Tove Videbæk (KRF), 1999-01-14:
Dette lovforslag er en udmøntning af finanslovaftalen for 1999, og forslagets formål er at give en garanti til patienter med visse livstruende sygdomme vedrørende en maksimal ventetid til undersøgelse og behandling m.v.
Hvis bopælsamtskommunen ikke kan tilbyde behandling inden for den maksimale ventetid, skal patienten tilbydes behandling på et sygehus i en anden amtskommune, på et privat sygehus her i landet eller på et sygehus i udlandet, stadig inden for den fastsatte maksimale ventetid.
Kan dette ikke lade sig gøre, kan patienten få tilskud til behandling på et hospital i eller uden for landet efter eget valg, dog ikke til alternativ behandling eller til behandling af forskningsmæssig eller eksperimentel karakter.
Sundhedsministeren fastsætter størrelsen af de beløb, der
skal betales.
Taksterne for behandlingen på private eller udenamtslige hospitaler skal nødvendigvis holdes på et sådant niveau, at der ikke sættes gang i kasse- og overskudstænkning i nogle amter.
Ifølge medierne er denne tænkning allerede i fuld gang: Hvis et amt lader naboamtet udføre behandlingen, slipper man selv for arbejdet, og naboamtet får det af ministeren fastsatte fulde beløb.
Til gengæld kan det pågældende amt tage imod og behandle papienter fra naboamtet og dermed aflaste det amt, som tidligere har hjulpet, og få det fastsatte fulde beløb for denne service. Det må på en eller anden måde sikres, at denne trafik ikke tager overhånd og ødelægger intentionerne i dette ellers gode lovforslag.
Ligeså skal det sikres, at dette forslag ikke gør det endnu sværere for hospitalerne i de tyndtbefolkede områder.
F.eks. har amter med universitetshospitaler lettere ved at tiltrække læger, end yderamterne har.
Dermed kan universitetshospitalerne ansætte flere læger, og det kan medføre en ledig kapacitet, som tiltrækker patienter fra de amter, der ikke kan leve op til ventetidsgarantien.
Dette kan medføre, at der bliver endnu større lægemangel i disse amter, hvilket vil gøre det endnu sværere at overholde ventetidsgarantierne.
Patienterne vil derfor i større og større grad blive behandlet udenamts, og dette sætter så turbo på den onde skrue nedad.
Det frie sygehusvalg og ventetidsgarantien i forening kan dermed komme til at blive en bombe under økonomien i de tyndtbefolkede områder, for disse amter vil komme til at sende uforholdsmæssigt mange penge til behandling ud af amtet, og hospitalerne dér affolkes så for læger og patienter og må måske lukke.
Dette er naturligvis det sorteste af alle sorte scenarier for yderamterne, men vi er nødt til at tænke dette med, så vi sikrer os, at forslaget ikke lukker hospitaler, i modsætning til, hvad der var formålet med forslaget, nemlig at være en udfordring til bedre patientbehandling, større effektivitet og bedre planlægning m.m.
Endvidere må vi sikre, at denne ventetidsgaranti, som gælder visse livstruende sygdomme, ikke kommer til at stå i vejen for hurtig behandling af andre alvorlige og/eller livstruende sygdomme, som blot ikke er med på listen.
Vi bør derfor også have i tankerne, at dette forslag på sigt blot bør være begyndelsen på en generel forbedring for alle patienter med alvorlige sygdomme og ikke blot for nogle få, som har fået mediernes opmærksomhed.
Med disse bemærkninger kan Kristeligt Folkeparti tilsige sin støtte til dette forslag.