runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Mette Frederiksen (S), 2004-01-27:
Det er jo altså klart, at når vi gentagne gange står her fra talerstolen i Folketinget og problematiserer, jeg tror i øvrigt i lighed med de fleste danskere, at der er så voldsomme takststigninger i daginstitutionerne netop nu, så skal de selvfølgelig bringes ned til et niveau, som er til at betale, og vi foreslår altså konkret, at det skal koste 1.000 kr. om måneden at få passet sit barn.
Lars Barfoed (KF), 2004-01-27:
Jeg vil bare bede fru Mette Frederiksen om at bekræfte, at Socialdemokratiet agter at finansiere en nedsættelse af institutionstaksterne med en tilsvarende regulering af det beløb, børnefamilierne får via børnechecken?
Mette Frederiksen (S), 2004-01-27:
Jeg synes i hvert fald, at Kristendemokraterne har fat i den lange ende, når det i forslaget sikres, at man ikke kan flytte sin konto fra den ene til den anden.
Det er et skridt i den rigtige retning.
Hvis vi skal tage udviklingen, som den burde blive, så synes vi, at det nødvendige skridt nu er at få oprettet en barselfond, således at vi sørger for, at de forskelle, der i dag er mellem mande- og kvindebrancher - og det er i høj grad dem, der er afgørende for, om man tager barsel, når man er mand - bliver udjævnet, og at der er en ordentlig indkomst til de mennesker, der vælger at tage den forlængede barselorlov. Det synes vi ville være det naturlige første skridt efter det, der allerede er indført nu.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-01-27:
Ligesom fru Mette Frederiksen
er Kristendemokraterne også optaget af ligestilling også på det her område med hensyn til, hvem der tager orloven, og det er faktisk også derfor, vi har givet hver forælder ½ års orlov. Har fru Mette Frederiksen en idé til, hvordan man kan klare ligestillingsproblemet, ud over det incitament, at man ikke kan flytte orloven fra den ene forælder til den anden?
Line Barfod (EL), 2004-01-27:
Der er ingen, der kan være uenig i, at familierne skal leve deres eget liv, men det her med, at det er den enkeltes eget ansvar, hvordan man tilrettelægger tingene, har jeg lidt svært ved at få til at harmonere med, at taksterne på daginstitutionerne stiger så meget, at man er nødt til at arbejde endnu mere for at få råd til at betale børnehaven og vuggestuen.
Hvor bliver familiens ret til at bestemme over eget liv af, når de økonomiske rammer for børnefamiliernes liv bliver så stramme, at de reelt ikke kan foretage det valg, som hr. Lars Barfoed siger at de selv skal tage?
Jens Vibjerg (V), 2004-01-27:
Nu er det jo en kommunal opgave, hvordan man prioriterer sine udgifter og indtægter i kommunen, og det skal vi ikke blande os i.
Der er et loft for, hvor meget de kan bruge af hensyn til den samlede økonomi, men hvordan kommunerne prioriterer indsatsen, skal vi ikke blande os i.
Det tror jeg også fru Mette Frederiksen ville have sig frabedt, hvis fru Mette Frederiksen sad ude i en kommune.
Så er jeg helt overbevist om, at fru Mette Frederiksen selv ville have lov at prioritere på de forskellige områder.
Jeg må på det kraftigste afvise fru Mette Frederiksens argumentation, for de takststigninger, nogle kommuner har foretaget, har intet med skattestoppet at gøre, overhovedet intet.
Jens Vibjerg (V), 2004-01-27:
Nu har jeg ikke indtryk af, at det på nogen måde er de svage, der har valgt at stå uden for, men at det måske tværtimod er dem, der føler, at de altså er i stand til måske at hive nogle bedre løsninger hjem for sig selv end kollektivet, så jeg ser ikke noget problem.
Jeg synes, vi har et endog særdeles velfungerende system i Danmark, som jeg ikke vil være med til at slå i stykker.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-01-27:
Hr. Jens Vibjerg: I en tid, hvor flere og flere vælger at stå uden for en fagforening og en a-kasse af forskellige grunde, må det vel være oplagt, at vi i et samfund som vores sikrer, at der er nogle helt, helt basale krav.
Som lovforslaget giver udtryk for, så er det jo ikke noget overflødighedshorn. Kan det virkelig passe, at Venstre og hr. Jens Vibjerg ikke vil være med til at sikre de svage, som ikke formår at deltage i det her kapløb?
Er danske lønmodtagere virkelig deres egen lykkes smed?
Jens Vibjerg (V), 2004-01-27:
Jeg synes, at vi har et meget, meget velfungerende arbejdsmarked med det system, vi har.
Jeg føler ikke, at der er nogen som helst, der er ladt i stikken.
Det står jo også enhver frit for, hvis man føler, man har problemer, at melde sig ind i en forening og få den støtte, der skal til.
Jeg har ikke oplevet nogen, der har problemer, som lovgivningen her ville gå ind og løse, som arbejdsmarkedets parter ikke har været i stand til at løse.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-01-27:
Jeg forstår jo udmærket, hvad hr. Jens Vibjerg siger, og jeg har også hørt efter, men det her forslag er jo faktisk et spørgsmål om minimumsrettigheder.
Hvad der bygges ovenpå er op til arbejdsmarkedets parter.
Synes hr. Jens Vibjerg ikke, at det var rimeligt, at der blev sikret et minimum af rettigheder for personer, der er beskæftiget på det danske arbejdsmarked?
Jens Vibjerg (V), 2004-01-27:
Kristendemokraterne vil med dette beslutningsforslag lade lovgivningen overtage væsentlige dele af den del af arbejdsmarkedspolitikken, der i dag ligger hos arbejdsmarkedets parter.
Vi har i Danmark en lang og god tradition for, at væsentlige områder af arbejdsmarkedspolitikken forhandles, aftales og styres af arbejdsmarkedets parter.
Det er en god tradition, som har så mange kvaliteter i sig, at vi i Venstre ikke har nogen intention om at ændre på disse forhold.
Det undrer mig faktisk, at Kristendemokraterne har så lidt tiltro til arbejdsmarkedets parter og synes, at de forvalter deres opgaver så dårligt, at det nu skal være lovgiverne, der skal overtage væsentlige dele af deres ansvarsområde.
Venstre kan ikke støtte forslaget.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2004-01-27:
Jeg ved ikke rigtig, hvad hr. Mogens Nørgård Pedersen tænker på.
Jeg synes, der er ordnede forhold på hele det danske arbejdsmarked, og det er jo ikke sådan, at 30 pct. af lønmodtagerne arbejder under slavelignende forhold.
At der er en kollektiv overenskomst er vel sådan set ikke det eneste afgørende for arbejdsvilkårene på den enkelte virksomhed og for den enkelte medarbejder.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-01-27:
Så må jeg konkludere, at det altså betyder, at noget for noget er for dem, der kan noget, mens de, der ikke har mulighed for at kunne noget, må ligesom - ja, undskyld udtrykket - sejle deres egen sø.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2004-01-27:
Jeg ser det ikke som min opgave at overenskomstdække det danske arbejdsmarked.
Det har vi jo parterne til, og det aftales på de enkelte virksomheder, og det synes jeg er en god udvikling, fordi det jo er lokalt og inden for de enkelte fag, man kender situationen, konkurrenceforholdene og de særlige arbejdsvilkår.
Det har jeg ingen intentioner om at ville blande mig i.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-01-27:
Det lyder jo meget smukt med noget for noget, men jeg er tilbøjelig til at føje lidt til: Noget for noget og ingenting til dem, der ikke kan yde noget.
Hvad har ministeren tænkt sig at gøre med de 30 pct. af lønmodtagerne på arbejdsmarkedet, som ikke arbejder under overenskomst?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2004-01-27:
De rettigheder, som Kristendemokraterne nu vil give til alle lønmodtagere, ligger inden for det område, der i dag helt naturligt opfattes som overenskomstparternes domæne.
Lønforhold er et kerneområde for overenskomsterne.
Lønforhold er et område, som Folketinget hidtil har overladt til arbejdsmarkedets parter, og det mener jeg er med velberåd hu.
Lønforhold bør der ikke lovgives om, lønnen skal fastlægges af arbejdsmarkedets parter i fællesskab og ude på de enkelte virksomheder.
Kristendemokraterne vil også indføre en generel ret til beskyttelse mod usaglig opsigelse, ret til fratrædelsesgodtgørelse svarende til funktionærlovens regler og lovgivning om opsigelsesvarsler.
Her er der igen tale om områder, som typisk reguleres ved kollektive overenskomster.
At der også findes regler om disse ting i funktionærloven, giver ikke i sig selv nogen begrundelse for, at reglerne også skal gælde for alle andre lønmodtagere.
Funktionærloven hviler nemlig på nogle helt specielle historiske forudsætninger.
Med beslutningsforslaget ønsker Kristendemokraterne at give alle lønmodtagere en række af de rettigheder, som lønmodtagere på de overenskomstdækkede områder har forhandlet sig frem til gennem de sidste 100 år.
Det har imidlertid ikke været gratis. Arbejdsgiverne har selvfølgelig ikke uden videre givet lønmodtagerne disse rettigheder, men har krævet noget til gengæld. Det er meget naturligt og netop det, som overenskomstforhandlingerne også er udtryk for: noget for noget.
Arbejdsgiverne har f.eks. fået fleksibilitet ved tilrettelæggelse af arbejdstiden og mindre lønstigninger.
Dette ubalancerede beslutningsforslag er ikke udtryk for noget for noget, men snarere meget for intet.
Hvis forslaget blev gennemført, ville det efter min mening være stærkt medvirkende til at undergrave overenskomstsystemet, og regeringen kan derfor ikke støtte det fremsatte forslag.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-01-27:
Det er bestemt ikke ligegyldigt for Kristendemokraternes menneskesyn
, men det specielle ved området er jo, at der oftest bliver fokuseret på omkostningerne, priserne og lønningerne, og til det må jeg sige, at for os Kristendemokrater er der altså andet og mere end kun lønnen, der betyder noget.
Selvfølgelig betyder lønnen noget, det er klart, men der er også andre ting på arbejdsmarkedet og i et arbejdsforhold, som betyder noget.
Ole Vagn Christensen (S), 2004-01-27:
Og er det helt ligegyldigt for Kristendemokraternes menneskesyn, at en aftale kan undergrave et helt arbejdsmarked, og at man sådan set kan få undergravet sine egne forhold, fordi der kan laves en hvilken som helst aftale, også på områder hvor organisationsretten er til stede?
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-01-27:
For Kristendemokraterne går det i en negativ retning, når to parter har indgået en aftale, og en tredje part så kommer og blander sig i den aftale, der er indgået.
Ole Vagn Christensen (S), 2004-01-27:
Her til sidst talte hr. Mogens Nørgård Pedersen om en uberettiget konflikt, og det blev også sagt, at tingene går i en negativ retning.
Anser man det, som er beskrevet i bemærkningerne til forslaget, for at være negativt, og hvad skal begrundelsen være for at sige, at tingene går i en negativ retning?
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-01-27:
Det er naturligvis ikke for sjov, vi har fremsat
dette forslag til behandling i Folketinget, dertil har vi for meget respekt for Folketinget som institution.
Men vi må konstatere, at i denne sag er regeringspartierne løbet fra de løfter, som de gav, dengang de var i opposition, og på den baggrund finder vi det vigtigt, at vi får diskuteret sagen igen. Jeg takker for debatten og er opmærksom på, at ordførerne fra regeringspartierne trods alt var rimelig bløde i formuleringen.
Det virker næsten, som om man forbeholder sig retten til at ændre holdning eller afventer, at tingenes tilstand måske udvikler sig endnu mere grelt, end de er i dag, og derfor vil være med til at lave et indgreb.
Det glæder vi os naturligvis over, selv om det virker, som om ingen rigtig tør.
Man er positivt afventende, men tør ikke i øjeblikket, hvad grunden så end kan være.
Jeg vil gerne takke for de positive tilkendegivelser, der trods alt har været, også i debatten i dag.
Det ærgrer mig selvfølgelig, at den positive tilkendegivelse ikke kan vippe over, så den også kan give et flertal, men det må vi jo leve med, og det har vi for øvrigt også gjort tidligere.
Men hvis sagerne fortsætter med at udvikle sig i det, vi forstår som en negativ retning - hvis der kommer flere og flere sager og Arbejdsretten og arbejdsmarkedets parter ikke har forstået de signaler, som er sendt fra debatten i dag - vil vi naturligvis forbeholde os retten til at genfremsætte forslaget, også fordi flere har sagt: Vi får se, og så vender vi tilbage.
Der er dog sket en væsentlig ændring af situationen, siden sagen sidst var fremme.
Enhedslistens ordfører nævnte Icadansagen, som jo ikke er umiddelbart sammenlignelig med de sager, som har været ført det sidste halve års tid, og det indikerer også, at der er sket en udvikling.
Det, vi bare kan vente på,
er som sagt, at udviklingen bliver endnu grellere, end den er i dag.
Til Dansk Folkepartis ordfører, hr. Bent Bøgsted, vil jeg gerne sige, at selv om også hr. Bent Bøgsted var både-og, fornemmede jeg næsten, at hr. Bent Bøgsted på et tidspunkt var lige ved at acceptere forslaget som et godt forslag, men så kom østudvidelsen ind i billedet.
Vi ved, hvad der står i aftalen om østudvidelsen om østeuropæeres adgang til det danske arbejdsmarked, og det står vi gerne inde for.
Det tager vi ansvar for, fordi vi er en del af aftalen, men vi kan naturligvis ikke tage ansvar for, hvad den til enhver tid værende beskæftigelsesminister siger, så der må trods alt være en forskel.
I øvrigt tror jeg også, at beskæftigelsesministeren selv kan tage ansvaret for, hvad der bliver sagt, i hvert fald i det store og hele.
Jeg vil gerne takke for debatten, som vi har haft her i dag.
Jeg synes, at det er befordrende for både arbejdsmarkedet, foreningsfriheden og den frie adgang til arbejdsmarkedet, at vi en gang imellem får sat fokus på, hvordan vi organiserer os, og hvordan vi agerer på arbejdsmarkedet.
Det har vist sig i dag, at virksomhederne er bekendt med, at der ikke sker et indgreb, men virksomhederne ved jo også godt, hvad det koster at løbe ind i en konflikt, også selv om konflikten er uberettiget.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-01-27:
Tak for sympatien.
Er der sket noget hos Socialdemokraterne, siden Socialdemokraterne for ikke engang en menneskealder siden fremsatte et lignende forslag omkring lønmodtagernes rettigheder og fratrædelsesgodtgørelse, opsigelsesfrister og den slags ting?
Ole Vagn Christensen (S), 2004-01-27:
Det er rigtigt, at Socialdemokratiet tidligere har været inde og tale om en tryghedsreform.
Men vores opfattelse er i øjeblikket med alt det, der sker omkring os, globaliseringen og alle de andre tiltag, der foregår omkring flytning af arbejdspladser og udvikling omkring arbejdet, at det nok er nødvendigt at holde os til det, som vi kender i dag, at det, der giver os den bedste tryghed, er et aftalesystem som det, vi kender med den danske model.
Bent Bøgsted (DF), 2004-01-27:
På det danske arbejdsmarked har vi efter Dansk Folkepartis mening en rigtig god ordning for både arbejdsgiver og lønmodtager.
Det er den danske model.
Den danske model fungerer efter min overbevisning upåklageligt.
Selvfølgelig kan der opstå problemer, men så forhandles der om dem.
Det, som jeg kan forstå Kristendemokraternes forslag handler om, er indførelse af minimumsregler på arbejdsmarkedet, hvilket der er andre lande i EU der har i forvejen.
Men der er tale om lande, der, så vidt jeg ved, ikke har et system som det danske, og derfor bliver vi da også misundt, at vi har den danske model.
Det er helt i orden, at Kristendemokraterne ønsker at tilgodese dem, der ikke er omfattet af overenskomster.
Rundtomkring i landet er der en del arbejdsgivere, der ikke har overenskomst, men de efterlever alligevel grundlæggende regler om løn- og arbejdsforhold.
Selvfølgelig vil der altid være nogle, der prøver at omgå aftaler.
Jeg mener bare ikke, at vi med rimelig ret skal til at lave minimumsregler om bl.a. løn.
Det er egentlig det, kræfter i EU arbejder for, så de kan få et kontrolleret arbejdsmarked.
Kristendemokraterne skal være opmærksomme på, at der i den danske model er midler til at tage fat på dårlige arbejdsgivere.
Det er konfliktretten, jeg tænker på, men den vil Kristendemokraterne jo også have væk, så jeg kan godt se, at det fra den synsvinkel kan være nødvendigt med minimumsregler, for hvis man fjerner alle de midler, der er på arbejdsmarkedet, og som ligger i den danske model, er det klart, at vi så ikke kan undvære minimumsregler, men da vi ikke har til hensigt at afskaffe den danske model, så mener vi heller ikke, at det er nødvendigt at lave minimumsregler, som det er nu.
Vi kan selvfølgelig altid kigge på, hvis der er et enkelt område på arbejdsmarkedet, hvor det overhovedet ikke kan lade sig gøre at få nogle aftaler i stand.
Så kan man begynde at se på, om det er rimeligt, at man skal ind og kigge på det her inde fra Folketinget.
Men jeg mener altså, at det burde kunne lade sig gøre, at arbejdsgivere og lønmodtagere selv kan finde ud af at løse problemerne, så vi ikke skal til at lave minimumsregler.
Mette Frederiksen (S), 2004-01-27:
Nu har vi hørt både ministeren og hr. Jens Vibjerg tale om, at der skal nedsættes et udvalg, og at regeringen skal kigge på, hvilke barrierer der gør sig gældende for de danske børnefamilier. Jeg tror sådan set ikke, at det udvalg er nødvendigt, for jeg tror, at enhver børnefamilie i Danmark kan fortælle regeringen og hr. Jens Vibjerg, hvad der er af problemer, f.eks. ganske aktuelt, at taksterne, altså det, vi skal betale for at have vores børn i dagpleje og i vuggestue og i børnehave, er steget endda meget voldsomt på grund af regeringens skattestop.
Kunne hr. Jens Vibjerg ikke forholde sig konkret til de problemer, der omgiver børnefamilierne, i stedet for at blive ved med blot at nedsætte udvalg?
Jens Vibjerg (V), 2004-01-27:
Som jeg læser dette forslag, går det ud på at genindføre forældreorloven på en måde, hvor det næsten bliver uoverskueligt administrativt og økonomisk for både lønmodtagere og arbejdsgivere og ikke mindst for det offentlige.
Det er selvfølgelig altid godt for børnefamilierne, at de har de bedste muligheder for at få arbejdsdag og familieliv til at hænge sammen.
Det var også derfor, vi bl.a. sammen med Kristendemokraterne i 2002 vedtog barselorlovsreformen med 1 års fleksibel barselorlov med fulde dagpenge, hvilket er en fantastisk forbedring for børnefamilierne.
Her har de netop fået mulighed for både at få en lang orlov, som kan indrettes så fleksibelt, som den enkelte familie har behov for, og hvor pengepungen ikke hindrer nogen i at bruge ordningen.
Vi har også her i dag hørt ministeren sige, at regeringen endog er meget optaget af familiernes samlede muligheder, og at regeringen derfor har besluttet at nedsætte et ministerudvalg, der både skal kortlægge og fremme initiativer, der kan skabe endnu større fleksibilitet, frihed og kvalitet i arbejdsliv og familieliv for den enkelte og for familierne.
Hertil kommer jo det ansvar, som både kommunerne, der bl.a. skal sikre fleksible pasningsmuligheder, og arbejdsmarkedets parter har for at indrette service og samarbejde på arbejdspladserne, så der kan tages de nødvendige hensyn.
Det er en langt bedre vej.
Venstre kan derfor ikke støtte forslaget.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-01-27:
Det er jo før set, at tiden har arbejdet for os Kristendemokrater, og det kan man så ønske at den kan gøre også i det her tilfælde.
Jeg er selvfølgelig lidt betænkelig ved det samarbejde, som tilsyneladende tegner sig hen over midten, selv om det er et samarbejde, der går ud på at være imod.
Kristendemokraterne støtter som udgangspunkt den danske model, hvor arbejdsmarkedets parter aftaler løn- og arbejdsvilkår.
Men når det handler om dækningsgraden for disse aftaler, må jeg konstatere, at omkring 30 pct. af lønmodtagerne på arbejdsmarkedet ikke er dækket af en overenskomst.
Denne dækningsgrad efterlader mange mennesker uden basale rettigheder, når det handler om beskyttelse mod usaglig opsigelse, et fair opsigelsesvarsel, ret til rimelig løn osv., og det er uacceptabelt. Sigtet med beslutningsforslaget er således ikke at sætte arbejdsmarkedets parter ud på sidelinjen.
Forslaget er netop indrettet således, at de lovfæstede minimumsrettigheder viger i de situationer, hvor lønmodtagerne er omfattet af regler, der giver mindst samme rettigheder, hvilket vil være tilfældet, hvis ansættelsesforholdet er overenskomstdækket.
Med B 61 ønsker Kristendemokraterne at beskytte lønmodtagerne mod udnyttelse i form af urimelige løn- og arbejdsvilkår.
Denne beskyttelse vil medføre en øget tryghed
for den lønmodtager, der sikres rettigheder. For arbejdsgiveren vil minimumsrettighederne betyde, at man får et mere præcist indtryk af, om man tilbyder sine ansatte rimelige eller urimelige løn- og ansættelsesvilkår.
Der vil blive skabt et udgangspunkt for forhandlinger om løn- og arbejdsvilkår mellem arbejdsgivere og lønmodtagere, hvilket i sig selv vil være positivt. Kristendemokraterne har længe ønsket, at der blev lovfæstet en række lønmodtagerminimumsrettigheder på arbejdsmarkedet.
Især frygten for lønpresseri har været en kilde til utryghed, og det ville kunne give anledning til væsentlig uro på arbejdsmarkedet, hvis utrygheden vokser.
B 61 vil i den henseende kunne være med til at sikre tryghed og ro på det danske arbejdsmarked.
Man kunne frygte en fremtidig udvikling i retning af, at ressourcesvage lønmodtagere i højere grad vil blive ansat uden for det overenskomstdækkede arbejdsmarked, hvor aftalefriheden er udgangspunktet for fastsættelse af løn- og ansættelsesvilkår.
En sådan udvikling ville skabe en større forskel i vores samfund.
Intentionerne med B 61 er at sikre alle lønmodtagere et minimum af rettigheder, og dermed vil der sættes en effektiv begrænsning på, hvor store ulighederne i samfundet vil kunne blive som følge af løn- og ansættelsesvilkår.
Kristendemokraterne har vurderet, at der er otte områder, som ikke er overenskomstdækkede for lønmodtagere, og hvor vi vil have de her lovfæstede minimumsrettigheder nedfældet.
Men jeg har set skriften på væggen, jeg har hørt debatten og de forskellige partiers stillingtagen, og jeg takker for debatten og håber så fortsat på, at tiden arbejder for os.
Line Barfod (EL), 2004-01-27:
Lad mig starte med det positive, nemlig at Kristendemokraterne tilsyneladende har en intention om at sikre lønmodtagerne minimumsrettigheder på arbejdsmarkedet.
Det drejer sig om minimumsrettigheder vedrørende opsigelse, løn, pension m.v., altså emner, som er centrale dele af de kollektive overenskomster.
Men det er netop humlen.
Forslaget er et stort skridt hen imod statslig lovgivning vedrørende løn- og arbejdsforhold.
Jeg er fuldstændig på det rene med, at det ikke er forslagsstillernes mening, at forslaget skal gælde for lønmodtagere, der har bedre overenskomster end de såkaldte minimumsrettigheder.
Men hvis vi med et sådant forslag åbner for lovgivning på traditionelle overenskomstspørgsmål angiveligt til gavn for lønmodtagerne, er det så sikkert som amen i kirken, at vi samtidig åbner for lovgivning, der går den anden vej.
Enhedslisten er af den klare opfattelse, at det vil betyde tilbageskridt for arbejderbefolkningen i Danmark.
For det første fordi de resultater, der kan opnås af fagbevægelsens medlemmer gennem de kollektive forhandlinger med det pressionsmiddel, der hedder konflikt, vil være bedre, end hvis vi overlader det til tilfældige folketingsflertal at bestemme.
For det andet fordi overenskomstsystemet giver fagbevægelsens medlemmer en direkte mulighed for indflydelse gennem urafstemninger om resultaterne.
Det betyder jo ikke, at vi ikke gennem lovgivning kan sikre lønmodtagerne bedre rettigheder, end tilfældet er i dag.
Vi har masser af lovgivning på det område, også lovgivning, som fungerer i samspil med overenskomsterne.
Lad mig bare nævne ferieloven, som andre har været inde på, lov om dagpenge ved sygdom og fødsel og arbejdsmiljøloven.
Fra Enhedslistens side har vi ved flere lejligheder sagt, at vi netop på disse områder vil sikre, at der er tale om almene rettigheder for alle, bl.a. i forbindelse med de senere års ændringer af ferieloven, som desværre går i retning af udvanding af retten til 5 ugers ferie.
Tilsvarende er vi også af den opfattelse, at retten til barselorlov ved fødsel er et lovgivningsspørgsmål, ikke mindst fordi det ud over generelle sociale rettigheder også handler om ligestilling mellem mænd og kvinder på arbejdsmarkedet.
Derfor arbejder vi også for, at der snarest muligt laves
en central barselfond, så vi kan få gjort op med den skævvridning af arbejdsmarkedet, hvor kvinder betragtes som en dyr arbejdskraft, og hvor kvindefagene er væsentlig hårdere belastet af udgifter til barselorlov end mandefagene.
Enhedslisten kan ikke støtte forslaget.