runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-12-19:
Vi mener sådan set også, at det er helt fint, at man kan trække vejret gratis.
Der må vel være nogle naturressourcer, som vi ikke skal betale penge for, herunder bl.a. de energiressourcer, der ligger i vores undergrund.
Derfor er vi af den overbevisning, at den danske olie selvfølgelig tilhører danskerne, ligesom nordmændene mener, at den norske olie tilhører nordmændene.
Vi skal så bruge nogle penge på at få den pumpet op, og det må vi så betale os fra.
Det er jo en ganske anden måde at se de her ting på, og bestemt også noget, som ville have gjort, at vores velfærdssamfund havde lidt mere at gøre godt med.
Tilbage til mit spørgsmål, som jeg stadig væk ikke fik svar på, som handler om, hvor stor en del A.P. Møller afgiver.
Hvor mange penge afgiver A.P. Møller med denne her aftale i forhold til de nugældende regler?
Ministeren svarer os jo, at A.P. Møller alene afgiver 4 mia. kr. i forhold til, hvad han ellers skulle have afgivet til staten.
Det får vi stadig væk ikke noget svar fra hr. Kim Andersen på.
Jeg tror ikke, der er tale om en uenighed mellem Enhedslisten og hr. Kim Andersen.
Nej, der må snarere være tale om en uenighed mellem ministeren og hr. Kim Andersen, hvis det er sådan, at hr. Kim Andersen ikke kan bekræfte ministerens svar heroppefra.
Morten Homann (SF), 2003-12-19:
Jeg ville ønske, at hr. Kim Andersen udviste den samme grundighed med at svare på Folketingets spørgsmål, som han tilsyneladende bruger på sin privatøkonomi.
Det, der er essensen af den her aftale, som man sådan helt unikt har lavet med en enkelt skatteyder, en forhandling, man har lavet med en enkelt skatteyder i det her land, er jo, at man i og med at Folketinget har beskatningsretten kunne have sagt, at man ville have gennemført en mere retfærdig beskatning, som havde givet staten et større udbytte, uden at der på den måde havde været noget som helst lovstridigt i det.
Kan hr. Kim Andersen ikke bekræfte, at den ret har man sådan set benyttet sig af tre gange inden for de sidste ca. 20 år, hvor man har ændret på beskatningsforholdene, nogle gange i den ene retning og nogle gange i den anden retning, under den eksisterende koncession? Det kunne man sådan set også have gjort i denne her omgang.
Så bad jeg i min første korte bemærkning - dette er mig bekendt min anden - om hr. Kim Andersens vurdering af den problemstilling, som hr. Martin Lidegaard har rejst, nemlig at man da bare kan blæse højt og flot på kompensationsklausulen og så hæve skatten med nogle hundrede procent, hvis det er det, der skal til for at sikre staten den rigtige indtjening.
Jeg vil godt bede om hr. Kim Andersens vurdering af, hvordan et sådant tiltag ville passe med den nuværende aftale.
Er det i overensstemmelse med aftalen med A.P. Møller, og vil det efter hr. Kim Andersens opfattelse være i overensstemmelse med aftalen mellem Det Radikale Venstre og regeringspartierne, hvis Det Radikale Venstre medvirker til sådan en skattemanøvre?
Kim Andersen (V), 2003-12-19:
Jeg forstår godt, at hr. Stavad er nødt til at bruge mange spidsfindige argumenter, pseudoargumenter, for at forklare Socialdemokratiets mærkværdige stilling i denne her sag, hvor det drejer sig om mange penge, om velstand og om arbejdspladser, og hvor Dansk Metal har bebrejdet Socialdemokratiet, at man ikke gik med og tog et ansvar, men hvor Socialdemokraterne altså har valgt at lytte til pædagogerne i LO i stedet for til Dansk Metal, som er dem, der er afhængige af arbejdspladserne.
Det er jo sådan, at DUC-selskaberne kompenseres for virkningerne af ændringer i de eksisterende eller nye love og andre regler, der specifikt rammer producenter af kulbrinter i den danske del af Nordsøen.
Kompensationen fastsættes med henblik på, at den økonomiske balance mellem staten og bevillingshaverne genoprettes, og kan maksimalt udgøre den nettofordel, staten opnår ved denne aftale.
Det var et citat fra selve aftalen.
Jeg tror, det er det, der er at sige om den del af sagen. Så vil jeg gerne sige til fru Anne Grete Holmsgaard, som nærmest bebrejdende siger til mig, at jeg omtaler denne aftale, som om det havde vedrørt en forhandling om min privatøkonomi, at jeg under det lange forløb, der har været tale om i disse forhandlinger, og også på det seneste her i Folketingssalen, faktisk har fået den opfattelse og det indtryk, at det er sket med samme grundighed og nøjagtighed, som ville være tilfældet, hvis det havde været min privatøkonomi.
Det må jeg sige til fru Anne Grete Holmsgaard.
Så vil jeg sige til fru Rosenkrantz-Theil: Jeg tror, at tidspunktet er kommet, hvor vi bliver nødt til at afsløre for offentligheden, at Venstre og Enhedslisten altså ser forskelligt på denne her sag.
Det gør vi.
Vi har ikke noget imod privat virksomhed.
Vi må jo også konstatere, at i begyndelsen af 1960'erne, da det her var et eventyr, der tegnede sig, havde staten hverken økonomi eller styrke til selv at engagere sig.
Man allierede sig med en privat risikovillig virksomhed, som med dygtighed og flid og engagement har udnyttet nogle ressourcer til deres, men så sandelig også til samfundets gavn.
Det synes jeg vi skal respektere.
Vi vil noget forskelligt, må jeg sige til fru Rosenkrantz-Theil.
Jeg er helt klar over, at Enhedslisten jo ikke er tilfreds, før alle kulbrinter i Nordsøen er fuldstændig nationaliseret; og ikke nok med det, det gælder sikkert også A.P. Møller - Mærsks værdier og de andre operatører i Nordsøen.
Det er vel det, der er Enhedslistens mål.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-12-19:
Jeg vil gerne indlede med at sige, at jeg synes, det er sagen
i en nøddeskal, når vi diskuterer den her olie, at vi skal ind i alle de her tekniske detaljer og mærkværdige aftaler.
I virkeligheden synes jeg, det er ret straightforward, når det drejer sig om alle danskernes ressourcer.
Vi har nogle ressourcer; vi har behov for, at de bliver pumpet op; så hyrer vi et selskab til at pumpe de ressourcer op, og det får
de en eller anden pose penge for.
Jeg kan slet ikke forstå, hvorfor vi skal ind i al den her beskatning; det er sådan set samfundets ressourcer.
Men vi har altså en regering, og i øvrigt også en tidligere regering, som ikke er af helt samme opfattelse.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-12-19:
Hr. Kim Andersen udtaler sig på en måde, som om det var en forhandling om hans egen private økonomi, det her handlede om.
Men det er det jo ikke.
Det er jo samfundets værdier, hvor regeringen faktisk stod i den enestående stærke position, at den havde et flertal herinde, der sagde: Vi vil have mere ud af vores egne værdier.
Når man så går til en forhandling og øjensynlig har gjort op med sig selv på forhånd, at man ikke vil bruge de alternative muligheder, der er, så er det klart, at man er en uendelig svag forhandler over for en uendelig stærk part.
Så jeg vil faktisk gerne have at vide af økonomi- og erhvervsministeren, om han også gik til denne her forhandling med den klare indstilling, at han ikke ville bruge den magt, han havde via Folketinget, til at sige: Det er en god mulighed, at vi kan lave beskatning af denne her aftale, ligesom man har gjort i andre lande omkring os mange gange.
Ole Stavad (S), 2003-12-19:
Jeg er enig med hr. Kim Andersen i, at aftalen er en blanding af business og politik.
Det, der er problemet, er, at vi ikke kan finde ud af, hvor business starter, og hvor politikken holder op.
Men jeg vil så i øvrigt godt benytte lejligheden til - selv om det ikke var meget tydeligt - alligevel at takke hr. Kim Andersen for det seneste svar, jeg fik.
For hr. Kim Andersen bekræfter, at Folketinget stadig væk har ret til at udskrive skatterne, men at i den udstrækning, der kommer penge ind fra dem, skal de afleveres til DUC, og det er endda sådan, at hver gang man får 1 kr. ind, skal man aflevere 1,43 kr., fordi staten skal betale skatten for dem, man afleverer den til.
Det svar takker jeg for, for dermed må hr. Kim Andersen også være enig i, at når der stemmes her om et øjeblik, så stemmer de, der stemmer ja, med bind for øjnene, og at sandsynligheden for, at det danske samfund nogen sinde får den andel fra den danske undergrund, som er forudsat i det lovforslag, som vi har behandlet, L 62, næsten ikke er til stede.
Alt taler imod, at det danske samfund nogen sinde får den andel, som økonomi- og erhvervsministeren og skatteministeren forudsætter i regeringens eget forslag.
Kan hr. Kim Andersen ikke bekræfte, at det er konsekvensen af hans seneste svar?
Kim Andersen (V), 2003-12-19:
Jeg skal gerne prøve, om jeg kan forstå hr. Keld Albrechtsen.
Det er ikke uvilje fra min side, men jeg skal indrømme, at jeg somme tider synes, det er lidt svært.
Det er jo klart, at det, vi her taler om, afhænger af mange ting: Hvor meget olie/gas kommer der op?
Hvad er dollarkursen?
Hvad er den internationale oliepris?
Det forudsætter vel også, at hr. Keld Albrechtsen regner med, at man ville have betalt kulbrinteskat af sit provenu efter de nugældende regler.
Men det ville man jo ikke med de fradragsmuligheder, der er i dag, så det er en meget teoretisk fremskrivning, hr. Keld Albrechtsen foretager.
Til hr. Toft vil jeg sige, at jeg ikke et sekund er i tvivl om, at eksperterne ved høringen gjorde deres bedste for at leve op til det kommissorium, som de havde fået.
Når jeg til Ugebrevet A4 sagde, som jeg gjorde, og som jeg vedstår at have sagt, så var det i og for sig blot for at citere nogle af eksperterne, som selv sagde, at de havde fået materialet med kort varsel, og at der var svar og notater, som de endnu ikke havde set.
Så det forbehold skal tages.
Så skal man jo også passe på, at man ikke gør den her aftale til videnskab.
Det er business, og så er det politik.
Det, vi tager os af i dag, er altså det politiske.
Jeg vil gerne sige til hr. Auken, at jeg er enig med hr. Auken i, at naturligvis var kulbrinterne i Nordsøen ikke blevet liggende uudnyttede, men vi har jo også samfundsmæssigt en interesse i at få dem op, og vi har en god samfundsmæssig indtægt ved at få dem op.
Vi er nu på et provenumæssigt niveau, som kan sammenlignes med landene
omkring os, og det er det, der gør, at aftalen for os også på det punkt er tilfredsstillende.
Så tror jeg altså, at hr. Auken bliver nødt til at acceptere og respektere, at der er økonomiske og skattemæssige oplysninger, man som ministerium ikke har mulighed for at videregive fra forhandlinger med en privat part.
Alt det, der overhovedet kan gives, alle de notater og spørgsmål, der er besvaret, er jeg overbevist om er givet.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-12-19:
Hr. Kim Andersen lader, som om han misforstod spørgsmålet.
Det tror jeg nu ikke han gjorde, men han svarede på noget andet.
Jeg spurgte: Hvordan kan man acceptere, at i den samlede periode fra 2004 til 2042 får A.P. Møller efter ministerens egne beregninger en profit - efter skat, efter at man har fradraget alle udgifter, altså en ren profit - på 87 mia. kr., som kun er 4 mia. kr. mindre, end den ville være efter de nugældende regler?
Det har ministeren selv bekræftet.
A.P. Møller vil sammenlagt kun afgive 4 mia. kr. over hele perioden, dvs. kun godt 100 mio. kr. pr. år.
Det er resultatet af forhandlingerne, men det vil hr. Kim Andersen ikke forholde sig til, og det forstår jeg for så vidt godt. Men resultatet på bundlinjen er altså, at der kun er flyttet en lille, lille bitte flig af A.P. Møllers kolossale, samlede milliardprofit tilbage til samfundet, og det synes jeg altså hr. Kim Andersen må og skal forholde sig til.
Så kommer hr. Kim Andersen med nogle andre tal, som vedrører statens indtægter.
Men som hr. Auken korrekt redegjorde for, er det jo oppustede og manipulerede tal, der alene bygger på nogle forudsætninger om, at fordi det er A.P. Møller, der borer efter olien, er der mere olie, end der ellers ville være.
Det er jo det vitterlige vås.
Svend Auken (S), 2003-12-19:
Jeg er lidt ked af, at vi er uenige om værdien af, at uafhængige eksperter får mulighed for at se os efter i sømmene, når vi laver aftaler og beslutninger herinde.
Regeringen har henvist til, at fordi aftalen er en privat aftale - men vel at mærke en privat aftale, der binder fremtidige Folketing frem til år 2042 - forhindrede det regeringen i at udlevere de basisoplysninger, som ville gøre det muligt for eksterne eksperter, herunder Det Økonomiske Råds formandskab, altså vismændene, at regne på tallene.
De har altså ikke fået tallene.
Oppositionen bad om at få en uafhængig økonomisk belysning af aftalen ved den i øvrigt udmærkede høring om de juridiske og skatteretlige aspekter.
Når vi skal stemme, har vi altså stadig ikke fået en ekstern evaluering af resultaterne.
Må jeg i øvrigt minde hr. Kim Andersen om, at regeringens vigtigste argument er, at aftalen er så fordelagtig, at der vil blive indvundet yderligere 56 millioner t olie som følge af aftalen.
Tror hr. Kim Andersen virkelig, at de havde fået lov til at blive liggende på havets bund, hvis man havde fundet en anden aftalepartner end DUC?
Keld Albrechtsen (EL), 2003-12-19:
Det er sjældent, at en enkelt politikers udtalelse til pressen kan koste skatteyderne milliarder af kroner, men det var faktisk det, der skete, da fru Aase D. Madsen kort før forhandlingernes afslutning gik ud og sagde, at for Dansk Folkeparti ville det være tilstrækkeligt, at man i olieforhandlingerne med Mærsk Møller opnåede 1 mia. kr. i 2004.
Ifølge Politiken fra den 30. september erkendte fru Aase D. Madsen - jeg citerer hendes udtalelse: »Nej, det var ikke så smart.«
Det erkendte fru Aase D. Madsen på det tidspunk.
Det var vitterlig ikke smart, for derved pådrog Dansk Folkeparti de danske skatteydere et milliardtab.
Men jeg synes ikke, jeg hørte noget til den beklagelse over for Folketinget her ved tredjebehandlingen.
Og hvad har Dansk Folkeparti gjort for at rette op?
Det her er mere end en fodfejl; den udtalelse var et katastrofalt skridt. Jeg synes egentlig, at jeg godt vil spørge fru Aase D. Madsen, om hun ikke vil benytte lejligheden til, inden den her sag bliver færdigbehandlet, at give befolkningen og Folketinget en undskyldning for den fejltagelse, hun begik.
Aase D. Madsen (DF), 2003-12-19:
Til fru Anne Grete Holmsgaard: Pres eller ikke pres.
Dansk Folkeparti ikke de første, der simpelt hen gik i aktion, da ministeren kom og meddelte, at redegørelsen nok ikke kunne blive færdig til den 1. oktober?
Vi sagde: Hvis regeringen nu ikke kommer med den redegørelse og forelægger et forhandlingsresultat, så vil vi tage stilling til det sammen med venstre side i Folketingssalen.
Det er jo de realiteter, der var.
Der var en udsættelse til den 7. oktober, en 8-dages udsættelse, og så viste det sig, at der kun gik få dage, før regeringen kom med aftalen.
Sådan er det.
Jeg er da i vældig godt julehumør, kan jeg sige til hr. Stavad.
Nu svigter den igen ...
... nej, den har altså svigtet.
Men jeg vil lige sige, at jeg har et notat her med hensyn til beregningen, det spurgte hr. Stavad også om, 1,43 kr.
Der står, at alle beregninger er lavet efter skat.
Det gælder både, når der er regnet på statens provenu og ved beregning af kompensationen.
Hvis der nogen sinde skal betales kompensation, skal DUC kompenseres krone for krone efter skat.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-12-19:
Jeg vil godt spørge fru Aase D. Madsen, om hun ikke har fortrudt, at hun først sammen med os andre lægger et virkelig godt pres på regeringen, for at vi kan få flere værdier ud af den olie og gas, vi faktisk selv ejer, og derefter med sine egne ord i avisen dengang den 30. september erkendte, at det var nok en kvajer at gå ud og undergrave det pres på et tidspunkt, hvor man havde en mulighed for første gang i mange år for at få ændret lovgivningen om Nordsøen.
Vi havde et flertal for det, og vi kunne dermed have sikret, at vi var kommet i en situation, hvor vi rent faktisk havde sikkerhed for, at vi fik en større del af værdierne, hvad vi jo ikke har med den aftale, der er her.
Ole Stavad (S), 2003-12-19:
Jeg vil prøve at være meget forsigtig med ikke at ophidse fru Aase D. Madsen, det synes jeg ikke er godt lige her op til jul.
Fru Aase D. Madsen svarede jo ikke på mit spørgsmål, for det, der jo er problemstillingen, er, at vi partier, der holdt sammen op til forespørgslen tidligere på året om det, vi var enige om, nemlig at vi var indstillet på, at hvis ikke der kom et tilfredsstillende forhandlingsresultat, ville vi benytte muligheden for at ændre skatterne fra 2004, kunne jo have hentet et resultat hjem uden at skulle acceptere en kompensationsaftale, der binder befolkningen frem til 2042.
Så også lige den bemærkning til fru Aase D. Madsen, at det flertal, fru Aase D. Madsen kan finde i det tidligere Folketing, kan jeg ikke tælle mig frem til, for Dansk Folkeparti var lodret imod, Venstre var lodret imod, De Konservative var
lodret imod.
Derfor kan man sige, at hvis Dansk Folkeparti havde opført sig lige så ansvarligt i opposition som den nuværende opposition, så kan vi sige, at så havde vi haft nogle muligheder, som fru Aase D. Madsen desværre forhindrer os i at have.
Aase D. Madsen (DF), 2003-12-19:
Jeg kan ikke komme med noget citat - hvis hr. Stavad vil høre - fra før valget, men jeg siger efter valget, hvor vi har fået indflydelse.
Det er jo det, jeg helt nøjagtigt har pointeret. Men inden valget havde man et flertal, som man ikke ville benytte, oven i købet med De Radikale som en regeringspartner, man ikke engang kunne banke på plads, hvis jeg må bruge det ord.
Det er, som jeg sagde før, pinligt for en regering, hvis den virkelig havde ønsket det.
Eller også kunne man bruge Dansk Folkeparti-modellen med at sige: Jamen vi har da et alternativt flertal med Enhedslisten og med Socialistisk Folkeparti.
Hvis Venstre og De Konservative ikke vil køre med på vognen, så kan de da bare lade være, så laver vi det da sammen med de andre.
Jeg vil lige gøre opmærksom på, at der ikke var kommet en eneste ekstra krone i skat, hvis ikke Dansk Folkeparti havde været med til at trække Venstre, De Konservative og regeringen til forhandlingsbordet.
Undskyld, at jeg bliver lidt ophidset, men sådan er det jo altså.
Til hr. Albrechtsen: Jamen det er altså ligegyldigt, om aftalen var skrevet på guldrandet papir og besat med diamanter, den havde aldrig været tilfredsstillende for hr. Albrechtsen og hans parti, fordi de vil nationalisere. Det er sådan set det eneste svar, jeg kan give hr. Albrechtsen.
Ligegyldigt, hvad der bliver sagt, så er der en fundamental forskel, ligegyldigt, hvad der var kommet her, og det gælder også andre partier, så skulle man have en knage at hænge sin valgkamp op på, og det er det, der sker i øjeblikket.
Morten Homann (SF), 2003-12-19:
Jeg synes, som jeg også sagde under andenbehandlingen, at det er et vældig sympatisk forslag, hr. Martin Lidegaard er kommet med om en oliekommission, tror jeg han kalder det.
Men hr. Martin Lidegaard nåede ikke under andenbehandlingen at svare på mit spørgsmål i den forbindelse, nemlig om oliekommissionen ikke mister lidt af sin betydning og værdi, når man samtidig fastlåser statens muligheder for at ændre i beskatningen de næste 38-39 år frem i tiden. Altså kunne man ikke godt forestille sig, at den oliekommission kommer frem til nogle indlysende, fornuftige anbefalinger, hvor man så bare må ryste på hovedet og sige, at det er bare ærgerligt, bl.a. fordi hr. Martin Lidegaard i 2003 trykkede på den røde knap og bandt fremtidige Folketing 40 år frem i tiden?
Mit andet spørgsmål drejer sig om miljø, og jeg ved, at Det Radikale Venstre i hvert fald for en del år siden var optaget af den problemstilling.
Kan hr. Martin Lidegaard ikke bekræfte, at med den aftale, som man har tænkt sig at stemme ja til om ganske kort tid, fraskriver man sig muligheden for så at sige at ligestille nordsøaktiviteterne, og ikke mindst DUC-selskabernes nordsøaktiviteter, med øvrige erhvervsvirksomheder i det her land med hensyn til CO2-afgiften?
Hvis man ville prøve at opnå, at Danmark lever op til sine forpligtelser i Kyotoaftalen eller andet, skulle man sige, at nordsøaktiviteterne skulle også leve op til det, men man har fraskrevet sig det redskab, der hedder af hæve CO2-afgiften tilsvarende.
Ole Stavad (S), 2003-12-19:
Jeg kender godt det der med, at man har svært ved at læse, hvad man selv har skrevet.
Vi kan jo alle sammen komme i den situation, så jeg prøver igen.
Det, jeg havde svært ved at få til at hænge sammen, var, at Dansk Folkeparti sammen med os andre sagde til regeringen forud for de her forhandlinger, for regeringen var jo ikke interesseret i at sætte noget i gang, at hvis ikke der sker noget her, så er vi indstillet på at ændre beskatningen fra 2004.
Hvordan kan fru Aase D. Madsen så have den opfattelse, at hvis det var sådan, at man ikke havde accepteret en kompensationsaftale, som binder den danske befolkning frem til 2042, uanset hvordan folk stemmer ved folketingsvalgene, så havde man ikke kunnet få flere kroner i kassen, for bl.a. vore to partier var jo enige om det?
Hvis jeg lige som en sidebemærkning må spørge fru Aase D. Madsen: Vil fru Aase D. Madsen ikke godt hjælpe os med, hvor citatet af hr. Thulesen Dahl eller andre er af, at Dansk Folkeparti var indstillet på at skærpe beskatningen inden regeringsskiftet i 2001.
Jeg er helt med på, at fru Aase D. Madsen ikke har det med i lommen, men lad os så få det senere.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-12-19:
Jeg forstår så glimrende, at fru Aase D. Madsen er træt af sin egen rolle i den her sag; det forstår jeg så udmærket.
Det må jeg indrømme, at det har
jeg meget svært ved at forstå, for er det ikke korrekt, at i 2012 kunne staten for den sags skyld uden erstatning eller noget som helst, fordi det er statens ejendom, have overtaget hele andelen, 100 pct.?
Nu forærer staten så A.P. Møller de 80 pct. og beholder kun selv de 20 pct.
Fru Aase D. Madsen må forklare mig, hvordan kan det forhold, at staten forærer A.P. Møller de 80 pct. af ejendomsretten og kun selv beholder de 20 pct., nødvendiggøre, at man så oven i handelen skal forære en binding på skatteretten frem til 2042.
Ja, jeg vil ikke tilråde fru Aase D. Madsen at gøre sin entre som handelsmand
Aase D. Madsen (DF), 2003-12-19:
Efter hr. Aukens sidste spørgsmål synes jeg, at vi nu er ved at bevæge os ind i den procedure, som oppositionen var i gang med over for hr. Kim Andersen.
Jeg synes, at vi ligesom skal holde op med de julelege.
Det er vendt og drejet på alle mulige måder, hvad der ligger i denne her aftale.
Med hensyn til, hvad vi har gjort før og efter 2002, eller jeg vil sige før og efter valget med hensyn til nordsøbeskatningen, vil jeg gerne sige til hr. Svend Auken, at hvert eneste år, og det kan man slå tilbage og se, har vores finanspolitiske ordfører, hr. Kristian Thulesen Dahl, hele tiden taget op, at vi ville se på nordsøbeskatningen.
Det er jo først nu, vi er inde og have indflydelse.
Jeg skal da ikke lægge skjul på, at jeg ikke tror, vi havde fået meget indflydelse på hr. Svend Aukens regering.
De var ikke ligefrem de mest villige til at tale med Dansk Folkeparti.
Vi var jo ikke stuerene, så den tror jeg ikke på.
Men ellers har vi sagt, at vi vil se på nordsøbeskatningen, og det er det, der er sket nu.
Det var derfor, vi lagde pres på regeringen om at komme til forhandlingsbordet.
Det samme er svaret til hr. Keld Albrechtsen.
Jeg gider... undskyld, men jeg er træt af den hoppen op og ned og svare på det der med et tilfældigt tal i en tilfældig avis.
Den går ikke, må jeg sige til hr. Albrechtsen.
Jeg svarer ikke mere på det.
Svend Auken (S), 2003-12-19:
Når fru Aase D. Madsen ikke svarede på mit spørgsmål om, hvorvidt man før 2002 fra Dansk Folkepartis side havde sagt, at man var med til at stramme beskatningen i Nordsøen, så tager jeg det som et udtryk for, at det var man ikke.
Det kom som en stor overraskelse for os alle, at man gjorde det, en glædelig overraskelse, fordi det gav mulighed for, at ministeren kunne indgå i en aftale.
Så har jeg et spørgsmål: Fru Aase D. Madsen er jo god til tal, hør nu godt efter.
Hvad er en beskatningsaftale værd, hvor man kan opkræve 1 kr., men så til gengæld skal tilbagebetale 1,43 kr.?
Altså opkræve 1 kr. har man ret til, men til gengæld har man pligt til at tilbagebetale 1,43 kr. Mener fru Aase D. Madsen faktisk, at det er en god handel?