Elisabeth Arnold (RV), 2003-01-23:
Jeg vil gerne indledningsvis takke ministeren for besvarelsen, som jeg glæder mig til at læse, når den kommer på tryk, for det var jo en masse fakta på meget kort tid.
Grunden til, at denne her forespørgsel overhovedet er stillet, er i virkeligheden sagen om udlevering af den russiske statsborger Sakajev.
Det er ikke, fordi udleveringssagen i sig selv gav anledning til spørgsmål, i hvert fald ikke i denne her sammenhæng, men fordi forhistorien var meget kaotisk og meget ejendommelig, hvor der blev talt meget om et Interpol-kontor i København, som hvert eneste år modtog tusinder af henvendelser, stod der i pressen.
Interpol i København modtager altså hvert år tusinder af henvendelser, og man spørger sig selv om, hvad de danske myndigheder gør med de tusinder af henvendelser, som de får.
Lægger de dem i en stor bunke og trækker lod om, hvilke der skal effektuere, eller tager de nøgternt og vurderer, om der er nogle af de her henvendelser, der er bare den mindste smule kød på?
Hvis man spørger en almindelig dansker på gaden om, hvad de kender til Interpol-samarbejdet, vil de fleste sige: Jamen det kender vi fra James Bond-film, det kender vi fra kriminalromanerne, og det kender vi fra de masser af glimrende krimiserier, vi ser i fjernsynet.
Men så er alt også sagt.
Det, man kan få mistanke om, når man tænker på starten af Sakajevsagen, er jo, at Interpol-samarbejdet er noget rod.
Det er ikke noget, man nødvendigvis skal tage alvorligt, fordi der bliver sendt en masse anholdelsesanmodninger rundt i cyberspace, som man ikke rigtig kan forholde sig til, og der er ikke rigtig nogen, der ved, om reglerne bliver overholdt. Der er mange lande med i Interpol-samarbejdet, 180
lande,
og det indebærer nødvendigvis, at en stor del af disse lande er diktaturer eller lande, hvor der er rent anarki og i hvert fald ikke er nogen ordentlig kontrol af myndighedernes omgang med reglerne.
Derfor er det helt oplagt, at den aura eller den ærbødighed, der måske står i meget af offentligheden om Interpol, ikke har meget bund i virkeligheden.
Derfor er det også interessant at høre, at ministeren klart siger, at Interpols fornemste eller vigtigste funktion
- i hvert fald set med danske briller - er at være et meget hurtigt kommunikationsmiddel, en hurtig måde, hvorpå man kan få udsendt advarsler eller anmodninger om personer, som er eftersøgt internationalt, og som man ikke ved hvor opholder sig, hvor man så skal sørge for at udsende til en del forskellige medlemslande i Interpol, at her er en person, som vi gerne vil have udleveret til Danmark.
I modsætning til Interpol, som er, sådan som jeg kan se det beskrevet, et gammelt system og måske et system, som i meget høj grad kan trænge til en opstramning - det kan vi jo ikke gøre alene fra dansk side, men der er selvfølgelig en generalforsamling, hvor man formodentlig kan diskutere sådan nogle ting - står så det europæiske politisamarbejde, som vi fra dansk side har været involveret i, siden det blev oprettet, og hvor vi har vedtaget masser af forordninger og regler i Rådet af justitsministre i EU-samarbejdet.
Præcis dér har man forskellen fra Interpol, hvor der ikke er ret mange regler, mens Europol-samarbejdet, som selvfølgelig også er mere indgribende, er tæt demokratisk kontrolleret, fordi man netop vedtager beslutningerne i Rådet, og fordi der er en demokratisk kontrol af det, der bliver vedtaget i Rådet, netop fordi vi sidder i de enkelte parlamenter og godkender det, som ministeren på det pågældende lands vegne skal give sin tilslutning til.
Jeg undrer mig lidt over, at ministeren slet ikke nævnte planerne om Eurodac, altså det samarbejde, der kan samle alle fingeraftryk fra personer i bestemte kategorier, hvor man blot ved tryk på en knap kan få opklaret, om f.eks. en person i Danmark har søgt asyl i nogle af de andre medlemslande.
Det er et samarbejde, som Danmark ikke kan deltage i på grund af vores forbehold for det retlige indre samarbejde i EU.
Men det er jo altså også en af de ting, som hører under det politimæssige samarbejde i Europa, som kan være til stor gavn for det daglige politiarbejde. Det, der er bekymrende, er jo, at hvor vi på det nordiske plan har nogle gode, tætte relationer, og hvor vi på det europæiske plan har den tætte, demokratiske kontrol af arbejdet, har vi faktisk ikke noget som helst på Interpol-området, der kan berolige os, eller som kan trøste os i vores indtryk af, at det er et ret forvirret og måske i virkeligheden et ret utrygt samarbejde. Jeg føler derfor, at det ville være rimeligt, hvis vi i det danske Folketing regelmæssigt fik en diskussion om, hvordan det internationale politisamarbejde udvikler sig både på europæisk plan, nordisk plan, baltisk plan, hvad der kan være af ad hoc-ordninger og også i høj grad på Interpol-området, som jeg synes trænger meget til en nærmere belysning.
Jeg skal derfor på vegne af Venstre, Socialdemokratiet, Det Konservative Folkeparti, SF, Det Radikale Venstre og Kristeligt Folkeparti fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget tager justitsministerens orientering om udviklingen i det internationale politisamarbejde til efterretning. Folketinget understreger vigtigheden af en regelmæssig, samlet orientering af Folketinget om udviklingen i det internationale samarbejde om kriminalitetsbekæmpelse.
Folketinget fremhæver betydningen af den demokratiske kontrol med udviklingen på dette område.