Rikke Hvilshøj (V), 2005-12-15:
De tre hovedoverskrifter og de vigtigste elementer i integrationsaftalen går ud på at sikre, at de udlændinge, der kommer til Danmark, hurtigst muligt får fodfæste i det danske samfund og får kendskab til det danske samfund; at sikre, at de unge får en uddannelse, og her er målet, at de gør det i samme omfang som danske unge; og endelig at sikre, at flere indvandrere kommer i beskæftigelse.
Det er regeringens mål, og det er dem, der er baggrunden for integrationsaftalen.
Her i dag har jeg konkret ansvaret for L 93, og efterfølgende vil beskæftigelsesministeren tage sig af L 89.
Det konkrete lovforslag, L 93, handler om integrationskontrakten, som vi udvider og lader følge den enkelte, indtil man opnår tidsubegrænset opholdstilladelse.
Kontrakten er dog kun aktiv, når man ikke er i beskæftigelse og dermed forsørger sig selv.
Integrationskontrakten er en kontrakt mellem kommunen og den enkelte udlænding, som handler om, hvordan man hurtigst kan sikre, at vedkommende kan – som jeg siger – få et ordentligt fodfæste i det danske samfund.
Vedkommende får tilbud om 3 års danskundervisning, og kommunen skal tilbyde aktivering, så den enkelte hurtigst muligt kan komme ud på arbejdsmarkedet og forsørge sig selv.
fttm032.fm Page 2326
Lovforslaget indeholder så også erklæringen, som har givet anledning til mange bemærkninger i dag.
Jeg må sige, at hver gang der bliver brugt udtrykket tonen i erklæringen, så studser jeg.
Jeg ved ikke, hvad det for en tone, oppositionen læser i den her erklæring, men det er i hvert fald ikke den samme tone, som jeg læser i den.
Måske siger det mere om oppositionens fordomme og de motiver, den forsøger at tillægge regeringen, end det gør om selve erklæringens indhold.
Den erklæring, som man i fremtiden skal skrive under på, har en god balance mellem de pligter og de rettigheder, borgerne har i det danske samfund, og den følger også op på nogle af de områder, hvor vi i dag oplever, at der er nogle kulturelle forskelle i forhold til nogle af de grupper, der kommer til Danmark og søger om ophold.
Jeg kan tage nogle af de eksempler, som er blevet drøftet meget, specielt når man taler om tonen, bl.a. hele den diskussion om, at det er forbudt at slå sine børn, hvilket jeg er helt enig i og synes er godt, for man skal ikke have lov at slå sine børn.
Men i erklæringen skriver man jo hverken under på, at man ikke slår sine børn i dag eller vil gøre det i fremtiden.
Man skriver under på, jeg læser det højt: Jeg ved, at det i Danmark er forbudt at slå sine børn.
Vi gør opmærksom på, hvordan reglerne er i Danmark, og det gennemgående i erklæringen er sådan set, at man på den her måde bliver gjort opmærksom på, hvordan reglerne er, og hvilke værdier der er gældende i Danmark, lige så vel som der bliver gjort opmærksom på de rettigheder, man har som borger i Danmark, bl.a. at man via lovgivning er beskyttet mod diskrimination.
Der har også været diskussion om, hvorvidt man må slå sin ægtefælle.
Det er jo sådan set ikke kun et budskab til den, der måske kunne finde på at slå sin ægtefælle, det er sådan set også et budskab til f.eks. den kvinde, der kommer herop, uanset om hun bliver familiesammenført med en etnisk dansk mand eller en mand med en anden etnisk baggrund, om, at hun faktisk er beskyttet via lovgivning, og at det ikke er lovligt, hvis hun bliver udsat for vold af sin mand.
Så det er den jo lige så vel udtryk for.
Men jeg kan jo forstå, at der er store dele af oppositionen, som absolut vil lægge meget andet og nogle helt andre motiver i erklæringen end dem, som vi fra regeringens side lægger i den.
Så er der en helt selvstændig diskussion om Socialdemokraternes forhold til den her erklæring, og det føler jeg mig nødsaget til at kommentere.
Jeg var selvfølgelig først og fremmest glad for at høre fra den socialdemokratiske ordfører, hr. John Dyrby, at man sådan set støttede de elementer, der handlede om integrationskontrakten, sygdomsopfølgning og de mange andre gode ting.
Så finder man et figenblad, nemlig erklæringen, for at kunne sige nej til lovforslaget.
Jeg er nødt til at sige i forhold til det forløb, der har været, at faktisk på nær en lille ændring, fordi vi har imødekommet en bemærkning fra UNHCR, så er det ordret den erklæring, som de socialdemokratiske forhandlere nikkede til, inden de ville gå i tænkeboks om det, der vedrørte det andet lovforslag og hele den her diskussion om matchgrupperne.
Det var mig, der ledede forhandlingerne, og jeg sikrede mig, så vi ikke skulle tage det op igen, når vi skulle mødes igen den famøse fredag eftermiddag, at det, der gjaldt det her lovforslag, havde vi forhandlet på plads.
Der blev nikket ja fra de socialdemokratiske forhandlere, også efter at vi faktisk havde lavet en række ændringer netop efter socialdemokratisk ønske.
Derfor er det en overraskelse for mig at høre i dag, at Socialdemokraterne ikke støtter erklæringen.
Det er rigtigt, som hr. Thomas Adelskov sagde, at Socialdemokraterne gerne så, at den ikke blev en del af fremsættelsen.
Mit argument var til Socialdemokraterne, som jo var enige i, at der skulle laves en erklæring, og var enige i indholdet af den, at vi selvfølgelig var nødt til at lægge den åbent frem, fordi den naturligt nok ville blive grundlag for diskussion, og den kunne vi derfor ikke gemme.
Det kunne godt være,
at Socialdemokraterne ønskede at gemme den erklæring, men jeg mente, at vi selvfølgelig skulle lægge den åbent frem og også gøre den til genstand for diskussion.
Det var så måske den uenighed, vi havde.
Men de ønsker om ændringer, der kom fra Socialdemokraterne, blev hvis ikke alle så stort set alle imødekommet.
Når man hører oppositionen, så lyder det jo, som om indvandrere i Danmark og de udlændinge, der kommer til Danmark, kun stilles over for krav og ingen muligheder gives, ja, og de stilles jo nærmest kun til pisk efter oppositionens ord.
fttm032.fm Page 2327
Wednesday, March 8, 2006 1:51 PM
Nu bruger vi ikke nogen pisk, men vi synes, det er helt rimeligt, at man stiller krav til folk.
Jeg mener faktisk, det er et udtryk for respekt for andre mennesker, at man stiller krav til dem, og jeg synes, oppositionen fuldstændig glemmer de mange muligheder, der samtidig gives de udlændinge, der kommer til Danmark, og de indvandrere, der er her.
De bliver tilbudt 3 års gratis danskundervisning; de får aktiv hjælp fra kommunen til at komme i beskæftigelse, og den hjælp bliver endda i fremtiden forbedret; de har adgang til et gratis uddannelsessystem, hvor der også følger ydelser med; vi udbygger lektiehjælpen, som nu også kommer til at gælde for voksne; vi forbedrer vejledningen for de unge, også her har vi en særlig tanke på netop de unge indvandrere og efterkommere af indvandrere; vi øger indsatsen for at finde praktikpladser; vi sætter endnu flere ressourcer af for at sætte fokus på mangfoldighedsledelse.
Det er for blot at nævne nogle af de mange ting, der bliver gjort netop for at inkludere de udlændinge og indvandrere, der er i det danske samfund.
Det havde jeg lyst til at remse op, fordi jeg synes, at oppositionen glemmer det og næsten bevidst virker, som om den ikke ønsker at tale så meget om det.
Så nogle kommentarer til noget af det, der i øvrigt er blevet sagt heroppe fra talerstolen.
Hr. Morten Østergaard ynder at understrege, at integrationen er blevet forværret de seneste 4 år under denne regering.
Jeg ved ikke, hvor det er, hr. Morten Østergaard færdes, og hvad hans oplevelse er.
Min oplevelse er faktisk den stik modsatte.
Ser vi på fakta, så vil de, der nu kommer igennem det introduktionsforløb, som denne regering har forbedret og puttet mere kvalitet i, lære det danske sprog hurtigere og bedre og hurtigere komme i beskæftigelse og blive selvforsørgende.
15.000 flere indvandrere er siden 2001 kommet i beskæftigelse.
Det er tallene fra i foråret, jeg er ikke i tvivl om, at tallet er blevet højere siden, men vi har ikke nogen nyere tal.
Min oplevelse er helt klart, at der i dag er en langt større åbenhed på arbejdsmarkedet og meget mindre diskrimination eller udelukkelse af folk med anden etnisk baggrund, end der var for 4 år siden, ja, vi har faktisk et erhvervsliv, der skriger efter at få flere indvandrere og efterkommere af indvandrere til at søge de ledige job, som de har.
Fru Henriette Kjær svarede sådan set glimrende på det, men jeg føler, der er behov for lige at få det understreget.
Der vil stadig væk være mulighed for at tage forberedende voksenundervisning og være på en produktionsskole, men man har ikke mulighed for, når man har været på en produktionsskole, efterfølgende at sige, at nu har man opfyldt sin uddannelsespligt, for vi betragter det ikke som en kompetencegivende uddannelse.
Det samme med den forberedende voksenundervisning.
Det er sådan for dem, som er på introduktionsforløbet, og de unge, der bliver stillet over for en uddannelsespligt, at forudsætningen selvfølgelig er, at de har reelle muligheder for at følge et almindeligt uddannelsesforløb.
Hvis de ikke kan det og de har behov for noget andet, f.eks. at følge forberedende voksenundervisning, jamen så bliver de altså ikke i den periode stillet over for uddannelsespligten, og hvis de ikke følger den, så får de heller ikke fratrukket noget i ydelserne.
Så det hænger sådan set meget fornuftigt sammen.
Så må jeg sige, at når man hører hr. Kamal Qureshi, som læser et indlæg op, der har været i Politiken i dag, men overhovedet ikke forholder sig til de lovforslag, som egentlig er under behandling, så bliver man noget forundret.
Jeg kunne have lyst til at spørge, det kan jeg jo egentlig ikke rigtig herfra, men jeg vil alligevel prøve at spørge hr. Kamal Qureshi, der taler om forhånelse og nedværdigende handlinger: Hvor præcis i disse lovforslag ligger det?
Jeg synes egentlig, at hr. Kamal Qureshis indlæg var meget fordomsfuldt.
Hr. Jørgen Arbo-Bæhr fastslår, og det synes jeg også er meget fordomsfuldt, at diskrimination er gennemgående på arbejdsmarkedet.
Jeg vil overhovedet ikke afvise, at det sker, og det er uacceptabelt, men min oplevelse er ikke, at det er gennemgående.
Der er faktisk rigtig mange arbejdspladser, som er åbne og har gode oplevelser med at have folk med anden etnisk baggrund ansat, og det synes jeg vi skal anerkende.
Hr. Jørgen Arbo-Bæhr spurgte: Hvad gør regeringen for at sikre flere praktikpladser?
Selv om det ikke lige har noget med de her to lovforslag at gøre, så vil jeg alligevel gerne kommentere det.
Præcis i integrationsaftalen er der sat flefttm032.fm Page 2328 Wednesday, March 8, 2006
1:51 PM
re midler af til, at erhvervsskolerne målrettet kan hjælpe med at finde flere praktikpladser til unge med anden etnisk baggrund.
Vi belønner de virksomheder, som skaber ekstra praktikpladser, og de seneste tal, jeg har hørt om statens praktikpladser, er, at af de nye praktikanter, der kommer ind, er det 8 pct., der har en anden etnisk baggrund.
Det er faktisk mere, end det nogen sinde før har været.
Til slut vil jeg gerne takke dem, der har bidraget positivt til hele integrationsaftalen og til processen frem mod de lovforslag, som vi behandler her.
Tak til Dansk Folkeparti, som er dem, der støtter de her lovforslag og dermed er med til, at vi med integrationsaftalen og lovforslagene får taget de næste vigtige skridt mod at sikre, at vi får integrationsindsatsen på skinner i Danmark.