på, at forbrugerne er fuldstændig ligeglade med, i hvilken lov muligheden for at opsige en forsikring står. Og når jeg siger, at den forsikring med den kortere opsigelse højst sandsynligt kommer til at koste en lille smule mere end den med den lange opsigelse, jamen så er det jo ren markedsøkonomi.
Sådan forholder det sig jo ofte, at når man vil have nogle ekstra fordele fremfor den generelle regel, så må man betale en smule for det. Man kunne måske frygte, at forbrugerne med den model, som hr. Frode Sørensen går ind for, hvor forsikringsselskaberne i forbindelse med de nuværende regler kan kræve en meget kort opsigelse, derved er årsag til, at selskaberne drysser den omkostning ud over alle forsikringstagere, sådan at også de, der ikke ønsker en kort opsigelse, vil få en ulempe ud af det, vil få en øget omkostning ud af det.
Det kunne man frygte.
Og derfor igen: Vi er ganske tilfredse med den version, med den model, der nu er opnået.
Frode Sørensen (S), 2003-05-27:
Jamen jeg forstår ikke det det dér med, hvorfor forsikringen med den korte opsigelsesfrist er dyrere end forsikringen med den lange opsigelsesfrist.
Hvis man skal have forsikret sin bil mod, at man kommer til at buldre i, så må det vel være fuldstændig ligegyldigt, om man har et opsigelsesvarsel på 1 måned eller på 12 måneder.
Er situationen ikke bare den, at hr. Per Dalgaard og Dansk Folkeparti er blevet besnakket til at sige: Det her kører vi over i den finansielle lovgivning, og så må vi se hvordan det går dér, fordi ministeren har haft en opfattelse af, at man skulle prøve at se, hvordan det kunne gå med frivillige ordninger?
Jeg synes, at det, der står lysende klart for os alle sammen, er, at det her ikke er i forbrugernes interesse.
Indtil for kort tid siden ville Dansk Folkeparti sammen med os andre kæmpe i forbrugernes interesse.
Det blev ændret ved et enkelt lille kaffemøde i Justitsministeriet.
Per Dalgaard (DF), 2003-05-27:
Selvfølgelig skal vi tilgodese forbrugerne og forbrugernes ønsker omkring det her.
Og jeg mener helt sikkert, at det er opfyldt.
Når man sidder og vurderer, hvilken ny forsikring man skal tegne, om det skal være den med den korte eller den lange opsigelse, så er jeg da overbevist om, at forsikringsagenten vil fortælle meget intenst om den mulighed, der findes med den korte, fordi den måske er en smule dyrere end den med den lange.
Så selvfølgelig vil han da det.
Det har han da kun interesse i.
Jeg kan slet ikke se, at forbrugeren bliver ladt i stikken her, tværtimod.
Frode Sørensen (S), 2003-05-27:
Hr. Per Dalgaard siger, at Dansk Folkeparti har kæmpet.
Jamen hvem har Dansk Folkeparti kæmpet for? Er situationen ikke sådan, at Dansk Folkeparti nu igen, som de gør gang på gang, falder til patten?
Den her gang er det bare forbrugerne, det går ud over.
For situationen er jo ganske, ganske anderledes.
Det er jo ikke indholdet af forsikringen, vi snakker om.
Det er forsikringstagerens mulighed for at komme ud af forholdet så hurtigt som overhovedet muligt, når man er utilfreds.
Og den dag, man sidder med forsikringsagenten over for sig, er man jo ikke utilfreds, og så tror hr. Per Dalgaard sikkert heller ikke selv på, at man så vil tage forsikringen med den korte opsigelsesfrist, medmindre man bliver gjort meget opmærksom på det.
Jeg synes jo, at hr. Per Dalgaard modsiger sig selv på det her område.
For indtil for ganske få dage siden har Dansk Folkeparti været enige med os andre i, at det her var noget, vi skulle tilgodese forbrugerne med.
Per Dalgaard (DF), 2003-05-27:
Dansk Folkeparti har hele tiden kæmpet for, at folk, der har forsikringer, skal kunne opsige dem med kortere varsel end de eksisterende i dag.
Og jeg er ret sikker på, at den enkelte forbruger er ret ligeglad med, i hvilken lov den opsigelsesmulighed må stå. Den enkelte forbruger er interesseret i, når han vælger en vare, at få tilbud om en, der har en lang opsigelse og en, der har en kort.
Og der er ganske frit valg.
Der er ingen tvang.
Forbrugerne er egentlig ret ligeglade med, om det står i den ene eller den anden lov.
Og efter vores mening er den konkurrencemulighed, som også hele tiden har været på tale i forbindelse med kort opsigelse, fuldt ud bevaret. Jeg har så i øvrigt ikke kunnet se et eller andet massivt forbrugerpres med hensyn til, om det skal være den ene eller den anden model, bare muligheden foreligger
Og forsikringer er noget, man i almindelighed tegner med det sigte, at det er noget, man sådan set aldrig bruger.
Forsikringer er et begreb, man håber ikke kommer til udnyttelse.
Jeg kan ikke se, at de eksisterende forsikringsselsskaber i forbindelse med den mulighed, der nu foreligger, bliver afskåret fra at lave den model, som to mindre forsikringsselskaber allerede har.
Det står dem fuldstændig frit for.
Der er ingen, der dikterer, hvordan det skal foregå.
Det, der bliver dikteret, er, at de forsikringsselskaber, som udbyder forsikringer, fremover også skal tilbyde en version af den pågældende forsikring med en opsigelse, der er kort.
Og det mener vi bliver opfyldt med den her lov og med den ændring, der nu sker i L 176.
Så det har vi slet ingen problemer med.
Frode Sørensen (S), 2003-05-27:
S og SF har stillet nogle ændringsforslag, som med ret stor sandsynlighed ikke nyder fremme her i salen.
Jeg skal nævne to af dem, måske også fordi jeg synes, det er lidt mærkeligt, at man ikke synes, de repræsenterer en god idé.
Det ene drejer sig om, at når en forbruger får afslag på at tegne en forsikring, eller en forsikret får opsagt sin forsikring, så har vedkommende krav på at skulle have en saglig begrundelse for, at man ikke enten kan tegne en forsikring, eller hvorfor man får den opsagt.
Det forstår vi egentlig ikke.
Vi troede indtil for kort tid siden, at vi havde et flertal for at indføre en kortere opsigelse af forsikringer, sådan at hvis man var utilfreds med sit forsikringsselskab, så kunne man opsige med 30 dages varsel. Vi troede faktisk, at Dansk Folkeparti var med på det, men vi må jo konstatere, at ministerens evner til at overtale Dansk Folkeparti er større end vores til at bibeholde dem i folden var.
Så pludselig opstod situationen, at flertallet smuldrede, men i stedet for dukkede forslaget op i en anden form i den finansielle lovgivning L 176.
Men jeg vil gerne bede Dansk Folkepartis ordfører, hr. Per Dalgaard om at bekræfte, at det ikke er det samme, vi snakker om.
Her snakker vi om forbrugerens ret til at kunne opsige en forsikring med 30 dages varsel.
Efter forsikringsaftaleloven vil det være 30 dage, men jeg vil gerne bede hr. Per Dalgaard om at bekræfte, at sådan er tingenes tilstand.
Line Barfod (EL), 2003-05-27:
Dette er jo en meget vidtgående lov, også så vidtgående, at udvalget ikke har kunnet nå at færdigbehandle den nu, og derfor har udvalget også bedt om få den tilbage efter anden behandling, så vi kan gå videre med den.
Det er jo indførelsen af EU som ét retligt område. Ligesom man tidligere har lavet ét retligt marked, man har lavet Den Økonomiske Monetære Union, skal man nu også til at kunne spærre mennesker inde på tværs af landegrænserne, der jo ikke skal være gældende længere heller ikke på det her område.
Der er en række problemer, som man simpelt hen ikke har nået at afklare, før man bare traf beslutning om, at man nu gjorde EU til ét retligt område.
Det er med hensyn til de psykisk syge og de udviklingshæmmede, for selv om det kan være slemt for alle os andre at blive udleveret til et andet EU-land og skulle sidde i fængsel et eller andet sted uden helt at kunne se, hvad der sker med os, så er det altså langt, langt værre for psykisk syge og udviklingshæmmede.
Derfor er det selvfølgelig også glædeligt, at justitsministeren har svaret Retsudvalget på bilag 31, hvor hun har kommenteret henvendelsen fra LEV, de udviklingshæmmedes organisation, og sagt, at hvis en person, der begæres udleveret, lider af en alvorlig, uhelbredelig fysisk eller psykisk sygdom, vil udleveringen i praksis efter omstændighederne kunne udsættes på ubestemt tid.
Jeg håber, at justitsministeren vil forsikre os om, at når der er tale om udviklingshæmmede, hvor der jo desværre ikke er udsigt til, at de nogen sinde holder op med at være udviklingshæmmede, så vil man altid udsætte udleveringen på ubestemt tid, for der er jo ingen udsigt til, at deres forhold kan ændre sig.
I hvert fald håber jeg, at vi kan være med til at give dem den sikring, der ligger i, at de ikke skal gå og være nervøse for, at de på et tidspunkt bliver udleveret til et fængsel i et helt andet land.
Så er der også det, som vi blev opmærksomme på for nylig, som ingen af os simpelt hen har haft fantasi til at forestille sig tidligere, nemlig at arrestordren har tilbagevirkende kraft.
Jeg håber meget, at Justitsministeriet vil være med til at afklare, hvad det egentlig betyder i praksis.
Hvad er det for nogle forbrydelser, som man tidligere har begået, man vil kunne blive udleveret for, og i hvilket omfang vil man kunne blive udleveret til andre EU-lande for ting, man har begået i Danmark, og som ikke var strafbare i Danmark?
Margrete Auken (SF), 2003-05-27:
Hvis det her gik ud på, at der dog skulle reddes nogle menneskeliv, så tror jeg, at regeringen ville være glad for at bruge den automatiske hastighedskontrol, som ikke har noget med overvågning at gøre.
Hvis justitsministeren havde fulgt den debat, vi har haft i færdselssikkerhedskredse de sidste 15 år,
ville hun vide det. Det er efterhånden blevet klinkende klart, at når man kun bliver fotograferet, når man begår lovovertrædelser, så er det noget andet, end når man bliver filmet uafladeligt, og jeg kan ikke forstå, at ministeren ikke kan forstå det.
Så vil jeg lige sige om den anden form for kontrol ved hjælp af politiet - og det har ikke noget med tillid at gøre, tværtimod, jeg holder nemlig meget af politiet - at der er problemet altså, at det er livsfarligt for politiet.
Hvis man laver eftersættelser med de hastigheder, der er tale om her, på motorvejene og eventuelt skal have vinket en bil ind til siden, så er man i reel livsfare netop på grund af de høje hastigheder, og derfor er det en metode, som kun bruges meget sjældent.
Den er med politiets egne ord, nu kan jeg så ikke huske, hvor det var, jeg hørte det, hamrende ineffektiv, og den er dyr.
Sandy Brinck (S), 2003-05-27:
Hvor ville verden være meget nemmere, hvis man kunne diskutere politiske uenigheder med justitsministeren, uden at man skal tillægges en hel masse motiver på sædvanlig polemisk vis.
Det her handler ikke om, hvorvidt vi som Socialdemokrater vil udtrykke mistillid til politiet.
Det er nærmere en manglende tillid til, at regeringen rent faktisk vil gennemføre de færdselssikkerhedsmæssige initiativer, som man skriver.
Det er, fordi vi synes, det er noget af et tilfælde, at lige nøjagtig de færdselssikkerhedsmæssige initiativer i det her lovforslag er de initiativer, der ikke følger penge med til.
Det ville jo være et interessant svar at få fra
ministeren
vi kan jo ikke være sikre på, at fordi man nu siger til bilisterne, at man skal køre 130 km/t., at de så ikke tillader sig at køre 145 km/t. Derfor må vi vide, om ministeren på den baggrund vil komme med nye ændringer, ifald det sker.