runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Birthe Rønn Hornbech (V), 2002-02-21:
Dette forslag til ændring af retsplejeloven drejer sig jo først og fremmest om en effektivisering af domstolenes arbejde.
Det er for Venstre meget afgørende, at straffesager kan gennemføres så hurtigt, som det overhovedet er forsvarligt.
Vi ved jo af erfaring, at der i en række mindre straffesager tilkaldes hele den tyrkiske musik, og så udebliver hovedpersonen.
Der har gennem nogle år været regler for udeblivelsesdomme.
Man har prøvet at udvide området, men nu forsøger vi altså igen at udvide området.
Hvor det balancepunkt skal ligge,
er naturligvis et politisk spørgsmål.
Nu har man så lagt det ved en grænse for, hvor høj
straffen kan blive - man sætter det op fra 30 dages fængsel til 3 måneders fængsel - og man giver samtidig en ubetinget mulighed for at få genoptaget sagen og mulighed for adgang til anke.
Det kan godt være, at man skulle have forsøgt sig med at gå endnu videre og ikke have givet en ubetinget adgang til genoptagelse.
Det kan også være, at vi ved en senere lejlighed vil overveje at sætte strafområdet op, men nu forsøger vi altså denne udvidelse for at se, om det så hjælper eller eventuelt får de tiltalte til at komme.
Vi mener ikke, at der er nogen retssikkerhedsproblemer med forslaget, som det ligger.
Den anden del af forslaget tilsigter at udvide pressens adgang til aktindsigt i domsudskrifter, ikke bare i straffesager, men også i civile sager.
Det kan vi naturligvis støtte ud fra et grundsynspunkt om, at pressen skal formidle retsplejen til den læsende befolkning og til tv-seerne osv. Så det kan vi godt støtte.
Men ikke mindst jeg selv har jo ved mange lejligheder rejst spørgsmålet, om det nu ikke var på tide at se på almindelige borgeres adgang, f.eks. til domsudskrifter.
Det virker noget enevældigt, at dommerne i den grad kan sidde med domsudskrifterne, som om det var deres egen ejendom.
Det er vi noget optaget af at få kigget på. Det er derfor med tilfredshed, at vi har konstateret, at justitsministeren nu har anmodet Retsplejerådet om, at man gør sig nogle overvejelser om, hvorvidt det er muligt i højere grad at få offentlighed om dommene.
Endelig er der så en mindre ændring, hvor man sikrer, at de valgte repræsentanter, der sidder i et politiklagenævn, ikke bare skal ryge ud, når udpegningsperioden er udløbet, hvis de er i gang med en større sag.
Den ændring kan vi naturligvis også støtte.
Så alt i alt kan Venstre støtte forslaget.
Helge Adam Møller (KF), 2002-02-21:
Den konservative folketingsgruppe kan støtte lovforslaget, for vi synes, at det er et godt og et nødvendigt lovforslag.
Der er tre nyskabelser.
Den første, for at starte bagfra,
er politiklagenævnene.
De kan være i fuld gang med at behandle en verserende klagesag, og så bliver de udskiftet, som de jo typisk gør efter 4 år, men nu bliver der mulighed for, at det gamle klagenævn kan fortsætte og færdigbehandle sagen, og det synes vi er godt og hensigtsmæssigt.
Det får mig til at sige direkte til justitsministeren i fortsættelse af det, at vi selvfølgelig er glade for, at vi kan få speedet klagesagen op i disse specielle tilfælde, men vi vil da også godt bede ministeren om, når det indledende lovgivningsarbejde er overstået, at kigge på, om der er mulighed for at speede processen op i disse politiklagenævn. Jeg tænker på hensynet til den, der klager - det er jo altid rart hurtigst muligt enten at få medhold i sin klage eller få afvist klagen - men endnu vigtigere er det typisk for de politifolk, der bliver klaget over, og som meget ofte går i øjeblikket 3, 4 eller 5 måneder og bliver hængt ud, mere eller mindre, i den lokale presse, fordi der er klaget over dem.
Heldigvis ender det jo i et kæmpestort antal tilfælde med, at de bliver fuldstændig frikendt af politiklagenævnet, men jeg tror, enhver kan forestille sig, uanset hvilket parti man kommer fra, hvilken kolossal belastning det er for en politiembedsmand at have det hængende over hovedet. Så jeg håber, regeringen vil se på, om det ikke kan gøres lidt hurtigere under tilgodeseelse selvfølgelig af de retssikkerhedsgarantier, der allerede er bygget ind i dette.
For det andet får pressen nu mulighed for at få udskrift af domme og retsbøger, lige så snart disse er renskrevet, og det synes jeg er godt og hensigtsmæssigt.
Den konservative folketingsgruppe kan også fuldt ud tilslutte sig dette.
Det tredje og sidste punkt er udeblivelsesdommene.
Der ændres jo nu den grænse, der er, fra 1 måned til 3 måneder.
Det er godt.
Det er jo, som også andre ordførere har fremhævet, et kolossalt stort spild af ressourcer, at der sidder en dommer, et par retsskrivere, en anklager, en forsvarer og måske syv vidner, der er indkaldt fra hele landet, og venter på den tiltalte, og han gider så ikke komme, og så kan man starte forfra 14 dage senere.
Derfor hilser vi med tilfredshed, at man nu hæver grænsen fra 1 til 3 måneder.
Vi har også noteret os, at justitsministeren i forslaget har bedt Rigsadvokaten om, når der er gået 2 år og man har set, hvor effektiv denne bestemmelse virker, at komme med en rapport.
Anne Baastrup (SF), 2002-02-21:
Jeg vil gøre ligesom hr. Helge Adam Møller og starte bagfra.
Vi synes, det er en god idé med de ændringer, der foreslås her omkring muligheden for at forlænge den periode, hvor politiklagenævnenes medlemmer kan sidde i forsøget på at færdiggøre de lidt mere besværlige sager, således at vi i højere grad kan undgå, at der kommer tilsanding af det system.
Vi støtter også udvidelsen af offentlighedens adgang til at få indblik i domsudskrifter før ankefristen.
Det er vigtigt, at vi i den offentlige debat omkring konkrete domsafgørelser rent faktisk får at vide, hvad det er, det handler om, således at det ikke blot bliver von hørensagen - det har vi jo alt for tit oplevet - og derfor tror jeg, at det vil kvalificere den offentlige debat.
Så er der spørgsmålet om ændring af reglerne om udeblivelsesdomme.
SF finder, at det er meget, meget vigtigt, at vi konstant har blikket rettet mod udnyttelsen af domstolenes ressourcer på en forsvarlig og ordentlig måde.
De stramninger, der er sket fra første udkast til andet udkast, har jo imidlertid, som vi kan se i høringssvarene, givet anledning til overvejelser bl.a. i Advokatrådet og for den sags skyld også lidt mere principielle overvejelser i Landsforeningen af Beskikkede Advokater.
Vi vil derfor bruge udvalgsarbejdet til at se på, hvad det er for konkrette ændringer, der er sket fra første udkast til andet udkast, og om det nu også er den rigtige måde at lægge snittet på.
Det, der jo er vigtigt - og det tror jeg gælder for alle partier her i Folketinget med undtagelse af Dansk Folkeparti - er, at vi er enige om, at man ikke er kriminel, før man rent faktisk er dømt kriminel.
Vi hørte jo lige før Dansk Folkepartis ordfører sige, at kriminelle ikke skal have nogen særbehandling.
Kriminel er man først på det tidspunkt, hvor man er dømt.
Det ved jeg at der er enighed om blandt de andre partier.
For mig at se er der nogle problemer i det
: Kan man være sikker på, at der rent faktisk er sket forkyndelse osv.?
Derfor vil vi bruge udvalgsarbejdet til at tjekke, om det nu også er det rigtige skridt, der er sket fra første til andet udkast.
Elisabeth Arnold (RV), 2002-02-21:
Vi har også i den tidligere regerings tid været med til at give grønt lys for fremsættelse af lovforslag med dette indhold, og der er ikke fra vores side ændret holdning til det materiale i lovforslaget.
Jeg vil godt sige om udeblivelsesdommene, hvor man forhøjer varigheden af den afsagte dom, som kan foretages i forbindelse med, at tiltalte ikke møder op, fra 30 dage til 3 måneder, at det under alle omstændigheder altid er betænkeligt at afsige udeblivelsesdomme, og det er en afvejning af hensynet til den tiltalte og hensynet til domstolens effektivitet og domstolens funktion i det hele taget.
Derfor er vi glade for, at der sammen med forhøjelsen af rammen til 3 måneder samtidig er indført en ubetinget adgang til at få dommen taget op igen, hvis det er sådan, at der inden for en vis frist fremsættes ønske herom.
Det mener vi må give den nødvendige sikkerhed for den tiltalte.
Den anden del af lovforslaget, der handler om pressens adgang til aktindsigt i domsudskrifter, er jo helt klart en forbedring af pressens adgang til at følge med i retssystemets funktion, og det er en stor fordel for pressen, at man meget tidligt efter dommens afsigelse kan få adgang til teksterne.
På den anden side er der så også problemerne med offentliggørelse af teksterne i deres helhed eller lange passager af teksterne, hvor der på nettet har været offentliggjort nogle domme, som var problematiske, og hvor dette har givet anledning til, at man må vurdere, i hvilket omfang det bør tilstræbes at lave reglerne om.
Derfor er der selvfølgelig den begrænsning på pressens håndtering af materialet her, at de ikke må videregive domsudskrifter i deres helhed og ikke videregive i længere passager den nøjagtige tekst.
På et senere tidspunkt får vi forhåbentlig nogle regler, der er mere håndterlige.
For det tredje: Politiklagenævnenes kontinuitet
i arbejdet tilslutter Det Radikale Venstre sig også.
Pernille Falcon (EL), 2002-02-21:
Enhedslisten kan ikke støtte forslaget, som det ligger i dag, selv om der er et delelement af det, som vi godt vil kunne støtte, hvis det bliver skilt ud, og det drejer sig om forslaget vedrørende politiklagenævnenes medlemmers mulighed for at færdiggøre sager.
forslag
for behovet for ændringen
At idømme folk op til 3 måneders fængsel, uden at de har haft mulighed for at forsvare sig, er dybt betænkeligt.
Der vil ofte være tale om nogle af de borgere, der har allersværest ved at reagere på offentlige henvendelser.
Det foreslås oven i købet, at der skal kunne ske idømmelse af straf, uden at tilsigelsen til at møde under sagen har været forkyndt over for den tiltalte personligt.
Hvis man kender lidt til de her persongrupper, denne her type sager oftest vil dreje sig om, vil man vide, at et brev afleveret af en politimand, som skal videregives til en anden, vil have en meget stor risiko for aldrig at nå frem til den tiltalte.
Det synes vi er dybt betænkeligt at have som grundlag.
Vedrørende forslaget om udvidet adgang for pressen til domme og retsbøger vil vi anbefale, at man afventer Retsplejerådets generelle overvejelser om det her spørgsmål.
Så vil der kunne blive taget højde for nogle af de forbehold, som Det Radikale Venstre også var inde på i deres indlæg.
Jann Sjursen (KRF), 2002-02-21:
Kristeligt Folkeparti kan støtte det fremsatte forslag fra regeringen og i hovedsagen også de tre hovedelementer i forslaget.
For det første synes vi, det er i orden, at man giver mulighed for øget anvendelse af udeblivelsesdomme, således at man kan sikre en bedre ressourceudnyttelse i retssystemet, ved at man giver mulighed for at idømme fængselsstraffe i de tilfælde, hvor tiltalte ikke møder op til domsforhandlingerne, i mere udvidet omfang end nu: 1-måneds-grænsen bliver til en 3-måneders-grænse.
Vi synes, det er vigtigt i den sammenhæng, at man med den udvidelse også giver den domfældte mulighed for at klage over afgørelsen.
Det er nødvendigt med den ubetingede klageadgang for at sikre retssikkerhed for den dømte.
Det andet er spørgsmålet om pressens adgang til domsudskrifter.
Det er vi også positive over for, men jeg vil også i lighed med de to foregående ordførere sige, at det måske var mere hensigtsmæssigt at se det i en bredere sammenhæng, så man fik nogle mere klare regler på området end dem, der fremgår af lovforslaget som sådan.
Vi har altså ikke noget imod, at pressen får bedre adgang til domsudskrifter, end de har i dag, men vi er ikke færdige med det område, som lovforslaget ser ud i dag.
Det tredje, jeg vil nævne, er spørgsmålet om politiklagenævnenes udpegningsperiode.
Vi synes, det er helt rigtigt, at man giver mulighed for, at perioden kan blive forlænget, hvis politiklagenævnet er i gang med en sag, som kan færdiggøres inden for en kortere periode ud over den funktionsperiode, som nævnet egentlig har været udpeget til.
Så alt i alt er vi positive over for lovforslaget som sådan.
Freddy Dam (V), 2002-02-21:
Jeg er da enig i, at en forhøjelse med 2,5 pct. fra det, der svarer til diskontoen plus 5 pct. til Nationalbankens udlånsdiskonto plus 7 pct., selvfølgelig er en stor forhøjelse.
Omvendt er jo altså lovens formål at bekæmpe forsinkelse af betalinger, og da renteniveauet i øvrigt har været faldende igennem de senere år, synes jeg, det er helt uproblematisk, om end forhøjelsen angives at være 28 pct. Jeg vil godt sige, at så vidt jeg kan se af lovforslaget, er der ikke nogen hjemmel til i forbrugerkøb at aftale en højere rente, tværtimod.
Der er i forbrugerforhold en maksimal rente på Nationalbankens udlånsrente plus 7 pct. uden mulighed for at aftale en højere rente.
Endelig gælder loftet over gebyrerne fortsat i forbrugerforhold.
Lissa Mathiasen (S), 2002-02-21:
Vedrørende det sidste spørgsmål, der blev rejst her: Hvis det er tilfældet, at det ikke kun er sådan, at man tager spørgsmålet omkring sædvane ud, men også tager muligheden ud for at gå ind og lave en aftale, som går videre end det, der ligger her, er det jo godt, men sådan som det er beskrevet, kan det i hvert fald opfattes sådan.
Det glæder mig, hvis det ikke er tilfældet, men det må vi så spørge om under udvalgsarbejdet, så vi kan få det afklaret, for jeg synes da, det er væsentligt, at man ikke kan lave en aftale, der væsentligt forringer forbrugernes interesser.
Det andet: Jeg håber, at Venstres ordfører er enig med mig i, at når man foretager beregningen set i forhold til, hvordan det er i dag, så vil der være tale om godt 28 pct.s forhøjelse.
Lars Barfoed (KF), 2002-02-21:
Også Det Konservative Folkeparti kan støtte lovforslaget.
Det er efter vores opfattelse sådan, at effektive og rettidige betalinger er noget, som er vigtigt og med til at styrke det indre markeds funktion. Derfor mener vi også ud fra en betragtning omkring nærhedsprincippet, at det er helt fornuftigt og rigtigt, at der er et EF-direktiv på det her område, og under alle omstændigheder skal vi selvfølgelig så også implementere det i dansk lovgivning.
Det giver en tryghed for, at varer normalt bliver betalt, og hvis ikke de bliver det, så er der også nogle sanktioner, der kan mærkes.
Så vi synes, det er rigtigt, at der er nogenlunde fælles regler på EU-plan, og også at sanktionerne er således, at der lægges et pres på debitor for at betale varerne til tiden.
Jeg synes, det er ganske fornuftigt, at man, som jeg også sagde tidligere, lægger et vist pres på debitor i denne her sammenhæng.
Det, man selvfølgelig kan diskutere, er, om den skærpelse, der sker, også skal gælde ud over det nødvendige, altså om den ud over i handelsforhold også skal gælde i forbrugerforhold.
Man kan vel også sige, at i forbrugerforhold ligesom i handelsforhold er det da vigtigt, at vi sikrer, at der er et vist pres på debitor til at betale varerne til tiden.
Så vi kan godt støtte det, at vi implementerer direktivet, men ud over at implementere direktivet så også foretager den yderligere regulering, der sikrer ensartede regler i handelsforhold og forbrugerforhold.
Jeg lyttede meget til fru Lissa Mathiasens bemærkninger med hensyn til netop det spørgsmål om rentelovens virkning på forbrugerforhold, og fru Lissa Mathiasen nævnte, at der var tale om en stigning på 28 pct. på morarentesatsen.
Det kan man selvfølgelig sige at der er, men det er trods alt ikke procentpoint.
Det lyder så dramatisk, når man siger 28 pct.,
men vi taler jo ikke om rentestørrelser på 28 pct., men om at den stiger 2½ procentpoint i forhold til det, der havde været nødvendigt, og det synes jeg så er fornuftigt nok og rimeligt. Men fru Lissa Mathiasens bemærkninger i øvrigt om, at vi nærmest ophæver maksimumgrænsen på de 100 kr. og mulighederne for, at man i forbrugerforhold skulle kunne fravige de her aftaler, må jeg sige at jeg ikke helt forstod, og jeg synes ikke helt, det er i overensstemmelse med det, jeg læser ud af bemærkningerne om, at der kan ske fravigelse ved aftaler i handelsforhold, og ud fra at der jo udtrykkelig stadig væk i loven vil være en 100-kroners-grænse, som tidligere vedtaget af Folketinget.
Men jeg synes da, det er noget, fru Lissa Mathiasen og vi skulle få afklaret i udvalgsarbejdet.
Vi er naturligvis fra konservativ side parat til at se på, hvis det er sådan, at der er nogle helt urimelige virkninger i forbrugerforhold. Det vil vi gerne diskutere i udvalgsarbejdet.
Anne Baastrup (SF), 2002-02-21:
SF støttede oprindelig direktivet omkring bekæmpelse af forsinkede betalinger i visse handelsforhold, men vi har altså ikke støttet, at det også skulle udvides til at omfatte forbrugerkøb.
Selvfølgelig har vi respekt for de overvejelser, der har været i Justitsministeriet om, at det er nemmest og smartest og mest enkelt osv. at udvide det til at omfatte alle typer af køb, der er omfattet af renteloven, men vi finder simpelt hen, at det er en forvridning af den diskussion, vi i øvrigt har haft gennem de sidste år, om, hvordan man kan forbedre forholdene for forbrugere.
Nu er der en diskussion mellem hr. Barfoed og fru Lissa Mathiasen omkring 100-kroners-reglen.
Der er også forskellige andre typer af diskussioner her fra talerstolen om, hvad det egentlig er, lovforslaget omfatter, hvad er konsekvensen af lovforslaget, Forbrugerrådets henvendelse til os anfægtes med hensyn til, i hvilket omfang den er tilstrækkelig alvorlig.
Så jeg tror, at vi må indstille os på relativt grundige spørgsmål/svar, og så må vi se, om vi kan komme frem til en enighed.
SF vil kun støtte spørgsmålet, når det drejer sig om handelsforhold.
Vi ønsker ikke at få det udvidet til også at dreje sig om forbrugerforhold.
Elisabeth Arnold (RV), 2002-02-21:
Det Radikale Venstres umiddelbare reaktion på det her lovforslag er positiv.
Vi har støttet direktivet om bekæmpelse af forsinkede betalinger i handelsforhold m.v., og vi synes, det er nogle fornuftige regler, der er givet udtryk for her i teksten.
Men vi har ikke kunnet få øje på de samme vanskeligheder, som Socialdemokratiets ordfører åbenbart har gjort, og derfor vil vi sige her ved denne lejlighed, at det jo er det, vi har udvalgsarbejdet til at få afgjort.
Det Radikale Venstre vil selvfølgelig ikke medvirke til, at forbrugerne bliver dårligt stillede, men jeg opfatter den tekst her, som at man ikke kan fravige rentelovens bestemmelser til skade for forbrugerne.
Det kan så være selve de grupper af aftaler, som skal omfattes af det her forslag, som vi skal kigge på.
Under alle omstændigheder mener jeg, at der er brug for, at vi giver os tid i udvalget til at spørge grundigt og få nogle grundige svar og også meget gerne få ministeren i samråd nogle gange, men vores udgangspunkt er naturligvis positivt.
Jann Sjursen (KRF), 2002-02-21:
Kristeligt Folkepartis tilgang til lovforslaget er positiv, men jeg vil sige, som andre ordførere allerede har været inde på, at nogle af de høringssvar, vi har fået, bl.a. fra Forbrugerrådet her senest, giver anledning til, at vi under udvalgsarbejdet må have uddybet nogle af elementerne yderligere med hensyn til lovforslagets virkninger, sådan at vi kan være sikre på, at forbrugernes stilling ikke forværres, men tværtimod forbedres med lovforslaget som sådan.
Det vil være det, vi synes, at udvalgsarbejdet skal bruges til.
I hvert fald vil jeg sige, at det høringssvar, vi har fået fra Forbrugerrådet, rejser for os nogle nye spørgsmål, som gør, at vi ikke definitivt kan melde positivt ud på lovforslaget i dag, selv om det altså var vores umiddelbare udgangspunkt, da vi så det først.
Karsten Nonbo (V), 2002-02-21:
Lovforslag nr. L 77 er en genfremsættelse af L 50 fra den tidligere regering, der blev fremsat den 24. oktober 2001 af den daværende minister.
Vi agtede at støtte det dengang, og vi ser ikke nogen grund til at ændre holdning denne gang.
Forslaget implementerer et EU-direktiv om harmonisering af regler om behandling af trafikskader.
Der laves en tilføjelse til færdselslovens § 115, således at der kan oprettes et erstatningsorgan og et informationskontor til gavn for danskere, der impliceres i et færdselsuheld i et andet EU-land, eller for en udlænding, som involveres i et færdselsuheld i Danmark.
Det betyder, at man som vognmand, erhvervschauffør eller almindelig dansker på bilferie i et EU-land bliver sikret en bedre behandling, hvis uheldet er ude.
Man henvender sig blot til skadevolderens repræsentant i Danmark eller til den danske repræsentant i uheldslandet, og så ydes der en saglig og faglig sproglig bistand.
Den juridiske tvist afgøres selvfølgelig stadig i uheldslandet, men via informationskontoret opnår borgeren en bedre service, når han er kommet hjem og skal følge op på sin skadeserstatning.
Venstre støtter lovforslaget, og vi imødeser gerne, at økonomi- og erhvervsministeren kommer med opfølgende lovforslag, som skal gøre denne teori til praksis.
Per Dalgaard (DF), 2002-02-21:
L 74 er baseret på et EF-direktiv fra den 29. januar år 2000.
Trods sin oprindelse i EU, som Dansk Folkeparti jo ikke er så vild med blander sig i detaljer i dansk lovgivning, finder vi forslaget fornuftigt.
Det stadfæster de morarenter, en kreditor må tage af en debitor ved for sen betaling enten af en vare eller en tjenesteydelse.
Det oprindelige EF-direktiv tager kun højde for handel mellem erhvervsdrivende og handel mellem erhvervsdrivende og det offentlige.
Justitsministeren har udvidet loven til at omfatte alle handelsforhold; det finder jeg fornuftigt og rigtigt.
Forbrugerne opnår en større beskyttelse, idet der ikke mere kan fraviges rentelovens bestemmelser til skade for forbrugeren.
Morarenten sættes ganske vist op til 7 pct., men på basis af Nationalbankens udlånsrente.
Ligeledes er der en 30-dages-betalingsfrist fra modtagelse af varen eller ydelsen, hvis ikke andet er aftalt.
Alt i alt et forslag, som Dansk Folkeparti kan støtte.
Her foreligger et EU-direktiv, som jeg må sige indeholder nogle fornuftige ting.
Det siger jeg med svag stemme, for man kender jo Dansk Folkepartis holdning til EU.
At en EU-borger, der kommer ud for et trafikuheld i et andet EU-land, nemmere kan få erstatning end i dag og kan kommunikere med folk, som forstår hans sprog, er selvfølgelig sund fornuft, og Dansk Folkeparti kan støtte forslaget.
Elisabeth Arnold (RV), 2002-02-21:
Fru Inge Dahl-Sørensen har nu gentagne gange sagt, at alt går ikke i stå, fordi det her bliver nedlagt.
Nej, det er da klart, selvfølgelig gør det ikke det.
Landets ve og vel står og falder ikke med, om et råd, der koster 200.000 kr. om året, består eller ej.
Den tillid til hinanden kan vi jo ikke have mere, når man kan forvente, at et parti ganske få år efter siger: Nå, i øvrigt nedlægger vi det, som vi ved opbydelsen af ganske mange kræfter gjorde alt, hvad vi kunne, for at samle Folketingets Retsudvalg om dengang.
Lars Barfoed (KF), 2002-02-21:
Jeg sad og lyttede meget opmærksomt til fru Lissa Mathiasens indlæg her og ventede sådan hele tiden på, hvornår det så kom, problemet.
Jeg vil gerne spørge fru Lissa Mathiasen: Hvad er det egentlig for nogle problemer, fru Lissa Mathiasen mener, der opstår nu?
Jeg vil gerne spørge fru Lissa Mathiasen: Hvad er det, der forhindrer organisationer og enkeltpersoner i at rejse en debat om adoptionsproblemer, fordi dette råd bliver nedlagt?
Hvad er det, der forhindrer organisationer og enkeltpersoner, der interesserer sig for det her område, i at tage initiativer til, at der bliver nedsat forskningsgrupper, der skal tage sig af at evaluere nogle bestemte problemstillinger, man ønsker skal evalueres?
Hvad er det, der hindrer f.eks., at Civilretsdirektoratet indkalder organisationer og enkeltpersoner, som er interesseret i det her, til at holde møder om nogle af de her problemstillinger, hvis der er nogle problemstillinger, der skal diskuteres?
Hvad er det, der hindrer, at der i det hele taget er en offentlig debat og forskning på det her område, når der ikke er et råd på det her område?
Så vidt jeg kan se ingenting.
Men jeg spørger fru Lissa Mathiasen, som åbenbart ser problemer, men ikke rigtig kan anskueliggøre nogle konkrete problemer om det.