runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Birthe Skaarup (DF), 1999-05-20:
Forslaget, som vi skal behandle her i dag, synes vi i Dansk Folkeparti stort set er fornuftigt nok.
Jeg vil godt sige, at jeg har hele min gruppe bag mig, når jeg udtaler det her, for vi er ikke i tvivl om, at rygning er en af de store syndere, når det gælder danskernes helbred.
Problemet med rygning er jo en besværlig størrelse, som vi allerede ved, ikke alene for rygerne, men også dem, som passivt må finde sig i rygningen.
Problemet er jo så også, som andre har været inde på, at det også er en belastning for hele sundhedssystemet.
så er befolkningen faktisk stort set delt, dog med en lille overvægt til forbudssiden.
Blandt rygere afviser man klart, at der skal være totalt rygeforbud på eksempelvis hospitaler, selv om det kunne være indlysende nok, at det først og fremmest var her, der skulle være et forbud. Hr. Jørgen Winther var lidt inde på, at en bestemt sygdomsgruppe skulle tilgodeses, men jeg ved da også, at der er mange andre, der er indlagt, der ønsker sig en cigaret som en stimulans.
Vi vil forholde os pragmatisk til forslaget, men vi vil henholde os til, at der stadig væk skal være lokaler, hvor rygere kan udøve deres last.
Døgninstitutionerne skal være røgfri, men stadig væk med mulighed for de voksne for at få stillet et lokale til rådighed til rygning, og det samme gælder skolerne.
Men eksempelvis skal den forebyggende indsats målrettes med tilbud til de ansatte om rygeafvænning.
Det kunne jo gælde alle institutioner, skoler og hospitaler osv. osv., som netop det her forslag omhandler. Som sagt er vi i Dansk Folkeparti ikke i tvivl om rygningens skadelige virkninger og de gode intentioner i forslaget, men vi kan også se ikke alene her i Folketingssalen, men også rundtomkring på Christiansborg, hvor svært det er at overholde et forbud på netop dette område.
Og hvorfor skulle vi gå ud og løfte en pegefinger, når vi ikke kan gå foran herinde?
Men som sagt, Dansk Folkeparti ønsker ikke et forbudsdanmark, men en kraftig advarsel om rygningens alvorlige konsekvenser, mere oplysning om, hvad rygerne udsætter de passive rygere for, hvad gravide rygere risikerer over for det ufødte barn, og ligeledes de voksnes vaners afsmittende virkning over for børn og unge mennesker; i det hele taget oplysning og tilbud om rygeafvænning.
Som sagt er vi kritiske over for at lave det her forbud frem mod år 2001, og vi er overbeviste om, at det ikke vil blive overholdt, men vi ser det klart som et vink med en vognstang til hele befolkningen om, at der må ske en holdningsændring.
Margrete Auken (SF), 1999-05-20:
Men jeg vil sige, at der er en vis sammenhæng og konsekvens i det, Dansk Folkeparti siger.
Vi vil jo aldrig komme i en situation, hvor vi har organer nok.
Det tror jeg alle er klar over.
Og sandsynligvis vil det blive mere og mere grelt, fordi ønsket om organdonation vil vokse, samtidig med at vi forhåbentlig får færre og færre.
Det eneste, der virkelig vil batte noget, er det ondskabsfulde forslag, som Dansk Folkeparti har lavet om at fjerne fartgrænserne.
Det vil batte noget.
Så begynder det - jeg vil ikke sige, det vil hjælpe, for vi får sandsynligvis stadig væk ikke nok, men det er det eneste.
Alt det andet er lidt meningsløst at sætte ind i diskussionen om at få organer nok, for det er for lidt, det drejer sig om.
Så er der den dér pointe, som fru Anne Baastrup nævnte om at få skabt bedre tryghed om situationen og derved kunne give flere organer, hvis man synes, at det er målet.
Birthe Skaarup (DF), 1999-05-20:
I Dansk Folkeparti har vi ikke de store problemer med det her forslag, selv om der for nogle sikkert er nogle etiske besværligheder forbundet med det.
Vi har den principielle holdning ligesom forslagsstilleren, at ethvert ønske, som en afdød skriftligt har givet udtryk for i levende live, må efterleves af de pårørende.
Altså såfremt en afdød har givet udtryk for at donere sine organer eller sit legeme væk, så skal det efterleves.
Nu må vi jo så samtidig, som andre også har været inde på her, konstatere, at der er donormangel i Danmark, og vi ser eksempelvis, at rigtig mange patienter er i dialysebehandling, fordi vi mangler donorer.
Det er en kostbar behandling med store omkostninger til følge både for patienterne og også for de nærmeste pårørende, og samtidig så koster det naturligvis sygehusvæsenet dyrt.
Vi må konkludere, at der står alt for mange syge, der har behov for transplantation, på venteliste til et organ, og set i det lys mener vi her, at debatten og forslaget i dag er yderst velkomment.
Også hvorledes der i fremtiden skal være en mulighed for at få flere til at donere organer.
Vi mener, at de pårørendes vetoret til at modsætte sig organdonation må fjernes, når der foreligger et skriftligt tilsagn fra en afdød, selv om vi ved, at mange som sagt kommer i en situation, hvor man står i et stort dilemma og har store sjælekvaler. Vi vil tilkendegive, at vi kan tilslutte os forslaget fra Venstre.
Anne Baastrup (SF), 1999-05-20:
Jeg er fuldstændig enig med fru Dorte Bennedsen i, at vi skal være forsigtige i det her beslutningsforslag.
SF's folketingsgruppe er frit stillet.
Det, vi er enige om, er, at de dårlige historier, vi undertiden hører om behandlingen af pårørende, hvis nære er organdonor, skal holde op.
Personalet skal have bedre mulighed for at give de pårørende lejlighed og ro til at sige farvel.
Jeg lyttede naturligvis med interesse til ministerens begrundelse for afvisningen af forslaget og har forståelse for indvendingerne, og jeg er herudover ganske enig i, at det ikke løser eller vil løse spørgsmålet om manglende organer, og det er jo slet ikke derfor, sådan som jeg læser beslutningsforslaget, det er stillet.
Skal vi have andre og flere organer, så kræves der andre metoder.
Men det, der er vigtigt for de medlemmer af SF's gruppe, der støtter forslaget, er, at i den situation, hvor et menneske har ønsket at donere sit legeme til fordel for mennesker, som kan have glæde heraf, måske overleve på baggrund af den donation, så finder vi det uetisk, at dette ønske kan tilsidesættes af pårørende. Vi erkender til fulde, at det ikke har noget at gøre med, at man som læge skal tvinges til at foretage sig noget, der er i strid med ens lægelige ansvar, lægelige forpligtelse, sygeplejersker ansvar osv. Men det er det ganske snævre, afgrænsede forhold, at har man som menneske besluttet og lavet testamente, der donerer ens krop, så er det ikke op til andre at nedlægge et veto.
Det er den afgrænsning, som vi ønsker.
Dorte Bennedsen (S), 1999-05-20:
Jeg synes, at det var nogle væsentlige synspunkter, der kom frem her, men som jo også tilsiger, at det her bør vi måske drøfte lidt mere.
Min bekymring har været, sådan som jeg har oplevet beslutningsforslaget, at vi derved skulle pålægge nogle læger, nogle sygeplejersker en umulig og efter min mening uetisk opgave.
Men det var jo værd at gå ind i diskussionen, og det var derfor, jeg sluttede min ordførertale på den måde, som jeg gjorde: hvordan kommer vi til det, det hele i allersidste ende handler om?
Det er fint, jeg ville også blive irriteret, hvis jeg vidste, at jeg havde besluttet mig for et eller andet, og mine pårørende så kunne lave det om bagefter.
Det er jo set under evighedens synsvinkel ret ligegyldigt.
Det, vi bør interessere os for, er, hvordan vi får forklaret befolkningen, at det er fornuftigt at melde sig som organdonor.
Og det synes jeg er en vigtig diskussion at gå
ind i, og den synes jeg er værd at bruge tid på i stedet for her sådan lige at markere nogle meget håndfaste synspunkter.
Tom Beck (KF), 1999-05-20:
Det Konservative Folkeparti betragter spørgsmålet om organdonationen, som jo egentlig er spørgsmålet om egen og pårørendes ret og råden over det døde legeme, som et meget væsentligt etisk spørgsmål, som det bør være den enkeltes ret
På den baggrund er gruppens medlemmer frit stillede til at tage stilling til nærværende forslag og kommende lovforslag.
Det er jo en kendsgerning, at folk vurderer og vægter hensynet til den afdødes beslutning om at donere organer på den ene side og hensynet til egen holdning til spørgsmålet på den anden side.
Sundhedsministeren, som jeg var enig med et langt stykke hen ad vejen, beskæftigede sig med konsekvenserne af vetoretten og anførte, at det kun var ganske få organer, man derved mistede, eller der gik tabt.
Den socialdemokratiske ordfører, fru Dorte Bennedsen, understregede det samme.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-05-20:
Det er jo sjældent, jeg kan være enig med fru Anni Svanholt, men det er jeg sådan stort set i den her ting.
Jeg synes, det har været fornuftigt og rigtigt, hvad der blev sagt.
Jeg er jo selv forslagsstiller på forslaget, som jeg jo synes er godt, men der er en misforståelse.
Når fru Anni Svanholt og også tidligere ordførere har sagt, at man kan spare en masse penge på det her forslag, så er det kun partielt rigtigt.
Hvis kampagnerne virkelig lykkes og folk holder op med at ryge eller i hvert fald ikke gør det, når andre er til stede, sådan at middellevetiden vokser, så vokser udgifterne til pensioner. Hvis middellevetiden ryger op med 7 1/2 år, bliver det et utrolig dyrt forslag.
Lad os bare sige det ærligt.
Jeg går ind for det, hvis vi tager det hele med.
Det kan godt være, at det bliver dyrere, men det bliver bedre.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-05-20:
Dette havde hr. Søren Søndergaard nok ikke ventet, men det er rent faktisk et forsvar for hr. Arne Melchior, som er en af de mest hensynsfulde rygere, jeg har kendt.
Han er den, der er nemmest at få til at lade være med at ryge dér, hvor CD er, og dér, hvor vi holder gruppemøde.
Så han er sådan set en hensynsfuld ryger.
Jeg tror ikke, man vil se ham futte frem og tilbage med hævet cigar nede foran.
Han kan godt lade være
at ryge, og det er det, vi beder om som ikkerygere.
Det skulle være så godt, og så blev der en faneflugt her til sidst.
Altså, jeg ved da godt, at der er folk, der ryger; det kan jeg jo ikke undgå at vide, og jeg ved da også godt, hvordan Folketinget har det med det, og at Folketinget vil være delt, når vi skal stemme engang, og derfor har jeg, som jeg sagde til ministeren, en forståelse for, at han jo ikke kan bevæge sig længere, end det er muligt.
Men jeg vil holde fast ved, at det er min overbevisning, at vi kommer længere, end vi gjorde sidste gang.
Der er kommet en meget større forståelse for, at det er ikkerygerne, der har ret til at være fri for røg.
Holger Graversen (S), 1999-05-20:
Det var lige før, jeg også fik svar på mine spørgsmål, jeg sad med.
Jeg lagde mærke til, at CD's ordfører spurgte ministeren, hvor langt ministeren ville gå.
Det var hun spændt på.
Det er vi andre også.
Det er klart, at ministeren selv kan svare på det, men han kan selvfølgelig ikke gå længere, end der kan blive et flertal.
Jeg er meget optimist med hensyn til, at det lykkes at lave noget bedre, end vi har nu, men omvendt vil jeg også advare imod at være lidt for overoptimistisk.
Jeg tror nok, de fleste af ordførerne, der har været på talerstolen i dag, er ikkerygere, og hr. Jørgen Winther kunne f.eks. ikke give nogen klar besked på, hvor mange i hans gruppe der ville støtte forslaget.
Det kunne den konservative ordfører heller ikke, og der var vist også visse andre.
Så pas nu på, jeg tror, vi skal være meget taktiske i det spil her og ikke ligesom overdrive og slet ikke provokere
de her kære rygere, men jeg håber det bedste.
Jørgen Winther (V), 1999-05-20:
Det er bare en lille kommentar til fru Yvonne Herløv Andersen, som konkluderer, at der denne her gang er langt mere forståelse for røgfrit miljø fra ordførerne fra de forskellige partier.
Jamen det må jeg sige, det er der, men jeg følte mig så kaldet til lige at gå op og sige, at jeg godt nok er ordfører i dag, fungerende ordfører på det her område, men vi burde måske have haft en ordfører til i Venstre, for jeg dækker altså ikke hele Venstres holdning.
Jeg tror godt, vi kunne finde nogle andre personer i Venstres gruppe, som havde helt diametralt modsatte holdninger end dem, jeg giver udtryk for.
Det er bare, for at vi ikke sådan lige forledes til at tro, at fordi vi nu er de her lidt antirygere i dag, der er fremme, så er der sket rigtig meget.
Men ellers er jeg nu enig med fru Yvonne Herløv Andersen.
Det er også min fornemmelse, at der er sket meget på det område, og jeg tror egentlig også, at sundhedsministeren har mulighed for at få flertal for mange af de tiltag inden for rygning, som han nu tenderer mod at gøre her til efteråret, og jeg er i hvert fald rent personlig meget, meget positiv over for mange af de tanker, der er kommet fra ministeren.
Det var kun lige for at præcisere.
Tove Videbæk (KRF), 1999-05-20:
Jeg er naturligvis helt enig med hr. Frank Dahlgaard i, at livskvalitet naturligvis ikke alene er at leve længe. Livskvalitet er også at have det godt, mens man lever.
Men jeg mener, man har det bedst, hvis man ikke har lungerne fyldt med tjære. Hvis man har rene lunger og kan ånde frit, tror jeg, man har det bedst.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-05-20:
Jeg er enig i den sidste del af fru Tove Videbæks indlæg, men den første del kalder mig herop på talerstolen, for det var jo noget med, at nu skal der være livskvalitet, og nu skal folk have længere levetid osv. Når jeg er medforslagsstiller på dette forslag, er det ikke, fordi jeg vil bestemme, at folk ikke skal ryge, eller at de skal leve længere.
Hvem siger, det er en livskvalitet
at leve længere?
Hele den debat har vi jo slet ikke haft.
Er det bedre at leve langt end kort?
Nej, det drejer sig alene om, at andre ikke blive generet.
For nogle af dem, som er kommet på røgen, kan det godt være livskvalitet at tage sig en smøg, og det synes jeg er helt fint at de gør, bare de ikke generer andre mennesker.
Men bortset fra den, synes jeg, lidt hellige indgangsvinkel til den tale, fru Tove Videbæk holdt, er jeg enig.
Fru Tove Videbæk understregede netop hensynet til andre, ikke mindst børn og unge, at de ikke må blive generet af det.
Men lad dog folk, der ryger, have den fornøjelse, hvis det ikke rammer andre.
Pernille Blach Hansen (S), 1999-05-20:
Jeg vil gerne starte med at sige tak til Enhedslistens ordfører for de rosende bemærkninger om min ordførertale.
Til bemærkningerne om, hvad Socialdemokratiet så mener med på lang sigt, er jeg ikke i tvivl om, at det nok vil være lidt længere end det, Enhedslisten umiddelbart vil gå ind for.
Men vores udgangspunkt er det samme.
Vi vil gerne helt af med pesticiderne.
Vi tror bare ikke, det er noget, der kan gøres i et snuptag og hovsaagtigt.
Derfor støtter vi selvfølgelig det mål, miljøministeren har stået her og fortalt om: ned på 2,0 i behandlingshyppighed til udgangen af 2002, og derefter skal vi videre ned.
Det er en proces, som fortsætter, og den støtter vi selvfølgelig hele vejen igennem.
I Socialdemokratiet er vi meget optaget af spørgsmålet om brug af pesticider.
Principielt er det vores holdning, at brugen af pesticider bør undgås.
Pesticider er gifte og har uundgåeligt en virkning på det omgivende miljø.
Til problemerne med pesticider hører, at de påvirker den biologiske mangfoldighed, fordi også dyr og planter uden for målgruppen rammes.
Der er fundet rester af pesticider i både vandløb, søer og åer, ja, selv i visse fødevarer og regnvand.
I de sidste 10 år har vi også fundet flere og flere rester af pesticider i vores drikkevand.
Jo flere pesticider vi har testet for, jo flere har vi fundet i drikkevandet.
Der er ingen tvivl om, at det er vigtigt at få bragt forbruget af pesticider markant ned.
Blot for at nævne nogle få har regeringen sammen med den progressive del af Folketinget forbudt over 200 af de mest miljøskadelige pesticider og indført pesticidafgifter.
Vi skal nu videre i den retning, og i den proces er Bichel-udvalgets rapport et godt redskab.
Rapporten er et godt beslutningsgrundlag, og der er grund til at rose deltagerne i udvalgsarbejdet for deres indsats.
Bichel-udvalget når frem til, at det er muligt at reducere pesticidforbruget ganske betydeligt uden de store økonomiske omkostninger.
I den forbindelse er det væsentligt at notere sig, at udvalget blandt andet ikke har indregnet værdien af de fremtidige teknologiske fremskridt.
Derfor kan det meget vel vise sig, at de økonomiske omkostninger ved en mere massiv udfasning af pesticider ikke er så store som angivet i rapporten.
Socialdemokratiet støtter den trestrengede strategi for nedsættelse af pesticidforbruget.
Det indebærer en generel nedsættelse af pesticidanvendelsen, en nedsættelse af eksponeringen af biotoper samt en øget økologisk omlægning.
Vi synes samtidig, ideen om en revurdering af pesticidforbruget hvert tredje år er god.
Det vil give os mulighed for at holde øje med, om udviklingen går i den rigtige retning.
Vi ser også meget positivt på udvalgets forslag til ændringer af godkendelsesordningen.
Vi bør gøre mere for at beskytte miljø og sundhed.
Derfor kan og bør vi reducere brugen af sprøjtemidler.
Også på dette område bør Danmark være et foregangsland.
Der skal ingen tvivl være om Socialdemokratiets mål.
Vi ønsker på lang sigt et landbrug uden brug af giftstoffer.
Bichel-udvalgets rapport er et godt springbræt til at komme videre i den retning.
Birthe Skaarup (DF), 1999-05-20:
Jeg kunne da godt tænke mig at spørge hr. Ole Sohn, hvor lang tid SF regner med, at denne her konflikt skal vare.
Jeg synes, hr. Ole Sohn slap lidt for let hen over det.
Skal de ældre undvære pleje i år eller i måneder?
Hvor mange af dem, der står på venteliste, skal pludselig blive til akutte patienter?
Som sagt: Hr. Ole Sohn slap for let om ved det, da han svarede på, hvor lang tid denne her konflikt skal løbe efter SF's mening.
Ole Vagn Christensen (S), 1999-05-20:
Hr. Ole Sohns argumentation er meget ensidig og meget tynd og en skøjten hen over det, der er virkelighedens verden.
Det er jo et fint spind af masker, den danske model består af.
Der er også en hel masse elementer, som indgår i det forløb, man har været igennem i den seneste periode op til denne konflikt.
Det er jo helt klart, at det ikke er så enkelt, at vi bare kan sige, jamen vi giver dem det der, så er der ro.
Hvem tror på, at de andre grupper, som også har været med til at sige ja, ville stille sig tilfredse med, at man på den måde skaltede og valtede med den danske model inde i Folketinget.
Lad os nu lige lade eftertænksomheden råde og så prøve at tænke over, hvor det er, vi er på vej hen.
Ole Sohn (SF), 1999-05-20:
.... ballade.
Jeg går ud fra, at hr. Ole Vagn Christensen er enig i, at den danske model er et udtryk for, at parterne selv skal løse en konflikt, og når parterne i en forhandlingssituation er kommet dertil, at de p.t. ikke kan komme videre i forhandlingerne, så gør de brug af den danske models andet trin, der er at iværksætte en lovligt varslet konflikt.
En lovligt varslet konflikt har til formål at blødgøre parterne.
Den part, der først bliver blød, bliver mest forhandlingsvenlig, og så finder man en løsning.
Men den mulighed er jo afskrevet, når der gribes ind.
Konflikten har løbet i 8 dage.
Som den socialdemokratiske ordfører sagde for lidt siden, så respekterede Socialdemokratiet den fri forhandlingsret i 8 dage, så det er altså en knægtelse af den fri forhandlingsret. Det er jo klart, at når den ene part, Amtsrådsforeningen, ved, at der kommer et indgreb, så foretager den sig ingenting.
Så har den jo en hjælpende hånd i baghånden, og den gør den så brug af, og det forstår jeg udmærket den vil gøre.
Men jeg synes ikke, det er Socialdemokratiet værdigt at støtte det.
Jeg skal ikke tage stilling til, hvor høje
sygeplejerskelønningerne skal være
, men som politiker skal jeg tage stilling til, at vi skal have et sundhedsvæsen, som fungerer, og som vi kan sikre ved at bevare det nuværende antal sygeplejersker, sådan som regeringens egen sundhedsplan ønsker at lægge an til.
Vi skal sikre, at der kommer nye unge ind på sygeplejeskolerne, sådan som regeringens egen sundhedsplan lægger an til.
Men med et indgreb, hvor man vil fortsætte den udvikling, at sygeplejerskerne forsvinder fra hospitalerne, og unge fravælger sygeplejerskeuddannelsen som deres fremtid, så er der et grundlæggende problem.
Jeg vil faktisk sige, der er en tikkende bombe under sundhedssektoren, og det synes jeg man burde have taget med i sine betragtninger, når man griber ind for et så relativt lille beløb, som der øjensynlig er tale om.
Jeg skal ikke kunne svare på det, som hr. Jens Vibjerg spørger om, nemlig hvorvidt sygeplejerskerne stiller sig tilfreds med de 40 mio. kr. Jeg konstaterer bare, at det er det, der har været fremme i den offentlige debat.
, men der er sådan en rød lampe, der en gang imellem lyser, ellers får jeg vel....
Ole Vagn Christensen (S), 1999-05-20:
Hr. Ole Sohn kom med den der betragtning, at det var til fordel for arbejdsgiverne, at der blev grebet ind.
Jeg vil gerne se en dokumentation af, hvad det er, arbejdsgiverne får.
Jeg vil så også gerne spørge til det, jeg også rejste
før omkring den danske model: Når parterne er kørt fast og ikke kan komme videre og ikke kan finde nogen løsninger, og en tredje part er involveret, så er der kun Folketinget til at lave en løsning. Vi skal vel ikke forhandle overenskomsterne herinde.
Det er derfor, jeg siger, at problemerne efterfølgende jo ligger tilbage.
Jens Vibjerg (V), 1999-05-20:
Jeg har et stilfærdigt spørgsmål til hr. Ole Sohn: Hvorfra ved hr. Ole Sohn, at det er ca. 40 mio. kr., der skiller parterne?
Har hr. Ole Sohn været ude at spørge de 61 pct., der stemte nej?
Poul Erik Dyrlund (S), 1999-05-20:
Hr. Ole Sohn roste arbejdsministeren for renheden i det her lovindgreb og havde så i øvrigt nogle betragtninger om, at det sidste indgreb skabte en masse furore.
Sygeplejerskerne får ikke den løn, de fortjener, siger hr. Ole Sohn.
Det vil jeg ikke afvise, men jeg er nødt til at spørge hr. Ole Sohn, hvad det er for forventninger, man har i SF til en lønudvikling over en eller anden relativt overskuelig årrække.
Jeg kan konstatere, at sygeplejersker på basisløn har haft en fremgang på 25,84 pct. inden for den sidste 4-årige periode.
Jeg kan konstatere, at ledere har haft en fremgang på 23 pct.
Jeg kan konstatere, at denne her gang var lønfremgangen i det, der var aftalt, 7,5 pct.
Hvad skal der til?
Hvordan ville situationen rent faktisk blive, hvis man gik ind og honorerede
sygeplejerskerne yderligere?
Hvad ville de 600.000, der har sagt ja til det overenskomstforlig, sige?
Ole Sohn (SF), 1999-05-20:
Nu er jeg jo i den lykkelige situation, at jeg ikke skal forhandle sygeplejerskernes overenskomst.
Det tvivler jeg på at hr. Bjarne Laustsen eller jeg kan gøre bedre end sygeplejerskerne selv.
Jeg vil sige, at udgifterne for samfundet ved indgrebet, eller for den sags skyld ved at konflikten løber videre, er væsentlig større end ved, at man løser det grundlæggende problem, at sygeplejerskerne har et efterslæb, og det har de så tilkendegivet, så vidt jeg husker, er på omkring 40 mio. kr. De har tilkendegivet, at det beløb kunne være en mulighed at løse konflikten på, og jeg fatter simpelt hen ikke, at man vil bruge sundhedssektoren som stopklods i stedet for at løse sygeplejerskernes for mig at se forståelige lønkrav.
Indgrebet er rent.
Ja, i gamle dage ville man have sagt, at det var et klasserent indgreb, men det er desværre den forkerte klasse, man har taget parti for.
Hr. Ole Vagn Christensen tilkendegav, at man ikke havde taget parti for nogen.
Altså mig bekendt har man da taget parti for Amtsrådsforeningen ved krystalklart at sige til Amtsrådsforeningen: I behøver ikke at forhandle, I kan bare læne jer tilbage, vi skal nok gribe ind.
Efter en sådan tilkendegivelse vil den part, som skal punge ud med nogle flere penge, naturligvis sætte sig tilbage og sige, at der intet grundlag er for at foretage sig noget som helst.
Bjarne Laustsen (S), 1999-05-20:
Hr. Ole Sohn hilste med tilfredshed, at indgrebet var rent, og det er det jo selvfølgelig også, for det er det, som sygeplejerskernes forhandlere selv har forhandlet sig frem til, så det kan jo ikke være så ringe. Så vil jeg gerne spørge hr. Ole Sohn: Hvad er det, sygeplejerskerne skal have mere, og hvilke konsekvenser vil det få for de øvrige KTO-medlemmer?
Man var jo inde i en stor, bred aftale, og der er bare den enkelte gruppe her, som ikke kunne tilslutte sig.
Hvad skal de have mere?