runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Bødskov (S), 2005-05-11:
Jeg takker for svaret.
Nu er det jo sådan, at vi i det sidste års tid her i Folketinget har behandlet flere forslag på færdselssikkerhedsområdet, hvor man har lavet noget lignende det her, altså skærpet straffene.
Det er helt fint, og det har Socialdemokratiet støttet, men vi har også hver gang påpeget, at det ikke kan stå alene.
Kan jeg tolke det sådan, at den konservative ordfører er parat til at starte en sådan diskussion, eventuelt med afsæt i Folketingets Retsudvalg, om, hvordan man i mere bred forstand kan styrke forebyggelsen på færdselsområdet, således at vi kan få de meget fine tal, der i øvrigt er, endnu længere ned?
Tom Behnke (KF), 2005-05-11:
Jeg skal understrege igen, at for os er ordet konsekvens helt centralt, og vi opfatter det på den måde, at der skal være tale om konsekvens, at man som lovovertræder skal opdage og føle, at det har en konsekvens, at man overtræder de pågældende bestemmelser.
Men jeg er også enig med hr. Morten Bødskov i, at man ikke kan lade det stå alene.
Det skal jo altså stå på to solide ben.
Det ene er, hvor vi går ind og sanktionerer over for dem, der overtræ der, og det andet er, at vi selvfølgelig også skal sørge for, så vidt det kan lade sig gøre, at forhindre, at forbrydelsen overhovedet finder sted.
Det er indlysende.
Kan vi nå dertil, hvor forbrydelsen slet ikke finder sted, er det absolut det bedste.
Men hvis forbrydelsen har fundet sted, er det vores opfattelse, at så skal det også få en markant konsekvens.
Jeg tror bestemt, det har betydning, hvad det er for strafferammer, vi har i lovgivningen.
Hvis ikke det havde nogen betydning, så kunne vi jo bare sige, der ikke var nogen strafferammer.
Hvis det var det, kunne man sætte strafferammen til 5 timer.
Selvfølgelig har det en betydning, hvordan strafferammen er.
Men hvilken betydning strafferammen konkret har i det enkelte hoved, kan jeg selvfølgelig ikke stå her og udtale mig om.
Morten Bødskov (S), 2005-05-11:
Vi mener, at det er væsentligt, at man får ligestillet strafudmålingen for uagtsomt manddrab, uanset om det er sket som følge af spirituskørsel eller det, der i lovforslaget er kaldt særlig hensynsløs kørsel.
Det samme kommer i øvrigt til at ske, når det gælder uagtsom betydelig legemsbeskadigelse, som det er formuleret i lovforslaget.
Vi har jo alle sammen været vidner til nogle ret tragiske trafikuheld, hvor dette har været tilfældet på den ene eller den anden måde, og vi synes, at der er en uoverensstemmelse i, at man ikke har kunnet sidestille strafudmålingen, så det samme gjaldt, hvad enten der var tale om spirituskørsel eller det, man også kalder rådden kørsel eller vanvidskørsel.
Vi synes, det er et udmærket lovforslag.
Vi mener, at der skal sættes mere ind over for den her form for kørsel.
Vi synes som sagt, at den skal stoppes, men vi synes også, det er værd at være opmærksom på, at det temmelig sikkert er ganske få af de unge, som sætter sig ind bag rattet i de her biler, som er opmærksomme på, at man nu sidestiller de her to paragraffer – spørgsmålet er, om nogen af dem er det – og vil afholde sig fra at køre denne her form for vanvidskørsel.
Det rejser jo spørgsmålet om, hvorvidt regeringen har tænkt sig at lægge flere ressourcer i eksempelvis kampagnearbejdet fra Rådet for Større Færdselssikkerhed over for de her unge.
Det er et problem i mange byområder, hvor der foregår meget voldsom kørsel.
Jeg synes, man skal være opmærksom på, at denne her skærpelse, som der bliver lagt op til, temmelig sikkert ikke i sig selv afholder unge fra at køre denne her form for vanvidskørsel.
Så derfor er et naturligt spørgsmål til justitsministeren selvfølgelig, om man har overvejet at intensivere indsatsen på det andet ben, populært sagt, altså forebyggelsen af, at unge overhovedet sætter sig ind bag rattet og begynder at køre så vanvittigt, som nogle af dem gør.
Det siger jeg ikke mindst i lyset af, at hvis vi ser på, hvordan udviklingen i bevillingerne til Rådet for Større Færdselssikkerhed har været, siden den her regering trådte til, er de jo desværre ikke gået op, men mere end halveret.
Og hvis man ser på, hvordan de kampagnemidler, man så har til rådighed i Rådet for Større Færdselssikkerhed, bliver brugt, kan man se, at nogle af dem jo bliver brugt til det, der bliver kaldt lovinformation, eksempelvis information om differentierede hastigheder på motorveje; det tager man kampagnemidler fra Rådet for Større Færdselssikkerheds bevilling til at oplyse befolkningen om.
Det kan der være meget fornuft i, men ikke desto mindre er der jo på bundlinjen et hul så at sige, fordi der mangler midler til at iværksætte kampagner, således at vi kan få de unge til at lade være med at sætte sig ind bag rattet og køre så vanvittigt, som nogle af dem gør.
Så det, vi gerne vil spørge justitsministeren om helt konkret, er, om der med det her også er en øget opmærksomhed på værdien af at forebygge, at unge overhovedet sætter sig ind bag rattet og kører så vanvittigt, som nogle af dem desværre gør.
På den baggrund kan Socialdemokratiet altså støtte det her lovforslag.
Anne Baastrup (SF), 2005-05-11:
Nu er det jo isoleret set en forøgelse af strafferammen til 8 år.
Hvor mange unge mænd tror hr. Tom Behnke ved, om det er 2 år, 3 år, 10 år, 15 år, de kan risikere at komme i fængsel, hvis de bliver snuppet for at køre for hurtigt op ad Frederikssundsvej?
Nu har hr. Tom Behnke jo en fortid som politibetjent og ved derfor også, hvordan de unge fungerer i det virkelige liv.
Jeg vil godt spørge: Tror hr. Tom Behnke, at dette lovforslag isoleret set vil forebygge særlig hensynsløs kørsel?
Kim Christiansen (DF), 2005-05-11:
Der vil jeg da sige til hr. Morten Bødskov, at Dansk Folkeparti altid vil være med til at kigge på gode og konstruktive forslag, især når vi taler om oplysningskampagner.
Jeg vil ikke stå og give garantier for noget her fra Folketingets talerstol, men vi er altid positive, når der er fornuft bag tingene.
Morten Bødskov (S), 2005-05-11:
Jeg er meget glad for, at Dansk Folkeparti støtter et øget fokus på det forebyggende arbejde over for de her unge vilde bilister.
Det kan godt være, det er at fremskrive støtten meget, men kunne det tænkes, at Dansk Folkeparti var klar til at se positivt på et socialdemokratisk forslag om eksempelvis øgede bevillinger til Rådet for Større Færdselssikkerhed, nu når vi skal til at forhandle om en ny finanslov her til efteråret?
Kim Christiansen (DF), 2005-05-11:
I det her lovforslag sidestiller man, som de øvrige ordførere har været inde på, straffen for uagtsomt manddrab eller uagtsom betydelig legemsbeskadigelse, som sker i forbindelse med vild og hensynsløs kørsel, med uagtsomt manddrab i forbindelse med spirituskørsel, så der bliver en ensrettet strafferamme.
Dansk Folkeparti kan naturligvis tilslutte sig, at det ikke gør nogen forskel i strafudmålingen, om vild og hensynsløs kørsel foretages i ædru eller påvirket tilstand.
Og jeg er også ret sikker på, at de pårørende til de uskyldigt dræbte er ganske ligeglade.
Om det får nogen praktisk betydning, er jo så op til dommerne.
Med en strafferamme på 4 år ligger normaldommen i dag på 6-8 måneder, som hr. Karsten Nonbo også har nævnt, og der er en forventning i forslaget om, at det kan blive hævet til 10-12 måneder.
Det ligger jo for mig at se stadig væk inden for de 4 år, så jeg har lidt svært ved at se logikken i det.
Det kunne være, man bare skulle indskærpe over for dommerne, at de skulle udnytte de 4 år i stedet for.
Jeg havde gerne set, at der var en minimumsstraf indbygget i det her lovforslag.
Hr. Morten Bødskov var inde på oplysning og kampagne, og der kan Dansk Folkeparti tilslutte sig det synspunkt, at det er meget vigtigt, at man går ud og gør opmærksom på, at det her vil vi ikke acceptere, og at vi altså giver
strengere straffe for det.
Det kan have en præventiv virkning, og der kunne en minimumsstraf muligvis også have en større præventiv virkning.
Med disse bemærkninger støtter Dansk Folkeparti naturligvis lovforslaget.
Tom Behnke (KF), 2005-05-11:
Jeg tror absolut, det har en betydning, at man herfra sender et entydigt signal om, at det her vil man ikke acceptere, her skal der sættes ind, og at man laver parallelitet mellem hensynsløs kørsel og så spritkørsel, så strafudmålingen dér som udgangspunkt er ens, at strafniveauet er ens som udgangspunkt.
Det tror jeg har en betydning, i forhold til at man er opmærksom på, at der er fokus på det her område, at vi som politikere har fokus på området, og at det bliver signaleret ud.
Fru Anne Baastrup har tidligere spurgt andre ordførere, om det her er nok, at man ændrer på skærpelsen i straffene, og der tror jeg bestemt, at der skal mere til.
Og der har regeringen gjort mange andre tiltag på det her område, hvor man bl.a. har sat ind over for de unge bilister og sørget for, at selv de milde overtrædelser altså betyder, at man ret hurtigt som ung bilist får en betinget frakendelse, og at det får en konsekvens på et tidligere tidspunkt.
Jeg skal ikke forlænge debatten væsentligt.
Ordførere før mig har gennemgået, hvad forslaget går ud på, og vi er fra konservativ side meget enige i, at det er vigtigt, at vi sørger for, at ofrene både før og under en eventuel retssag har den nødvendige bistand, at der bliver beskikket en bistandsadvokat, og at det er hovedreglen, at der beskikkes en advokat.
Kun hvis det er sådan, at offeret helt præcist frabeder sig det, kan man fravige denne regel, men ellers har man en bistandsadvokat, der kan rådgive, vejlede og støtte under sagen, ikke kun under afhøringen, men også når sagen kommer i retten.
Vi har også bemærket, at der selvfølgelig er den mulighed, at politiet kan lave sådan en helt foreløbig afhøring om f.eks. et signalement på gerningsmanden, således at man har mulighed for at lave den første foreløbige efterforskning af sagen, men ellers at bistandsadvokaten skal være til stede, når der foregår afhøring.
Så vi er meget tilfredse med lovforslaget, som det ligger her, og vi kan støtte lovforslaget.
Morten Bødskov (S), 2005-05-11:
Lidt i forlængelse af det, fru Anne Baastrup spørger om, tror jeg, at man skal passe på med at overdrive forståelsen hos de unge af den konsekvens, man ønsker at søsætte her.
Jeg tror faktisk også, at man kunne få hr. Tom Behnke til at give os ret i, at det temmelig sikkert er de færreste af de her unge, som er opmærksom på det, der står.
Det er jo ikke ændring af straffeloven.
Man kan sige, at det er ændring af normaltilfældet, når man ændrer straf for særlig hensynsløs kørsel fra nu 6-8 måneder til 10-12 måneder.
Men jeg er meget glad for, at hr. Tom Behnke er opmærksom på, at der skal noget mere til, og at vi er nødt til at øge fokus på forebyggelsen af det her problem.
Det synes jeg vi skal tage med.
Jeg var meget positiv over, at Dansk Folkeparti var så klar i mælet, og jeg er faktisk endnu mere positiv over, at man fra konservativ side er klar til at se på, hvordan vi kan styrke forebyggelsen af det her problem, for det er der behov for, ikke mindst når vi ser, hvordan bevillingerne har formet sig eksempelvis til Rådet for Større Færdselssikkerhed i de seneste 3-4 år.
Kim Christiansen (DF), 2005-05-11:
Ja, det kan fru Sandy Brinck selvfølgelig have ret i, men når jeg nu ser på det, var der altså 84, der stemte imod, da vi stillede lovforslaget den 20. april 2004.
Så lige i det her spørgsmål synes jeg ikke, vi befandt os i opposition.
Helge Sander (V), 2005-05-11:
Jeg kan forsikre fru Lene Jensen, at der ikke har manglet hverken kampgejst eller forsøg på at påvirke det her resultat.
Og i det lys vil jeg sige, at det er særdeles tilfredsstillende, at der på fredag, ved jeg, er aftalt et møde mellem rektor Linda Nielsen og Per Unckel.
Lene Jensen (S), 2005-05-11:
Jeg er glad for, at vi er enige om, at der er en fare for et kompetencetab ved at flytte rundt på det her institut og dets højt kvalificerede medarbejdere.
Men jeg syntes ikke, at vi kom så meget nærmere, hvordan ministeren ser sin egen rolle i den efterfølgende proces.
Jeg opfordrer sådan set ikke til, at det politiske niveau stikker fingrene ned i de der meget fine mekanismer, der er i den akademiske verden i forhold til at måle, hvem der egentlig er bedst.
Jeg forstår bare ikke, at der ikke er en smule mere kampgejst, måske specielt i de fora, hvor de her beslutninger er truffet.
Så vi hører altså meget gerne mere om, hvordan ministeren har tænkt sig at engagere sig og sit ministerium i den videre proces.
Helge Sander (V), 2005-05-11:
Det er jo rigtigt at fastslå, at der ikke er truffet nogen beslutning endnu, selv om man måske godt kunne få den opfattelse i den offentlige debat.
Derfor er jeg også spændt på det forløb, der kommer nu, hvor jeg jo er enig i det, som ligger i fru Lene Jensens spørgsmål, nemlig at der kan gå kompetence tabt.
Det er også den risiko, jeg ser, og derfor har vi også fra Videnskabsministeriets side været særdeles aktive i hele forløbet for at påpege de forskellige ting, som er sket i forløbet, hvor Nordisk Ministerråds Sekretariat med Per Unckel i spidsen har haft muligheden for at stå for indfasningen af disse her institutioner.
Så derfor er der kompetencer, der kan gå tabt, men der er jo også, som jeg lagde meget vægt på i min besvarelse, et økonomisk aspekt, som er ganske betragteligt, og som Per Unckel for øvrigt selv har understreget er væsentligt.
Lene Jensen (S), 2005-05-11:
Nu er det jo ikke den omtalte generalsekretær selv, der render rundt og bestemmer.
Han handler på baggrund af mandater, som er givet i Nordisk Ministerråd, hvor ministeren har siddet, og det er derfor, det er aktuelt overhovedet at diskutere, hvad det er for en proces, der er gået forud, for måske at kunne lære noget af den i forhold til, hvad det så er, vi kan gøre.
Et af de problemer, der har været ridset op i offentligheden, er, at der risikerer at gå en masse kompetence tabt ved en flytning.
Og i en tid, hvor man taler helt utrolig meget om, hvor vigtigt det er, at Danmark er i front med forskning – selv om det som sagt kan knibe lidt med at få strategien vredet ud af regeringen – så er det da underligt, at man ikke slås som løver i de fora, man har adgang til, for at beholde noget, der er så vigtigt, oven i købet hvis perspektivet er, at kompetence ikke alene går tabt for Danmark, men for Norden og for forskningsområdet.
Så jeg vil gerne høre ministerens vurdering af, hvad det er for konsekvenser, der kan komme ud af at flytte det her institut fra København til Stockholm.
Helge Sander (V), 2005-05-11:
Som svar på spørgsmålet vil jeg gerne til en begyndelse lige ridse den nuværende situation op.
Generalsekretæren for Nordisk Ministerråd, Per Unckel, har fået i opdrag at afslutte forhandlinger om indlejring af en række nordiske institutioner i nationale universiteter.
Det gælder også Nordisk Institut for Teoretisk Fysik, NORDITA, som i dag har lokaler i en tilbygning til Niels Bohr Instituttet i København.
Generalsekretæren har i første omgang valgt at forhandle med det svenske konsortium om en placering i Stockholm.
Når der foreligger et forhandlingsresultat, må det nøje vurderes, om løsningen er udgiftsneutral.
Denne betingelse har generalsekretæren selv sat for arbejdet.
Skulle det vise sig, at vanskelighederne ved en flytning til Stockholm er uoverstigelige, kan en indlejring i Københavns Universitet blive aktuel.
I så fald må Nordisk Ministerråd og Københavns Universitet blive enige om betingelserne for en indlejring.
Den skal følge de betingelser, den danske universitetslov fastlægger.
Uanset hvor NORDITA placeres i fremtiden, vil Ministerrådet reducere bidraget til NORDITA, som i 2004 var på 19 mio. kr., til omkring 10 mio. kr. i 2007.
I den situation er det op til den kommende værtsinstitution at beslutte, i hvilket omfang man er villig til at bidrage med yderligere investeringer i NORDITA.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2005-05-11:
Ministeren sagde i sit første svar til fru Lene Jensen, at generalsekretæren i Nordisk Råd i første omgang har valgt at forhandle med Stockholm om, at NORDITA skal ligge dér.
Ministeren siger også, at der ikke er truffet nogen beslutning.
Så jeg har to spørgsmål: Er det en del af den foreløbige accept eller beslutning, eller hvad man nu skal kalde det, at generalsekretæren også skal forhandle med København?
Og hvor og hvornår træffes den endelige beslutning?
Lene Jensen (S), 2005-05-11:
Det er så et lidt andet karakterspørgsmål.
Det, det handler om, er et fællesnordisk institut, som hedder NORDITA, der beskæftiger sig med forskning i teoretisk fysik, og som gennem de seneste dage har fået en vis opmærksomhed i offentligheden.
Det ser ud til, at det måske skal flyttes fra Københavns Universitet, Niels Bohr Instituttet, til et sted i Stockholm.
Noget af det, der har fremstået i offentligheden, har været, at regeringen i den her sag ikke har udvist nogen stor aktivitet for at forhindre, at det skulle ske.
Således har man accepteret, i øvrigt på et møde, hvor videnskabsministeren ikke selv kunne være til stede, at punktet som et punkt til orientering kunne gå videre i retning af at få placeret instituttet på Stockholms Universitet.
Og hvad agter ministeren at gøre, for at det kan ske, såfremt han mener, det er en god idé at beholde det i Danmark?
Thor Pedersen (V), 2005-05-11:
Jeg vil sige, at fru Lene Jensen så lige så glad ud nu som tidligere.
Den ros vil jeg godt give fru Lene Jensen.
Det synes jeg er meget behageligt, for der er jo ikke tale om at løbe om hjørner med nogen.
Vi har jo sagt fra starten: Det er ikke en lineær fremskrivning, og niveauerne over budgetoverslagsårene, og det vil jo i det væsentlige være for efterfølgende år, kommer i finanslovforslaget og i den drøftelse, vi har der.
Men det løfte, vi har givet, er, at de ikke sættes ned.
Det vil sige, at der ikke er tale om, at man, hvad angår det, man sætter af i det enkelte år, i forskningsverdenen under et oplever, at der bliver et mindre beløb efterfølgende.
Der bliver et større beløb.
Hvor meget større?
Det må man leve i spænding om.
Jeg siger igen: Det er jo den positive del af livet, nemlig at der er noget, man kan se frem til, og hvor man ved, at det ikke bliver ringere end det, man har.
Det kan kun blive bedre.
Og det skulle vi glæde os over.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Lene Jensen (S), 2005-05-11:
Nu sidder jeg her og fortryder, at jeg var så glad før, og det er virkelig en trist situation at komme i.
For i jagten på regeringens forskningsstrategi var finansministeren lige ved at løbe om hjørner med mig, og jeg var lige ved at lade mig løbe om hjørner med.
Når jeg stiller spørgsmålet om, hvad det vil koste at leve op til et niveau på 16 mia. kr. i 2010, forudsat at de vækstforudsætninger, og hvad ved jeg, der ligger til grund, holder, så får jeg sådan set kun det svar, at, ja, det er rigtigt, at det er et niveau på ca. 16 mia. kr. Jeg får ikke den del af svaret, der handler om, hvad det vil koste opsummeret set hen over årene, og det er jo til det, der er afsat de her berømte 10 mia. kr.
Det er klart, at svaret afhænger af indfasningen.
Jeg har forstået, at regeringen nægter at løfte sløret for den indfasning ud over det nuværende niveau.
Det må vi acceptere eller forfølge skriftligt.
Men jeg kunne alligevel godt tænke mig et bud på – så er vi lidt tilbage til der, hvor vi plejer at være, når vi har denne her diskussion: Er de 10 mia. kr. nok?
Og hvad er det for et forløb, der er forudsat, hvis vi skal nå 16 mia. kr., og hvis 10 mia. kr. udelukkende til forskning og 0 kr. til uddannelse er det, der skal holde?
Christine Antorini (S), 2005-05-11:
Det, koordineringsudvalget har sagt, er, at forskningsdelen samlet set vil løbe op i 16 mia. kr.
Derfor bliver jeg nødt til at spørge en gang til: Når regeringen afsætter 10 mia. kr. i samme tidsrum, som koordineringsudvalget opererer med, men det også skal finansiere uddannelse, og uddannelse er altså en ganske, ganske stor post for universiteterne, så må det alt andet lige betyde, at regeringen ikke har afsat midler nok, på trods af at finansministeren lige har accepteret, at man ønsker at leve op til BNP-målet.
Så jeg vil gerne spørge, om det skal forstås sådan, at det, regeringen har afsat, rent skal gå til forskning, eller om man ønsker at afsætte yderligere midler, sådan at uddannelsesdelen også kan finansieres fremover?
Thor Pedersen (V), 2005-05-11:
Nu vil jeg ikke håbe, at det der koordinationsudvalg for forskning skal bruge alle sine forskningspenge til at forske i, hvordan man lægger penge sammen.
Det håber jeg ikke, for så er det næsten synd.
Meningen var, at man skulle få noget ud af forskningen på anden vis end blot det at lægge penge sammen; man skal koncentrere sig om forskningen.
Det, der er tale om, er de 16 mia. kr.
Det er niveauet i 2010, hvis man vil nå 1-pct.-målsætnin gen ud fra de forudsætninger, vi har i dag for den almindelige fremskrivning.
De 16 mia. kr. betyder, at vi skal løfte i forhold til 2008-overslagsåret med ca. 4 mia. kr.
Det er det, sagen drejer sig om.
De 4 mia. kr. fragår selvfølgelig.
Hvis det er den rene, nøgne model, fragår de altså ad hoc, om jeg så må sige, altså ultimativt fra de 10 mia. kr. Så er det jo et spørgsmål om, hvordan man fordeler resten, eller i øvrigt hvordan man tilrettelægger hele den samlede offentlige økonomi.
Den spænding og forventning til fremtiden må man have år efter år.
For den garanti, vi giver, er, at beløbet ikke bliver sat ned.
Det vil kun kunne stige.
Vi taler ikke om nogen lavere beløb.
Vi taler i henhold til regeringsgrundlaget om 10 mia. kr. anskueliggjort til og med 2010.
Der er hverken noget større eller lavere beløb.
Og vi har sagt, at indfasningen i virkeligheden fastlægges i de årlige finanslove, sådan vil det være.
Jeg vil lige sige, at jeg jo har svaret fru Lene Jensen, at niveauet er 16 mia. kr., og det er i givet fald efter det, der ligger i overslagsårene – for nærværende i 2008 – et yderligere niveauløft på lige godt 4 mia. kr. i faste priser, 2005-priser, op til 2010.
Så der er hverken tale om flere eller færre midler.
Der er tale om, at vi vil indfase, som vi har sagt, med de midler, vi har til rådighed, og nå målet omkring 1 pct. i 2010, og det skulle alle glæde sig over.
Det er jo fantastisk flot, og det er et flot niveau.
Vi vil ligge meget flot.
I dag ligger vi i den bedste tredjedel blandt alle lande i OECD, når vi taler om offentlig forskning, og det betyder sandsynligvis, at vi i 2010 ligger ikke bare i den bedste tredjedel, men måske helt oppe i toppen, ligesom vi i øvrigt gør i offentlig økonomi for nærværende.
Lene Jensen (S), 2005-05-11:
»Hvordan ser ministeren fremtidsudsigterne for NORDITA i dansk regi?«
Helge Sander (V), 2005-05-11:
Jeg kan sige til fru Anne Grete Holmsgaard, at vi ikke er vidende om, præcis hvornår den endelige beslutning skal træffes.
Vi har fået besked på, at vi vil høre nærmere her inden for kort tid, når man har indledt de sonderinger, som i første omgang sker med konsortiet i Stockholm.
Det er rigtigt, at Per Unckel har meddelt, at han i første omgang forhandler med konsortiet i Stockholm, fordi han skønner, at det er det bedste tilbud, og selvfølgelig også, fordi det internationale evalueringspanel, som er kommet med deres rapport, har tilkendegivet, at de mener, at de bedste muligheder er i Stockholm.
Det har vi så protesteret over for i Videnskabsministeriet, fordi vi mener, at det slet ikke var det, der var kommissoriet, men det var en reel evaluering af instituttet.
Men det er baggrunden for, tror jeg, at Per Unckel har valgt at forhandle med konsortiet i Stockholm.
Fru Anne Grete Holmsgaard spurgte, hvordan og hvornår vi har protesteret.
Det har vi i en lang række sammenhænge, og jeg står her med en liste over de forskellige møder, der har været, hvor vi har gjort indsigelser.
Jeg kan sige, at et af disse møder, hvor alle parter virkelig var omkring bordet, var den 7. februar, hvor det begyndte at pege i retning af, at man ville starte med at forhandle med konsortiet i Stockholm.
Så det har vi gjort i en lang række tilfælde.
Der har jeg jo tilkendegivet over for fru Lene Jensen, at jeg er enig i, at der er en risiko for kompetencetab, og derfor synes jeg også, det er en utrolig kedelig beslutning med den risiko, der er her.
Derfor mener jeg, at det, vi må afvente nu, og som er helt afgørende, er det møde, der er på fredag mellem rektor Linda Nielsen og generalsekretær Per Unckel.