runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Thor Pedersen (V), 2006-11-16:
Sådan har det været i de 30 år, jeg har beskæftiget mig med kommunalpolitik enten direkte i en kommune eller herindefra.
Det har været sådan, at man fuldt ud respekterer det kommunale selvstyre.
Når fru Margrethe Vestager siger, at det er os, der kommer med specifikke mål, er det jo ikke rigtigt.
Vi kom oprindelig og sagde, at der er 0,5 mia. kr. mere til ældreområdet, og hvad oplevede vi så?
Et krav i Folketinget om – jeg skal prøve at efterspørge, hvad Det Radikale Venstre gjorde dengang – at vi skulle dokumentere, præcis hvor de penge var blevet af, der var givet som et samlet bloktilskud; om man kunne lave et regnestykke, der viste, at hver eneste krone præcis var gået til ældreområdet.
Ideen bag bloktilskuddet er jo, at den enkelte kommune prioriterer og selv vælger: Hvor er det i vores kommune at vi ved, at vi har det godt i forvejen, og hvor er der særlige udfordringer?
Så en kommune, der i forvejen har et højt niveau på ældreområdet, vil ikke nødvendigvis sige, at det skal være endnu højere.
Det er jo ideen med rammestyret.
Men det var Folketinget, der jagtede rundt efter hver eneste krone, hvilket satte KL på den anden ende.
De måtte i kontakt med 271 kommuner og bruge ressourcer på at se, om man kunne efterspørge, hvor de penge var blevet af.
Det var ikke noget, regeringen kom med, men Folketinget.
Men vi kan gå tilbage i Folketingets forhandlinger og se, hvem der bidrog til den spøg.
Poul Nødgaard (DF), 2006-11-16:
Nu har vi i 3-4 timer på ny diskuteret den kommunale økonomi forfra og bagfra.
Jeg har siddet og lyttet til den her debat, men jeg synes slet ikke, at den forskellighed, der er mellem kommunerne, og som der berettiget skal være, er kommet til udtryk.
Det er, som om alle de, der nu har stillet spørgsmål, slet ikke har læst i bogen »De kommunale nøgletal«.
Der kan man hvert eneste år læse om den enkelte kommune – lad os f.eks. tage vedrørende skolebørn – hvad udgiften er i den pågældende kommune, hvad den er i området i gennemsnit, og hvad den er for landet i gennemsnit.
Hvis man gør det, må man inden for den samlede pulje omprioritere noget dertil.
Det, der bringer mig til at tage ordet, er også, at der har været stor diskussion om den kommunale økonomi, altså den harmonisering, der er sket af takster og lignende.
Det er klart, at når vi har lavet en kommunalreform og man lægger fem kommuner sammen og de har forskellige takster på børneområdet og på en lang række andre områder også – madordninger og hvad ved jeg – kan enhver forstå, at det må være sådan, at den kommunalreform medfører, at de skal have ens takst. Man kan ikke bo i en kommune og så have forskellige takster de fire eller fem forskellige steder.
Det, jeg gerne vil spørge finansministeren om, er, om ikke han er enig med mig i, at det fornemme ved det danske kommunale selvstyre er, at den pose penge – jeg kan ikke lide udtrykket, men bruger det alligevel – den enkelte kommune har til rådighed, fordeles af dem, der er valgt ind i den enkelte kommunalbestyrelse.
De sætter sig ned enten i et møde eller i et byrådsmøde og aftaler med hinanden, hvordan de vil fordele pengene på de enkelte områder, alt efter hvordan den enkelte kommune er skruet sammen.
Det synes jeg er fornemt.
Jeg synes, der er kommet alt for lidt frem i debatten i dag om vigtigheden af det kommunale selvstyre.
Derfor vil jeg godt bede ministeren bekræfte, at han er enig med mig i, at netop det kommunale selvstyre og de enkelte kommuner skal sætte dagsordenen, og ikke os her i Folketinget.
Thor Pedersen (V), 2006-11-16:
Den viden om, hvordan der prioriteres, har vi jo i regnskaberne.
Det er bare at sige, at den viden har man kun bagud.
Det er præcis derfor, der er forskel på regnskab og budget.
Der er forskellig praksis i forskellige kommuner.
Det vil sige, at man ikke kan bruge budgettal som udtryk for, hvor mange penge der, når året er gået, er anvendt på et delområde, for der er forskel i den praksis, man budgetterer ud fra.
Derfor vil man kunne se, at budgettallet hvert eneste år er under regnskabstallet på de her områder, vi taler om, altså borgernær service.
Der bruges flere penge hvert eneste år end det, der blev lagt ind i budgettet.
Det skyldes, at man ikke forankrer pengene på de enkelte institutioner, men holder dem i reserve, og i takt med, at der kommer en tilgang på en institution, følger pengene med.
Man bruger bevillingssystemet, som man har lov til, med ekstra bevilling, så længe man har en reserve.
De reserver er normalt ikke fordelt, men der er stor variation i kommunerne med hensyn til, hvordan man rent faktisk gør.
Men når man sumerer det hele sammen, er der ingen sammenhæng mellem budgettal og regnskaber.
Hvis man vil vide, hvordan de rent faktisk har prioriteret deres penge og muligheder, får man det derfor kun ved at se på regnskabstallet.
Det er det, man de facto har gjort over alle årene.
Det, jeg advarer imod, er, at man ikke bruger budgettal sammen med regnskabstal.
Så bliver der sagt, at vi har ...
Margrethe Vestager (RV), 2006-11-16:
Den forekommer meget villet.
Det, der er det underlige, er, at det åbenbart er et indgreb i selvstyret, at man ved, hvordan kommunerne prioriterer.
Det er mig simpelt hen helt uforståeligt, at det skulle være et indgreb i selvstyret, at det er offentligt kendt, hvordan kommunerne foretager prioriteringen.
Derfor forstår jeg ikke, hvordan det kan være et indgreb i selvstyret, at man ønsker at få den viden om, hvordan det faktisk fungerer.
Det er det ene.
Det andet er, at jeg ikke tror, at regeringen har noget som helst at lade oppositionen høre i forhold til at slynge om sig med tal og løfter på delområder.
Så vidt jeg husker regeringens valgkamp sidst, handlede den meget specifikt om delområder og om, hvor fantastisk økonomien skulle blive på delområder, så man stort set kunne se det enkelte barn på finansministerens skulder i tryg forvisning om, at fremtiden var sikret.
Derfor vil jeg bare sige – ikke at jeg har nogen forventning om, at finansministeren vil indrømme det – at der fra Det Radikale Venstres side ikke er tale om nogen form for indblanding i det kommunale selvstyre i forhold til ønsket om at vide, hvordan der faktisk bliver prioriteret.
Thor Pedersen (V), 2006-11-16:
Jeg forstod det på den måde, at vi skulle svare på, hvor mange penge der blev brugt på delområder.
Det forstod jeg også i det spørgsmål, som fru Margrethe Vestager stillede hr. Kristian Thulesen Dahl: Hvor mange penge bruges der på delområder?
Det hænger altså ikke sammen med rammestyre.
Man begynder i virkeligheden at begrænse rammestyret ved at sige: Vi har krav på at vide, hvordan man rent faktisk bruger pengene på delområder, og stille det enkelte byråd til ansvar for, at de i givet fald har lidt mindre i kroner og øre end det, der var året før, eller hvad forklaringen nu engang måtte være.
Sådan hørte jeg fru Margrethe Vestager tale.
Hvis det er en misforståelse, så er det misforstået.
Margrethe Vestager (RV), 2006-11-16:
Jeg skal bare have finansministeren til at forklare, hvordan ønsket om at kende den faktiske økonomiske situation kan være et indgreb i det lokale kommunale selvstyre.
Jeg forstod, at finansministeren fandt min ordførertale meget modsætningsfyldt netop på det punkt, og det er mig et stort mysterium, hvordan finansministeren kan være gerådet ud i den misforståelse.
Thor Pedersen (V), 2006-11-16:
At gøre det over for Kommunernes Landsforening, som vi har lovet, det er for så vidt det samme, nemlig at sikre, at der under et er de midler til rådighed, der kan sikre, at de niveauer, man kender, også kan fortsætte næste år.
Det er udgangspunktet.
Da det er KL, der har ansvaret for udmøntningen, vil det være for alle institutioner, uanset hvilke penge man principielt giver til en kommune.
Så det er stadig den enkelte kommunalbestyrelse, der selv har beslutningskraften over de midler.
De er jo ikke bundne.
Så uanset hvilken model vi havde valgt for at tilbageføre midler, er midlerne noget, den konkrete kommune alligevel kan beslutte at bruge på en anden måde end den, regeringen måske ville have valgt.
Derfor er spørgsmålet selvfølgelig til Kommunernes Landsforening i de drøftelser: Ønsker man, at de penge specifikt skal følge institutionen, eller vil man selv have det råderum over bloktilskuddet?
Der siger KL til os: Vi beder om at få dem over bloktilskuddet.
Da kommunerne har ansvaret, accepterer vi også, at det åbenbart er den måde, de bedst mener
de kan efterleve det servicekrav på, som de har ansvaret for
Karen J. Klint (S), 2006-11-16:
Så er spørgsmålet jo, om regeringen giver løfter i kommunalreformen, for der stillede vi også en hel masse spørgsmål, hvor man også lovede de samme institutioner og de samme borgere, at de fik borgfred i hvert fald et par år, altså at de ikke skulle mærke noget på skæringsdatoen.
Så hvilke løfter tæller mest: de løfter, der er givet til de konkrete mennesker i hele den fase, der har været omkring optakten til kommunalreformen, al den lovgivning – hvor vi jo ikke har været med i ret meget af den, fordi vi frygtede den situation, vi står i i dag – eller det, man aftaler senere hen med KL i september, fordi man opdager, at der ikke er penge nok?
Det var proceduren.
Men det drejer sig også om, hvilke løfter der er vigtigst for regeringen.
Thor Pedersen (V), 2006-11-16:
Nu vil jeg lige sige, at det, vi taler om her, er de sociale institutioner under amterne.
Der anerkendte vi det regnestykke, som KL kom med, altså de 424 mio. kr.
Det kan godt være, at nogle i vores system mente, at der nok lige lovlig meget var lagt plus og plus på, men vi accepterede det for overhovedet at undgå at drøfte det mere, da meldingen fra KL var, at de mente, at det drejede sig om 424 mio. kr.
Vi spurgte: Ønsker man så, at de penge skal følge med specifikt ud til den kommune, der har ekstraopgaven, eller skal det være over bloktilskuddet?
Der bad KL om, at det blev over bloktilskuddet, og det accepterede vi også.
Det accepterede vi som et kommunalt ønske, sådan er det.
Den usikkerhed, der har ligget, har jo også været erkendt, i og med at vi har sat 150 mio. kr. af i hele den her øvelse.
Så den har altså været kendt.
Jeg vil gå hjem og undersøge muligheden for at skille det kolde fra det varme vand.
Ole Stavad (S), 2006-11-16:
Synes finansministeren selv, han svarede på mit spørgsmål?
Det var en meget lang udenomssnak, hvis der ikke er taget højde for alt det, finansministeren talte om, i lovforslaget, med de oplysninger, der er givet Folketinget, med de oplysninger, der har været til rådighed også for den forligskreds, der sad og forhandlede det i sin tid.
Det viser sig dokumenteret af konkrete kommuner og borgmestre, der møder op og siger, at de mangler meget, meget store beløb, og derfor skal de ud i store besparelser, som er det stik modsatte af, hvad regeringen har lovet.
De er blevet tvunget til at sætte skatten ned, fordi de angivelig skulle have fået flere penge, end de måtte bruge ifølge den udlignings- og finansieringsreform, der er gennemført, men de har aldrig fået pengene til at sætte skatten ned med.
Alligevel har finansministeren og regeringen pålagt den enkelte kommune en bestemt skatteprocent ud fra de tal – det er det grundlag, man har haft – og derfor er det helt stilfærdige spørgsmål, jeg har til finansministeren,
dette: Vil finansministeren ikke være hjælpsom og sørge for, at vi får de sande tal frem?
Det må selvfølgelig ske i et samarbejde også med kommunerne, sådan at de diskussioner, vi har, kan føres på et så oplyst og sandfærdigt grundlag som muligt.
Vil ministeren være med?
Så kan vi bagefter tage diskussionen om, hvordan vi gør det.
Er ministeren enig i, at regeringen har et ansvar for, at den diskussion, der er ude i kommunerne, og den diskussion, vi, befolkningen, har, føres på et sandfærdigt grundlag?
Thor Pedersen (V), 2006-11-16:
Nu vil jeg ikke skjule, at der er mange udfordringer i et år, hvor man ændrer så meget, som man har gjort, på mange niveauer.
Det er et helt usædvanligt år, 2006-2007, hvis man, om jeg så må sige, lægger opgavens art med at sikre, at de nye kommuner i 2007 kommer til at fungere, til grund.
Det er på mange måder en usædvanlig opgave, byrådsmedlemmerne har stået over for – måske også, hvad angår det samlede overblik.
For et er, hvad der på et tidspunkt er blevet meldt ud vil tilflyde kommunerne, noget andet er, hvad de faktiske udgifter bagefter viser sig at være, når de lægges ind i maskinen.
De er bl.a. dækket ind af, hvad man efterfølgende har aftalt, når det gælder delingsforhandlinger.
Det influerer også på de enkelte kommuners budgetter, som vel for så vidt er ukendte for staten, for det er en aftale, kommunerne selv har indgået: Hvem overtager egentlig hvad?
Det, vi bare kan konstatere, er, at der har været enighed i delingsforhandlingerne mellem KL og Amtsrådsforeningen om, hvad det er, man gør, og hvilke penge der følger med.
Det spiller selvfølgelig ind i den enkelte kommune.
Det er sikkert også svært i det kommunale budget så at adskille, hvad det er, man har prioriteret: Hvad er det nye, og hvad har man prioriteret af gamle opgaver?
Derfor tror jeg i virkeligheden, at det er en meget vanskelig opgave at gå tilbage og sige, at det her skal splittes op – det er ligesom at dele det varme og det kolde vand i et badekar.
Det tror jeg i virkeligheden er en meget svær øvelse, og det tror jeg også der er tale om her.
Det er i hvert fald det, som er min tilgang til det: Man spiller på forskellige niveauer, og midt i det hele kommer der så delingsforhandlinger, som kommunerne selv har afsluttet.
Det er jo ikke sådan, at staten har fået pengene.
Alle pengene er ude i det kommunale landskab.
Det er ikke staten, der modtager penge.
Vi har overhovedet ikke, når vi taler om den mellemkommunale udligning, et afløb til statskassen eller til de delingsforhandlinger, hvor man deler de midler, der så går videre i det regionale system og det kommunale system, i forhold til de opgaver, som rent faktisk flyttes, og som de er nødt til at budgetlægge efter.
Vi har reflekteret over det ved at sige: O.k., når vi gør det hele op, har de nok fået 424 mio. kr. for lidt.
Men de er jo fordelt via bloktilskuddet.
Det er sådan set vores problem omkring bloktilskuddet: Det har ikke en millimeterretfærdighed indbygget i sig.
Det var den udfordring, vi kunne klare for KL.
Vi tilbød KL, at vi kunne gå ned og fordele de 424 mio. kr. efter opgavevaretagelsen, men det ønskede man ikke.
Man bad fra formandskabets side under de drøftelser om, at vi afleverede det over blokken, og det har vi så gjort.
Ole Stavad (S), 2006-11-16:
Finansministeren startede sin første besvarelse med at sige, at vi har brug for oplysning.
Det er jeg enig i, og derfor vil jeg godt høre, om finansministeren vil bidrage til oplysningen.
Vi har jo oplevet det meget underlige forløb, at finansministerens kollega indenrigs- og sundhedsministeren har erkendt, at de tal, der var hele grundlaget for vedtagelse af flytning af opgaver, udligningsreform osv. – og det var de eneste tal, vi kunne forholde os til med hensyn til virkningen og konsekvenserne for den enkelte kommune – ikke holder.
Vi har bl.a. i Folketingets Kommunaludvalg fået henvendelser fra en række borgmestre – Venstreborgmestre, konservative og socialdemokrater – der har sagt, at de tal ikke passer.
De sidder og mangler de penge, som de er blevet stillet i udsigt.
Indenrigs- og sundhedsministeren har nægtet at medvirke til, at vi får de rigtige tal frem.
Thor Pedersen (V), 2006-11-16:
Må jeg dele svaret i to og spørge: Er det i Folketinget, man stiller krav om, at man kontant skal vide, hvad der bruges pr. ældre, pr. folkeskoleelev, pr. barn i vuggestuen?
Hvem er det, der spørger til det?
Vi kan gå tilbage i Folketingets forhandlinger og se, hvem der afæsker regeringen det svar.
Hvem stiller krav om særlig specifikke regler og styringssystemer, når der kommer et eksempel på dårlig ældrepleje, eller hvad ved jeg?
Hvem er det, der stiller krav om, at man nu skal gøre noget og gribe ind?
Den anden del af svaret er: Det, der bruges penge på, er også det, der er kvalitetssikring.
Vi mener, at det er rimeligt, at den ældre på et plejehjem kan få at vide, hvad man kan forvente af det plejehjem, hvad man selv har krav på, og at de pårørende ved det.
Det samme gælder skolen: at vi ved, hvad vi kan forvente af skolen, og hvilke krav vi kan stille.
Det kalder jeg ikke bureaukrati.
Det kalder jeg i virkeligheden et arbejde, som i ethvert demokratisk samfund burde have været udført for mange år siden, så man hjælper borgerne – især dem, der har det svært – og så det er rimelig let at få at vide, hvad de kan forvente, hvis de får brug for hjælp af det offentlige.
Det er det, der ligger i en stor del af det arbejde med kvalitetsreformen, der er blevet brugt penge til.
Line Barfod (EL), 2006-11-16:
Nu tror jeg ikke, jeg er inviteret til mødet den 30. november, og så bliver det lidt svært at tage del i det.
Problemet er jo bl.a., at regeringen og Dansk Folkeparti har sendt en byge af krav ud til de offentligt ansatte om, at de ikke kun skal tage sig af børnene og de ældre, men at de også skal dokumentere og kontrolleres og testes osv. Man skal kunne måle og veje deres indsats, så der kan komme private ind på området og man kan måle og veje de forskellige i forhold til hinanden.
Nogle af de steder, man har gjort det rigtig godt, er bl.a. nogle af de steder, hvor man har valgt at se stort på alle de krav til kontrol osv. og i stedet har haft tillid til, at medarbejderne sammen med brugerne selv kan organisere arbejdet.
Hvis finansministeren ville tage ud i virkeligheden og turde have tillid til, at medarbejderne og borgerne selv kan organisere arbejdet, frem for at være optaget af, at vi skal gøre det bedst mulige, for at private kan komme ind på markedet, så tror jeg godt, vi kan gøre det bedre.
Derfor har de brug for, at der kommer flere hænder, og det koster penge.
Thor Pedersen (V), 2006-11-16:
Beløbet var, når man ser på udgiften pr. ældre, altså for de over-67-årige, 40.500 kr. i 2001, og det er 40.800 kr. ifølge regnskabstallene for 2005.
Bag det skjuler sig en anden bevægelse, nemlig at
der, hvor tilgangen af ældre har været, er der, hvor der er tale om de yngste ældre, altså dem, der umiddelbart ikke har størst behov for personlig pleje og hjemmehjælp
– hvis det i øvrigt interesserer spørgeren at høre det.
For det er jo den korrektion, der skal ind, altså at den vækst, vi ser, sker i gruppen af – om jeg så må sige – unge ældre, som i statistikken begynder ved 67 år og går op til 79 år.
Når man tager den første halvdel af den gruppe, er det dem, der stort set klarer sig selv, og hvor der ikke er tale om yderligere krav til personlig pleje og hjemmehjælp, hvorimod der i forbindelse med den ældste del direkte har været tale om et fald.
Så hvis man ser på, hvad der er til rådighed til dem, der er plejekrævende, eller som har særlig hjælp behov, ja, så er der en stigning i det.
Og som sagt, i forbindelse med vuggestuer sagde jeg, at hvis man mener, at 122.000 ....
Pia Gjellerup (S), 2006-11-16:
De tidligere år har der været mange flere penge.
Det, der er blevet realiteten, og som Kommunernes Landsforenings meget omfattende, meget grundige publikation, hvor man regner på den samme måde år for år for år, kan vise, er, at det, der er til rådighed pr. passet barn, det, der er til rådighed pr. elev i folkeskolen, og det, der er til rådighed pr. ældre over 67 år, er faldet år for år – ikke så meget i forbindelse med ældreområdet, men det er faldet en hel del for folkeskoleområdet og eleverne og ganske meget på dagpasningsområdet.
Er KL fuldstændig galt afmarcheret?
Karen J. Klint (S), 2006-11-16:
Det er kun godt, for det er jo et meget vigtigt tema, vi har til drøftelse i dag.
Jeg vil gerne spørge, hvordan det skal forstås, når finansministeren siger, at pengene følger med institutionerne, for de er jo bagefter fordelt generelt over bloktilskuddet.
Institutionerne ligger der, hvor nogle af dem har ligget i i hvert fald 25 år.
Hvordan kommer pengene tilbage til de mennesker, der bor på institutionerne, når pengene er i bloktilskuddet?
En eller anden kommune skal undvære en nattevagt, fordi pengene ligger i nabokommunen.
Dem på den første institution skal nu nøjes med et kaldeanlæg, men de er sprogløse, så hvordan skal de aktivere et kaldeanlæg?
Hvordan hænger det løfte sammen med, at pengene skal følge institutionerne, uden at man så også flytter institutionerne?
Thor Pedersen (V), 2006-11-16:
Det er sådan, at spørgerne er på gale veje.
Og der er jo så også en form for vejledning i at finde den rigtige vej.
Man kunne jo undersøge, om KL er enig i, at de penge, de nu råder over, er nok til, at de under et kan holde det serviceniveau, vi kender nu.
Er man i stand til det, når der bliver korrigeret for, at der i øvrigt bliver flere skoleelever, og at der er flere ældre, der skal serviceres?
Det er man enig i at man er.
Derfor mener jeg, at vi er på rette vej, for det er jo den officielle melding, vi får, nemlig at det er det, man har besluttet i bestyrelsen, det er det, man også i øvrigt måske med lidt interference på et tidspunkt fastholdt i bestyrelsen ved en afstemning, nemlig at det præcis er det, som matcher den aftale, vi indgik i juni måned.
Jeg kan bare sige, at jeg har siddet over for både en Venstremand og en socialdemokrat, der har sagt: Med det, der ligger her, er vi enige i, at der er aftaleoverholdelse med hensyn til aftalen fra juni måned, og i, at vi er i stand til at opretholde det niveau, vi har i dag.
Høgni Hoydal (T), 2006-11-16:
Det er et kort spørgsmål til Venstres ordfører.
For nogle år siden blev det debatteret i forbindelse med den færøske selvstændighedsproces, at det færøske flertal dengang ønskede at tage det her såkaldte bloktilskud og sætte det i en fond, så man sparede op til selvstændigheden.
Har Venstre noget problem med det?
Morten Helveg Petersen (RV), 2006-11-16:
Som jeg forstår det, er det med den her MoU også en proces, vi iværksætter nu, hvor vi bl.a. skal have gjort klart – og jeg synes i øvrigt allerede, at det er gjort temmelig klart – at vi kan udtræde af projektet med kort varsel, ifald vi måtte ønske det.
Så igen vil jeg vende tilbage til at sige, at uagtet at vi måtte deltage i en udviklingsfase, står det os stadig væk frit for at vælge, hvilken type kampfly vi eventuelt og i givet fald ville investere i.
Så jeg kan ikke se det store problem i det spørgsmål, som hr. Holger K. Nielsen rejser.
Thor Pedersen (V), 2006-11-16:
Nej, men det var det, jeg mente jeg svarede på ved at sige, at jeg har fuld tillid til, at de ledere, man vælger på Færøerne, anvender midlerne til gavn for Færøerne, bl.a. selvfølgelig til at dække de udgiftsområder, man nu engang har i et demokratisk samfund som det færøske.
Det er af respekt for det forhold, at jeg ikke går ned i detaljerne, for jeg synes, det er fuldstændig forkert at diskutere her i Folketinget, hvorvidt man bruger pengene optimalt på Færøerne.
De ønsker, der er, hører hjemme på Færøerne.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Pia Gjellerup (S), 2006-11-16:
Finansministeren fik ikke tid til at korrigere det, som hr. Høgni Hoydal efter min mening sagde mellem linjerne, nemlig at færøske politikere bare bruger bloktilskuddet til at hverve stemmer.
Jeg vil gerne have bekræftet, at set fra dansk side har bloktilskuddet faktisk en relation til både de opgaver, der er rigsfællesskabsopgaver, og de opgaver, som Færøerne skal løse i henhold til dansk lovgivning.
Det er jo ikke bare et tilskud, som x antal mennesker, der bor lidt længere væk fra København end de fleste danskere, bare kan bruge for sjov til et eller andet.
Det er jo relateret til noget, det bliver ikke givet ud i den blå luft.
Thor Pedersen (V), 2006-11-16:
Det respekterer jeg, og den ret skal hjemmestyret på Færøerne have.