runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Villy Søvndal (SF), 2004-01-20:
Blot den historiske kendsgerning - jeg ikke kan huske, om det var i 1998 eller 1999, men det kan vi jo spørge om under udvalgsarbejdet - at vi i et finanslovforlig, mens fru Karen Jespersen var socialminister, tilførte dette området 35 mio. kr., fordi vi havde det samme problem dengang.
Jeg siger det også, for hvis man tror, at det, at man angriber det én gang, betyder, at problemet er løst, tror man galt.
Det er et voksende problem, vi står over for, og derfor vil jeg spørge fru Charlotte Dyremose, om hun er enig i, at man også må have ekstrem meget fokus på de ting, der så at sige er fødekæde for det her, altså de betrængte boligområder rundtom, de daginstitutioner, der måske ikke løfter godt nok, osv.?
Charlotte Dyremose (KF), 2004-01-20:
Det er mit klare indtryk, at en af årsagerne til, at man måske ikke har været så opmærksom på de her problemstillinger før i tiden, simpelt hen er, at man for det første ikke har haft fokus på området, og at man for det andet ikke har haft den nødvendige kapacitet.
Det er derfor, jeg mener, at det allervigtigste i denne sammenhæng er, at der både i forbindelse med finansloven og i forbindelse med psykiatriaftalen kom en øget kapacitet på området.
Det er det, der skal til, for at man får fokus på det og dermed rent faktisk lærer at opdage det her, for når man skal undersøge de her børn og unge, kræver det selvfølgelig, at man har de nødvendige kundskaber til at kunne opdage problemstillingerne.
Det mener jeg først er noget, man nu har fået mere og mere fokus på og derfor formentlig også bliver og fortsat skal blive bedre og bedre til.
Man har fået den nødvendige kapacitet til at aftage de her børn og unge, så man rent faktisk har en mulighed for at hjælpe dem.
Pia Kristensen (DF), 2004-01-20:
Der er jo afsat midler til både metodeudvikling og uddannelse af personale på institutionerne
, og med hensyn til at afdække, om en ung kriminel har en psykisk lidelse, kan der jo foretages en screening.
en kommunal opgave.
Hvis de ikke gør det, må vi selvfølgelig gribe ind fra Folketingets side og sige, at de skal altså overholde lovgivningen.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-01-20:
Socialdemokraterne tager med det beslutningsforslag, vi her behandler, fat på en yderst relevant problemstilling, men som det også er fremgået af vel nok alle de tidligere indlæg, er de måske en smule sent ude.
Ministeren har redegjort for en lang række af de initiativer, der allerede er taget eller er ved at blive taget på området: mere kvalificerede udredninger af barnet og den unge, etablering af sikrede afdelinger til unge med psykiske lidelser, øget kapacitet på børne- og ungdomspsykiatriske afdelinger, støtte til efteruddannelse af personale og metodeudvikling af projekter og en gennemgang af magtanvendelsesreglerne.
Der er ikke nogen tvivl om, at det er et utrolig vigtigt område, der her er taget fat på, og det er vigtigt, at vi får taget fat om de problemer af f.eks. psykisk karakter, der måtte være for den enkelte unge, så tidligt som overhovedet muligt.
Derfor er vi også glade for den lange række af initiativer, som er taget på området.
I forbindelse med den kommende anbringelsesreform er vi også meget interesserede i, at det netop sikres, at kommunerne bliver bedst muligt fagligt rustede til at lave en udredning af det enkelte barn eller den enkelte unge, der måtte have problemer. Kort og godt skal jeg sige, at vi i Det Konservative Folkeparti er meget enige i, at det er vigtigt, at der bliver sat fokus på området. Det er også derfor, vi har bakket op om de mange tiltag, regeringen har taget, og vi er utrolig glade for den øgede fokus på området, som har præget de sidste par år.
Sandy Brinck (S), 2004-01-20:
Jeg er fuld af beundring for de ordførere, som mener, at nu er problemet løst.
Vi sidder jo med rapporter, der viser, at syv ud af ti af de unge mennesker på institutionerne faktisk har psykiske problemer i større eller mindre grad, og derfor vil jeg bare spørge, om den konservative ordfører gider repetere antallet af pladser, som nu er oprettet, og sandsynliggøre, at antallet modsvarer det behov, som undersøgelserne altså viser er til stede.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-01-20:
Jeg skal ikke stå her og gøre mig klog på det nøjagtige antal pladser, men tidligere har vi været inde på i debatten med ministeren, at der er ikke kun blevet afsat midler til at udvide kapaciteten, men også til etablering af ekstra sikrede pladser, bl.a. i forbindelse med finanslovforhandlingerne.
I øvrigt er jeg af den opfattelse, at der simpelt hen har været for lidt fokus på området tidligere, men at der nu er blevet sat fokus på det, så man bl.a. gennem metodeudviklingsprojekter får fundet frem til de børn og unge, som ud over at begå kriminalitet faktisk har bagvedliggende problemer, f.eks. psykiske.
Man er blevet opmærksom på det, og fordi der nu er kapacitet til at få dem ind på f.eks. de sikrede afdelinger, er man begyndt at benytte sig af det i langt større omfang.
Sandy Brinck (S), 2004-01-20:
Som helt almindelig lægmand siger en læsning af de rapporter, vi har, bl.a. fra Retspsykiatrisk Klinik, der taler om syv ud af ti, mig altså, at der er brug for, at man på samtlige sikrede afdelinger har et så godt beredskab, at unge mennesker kan få den nødvendige behandling, og derfor er jeg så fuld af beundring over, at man kan læne sig tilbage og sige, at nu er problemet løst.
Line Barfod (EL), 2004-01-20:
Jeg har nok ikke været god nok til at stille mit spørgsmål præcist.
Det ville da glæde mig meget, hvis det er sådan nu, at vi sikrer, at de unge bliver screenet, hvis der bare er den mindste mistanke om, at der kan være nogle andre ting galt end bare, at de er kriminelle.
For det ville da være et kolossalt fremskridt, og jeg synes da, at vi burde gøre noget for at udbrede den viden.
Det er noget, der virkelig har været efterlyst både på det sociale og på det retspolitiske område.
Så er det sådan, at der nu sker en screening af alle unge, hvis der bare er den mindste mistanke om, at der kan være noget andet galt end bare, at de er kriminelle?
Charlotte Dyremose (KF), 2004-01-20:
Der sker jo faktisk allerede en systematisk gennemgang.
Kommunerne er forpligtede til at undersøge, om barnet eller det unge menneske har andre problemer. Jeg har svært ved at forstå, at fru Sandy Brinck, der jo tilhører et parti, der trods alt har siddet i regering i mange år, nu kan sige, at det, at den borgerlige regering har afsat væsentlige, betydelige midler til at udvide kapaciteten på området for at sikre, at der er nogle pladser til de unge mennesker, så de kan komme i behandling, er at læne sig tilbage.
Situationen er jo netop den, at vi både i forbindelse med finansloven og i forbindelse med psykiatriaftalen har øget kapaciteten på området væsentligt.
Som jeg også sagde i mit ordførerindlæg, mener jeg, at det vigtige i anbringelsesreformen netop er, at vi skal sikre os, at der sker den bedst mulige, bedst kvalificerede undersøgelse af alle børn og unge, som har nogle problemer.
Margrethe Vestager (RV), 2004-01-20:
Jeg skal stille spørgsmålet en gang til: Jeg er sådan set med på, at anbringelsesreformen ønsker alt godt i denne verden, men på hvilken måde skal den påvirke kvaliteten af behandlingen på sikre institutioner for kriminelle børn og unge? Anbringelsesreformen handler jo om, på hvilken måde og med hvilket formål og med hvilken strukturel håndtering af sagsbehandlingsmødet man anbringer børn, som ikke kan bo i deres eget hjem, og som ikke er kriminelle.
Hvad har
anbringelsesreformen at gøre med det beslutningsforslag, vi drøfter her i dag?
Charlotte Dyremose (KF), 2004-01-20:
Jeg skal prøve at svare en gang til.
Jeg har på intet tidspunkt sagt, at den havde noget at gøre med den kvalitet, der foregår, når behandlingen er gået i gang.
Det gælder naturligvis også, hvis den umiddelbare årsag til en anbringelse kunne være kriminalitet, altså at man har fornemmet, at der er nogle problemer på hjemmefronten, der fører til kriminalitet, og at der så måske bag det kunne ligge en psykisk lidelse.
Karen Jespersen (S), 2004-01-20:
Jeg synes sådan set, der er blevet gjort meget på det her område i mange år, så jeg oplever det ikke som en konkurrence om, hvem har gjort mest eller vil gøre mest.
Jeg tror, det er vigtigt, at man inddrager psykiatere og psykologer mere systematisk i behandlingen og i denne her screening.
Det, der selvfølgelig vil være utrolig rart, er, hvis regeringspartierne er med på at sige, at det sådan set er målet med det.
Er det hørt rigtigt, at regeringspartierne også siger, at det er deres mål?
Charlotte Dyremose (KF), 2004-01-20:
Det er helt sikkert også Det Konservative Folkepartis mål, at vi skal sikre, at vi med hensyn til de børn og unge, som f.eks. begår kriminalitet, hvor der faktisk ligger en psykisk lidelse bag, får fundet frem til det.
Det er derfor, jeg også taler så meget med fru Margrethe Vestager om det her med at finde frem til årsagen til problemet, så de får en behandling, hvis det er behandling, der er behov for, frem for bare at blive spærret inde.
Så det er jeg ganske enig med fru Karen Jespersen i.
Villy Søvndal (SF), 2004-01-20:
Man lærer jo altid noget nyt som folketingsmedlem.
Det er vel en af de ting, som gør jobbet spændende og udfordrende. Jeg synes, at jeg har lært en ny argumentationsform i dag, som minder mig om Erasmus Montanus.
Ræsonnementet lyder som følgende, når fru Charlotte Dyremose bliver spurgt, om der bliver foretaget psykologiske undersøgelser af dem, der har behov for det: Ja, det gør der, for der står i serviceloven, at det er en pligt, at alle børn, der har behov for det, undersøges.
Sådan husker jeg det, der blev sagt.
Sådan kan man jo ikke argumentere, for det, der netop påvises i de undersøgelser, der er refereret adskillige gange, er, at det ikke sker, og at det heller ikke skete på det tidspunkt, hvor den lovparagraf var gældende.
Derfor vil jeg spørge fru Charlotte Dyremose: Er fru Charlotte Dyremose enig i, at man ikke kan argumentere, som Erasmus Montanus gjorde?
Margrethe Vestager (RV), 2004-01-20:
Fru Charlotte Dyremose nævnte anbringelsesreformen og forhandlingerne om den.
Vil fru Charlotte Dyremose uddybe, hvordan anbringelsesreformen kan have indflydelse på kvaliteten af behandlingen af kriminelle børn og unge på sikre institutioner?
Henriette Kjær (KF), 2004-01-20:
Jeg er meget ked af, at jeg er dårlig til at sælge regeringens politik på det her område, for der er afsat noget nær 100 mio. kr. i finansloven til udbygning af det her område.
Det er derfor, at pladserne er der, og vi har, så snart finansloven var indgået, forhandlet med forskellige institutioner, der er der i forvejen, for det ville være den hurtigste måde at udvide på.
Det bliver ikke i hele landet, det har jeg heller ikke sagt.
Jeg har sagt, at Århus Amt har sagt ja til at udbygge netop på det her område, hvor vi taler om unge med psykiske lidelser, og så er der andre, der vil udvide i forhold til de meget voldelige unge, så der alt i alt bliver en kapacitetsudvidelse.
Line Barfod (EL), 2004-01-20:
Jeg synes, det er en meget glædelig overraskelse, at ministeren kan fortælle os, at det nu er ved at være etableret over hele landet.
Det vil jeg da tage med til de retspolitiske diskussioner, for det er jo noget af det, vi virkelig har diskuteret.
Men jeg undrer mig bare lidt over, hvor den pludselige kapacitet er kommet fra.
For det har jo hidtil været et af problemerne i forhold til at få det her i gang, at man simpelt hen ikke havde kapaciteten.
Men det glæder mig, at ministeren åbenbart kan fortælle os, at nu bliver der lavet sådan en screening.
Jeg vil spørge ministeren: Omfatter den alle?
Henriette Kjær (KF), 2004-01-20:
Nej, det vil jeg ikke garantere.
Det er heller ikke det, jeg siger.
Jeg siger, at regeringen har handlet hurtigt for at skaffe de pladser, der er behov for.
For der er behov for nogle, der kan tage unge med psykiske lidelser.
Det har der ikke været før.
Det er også derfor, vi er ved at se på, hvordan man kan ændre magtanvendelsesreglerne netop for at undgå, at de kommer i fængsel. Med hensyn til screeningen har man pligt til det i dag.
Men jeg medgiver, at den godt kan blive bedre, men vi har sat foranstaltninger i gang, så den kan blive bedre, og så kan vi jo næsten ikke gøre mere, for vi er ved at metodeudvikle i forhold til, hvordan screeningen kan blive bedre.
Margrethe Vestager (RV), 2004-01-20:
Jeg er sådan set lidt skuffet over, at ordføreren tror det her er en gentagelse af substansdiskussionen i forhold til læreplaner.
Det burde stå ordføreren lysende klart, at det her er en diskussion om, på hvilket niveau staten skal regulere adfærden rundtomkring i kommuner, i daginstitutioner og i skolen.
Når det drejer sig om læreplaner, taler vi om flertallet, også om et lokalt flertal, som burde kunne påvirke kommunalbestyrelsen til at sikre, at § 8 i serviceloven bliver udmøntet.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-01-20:
Selv om det er et andet forslag, vil jeg med formandens tilladelse sige, at det jo er en lang diskussion om, hvor detaljerede læreplanerne er.
Det er ikke meget detaljeret at sige, at de nu med fuld metodefrihed skal lave en plan for, hvordan de kan lave læring i det enkelte dagtilbud.
Det, jeg sådan set også lægger vægt på her, er, at de samme dygtige faggrupper også skal hjælpes til - det er bl.a. det, jeg henviser til gennem anbringelsesreformen - at være bedre til at opdage de her problemstillinger.
De skal netop kunne sætte fokus på dem, så de kan henvise til f.eks. de tilbud, der er via serviceloven, hvis barnet ikke kan få den nødvendige hjælp i hjemmet eller i det nære netværk;
de skal netop formå at få henvist de rigtige børn til at få den her hjælp, så vi sikrer os, at den mulighed for hjælp, der jo er, også kommer de børn til gavn, som vitterlig har brug for den, så der ikke er nogen, der kommer til at gå og putte sig i f.eks. skolen
Margrethe Vestager (RV), 2004-01-20:
Jeg forstår ikke fru Charlotte Dyremoses pludselige berøringsangst over for central regulering.
Vi har jo lige hørt ministeren kendetegne medarbejderne i dagpasning og skoler som et dygtigt personale, der er opmærksomme på, at et barn er i klemme.
Det, som det er lidt svært at få sammenhæng i, er jo, at det er det samme dygtige personale, som nu bliver pålagt ret detaljerede krav til, hvordan læreplaner skal udformes.
Hvorfor har man ikke på samme måde behov for også at pålægge at lave beredskabsplaner for sorgbearbejdning?
Der er jo ikke tale om at bruge ressourcer, som fru Charlotte Dyremose antydede i sit tidligere svar.
Det er jo et spørgsmål om at planlægge.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-01-20:
Jeg er da helt enig i, at det her handler om mennesket først, og det er også derfor, jeg mener, at vi må kunne fokusere de ressourcer, vi har.
Det er generelt for Det Konservative Folkeparti, at vi faktisk gerne vil fokusere vores ressourcer på netop at hjælpe dem, der har det største behov og de sværeste problemer.
Derfor mener jeg også, at det er ganske udmærket og ganske fornuftigt i denne her sammenhæng netop at fokusere indsatsen til de børn og de grupper, som ikke kan få den hjælp i familien, hvor familien ikke har den styrke, eller som er så hårdt ramt af sorgen, at de ikke kan håndtere problemstillingen i familien eller i det nære netværk.
Vi skal så samtidig passe på, at vi ikke kommer til at tage noget, som jeg mener er utrolig vigtigt, ud af den enkelte familie, netop det, at man kan være der for de børn, som man holder af, at man kan formå at være en ressourceperson i en krise.
Jeg er også overbevist om, at det også vil kunne hjælpe de personer, som sammen med barnet skal bearbejde sorgen; at man ganske enkelt vil blive stærkere sammen.
Det tror jeg ikke at vi skal tage fra den enkelte familie.
Det er en hård situation, men man lærer også af at komme igennem den, hvis man overhovedet kan.
Og så må vi fokusere indsatsen på at hjælpe der, hvor de ikke kan, så de børn ikke kommer ud i en ekstra alvorlig krise.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2004-01-20:
Jeg vil da godt sige til fru Charlotte Dyremose, at når nu det blev sagt tidligere, at det sociale netværk - det vil sige serviceloven og socialcentrene - kan henvise til sorg- og krisegrupper, er det rigtigt, men vi skal bare vide, at når et barn står i en krise, skal det helst være nu og her, at der er nogen, der tager hånd om det. Skulle det så være et barn, der er så kriseramt, så der er behov for psykologbehandling eller anden behandling, er det klart, at det må gå gennem socialcentrene.
Men det tager tid, og tid koster altså for et barn.
I det øjeblik vi drager omsorg, holder om de børn, taler med dem, sørger for, at de har et netværk på skolen, som de kan tale med, er det måske slet ikke sikkert, barnet behøver en psykolog.
Man taler jo meget om fra regeringspartiernes side, at der skal spares.
For os er det mennesket og ikke økonomien.
Men vi må jo se på begge dele.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-01-20:
Nu synes jeg godt nok, at fru Bautrup er lige lovlig langt ude i fortolkningen af det, jeg sagde før.
Det, jeg siger, er
jo, at der er stor forskel på, hvilken slags hjælp man kan tilbyde, alt efter hvor stor skolen er.
En meget stor skole vil jo have flere ressourcer og vil også have oplevet den her situation flere gange og vil derfor også have mere erfaring med, hvordan man håndterer den her problemstilling.
En lille skole har måske derimod mere brug for at trække på kommunens tilbud og sætte barnet ind i en sammenhæng, hvor der er flere børn, måske fra andre steder i kommunen, som også får en hjælp, og hvor man derfor har et erfaringsgrundlag.
Det er derfor, jeg påpeger, at der er forskel på, hvor stor skolen er, fordi det alt andet lige er sådan, at en stor skole nok desværre oftere vil opleve, at et barn mister en forælder, end en lille skole vil.
Det her handler ganske enkelt om, at jeg faktisk ikke mener, at vi skal lægge et ekstra lag ind de steder, hvor familien kan selv.
Jeg mener, at vi skal fokusere indsatsen dér, hvor der er nogle børn, der ikke kan få den nødvendige hjælp hjemmefra.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2004-01-20:
Jeg vil godt sige til fru Charlotte Dyremose, at det her er ikke et enten-eller, det er et både-og.
Det er et tilbud, men vi tager ikke noget fra familien og netværket; de kan stadig komme ind og drage omsorg.
Men det er også et tilbud om, at der er nogle beredskabsplaner, ligesom vi har virksomhedsplaner, så man ikke sådan står og famler sig frem.
Det synes jeg da må være meget vigtigt.
Så undrer det mig at høre, at fru Charlotte Dyremose siger, at hvis det er en lille skole, hvor der kun er 20 elever, er det ikke så nødvendigt, at man har nogle planer.
Jeg kunne da forstå på fru Charlotte Dyremose, at hun er enig med den foregående taler fra Dansk Folkeparti i, at hvis det er en lille skole, kunne de ikke sådan lige lave de planer.
Men uanset om det er en lille skole eller en stor skole, er det det enkelte barn, som har meget behov for, at der bliver draget ekstra omsorg.
Det er der netop indeholdt i de planer.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-01-20:
Nu undrer jeg mig så lidt, for der står jo også i bemærkningerne til det beslutningsforslag, som fru Sandy Brinck er medfremsætter af, at kommunen allerede nu skal have tilbud til de børn, hvor familien ikke selv kan tage vare om problemerne.
Så er beslutningsforslaget jo i virkeligheden ikke andet end at sige: Vi synes, at den gældende lovgivning er det rigtige.
Der mener jeg altså, at det er en styrke i sig selv, at familien må sætte sig ned og bearbejde den sorg sammen, i det omfang familien har ressourcerne til at kunne gøre det.
Sandy Brinck (S), 2004-01-20:
Fru Charlotte Dyremose har altid en sådan særlig evne til at opfatte tilbud fra det offentlige som noget, vi propper ned i halsen på nogle mennesker, som ikke har brug for det eller ikke har lyst til det.
Det her er ment og beskrevet som et tilbud
, så vi er sikre på, at de børn får den hjælp, som de måtte have brug for.
Hvis familien klarer det selv eller familiens netværk klarer det, er det fint, men vi skal bare være sikre på, at i de tilfælde, hvor det ikke kan lade sig gøre, at familien selv får bearbejdet sorgen, har børnene en anden mulighed.
Så vil jeg godt endnu en gang understrege, som jeg også har gjort i flere af mine tidligere spørgsmål, at jeg tror
faktisk, at det har utrolig stor betydning for rigtig mange børn, der oplever det her, at de kan tale med nogle ligesindede.
Det at tale med andre børn, som har oplevet det samme, er noget andet end at tale med en voksen om det.
Der er mange af de børn, som efterfølgende har fundet ud af, at der faktisk er andre børn, som oplever det samme, at de ikke er unormale.
De har faktisk gået rundt i mange år og følt sig unormale, fordi de ikke har oplevet eller fået beskrevet, at det ikke er unormalt at føle så voldsom sorg og så stor smerte.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-01-20:
Nu er der jo, som også nogle har været inde på i et tidligere indlæg, sorggrupper på f.eks. masser af skoler.
Men som det også blev nævnt af den tidligere ordfører, er der også meget stor forskel på, hvor store de her enheder er.
Jeg mener faktisk ikke, at vi skal lave et generelt tilbud om, at alle sådan skal ind under en bestemt ordning, fordi de rammes af en sorg i familien.
Jeg mener, det er langt bedre, at vi fokuserer på, som lovgivningen også allerede lægger op til i dag, at man fra kommunens side skal gå ind og støtte de børn eller de familier, hvor der er et særligt behov for det.
Jeg mener altså, at vi fortsat skal fokusere der og hjælpe de børn ud af krisen, hvorimod vi i de situationer, der heldigvis er mange af, hvor familierne og netværket har styrken til at hjælpe barnet, overlader det til dem selv.
Sandy Brinck (S), 2004-01-20:
Jeg hæftede mig ved, at den konservative ordfører sagde: Hvordan opdager vi de børn, som har brug for ekstra hjælp, der, hvor familien ikke har overskud til at klare det selv?
Sådan må jeg forstå det på baggrund af ordførerindlægget som helhed.
Kunne man ikke forestille sig, at det netop kunne løses ved at have en beredskabsplan, ved at have en klar holdning til, hvordan man går til de børn; hvordan man sørger for, at de voksne ikke tabuiserer det forhold, at barnet har mistet en forælder.
En pædagog eller en lærer må finde ud af: Er det her noget, familien faktisk magter og har overskud til at håndtere og bearbejde selv, eller er det her et af de tilfælde, hvor vi må være behjælpelige med at få det indarbejdet i klassens time eller i leg?
Eller er det et tilfælde, hvor man måske skulle være behjælpelig med at finde en sorggruppe til det barn, så det kunne tale med nogle andre børn, som også har smerten inde på livet?