runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henning Urup (V), 1997-11-05:
Beslutningsforslaget er en genfremsættelse, som det også fremgår af bemærkningerne,
og emnet modersmålsundervisning har i øvrigt med Venstre som medforslagsstiller været drøftet ved flere lejligheder her i salen.
Det kan derfor næppe være nogen overraskelse, at Venstre er af den opfattelse, at kommunerne bør have mulighed for selv at bestemme, hvorvidt de vil tilbyde modersmålsundervisning eller ej.
Fordelingen af tosprogede børn er således, at ca. halvdelen af alle tosprogede børn i den undervisningspligtige alder er koncentreret i meget få kommuner, nemlig ca. 10 af landets i alt 275 kommuner.
Udfordringen er derfor enormt forskellig fra kommune til kommune, og det er derfor vigtigt, at kommunerne selv får lov til at tilrettelægge tingene bedst muligt. Kommuner med et meget stort antal fremmedsprogede børn vil langt lettere kunne tilbyde modersmålsundervisning med fornuftigere holdstørrelser end andre kommuner med meget få fremmedsprogede børn.
Kommunerne kan måske med henblik på senere hjemsendelse finde det hensigtsmæssigt at tilbyde modersmålsundervisning, men i de tilfælde, hvor målet er en integration, er ressourcerne langt bedre anvendt på en styrkelse af danskundervisningen.
Ønsker man så som fremmed at tilegne sig færdigheder i sit modersmål, må man tage selvstændige initiativer, eventuelt gennem folkeoplysningsloven.
Venstre kan således ikke støtte forslaget om totalt stop for modersmålsundervisning i folkeskolen, men vi støtter hellere end gerne en afskaffelse af kommunernes forpligtelse til at tilbyde modersmålsundervisning.
Hans Peter Baadsgaard (S), 1997-11-05:
Socialdemokratiet afviser det foreliggende beslutningsforslag, som er endnu mere vidtgående end det forslag, vi afviste i sidste samling, hvor man lagde op til kommunerne at afgøre, om der skulle gives modersmålsundervisning.
Med dette forslag vil man helt stoppe offentlig støtte til modersmålsundervisning, og det er for vidtgående.
Det kan selvfølgelig diskuteres, i hvor stor udstrækning
der skal gives modersmålsundervisning; men det vil eksempelvis være oplagt, at de børn, som har mulighed for at vende tilbage til deres hjemland, også får mulighed for undervisning i deres modersmål i den tid, de opholder sig her.
På den anden side må vi vel også diskutere, i hvor mange generationer de etniske minoriteter kan kræve modersmålsundervisning.
Der er som bekendt ingen pligt til at tilbyde modersmålsundervisning til børn af forældre, der begge er født og opvokset her i landet - sådan har jeg i hvert fald forstået det - og det giver jo en vis afgrænsning af pligten.
Jeg synes også, vi må se på indholdet af modersmålsundervisningen.
Den kan jo godt tilrettelægges sådan, at den bedst muligt styrker de tosprogede elever i deres tilegnelse af dansk kultur og sætter dem bedst muligt i stand til at følge med i andre af skolens fag.
Det er også afgørende for Socialdemokratiets stillingtagen til spørgsmålet, hvilken betydning modersmålsundervisningen har for børnenes tilegnelse af det danske sprog; her afventer vi den endelige rapport fra Danmarks Pædagogiske Institut, og alene fordi vi er nødt til at afvente den, må vi afvise det foreliggende forslag.
Lad mig tilføje, at når man læser forslagsstillernes bemærkninger til beslutningsforslaget, kan man få det indtryk, at modersmålsundervisning er et alternativ til undervisning i det danske sprog.
Det er jo ikke tilfældet, og det skal det heller ikke være.
Vi lægger i Socialdemokratiet overordentlig stor vægt på, at børnene kan tale og forstå det danske sprog, når de begynder i 1. klasse, og vi har også gennem lovændringer givet kommunerne mulighed for at styrke indsatsen for, at det kan blive tilfældet; men det er måske ikke tilstrækkeligt.
Vi mener i Socialdemokratiet, at det i hvert fald bør være en moralsk pligt for forældrene at sørge for, at deres børn kan dansk, når de skal begynde i børnehaveklasse eller i hvert fald i 1. klasse.
Jeg synes, vi skal overveje, hvordan vi kan styrke indsatsen her.
Det vil helt afgjort være til gavn for de tosprogede børn, hvis de kan dansk, når de begynder i 1. klasse.
Det vil forbedre mulighederne for en god start i 1. klasse, hvis alle kan undervises på det danske sprog, og det vil i hvert fald skabe større tryghed hos de danske forældre, der ofte med rette eller urette er bekymrede for deres børns skolegang i klasser med en stor andel af tosprogede elever. Som sagt: Vi afviser det foreliggende forslag.
Vi vil afvente DPI's, altså Danmarks Pædagogiske Instituts, rapport om modersmålsundervisningens betydning, og så vil vi arbejde videre med, hvordan vi kan styrke indsatsen for de tosprogede børns tilegnelse af det danske sprog.
Poul Nødgaard (DF), 1997-11-05:
Jeg må desværre bedrøve Enhedslisten med, at Dansk Folkeparti ikke kan støtte det foreliggende lovforslag. Jeg vil godt tage fat i et par enkelte dele og sige til Enhedslistens ordfører for at få det skåret helt ud i pap, at når vi i vores folketingsgruppe læser dette forslag, er der altså enighed i Enhedslisten om, at der i skolebestyrelsen skal sidde tre fra forældrene, tre fra skolens personale og tre fra personalet, altså tre plus tre plus tre.
Det vil så faktisk i realiteten sige, at eleverne og de ansatte på skolen fuldstændig kan bestemme over foretagendet, og de kan også vælge formanden. Det må være helt i strid med de nærdemokratiske principper, som jeg troede, Enhedslisten gjorde sig til talsmand for, nemlig at forældrene skulle være i centrum.
De får allernådigst lov til at få tre pladser i en ny skolebestyrelse, hvis det står til Enhedslisten, ifølge det forslag, der ligger her.
Jeg kunne godt tænkte mig at spørge, om de tanker er skabt på et tidspunkt, hvor man ikke tænkte helt klart, eller er det noget, man virkelig mener?
Jeg kunne godt lide at få en helt præcis forklaring på, hvorfor Enhedslisten har den opfattelse, at forældrene helt skal sættes ud på et sidespor i dansk skolepolitik.
Det er i hvert fald ikke tanker, som vi kan støtte.
Så vil jeg sige om det med skolenedlæggelserne, at jeg synes, de nuværende bestemmelser ikke er så tossede, men jeg kan godt se, at det, der lægges op til i forslaget, præcis er en genindførelse af de gamle regler, som vi havde, og som altså blev afskaffet.
Umiddelbart kan jeg ikke støtte, at vi ændrer i det.
Jeg tror, det var ministeren, der i sit indlæg sagde, at der faktisk i øjeblikket ikke er tale om nogen form for skolenedlæggelser, så det pågældende punkt er ikke særlig aktuelt.
Hvis man stod over for en hel lavine af skolenedlæggelser, var det måske en lidt anden situation.
Jeg må bedrøve Enhedslistens ordfører med, at Dansk Folkeparti ikke kan støtte det foreliggende forslag, så bedre held næste gang.
Frank Dahlgaard (KF), 1997-11-05:
Det er dansk, der er brug for, og det er også dansk, der er brug for for de fremmedsprogede eller tosprogede børn, eller hvad man nu vil kalde dem.
Det er dem, som skal leve og vokse op, arbejde og virke her i Danmark, og derfor er det helt afgørende, at det er dansk, der er deres sprog.
Vi mener derfor, det er et godt signal at sende ud, at det ikke skal være en pligt for kommunerne at yde modersmålsundervisning på samme måde, som det er en pligt for kommunerne at yde danskundervisning og anden form for undervisning.
Vi mener også, det er et godt signal at sende til forældrene, at hvis de ønsker, deres børn skal have undervisning i deres oprindelige modersmål, skal det være noget, forældrene selv tager initiativ til og sætter i værk.
I det danske samfund er der jo andre steder end lige netop folkeskolen gode muligheder for at få etableret en sådan undervisning, f.eks. under folkeoplysningsloven.
Det er ikke sådan, at det danske samfund ikke står parat til at hjælpe, men vi synes, det er rigtigt, at det er noget, forældrene skal tage initiativ til, og at det ikke er noget, der skal foregå i folkeskolen, hvor kræfterne må koncentrere sig om danskundervisningen. Så kan man selvfølgelig sige, at der kan blive et problem, hvis børn ikke kan kommunikere med deres forældre eller måske endnu mere nærliggende med deres bedsteforældre, fordi forældrene og bedsteforældrene ikke forstår dansk; men hertil er at sige, at det er et forkert signal.
Forældrene og også bedsteforældrene må og skal lære sig dansk, jf. det forslag til folketingsbeslutning, Det Konservative Folkeparti sammen med Venstre har fremsat, hvor vi forlanger, at alle skal lære sig dansk.
Det er ikke nogen straf, for det er temmelig vigtigt, at man kan dansk - også når man er ældre - selv om man kommer fra den tredje verden.
Vi stiller så sandelig det krav af hensyn til indvandrerne selv, og så bliver det sprog, de kan kommunikere med deres børn på, efterhånden dansk, og det er jo den vej, det skal gå for indvandrerne.
Vi mener nok, at forslagsstillerne går for langt, når de siger, at der ikke skal være mulighed for at give modersmålsundervisning i den danske folkeskole.
Vi mener, at forpligtelsen for kommunerne til at yde modersmålsundervisning skal væk, men vi mener også, at det må være op til kommunerne selv at afgøre, om de vil gøre det, eller om de vil benytte muligheden for ikke at yde denne undervisning.
Med disse bemærkninger skal jeg udtrykke en betydelig velvilje over for forslaget, men vi synes, det går noget for langt.
Bruno Jerup (EL), 1997-11-05:
Jeg kunne godt tænke mig, at fru Albrink prøvede at forholde sig til den problemstilling, som jeg rejste i mit indlæg, om, hvad konsekvenserne vil være af, at man laver en eller anden model, der sikrer, at nogle personer kan springe over køen ved at benytte private hospitaler.
I ingen af de to situationer vil dette forslag jo føre til flere ressourcer til det offentlige.
Det vil sige, at man vil få en situation, hvor det er sådan, at der enten mangler læger i det offentlige, fordi de nu er ovre i privathospitalerne, eller at man mangler penge til at ansætte flere læger i det offentlige, fordi man jo mister nogle skatteindtægter, når folk slipper for at betale skat af de penge, de får til deres operationer.
Begge situationer vil være negative for den venteliste, der er i den offentlige sektor.
Det vil sige, at ventelisten ikke forkortes, men forlænges eller i hvert fald forbliver lige så lang, som den er nu.
Sonja Albrink (CD), 1997-11-05:
Der har efterhånden været mange situationer, hvor folk ikke har haft råd til at tage imod en gratis behandling på et privathospital eller en alkoholafvænningsbehandling på en privatklinik, simpelt hen fordi skattevæsenet så skulle have op til 60 pct. af behandlingsprisen.
Det er en urimelig situation.
Man taler så meget om, at virksomhederne skal være socialt ansvarlige, og når virksomhederne så rent faktisk gør noget for at tage en del af ansvaret - og tilmed aflaster det offentlige system - bliver alle parter alligevel flået i skat.
Selvfølgelig skal en arbejdsgiver kunne betale for, at en medarbejder bliver behandlet på en privatklinik eller et privathospital, uden at hverken medarbejderen eller arbejdsgiveren skal betale skattevæsenet for at få lov til at betale for en behandling.
Jeg ved godt, at udvalget bag betænkningen fra 1995 om arbejdsgiverbetalte sundhedsudgifter havde betænkeligheder ved ordningen, fordi det mente, at en sådan ordning måtte kræve fradragsret for egne sundhedsudgifter, men i stedet for at affeje et så vigtigt forslag, fordi der er problemer, synes jeg, at vi skal prøve at samles her i Folketinget og finde en brugbar løsning på det.
Da Venstre havde et par medlemmer, der var skatteministre, burde Venstre vel have fået dette problem løst.
Nu ser det altså ud til, at Venstre kommer med et forslag, og derfor siger vi også, at vi er positive over for forslaget.
Vi er parat til at tage de nødvendige drøftelser i udvalget for at nå frem til en løsning, som alle parter kan være tjent med.
Bruno Jerup (EL), 1997-11-05:
Et af de store problemer er jo, at der er lange ventelister til behandling, til operationer og til andre typer behandling i det offentlige sundhedsvæsen, og derfor er det Enhedslistens holdning, at de ressourcer, der kan findes, og det er flere, end der er i dag, skal bruges dér.
Problemet, og det er en tilbagevendende diskussion, vi har med Venstre, er, at Venstre åbenbart har den opfattelse, at fordi man lader nogle bruge privathospitaler, kan man forkorte ventelisterne.
Der sker ganske rigtigt det, at det offentliges venteliste tilsyneladende bliver kortere, hvis man piller en person ud og placerer vedkommende på et privathospital, men eftersom de læger, som er på privathospitalerne, ofte kommer fra det offentlige sundhedsvæsen og så mangler i det offentlige sundhedsvæsen, betyder det bare, at de, der står på venteliste i det offentlige, kommer til at stå der endnu længere.
For et af problemerne er jo lige præcis, at det offentlige enten ikke kan få læger nok, fordi der er mangel på dem inden for bestemte områder, eller fordi der ikke er penge nok til at ansætte de læger, der er nødvendige for at fjerne ventelisterne.
Det kan man altså ikke løse på nogen som helst måde ved at lave ordninger, som understøtter privathospitalernes overlevelse.
Derfor er vi nødt til at sige: Det her er ikke et forslag, der handler om at gøre ventetiden kortere for almindelige mennesker.
Det er et rent subsidieforslag til privathospitalerne.
Det er et støtteforslag til en lille snæver del af overklassen, som åbenbart skal frem i køen foran pensionister, foran arbejdsløse, foran folk, som faktisk også kunne have brug for at få en ordentlig behandling i sundhedsvæsenet.
Det er det, det handler om, og det vil sige, at det er et forslag, der et hundrede procent på alle måder er asocialt, og et forslag, der strider imod den lighedsgrundsætning, man kan sige der ligger i det danske sundhedsvæsen.
Det er jo da interessant, at et parti som Venstre åbenbart med støtte fra en række andre står på en sådan holdning, som er grundlæggende forkert og grundlæggende i modstrid med, hvad vi har arbejdet på, og i hvert fald med, hvad Enhedslisten står for.
Det, jeg mener at Folketinget har forsøgt at lægge ind i dansk sundhedslovgivning, skal åbenbart skævvrides på denne måde med et sådant forslag. Vi må sige, at det naturligvis ikke er noget, som på nogen måde kan få Enhedslistens støtte.
Charlotte Antonsen (V), 1997-11-05:
Venstre er enig i, at lejeværdien skal aftrappes.
Vi havde en forespørgsel her i salen den 21. maj i år, og den 22. maj stemte vi sammen med de øvrige borgerlige partier her i Folketingssalen for en dagsorden om afvikling over fire år.
Det står vi ved.
Så vi har altså fortsat den holdning, at det skal afvikles over en periode, men over fire år.
Jens Peter Vernersen (S), 1997-11-05:
Fremskridtspartiets forslag om at fjerne lejeværdien ligner de forslag, vi flere gange har behandlet her i Folketinget.
Enten har Fremskridtspartiets forslag omhandlet neutralisering af stigningen i lejeværdien eller - som det forslag, vi behandler her i dag - fjernelse af lejeværdien.
Forslagene fremsættes jo tydeligvis uden sammenhæng med konsekvenserne på boligmarkedet.
Enhver ved jo, at markedets reaktion på en fjernelse af lejeværdien vil være stigende boligpriser, idet boligpriserne for en- og tofamilieshuse først og fremmest fastsættes efter, hvad køberne kan og vil betale, samt efter, om der er efterspørgsel af boliger.
Det har jo helt tydeligt været situationen de sidste år.
En fjernelse af lejeværdien vil altså betyde dyrere boliger for unge mennesker, der ønsker sig en familiebolig.
Forslaget, som vi behandler i dag fra Fremskridtspartiet, ligner jo næsten det forslag, vi behandlede sidste år, og det ser ud til, at man sådan pr. automatik trækker den ud af edb-maskinen.
Forslaget er uafhængigt af den økonomiske situation.
Det er mindre end en måned siden, at et stort flertal i Folketinget erkendte, at det er nødvendigt med en lille opbremsning i økonomien for at sikre fortsat overskud på betalingsbalancen og for at undgå overophedning af samfundsøkonomien.
Som bekendt er den opstramning, der foretages, på ca. 7 mia. kr.
At Fremskridtspartiet så alene ønsker en lempelse for den del af befolkningen, der bor i parcelhus, gør forslaget endnu mere grotesk.
Det må da virke dybt besynderligt for den del af befolkningen, som har valgt lejeboligen som boform.
At forslaget fremsættes på et tidspunkt, hvor det vel næppe tidligere har været så fordelagtigt at eje egen bolig, er tankevækkende. Lad mig også tilkendegive, at når Fremskridtspartiet under Schlüterregeringen den 17. november 1992 fik sine forslag om neutralisering af virkningen af den 19. almindelige vurdering afvist, så viser det jo helt tydeligt, at der er andre end Socialdemokratiet, der har øje for de problemer, der er ved at følge Fremskridtspartiets forslag. Socialdemokratiet afviser forslaget.
Sonja Albrink (CD), 1997-11-05:
Aktieomsætningsafgiften er faktisk en hindring for en fri omsætning af aktier, og i de fleste andre lande er afgiften enten afskaffet, eller også har der aldrig været nogen.
Med et marked for aktieomsætning, som stadig bliver mere og mere åbent, bør man overveje helt af afskaffe aktieomsætningsafgiften, for ellers risikerer vi bare, at København helt taber kampen om aktieomsætningen.
Børsudvalget talte også i Børsreformens betænkning fra 1995 varmt for en afskaffelse af afgiften, som så ville bringe Danmark på linje med de andre nordiske lande på det punkt.
CD kan heller ikke umiddelbart støtte ideen om at udvide de afgiftspligtige omsætninger til også at omfatte anparter og konvertible obligationer.
Det samme gælder den del af forslaget, som forenkler aktieavancebeskatningsreglerne og bringer dem i overensstemmelse med EU's fusionsdirektiv.
Det meste af det her forslag er teknik, og dér skal vi nok også komme overens, men forslaget indeholder altså nogle ting, som vi skal have kigget nærmere på under udvalgsarbejdet, så vi ikke skyder os selv i foden og ødelægger et dansk marked for handel med aktier og anparter, som vi ellers kæmper så hårdt for at få til at blomstre hos os.
Bruno Jerup (EL), 1997-11-05:
Da vores ordfører, hr. Frank Aaen, ikke kan være til stede, skal jeg fremføre følgende: Dette lovforslag medfører lempelse af aktieafgiften og udvider mulighederne for at undgå beskatning ved strukturrationaliseringer og tilsvarende en lempelse af aktieavancebeskatningen. Det kan vi ikke støtte.
Vi ønsker at gå den modsatte vej og sikre et øget bidrag fra erhvervslivet, herunder fra aktieejerne, til samfundshusholdningen.
De har i øvrigt rigeligt råd, når vi ser på de enorme kursgevinster, der er på aktier.
Desuden er vi altid nervøse for misbrug, når der åbnes nye undtagelser fra de generelle regler om mulighederne for at udskyde skat.
Endelig rejser dette forslag igen spørgsmålet om EU's betydning for den danske skattelovgivning, som vi vil prøve at dyrke lidt ved en anden lejlighed; men vi kan altså ikke stemme for det foreliggende lovforslag.
Gitte Seeberg (KF), 1997-11-05:
Det Konservative Folkeparti ønsker lejeværdien afskaffet.
Det har vi sagt mange gange, og det er også indgået i de forhandlinger om finansloven, vi har haft med regeringen.
Men når det drejer sig om Fremskridtspartiets forslag her, så må jeg henvise til det, som fru Charlotte Antonsen netop har sagt, at vi her i Folketinget den 21. maj 1997 havde en forespørgsel om boligudgifter, og der fremsatte vi sammen med Venstre, Dansk Folkeparti, Fremskridtspartiet og CD en fælles dagsorden, som gik ud på afvikling af lejeværdien over fire år startende fra 1999, hvor CD ikke længere er bundet af skattereformen.
Og den dagsorden står vi fortsat ved.
Kim Behnke (FP), 1997-11-05:
Lad mig starte med at sige, at dette forslag ikke er det, der har ført til allerflest søvnløse nætter i Fremskridtspartiets folketingsgruppe.
De tilpasninger i forhold til EU-direktiver osv., som ministeren sagligt og grundigt redegør for, kan vi fuldt ud tilslutte os.
Vi eller rettere sagt ikke bare vi, men hele Europa, oplever jo i disse år, at virksomheder bliver fusioneret og spaltet osv. på tværs af gamle landegrænser og på tværs af gammel skattelovgivning, og for at vi ikke skal have alt for mange tilløb til, at de etablerer sig i Irland alle sammen, skal vi selvfølgelig have de danske skatteregler tilpasset, sådan at virksomhederne stadig væk føler en tilknytning til Danmark.
Derfor er det også sådan, at når vi ser på det tredje punkt, nemlig den udvidede afgiftspligt til konvertible obligationer og anparter i anpartsselskaber, kan vi tilslutte os den bekymring, som også andre ordførere har givet udtryk for.
Ministeren argumenterer grundigt for, at netop konvertible obligationer og de pågældende anparter i mange henseender erstattes eller sidestilles med aktier, og derfor bør der være en tilsvarende afgift, ligesom vi har aktieafgiften.
Men vi vil også godt, inden vi puster os op til den store ideologiske debat, have en lille fornemmelse af omfanget af det her, for hvis disse anpartsselskaber er meget få og små, og hvis det er ubetydelige midler eller antal, det drejer sig om, er vi af den opfattelse, at det ikke er det, der skal hindre os i til sidst at stemme ja til lovforslaget.
Men vi vil bruge udvalgsarbejdet til at få et overblik over, hvordan og hvem det drejer sig om, sådan at vi med god samvittighed kan stemme for forslaget, når det kommer til tredje behandling.
Kristen Touborg (SF), 1997-11-05:
Lovforslaget, som det ligger her, lemper beskatningen ved fusioner, spaltninger og aktieombytninger, som der også er flere ordførere, der har været inde på.
Den del af lovforslaget er vi imod.
Derudover omfatter det også stramninger ved at indføre afgift på konvertible obligationer og anparter, og det er vi positivt indstillet over for.
Samlet må vi sige, at det er en negativ melding, der kommer fra SF.
Gitte Seeberg (KF), 1997-11-05:
Det Konservative Folkeparti er relativt positivt indstillet over for ministerens forslag.
Den første del, som vedrører aktieafgiftsloven, er der tre led i.
Det første er afgiftsfritagelse i forbindelse med ombytning, fusion, spaltning og lignende.
Det er et forslag, hvor det er godt, at det kommer nu, for det er der bestemt også behov for. Så er der det andet led: afgiftsfritagelse
for aktier m.v. i boligaktieselskaber.
Dér synes vi, det er rimeligt, at der sker en ligestilling med andelsbeviser.
Og så er der punkt 3: udvidelse af afgiftspligten for konvertible obligationer, anparter i anpartsselskaber.
Og dér må jeg tilslutte mig det, som fru Charlotte Antonsen netop har sagt: Vi ønsker som udgangspunkt denne omsætningsafgift på aktier afskaffet og er derfor ikke interesseret i, at man nu overfører afgiften til også at gælde anpartsselskaber. Så er der den næste del af lovforslaget om ændringer i aktieavancebeskatningsloven.
Der støtter vi, at man giver tilladelse til yderligere succession, som foreslået af ministeren.
Det er også noget, som Det Konservative Folkeparti kan støtte.
Men der er lige den lille hage ved forslaget; det håber jeg vi kan få afklaret under udvalgsbehandlingen.
Charlotte Antonsen (V), 1997-11-05:
Venstre mener, at det er godt at lette beskatningen på erhvervslivet, og dette er jo en lettelse af aktieskatterne med 25 mio. kr., så som udgangspunkt vil vi gerne støtte forslaget.
Vi så helst, at man helt fjernede aktieafgiften, og derfor er vi ikke så begejstrede for sidste del af forslaget, som vedrører, at man udvider afgiftspligten til også at gælde konvertible obligationer og anparter.
Men vi vil se nærmere på detaljerne i udvalget.
Jens Peter Vernersen (S), 1997-11-05:
Da vores ordfører, hr. Klaus Hækkerup, ikke kan være til stede, skal jeg give udtryk for mit partis synspunkter.
Forslaget om ændring af afgiftsloven indeholder tre dele: afgiftsfritagelse for aktier m.v., der overdrages og ombyttes i forbindelse med fusion, spaltning og tilførelse af aktiver og ombytning af aktier m.v., afgiftsfritagelse for aktier m.v. i boligaktieselskaber, og for det tredje udvidelse af afgiftspligten til konvertible obligationer, anparter i anpartsselskaber. Mit parti kan støtte lovforslaget.
Carsten Koch (S), 1997-11-05:
Jeg skal takke for en velvillig modtagelse af forslaget og tilsige en hurtig udvalgsbehandling; herunder vil fru Sonja Albrink også få svar på sit spørgsmål.