Svend Auken (S), 1999-04-08:
Jeg vil gerne sige tak til Folketingets partier for, at vi i dag får lejlighed til at føre den energipolitiske drøftelse på baggrund af regeringens redegørelse og selvfølgelig også på baggrund af de mange bidrag, som partierne vil komme med.
Det har været et begivenhedsrigt år, og der er truffet nogle store beslutninger.
Skelettet er lagt, havde jeg nær sagt, hvis man kan lægge et skelet, for de kommende års indsats, og det i et Folketing, hvor udgangspunktet jo er meget forskelligt for de politiske partier
Trods disse forskellige udgangspunkter er det lykkedes at forene partierne omkring meget vigtige beslutninger, og jeg skal ikke skjule, at regeringen er meget godt tilfreds med de resultater, der er nået på energiområdet. Jeg vil også gerne sige tak til Enhedslisten for forespørgslen om vedvarende energier.
Jeg tror, at vi har Enhedslistens forståelse for, at vi også diskuterer vedvarende energi under dette punkt på dagsordenen.
Regeringen lægger afgørende vægt på ikke bare at nå de energipolitiske mål, selv om de er høje i Danmark.
Vi vil også meget gerne være med til sammen med andre lande at drive den internationale udvikling fremad.
Vi ser de to ting i en sammenhæng.
Gennemslagskraften og troværdigheden for det lille land internationalt hænger nøje sammen med det, vi beslutter, og det, vi faktisk udfører i vores eget land.
Der er således ingen tvivl om, at den nationale indsats på CO2-området er omdrejningspunktet for energipolitikken.
Forpligtelserne i Kyotoprotokollen supplerer nu den danske CO2-målsætning, og det betyder også, at energipolitikken skal ses i en bredere sammenhæng med de øvrige drivhusgasser.
Den internationale dimension får
større og større betydning.
Der vil fremover blive vedtaget en række internationale aftaler på energiområdet, og der skal i stigende grad samarbejdes på tværs af landegrænser.
Samspillet mellem de internationale initiativer og de nationale beslutninger er derfor af afgørende betydning for udviklingen af fremtidens energipolitik.
Den har vi opbygget gennem 30 års målrettet energipolitik, hvor vi har satset på en kombination af energibesparelser, energieffektiviseringer og brændselsomlægninger, samtidig med at vi på de brændsler, der én gang bruges, har haft, om jeg så må sige, den billigste og den mest effektive produktion.
Jeg håber, at vi endnu en gang fra dansk side har vist vejen.
Jeg håber også, at aftalen, som vi har indgået mellem de partier, jeg nævnte før, kommer igennem Folketinget.
Man kan få indtryk af, når man læser i hvert fald én morgenavis til morgen, at nogle har fået frygtelig kolde fødder ved den aftale, der er indgået, men det kan de jo selv få lejlighed til at redegøre for i deres indlæg her i dag.
Regeringen vil i hvert fald vedstå den aftale og er stolt af den aftale, der er indgået, og regner naturligvis med, at dens aftaleparter lever op til den indgåede aftale.
Når jeg før sagde, at Danmark igen har vist vejen, tænkte jeg ikke mindst på den måde, hvorpå vi har fået miljøhensyn til at gå hånd i hånd med andre energipolitiske målsætninger, herunder liberaliseringen.
Jeg tænker også på udviklingen af et grønt elmarked og introduktionen af omsættelige CO2-kvoter.
Aftalerne om disse ting er banebrydende og har allerede givet meget opmærksomhed på den internationale scene.
Det er vigtigt at vise omverdenen, at selv om vi er kritiske over for en række forhold ved de nye markedsbaserede Kyotomekanismer, betyder det ikke, at vi ikke vil deltage aktivt i udformningen af de nærmere regler, og vi vil også selv deltage i disse mekanismer.
Vi vil i kraft af et betydeligt nationalt engagement - og jeg tror ikke, nogen af ordførerne kan tvivle på, at Danmark faktisk er meget aktiv i disse forhandlinger - naturligvis være med til at sætte dagsordenen, sådan at vi kan få, hvad der er meningen i Kyotoprotokollen, disse mekanismer til at være et nyttigt supplement til den nationale indsats. Men man kan jo ikke forestille sig, at alle lande tørrer deres reduktionsforpligtelser af på andre lande.
Det er jo ikke sådan, at man tilsammen kommer frem til en reduktion, hvis alle øger.
Så er der kun det rent bogholderimæssige perspektiv i det, at man baserer hele sin politik på at købe varm luft eller det, jeg har kaldt tropisk luft, på markedet.
Det, regeringen er tilhænger af, og det er også det, jeg tror det brede flertal i Folketinget er tilhænger af, er, at vi kan supplere vores nationale indsats for reduktioner, effektiviseringer og besparelser med en international indsats for reduktioner, en international indsats for besparelser, en international indsats for effektivisering og ad den vej i fællesskab med andre lande nå nogle opstillede mål.
På det grundlag - og hvis det er det, vi er enige om, og det tror jeg faktisk det er - er der meget, der kan gøres her.
Ét sted, hvor vi laver en banebrydende indsats i forhold til Kyotoaftalen, er jo ved, at vi indfører nationalt omsættelige CO2-kvoter for elsektoren herhjemme.
Regeringen vil fremsætte lovforslag om dette.
Det er jo den første forudsætning for, at man overhovedet kan tale om et internationalt perspektiv på det her område.
Når vi ser på VE-området, fastlægger elaftalen, at 20 pct. af det danske elforbrug inden udgangen af 2003 skal være produceret ved vedvarende energi, og dermed er der sikret en betydelig vækst i udbygningen med vedvarende energi, og der er samtidig truffet bæredygtige beslutninger om den vedvarende energis økonomi.
Når man tænker på, hvor megen uro og bekymring der var i de dage, hvor vi forhandlede aftalen, må jeg sige, at stormen har lagt sig.
Det tager jeg som udtryk for, at vi fandt nogle meget rimelige niveauer for støtten til den vedvarende energi, og jeg har også set med stor tilfredshed, at den industri, der år for år øger sin eksport, skaber nye arbejdspladser, vel i år kommer op på 14.000 arbejdspladser.
Den danske vindmølleindustri har med tilfredshed hilst vores aftale i Folketinget velkommen.
Aftalen, der er indgået mellem partierne, sikrer, at VE-udbygningen fortsat vil foregå kontinuerligt.
Aftalen er dermed med til at opfylde den målsætning, som regeringen har fastlagt i sit program »Energi 21«, og som et bredt flertal i Folketinget står bag.
Jeg ved godt, der er partier i aftalen her, der ikke har tilsluttet sig »Energi 21«, men for det brede flertal, der i øvrigt findes i Folketinget for denne målsætning, er det selvfølgelig tilfredsstillende, at vi kan leve op til vores målsætning her. Vi har jo i »Energi 21« sat os det meget ambitiøse mål, at vi skal helt op på en vedvarende energi-andel på 35 pct.
af den samlede energiforsyning i det danske samfund
Jeg tror, at aftalen vil medvirke til, at Danmark kan opfylde sine internationale miljøforpligtelser i perioden 2008-2012, ligesom vi på energiområdet, hvad jeg kommer tilbage til, er godt på vej til at opfylde den nationale målsætning i 2005. Vi har allerede i 1997 nået 6 pct.s reduktion af CO2, og alt tyder på, at vi i 1998 har taget yderligere et spring fremad med 2 procentpoint, så vi i øjeblikket er oppe på en reduktion på 8 pct. Det er således lykkedes at få opfyldt miljøhensynet, samtidig med at vi med elaftalen har sikret de andre overordnede politiske målsætninger: at beskytte forbrugerne, at give dem billige priser, at sikre dem et frit leverandørvalg, at give alle producenter adgang til elsystemet på objektive og ikkediskriminerende vilkår, at skabe rammerne for et fortsat velfungerende elsystem med høj energi- og omkostningseffektivitet, kvalitet og forsyningssikkerhed, at etablere et velfungerende og konkurrencepræget marked for produktion og handel med el, hvor der fortsat er tilskyndelser til energibesparelser, og at etablere en øget rammestyring, som vil give aktørerne på det nye marked langt flere individuelle valgmuligheder, end de hidtil har haft.
Dermed håber jeg, vi har lagt grunden til et miljømæssigt og økonomisk effektivt samspil mellem det danske elsystem og udenlandske systemer og med det øvrige danske energisystem.
Selv om elområdet har præget den energipolitiske debat
de sidste år
Selve energiforbruget ligger fortsat fladt i forhold til den økonomiske udvikling.
I virkeligheden er den afkobling, der er sket mellem det samlede bruttoenergiforbrug på den ene side og den økonomiske vækst på den anden side,
For det andet er forsyningssystemet blevet langt mere effektivt især gennem den udbygning, der har været med kraftvarmeproduktion til opvarmning og i industrien.
Hr. Glerup var inde på, at Danmark var et af de førende lande på kraftvarmeområdet.
Mig bekendt er vi suverænt nr. 1, når det drejer sig om kraftvarmeområdet, og vi har grund til at takke, synes jeg, alle dem, der har været med til i tidens løb at forme dansk energipolitik, for det flotte resultat.
Det er dog vigtigt at understrege, at forbruget af kul og olie stadig udgør 70 pct. af brændselsforbruget, og det vil sige, at der fortsat er muligheder for fornuftige omlægninger på brændselsområdet.
Evalueringen af de grønne afgifter for erhvervene viser, at der har været tale om en succes både med afgifter, tilskud og aftaleordningerne.
I den forbindelse kan jeg oplyse, at den britiske regering for nylig har besluttet at indføre en afgiftsmodel for erhvervslivet, der har mange lighedspunkter med det system, vi har i Danmark.
Jeg finder det i høj grad interessant og faktisk noget, vi alle sammen burde glæde os over, også dem, der har været meget skeptiske over for de grønne afgifter, at evalueringen bekræfter, at effektiviseringsprojekterne inden for erhvervsområdet giver væsentlig større CO2-fortrængning pr. investeret krone end f.eks. yderligere tiltag på husholdnings- og forsyningsområdet.
Der var masser af gevinster, og det drejer sig jo om det, man i jargonen kalder win-win-situationer - miljømæssige gevinster, samtidig med at virksomhederne har fået en omkostningsreduktion.
Det er altså samfundsøkonomisk mere attraktivt at gennemføre CO2-reducerende tiltag på erhvervsområdet, end det er på andre områder.
Det er derfor heller ikke overraskende, at regeringen ønsker at videreføre de grønne afgifter for erhvervene, og jeg kan kun opfordre partierne til at overveje dette nærmere.
Selvfølgelig er det klart, og det er også det, nogle af kritikerne har peget på, at for at nå en politisk aftale i sin tid blev det meget kompliceret, næsten en afgiftssats pr. potteplante i Danmark.
Det system er regeringen naturligvis åben over for at diskutere forenklinger i, men selve ideen om at kombinere afgifterne med aftaler om energieffektivisering har vist sig at være god.
Energibesparelser har været og vil fortsat være et meget vigtigt indsatsområde i energipolitikken.
I Danmark har vi opnået markante resultater også i internationale sammenhæng.
Vi skal ifølge elaftalen lave en ny energisparelov til efteråret.
Den skal sikre en sammenhængende prioritering af indsatsen for at opnå den størst mulige miljøgevinst, men den skal også give nye muligheder og sikre den bedst mulige udnyttelse af det lokale og folkelige engagement i indsatsen.
Vi kan bryste os af, som jeg sagde det før, at være blandt de absolut førende på kraftvarmeområdet, hvor det drejer sig om samproduktion af el og varme, og kraftvarmeudbygningen øges år for år.
Udbygningen med kraftvarme er en væsentlig årsag til, at vi har forbedret effektiviteten i forsyningssystemet med 7 pct. siden 1988.
Denne position skal vi naturligvis værne om, og udviklingen skal føres videre. Vi skal også se på de erhvervspolitiske aspekter.
Der må forventes en kraftig vækst i kraftvarmeudbygningen i Østersøregionen og i det øvrige Europa, og det bliver nødvendigt med mere målrettede instrumenter og incitamenter i de enkelte EU-lande eller på fællesskabsniveau. Potentialet er i virkeligheden enormt.
En systematisk udnyttelse af kraftvarmemulighederne i de 15 EU-lande kunne give en reduktion af emissionerne, der svarer til 10 pct. af den nuværende emission fra elproduktionen, altså i realiteten løse en meget, meget stor del af vores fælles forpligtelser over for Kyoto, samtidig med at det økonomisk ville være fordelagtigt.
Vi skal derfor fra dansk side understøtte et højt ambitionsniveau i EU, hvor vi bl.a. kan drage fordel af de positive erfaringer, vi har indhøstet med kraftvarme i Danmark.
Takket være hele denne udvikling på besparelsessiden, på kraftvarmeområdet og i erhvervslivets energiforbrug forventer jeg også fremover et stabilt eller faldende energiforbrug, og ikke mindst venter jeg en faldende CO2-udledning.
Ser man bort fra energiforbruget til transporten, følger udviklingen i de korrigerede CO2-udledninger i store træk forventningerne
i »Energi 21«.
Jeg havde nær sagt, at havde vi overhovedet ikke bilerne og resten af transportsektoren, så var vi på det rette spor, så opfyldte vi vores målsætninger - vores ambitiøse målsætninger - som blev lagt i »Energi 21«.
Men tager vi hele energiområdet, viser den seneste fremskrivning, som er udarbejdet i forbindelse med evalueringen af de grønne afgifter, at der i 2005 fortsat vil være en manko på ca. 5 pct., og den skyldes altså udviklingen på transportområdet.
Derfor lægger regeringen meget stor vægt
på, at vi får undersøgt mulighederne for at reducere transportsektorens CO2-udledning grundigt.
Trafikministeren har som bekendt udsendt et debatoplæg herom, der til efteråret vil blive fulgt op af en konference og et nyt katalog over effektive instrumenter og virkemidler.
Det er i virkeligheden også et område, der egner sig til en folkelig debat, for her kan den enkelte gøre noget, og her kan teknologi og fantasi og en ændret social organisation, planlægning af vores samfund, virkelig give et fornuftigt bidrag.
Miljø- og Energiministeriet arbejder med en mere konkret opfølgning på »Energi 21«, der bl.a. vil indeholde en opdateret status for de iværksatte virkemidler på energiområdet.
Opfølgningen skal ligeledes give en samlet vurdering af udviklingen i de enkelte sektorer frem til 2012.
Både »Energi 21«-opfølgningen og opfølgningen på transportområdet skal indgå i en samlet klimastrategi, som vi fra regeringens side vil komme med til efteråret.
I strategien vil der blive gjort rede for, hvordan Danmark kan opfylde den reduktion på 21 pct. af drivhusgasserne i perioden 2008-2012, som vi har forpligtet os til som vores del af EU's samlede målsætning.
Heri indgår en vurdering af udviklingen af fælles virkemidler på EU-niveau, som vi håber og forventer vil give et væsentligt bidrag.
Strategien vil give et samlet billede af situationen for samtlige seks drivhusgasser.
Den vil også se på optag fra skovrejsning, og den vil give en status for, hvordan det går med at få konkretiseret den fremtidige anvendelse af Kyoto-mekanismerne.
De af os, der var i Buenos Aires, ved, at der desværre er lang vej endnu. Indtil videre har det været det argentinske postvæsen, som har redigeret kriterierne på det her område, og det vil sige, at der ingen sortering har været foretaget.
Det er vores medarbejdere, og i regeringen har vi en meget vigtig opgave foran os, som vi naturligvis vil deltage aktivt i.
På naturgasområdet skal EU's direktiv om liberalisering af gasmarkederne være gennemført i dansk lovgivning senest den 10. august år 2000, og vi lægger i regeringen afgørende vægt på, at åbningen af det danske gasmarked sker i takt med udviklingen i andre lande.
Samtidig skal det sikres, at miljø, forsyningssikkerhed og forbrugerbeskyttelse bliver tilgodeset.
Vi skal ikke glemme, at der under skiftende regeringer er investeret meget store beløb i opbygningen af infrastrukturen på naturgasområdet, og at der derfor også er betydelige samfundsøkonomiske interesser forbundet med hele naturgasforsyningen.
Og vi skal sikre, at vi har den fulde gavn af investeringerne, så forbrugerne sikres en billig, sikker og miljøvenlig naturgasforsyning, men også sådan, at samfundet garderer sig over for den meget store gældsforpligtelse, der ligger i sektoren.
Seks små, offentligt ejede selskaber kan ikke på nogen troværdig måde gå ind i konkurrencen på gasmarkedet, navnlig ikke, når man tager i betragtning, at gælden inden for sektoren i øjeblikket enten som stats- eller kommunalsikret gæld udgør 20 mia. kr.
Vi er nødt til at tage hensyn til dette, og derfor kan vi ikke bare kalkere erfaringerne fra elaftalen.
Det er en anden problemstilling, vi står over for her.
Men jeg tror, der også i elreformen er inspiration at hente for vores fortsatte diskussion på det her område.
Staten har givet et tilbud til gasselskaberne, og Naturgas Syd har sagt ja.
Og vi vil senere vende tilbage til Folketinget med en redegørelse for dette område og i den forbindelse selvfølgelig også være parate til at diskutere med partierne, hvordan fremtiden skal klares på dette område.
På trods af prisudviklingen på det internationale oliemarked er det lykkedes at fastholde et forholdsvis højt aktivitetsniveau i Nordsøen.
Senest har femte udbudsrunde vist en betydelig interesse for efterforskning inden for det danske område.
Ligeledes har Danmark jo for andet år i træk været selvforsynende med energi, og dermed er regeringens målsætning om at sikre en høj selvforsyningsgrad opfyldt. Samtidig har produktionen af olie og naturgas i Nordsøen bidraget meget positivt til samfundsøkonomien.
Det er nødvendigt løbende at videreudvikle virkemidlerne på energiområdet.
Besparelser, effektivisering og vedvarende energi er ikke statiske størrelser.
Derfor skal der i hvert enkelt tilfælde foretages en vurdering af, hvilken forsknings- og udviklingsindsats der er nødvendig, for at både nationale og bistandsrelaterede strategier og handlingsplaner for energisektoren og dens miljøbelastning kan få den tilstrækkelige gennemslagskraft også på lang sigt.
Og denne forskningsindsats må prioriteres.
Allerede i dag bruges over 80 pct. af energiforskningsprogrammets midler til forskning inden for energibesparelser og til udvikling af vedvarende energikilder.
Til sidst skal jeg give en meget kort status for forskellige aktiviteter i international sammenhæng, der igen på forskellig måde understreger energiområdets stadig mere grænseoverskridende karakter
Det internationale energipolitiske samarbejde foregår på flere niveauer: Indsatsen i EU, i OECD og i IEA, altså Det Internationale Energiagentur, i FN og i nordisk regi og gennem Energicharteret er alle vigtige komponenter.
Et særligt aspekt i FN-arbejdet er opfølgningen af Riokonferencen, især med klimakonventionen og Kyotoprotokollen, som stort set indgår i alt internationalt arbejde i dag.
Opfølgningen af Århuskonferencen, altså den paneuropæiske miljøkonference, er blevet en væsentlig bestanddel i det internationale samarbejde om at mindske energiforbruget og dermed reducere CO2-belastningen.
Århusdeklarationen forpligter samtlige deltagende landes regeringer på at gøre noget mere på energieffektiviseringens område, på at afskaffe miljøfjendtlige subsidier og på at indføre miljøafgifter eller lignende før år 2005.
Arbejdet op til konferencen og opfølgningen har smittet af på arbejdet med energi og miljø i andre internationale sammenhænge, ikke mindst inden for EU.
Danmark vil gøre sit for at fastholde momentum og holde energieffektivisering på dagsordenen frem til den næste paneuropæiske konference, som er planlagt at finde sted i Ukraine i år 2001.
En del af opfølgningen fra Århus går ud på at styrke myndighedssamarbejdet og samarbejdet mellem myndigheder, investorer og private, især i Østersøregionen.
Denne indsats skal supplere de mange aktiviteter, der allerede er i gang i denne region, ikke mindst handlingsplanen for energi under den såkaldte »Baltic Agenda 21«, der er udarbejdet med Danmark og Estland som penneførere, og som blev vedtaget af Østersørådet så sent som sidste sommer.
Det er en indlysende udfordring at udnytte mulighederne i Østersøregionen for at få testet de såkaldte Kyotomekanismer, i første omgang ved, at der etableres et tæt samarbejde omkring joint implementation. Formålet er at realisere en del af områdets muligheder for at reducere CO2-udslip og samtidig at sætte en høj teknologisk standard for energi- og miljøprojekter.
Østersøsamarbejdet kan således blive en meget væsentlig inspiration til arbejdet efter Kyotoprotokollen med at udvikle fælles virkemidler. Klimasekretariatet, altså sekretariatet under klimaforandringskonventionen, skal holde en første workshop herom i foråret 2000, som vi fra dansk side - i øvrigt i samarbejde med andre lande - har tilbudt at være vært for her i Danmark.
Klimakonventionens 4. partsmøde i Buenos Aires i november 1998 resulterede i en handlingsplan, der bl.a. lægger op til, at udformningen af regler og retningslinjer for Kyotomekanismerne kan vedtages på 6. partskonference i år 2000.
Resultaterne fra partskonferencen bliver dermed en del af grundlaget for den videreførelse af vores egen aftale om elreformen, som jo efter det, vi har lagt op til, skal forhandles inden udgangen af 2001.
Hovedformålet med disse forhandlinger vil være at få fastlagt elsektorens bidrag til vores reduktionsforpligtelse efter Kyotoprotokollen.
Regeringen vil også fremover arbejde for, at Danmark bidrager til en miljømæssigt bæredygtig udvikling på energiområdet såvel nationalt som internationalt.
Vi vil også bruge det afsæt, vi har skabt, til at skabe nye arbejdspladser og nye eksportmuligheder.
Jeg nævnte før vindindustrien.
Jeg nævnte også kraftvarmeområdet.
Og jeg kan nævne mulighederne for nye arbejdspladser, nye eksportmuligheder og nye produktionsmuligheder, når det drejer sig om energibesparelsesområdet. På alle disse områder skal vi udnytte positionen som foregangsland, og det er naturligvis det, regeringen lægger op til.
Vi er på rette vej, men vi har langtfra nået målet endnu.
Og jeg vil gerne komplimentere også de politiske partier, der sidder her i Folketinget, og som har et betydeligt medansvar for, at dansk energipolitik er blevet den bragende nationale og internationale succes, som tilfældet er.