Morten Messerschmidt (DF), 2006-05-16:
Jeg skal også indledningsvis på Dansk Folkepartis vegne takke for den udmærkede redegørelse, som Udenrigsministeriet har lavet om OSCE's virke.
Som det er blevet bemærket flere gange, står organisationen nu over for sit 30-års-jubilæum, og den tidligere ordfører sagde, at det kunne man tage som et tegn på, at OSCE nu er ved at blive voksen.
Jeg vil stille det spørgsmål, om OSCE måske i virkeligheden ikke er blevet lidt for fuldvoksen, og om man i virkeligheden ikke godt kan tale om, at mange af de ting, som OSCE beskæftiger sig med, i virkeligheden er overflødige, og at det i virkeligheden ikke er det rigtige sted, de ting bliver debatteret og kontrolleret.
Der har fra russisk hold været rejst kritik af, at der er alt for megen observation og alt for megen kritik af det geografiske område øst for Wien.
Det kan man godt forstå at russerne er kede af, og det er fuldstændig den samme kritik, som vi hører i Europarådet, hvor jeg også har fornøjelsen af at være medlem.
Men det gør det jo ikke mere rigtigt, for det er klart, at det må være i de lande, hvor problemerne er størst, der også sker den største kontrol og den største observation.
Det er helt klart, at man ikke observerer lande for at genere deres regeringer, men for at hjælpe deres befolkninger.
Det er måske rigtigt, når Rusland påpeger, at den måde, OSCE fungerer på i dag, ikke er hensigtsmæssig og ikke er rigtig, men den fokus, Rusland har på kontrollen, mener vi er helt forkert.
Når man ser på, hvad det er for nogle arbejdsområder, OSCE beskæftiger sig med, har de jo en meget slående lighed med det, man ser i mange andre internationale organer: bekæmpelse af terror, bekæmpelse af narkotikakriminalitet, fremme af menneskerettigheder, bedre miljø, grænsekontrol, ligestilling, mediefrihed, bekæmpelse af tortur og bekæmpelse af dødsstraf.
Det er jo alt sammen utrolig positive hensigtserklæringer, og det er jo et utrolig positivt kommissorium at kunne arbejde for de sager.
Men det spørgsmål, vi skal stille os selv, er jo, om det virkelig skal være OSCE's opgave at beskæftige sig med de områder, for vi må se i øjnene, at jo flere internationale organer, der beskæftiger sig med det samme, jo mindre fokus bliver der også logisk set på de problemer, som man analyserer, og jo mere drukner de.
Jeg husker, da jeg deltog i det første møde i OSCE-sammenhæng, hvor en af de helt store debatter handlede om, hvordan den amerikanske forfatning skulle skrues sammen i forhold til District of Colombia.
Er det virkelig en opgave for et organ, der skal sikre fred, stabilitet og fremdrift i verden, at beskæftige sig med, hvordan en af de ældste og en af de frieste forfatninger i verden er skruet sammen?
Jeg vil i hvert fald stille mig tvivlende over for det spørgsmål.
Der er ingen tvivl om, at OSCE skal effektiviseres og forbedres, og at arbejdsområderne skal beskæres markant.
F.eks. vil jeg fuldstændig afvise at tildele OSCE juridisk kompetence, som det har været fremme.
Det er helt klart en udvikling i den gale retning, at OSCE skal kunne fungere som en juridisk person.
Det er det samme, vi ser i EU, hvor man også forsøger at forøge sin kompetence og legitimitet ved at tiltage sig en jurisdiktion, som egentlig normalt kun tilkommer nationalstater, og sådan skal det selvfølgelig ikke gå i OSCE.
I takt med, at flere og flere internationale organer – FN, Europarådet og en lang række andre – beskæftiger sig med de samme områder, som OSCE gør, er det jo klart, at de folk, der har beskæftigelse og levebrød på grund af OSCE, bliver mere og mere febrilske efter at finde noget at hænge deres hat på og bliver mere og mere opsatte på at opfinde elementer, som kan legitimere det, de gør i deres dagligdag.
Det er dog tankevækkende, at mens man kæmper for ytringsfrihed, for mediefrihed og for pressefrihed i Østeuropa, kæmper man alligevel åbenlyst imod det i Vesteuropa, in casu Danmark, hvor vi har en klar og lang tradition for at kunne kritisere religion, ironisere over religion og sætte spørgsmålstegn ved dogmer, som har religiøs observans.
For mig at se
er det et helt klart udtryk for og en understregning af, at OSCE for en meget, meget stor dels vedkommende er en organisation, der giver bedagede politikere – jeg kan endnu ikke tælle mig selv i deres rækker – som ikke rigtig har kunnet slå igennem i deres hjemlande, en mulighed for at få en platform for at kunne fortsætte deres virke, og jeg mener, man må sætte et spørgsmålstegn ved, om vi virkelig skal bruge internationale organisationer på den måde.
Jeg er fuldstændig enig i, som det blev nævnt af den tidligere ordfører, at monitoreringen af medlemslandene er utrolig positiv.
ODIHR, som organet hedder, fungerer på mange måder godt.
Jeg har selv, som den tidligere ordfører også var inde på, deltaget i Ukraine og i Aserbajdsjan, og det er helt klart, at det er en nødvendighed, at det internationale samfund står sammen om at holde de kræfter, som ønsker en ikkedemokratisk udvikling, nede.
Det er helt klart, at der især i landene i Østeuropa er bevægelser, som ønsker, at man ikke får et demokrati, og at man ikke får frihedsrettigheder, som vi kender dem i traditionel europæisk forstand, og det er klart, at her må vi observere, monitorere og anmærke, når de kritisable ting opstår.
Men vi må sætte spørgsmålstegn ved, om det virkelig kan være rigtigt, at det er OSCE's eneste eksistensberettigelse.
Jeg har været udsendt for Europarådet og betragter egentlig Europarådet som det rigtige organ for den type aktioner, og derfor vil jeg afslutningsvis sige, at OSCE særlig under den kolde krig helt afgjort har spillet en meget stor rolle i arbejdet for at samle de forskellige fraktioner og de politiske modpoler i verden.
Men jeg vil sætte et meget stort spørgsmålstegn ved, om det virkelig er en organisation, der er levedygtig og har en reel eksistensberettigelse i det 21. århundrede.
Det vil jeg meget gerne.
Jeg er fuldstændig enig i det, hr. Pihl Lorentzen siger om, at det er nødvendigt med en stærk alliance med USA; det er helt afgørende for Europa i en lang række spørgsmål.