Ole Sohn (SF), 2003-11-04:
Jeg takker for ministerens besvarelse og vil gerne indledningsvis kvittere derhen, at ideen med forespørgslen fra starten alene har været at sætte fokus på administrationen af a-kasse-reglerne.
for de implicerede parter?
For virkeligheden er jo den, at det ikke bare er a-kasse-medarbejdere, man belaster.
Man kan sige, at a-kasserne kender spillets regler, og de kan bare ansætte det personale, der er nødvendigt.
Men man belaster også arbejdsgiverne, og de kan altså ikke ansætte ekstra.
Og sådan kan man blive ved med det ene eksempel efter det andet. Man kan jo faktisk bare tage ankenævnets årsrapporter, så vil man med lysende klarhed få konstateret lovregelsættets kompleksitet, for deraf fremgår det, at det ikke alene er medlemmer, der ikke kender regelsættet.
Det er klart, at når man har et regelsæt på 15.000 sider, så har de folk, som er omfattet af a-kasse-reglerne, ikke en jordisk chance for overhovedet at komme i nærheden af at forstå reglerne.
A-kasserne kender hovedregelsættet, men alligevel træffes der en gang imellem afgørelser, der er forkerte.
Dem skulle man så tro blev rettet i regeringens eller Folketingets, lovgivningsmagtens administration, altså Arbejdsdirektoratet, men det gør de heller ikke; de kender heller ikke reglerne til fulde.
Det viser afgørelserne i ankenævnet, hvor man både ser en række tilfælde af, at a-kassernes fortolkninger bliver dømt rigtige, hvorimod Arbejdsdirektoratet, som kontrollerer a-kasserne, får at vide: I har gjort det forkert.
Når man kan have en sådan lovkompleksitet, ja, så er der noget galt.
Jeg kan sige, at for mit eget vedkommende har jeg diskuteret a-kasse-regler aktivt siden 1977.
Jeg kan huske, at jeg i 1986 skulle forsøge at gøre mig munter på et a-kasse-delegeretmøde, hvor jeg havde 30 m blanketter med, det, som a-kasse-medlemmer kunne komme ud for for at kunne få deres dagpenge.
Og det viser jo lidt om kompleksiteten.
Jeg vil da også vove den påstand, at der ikke findes andre eksempler i den offentlige forvaltning, hvor man overgiver det til private foreninger, når der er tale om så komplicerede regelsæt.
Derfor så er vi nødt til at gøre noget ved det.
Det, der er vigtigt, er, at vi ikke bare siger, som vi har sagt ved alle tidligere lejligheder: Min dør står åben, bare kom med forslag.
For så sker der det, som er naturligt, nemlig at hver a-kasse eller hvert AF-kontor, eller hvem der nu arbejder med det, kommer med sin lille Hassan om, hvad der er nødvendigt.
Det, der er vigtigt, er, at vi som politikere tør tage sagen i egen hånd og sige: Vi ved, at der er problemer, eksempelvis med behandlingen af efterlønsbeviset.
Og det er ikke et spørgsmål om at ændre lovgivningen - der er jeg fuldstændig enig med ministeren i, at det er en helt anden sag - for så forplumrer man debatten. Derfor er jeg også glad for, at ministeren siger, at han er villig til at se på regelforenkling under forudsætning af, at det ikke betyder ændret lovgivning, hvilket ikke har været min hensigt, og at det ikke er fordyrende, hvilket heller ikke er min hensigt.
Jeg formoder, at enhver regelforenkling er med til at frigøre arbejdskraft til det, der er det primære, nemlig at a-kasse-medarbejdere og AF-medarbejdere kan bruge deres tid på at hjælpe arbejdsløse i ordinær beskæftigelse eller kompetencegivende uddannelse.
Det er det, der er hele formålet med forespørgslen.
Derfor håber jeg, at vi under dagens debat kommer frem til, at vi kan enes om at sætte et konkret regelforenklingsarbejde i gang.
Jeg skal lidt senere præsentere et forslag til vedtagelse herom.