Kim Behnke (FRI), 1999-11-11:
Jeg skal være den sidste til at hindre ministeren i at komme på talerstolen.
Da man indførte den oprindelige CO2-afgift, hørte jeg til de ordførere, der anbefalede at stemme nej.
Det var ud fra rene konkurrencemæssige betragtninger, nemlig ud fra, at det er lidt dumt, at vi i Danmark indfører særlige skatter og afgifter, som ensidigt belaster dansk erhvervslivs konkurrenceevne, særlig i en situation, hvor vi på mange andre områder er i den situation, at man har en dårlig konkurrenceevne i forhold til udlandet.
Det gælder de meget høje personskatter, det gælder de relativt høje selskabsskatter, det gælder en lang række andre skatter og afgifter, som igennem de senere år enten er blevet indført eller opstrammet.
I sådan en situation skal man være meget forsigtig med at indføre nye, helt nye afgifter.
Som vi alle ved i dag, har hovedparten af de andre EU-lande totalt forkastet ideen om en CO2-afgift, og derfor står vi tilbage i den situation, at vi i Danmark har indført
en afgift, der har været ensidigt rettet imod dansk erhvervsliv
Og i bedste lotteriøkonomiske stil har vi siden 1995 oplevet, at branche for branche har måttet ligge på deres grædende knæ hos skiftende ministre, mest skiftende skatteministre, og bedt, om ikke godt de kunne få lige præcis deres produktion omfattet af de lempeligere regler.
Og med mere eller mindre fast termin går regeringen så i Folketinget og ændrer disse såkaldte proceslister.
I mellemtiden har man også være nødsaget til at lempe på de forskellige refusionsregler, fordi der begyndte at ophobe sig penge i ministerierne, og det var jo ikke ligefrem det, der var intentionen.
Så står vi her igen i dag.
Og uanset hvor mange kopper kaffe og hvor mange småkager der er blevet spist i industriens udviklingsgruppe, så er det vores opfattelse, at blot fordi man i den meget snævre kreds finder en løsning, som er til gunst for de folk, der sidder ved bordet, ja, så skal man være meget varsom med at uddrage, at man har fundet de vises sten.
Selve tanken om at lempe på CO2-afgiften, at man lemper administrationen, at man går ind og ændrer på nogle bundregler osv.,
har naturligvis Frihed 2000's fulde opbakning.
Hvad har de ting med hinanden at gøre?
Hvorfor skal de ting blandes ind?
Måske man ønsker målrettet at gå efter nogle brancher, som man energiafgiftsmæssigt ikke har kunnet ramme yderligere, men hvor man så skal ramme dem på deres pengepung ved at ændre på ATP-reglerne.
Det er efter vores mening usmageligt, og det er en sammenblanding af tingene, som ikke burde finde sted. Tværtimod burde det være sådan, at dansk erhvervsliv fik et skulderklap fra regeringen, fik et skulderklap fra Folketinget med besked om, at i de år, der nu er gået med CO2-afgift, har erhvervslivet rent faktisk formået, som SF's ordfører ganske rigtigt var inde på, at nedbringe energiforbruget betydeligt, og det burde man præmiere dansk erhvervsliv for ved at sige: O.k., vi lemper afgiften, bevares, det betyder et provenutab for staten, men på den anden side set, inden der blev indført CO2-afgift i Danmark havde Folketinget jo ikke de penge at kaste bort, så Folketinget klarer vel også at få en finanslov til at hænge sammen med en reduceret CO2-afgift.
Men kigger vi på regeringens liste over ændringer i procesenergi, og hvilke afgifter der skal betales, så er det vores opfattelse i Frihed 2000, at der er en hel branche, man har glemt, nemlig turismen.
Og vi ved godt, at turismen afhængig af temperament, og hvilken ugedag det nu er, snart går ind for, at momsen skal sænkes for dem, og snart er det nogle andre afgifter, de gerne vil have sænket, og det er jo forståeligt for en branche, der i den grad er afgiftbelastet.
Men lige præcis CO2-afgiften udgør et selvstændigt problem.
Det gør den, fordi det giver en økonomisk belastning, og det gør den, fordi man savner enhver form for rimelighed i argumentationen.
For hvad er det, et hotel producerer?
Et hotel producerer overnatningsfaciliteter, og hvis man skal have overnatningsfaciliteter, må man nødvendigvis have nogle hotelværelser, der er opvarmet.
Derfor er et hotels produktion altså at have hotelværelser, der er opvarmet, lige så vel som den virksomhed, der producerer cykeldæk eller cementpulver som deres produktion, har de pågældende varer.
Når et hotel har et administrationskontor, et lobbyområde osv., ja, så er det klart, så bør der naturligvis gælde de samme regler, som der gør for direktørens kontor på Aalborg Portland, og hvem man nu ellers har været indstillet på at lempe igennem årene.
Men at værelserne skal have den høje CO2-afgift er uden for enhver rimelig argumentation.
Og så det økonomiske, som jeg nævnte.
Ja, der er det jo sådan, at hvis vi fremover i de kommende år forestiller os, at der afholdes en stor konference i Bella Centret - det må vi håbe der gør, for man har tænkt sig at udvide Bella Centret - så sidder konferencearrangørerne derude og kigger: Hvor er der overnatningsfaciliteter til de mange konferencedeltagere?
Og hvor langt er der til hotellerne?
Ja, der er situationen i dag, at på grund af manglende hotelkapacitet i Københavnsområdet må man for at finde tilstrækkelig kapacitet sende mange af gæsterne så langt væk som både til Roskilde og Holbæk og til Nordsjælland. Når Øresundsbroen er færdigbygget, ligger der altså på den anden side af Øresundsbroen en betydelig hotelkapacitet i Malmøområdet.
Nå ja, siger man, det kan jo ikke svare sig, for så skal
man ud og betale afgift for at køre på broen osv.
Og derfor burde det være almindelig sund, samfundsøkonomisk logik og fornuft, at turismen bliver omfattet af mulighederne for at betale den lave CO2-afgift. Vi har, siden vi sidste gang fik proceslisterne revideret, fået en række henvendelser fra konkrete brancher eller rettere sagt konkrete enkeltvirksomheder, og hver gang har vi svaret dem, at stedet, hvor man skal græde de tørre tårer, er hos skatteministeren i håbet om at komme med på næste lempelsesforslag.
Derfor vil vi naturligvis benytte lovbehandlingen til at fremlægge de pågældende henvendelser, og så må skatteministeren tage stilling til, hvorfor lige præcis deres virksomhed og deres produktion fortsat skal være belastet af den høje CO2-afgift. Men det skal naturligvis ikke afholde os fra at støtte lovforslag nr. L 50 og nr. L 51, og så håber vi på, at vi i nr. L 52 kan få udvidet proceslisterne, hvorimod vi med beklagelse må sige til arbejdsministeren, at det her projekt skulle han ikke have indladt sig på, og derfor bør lovforslag nr. L 53 forkastes.