Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-06-25:
Da vi tidligere på dagen gjorde boet op efter et intenst år, talte vi om, at det har været et år fyldt med aktivitet og meget overarbejde.
Og jeg mener, at vi i dag helt har levet op til de forudgående dage i løbet af året, for der har også været overarbejde i dag.
Men jeg mener også, at det er rigtigt at sige, at vi har haft en god debat, hvor der er blevet givet og der er blevet taget, og sådan skal det være.
Jeg vil gøre et par bemærkninger om fru Ulla Tørnæs' indlæg.
Nogle af bemærkningerne vil også være en kommentar til andre politiske repræsentanters indlæg, og det vil jeg tage med i min fremstilling.
Flere - inklusive både fru Ulla Tørnæs og fru Pia Christmas-Møller -
har været inde på afstemningen om Amsterdamtraktaten.
Jeg synes, det er vigtigt og en rigtig god idé, at vi anstrenger os for at gøre EU-temaet til et næsten dagligt tema og til et vigtigt tematisk diskussionspunkt på udvalgte tidspunkter i løbet af det normale folketingsår.
Og jeg vil derfor opfordre partierne til at tage en debat dels i Europaudvalget - hvilket jeg ved at udvalgsformanden for Europaudvalget, hr. Jacob Buksti, allerede har taget initiativ til - dels partierne imellem og sammen med præsidiet drøfte igennem, hvordan vi i det kommende folketingsår og videre frem systematisk kan integrere Europaspørgsmålet i fagudvalgene og gøre det til virkelighed.
Jeg er også enig i, at en åben og direkte Europadebat er at foretrække.
Jeg synes ikke, vi skal sige: Nu vil vi ikke diskutere det længere, nu skal der gå nogle år, før vi tager det europæiske frem af skabet igen.
Sådan ser jeg ikke på det.
Jeg håber meget, at vi på en god og fornuftig måde kan finde veje til at sørge for, at Europadebatten er kommet for at blive.
Fru Ulla Tørnæs var ligesom fru Pia Christmas-Møller
inde på, at vi havde købt en række stemmer, i hvert fald to, i forbindelse med Færøaftalen.
Jeg har det ligesom hr. Jóannes Eidesgaard: Det er jeg faktisk ret ked af og ret skuffet over at man virkelig kan tiltro os.
Se, forholdet er jo det - som fru Ulla Tørnæs og fru Pia Christmas-Møller udmærket godt ved, og som de to partier, som de politiske ordførere og politiske ledere her er talskvinder for også ved - at vi vedtog et forslag til vedtagelse i Folketinget, som pålagde regeringen at løse forhandlingsopgaven sammen med Færøerne efter nogle ganske klare retningslinjer.
Vi skulle for det første finde en forhandlingsløsning for det færøske samfund, der gjorde, at gældsafviklingen var til at bære for det færøske samfund.
Det kaldte vi en bæredygtig løsning byggende på gensidig respekt.
For det andet fik vi i opdrag at klare den banksag, som vi var inde i.
Begge de to opgaver mener jeg at vi har løst, og derfor må jeg sige, at jeg simpelt hen ikke forstår kritikken.
Jeg har godt nok noteret mig, at andre partier har været inde på det samme, men jeg må sige til Det Konservative Folkeparti og Venstre: Jeg forstår de ikke to partier, og jeg ved ikke, hvor de vil hen med det.
Jeg synes, det er en underlig form for mistænkeliggørelse og en ubehagelig antydning af noget, som vi slet ikke kender i dansk politik og aldrig har haft og forhåbentlig aldrig nogen sinde får.
Og jeg vil egentlig advare de to partier imod at arbejde meget videre med den tone og den strategi, for jeg tror, det virker modsat hensigten, også med hensyn til de to partiers interesser.
Hvis man vil ind i et samarbejde her i det danske Folketing, og hvis man vil samarbejde med regeringen om vigtige spørgsmål, når man ikke langt ved at starte med at påstå den slags om regeringspartierne. I stedet når man et stykke af vejen ved at glæde sig over, at vi har fået en aftale mellem det færøske samfund og det danske samfund, og glæde sig over, at vi nu har mulighed for at komme i dialog med hinanden igen om en fantastisk vigtig fase i vores rigsfællesskabs historie.
Jeg tror nemlig på - vil jeg sige til fru Ulla Tørnæs - at den enighed, som jeg ser og hører at man i det færøske Lagting er nået frem til om aftalen, i virkeligheden også er en enighed om, at vi ikke skal starte med at gå fra hinanden, men starte med en dialog på Færøerne om, hvor det færøske folk ønsker at vi skal gå hen i forhold til samarbejdet med Danmark.
Og her vil jeg meget indtrængende sige til partiet Venstre og til Det Konservative Folkeparti: Pas nu på!
Pas nu på, at man i iveren efter at mistænkeliggøre de to danske regeringspartier ikke kommer til at røre ved nogle strenge i det færøske samfund, som kan sætte os i en meget kompliceret situation.
Man leger her med nogle ubehagelige antydninger, som jeg vil tilråde at man får taget af bordet hurtigst muligt.
Så kunne jeg genkende lidt af fru Ulla Tørnæs' retorik fra hendes partis tidligere politiske ordfører.
Det har vi hørt før, f.eks. at regeringen har soldet opsvinget op, og mange andre gode temaer, som jeg tror dagbladet Politikens fortræffelige karikaturtegner, Roald Als, på udmærket vis har kommenteret gennem årene.
Så det vil være relativt simpelt at videreføre Roald Als' arbejde.
Det er en anden figur, der skal skitseres, men teksterne vil absolut være de samme.
Men jeg tror, fru Ulla Tørnæs som politisk ordfører for Venstre vil nå til den samme konklusion som hendes forgænger
på jobbet: Det er lidt træls at høre på i længden, også for én selv, og hvis det oven i købet ikke engang er rigtigt, er det endnu mere træls.
Fru Ulla Tørnæs var også inde på en kritik af pinsepakken, og den kritik vil jeg gerne kommentere på nogle enkelte punkter:
For det første blev der sagt, at pinsepakken er en urimelig straffeaktion over for boligejerne.
Skal vi ikke et øjeblik komme ned på den gode, fagre, frugtbare danske jord igen her op til høsten og slå følgende kendsgerninger fast: Ændringerne i rentefradraget og i ejerboligbeskatningen, som nu i morgen bliver en realitet, har til hensigt at stabilisere ejendomspriserne, så genbelåningen bremses og den private opsparing stabiliseres.
Så enkelt er det.
Og fru Ulla Tørnæs ved udmærket godt, at det i virkeligheden også er partiet Venstres inderste ønske at få aftrappet støtten til gældsætning og at få forstørret præmien
for gældsafvikling
Jeg har aldrig hørt andet fra partiet Venstre, og jeg undrer mig egentlig over, at vi ikke kunne blive enige i denne runde, for har det ikke altid været sådan, at partiet Venstre går ind for, at det kan betale sig at spare op, og at det ikke kan betale sig at stifte gæld?
Jeg kan ikke finde logikken.
Hvis jeg var partiet Venstre, så ville jeg faktisk gå til regeringen og sige: Hurra, hurra, lad os sætte os ned og få aftrappet det rentefradrag.
Det andet, fru Ulla Tørnæs var inde på, var, at også de mindre indkomster må bære byrder i denne omgang, og fru Ulla Tørnæs var inde på, at regeringen ikke har talt om de grønne afgifter.
Jo, det er da ved gud, vi har.
Vi har sagt ligeud, at de grønne afgifter også bæres af de mindre indkomster, og ingen i regeringen har lagt skjul på, at alle i det her samfund kommer ud for en økonomisk stramning.
Det eneste, vi har sagt, er, at det er en retfærdig fordeling.
Og jeg vil da ikke et øjeblik afvise, at også lavindkomsterne bærer de grønne afgiftsforhøjelser og de afgiftsforhøjelser, der i øvrigt er gennemført.
De er bare til at bære også for de mindre indkomster, og når vi sammenholder dem med de skattelettelser, der ligger i de samlede skattejusteringer, er de især til at bære.
Så er der pensionsbeskatningen: Det buldrer lidt tomt, når retorikken hæves så højt, som den gør i fru Ulla Tørnæs' indlæg.
Når det gælder pensionsbeskatningen, skal vi så ikke slå følgende meget konkrete forhold fast: Der er ikke tale om den dramatiske stramning, som især pensionsforsikringsselskaberne påstår.
Og nogle af de regnestykker, som præsenteres af kritikerne i branchen, bygger på vidtløftige gætterier om renteudviklingen i de næste 10-20 år.
Men ikke som en halvstuderet røver, men som gammel økonom har jeg aldrig kunnet regne ud, hvordan renteudviklingen med sikkerhed former sig i de næste 20 år, og jeg tror heller ikke, at man kan studere sig til det, uanset om man hedder direktør dit eller dat i det ene pensionsforsikringsselskab eller i det andet. Næh, lad os nu igen holde fast i, at den væsentligste ændring er, at nogle gevinster afregner skat lidt tidligere end i det gamle system, og at aktier får en afgift på 5 pct. af den årlige gevinst.
Til gengæld får pensionskasserne og fondene langt friere muligheder for at placere deres investeringer i aktier, end de havde før, og det vil så igen give højere afkast til pensionssparerne på sigt.
I virkeligheden er det igen et meget fornuftigt og ikke uretfærdigt skridt i retning af, at uanset hvor man placerer sin opsparing, giver det den samme skattemæssige behandling
på sigt og dermed i virkeligheden også den frihed med hensyn til valgmulighederne, som partiet Venstre jo også har som et grundlag i sit samlede idékompleks.
Og jeg kunne nævne andre ideer på det her felt i mit svar på fru Ulla Tørnæs' indlæg, men det vil jeg egentlig afholde mig fra, for jeg er ikke sikker på, at det er det, der egentlig er kernen lige nu.
Nu gælder det om at forsvare, hvorfor man ikke turde være med ved bordet, og nu når vi nok ikke så meget længere på grundlag af de konkrete argumenter.
Men kom endelig an!
Jeg har mere i posen, hvad substansen og seriøsiteten angår.
Så til det andet hovedpunkt i fru Ulla Tørnæs' kritik: Et ukontrollabelt forbrug i den offentlige sektor er i virkeligheden den store stygge ulv i regeringens fejlgreb i den økonomiske politik.
igen, men jeg må sige, at det er lige usandt, hver gang det bliver sagt, og enhver kan forvisse sig derom ved at kigge i statistikkerne.
Det er det ene.
Det andet er, at vi selvfølgelig vedstår, at der lige nu er brug for tilbageholdenhed både med hensyn til stigningstakten i de offentlige udgifter og med hensyn til stigningstakten i de private forbrugsudgifter, og det er præcis det, der sker nu: I pinsepakken dæmper vi det private forbrug, i kommuneaftalerne dæmper vi det offentlige forbrug, og i de kommende finanslovforhandlinger viderefører vi den linje. Og så har jeg igen det spørgsmål, som hr. Jacob Buksti og andre ikke fik svar på af fru Ulla Tørnæs, og jeg ved ikke, om det kan hjælpe, at jeg så spørger: Hvad er det egentlig for et alternativ, Venstre har?
Og jeg må forudskikke, at det ikke nytter noget at sige, at det har Venstre sagt sidste år og forrige år og forrige år igen, for jeg vil gerne have at vide heroppefra, hvor det er, der skal spares 5, 10 eller 15 mia. kr. i offentlige udgifter.
Hvor er det, det skal ske?
Jeg synes, Venstre skylder os - også hvis politik skal have den seriøsitet, som vi alle er interesserede i at den skal have - et konkret svar på: Hvad er det, der alternativt skal gennemføres, hvis man ikke vil være med til den afbalancerede pinsepakke, som regeringen nu foreslår og gennemfører?
Og så er der jo ingen af os, der som politikere kan lide at få stukket i næsen, at vi bryder løfter.
Og jeg vil gerne sige, at jeg har svært ved at se, at denne regering har brudt løfter i sin regeringsperiode - ellers vil jeg meget gerne helt konkret have det påvist - medmindre man påstår, at når man står for et bestemt standpunkt under en valgkamp eller her i salen, er det et standpunkt, som enhver regner med at man realiserer dagen efter, men det hører jeg ikke nogen seriøs politiker påstå.
Det, vi har sagt fra starten i 1993, er for det første, at denne regering står for at få Danmark i økonomisk orden igen og i stabil fremgang, og det har vi fået, og for det andet, at denne regering står for, at arbejdsløsheden skal ned og beskæftigelsen op, og det har vi fået.
Og det nytter ikke noget, at fru Ulla Tørnæs eller fru Pia Christmas-Møller påstår, at det ikke er sket, for det er jo ikke sandt.
Og det nytter heller ikke noget at give befolkningen det indtryk, at arbejdsløsheden har gemt sig i orlovsordningerne og overførselsindkomsterne, for det er jo heller ikke sandt.
Sandheden er, at arbejdsløsheden er faldet dramatisk: fra 350.000 på sit højdepunkt til 190.000 på nuværende tidspunkt.
Og sandheden er, at beskæftigelsen er steget lige så dramatisk.
Det er uafviseligt.
Og hvis man så påstår, at tallene gemmes hos overførselsindkomstmodtagerne, er det jo også usandt.
Sandheden er, at antallet af mennesker på overførselsindkomst er faldet uafbrudt i de seneste 3-4 år, og det er første gang, det er sket i mange, mange, mange år.
Så der er ikke noget at gøre andet end at gå til biddet og erkende, at det faktisk går fornuftigt i Danmark.
Det er det, jeg synes er fundamentalt at holde fast i.
Fru Ulla Tørnæs hæftede sig meget ved min nytårstale og gav udtryk for, at også dér var der et løfte, som var svigtet.
Jamen jeg må sige til fru Ulla Tørnæs og til Venstre, og det er jo det parti, jeg taler til lige nu: Hvorfor vil man dog ikke erkende det, når jeg i nytårstalen siger: Kan vi ikke gøre det bedre?
Læg vel mærke til ordene: Kan vi ikke gøre det bedre?
»Vi« omfatter fem rolleindehavere: Folketinget og lovgivningsmagten, overenskomstparterne, virksomhedernes medarbejdere og ledelse, kommunerne og deres åbningstider og først og sidst den enkelte families valg mellem tid og ting.
Kan vi ikke gøre det bedre?
Vi kan godt gøre det bedre.
Vi vil gøre det bedre.
Vi ved godt, vi ikke kan gøre det bedre fra nytårstalen januar 1998 til nu, men vi kan gøre det bedre, hvis vi sætter os den retning, vi har sat os nu.
Det gælder her, og det gælder i det europæiske.
Jeg mener, EU's udvidelse kommer jo heller ikke fra den ene dag til den anden, men hvis vi ikke sagde: Det vil vi, så kom den ikke. Her er tale om holdningsændringer, og her er tale om linjer, vi sætter os, og som vi gradvis vil realisere. Hr. Jacob Buksti mindede mig om, hvordan det nu var, hvis vi endelig skulle gå ind i det dér med, at Venstre ikke er meget bedre end så mange andre.
Hvordan var det nu i 1993?
Jeg er sikker på, at fru Ulla Tørnæs eller i hvert fald hendes forgænger i jobbet, nuværende partiformand hr. Anders Fogh Rasmussen, godt ved, at i 1993 så det ikke godt ud: Tvangsauktioner.
Store, store underskud på de offentlige finanser.
Dengang fossede pengene, de fossede i stride strømme.
Ja, der var tale om haglbyger af udfosninger fra den offentlige sektor.
Dengang var der virkelig brug for Roald Als, eller var der?
Det fundamentale er alligevel, når alt kommer til alt, at en fornuftig, vedholdende, stabil og ansvarlig økonomisk politik er hemmeligheden i dette velfærdssamfunds fremtid.
Det kan man ikke snakke sig uden om.
Det tror jeg også godt Venstre ved.
Fru Pia Christmas-Møller talte om magtens arrogance, og pludselig så jeg mig selv i rollen som Otto von Bismarck.
Tak skal vi ellers have!
Der var drøn på i dag i fru Pia Christmas-Møllers indlæg.
Jeg forstod også, at vi ville få kam til vores hår.
Jeg ser, at indenrigsminister Thorkild Simonsen ikke er her lige i øjeblikket, så er jeg straks lidt mindre bekymret, og miljøminister Svend Auken er her heller ikke, og så er jeg straks helt rolig, for så klarer vi det måske nok alligevel. Må jeg ikke gøre noget helt andet - det er til fru Pia Christmas-Møller - og sige: Vi snød ikke boligejerne.
Vi har faktisk hele tiden sagt ligeud, hvad det var, vi ville.
Jeg sagde allerede tidligere på dagen i mit første indlæg: I »Danmark år 2005« beskriver vi meget nøje, hvad det er, den skattepolitiske kurs går ud på, og det er en konsekvent videreførelse af fru Pia Christmas-Møllers eget partis skattepolitiske strategi, som den blev formet allerede i 1986, som denne regering videreførte i 1993, og som vi igen viderefører her i 1998.
Historien binder.
Dér ligger logikken.
Dér ligger dokumentationen.
Og alternativet én gang til: 15 mia. kr., hvor skal de komme fra?
Jeg går ud fra, at det ikke er forsvaret, man vil afskaffe i Det Konservative Folkeparti.
Næ, det er en regering af brobyggere.
Og vi vil gerne bygge bro også til Det Konservative Folkeparti, men hvis der ikke er nogen ordentlige jord- og betonarbejdere dér, så frygter jeg, at der ikke vil komme noget ud af det.
Med hensyn til at hver tiende lønmodtager skal have penge med på arbejdet, er det jo ikke sandt.
Med det sociale skatteloft, der nu er lavet, med de lønmodtagerfamilier, der ligger på det laveste niveau, og med de daginstitutionstaksttilpasninger, der nu sker, og med hele det samlede kompleks' virkning kan det godt betale sig.
Det har det i øvrigt godt kunnet hele tiden
, men nu kan det endnu mere og endnu bedre betale sig at gå på arbejde. Hr. Jørgen Estrup kaldte det en gang allergisnak.
Tag det nu ikke personligt, men det er vel ikke så dårlig en betegnelse.
Hr. Holger K. Nielsen var meget optaget af at understrege SF's økonomiske ansvar, og det er jeg sådan set enig i.
Fint arbejde, kom igen til efteråret, lad os prøve en gang til!
Ligesom jeg håber, at Venstre og De Konservative vil være med. Må jeg sige om PET og arbejdet dér, at justitsministeren har sagt det, der kan siges.
Han har sagt: Nu går vi i gang med det arbejde.
Justitsministeren har sagt: Jeg besvarer alle spørgsmål.
Og skulle vi komme i en ny situation - hvilket jeg ikke mener vi kommer i - har han sagt, at så må vi selvfølgelig også være parat til at se på, om der skal foretages videre på undersøgelsessiden.
Ellers har justitsministeren jo på regeringens vegne sagt: Lad os etablere den moderne parlamentariske kontrol, der skal til. Og hr. Holger K. Nielsen ved også godt, at der er igangsat et udvalgsarbejde, et kommissionsarbejde, om det.
Jeg tror, vi finder en tilfredsstillende løsning.
Jeg var glad for, at hr. Holger K. Nielsen sagde om Kosova, at hvis der bliver tilvejebragt - de har lyttet omhyggeligt - et FN-mandat for en intervention, så vil SF overveje at støtte en dansk deltagelse heri.
Sådan fortolkede
jeg det.
Det er jeg meget, meget glad for.
Jeg synes, jeg må sige, også til alle partierne, når jeg tænker på Kosova, at når vi husker, hvad vi har af erfaringer fra Jugoslavien, så er der al mulig grund til at sige, at vi ikke vil se en gentagelse. Vi vil ikke se en ny etnisk udrensning, vi vil ikke bare passivt se til, at en kynisk Milosevic igen får held til at flytte rundt på mennesker og slå tusindvis af mennesker ihjel i forbindelse med sine magtønsker.
Jeg er glad for det tilsagn.
Vi vil huske det, og jeg synes, det er rigtigt.
Det betyder utrolig meget, at så mange partier som muligt står bag en intervention, som jeg ikke håber kommer, men hvis den kommer, så må Danmark selvfølgelig være med.
Jeg har ved min påvisning af den faktuelle udvikling af beskæftigelses- og arbejdsløshedstallene allerede svaret fru Pia Kjærsgaard.
Jeg har egentlig ikke så meget at tilføje til fru Pia Kjærsgaard ud over et par oplysninger om, hvad regeringen har foretaget sig, når det gælder bekæmpelse af kriminalitet og vold.
Jeg sagde i min tale her tidligere på dagen, at vi lovede at forstærke indsatsen imod kriminalitet, rockerkriminalitet, narko- og voldskriminalitet.
Jeg sagde, at vi lovede at forstærke den forebyggende indsats, at forbedre politiets arbejdsvilkår, at styrke indsatsen imod illegal indvandring og menneskesmugling i grænseområdet.
Det er gennemført, oven i købet oftest med et bredt flertal i Folketinget.
Til hr. Peter Duetoft: Jeg har personlig lidt svært ved i virkeligheden at være på kant med hr. Peter Duetoft
, fordi jeg føler, at vi, CD og regeringspartierne, har så meget til fælles i vores samfundsopfattelse, i vores livssyn, i vores grundholdninger i forhold til de svageste grupper.
Og jeg skylder selvfølgelig - nej, det er ikke selvfølgeligt, men jeg skylder, føler jeg selv, også i dag at sige tak til hr. Duetoft for hans personlige og hans partis engagement i de svage gruppers forhold i samfundet, ikke mindst de sindslidendes.
Det er vigtigt, at der er en vedholdende stemme, og den stemme kan hr. Peter Duetoft regne med også er vedholdende i regeringen.
På det udenrigspolitiske område har jeg noteret mig
vores enighed, vores fælles synspunkter, også når det gælder Kosova, NATO og det europæiske spørgsmål
Når det gælder det brede samarbejde og pinsepakken, må jeg sige, at min oplevelse - det har vi en forskellig vurdering af - er, at vi prøvede og prøvede, men det nyttede ikke.
Når hr. Peter Duetoft er i tvivl om, hvorvidt og hvordan det kommer til at gå til efteråret, vil jeg kun sige, at man aldrig skal sige aldrig. Lad os nu se.
Jeg tror derfor ikke, at den pinsepakke, der nu bliver tilrettelagt, vil skabe usikkerhed de næste fire år.
Hvis de næste fire år også bliver præget af et fornuftigt bredt samarbejde, så tror jeg, det vil have den modsatte virkning, og især, som jeg har understreget over for V og K, fordi pinsepakken er en konsekvent videreførelse på det overordnede skattepolitiske hovedfelt af de to andre store begivenheder på samme område, der skete i 1993 og midt-1980'erne.
Jeg skal måske lige sige til fru Pia Kjærsgaard, som beklagede sig over, at jeg ikke var til stede, den dag man drøftede Schengen: Jeg har her min dagsplan for den pågældende dag.
Fru Pia Kjærsgaard ville falde besvimet om, hvis hun så den.
Derfor vil jeg ikke vise hende den.
Så sagde hr. Peter Duetoft noget om de holdningsmæssige debatter.
Hr. Peter Duetoft refererede til Sverige og til den svenske statsminister.
Jeg var meget glad for de bemærkninger.
Jeg har set Göran Perssons initiativ til en ny publikation om holocaust og - om jeg så må sige - et af de mørkere kapitler i Sveriges historie.
Den svenske neutralitet var jo ikke helt så glorværdig, som vi somme tider læser i historiebøgerne.
Det forekommer mig, at vi her op til årtusindskiftet skal spørge os selv - ikke om der kan tages parallelle initiativer, for det kan der jo aldrig, så forskellige er vores samfund jo, men om der kan tages initiativer, der kan sætte eftertanker i gang især hos den unge generation, der ikke har læst om det og af gode grunde ikke kan huske det.
Jeg tror ikke, vi skal tage den historie for givet, og derfor vil jeg meget gerne være med til at rejse debatterne og erindre om vores historie og også om den danske del af den i forbindelse med begivenhederne under Anden Verdenskrig.
Der er skrevet meget, men historien kan jo fortælles på mange forskellige og måske også mere moderne faconer, end vi tidligere har gjort det.
Værdierne i vores samfund har vi brug for at have løbende debatter om, og jeg medgiver gerne, at det er tiden nu at tage den slags initiativer igen.
Jeg fik for nylig en henvendelse fra hr. Jann Sjursen:
om regeringen ville tage initiativ til en værdikommission som i Norge.
Min begrundelse for at skrive til hr. Jann Sjursen i mit svar, at det syntes vi ikke var den rigtige måde at gøre det på, var ikke, at vi ikke skulle have en værdidebat - og gerne løbende værdidebatter - men mere, at en kommission i dansk regi ville være, følte jeg, at blande alle partiernes ideer sammen i én stor gryde uden rigtig at vide, hvad der ville komme ud af det.
Så vil jeg hellere se en åben debat, gerne en velorganiseret debat, på forskellige niveauer og i forskellige sammenhænge, hvor værdidiskussionen kunne holdes fast, som både hr. Duetoft og hr. Jann Sjursen har understreget med rette.
Hr. Jørgen Estrup redegjorde, synes jeg, præcist og glimrende for de reelle årsager til forhandlingssammenbruddet med V og K - jeg har ikke meget at tilføje - og afdramatiserede jo også på udmærket vis det reelle indhold i skattepakken.
Det tror jeg egentlig mere end så meget andet sætter punktum for den debat, vi har haft her i dag om, hvad det egentlig var, der skete.
Der manglede politisk risikovillighed til at tage den del af ansvaret, der altid skal tages, når der skal træffes upopulære beslutninger.
Jeg håber, den kan komme til efteråret; der er masser at samarbejde om.
Hr. Keld Albrechtsen stillede et spørgsmål om Den Europæiske Centralbank og de kommende forhandlinger med regeringen.
Lad mig bare ganske kort referere til det, økonomiministeren tidligere har tilkendegivet over for Europaudvalget: Valutapolitik er, som økonomiministeren har sagt, regeringens ansvar, og regeringen vil naturligvis i videst muligt omfang informere Folketinget, i det her tilfælde Europaudvalget, om forhandlingerne om valutaaftaler på passende tidspunkter i processen.
Og jeg håber også, at hr. Keld Albrechtsen forstår, at det må stå fuldstændig klart, at regeringen naturligvis ikke kan forhandle sin valutakurspolitik i fuld offentlighed.
Det ville finansspekulanterne på markederne gerne se, men det vil vi ikke se.
Jeg skal blot med hensyn til kommentarerne om PET og andre emner af samme karakter henvise til mine bemærkninger til hr. Holger K. Nielsen.
Til hr. Jann Sjursen vil jeg blot referere til de bemærkninger, jeg var inde på før, og så glæde mig over, at jeg ikke i dag hørte hr. Jann Sjursen kalde pinsepakken for en hadepakke.
Jeg ser det som en åbning, ganske vist en lille en, men hellere en lille åbning end slet ikke nogen åbning.
Jeg bemærkede også, at hr. Jann Sjursen havde noteret sig signalerne om et bredt samarbejde og det arbejde om reklameafgifter, som regeringen undersøgelsesmæssigt har sat i gang.
Jeg ser derfor også frem til et fornuftigt samarbejde
til efteråret.
Det vil i hvert fald ikke skorte på invitationer og på udspil.
Må jeg om rigsfællesskabet sige tak til de fire politiske repræsentanters tale her i aften.
Hr. Hans-Pavia Rosings optagethed af bærekraften i samarbejdet og solidariteten synes jeg er vigtig at slå fast og utrolig værdifuldt for vores videre samarbejde.
Jeg synes også, hr. Hans-Pavia Rosings stil passer godt til de værdier, jeg synes er vigtige i den politiske debat.
Jeg noterede mig, at fru Ellen Kristensen var glad for den seneste aftale om råstofforvaltningens overdragelse til de grønlandske myndigheder, og jeg forsikrer både fru Ellen Kristensen og hr. Hans-Pavia Rosing om, at regeringen er dybt optaget af, at kendskabet til det grønlandske samfund udbredes så meget som overhovedet muligt.
Må jeg bare minde om, at vi faktisk på et af de danske gymnasier nu har mulighed for at undervise i grønlandsk, og må jeg minde om, at der i øvrigt i stigende omfang i Danmark udgives grønlandsk litteratur på dansk, som alle, der interesserer sig for det store og smukke samfund, kan glæde sig over.
Selv glæder jeg mig til at komme til Grønland her til sommer.
Man kommer ikke til Grønland én gang, for man kommer
der igen, hvis man har været der, fordi det folk og den natur er så fantastisk hjertegribende, som tilfældet er.
Det samme gælder det færøske samfund.
Tak til hr. Óli Breckmann og til hr. Jóannes Eidesgaard!
Vi tager fat på et nyt kapitel nu.
Jeg er glad for, at man også i aften bekræfter, at diskussionen om øget selvstyre og den form, det måtte tage, må tage sit udgangspunkt, må starte og egentlig også konkluderes på Færøerne.
Det er det færøske folk, det færøske Lagting og det færøske landsstyre, der må forme ønsket og udforme de konkrete modeller.
Vi får se.
Det hører med til det politiske arbejde, som jeg ser det.
Lad os nu se, hvordan de politiske repræsentanter for Færøerne finder det rigtigst at deltage i arbejdet her.
Det vil vi naturligvis følge med stor interesse.
Tak til bidragyderne, tak for en god debat!
For min part: På gensyn efter sommerferien, men også i morgen.