Jens Peter Vernersen (S), 2003-11-11:
Af bemærkningerne til lovforslaget fremgår, at lovforslaget er fremsat, fordi der har været en konkret sag i Ligningsrådet, der jo er øverste ligningsmyndighed.
En koncern, en meget stor virksomhed - det har været fremme i pressen i dag - har gratis fået forøget sit afskrivningsgrundlag med flere milliarder kroner.
Det skriver
man faktisk i bemærkningerne - har gratis fået forøget det som følge af en intern omstrukturering i koncernen.
Det betyder sådan set på almindeligt dansk, at man får et milliard kroner stort fradrag.
Det er et ufattelig stort beløb.
Det spørgsmål, som jeg synes bør afklares i en sag som den her, er, hvor stort det beløb så er.
Og når ikke ministeren vil svare på det her, må vi jo stille spørgsmålet i udvalget.
Jeg synes faktisk, det har nogen samfundsmæssig betydning, om det er et beløb på 7 mia. kr., som det har været fremme i Jyllands-Posten i dag, eller om det er et større beløb.
Man kan også sige det på en anden måde.
Det fradrag, man har fået,
er så stort, at det ville have kunnet finansiere det meste af det, man har siddet og diskuteret ovre i Finansministeriet de sidste 14 dage.
Så stort et beløb drejer det sig faktisk om.
Og mange af de problemer, regeringen har skabt for sig selv, kunne man have undgået, hvis ikke man havde haft denne her sag på nakken.
Skatteministeren henviser til en konkret sag i Ligningsrådet, der har givet den bindende forhåndsbesked til koncernen, og det skulle så være årsagen til lovforslaget.
Det skriver man rent faktisk.
Skatteminister: Det er ikke den rigtige årsag.
Den rigtige årsag er, at der er et hul i lovgivningen så stort, at skatteministeren nu bliver tvunget til at ændre loven.
Det burde være gjort for længst.
Det var der taget skridt til under den tidligere socialdemokratisk ledede regering.
Der var måske ikke taget stilling til at ændre på alle områder, men alt, hvad der lå omkring det her spørgsmål, blev fjernet af skatteministeren, og skatteministeren meddelte, at det prioriterede man ikke i regeringen. Jeg er sikker på, at der er embedsmænd, der har fortalt skatteministeren, at det er uheldigt, fordi det kan have konsekvenser.
Den 24. oktober 2001 fremsatte den daværende socialdemokratiske skatteminister forslaget, som jeg her taler om.
Det blev ikke gennemført på grund af valget, og så kom jo så den nye skatteminister, som fremsatte forslaget L
Det var en kombination af en række lovforslag, herunder også det, som den tidligere socialdemokratiske skatteminister havde fremsat.
Men der mangler jo, som vi også har talt om tidligere, netop det vigtige afsnit, som måske kunne have afbødet nogle af de problemer, som vi står med nu her.
Man kan jo godt tænke tilbage på behandlingen af L 99.
Det var meget, meget begunstigende for en række virksomheder.
Måske så det ikke særlig kønt ud, hvis man i det samme lovforslag havde noget, som var opstrammende, havde noget, der kunne lukke det hul, som vi nu senere har set, for
skatteministeren brugte megen tid på at forklare, at det var et erhvervsvenligt forslag, og det var jo ikke godt, hvis der var noget som helst, der kunne forstyrre det billede.
Nu kommer så forslaget, som vi behandler i dag.
Det er 2 år for sent - det er 2 år for sent. Og skatteministeren kunne have gjort noget ved det. Jeg synes, det her viser, at vi har en regering, der har meget lidt vilje, når det drejer sig om at klare sådan et spørgsmål.
At fradragene så er blevet så store, at skatteministeren er tvunget til at agere, bortforklarer jo ikke den passivitet, som skatteministeren har vist i denne her periode, og konkret i et svar til Skatteudvalget skriver skatteministeren: »Vi prioriterer ikke at løse denne her opgave«.
Det har været gentaget gang på gang her.
»Vi vil måske se på det i større sammenhæng«.
Så er det noget, der skal løses her og nu, for ellers får man det, som vi har set, nemlig den mulighed, som en koncern har benyttet sig af.
Ansvaret i denne her sag ligger ét sted.
Og det er hos den nuværende skatteminister.
Problemet skyldes som sagt udelukkende den nuværende regerings manglende vilje til at lukke hullet ved at følge op på den tidligere regerings lovforslag.
Alt i denne her sag var serveret på et sølvfad.
Det blev vraget, og nu ligger der så altså en regning på flere milliarder kroner.
Det er sådan set sagen i en nøddeskal.
Vi skal nok bidrage til at få det her lovforslag gennemført, men jeg synes, det er vigtigt at vide, når man bruger Ligningsrådet som begrundelse for at sætte det her op, at den rette begrundelse er det kæmpe hul, som man ikke fik lukket i tide.
Det er jo virkeligheden i det her spørgsmål.