Marianne Jelved (RV), 1998-11-03:
Det betyder jo ikke, at den politiske uenighed ikke er til stede, men der er dog bred opbakning til at finde løsninger og udviklingsretninger, som tilgodeser de politiske målsætninger, som det jo er enhver politisk forsamlings opgave at formulere og diskutere og beslutte sig for.
I den sammenhæng vil jeg gerne sige til fru Kirsten Jacobsen, at det er jo bemærkelsesværdigt at iagttage, at fru Kirsten Jacobsen med den, jeg vil kalde det uovervejede tankegang, der er blevet givet udtryk for her - jeg skal nok underbygge, hvad jeg mener med uovervejet - kan få de korte bemærkninger til at fungere også under en debat om den nordiske redegørelse.
Ikke fordi jeg mener, at korte bemærkninger i sig selv er et kvalitetskrav eller et succeskriterium, slet ikke, men fordi jeg tror, at den mere eller mindre skjulte dagsorden for fru Kirsten Jacobsen netop er at finde en niche i det parlamentariske billede, som kan trække det parti, som fru Kirsten Jacobsen repræsenterer, frem i denne debat.
Og dér vil jeg gerne kommentere, hvorfor jeg mener, at det er et uovervejet forslag, fru Kirsten Jacobsen fremsætter, nemlig det forslag, der går ud på at nedlægge Nordisk Råd som en parlamentarisk forsamling:
Det passer i virkeligheden overhovedet ikke til det princip, som Fremskridtspartiet ellers plejer at arbejde efter, for det, der ville ske i en sådan situation, hvis man nu fulgte fru Kirsten Jacobsen, var, at man altså ville etablere et samarbejde mellem fem regeringer, uden at der på noget punkt er mulighed for en samlet parlamentarisk kontrol af de fem regeringers handlinger.
Alene af den grund vil jeg finde, at det absolut ikke er et fornuftigt forslag - og nu taler jeg også som interesseret i, hvordan demokrati og internationalt samarbejde osv. udvikler sig - for det nordiske samarbejde, vi har, er jo specielt på den måde, at der er en fællesnordisk parlamentarisk forsamling, som har initiativret og kan være pådrivende over for regeringerne, og som udfører en kontrol med regeringernes arbejde og den måde, regeringerne udmønter de politiske beslutninger på.
Så vil jeg gerne sige til fru Dorte Bennedsens indlæg, at regeringen er meget enig i - og der er flere ordførere, der har givet udtryk for det samme - at det centrale er den nordiske sprogforståelse.
Og jeg tror, alle erkender, at der er et vist pres på det, vi tidligere har kendt som - som man kunne kalde det - at forstå hinanden på skandinavisk, for vi bruger i dag flere midler til tolkning i det nordiske samarbejde, end vi gjorde for år tilbage.
Og jeg tror, alle oplever, at det sker, at man slår over i engelsk, når man taler med nogle af de nordiske parlamentarikere, som deltager i arbejdet; især hvis de kommer fra Finland og ikke taler svensk, kan der være problemer.
Derfor er jeg for så vidt enig i det, som der har været en bred tilkendegivelse om: at vi skal prøve at vurdere, hvordan vi kan støtte og måske også forny hele det sproglige samarbejde.
Det vil jeg gerne vende tilbage til.
Og så vil jeg sige til fru Dorte Bennedsen, at jeg har noteret mig ønsket om, at opfølgningen af rekommmandationerne gerne foreligger tidligere end dagen før redegørelsesdebatten på sessionen.
Det forstår jeg meget vel, og det vil vi bestræbe os på fremover.
Til hr. Svend Erik Hovmand vil jeg gerne sige, at jeg er meget enig i den vægt, som hr. Svend Erik Hovmand har lagt på Østersøsamarbejdet, og at den udvikling, der foregår i det nordiske samarbejde, og den prioritering, som har ført til, at nærområdet nu optager en femtedel af vores fællesnordiske budget og faktisk optager utrolig mange kræfter og ressourcer og prioriteringer, også på parlamentarikersiden, jo i virkeligheden er udtryk for, at vi i det nordiske område og i nærområdet er overbeviste om, at vores naboer er vigtige bekendtskaber og vigtige partnere i vores fælles bestræbelser for at få en positiv og fremadrettet udvikling i den region, som vi faktisk er en del af, og som vi lever midt i.
Og i den udvikling er den demokratiseringsproces, som hr. Svend Erik Hovmand trak frem, jo et meget centralt element, og netop forudsætningen for, at vi kan få den udvikling, som også skaber sikkerhed og stabilitet og ro for os selv og for de muligheder, vi har som danskere, svenskere, finner og nordmænd osv.
Og det tror jeg er noget af det mest ægte og givende, når man skal tale om nordisk nytte, og noget, som alle parterne, der samarbejder om det, har glæde af og interesse i, for dermed får vi også den ægte drivkraft til at finde ud af, hvordan vi kan løse fælles opgaver og få et fredeligt nærområde, en fredelig del af verden, til glæde for alle borgere og erhvervslivet osv.
F.eks. har Bulgarien for nogle år siden taget initiativ til den samme konstruktion med hensyn til et samarbejde omkring Sortehavet, netop med reference til det nordiske samarbejde.
Og jeg synes, vi også godt selv kan bidrage, når vi internationalt i øvrigt støder på, at der er brug for inspiration og hjælp med hensyn til de nordiske erfaringer.
Med hensyn til spørgsmålet om Nordplus-mini, som hr. Søren Hansen beskrev som et eksempel på en langsommelighed, som han advarede imod, vil jeg gerne sige, at det er selvfølgelig ikke rart at høre om det tidsforløb, som hr. Søren Hansen beskrev heroppefra.
Og jeg er ikke helt i stand
til at forklare, hvorfor der har været det forløb, men jeg vil gerne give tilsagn om at finde ud af det.
Men det, jeg kan se, er, at der for nylig er kommet en rapport fra det svenske formandskab om sagen, og jeg har både i fru Dorte Bennedsens indlæg og fra hr. Søren Hansen hørt, at der nu er fundet godt 1 mio. kr. til et pilotprojekt på området.
Men når alt kommer til alt, tror jeg også, det er udtryk for, at det er svært at prioritere mellem de opgaver, der løses i dag.
Og i den sammenhæng, hvor også hr. Frank Dahlgaard har trukket det fællesnordiske sproglige og borgernære spørgsmål frem som det centrale i det nordiske samarbejde, hvilket jeg er 100 pct. enig i, vil jeg sige, at det kunne jo godt være, at vi skulle prøve at overveje - også på baggrund af den enighed, som jeg oplever at der er i den danske delegation i Folketinget om at fastholde det niveau, at ca. halvdelen af budgettet går til kultur, undervisning og forskning og den slags ting - om vi ikke kunne lægge en mere langsigtet strategi, der gjorde, at vi fik drejet en del af de midler, vi bruger til andre ting, over på flere børn og unge-aktiviteter på tværs af landegrænserne.
Jeg tror, det bliver vanskeligt, men det skulle da ikke afholde os fra at prøve at se: Kunne man lægge en strategi, der gjorde, at vi fik trukket det over, også under hensyn til den sproglige udvikling, nabosprogsundervisningen i skolerne, og det, at vi har en bredere nordisk basis og erfaringsmuligheder for børn og unge, fordi de får nogle andre, udvidede muligheder i forhold til i dag?
Men som baggrund for det burde vi måske til vores eget brug her i Danmark, til forberedelsen af et sådant projekt, hvis det har interesse, skabe en baggrund for, et overblik
over, hvad der foregår i dag i forbindelse med den type opgaver.
Nedlæggelsen af Det Nordiske Sproginstitut er jo en følge af nationaliseringen af institutionerne i en vis grad i forbindelse med omstruktureringen; det var ikke et forslag, som Danmark brød sig særlig om.
Det er et led i et kompromis.
Dermed er ikke sagt, at man ikke skal finde midler til at styrke sprogsamarbejdet på flere forskellige niveauer.
Endelig omkring rapporten om barrierer for fri bevægelsesmuligheder så er den lige kommet og lige sendt til Folketinget, så jeg håber, at den dukker op meget hurtigt hos ordførerne, ellers hører jeg meget gerne om det.
Til fru Aase Madsen skal jeg lige sige, at jeg hørte fru Aase Madsen erklære sig enig med, tror jeg, alle andre i Folketinget om, at Dansk Folkeparti er imod racisme.
Det blev sagt klart.
Så mener fru Aase Madsen, at det projekt i nordisk regi i virkeligheden har en helt anden hensigt, nemlig at meningsbearbejde befolkningen?
Jeg vil gerne tage afstand fra den insinuation, der ligger i det.
I stedet for at stå og konflikte med fru Aase Madsen og Dansk Folkeparti om det spørgsmål, så tror jeg, vi kan være enige om, at den nordiske borger udmærket kan tænke selv, og at det, projektet her handler om, er bekæmpelse af racisme og fremmedhad, og jeg tror ikke på, at Dansk Folkeparti er imod et sådant projekt.
Hvis Dansk Folkeparti er det, så synes jeg, der er grund til at diskutere det på sessionen.
Og det vil jeg så se frem til.
Til allersidst til fru Jette Gottlieb og til hr. Kristen Touborg, som begge var inde på diskussionen omkring MAI på sessionen, at det ser jeg også frem til.
Det er et eksempel på, hvordan tingene udvikler sig, mange ting uden for det konkrete daglige nordiske samarbejde, men at det, der sker i verden, selvfølgelig også optager Nordisk Råd og Nordisk Råds parlamentarikere. Og til allersidst til hr. Jann Sjursen: Nordisk samarbejde er det centrale, siger hr. Jann Sjursen.
Mere fremdrift, idéudvikling er på sin plads.
Ja, hvis vi kunne slutte i en vis form for samdrægtighed, som ikke skal udviske de forskellige politiske prioriteringer, så vil jeg gerne give tilsagn om, at vi idéudvikler og inspirerer hinanden og også prøver at lægge nogle linjer, som vi kunne have glæde af, når Danmark skal have formandskabet i Nordisk Råd i år 2000.
Det kunne vi sammen måske finde ideer til at forberede, og så ønsker jeg alle i delegationen en god og perspektivrig session.