Jette Gottlieb (EL), 2001-04-04:
Nu er det jo en kærkommen lejlighed for hr. Bjarne Laustsen til at fyre sit talvrøvl af, men jeg vil lige gøre opmærksom på, at jeg ikke på noget tidspunkt har sagt, at det er den økonomiske side af sagen, der er problemet.
Problemet er, at det er virkningsløst, og at det er en hån mod de arbejdsløse.
Derfor siger jeg, at hvis man kunne bruge de penge mere konstruktivt, så var det det, man skulle gøre.
Jeg har ikke lagt op til, at man ikke gerne må bruge mange penge på et konstruktivt forløb.
Det synes jeg er o.k.
Det er ikke problemet.
Men et af de steder, hvor jeg f.eks. ville sætte ind, var jo, ved at man gav mulighed for, at folk kunne kompetenceløfte sig ind på arbejdsmarkedet f.eks. gennem selvvalgt uddannelse på et langt tidligere tidspunkt i forløbet.
Det vil koste gryn, det ved jeg da godt.
Der skal bruges penge til det.
Det er der ingen tvivl om.
Men det er ikke pengene, der er problemet i den her sag.
Problemet er, at det er virkningsløst, og at det skader mere, end det gavner i nogle tilfælde.
Enhedslisten er enig i forslagsstillernes intentioner med forslaget, nemlig at modvirke, at arbejdsløse, som står til rådighed for arbejdsmarkedet, falder ud af dagpengesystemet.
Forslaget falder jo også i god forlængelse af den aktuelle debat om problemerne med aktiveringen, hvor vi fra venstrefløjen har nikket anerkendende til arbejdsministerens udmeldinger om mindre tvang og flere rettigheder til de arbejdsløse.
På den anden side har de borgerlige jo brugt hele vinteren til at gennemhegle ministeren på grund af de åbenlyse problemer i arbejdsformidlingens aktiveringsindsats.
Det skal mest være sagt for at understrege, at de borgerlige partier egentlig burde støtte forslaget, hvis de tager deres egen kritik alvorligt.
De arbejdsløse skal jo ikke være dem, der betaler for konsekvenserne af arbejdsformidlingens problemer.
Når det er sagt, vil jeg ikke undlade at påpege, at Enhedslisten bliver mere og mere stensikker på, at tvangsaktiveringen både er en hån mod de arbejdsløse og et samfundsøkonomisk fejlskud.
I betragtning af, hvor mange milliarder kroner der bruges i systemet, er det slående, at resultaterne i form af en tilbagevenden til arbejdsmarkedet er få og små.
Undersøgelsen fra CASA sidste år viste jo, at lige så mange hænger fast i arbejdsløsheden i 1990'erne under aktiveringspolitikken som i 1980'erne før aktiveringspolitikken.
Det er tankevækkende, og ikke mindst er det skandaløst over for de mennesker, der bliver ramt.
Et særligt problem er selvfølgelig, at vi i en periode med fremgang i beskæftigelsen og på nogle områder med mangel
på arbejdskraft stadig er vidne til, at arbejdsløse, som pligtskyldigt står til rådighed for arbejdsmarkedet, som hver dag går på ikke-arbejde som aktiverede, kan gå hen og miste dagpengeretten.
I den forbindelse er talgymnastikken om, hvor mange hundreder eller hvor mange tusinder, det drejer sig om, mindre interessant.
Hver eneste person, der bliver ramt af dét, er én for meget.
Enhedslisten har i forbindelse med bl.a. finanslovforhandlingerne og diverse forslag her i Folketinget stillet et par forslag til, hvordan man kunne sikre, at ingen kunne blive frataget dagpengeretten uden at have fået tilbud om et passende ordinært arbejde på ordinære overenskomstmæssige vilkår.
Det er den perspektivrige løsning og en langt fornuftigere brug af penge end et af de endnu mange udsigtsløse aktiveringskurser.
Vi kan selvfølgelig ikke stemme imod et forslag om at forlænge dagpengeretten for folk, der er ved at falde ud af dagpengesystemet, alene fordi de ikke får tilbud om ordinært arbejde, og fordi arbejdsmarkedet ikke står til rådighed for dem, men det skal ikke forlede nogen til at tro, at vi er begyndt at opfatte tvangsaktivering eller for den sags skyld tvangskompetenceløftning som et middel til at skaffe folk i arbejde.
Men med de præciseringer kan vi godt støtte forslaget.