runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Dalgaard (DF), 2004-01-13:
Selvfølgelig skal man i sit politiske arbejde arbejde for at lave nogle ting om, som man nu synes skal laves om.
Men det skal jo være inden for landets demokratiske rammer, og der er da ingen, der kan komme her og påstå, at det, som vi oplever i øjeblikket fra f.eks. - nu er hr. Svend Auken her ikke, så jeg tør godt sige det - islams side, er inden for de demokratiske rammer, i og med at islam som sådan ikke er demokratisk.
Altså de systemer, der findes i de lande, er jo ikke demokratiske, og jeg mener bestemt ikke, at vi kan acceptere en ændring til et ikkedemokratisk samfund.
Vi lever i et demokratisk samfund, og det vil vi blive ved med.
Margrete Auken (SF), 2004-01-13:
Det er regeringens støtteparti, der står her og dømmer islam samlet ude på trods af vores grundlov, på trods af menneskerettighedskonventionen, på trods af alt det, som vi forstår som værdier.
Det er regeringens støtteparti, der gør det.
Det er regeringens støtteparti, der - undskyld mig
hr. formand - sviner andre mennesker til, og jeg vil godt sige sviner andre mennesker til, og dømmer en helt masse ude, fordi de ikke lige præcis passer ham, og så gør han det oven i købet på det gudsbespotteligste i kristendommens navn, på det gudsbespotteligste!
Denne mellemøstlige religion, som også er blevet den danske, er i allerhøjeste grad en religion, som giver plads til, at mennesker kan tale anderledes og være anderledes og ikke skal ensrettes, sådan som Dansk Folkeparti ud fra deres forestillinger gør det. Jeg forventer ikke at få nogen som helst form for beklagelse af den åbenlyse racisme, Dansk Folkeparti gør sig til talsmand for, men jeg vil bare gøre opmærksom på, at Europarådets arbejde er det modsatte af det, Dansk Folkeparti står for.
Per Dalgaard (DF), 2004-01-13:
Der er overhovedet intet, der kan hamle op med fru Margrete Aukens humanistiske præg.
Det vil jeg slet ikke forsøge at konkurrere med.
Jeg har intet imod islam som sådan.
Det, jeg har imod islam eller rettere sagt imod de repræsentanter, som fremfører den, er, at de her vil lave ændringerne, at de i Europas demokratiske lande vil lave ændringerne.
De kan få lov til at udøve deres religion alt det, de vil, der hvor de kommer fra.
De skal bare ikke lave vores demokratiske samfund om.
Jamen den holdning kan fru Margrete Auken da udmærket have, men den holdning har jeg ikke, og den holdning har Dansk Folkeparti ikke.
Vi ønsker ikke vores land lavet om.
Margrete Auken (SF), 2004-01-13:
Hr. Per Dalgaard har skrevet under på grundloven, så han er faktisk i fare nu, for ifølge grundloven er islam altså en tilladt religion, og det er tilladt at missionere.
Det er også tilladt for muslimer at blande sig i det danske demokrati, og jeg må lige gøre hr. Per Dalgaard opmærksom på, og det blev også sagt før, at store muslimske lande er medlemmer af Europarådet.
De er muslimske, og vi har dem med i Europarådet.
Islam er også en meget vigtig del af den europæiske tradition.
At hr. Per Dalgaards uvidenhed er encyklopædisk er jo ikke nogen overraskelse ved den her lejlighed, men det er alligevel uanstændigt, at han på trods af sin afgrundsdybe uvidenhed tillader sig at gå så lodret imod den danske grundlov, som han gør i øjeblikket, ved at fradømme en stor gruppe danskere ret til at udøve deres religion.
For der er jo ingen konkrete argumenter for, hvad det er for nogle sætninger, hvad det er for nogle personer i det muslimske samfund i Danmark, som hr. Per Dalgaard mener bryder med dansk lov.
Hvem er det i Europarådet?
Per Dalgaard (DF), 2004-01-13:
Vi kan her konstatere, at fru Margrete Auken intet har imod, at religiøse grupperinger i det her land forsøger at lave det om til noget, som ligger langt væk fra de demokratiske traditioner, vi har i dag.
Det synes fru Margrete Auken er helt fint.
Det synes jeg ikke, og det synes Dansk Folkeparti
Det er det det handler om.
Jeg siger igen: Jeg er fuldstændig ligeglad med muslimer, de kan få lov til at udøve deres religion der, hvor de kommer fra, men de skal ikke komme op og lave tingene om her.
Det er fuldstændig rigtigt, at der står i grundloven, at man har religionsfrihed, men man har ikke efter vores overbevisning lov til at ændre samfundet i en retning, som flertallet ikke ønsker.
Hanne Severinsen (V), 2004-01-13:
Jeg vil godt spørge lidt om, hvordan i alverden hr. Per Dalgaard kan associere så mange ting fra det vigtige ord mangfoldighed.
Altså mangfoldighed er for mig noget med politisk pluralisme, noget med, at vi skal have ret til at være forskellige, og det synes jeg da er en meget, meget vigtig ret, så jeg kan slet ikke forstå den tankerække, der kommer ud af det.
Er det ikke sådan, at det jo i virkeligheden er en vigtig forudsætning for et demokrati, at vi mener forskelligt, og at det ville være ret rædselsfuldt, hvis vi ligesom havde en færdig facitliste?
Man kan sige, at Paradis ikke rigtig er et sted for demokrater, for der er altid nogle, der mener noget andet, og det skal vi have lov til.
Hvordan kan hr. Dalgaard få sådan nogle associationer ud af ordet mangfoldighed?
Per Dalgaard (DF), 2004-01-13:
Dansk Folkepartis holdning til menneskerettighederne er, at landene skal behandle menneskene ordentligt.
Vi accepterer selvfølgelig de grundrettigheder, som Europarådet bygger på: retsstater, fri presse, flerpartisystemer osv. Det, der er problemet i forbindelse med begrebet menneskerettigheder, er ikke det, som man i almindelighed opfatter som menneskerettigheder.
Det er de ekstra ting, der er kommet ind, hvor menneskerettighederne i dag defineres på en sådan måde, at vi skal acceptere, at Europas lande bliver oversvømmet af nogle kulturer, som egentlig er modstandere af vores demokratier og vores kristne grundlag.
Det er det, der rent faktisk i dag er defineret som menneskerettighederne af nogle grupper og nogle organisationer i Europa, som Europarådet og EU i øvrigt støtter.
Jeg finder det yderst beklageligt, at det har taget den drejning.
Det ville for os have været meget bedre, om menneskerettighederne stadig væk havde det oprindelige indhold.
Det kan jeg, fordi det netop bliver brugt i enhver sammenhæng i forbindelse med at forsøge at legalisere de ændringer, som visse kulturer, visse religiøse retninger, fremfører i det danske samfund hver eneste dag.
De ændringer, som har rod i nogle kulturer, som ligger fjernt fra os, kommer ind under begrebet mangfoldighed.
Vi skal acceptere mangfoldighed.
Den definition, som fru Hanne Severinsen har af det, at mangfoldighed handler om politik, er der selvfølgelig ikke noget problem med; mangfoldighed i presse, og hvad ved jeg, er selvfølgelig ikke noget problem.
Det er det andet begreb, den kulturelle mangfoldighed, når den er sådan, som alle de kulturradikale anvender den i dag, nemlig at vi skal acceptere enhver besynderlighed fra f.eks. den islamiske kultur.
Jamen jeg kan kun forholde mig til det, jeg svarede
tidligere, at mangfoldighed for mig også kan være presse og politik og mange andre aspekter.
Det skal bare ikke være et skjul for at lave nogle ændringer, gennemføre nogle ændringer i det danske samfund, som får det til at blive et ikkedemokratisk samfund.
Det vil hverken jeg eller Dansk Folkeparti acceptere.
Dansk Folkeparti har ikke noget imod, at Danmark er med i Europarådet.
Jeg vil svare på den måde, at det måske ville
være endnu mere glædeligt at deltage i Europarådet, hvis sanktionsmulighederne over for stater, specielt de nytilkomne, var af en mere kontant karakter, end de har været hidtil.
Jeg synes efter de indlæg, der har været, hvor man har beklaget, at man ikke kan fratage nogen stemmeret, og at man ikke er mere konsekvent med hensyn til at smide nogle ud, som ikke overholder Europarådets statutter, at det ville være udmærkede ting at kunne gøre, og det ville jo så, kan man sige, medføre en større glæde ved arbejdet.
Men vi har overhovedet ingen problemer med, at Danmark deltager i Europarådet.
Jann Sjursen (KD), 2004-01-13:
Bare for at være helt sikker, så vil jeg godt nogenlunde gentage mit spørgsmål fra før: Er Dansk Folkeparti for dansk medlemskab af Europarådet?
Lars Barfoed (KF), 2004-01-13:
Normalt er fru Pia Christmas-Møller konservativ ordfører i denne sag, men da fru Pia Christmas-Møller er forhindret i at være til stede, har jeg indvilliget i at overtage sagen for i dag.
Indledningsvis vil jeg gerne takke udenrigsministeren for den udmærkede redegørelse.
I Det Konservative Folkeparti er vi stærke tilhængere af dansk medlemskab af Europarådet og lægger stor vægt på Europarådets arbejde.
Det er jo et arbejde, der i de senere år har affødt en stadig større opmærksomhed, og det skyldes ikke mindst de mange nye medlemslande, som demokratiseringsprocessen i Central- og Østeuropa har banet vejen for.
Når mange af de nye lande i Europarådet samtidig bliver medlemmer af Den Europæiske Union, så vil EU-landene komme til at udgøre et flertal blandt Europarådets medlemmer.
Det er jo i sig selv interessant og giver både nye udfordringer og også forpligtelser. Samtidig må vi også erkende, at optagelsen af de mange nye lande i Europarådet jo ikke automatisk giver nogen sikkerhed for, at Europarådets konventioner og vedtagelser dermed nu også bliver overholdt.
De mange konventionstekster, som Europarådet gennem årene har fået vedtaget og ratificeret, bliver kun omsat til virkelighed, hvis rådet opretholder et konstant politisk pres.
I det forløbne år har der været mange konkrete eksempler
på Europarådets nyttige virksomhed, således som det også fremgår af udenrigsministerens redegørelse, ikke mindst er der grund til at fremhæve rådets arbejde og tilstedeværelse i Tjetjenien
Man kan håbe, at det kan fortsætte på samme måde som hidtil.
Men også rådets arbejde i Kaukasusregionen som helhed og overvågningen af demokratiseringsprocessen i andre lande som Ukraine og Moldavien udgør en væsentlig indsats. Udsendelse af valgobservatører og udarbejdelse af konkrete rapporter om situationen i de forskellige lande bidrager også til at fastholde presset.
Den europæiske menneskerettighedskonvention fremtræder ikke mindst i offentligheden som fundamentet for rådets arbejde, og det vil yderligere blive sat i relief i forbindelse med drøftelserne af en ny forfatningstraktat for Den Europæiske Union, hvor der lægges op til, at EU som helhed kan tilslutte sig menneskerettighedskonventionen.
Det positive resultat heraf vil bl.a. være, at der ikke kan skabes nogen uklarhed om EF-Domstolens og Strasbourgdomstolens kompetence og indbyrdes arbejdsfordeling.
Det er klart, at Europarådets økonomiske status er sat under pres efter optagelsen i de senere år af de mange nye medlemslande.
Det Konservative Folkeparti er derfor tilfreds med, at udenrigsministeren er indstillet på at sikre, at Danmark vil prioritere beskyttelsen af menneskerettighederne på en sådan måde, at området sikres de fornødne økonomiske midler også i fremtiden. I den forbindelse er det også nødvendigt at erkende, at Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol har behov for yderligere ressourcer og fornyet opmærksomhed.
Med nu over 30.000 sager på venteliste er det et problem, der må løses, som det påpeges i redegørelsen, via en reform af domstolens arbejde.
Det er glædeligt, at dette arbejde nu er sat i gang.
Elisabeth Arnold (RV), 2004-01-13:
Jeg lagde mærke til, at den konservative ordfører var glad for signalerne om at få flere finansielle midler til Europarådets menneskerettighedsarbejde.
Jeg vil gerne læse højt, hvad der står på side 9 i redegørelsen, nemlig at Danmark sammen med bl.a. de øvrige nordiske lande vil søge at sikre, at Europarådets kerneområder, herunder især beskyttelse af menneskerettighederne, får den fornødne finansiering.
Hanne Severinsen (V), 2004-01-13:
Synes hr. Per Dalgaard ikke, det er lidt synd, hvis man sådan skal give de kulturradikale patent på mangfoldighed? Det vil jeg gerne have mig frabedt.
Jeg synes også, jeg står for mangfoldighed.
Der var et spørgsmål, som jeg ikke fik besvaret.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-01-13:
Lad mig lige først sige, at jeg virkelig opfatter det her, som jeg sagde det før, som et plut i andedammen, det er overhovedet ikke noget problem, ikke nogen sag.
Men når jeg skal i Folketingssalen og svare på et spørgsmål, prøver jeg naturligvis at undersøge sagen.
Jeg har selvfølgelig spurgt pressechefen om, hvad det så er for noget.
Og han har over for mig oplyst, at hans udtalelser
skulle forstås således, at han ikke var bekendt med, i hvilket omfang den pågældende, der altså havde sendt mig et bidrag, havde medvirket til at give talen det indhold, den fik.
Det sidste kan jeg i øvrigt bekræfte, for jeg får en masse bidrag, og jeg har ikke på noget tidspunkt drøftet dette eller andre bidrag med pressechefen.
Jeg får en masse bidrag.
Jeg sidder og skriver min egen tale, og på et eller andet tidspunkt i processen sender jeg så talen til kommentar forskellige steder, hos pressechefen og hos andre.
Han kan da ikke vide noget om, i hvilket omfang jeg lader mig inspirere af de enkelte bidrag
, når det nu er sådan, at jeg selv skriver min tale.
Det er derfor, fru Pia Gjellerups påstande om, at der skulle være tale om en løgn er fuldstændig grebet ud af luften.
Hanne Severinsen (V), 2004-01-13:
De to sanktioner, som fru Elisabeth Arnold nævnte, nævnte jeg også.
Men jeg nævnte også, at det er meget sjældent, at Ministerkommiteen bliver enig om sådan noget som en udelukkelse, og at de gange, hvor vi har suspenderet et land, har det ikke været helt heldigt.
Suspendering af stemmeret over for Rusland var ikke det mest heldige, for det betød faktisk, at de politikere, som er uenige med deres land om Tjetjenien, i en lang periode ikke kunne komme til orde i Europarådet.
Derfor bliver man nødt til meget nøje at overveje, hvad det er for sanktioner, man bruger.
Jeg mener sådan set, at det vigtigste er, at vi ved resolutioner faktisk hænger de lande ud, som ikke overholder det, og sender disse resolutioner videre både til NATO og til EU, som jo nok i virkeligheden har noget mere magt, i hvert fald rent økonomisk.
Pia Gjellerup (S), 2004-01-13:
Statsministeren vil gerne tale meget højt.
Men der er noget andet, statsministeren også gerne vil - det er så helt alternativt - og det at tie fuldstændig.
Det er jo et forkert svar, pressechefen har givet.
Der kan man så, som statsministeren gør her, komme med forskellige undskyldninger: Pressechefen kan ikke have vidst bedre.
Det er måske i øvrigt lidt ubetryggende for statsministeren - men det må han jo selv om - at have en pressechef, der bare sådan slynger det første og det bedste ud.
Men lad nu det være.
Vi lægger til grund, at Michael Kristiansen har svaret efter bedste evne.
Svaret var forkert.
Statsministeren vidste, at svaret var forkert.
Derfor var mit spørgsmål i første runde: Hvorfor korrigerede statsministeren ikke dette åbenlyst forkerte svar?
Synes statsministeren, at det var passende selv at bidrage aktivt til at fortie sandheden over for offentligheden?
Offentligheden var jo interesseret.
Og offentligheden var på det tidspunkt repræsenteret ved pressen.
Den var interesseret i, hvordan statsministerens tale bliver til, ligesom den har været interesseret i, hvordan dronningens nytårstale bliver til.
Den bliver heldigvis til under færre bortforklaringer.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-01-13:
Som jeg sagde før, er jeg overhovedet ikke bekendt med, at der skulle være afgivet noget forkert svar.
Derfor var der selvfølgelig heller ikke noget at korrigere.
I det hele taget må jeg altså sige, at jeg har væsentligere ting at beskæftige mig med, end spørgsmålet om en mailgang for bidrag, jeg modtager udefra.
Det er så latterligt og uvæsentligt, at man sådan set ikke burde beskæftige sig med det af anden grund, end at der naturligvis må være respekt for Folketinget.
Der må være respekt for, at når nogle stiller spørgsmål i Folketingssalen, så undersøger man sagen, og så svarer man på spørgsmålene.
Men jeg må bare sige, at jeg synes, det er pinligt, at landets største oppositionsparti ikke har andet at byde på end sådan nogle småting, i stedet for at beskæftige sig med det, der er samfundets store politiske udfordringer.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jesper Langballe (DF), 2004-01-13:
Statsministeren har i et interview i Søndagsavisen udtalt sig til fordel for, at homoseksuelle par skal kunne vies i kirken.
Statsministeren har i den forbindelse understreget, at han ikke udtaler sig som statsminister, men som privatmand.
Jeg ved godt, at hvis man nu forestiller sig sådan noget, så vil forvaltningen af det være underlagt de sædvanlige frihedsidealer, man har i folkekirken, præsternes samvittighedsfrihed osv.
Men er statsministeren enig med mig i, at ægteskabsordningen er et folketingsanliggende, og at det derfor ikke er ligegyldigt, at statsministeren nu definerer et homoseksuelt parforhold som et ægteskab?
Jeg vil spørge statsministeren: Mener statsministeren, at det er holdbart, at han skifter imellem to kasketter, hvor han snart udtaler sig som privatmand og snart som statsminister?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-01-13:
Jeg ved ikke, om jeg altid er statsminister, det afgør vælgerne jo, men jeg er da i hvert fald for tiden.
Jeg vil bare sige ganske kort til hr. Jesper Langballe, at jeg har gjort det meget klart, at vielsesritualet og dermed også spørgsmålet om homoseksuelles adgang til vielser i folkekirken betragter jeg som et indre folkekirkeligt anliggende, som regeringen og Folketinget ikke skal blande sig i.
Derfor kommer der ikke noget forslag fra mig og heller ikke noget forslag fra regeringen.
Jeg har givet udtryk for et personligt synspunkt, som ikke er af ny dato, som jeg også har givet udtryk for
tidligere.
Jeg synes, jeg har lov til at have den personlige holdning.
Men jeg har også lov til at have den holdning, at det ikke er noget, Folketinget skal blande sig i.
Jesper Langballe (DF), 2004-01-13:
Det var det svar, man kunne vente, og derfor havde jeg prøvet på at gøre opmærksom på, at det slet ikke er det, mit spørgsmål drejer sig om.
Mit spørgsmål drejer sig om selve ægteskabsordningen og ikke om kirkens indre anliggender.
Hvis vi ikke legalt tilhører hinanden, mand og kone, hvem tilhører vi så?
Så kunne det være, at vi tilhører staten, at vi tilhører partiet.
Ægteskabsordningen som retsbærende institution og klart defineret er vel egentlig en frihedens fane for det enkelte menneske og for den enkelte familie.
Er statsministeren helt uden sans for det perspektiv?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-01-13:
Jeg tror, at hr. Jesper Langballe er meget bekendt med min dybe respekt for ægteskabet som institution i det danske samfund.
Jeg har ikke mere at føje til det, jeg allerede har sagt.
Jeg har givet udtryk for nogle personlige betragtninger, men til dem hører også, at det ikke er et regeringsanliggende, og det er ikke et folketingsanliggende at blande sig i folkekirkens vielsesritual.
Jesper Langballe (DF), 2004-01-13:
Det er ikke et regeringsanliggende, og det er ikke et folketingsanliggende.
Må jeg spørge statsministeren: Da statsministeren blæste til kulturkamp, en kulturkamp, som vi var mange, der glædede os over, og også over statsministerens egne bidrag til kulturkampen, var det så det her, statsministeren tænkte på? Var det en undergravelse af ægteskabet, om ikke i handling, så i ord?
Var det det, statsministeren tænkte på?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-01-13:
Jamen det var ikke det, jeg tænkte på, og jeg opfatter værdidebatten i det danske samfund langt bredere.
Jeg vil blot sige til hr. Jesper Langballe, at jeg klart må afvise antydningerne af, at jeg skulle have til hensigt at undergrave ægteskabet som institution i det danske samfund. Tværtimod mener jeg, at ægteskabet, at familien er en af de vigtige grundpiller i det danske samfund, og det ved hr. Jesper Langballe også udmærket.
Jesper Langballe (DF), 2004-01-13:
Ja, men jeg kan ikke helt udlede det af statsministerens ord, og derfor vil jeg gerne gentage, hvad jeg spurgte om: Mener statsministeren ikke, at det har politiske konsekvenser, hvad han siger, selv om han samtidig tænder en rød lampe, der siger: Nu er jeg privatmand?
Kunne statsministeren ikke forestille sig, at den frihed, den enkelte familie har i kraft af ægteskabets offentlige legalitet, måske også kom homoseksuelle parforhold til gode, fordi det i det hele taget betyder, at mennesket har en privatzone?
Hvor bliver den privatzone af, hvis man kan eksperimentere med alt muligt og kalde det ægteskaber?
Lad mig til sidst spørge statsministeren: Hvorfor skal det egentlig kun være parforhold, vi taler om?
Kunne man ikke forestille sig en kirkelig vielse af f.eks. to mænd og en kvinde eller to kvinder og en mand?
Hvem siger, det kun skal være to?
Det er jo kun fantasien, der sætter grænser, hvis man begynder at eksperimentere med tilværelsen på den måde.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-01-13:
Jeg må sige, at hr. Jesper Langballes fantasi er langt livligere end min og også langt livligere, end jeg havde forestillet mig.
Jeg skal blot fastslå en gang til: Jeg betragter det her som et indre anliggende for folkekirken, som vi ikke her i huset skal blande os i.
Status er jo, at de danske biskopper i 1997 indgik en aftale om, at folkekirken kunne velsigne registrerede partnerskaber, og at man ikke ville indføre og anvende et vielsesrituel for homoseksuelle.
Det er status, og så længe der ikke kommer henvendelser om andet fra folkekirken, så agter jeg i hvert fald ikke at foretage mig noget, for jeg betragter det som et indre folkekirkeligt anliggende, som hverken jeg eller andre skal blande os i.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Villy Søvndal (SF), 2004-01-13:
Mit spørgsmål lever op til det af statsministeren satte væsentlighedskriterium, nemlig at det drejer sig om noget af det, statsministeren sagde noget om.
Statsministeren indledte redegørelsen med at sige, at danske soldater i Irak har fundet granater.
De har fundet nogle gamle granater fra 1980'erne, sandsynligvis.
Det rejser et andet spørgsmål, som er interessant, og som jeg godt vil have statsministerens svar på, nemlig hvem der mon har produceret dem. Det fremgår af dagbladet Informations forside i dag - artiklen er i øvrigt skrevet af en af dem, der lige har modtaget Cavlingprisen - at: »Danske firmaer deltog i opbygningen af Saddam Husseins krigsmaskine.
Blandt leverancerne var et anlæg til produktion af granater som dem, de danske styrker netop har fundet i Irak«
Jeg vil så spørge: Synes statsministeren ikke, det var interessant at få udredt, om Informations gengivelse er korrekt?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-01-13:
Det havde i øvrigt en lang række vestlige lande.
Den konkrete sag, som hr. Villy Søvndal refererer til, har jeg ikke yderligere bemærkninger til i dag, fordi jeg også først lige er blevet bekendt med den.
Det er sådan, at våbeneksport hører under justitsministeren, og jeg har bedt justitsministeren om at undersøge sagen.
Såfremt der er tale om et civilt anlæg, der er omstillet til militær produktion, så hører sagen til under økonomi- og erhvervsministeren, som så også vil blive inddraget.
Villy Søvndal (SF), 2004-01-13:
Jeg er glad for, at statsministeren har bedt justitsministeren undersøge sagen, for jeg har den 26. november 2003 stillet et spørgsmål, der lyder som følger: »Bidrog Danmark på noget tidspunkt og på nogen måde til irakisk rustning mellem 1978 og 2003 og i givet fald hvordan?« Jeg får så et svar, hvor man svarer, at det kan man ikke svare på, fordi: »Justitsministeriet har af ressourcemæssige årsager ikke fundet det muligt at foretage en manuel gennemgang af de 3.326 sager, hvorfor det ikke fuldstændigt kan udelukkes, at der i denne periode er givet andre udførselstilladelser end ovennævnte.«
Det er svar på spørgsmål nr. S 916.
Se, nu er jeg jo glad.
Det her er et historisk øjeblik.
Jeg savnede virkelig stærke venner i den her sag for at få sagen oplyst.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-01-13:
Jamen jo altså, men lad os nu holde den gode stemning og sige, at jeg er så lamslået over hr. Villy Søvndals bemærkning her, at jeg ikke har noget at tilføje til det, jeg allerede har sagt.