Tom Behnke (FP), 1999-05-20:
Jeg skal indledningsvis oplyse, at Fremskridtspartiets folketingsgruppe i denne type spørgsmål er frit stillet.
Jeg skal samtidig oplyse, at Fremskridtspartiets folketingsgruppe er enig om at støtte forslaget, så det er en samlet gruppe, der, trods det at vi er frit stillet, mener, at dette forslag er et godt forslag.
Det, der er det vigtige, er ikke, som en ordfører sagde,
at vedtage et forslag, der sikrer flere organer til organdonation.
Det er jo ikke det, der ligger i forslaget.
Det kan godt være, det bliver en konsekvens af forslaget, men det er ikke det, der er meningen med forslaget.
Meningen med forslaget er, at man sikrer, at afdødes vilje sker fyldest, og det er det, der er det principielt rigtige i det her forslag. Fremskridtspartiet støtter forslaget, fordi vi har den overbevisning, at det, man beslutter sig for i live, også skal respekteres, når man dør.
Derfor er det væsentligt, hvis man har udfyldt et donorkort, at de pårørende så også respekterer det.
Alene det, at lovgivningen er indrettet på en sådan måde, at de pårørende skal respektere det, vil jo også betyde, at de pårørende ved, at det er sådan.
De pårørende bliver altså ikke stillet over for et valg.
De pårørende skal ikke træffe et valg.
Det har den afdøde selv gjort, og lovgivningen foreskriver, at så skal de efterladte
ikke blande sig i det spørgsmål.
Man kommer altså ikke i det dilemma som pårørende, at man skal til at tage stilling til det.
Det skal man ikke, for man kan ikke tage stilling til det.
Det har afdøde selv gjort.
Jeg håber aldrig nogen sinde, at jeg selv kommer i den situation.
Jeg håber heller ikke, at andre kommer det, men det er der nu engang mennesker der gør.
Derfor bør det selvfølgelig være sådan, som Fremskridtspartiet også tidligere har foreslået, at man som borger i det her land gør op med sig selv og med sin familie: Vil man, eller vil man ikke lade sine organer donere, når man dør?
Så kan beslutningen blive truffet på et tidspunkt, hvor der ikke er alle mulige andre følelser blandet ind i det, som gør det meget svært at træffe en beslutning.
Så kan man træffe beslutningen i ro og mag og gøre op med sig selv, om man vil eller man ikke vil.
For mit eget vedkommende har jeg truffet beslutningen.
Jeg har udfyldt et donorkort, og jeg har informeret min familie om, at jeg har gjort det, og jeg forventer, det bliver respekteret.
Men jeg kan jo ikke vide det, og jeg har selvfølgelig heller ikke nogen muligheder for at sanktionere det, hvis de ikke gør det.
Jeg er glad for, at ministeren nævnte, at Fremskridtspartiet tidligere har fremsat forslag om organdonation, og jeg kunne næsten høre på fru Dorte Bennedsens indlæg her, at det måske er tid for, at vi genfremsætter forslaget.
Så det kan godt være, vi i Fremskridtspartiet skal genfremsætte forslaget, og det vil vi så gøre til oktober.
Så kan jeg ikke lade være at hæfte mig ved, hvad den konservative ordfører, hr. Tom Beck, sagde.
Han har oplevet, at der er mange, der faktisk har den holdning, at det ikke kan betale sig at udfylde et donorkort, for de pårørende kan alligevel omgøre beslutningen, og derfor er der mange, der lader være med at udfylde et donorkort i første omgang.
Se, det er jo i sig selv det allerallerbedste argument for at støtte det her forslag, at vi på den måde her meddeler officielt til de pårørende: Hvis afdøde har udfyldt donorkort, skal man respektere det. Det behøver man ikke bekymre sig om eller tage stilling til.
Det er allerede sket.
Det har den afdøde gjort på et tidspunkt, hvor vedkommende gjorde det op med sig selv.
Så på alle måder kan vi i Fremskridtspartiet støtte forslaget.