Kim Behnke (FRI), 2000-11-16:
Den kampagne, som regeringen har gennemført siden 1993, har jo sit ideologiske ophav hos hr. Frank Aaen.
Hr. Frank Aaen kan ikke tilbageholde begejstringen over, hvordan et § 20-spørgsmål med 6 år på bagen har dannet fundament for regeringens politik på det her område.
Velbekomme.
Regeringen har en meget heldig situation, nemlig at
markedsrenten er så lav, som tilfældet heldigvis er endnu.
Nu er vi nogle, der er belastet af en god hukommelse.
Jeg kan huske dengang, hvor Folketinget bevilgede penge, fordi branche efter branche var ved at lide rentedøden.
Da havde vi en markedsrente i Danmark på 18-20 pct.
Dengang var vi nødsaget til i Folketinget at bevilge penge, for at virksomhederne overhovedet kunne overleve.
For ellers døde de, fordi renten bare på kassekredit osv. ødelagde landbrug og mange andre erhverv.
De opstramninger, man gennemfører i de her år af kredittiderne for erhvervslivet, kan kun lade sig gøre, så længe der er den lave markedsrente.
Hvis markedsrenten stiger eller fordobles til 10 pct., så begynder rentedøden at optræde igen i mange brancher. Fordi det, hr. Frank Aaen ikke forstår, og det, skatteministeren lader som om han ikke forstår, er, at ganske mange virksomheder jo er i den situation, at når de har leveret varen, så betaler kunden ikke nødvendigvis.
Det gør hr. Frank Aaen, når hr. Frank Aaen handler nede i kooperationen, eller hvor han nu kommer, så betaler han varen med det samme.
Men i de store transaktioner i det her samfund med indgående og udgående moms osv. går der altså ofte meget lang tid, og det er ikke kun, når det er offentlige kunder, som hr. Flemming Hansen har beskrevet det, men også, når det er private kunder.
I den tid skal virksomhederne have kassekreditter og lån osv. til at finansiere den likviditetsforskel, der er.
Det synes vi er en samfundsøkonomisk dårlig måde at indrette et samfund på.
For vi har nemlig ikke den opfattelse, som regeringen og hr. Frank Aaen har, at pengene egentlig som udgangspunkt skal ligge i statskassen.
Vi har faktisk den opfattelse, at hver eneste gang Folketinget opkræver en krone, så stjæler man noget fra virksomheder og fra enkeltpersoner.
Derfor kan vi slet ikke acceptere det udgangspunkt, at det er virksomhederne, der nu skal have afkortet deres kredittid i forhold til det offentlige.
Nej, det offentlige må pænt vente, til pengene er i kassen, for ellers får vi nogle dominoeffekter ude omkring i erhvervslivet.
Når den ene leverandør ikke får pengene hjem fra en kunde, så kan den leverandør ikke betale videre til, hvor han er kunde osv.
Endelig glemte hr. Frank Aaen jo noget i sin opgørelse.
Når en virksomhed sidder og administrerer et regnskab, hvor der er indbetaling af A-skat osv., så sidder virksomheden jo og laver et stykke arbejde for det offentlige med al den administration.
At det ikke bare er noget, Kim Behnke står og siger, fremgår jo af, at man har opfundet smarte, nye moderne ting som LetLøn osv., der sådan skal gøre det lidt nemmere.
Men selv disse projekter skal man jo betale for i erkendelse af, at det altså er noget, der koster penge at administrere.
Mange af de administrationsomkostninger, man har, er nogle, Folketinget har pålagt erhvervslivet, men det er der ingen kompensation for.
Økonomiministeriet har på et tidspunkt gjort det op til 22 mia. kr. eller noget i den stil.
De penge, der nu bliver taget i statskassen som en engangsindtægt - jeg håber, de går til afdrag på statens gæld, så er det knap så skidt - er nogle penge, som man kommer til at mangle i erhvervslivet.
Og den dag, markedsrenten stiger, så kommer Folketinget til at ændre på alle de her kredittider én gang til, for ellers bryder erhvervslivet sammen.
Derfor kan vi naturligvis ikke indstille forslaget til vedtagelse.