Søren Søndergaard (EL), 2004-05-19:
Det er jo sådan set meget tankevækkende, at et sådant forslag netop bliver sat ind i en antiisraelsk ramme.
Det er jo tankevækkende og betegnende for, hvordan denne her diskussion foregår, at en insisteren på, at en aftale skal overholdes af alle, lige pludselig gøres til et særligt angreb på staten Israel.
Det er jo en anden baggrund, der er for denne her debat.
Det er jo helt aktuelt de hyppige missilangreb, hvor dusinvis af palæstinensere, måske flere, er blevet dræbt i de seneste dage.
Over tusind er blevet gjort hjemløse.
Hundredvis af familier er blevet tvunget til at flygte fra de israelske bulldozeraktioner i Gaza, et grufuldt skue, noget, som Amnesty International betegner som i strid med Genèvekonventionen.
Det tror jeg også det er, denne vilkårlige sprængning af private boliger.
Og så er det alligevel kun toppen af isbjerget.
For der er sket en generel udvikling i det seneste halvandet år, hvor Israel ikke bare har spillet med musklerne, men også er begyndt at blæse åbent på de palæstinensiske forhåbninger om en levedygtig stat og dermed det, der kunne være løsningen på længere sigt.
Det er f.eks. det, der sker, når Sharon tilbyder at åbne for endnu flere bosættere og bosættelser på Vestbredden.
Det er det, der sker, når han i lyntempo får opført nye dele af den adskillelsesmur, der om ikke længe kan gøre det meget let for Israel at annektere store dele af Vestbredden, herunder Jordandalen.
Og det er det, der sker, når han likviderer den ene Hamasleder efter den anden og udtaler dødstrusler mod Arafat.
Det er det, der sker, når han afviser enhver snak om palæstinensiske flygtninges ret til at vende tilbage til de dele af Israel, de er blevet fordrevet fra.
Det er samlet set et styre, må vi konstatere, som ikke respekterer international ret.
Israel har som bekendt flere FN-resolutioner mod sig, ikke mindst den, som kræver betingelsesløs tilbagetrækning fra besatte områder.
Det er et styre, som ikke har respekt for demokratiske principper og for menneskerettighederne.
Et hurtigt blik på palæstinensernes situation fjerner i hvert fald enhver tvivl.
Spørgsmålet er, hvordan det så kan lade sig gøre, at et styre kan lade hånt om så store dele af international ret.
Forklaringen er jo, at det kan lade sig gøre, fordi især USA bakker op om Israel, uanset hvad Israel måtte foretage sig, og det kan lade sig gøre, fordi den øvrige verden ikke har villet lægge et nævneværdigt pres på Israel; det er fuldstændig omkostningsfrit for den israelske regering at bulldoze den palæstinensiske drøm om en levedygtig stat, og det tøver den israelske regering ikke med at gøre.
Derfor har vi sagt, at vi selvfølgelig godt kan vælge at lade stå til.
Vi kan nøjes med at beklage, og det bliver der jo også gjort i rigt mål, at parterne ikke kan enes, i ny og næ fordømme begge parter, når de går for langt, og man kan også lave skarpe fordømmelser osv. Men det er jo ikke det, der vil ændre noget. I denne situation er der efter vores opfattelse kun én måde, hvorpå det kan lykkes at etablere en proces, der peger i den retning, der hedder etablering af en selvstændig palæstinensisk stat, og det er at tage konkrete skridt over for Israel.
Det er jo ikke, fordi modparten er ufejlbarlig.
Der begås grusomme overgreb af palæstinenserne, og de overgreb skal fordømmes, hvert eneste af dem, og har man at gøre med folk, der har ansvar for de overgreb, så skal der laves konkrete sanktioner mod dem, uden at man derfor glemmer, at det grundlæggende problem stadig er en israelsk besættelse og en israelsk tilsidesættelse af FN-resolutioner, af international ret. Hvad skal det konkrete skridt så være lige nu?
I Enhedslisten mener vi, at det må være en opsigelse af associeringsaftalen mellem EU og Israel.
Vi bliver nødt til at konstatere, at det håb har vist sig at være forfængeligt; det er ikke gået i den rigtige retning.
Aftalen har, som vi allerede har været inde på, en klausul, der muliggør, at aftalen kan suspenderes, hvis den ikke respekteres af parterne.
Det er en del af aftalen, at parterne skal overholde menneskerettighederne og de demokratiske principper.
Det gør Israel ikke, og det ganske åbenlyst.
Derfor er det altså også et spørgsmål om at sige fra.
Vi synes, det er en lille smule interessant, at man, når det gælder Irak, så siger, at det ville være ødelæggende for FN's autoritet, hvis Irak kunne få lov til gang på gang at overtræde de aftaler, der var indgået med FN.
Vi synes også, for dem, der måtte interessere sig for dét, at det må være ødelæggende for EU's autoritet, at man indgår aftaler om overholdelse af menneskerettighederne, og når menneskerettighederne så ikke bliver overholdt, så gør man intet ved det.
Hvis der blev sagt fra, ville det være et klart signal om, at Danmark og de andre EU-lande ikke bare danser efter USA's pibe i denne her situation, men er i stand til at tage selvstændige initiativer.
I forbindelse med den debat, vi har haft, skal jeg blot indskrænke mig til en enkelt bemærkning til hr. Peter
, medmindre der selvfølgelig sker en omgåelse af toldunionsaftalen, og det gør der jo også.
Jeg hørte, at ministeren sagde, at man selvfølgelig ville skærpe indsatsen for, at der ikke foregår en omgåelse
af toldunionsaftalen
Vi har jo tidligere afsløret, hvordan det foregår, og vi vil selvfølgelig også inden længe sætte lys på det punkt igen, og så håber vi, at ministeren har haft ret, og at det virkelig er lykkedes at stoppe for også den omgåelse af toldunionsaftalen, som jo altså i øvrigt heller ikke fik nogen særlige konsekvenser.