Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-06-19:
Lige i starten af debatten diskuterede vi baggrunden for denne her forespørgselsdebat med fru Dorte Bennedsen, og den er efterhånden velkendt, tror jeg, nemlig at jasigerne i forbindelse med Amsterdamafstemningen følte sig trængt, og nu skulle alle kræfter sættes ind på at sikre et ja til Amsterdamtraktaten, alle kræfter i den forstand, at statsministeren endda gik så vidt som aftenen før afstemningen den 28. maj at give det løfte, at nu skulle Schengen ses efter i sømmene.
Det var et løfte, som han gav, på baggrund af et udsagn om, at det nok var gået lidt vel hurtigt med ratifikationen af Schengenkonventionen.
Se, det var jo virkelig en melding, der ville noget.
Og den har ganske givet også haft en effekt, nemlig en effekt over for de tvivlere, som overvejede at stemme nej til Amsterdamtraktaten lige præcis på grund af debatten om Schengen og debatten om afskaffelsen af grænsekontrollen.
Nu står vi så efter afstemningen.
Ja'et er i hus med godt 55 pct. mod knap 45 pct., og nu ser det ud til, at alle løfterne er glemt.
Endnu en gang skal vi være vidne til, at politikere lover noget under valgkampen, som de glemmer dagen efter.
Men her er det i særlig grad slemt, fordi det handler om Danmarks tilslutning til Schengenkonventionen, som har så store konsekvenser, som den har, og er så svær efterfølgende at ændre set i forhold til nationale fejl, man får lavet.
Vi havde forventet, at alle ordførere i dag var enige om, at debatten i dag skulle være startskuddet til en proces, hvor man helt anderledes grundigt fik kulegravet de både retssikkerhedsmæssige og også kriminalitetsbekæmpende problemer, der er omkring Schengenkonventionen.
Det er ikke kendetegnende for en del af ordførerne, at den holdning kommer til udtryk. Men det gør den fra Dansk Folkepartis side, og derfor skal jeg allerede nu på det her tidspunkt af debatten meddele, at vi selvfølgelig helhjertet støtter det forslag til vedtagelse, som hr. Frank Dahlgaard har fremsat, som jo netop skal sikre, at processen fortsætter, og at man får belyst konsekvenserne af bortfaldet af personkontrollen på grænsen for en lang række af de rimelige betragtninger, der skal belyses, og som er nævnt i hr. Frank Dahlgaards forslag til vedtagelse.
Problemet med Schengenkonstruktionen er jo i bund og grund, at man har et ideologisk projekt, som man forsøger at gemme sig ind under, at man har nogle fine og flotte holdninger til bekæmpelse af international kriminalitet.
Grundlaget er den frie bevægelighed, og grundlaget er, at man ikke inden for EU's rammer kan have kontrol af personer.
Det er klart, at når man afskaffer personkontrollen ved grænsen, så bliver man nødt til - og det forstår vi også godt at tilhængerne synes - at sætte nogle konstruktioner og forskellige regler op omkring eksempelvis politimæssigt samarbejde hen over grænsen.
Men grundlaget for Schengen er efter vores opfattelse helt forfejlet, fordi grundlaget netop er, at der ikke må være personkontrol på selve grænsen.
Faktisk er det jo egentlig påfaldende, at man vel må kontrollere alle andre steder end lige præcis på grænsen.
Og når bl.a. fru Dorte Bennedsen tidligere i debatten var inde på, at det her bare er en udvidelse af den nordiske pasfrihed, er det jo ikke rigtigt. Jeg kan ikke se i den nordiske aftale, at der er noget som helst forbud imod, at vi kan kontrollere på selve grænsen, hvis det var det, vi ville, men det er der i Schengenkonventionen.
Vi kan gøre det midlertidigt under nogle bestemte forudsætninger, men vi kan ikke indføre en fast, systematisk kontrol, hvis vi ønsker det.
At den nordiske aftale så også sandsynligvis med den konstruktion står for fald på grund af de problemer, der netop er ved, at man med Amsterdam skriver Schengen ind i EU-traktatgrundlaget i forhold til Norge og Island, er så en anden sag.
Det forsøger man at klare, og det kan jeg godt forstå, for hvis den nordiske pasfrihedsaftale falder på baggrund af det her, så har jasigerne virkelig et forklaringsproblem over for befolkningen.
Den, som jeg vil tillade mig at kalde Ersbøllkonstruktion, som man har valgt med Schengenindskrivning i EU-traktatgrundlaget og det danske retlige forbehold, er efter Dansk Folkepartis opfattelse reelt en undergravning af vores forbehold. Det er en undergravning i den forstand, at man sikrer sig, at Folketingets flertal kan sidde og vedtage at gå med på alt, hvad der er indeholdt i det retlige samarbejde uden at spørge befolkningen. Det fornemme ved det nationale kompromis, som man lavede efter nej'et den 2. juni 1992, var jo netop, at man over for befolkningen forpligtede sig til at spørge befolkningen, hvis man ønskede at gå videre i samarbejdet.
At Folketingets flertal har ønsket det hele tiden, det har været kendt, men at befolkningen har været modstander af det, det har været lige så kendt.
Og den konstruktion, man laver nu, betyder, at man anerkendt juridisk kan argumentere for, at forbeholdet består, men i praktisk politik vil forbeholdet være umuligt at opretholde, fordi grænsekontrollen er afskaffet. Derfor mener vi også i Dansk Folkeparti, at man burde være ærlige fra tilhængernes side og så tage en folkeafstemning enten om det retlige forbehold, hvor man så kan diskutere det - vi er overbevist om, at det vil stå til troende også efter en sådan debat - eller også kunne man endnu bedre, og det er det, som vi konkret vil foreslå her i dag, tage en folkeafstemning om Danmarks tilslutning til Schengenkonventionen. Derfor vil jeg gerne fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Idet Folketinget finder, at befolkningen skal have lejlighed til at tage stilling til Danmarks tilslutning til Schengenkonventionen, anmodes regeringen om at forberede lovgrundlaget for afholdelse af en folkeafstemning herom.«
Vi er bestemt ikke immune over for den kritik, der er kommet vedrørende retssikkerhedsproblematikken.
Der er altså en forskel på at opbygge registre, nationalt, hvor vi har en mulighed for at have en demokratisk kontrol og indsigt, hvis Folketingets flertal måtte ønske det - det kan man så diskutere - og opbygningen af Schengenregistrene.
Vi forstår til fulde den bekymring, folk kan have for, at de bliver registreret og ikke efterfølgende bliver slettet, hvis grundlaget for registreringen har vist sig at være fejlagtigt, eller tidsperioden er udløbet.
Derfor vil jeg komme med denne bemærkning som afslutning for ikke at give indtryk af, at vores kritik alene er baseret på grænseproblematikken.