Kim Behnke (UP), 2001-09-06:
Da jeg fik tilsendt finansministerens, som finansministeren skriver: mit første finanslovforslag, blev jeg så glad, da finansministeren skrev, at samtidig skal gælden nu tilbagebetales.
Det er jo et løfte, som jeg har efterlyst ved ganske mange førstebehandlinger af finanslove.
Så meget mere skuffet blev jeg da også, da jeg i den medfølgende budgetoversigt kunne slå op og læse på side 41, at fra 2001 til 2002 forventes statens gæld at stige med 1,4 mia. kr. Der er altså ikke tale om, at selv i den nuværende højkonjunktur, selv i den nuværende meget gunstige situation med en, som regeringen kalder det, historisk lav ledighed, er
man i stand til at afdrage på statens gæld.
Hver gang der fra oppositionen kommer forslag om skattelettelser og andre gode forslag, bliver de mødt fra regeringen med det modargument, at det går sandelig ikke.
Det løfte, man giver, bliver end ikke engang holdt i regeringens eget forslag til finanslov.
Det er heller ikke særlig sympatisk, at regeringen på bundlinjen, eller som det hedder, når man snakker finanslov, DAU-saldoen, opererer med, at det i 2002 vil være således, at halvdelen af DAU-saldoens positive overskud på næsten 20 mia. kr. kommer fra engangsindtægter, som man end ikke engang har villet lægge navn til.
Det kan jo ikke være indtægterne fra salg af telefonlicenser, da man har aftale om, at de skal gå til andre formål.
Så det er også et af de spørgsmål, som jo må afvente en eller anden finanslovaftale, hvor disse 10 mia. kr. engangsindtægter mon skal komme fra.
Så vil jeg rose regeringen for et udsagn, nemlig udsagnet om, at der ikke skal hentes flere penge på Nordsøen, og hvis der bliver hentet flere penge, skal de ikke anvendes til udgifter i år 2002.
Jeg vil i det hele taget advare imod, at man skærper beskatningen af Nordsøen.
Allerede om få år, dvs. vel 2004, vinteren til 2005, skal Danmark have en sjette udbudsrunde, og hvis det rygtes blandt olieselskaberne, at Danmark er blevet et ustabilt land, Danmark er blevet et land, hvor Enhedslisten kan indgå hovsaaftaler om pludselig at skærpe beskatningen, så vil Danmark blive straffet, ikke kun på kort sigt, men på lang sigt ved, at olieselskaberne fravælger Danmark som et sted, der er politisk ustabilt.
Man tør simpelt hen ikke foretage disse gigantiske investeringer, og det er meget store investeringer.
Hver gang man bare borer et enkelt hul i Nordsøen, koster det 250 mio. kr., og de fleste af hullerne er desværre ikke med olie.
Så de olieselskaber, der er så gavmilde at interessere sig for den danske del af Nordsøen, skal naturligvis også have en mulighed for at tjene et overskud.
Jeg går ud fra, at man har været stærkt inspireret af det beslutningsforslag nr. B 79, som jeg selv var fremsætter af i denne her folketingssamling, som netop indeholdt en række forslag til nedlæggelse af forskellige nævn og andre overflødige ting, og der er masser af dem, hvis man kigger i finansloven; men hver eneste af dem har jo sin historie.
Der er aldrig kommet en oldislandsk ordbog ud af det, men den står år efter år på finansloven, og pengene bliver bevilget.
Det er et af de steder, man kunne stoppe.
Det er kun en lille eksklusiv kreds af folk, der interesserer sig for det, som ville opdage det.
Resten af den danske befolkning er jeg overbevist om vil gerne bruge de mange millioner på andre gode og fornuftige formål.
SF har leveret foreløbig et forslag til en af de nye ting, som man om nogle år vil ærgre sig over kom ind på finansloven.
SF vil anvende 18 mio. kr. på at få skrevet den danske rockhistorie, og jeg vil gætte på, at om 15-20 år kan en finansordfører stille sig op og spørge: Hvad kom der egentlig ud af de mange millioner, som år efter år er blevet bevilget?
Og til den tid vil det også være sådan, at når man foreslår det nedlagt, vil man blive betragtet som en kulturhistorisk katastrofe.
Muligheden for at stoppe det er at sige nej til, at de første 18 mio. kr. bliver bevilget.
Så er der til gengæld et punkt, der bekymrer mig meget, og det er regeringens ønske om, at der i Danmark skal oprettes statslandbrug.
Det vil jeg gerne advare imod, og det vil jeg ikke ud fra ideologiske betragtninger - dem har jeg
Rent faktisk er det sådan, at den røde glente udelukkende ønsker at yngle i private skove.
Konsekvensen af at oprette statslandbrug i Danmark vil altså være, at skatteyderne kommer til at betale en forfærdelig masse penge, men det betyder altså også, at det vilde dyreliv kommer til at skulle stemme med fødder og vinger og gå over til de private brug.
Så er det sådan, at pinsepakken, ikke den, der blev annonceret i Børsen her til morgen, men den gamle pinsepakke fra 1998 jo nu for alvor er begyndt at vise sine konsekvenser.
Det er sådan, at folk får stadig større ejendomsvurderinger og stadig større ejendomsbeskatninger.
Der er meldinger om, hvordan de maskinelt fremskrevne ejendomsvurderinger er op til 900.000 kr., og når folk så klager og der foretages konkrete inspektioner, ja, så må man sætte det helt ned til 700.000 kr., altså en reduktion på 200.000 kr., når man vurderer det i forhold til den faktiske salgsmulighed.
Men hvad meget værre er: Ganske mange pensionister har fået ødelagt deres økonomi, for den nye ejendomsværdiskat kan man ikke få indefrosset i ejendommen på samme måde som klassiske ejendomsskatter.
Det er altså et af de steder, hvor man kunne gøre pensionisterne en tjeneste.
I stedet for at malke dem for penge, så lad dog denne ejendomsværdiskat blive indefrosset i ejendommen, så kan staten, amter og kommuner den dag, de pågældende sælger eller dør, få deres penge på det tidspunkt.
Han gik herop tidligere på dagen og erklærede
, at når det gjaldt udlicitering og privatiseringer, så havde staten fuldstændig styr på det, og der var ikke mere at komme efter.
Det er simpelt hen forkert.
Staten har nedsat noget, der hedder Udliciteringsrådet, og i dets seneste rapport, »Ministeriernes anvendelse af udbud og udlicitering«, starter det med at skrive i indledningen og i hovedkonklusionen, at det forventede faktisk, at det blev en nem opgave, fordi det regnede med, at alle overholdt Finansministeriets udbudscirkulære, men det måtte som det første drage den konklusion, at ministerierne ikke kan sandsynliggøre, at de lever op til den udbudspligt, der findes i Finansministeriets udbudscirkulære. Der var ikke et eneste ministerium, der levede op til de forpligtelser.
Mest pinligt er det selvfølgelig, at selve
Finansministeriet, som jo altså har skrevet cirkulæret, hvis man spørger det, hvor mange af de institutioner der eksisterer under Finansministeriet, som overholder deres eget cirkulære, må svare på side 27: Nul.
Man går ind og konstaterer, at når det gælder sådan noget som drift og vedligeholdelse af vogn- og maskinpark,
kun 8 pct. af potentialet udliciteret.
Når det gælder værkstedsarbejdet er kun 14 pct. udliciteret.
Når det gælder vognmandskørsel kun 16 pct. osv.
, osv.
Så hr. Jan Petersens påstand om, at det er der styr på, og der kan ikke udliciteres mere, er simpelt hen forkert, og det er en skændsel, at man ikke lever op til det cirkulære, man selv har skrevet, ja, end ikke engang det ministerium, der har skrevet det, lever op til det.
Til sidst vil jeg gerne rose Kristeligt Folkeparti for at have taget debatten om, hvad det egentlig koster at have ledige gående på fabrikken, som er det udtryk, jeg introducerede for 4 år siden.
Det er nu blevet almindelig jargon; det er jeg glad for.
I 1992 kostede det 39.192 kr. at have en ledig gående, ikke i dagpenge, men hvad systemet kostede.
I år 2000 var det steget til 105.528 kr. pr. ledig, man har gående, og det er stadig væk eksklusive dagpengene til den enkelte.
Det er nogle af de penge, der kan spares, for som man jo ganske rigtigt gør opmærksom på i Børsen fra den 29. maj i år, stiger og stiger antallet af beskæftigede, f.eks. hos AF, altså arbejdsformidlingen, samtidig med at ledigheden falder. Hvis man laver en anden lille interessant udregning, nemlig ser på, hvor mange der egentlig er kommet i arbejde siden 1992, og regeringen praler jo med, at det er ganske mange, og det er rigtigt, har det så sandelig også været dyrt, for tager man de udgifter, der er brugt undervejs og dividerer med antallet af folk, der er kommet i beskæftigelse, så er svaret, at det har kostet 820.000 kr. pr. styk at bringe dem i beskæftigelse. Så når HK i det seneste nummer af sit blad anbefaler - anbefaler! - at man indfører en hollandsk model, hvor man udliciterer det at sætte folk i beskæftigelse, fordi det giver flere folk i arbejde, og det er billigere, så har HK fået en god idé.