runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Frahm (SF), 1999-01-20:
Jamen det, der bringer mig herop, er hr. Jacob Bukstis venlige råd til Venstres ordfører, om det er hensigtsmæssigt at bringe alle fire forbehold i spil på én gang.
Jeg bliver sådan lidt i tvivl, eller jeg får i hvert fald brug for at få noget afklaring fra den socialdemokratiske ordfører, for er det et udtryk for, at det dybest set også er Socialdemokratiets politik, at man skal have afskaffet forbeholdene hurtigst muligt?
Og de her taktiske overvejelser, som man så har mellem venner, om man nu skal bringe et, to eller flere i spil ad gangen, er et godt råd for ikke at ødelægge korthuset og få det til at vælte.
Jeg har altså meget brug for at høre en klar udmelding fra den socialdemokratiske ordfører: Hvad er egentlig Socialdemokratiets politik med hensyn til forbeholdene?
Jacob Buksti (S), 1999-01-20:
Det var også lidt på samme måde med den diskussion, vi havde før.
Det er sådan, at Socialdemokratiet har meldt ud, at vi vil diskutere ØMU-forbeholdet - det har vi; det kan ikke være hemmeligt for nogen - for i givet fald, hvis, såfremt, i fald vi konkluderer at få ændret det gennem en folkeafstemning.
Det, som jeg bare konstaterer, er, at hvis man blander alt muligt andet ind i det, skal man bare være klar over, hvad man gør.
Det er ikke noget med, at vi så skal tage dem efter salamimetoden, overhovedet ikke.
Det danske forbehold på forsvarsområdet er ikke til diskussion.
Det er jo det, vi har diskuteret her, at vi må se på udviklingen, og den er positiv.
På en lang række områder kan det gå, ligesom det er gået med forbeholdet med hensyn til unionsborgerskabet, nemlig at udviklingen afskaffer det helt af sig selv, fordi det mister mening.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-01-20:
Jeg måtte knibe mig selv lidt i armen, da hr. Keld Albrechtsen talte om Irak, for Irak var jo ikke nogen NATO-operation, var ikke et eksempel på en NATO-operation out of area.
NATO's besluttende organer var ikke blandet ind i den beslutning. Til fru Pernille Frahm: Ja, FN er i allerhøjeste grad også en sikkerhedsorganisation for Europa.
FN er en global sikkerhedsorganisation, den eneste af slagsen, og derfor også for Europa.
Det, jeg især gerne vil gøre rede for over for fru Pernille Frahm, er, at den diskussion, vi har haft om både Kosovo og Irak, jo ikke har gået på, om der var et FN-grundlag.
Der har i begge tilfælde været et FN-grundlag.
Den har gået på, om FN-grundlaget har været tilstrækkeligt.
Der er en FN-resolution, som pålagde Milosevic ganske bestemte ting: at optage forhandlinger, at give adgang for den humanitære nødhjælp, at trække sine sikkerhedsstyrker tilbage.
Det er vedtaget i FN's Sikkerhedsråd, og det er klare pålæg til ham, som FN's generalsekretær så i øvrigt derefter konkluderer, at han ikke har opfyldt.
Regeringen fandt, og jeg fandt, at dette var et tilstrækkeligt grundlag, men der var et FN-grundlag. Det samme er tilfældet i Irak, hvor der er 45, tror jeg, vedtagne FN's Sikkerhedsrådsresolutioner i årenes løb, som pålægger Saddam Hussein at give fri, uhindret adgang for FN's våbeninspektører.
Der er et FN-grundlag.
Det var der, og det bør der selvfølgelig være.
Til fru Charlotte Antonsen: Jeg ville da være glad for, hvis jeg skulle have overset nylige vedtagelser eller udtalelser fra Venstre, men det tror jeg nu ikke, at jeg har.
Jeg tror ikke, at der er nogle sådanne, og at det er derfor, jeg ikke har set dem.
Det kom jo da også frem her til sidst, at der også var forskel, når man skulle prioritere osv., så det kan jo godt være, at mine betragtninger alligevel har en del på sig.
Jeg tror, man må sige på det yderste spektrum.
Dér, hvor der virkelig har været tale om, at man har måttet indsætte større militære operationer, f.eks. i Bosnien og i Kosovo, da man skulle opstille en militær trussel dér, havde vi ikke WEU.
Det var i øvrigt heller ikke hverken NATO eller WEU, der gik ind i Albanienkrisen.
Det var en ad hoc-gruppe af lande, der fandt, at her var en opgave, som de gerne ville påtage sig at løse, og som gjorde det med et FN-mandat.
Sådan er verden faktisk ganske mangfoldig. Jeg er til gengæld helt enig i en bestemt ting, som fru Charlotte Antonsen sluttede med at sige, nemlig at der er fremdrift i hele den her diskussion om den europæiske sikkerhed, og at den fremdrift, som det har været fremhævet også af fru Elisabeth Arnold og hr. Buksti især, i diskussionen går i en retning, som set fra regeringens synspunkter og mit synspunkt er en god retning.
Derfor synes jeg, at det var en god debat.
Jeg er sikker på, at vi vender tilbage til disse temaer.
Jeg tror ikke, man skal forvente, at der kommer en hurtig afklaring i den fremdrift af den europæiske diskussion, vi oplever.
Jeg tror, vi kan få noget fremdrift, nogle fremskridt på NATO-topmødet i april, men jeg venter ikke en hurtig afklaring og ser gerne frem til yderligere diskussioner, i takt med at tingene udvikler sig.
Kim Behnke (FP), 1999-01-20:
Forud for denne debat var det faktisk Fremskridtspartiets ambition, at vi blandt EU-modstanderne kunne have fastholdt et præcist billede af, hvad det er, vi vil, nemlig et billede af et dansk nej til deltagelse i Vestunionen, et dansk nej til en europahær.
Men, som det har været fremlagt her flere gange af udenrigsministeren, er det altså også regeringens politik.
Så at komme med en selvstændig vedtagelse om det kan jo virke lidt tyndt.
Når vi så læser det forslag til vedtagelse, som Enhedslisten har lagt frem, er det jo langt mere vidtgående.
Det er da ganske naturligt, at de lande, der ligger som naboer i Europa, og som alle er medlem af NATO, har et fornuftigt og velfungerende samarbejde.
Og med den nye orientering ikke alene i europæisk politik, men også i NATO-politik, der er sket, jamen så burde Enhedslisten på samme måde som os andre glæde sig over, at de scenarier, der var for 5 og 10 år siden, nu er ved at være taget fuldstændig af bordet, frem for så absolut at skulle tage 10 skridt videre væk fra NATO.
Og Enhedslistens fortid i 1970'erne og 1980'erne vidner jo om, at NATO-samarbejdet bestemt ikke er Enhedslistens kop te.
Villy Søvndal (SF), 1999-01-20:
Vi har jo diskuteret længe, og jeg skal ikke forlænge debatten voldsomt, men der er et enkelt principielt sted, hvor jeg synes, vi er nødt til at få rundet den af.
Det drejer sig om FN-mandater, hvor udenrigsministeren siger, at det var den danske regerings vurdering, at der var et tilstrækkeligt grundlag.
Jeg synes, at det er relativt interessant, hvad den danske regering mener, og det eneste, der er mere interessant, er at læse, hvad der står i FN-pagten.
Hvis man læser kapitel 7, står der i art. 39: »Sikkerhedsrådet skal afgøre, om der foreligger nogen trussel mod freden, noget fredsbrud eller nogen angrebshandling, og skal med henblik på opretholdelse eller genoprettelse af den mellemfolkelige fred og sikkerhed fremsætte forslag eller beslutte, hvilke forholdsregler der skal træffes i overensstemmelse med artiklerne 41 og 42.«
Jeg siger det her for tydelighedens skyld.
Der er ingen tvivl om, at det er Sikkerhedsrådet og alene Sikkerhedsrådet, der har muligheden for at træffe afgørelse.
Det betyder modsat, at når man gradbøjer FN-systemet i den grad, at man, vel vidende at man har sikkerhedsrådsmedlemmer, som man havde i de to sidste tilfælde, der går imod - i de her tilfælde Rusland, Kina og formentlig også Brasilen som fast medlem - så bøjer man FN-systemet på en måde, der er farlig for hele det FN-system, der blev etableret efter 1945.
Charlotte Antonsen (V), 1999-01-20:
Det virker lidt på mig, som om udenrigsministeren er bange for udviklingen her i dag og måske endda lidt fortryder det forslag til vedtagelse, man har sagt ja til.
Det er lidt, som om man på falderebet forsøger at agere tunghør og lade, som om jeg har sagt noget andet end det, jeg har sagt.
Jeg har ikke talt om nogen nye Venstrebeslutninger om undtagelsen.
Jeg har sagt, hvad Venstres politiske synspunkt er om de danske undtagelser, og det er, som det altid har været, at dem vil vi gerne af med.
En anden interessant ting, der kommer frem her på falderebet, er, at ministeren nu hårdt trængt indrømmer, at der allerede i dag er tale om en forsvarspolitisk dimension i EU, at syv beslutninger er truffet inden for EU's forsvarspolitik.
Så forsøger ministeren at lade som ingenting og sige: Nå ja, det er den nedre ende.
Det, jeg gerne vil bede ministeren bekræfte, er, at det er EU's forsvarspolitik.
Det er den forsvarspolitik, vi ikke kan være medlem af, vi ikke kan deltage i, fordi vi har det danske forsvarsforbehold.
Det er den type beslutninger, der vil komme flere af fremover,
hvor Danmark altså igen og igen og igen må stå udenfor, fordi vi har forbeholdet.
Det er derfor, det er interessant, og så kan man kalde det øvre eller nedre - det er flintrende ligegyldigt.
Peder Sass (S), 1999-01-20:
Dette lovforslag vil justere tre områder.
På det første område vil forslaget løse de problemer, der er opstået efter den 1. juli 1998 om mellemkommunal refusion for hjælp efter aktivloven samt den utilsigtede begrænsning i adgangen til refusion for ydelse efter serviceloven.
Forslaget er udarbejdet efter den rapport, som en arbejdsgruppe med repræsentanter for kommuner og organisationerne har udarbejdet, og vi har også lyttet til de kommuner, som vil blive ramt og vil få en økonomisk bet, hvis der ikke foretoges en ændring.
Jeg skal fra lovforslagets bemærkninger bl.a. nævne: »Begrundelsen for forslaget er, at den gældende opfattelse af servicelovens § 128 om mellemkommunal refusion ikke beskytter institutionskommuner tilstrækkeligt.«
Efter lovforslaget vil den nye opholdskommune på samme måde som efter den tidligere bistandslov nu kunne opnå refusion for sine udgifter, f.eks. til kontanthjælp fra den oprindelige opholdskommune.
Det er således ikke kommunen, hvor forsorgshjemmet eller fængslet ligger, der kommer til at afholde udgiften efter serviceloven.
Forslaget vil have virkning fra den 1. juli sidste år.
Man kan kort sige, at den økonomiske situation tilpasses, som den var efter reglerne under den gamle bistandslov, dvs. før den 1. juli 1998.
Det andet område i lovforslaget vil sikre enlige forældre med børn mellem et halvt år og fem år en betydelig bedre økonomisk mulighed for at kunne tage på orlov på grund af manglende pasningsmuligheder frem for at vælge at modtage kontanthjælp.
Hermed foretages der en positiv opfølgning af regeringens børnepolitiske redegørelse fra juni 1998.
Kommunerne skal efter vedtagelsen af denne lov yde et supplerende tilskud til den enlige forælder, der får orlovsydelse, så det kommer på samme niveau som kontanthjælpens forsørgelsessats.
Giver vi ikke denne mulighed, risikerer vi en adfærdsændring hos den enlige forælder, således at den pågældende i stedet kunne vælge kontanthjælpen og dermed fjerne sig fra vort ønske om, at den enlige forælder bibeholder sin tilknytning til arbejdsmarkedet, og det vil både af samfundsmæssige og sociale årsager være uheldigt.
Endelig er der et forslag om forlængelse af Dagpengeudvalgets arbejde frem til den 31. maj i år.
Det har vist sig, at det ikke har været muligt at afslutte sagsbehandlingen af de indsendte klager inden for tidsrammen den 1. marts 1999.
Ændringsforslaget indebærer, at udvalget først nedlægges med udgangen af maj måned i år.
Socialdemokratiet kan støtte det samlede lovforslags gennemførelse.
Charlotte Antonsen (V), 1999-01-20:
Da ordføreren, hr. Erik Larsen, ikke kan være til stede, skal jeg på Venstres vegne sige følgende: Venstre er meget tilfreds med, at der nu rettes op på den helt utilsigtede virkning i serviceloven, som betyder, at kommuner, hvor der ligger forsorgshjem og skoler for sent udviklede m.m., får en helt urimelig ekstraudgift på grund af den manglende mulighed for mellemkommunal refusion. Venstre er meget tilfreds med, at lovforslaget bringer praksis på dette område tilbage til det, den var, før serviceloven trådte i kraft med virkning fra den 1. juli 1998.
Vi håber, at forslaget dækker alle relevante områder.
Til den anden del af lovforslaget, der handler om særligt supplerende tilskud til orlovsydelse til enlige forældre, der ikke kan få pasningsplads til deres barn, mener Venstre, at det er forkasteligt, at enlige forældre sendes på orlov mod deres vilje.
Og det er ikke denne kendsgerning, vi på nogen måde accepterer med tilslutning til lovforslaget.
Men lovforslaget giver os mulighed for at være med til at rette op på de uheldige økonomiske følgevirkninger, der opstår under de pågældende omstændigheder.
For Venstre er det vigtigt, at det er enlige og udearbejdende forældre, der hjælpes med dette lovforslag.
til orlovsydelse svarende til kontanthjælpsniveau, er det alt andet lige en lille kompensation for at sige nej til et job, man er glad for, og for at miste de sociale relationer, der følger med at arbejde.
Forslaget hjælper ikke enlige forældre med at få passet deres børn.
Det eneste, vi kan, er at afhjælpe den økonomiske skade og så glæde os over, at der bliver en bedre sammenhæng
i familielivet
Desværre var det nok ikke den situation, regeringen tænkte på, da den proklamerede mere tid til familien.
Og så er jeg også blevet bedt om, da CD's ordfører ikke kan være til stede, at oplyse, at CD også støtter lovforslaget.
John Vinther (KF), 1999-01-20:
Vi er tilfredse med, at der med den første del af lovforslaget lægges op til, at man nu får rettet op på de meget uhensigtsmæssige og utilsigtede konsekvenser, det har haft for en række kommuner, at den mellemkommunale refusion bortfaldt.
Det er vi meget tilfredse med.
For så vidt angår den anden del af det, den med det særligt supplerende tilskud til enlige forsørgere, der har arbejde, er vi også helt på det rene med, at man jo ikke her hjælper nogen til at få pasningsmuligheder, men at man retter op på den økonomiske skade, der er sket for en række menneskers vedkommende.
Det er vi også helt tilfredse med.
Men vi kan støtte forslaget.
Villy Søvndal (SF), 1999-01-20:
Man kan vel betegne det her forslag som sidste nyt fra socialministeren, der, om jeg så må sige, indeholder lidt forskelligt, der ikke nødvendigvis er forbundet.
Den første del af lovforslaget drejer sig om reglerne for mellemkommunal refusion og løser problemet for de kommuner, der har specialinstitutioner, fængsler, forsorgshjem, skoler for sent udviklede osv., på den måde at det ikke bliver opholdskommunen, der betaler, men at man kan hente refusion fra hjemkommunen.
Vi er meget tilfredse med, at der kommer et lovforslag om det.
Vi har fået mange henvendelser om det, og vi vil meget gerne deltage i at løse det problem.
Det blev meldt forholdsvis stort ud, at der vil ske noget dramatisk på børneområdet.
Man kan vel roligt sige, at det blev ikke til så meget.
Det forhindrer ikke, at den smule, der er tilbage, betegner et fremskridt, og derfor støtter vi det.
Men at betegne det her som det store svar på børnefamiliernes politiske problem tror jeg vil være stærkt overdrevet.
Indholdet er udmærket.
Det hjælper nogle, der er i klemme, og det støtter vi selvfølgelig.
Men jeg vil godt spørge ministeren, om kataloget hermed er udtømt.
Var det det, vi kunne forvente efter den store børnepolitiske debat, eller sker der noget mere?
Den tredje del af lovforslaget drejer sig om Dagpengeudvalget, der egentlig skulle have ophørt ved slutningen af februar, men som har en række klagesager af grunde, der i øvrigt var ganske interessante at opholde sig lidt ved, og derfor forlænger lovforslaget udvalgets arbejde til den 31. maj.
Det støtter vi også.
Men jeg vil godt give den kommentar, at det er lidt interessant, at det område, der hedder dagpenge, førtidspension osv., er så problemomgærdet i øjeblikket, at klageantallet har nået det omfang, det har.
Det fortjener en særskilt behandling, også under udvalgsarbejdet.
Jeg skal runde af med at sige, at da Enhedslistens ordfører ikke kan være til stede, skal jeg på Enhedslistens vegne sige, at de deler de grundopfattelser, som jeg har givet udtryk for.
Inge Refshauge (DF), 1999-01-20:
Dansk Folkeparti kan støtte ændringen om mellemkommunal refusion, og vi vil gerne sige tak til socialministeren, som har fået loven rettet til.
Angående tilskuddet til orlov til enlige forsørgere, der ikke p.t. kan få børnene passet, støtter vi naturligvis også.
Forlængelsen af Dagpengeudvalgets oprydningsarbejde kan vi også støtte.
Anders Samuelsen (RV), 1999-01-20:
Det Radikale Venstre kan samlet støtte forslaget, som er delt op i tre dele.
For det første har den nye sociallovgivning tilsyneladende efterladt nogle huller i forhold til refusion af sociale ydelser mellem kommunerne.
Der er flere kommuner, der er kommet i klemme i forhold til den nye lovgivning, og de helt utilsigtede konsekvenser af den nye lovgivning ser vi selvfølgelig fra Det Radikale Venstre positivt på at få rettet op på. For det andet indeholder forslaget et forslag om at give et særligt supplerende tilskud til enlige forældre til børnepasningsorlov for de forældre, som ikke har pasningsmuligheder til deres børn.
Det er et forslag, som Det Radikale Venstre også støtter.
Det er helt åbenlyst, der må gribes ind, når det rent økonomisk bedre kan betale sig for nogle enlige forældre, der ikke har pasningsmuligheder for deres barn, at gå på kontanthjælp i stedet for at tage børnepasningsorlov.
Ved at give disse forældre et supplerende tilskud til børnepasningsorlov kan det derfor forhindres, at det bliver manglende pasningsmuligheder, der skubber disse mennesker ud af arbejdsmarkedet.
Så alt i alt er vi positive.
Tom Behnke (FP), 1999-01-20:
Som nævnt er det her forslag jo delt op i tre elementer.
Det kan vi naturligvis fuldt ud støtte, således at de økonomiske betingelser, bliver de samme, som de var før den 1. juli 1998, da den store ændring kom.
Så til forslaget om, at Dagpengeudvalget skal sidde i 3 måneder yderligere for at få færdiggjort de sager, der ligger på dets skrivebord.
Det kan man selvfølgelig ikke have noget imod.
Vi må forudsætte, at de gør, hvad de kan for at blive færdige, og at det er velbegrundet, når de beder om at få 3 måneder mere, så det har vi bestemt heller ingen problemer med.
Så kommer det tredje element, som jeg har dvælet en hel del ved, fordi sagen jo er, at der her nærmest adopteres et forslag, som Enhedslisten har fremsat her i Folketinget et par gange tidligere, hvor regeringen har talt imod forslaget og stemt imod det; men lige pludselig er også det blevet til regeringspolitik.
Vi har i Fremskridtspartiet nøje hæftet os ved, at det handler om, at der bliver indført et særligt supplerende tilskud til orlovsydelsen til enlige forældre, med streg under enlige.
Hvis det var generelt, at man havde tænkt sig at gøre det her, ville vi være noget mere skeptiske.
Men lige præcis, når der er tale om enlige forældre, er de jo i den meget særlige situation, at de faktisk ikke har nogen andre muligheder.
Men det, man også godt kunne spørge sig selv om, og som jeg også gerne vil spørge socialministeren om, er: Hvis det er sådan, at forældreorlovsydelsen eller børnepasningsydelsen er så lav, at man rent faktisk ikke er i stand til at leve af den, men er nødt til at have et særligt ekstra tilskud, er det så ikke sådan, at denne ydelse i det hele taget er for lav?
Burde man så ikke gå ind i en diskussion om, hvor stor den ydelse i det hele taget skal være, eller hvordan hænger det sammen?
Men som sagt: Vi er i Fremskridtspartiet relativt positive over for forslaget.
Vi vil godt fortsat dvæle en anelse ved børnepasningsgarantien og det at give et særligt supplerende tilskud til orlovsydelsen, men ministeren kan formentlig se frem til, at vi stemmer for det samlede forslag.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-01-20:
Da Kristeligt Folkepartis ordfører ikke kan være til stede, skal jeg læse op, hvad hun ville sige:
Første del af lovforslag nr. L 140, nemlig vedrørende mellemkommunal refusion, er vi meget positive over for.
For Trehøje Kommune, som har under 10.000 indbyggere, ville det betyde, at den skulle betale kontanthjælp til ca. 350 hjemløse i løbet af 1 år.
Det ville koste kommunen flere millioner kroner om året foruden det store arbejde, der ville være forbundet med det.
Og sådan som forholdene var efter den 1. juli 1998, ville resultatet efterhånden blive, at ingen kommuner overhovedet ville have en sådan institution liggende inden for kommunens grænser, og de svage grupper ville være uønskede alle steder.
Dette lovforslag retter op på skaden, således at der igen bliver forsvarlige og rimelige forhold for institutioner for de svageste og mest udsatte i vort samfund samt for de kommuner, de er placeret i.
Det er positivt, at ministeren i sommeren 1998 reagerede så hurtigt, da hun blev gjort bekendt med sagen, bl.a. via et spørgsmål fra Kristeligt Folkeparti.
Anden del af forslaget kan vi også støtte.
Dette initiativ vil give bedre mulighed til enlige forældre for at gå på børnepasningsorlov.
Sådan som forholdene er nu, har enlige forældre slet ikke råd til det.
Kristeligt Folkeparti kunne ønske, at forholdene under afholdelse af børnepasningsorlov blev bedret for alle forældre, således at flere forældre i det hele taget ville få bedre mulighed for at tage orlov.
Som det er i øjeblikket, er det kun de mest veletablerede og økonomisk velfunderede, der har råd til at holde orlov.
Det mener vi er urimeligt og socialt skævt, og orlovsydelsen burde igen op på 80 pct. af dagpengemaksimum.
Men dette forslag er et skridt i den rigtige retning, og derfor vil vi støtte det.
Tredje del, vedrørende forlængelse af Dagpengeudvalget, støtter vi også, da det jo nødvendigvis må fortsætte, hvis arbejdet ikke er færdigt.
Vi ser frem til et konstruktivt arbejde i udvalget med dette lovforslag, men vi kunne dog godt have ønsket, at lovforslaget var delt i tre selvstændige forslag, da de enkelte dele er meget forskellige.