Ove Hygum (S), 2001-01-24:
Som jeg læser Kristeligt Folkepartis beslutningsforslag, er kernen i det, at alle selvstændige erhvervsdrivende og lønmodtagere på det ordinære arbejdsmarked skal bidrage til dækning af udgifterne ved ledighed, uanset om de er medlemmer af en a-kasse eller ej.
Alle skal indbetale et særligt bidrag, enten i form af et arbejdsløshedsforsikringsbidrag til a-kassen eller et tilsvarende bidrag til staten.
Selv om det er lidt kryptisk formuleret, må det vist tilsammen betyde oprettelse af en statslig a-kasse og obligatorisk arbejdsløshedsforsikring.
Kristeligt Folkeparti har begrundet sit forslag med, at alle på arbejdsmarkedet, også personer med lav ledighedsrisiko, skal være med til at finansiere udgifterne til ledighed, og at de, der ikke har forsikret sig, ikke bør kunne vælte udgifterne til forsørgelse ved ledighed over på staten.
Nu er det jo ikke sådan, at udgifterne til dagpenge m.v. udelukkende betales af a-kasse-medlemmerne.
Faktisk finansieres kun cirka en tredjedel af udgifterne af arbejdsløshedsforsikringsbidraget, og resten betales via arbejdsmarkedsfondene.
De personer, der har valgt at stå uden for a-kasse-systemet, betaler derfor via skatten en stor del af udgifterne.
Ved at fravælge forsikringen sparer de naturligvis i arbejdsløshedsforsikringsbidrag, men til gengæld har de heller ikke ret til nogen forsikringsdækning i form af dagpenge ved ledighed eller efterløn.
Det er i øvrigt min opfattelse, at hvis indbetaling af medlemsbidraget gøres obligatorisk, konverteres det reelt til en skat på lige fod med arbejdsmarkedsbidraget.
Indførelse af et obligatorisk bidrag fra alle vil, sådan som forslaget er udformet, rejse en række administrative problemer.
Og tiden taget i betragtning skal jeg nøjes med at nævne nogle få eksempler.
For det første: Hvordan finder man frem til de personer, der skal betale bidrag til staten?
Hvordan inddriver man restancer?
Hvad er konsekvenserne af manglende betaling?
Skal man kunne slettes som medlem af en a-kasse ved kontingentrestance, når man efterfølgende vil blive omfattet af den obligatoriske statslige bidragsordning? Jeg forstår godt, at Kristeligt Folkeparti vil overlade det til regeringen at fremsætte de nødvendige lovforslag og gennemføre de nødvendige regelændringer.
Som sagt læser jeg forslaget sådan, at den obligatoriske forsikring skal ske enten ved medlemskab af en eksisterende a-kasse eller ved medlemskab af en statslig a-kasse.
Det kommer næppe som den store overraskelse, at jeg ikke er tilhænger af etablering af en statslig a-kasse.
På dette område finder jeg, at opgaven i næsten 100 år er blevet varetaget udmærket i privat regi, og jeg ser ingen grund til at »indlicitere« opgaven eller grund til, at staten skal etablere en konkurrerende virksomhed. Jeg har i øvrigt adskillige gange her i salen anført en række argumenter imod tværfaglige a-kasser, og disse argumenter gælder naturligvis også, når der er tale om en tværfaglig statslig a-kasse. Forslagsstillerne har i bemærkningerne til forslaget anført, at de finder, der er en række problemer i dagpengesystemet, der bør rettes op på i forbindelse med gennemførelse af forslaget.
Jeg tror ikke, jeg er alene om at have lidt svært ved umiddelbart at se nogen sammenhæng mellem forslaget og de anførte svagheder i dagpengesystemet.
Så vidt jeg kan se, er der tale om ganske almindelige forslag til regelændringer, som alle tidligere har været fremført i forskellige sammenhænge.
Uden at gå i detaljer vil jeg godt knytte et par bemærkninger til de omhandlede såkaldte svagheder: Eksempel a læser jeg som en kritik af reglerne om, at dimittendoptagelse skal ske senest to uger efter uddannelses afslutning, kombineret med bopæl i Danmark som betingelse for optagelsen. Jeg finder ikke umiddelbart, at de nævnte kriterier er urimelige, og forslagsstillerne har heller ikke et bud på regelændringer.
I øvrigt finder jeg, at en fravigelse af disse regler vil være vanskeligt forenelige med obligatorisk bidragsbetaling, som vel bør korrespondere med retten til medlemskab.
Eksempel b læser jeg som en kritik af arbejdsmarkedsreformens bestemmelser om dagpengeperiodens og dermed referenceperiodens længde.
Dermed er der tale om et ønske om at indføre døde perioder i tilfælde, hvor et medlem opholder sig i udlandet i længere perioder.
Det er min opfattelse, at ret til dagpenge bør være betinget af en bare nogenlunde aktuel tilknytning til det danske arbejdsmarked.
Det synes jeg vi har sikret med de gældende regler i loven, og i betragtning af - og det vil jeg gerne udtrykke min tilfredshed med - at Kristeligt Folkeparti er en del af den arbejdsmarkedspolitiske forligskreds gennem en årrække, så undrer jeg mig egentlig lidt over at finde sådanne forslag her i det forslag, vi behandler i dag.
Eksempel c beskriver en af de ikke så hyppigt nævnte konsekvenser af reglerne om omregning af ukontrollabel arbejdstid til timer ved brug af omregningssatsen, nemlig at lavtlønnede medlemmer har vanskeligt ved at optjene beskæftigelseskrav.
Igen mangler der løsningsforslag.
Reglerne om ukontrollerbart arbejde har været behandlet mange gange.
Typisk har der været tale om højtlønnede, der har klaget over, at omregningssatsen er for lav.
Herved bliver der ofte tale om overskydende timer og timeoverførsel.
Det er min opfattelse, at hvis vi på det område skal undgå yderligere komplicering af reglerne, så må vi fastholde ensartede regler uanset lønniveau med de fordele og ulemper, det medfører i forhold til de enkelte regelsæt.
Eksempel d er et af de mange eksempler på, at de selvstændige erhvervsdrivende føler sig uretfærdigt behandlet i dagpengesystemet.
Jeg vil ikke her gå ind i en særskilt debat om reglerne
for selvstændige erhvervsdrivende
, men blot stilfærdigt bemærke, at gruppen har mange fortalere blandt de borgerlige partier.
Det er derfor overraskende, at Kristeligt Folkeparti ikke har et konkret forslag til ændring på punktet her.
Lad mig til slut knytte et par bemærkninger til de økonomiske konsekvenser af forslaget: Forslagsstillerne når frem til, at der er tale om et rent spareforslag.
Jeg og regeringen er knap så optimistiske.
Det er min vurdering, at der på sigt tværtimod vil være tale om en merudgift for det offentlige.
Det skyldes for det første, at ydelsesniveauet i forbindelse med ledighed for den nye gruppe, der bliver omfattet af dagpengesystemet, vil blive hævet.
De vil få dagpenge i stedet for kontanthjælp eller slet ingen ydelse.
Den gennemsnitlige ledighed er ca. 5 pct., og selv om den nye gruppes ledighedsrisiko nok er lavere, så er den næppe så lav som 0,3 pct. For det tredje vil indtægterne fra bidragene være lavere end angivet i beslutningsforslaget, fordi medlemsbidraget som bekendt er blevet nedsat fra den 1. januar i år. Jeg afslører næppe den helt store overraskelse ved at konkludere afslutningsvis, at regeringen kan ikke støtte forslaget.