Margrete Auken (SF), 2003-05-07:
Først vil jeg gerne takke for en grundig besvarelse, hvor der var meget lidt, som jeg ikke kunne være tilfreds med.
Lad det være sagt til indledning, for jeg synes, den var glimrende.
Det er klart - og det kommer jo frem nu i mit svar til ministeren - at der er steder, hvor jeg ikke er tryg.
Lad os først sige i den positive ånd, at når vi tager fat på dette spørgsmål og ikke bare siger, at nu går alting godt, er det ud fra det svar, jeg for nylig hørte på spørgsmålet: Hvordan ser det fuldendte demokrati ud?
Der blev svaret: Det er fuldendt, når man hele tiden spørger sig selv, hvordan det kan blive bedre.
Det er altså dette spørgsmål om, hvor vi ikke er gode nok, der altid må drive os, når vi arbejder med de ting, fordi vi ellers meget let forfalder til ikke at være gode nok i det hele taget. Vi har valgt at gøre det ved at tage udgangspunkt i menneskerettighederne, og vi har mærket os, at andre lande, eksempelvis Norge og Holland, som vi jo plejer at sammenligne os med, har taget
Det er meget sympatisk.
Vi hjælper, fordi vi skal, fordi vi er bundet af det på grund af vore forpligtelser ifølge konventionen, og ikke fordi vi er specielt gode, og hjælpen er også nødvendig.
Vi skal sikre, at bistanden tydeligere retter sig mod mennesker, specielt de svageste.
Jeg tror, det er vigtigt at gøre sig klart, når man taler om rettigheder i denne sammenhæng, at rettigheder er forbeholdt den svage part, børn, syge, gamle, dyr og åndssvage.
Vi andre har strengt taget kun pligter.
Den eneste ret, vi har, er retten til at være ordentlige, og den er selvfølgelig også værd at slås for.
Men det er altså vigtigt, at man ikke gør det til de privilegeredes rettigheder og slet ikke, når det drejer sig om, at man måler ulandsbistanden på rettighederne.
Fordelen ved at gøre bistanden rettighedsbaseret er med andre ord, at man holder målet klart.
Men det mål kan man arbejde hen imod ved at gøre det rettighedsbaseret.
Det vil sige, at når vi inddrager de sociale og økonomiske rettigheder, får vi også placeret en række af vore bistandsmål her og får dem fastholdt som en del
af vore forpligtelser.
Dertil kommer, at man i sin indsats for det ene sæt rettigheder ikke må tabe det andet af syne, og det er jo her, vi har nogle diskussioner med hinanden her i salen: om man risikerer at tabe det ene sæt rettigheder af syne, når man sætter hårdt ind for det andet.
Jeg ved godt, at regeringen og ministeren gerne vil det, men så er det også vigtigt at fastholde det.
Vi kan omvendt se, hvordan man i sin tid arbejdede med Sydafrika: Man sanktionerede målrettet og sikrede, at bistanden i øvrigt blev opretholdt til samfundet, så det ikke gik i stykker ved samme lejlighed.
God måde at gøre det på!
Vil man ramme et undertrykkende regime, gælder det om at sigte ordentligt med målrettede sanktioner mod regimet og altså ikke ødelægge landenes grundlæggende struktur og dermed befolkningen.
Der vil altid være mennesker, selv tæt på toppen, der er imod regimet og derfor bør støttes i deres bestræbelser på at styrke menneskerettighederne
I arbejdet vil såvel kvindernes ligestilling som børns rettigheder være glimrende mål for vores indsats, og uddannelse, sundhed og miljø er uundværlige bestanddele i arbejdet på at sikre deres liv.
Men også arbejdet med politi, domstole, straffrihed, torturkonvention, bekæmpelse af racediskrimination osv. finder sin dynamiske plads, når det sker i denne sammenhæng.
Regeringen skal selvfølgelig roses for sin indsats, og her vil jeg specielt nævne de handicappede, da det jo er noget, der har spillet en stor rolle.
Men er der derudover sat tilstrækkelige ressourcer af til arbejdet med at få rettighederne ind som grundlag i alle hjørner af vores internationale politik? Den danske indsats for dialog om menneskerettigheder med lande, der krænker menneskerettighederne groft som f.eks. Iran og Kina, har vi knyttet og knytter stadig forhåbninger til.
Vi håber, at dialogindsatsen er god, og vi noterer os, at man i Kina har fået pilotprojekter mod dødsstraf og for retfærdig rettergang i gang.
Men vi noterer også med stor forundring, at man enten ikke har eller måske ikke har arbejdet tilstrækkelig hårdt for at få en resolution ind i spørgsmålet om Iran.
Det fik vi regeringens løfte om, da vi havde Irandebatten, og jeg vil godt spørge ministeren, hvad der rent faktisk er gjort, for at der oven i den dialog, som vi støtter, også iværksættes en indsats på resolutionsbasis over for Iran.
Og så kunne man jo endelig godt spørge, når vi nu snakker dødsstraf, om Danmark også husker at have en relevant dialog med USA.
Undskyld.
Jeg glemte det, men må jeg lige på vegne af SF fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget opfordrer regeringen til at fortsætte arbejdet for menneskerettighederne og herunder at styrke arbejdet for, at også de sociale, økonomiske og kulturelle rettigheder respekteres og inkorporeres i dansk bistand.