Per Stig Møller (KF), 2006-01-27:
Jeg skal lige først gøre opmærksom på, at forespørgslen jo drejer sig om, hvordan den danske regering vil bidrage til udvikling af en økonomisk og socialt bæredygtig palæstinensisk stat
, og før vi begynder at gøre os alt for kloge på, hvad der foregår dernede i øjeblikket i forbindelse med regeringsforhandlingerne, synes jeg godt, jeg lige vil ridse selve situationen op, redegøre for den støtte, der er givet, og for hvad vi har gjort for at sikre en økonomisk og socialt bæredygtig palæstinensisk stat.
Jeg synes, det er en god forespørgsel, og jeg synes også, behandlingen af den falder på et meget spændende tidspunkt.
Hvis vi skal have en økonomisk og socialt bæredygtig palæstinensisk stat, som vi jo ønsker, må præmisserne herfor være følgende: Palæstinenserne har ret til en selvstændig stat inden for en forhandlet tostatsløsning baseret på FN’s resolutioner og køreplanen for fred, som begge parter går ind for, og palæstinenserne har et eget ansvar for at skabe en bæredygtig og demokratisk stat, som lever side om side i fred og samarbejde med Israel, sådan som palæstinensernes præsident også har markeret sin vilje til.
Men udgangspunktet er, at konfliktens parter, israelerne og palæstinenserne, selv har det primære ansvar for at sikre opnåelsen af en varig fredsløsning med to stater, der lever fredeligt side om side.
Uden en klar politisk vilje til fred fra begge parter og bred folkelig opbakning hertil kommer vi ingen vegne, så begge parter må udvise politisk lederskab og mod til at indgå de nødvendige kompromiser.
Jeg vil også gerne understrege, at det palæstinensiske selvstyre grundlæggende selv må påtage sig ejerskabet for udviklingen af en økonomisk og socialt bæredygtig palæstinensisk stat og en demokratisk retsstat.
Alt for mange palæstinensiske ressourcer er gået tabt som følge af korruption og oprørsgruppernes militante aktiviteter, og derfor må militserne afvæbnes hurtigst muligt, og det palæstinensiske selvstyre må etablere fuld kontrol med Gaza.
Hvordan kan man have tillid til, at selvstyret kan udøve myndighed på eget område, hvis Gaza fortsat præges af militsopgør, angreb på Israel, kriminalitet og anden form for lovløshed som f.eks. kidnapning?
Derfor må og skal det palæstinensiske selvstyre, som præsidenten faktisk også har bedyret, afvæbne militserne, etablere ro og orden i Gaza og dermed skabe tillid i Israel.
Som Mahmoud Abbas og jeg var enige om, da vi mødtes hos ham i november måned, drejer det sig altså om at have en præsident, én hær og flere partier.
I onsdags blev der afholdt valg til det palæstinensiske parlament, Palestinian Legislative Council, PLC.
Det fandt sted under fredelige forhold og med en høj valgdeltagelse på 77 pct.
Valget blev vundet af listen med betegnelsen Forandring og reform, hvis kandidater har tilknytning til den islamistiske bevægelse Hamas.
Med mere end 70 mandater ud af 132 råder Hamas over et absolut flertal og vil derfor kunne danne den næste palæstinensiske regering. På nuværende tidspunkt ved vi jo ikke, hvilke partier og hvilke personer der vil indgå i regeringen.
Der forhandles, vi kender selv det spil, der foregår mellem partierne efter et valg, og derfor ved vi heller ikke, hvem der kommer til at danne regering, hvilke partier og personer regeringen kommer til at bestå af, og hvilken politik der vil blive ført af denne regering.
Der er kommet forskellige meldinger, både negative og positive, og vi må håbe, det bliver de positive, der bliver grundlaget for regeringsdannelsen.
Det helt afgørende for det fremtidige samarbejde med det palæstinensiske selvstyre er, at den nye regering – uanset hvem der så kommer til at danne den – arbejder med fredelige og demokratiske midler, og at denne regering arbejder for fred og for en tostatsløsning.
En regering, der vil udslette et naboland, kan jo ikke accepteres af verden, og terror er stadig uforenelig med demokrati.
Derfor skal vi også være helt sikre på anvendelsen af den internationale støtte til palæstinenserne.
Hvis Hamas danner regering, må støtten ikke gå til Hamas.
Den skal gå til det palæstinensiske folk, for dette folk har hårdt brug for denne støtte.
Palæstinenserne har store økonomiske og finansielle problemer.
Arbejdsløshed og fattigdom præger deres hverdag, de offentlige budgetter lider under kroniske underskud, og dette underskud er blevet større i de seneste måneder gennem selvstyrets finansielle dispositioner, som er blevet kritiseret af det internationale samfund.
Jeg tænker her på store lønstigninger til sikkerhedsapparatet med dets optagelse af mere end 2.500 militante Fatahmilitser, som jo medfører øgede omkostninger.
Den palæstinensiske økonomi er kort sagt
ikke bæredygtig i dag, og det er rigtigt, som forespørgeren nævnte, at også Israel bærer et klart medansvar herfor gennem grænselukninger, ødelæggelse af infrastrukturen, muren og begrænsninger for den palæstinensiske arbejdskraft.
Alle disse problemer skal løses i forbindelse med skridt mod en fred.
At selvstyret ikke allerede er gået fallit skyldes alene de løbende overførsler fra internationale finansielle institutioner, fra den palæstinensiske Diaspora og fra arabiske fonde.
Her er det altså også vigtigt, at Golflandene bidrager mere regelmæssigt til den palæstinensiske økonomi.
Verdenssamfundet må og skal bistå med at løfte den udfordring, der ligger i at sikre en bæredygtig palæstinensisk økonomi.
Ingen – og jeg mener absolut ingen – kan være tjent med et eventuelt sammenbrud af den palæstinensiske økonomi, og derfor er jeg glad for, at hr. Villy Søvndal har bemærket den klare udmelding fra regeringen om dette spørgsmål.
En sammenbrudt palæstinensisk økonomi vil kun medføre øget desperation, øget vold, øget ekstremisme og færre muligheder for fred og en tostatsløsning.
Af samme grund har der gennem nogen tid været overvejelser i gang om at afholde en international donorkonference til fordel for det palæstinensiske selvstyre.
Der er dog endnu ikke fastlagt nogen dato for denne donorkonference, fordi man indtil videre har villet afvente udfaldet af de palæstinensiske og israelske valg, og nu må vi afvente, hvad den nye palæstinensiske regering vil, før denne konference kan holdes.
EU’s profil i Mellemøsten er på det sidste blevet styrket, bl.a. gennem aktiv dansk indsats, og EU er ubetinget den største donor til palæstinenserne.
Alene i 2005 var der tale om en bistand på 280 mio. euro, og endvidere er EU efter ønske fra begge parter også begyndt at spille en større rolle på sikkerhedsområdet.
For det første har EU iværksat en rådgivningsmission for det palæstinensiske politi; for det andet har EU etableret en tredjepartstilstedeværelse i Rafah ved grænsen mellem Gaza og Egypten, og for det tredje er der etableret et styrket samarbejde mellem EU og USA, som bl.a. kom til udtryk i Israels accept af, at palæstinenserne kan stemme i Østjerusalem, og i selve aftalen om Rafah.
Denne grænsebistandsmission var en forudsætning for genåbningen af grænsen efter den israelske tilbagetrækning fra Gaza, og genåbningen af grænsen, som dagligt krydses af flere tusinde palæstinensere, har dermed en afgørende betydning for mulighederne for øget samhandel, økonomisk vækst og skabelse af stabilitet og sikkerhed i Gaza.
Aftalen åbner endvidere mulighed for at påbegynde etablering af en havn og indlede drøftelser om en lufthavn, som kan sikre palæstinenserne en selvstændig forbindelse til omverdenen.
EU vil selvsagt bistå hermed, og i det omfang, man ønsker en international overvågning heraf, vil Danmark være rede til at deltage.
Men denne indsats vil selvfølgelig være afhængig af udviklingen efter valget, og den skal vi drøfte i EU på mandag.
Danmark er en væsentlig bidragyder til palæstinenserne.
115 mio. kr. går til bilateral overgangsbistand, 80 mio. kr. går til multilateral overgangsbistand gennem Verdensbanken, ca. 45 mio. kr. går til regional bistand, 260 mio. kr. går via FN’s hjælpeorganisation for palæstinensiske flygtninge, UNWRA, og hertil kommer yderligere en række frivillige bidrag gennem FN-organisationer og ngo’er.
Hele denne bistand dækker en bred vifte af indsatsområder.
Overgangsbistanden fokuserer på kapacitetsopbygning af de palæstinensiske selvstyremyndigheder og lokaludvikling til gavn for de fattigste befolkningsgrupper i Gaza.
Netop lokaludviklingsprogrammet vurderes at have forbedret levevilkårene for ca. 120.000 palæstinensere i Gaza siden 1999.
Regionalbistanden omfatter et landbrugsprogram og freds- og forsoningsaktiviteter, og det palæstinensiske civilsamfund støttes gennem programmer til fremme af demokrati, god regeringsførelse og respekt for menneskerettigheder.
Denne organisation har en helt central placering i forbindelse med sociale og beskæftigelsesfremmende indsatser til fordel for de mest sårbare palæstinensiske befolkningsgrupper, og jeg kan i denne forbindelse oplyse Folketinget om, at Danmark netop er blevet medlem af UNWRA’s Advisory Board.
Endelig deltager Danmark både finansielt og med udsendte politifolk i de to EU-operationer på sikkerhedsområdet, ligesom Danmark deltager i den internationale observatørtilstedeværelse i Hebron.
Her er det igen vigtigt at understrege, at den danske bistand er til det palæstinensiske folk, og at den ikke kan gå i Hamas’ kasse.
I forbindelse med mit sidste besøg i regionen i november 2005 lancerede jeg over for parterne og med deres tilslutning et nyt dansk initiativ.
Dette nye danske initiativ indebærer etablering af en israelsk-palæstinensisk minitænketank, som kan fremkomme med nye konstruktive forslag, der kan bringe køreplanen for fred videre mod sit mål.
Det er mit håb, at vi kan åbne denne indledende konference herom i Danmark senere på året.
Alt i alt er det regeringens opfattelse, at Danmark gennem mange år har ydet substantielle bidrag til fremme af både den mellemøstlige fredsproces generelt og en bæredygtig palæstinensisk stat mere specifikt.
Regeringen vil fortsætte med at styrke denne politik både i FN og i EU og bilateralt, og det vil vi gøre gennem medlemskabet af FN’s Sikkerhedsråd, gennem en øget EU-tilstedeværelse og et styrket samarbejde med USA og gennem vores eget markante og synlige økonomiske og politiske engagement i en løsning på konflikten.