runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Messerschmidt (DF), 2006-01-11:
»Vil statsministeren på baggrund af den franske modstand mod reformer af EU’s landbrugsstøtte og den britiske modstand mod at give indrømmelser på den britiske milliardrabat oplyse, om han er tilfreds med den aftale, som EU’s stats- og regeringschefer er blevet enige om for perioden 2007-2013?«
Vi var jo lige før jul vidner til et noget besynderligt forløb i London.
Vi oplevede, at alle pludselig var så optaget af at lave et budget, at man tilsyneladende opgav en lang række af de principper, man hidtil havde kæmpet for, især fra fransk og britisk side.
Jeg kunne egentlig godt tænke mig at få statsministerens vurdering af det budget – det miskmaskbudget kan man måske kalde det – som kom ud af det.
Statsministeren er jo, som jeg forstår det, en glødende europæer, en varm tilhænger af et samlet Europa, som skal tackle problemerne, og derfor må det efter min mening ikke have været behageligt at se denne vision om et samlet Europa udmøntet i nogle praktiske diskussioner, som kun gik på fordeling af penge.
Det er jo ikke et spørgsmål om vision.
Det er et spørgsmål om hard cash, og det må være vanskeligt for statsministeren at være med i sådanne forhandlinger, så derfor kunne jeg godt tænke mig at høre statsministerens vurdering af det budget, der kom ud af forhandlingerne.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-01-11:
Jeg kan sige til hr. Morten Messerschmidt, at jeg er endda overordentlig glad for og tilfreds med den budgetaftale, der er indgået.
Selvfølgelig er det rigtigt, at en budgetaftale handler om kontanter, for hvad skulle den ellers handle om?
Det handler jo om, hvordan vi skal skaffe penge til forskellige aktiviteter på europæisk plan frem til 2013, så det er faktisk et langtidsbudget.
Hr. Morten Messerschmidt kalder det et miskmask, men jeg vil altså sige, at alle budgetter jo er kompromiser, hvor man ikke får alle ønsker opfyldt; ét land har den interesse, et andet land har den interesse, og der skal være enstemmighed.
Men alt taget i betragtning må man sige, det er meget flot, at 25 lande kan nå til enighed om fordelingen af ressourcerne helt frem til 2013, så ud fra en samlet betragtning er jeg faktisk overordentlig tilfreds med den budgetaftale, der blev indgået før jul.
Morten Messerschmidt (DF), 2006-01-11:
Jeg må indrømme, at jeg stadig har svært ved at forestille mig, at en liberal statsminister kan være tilfreds med et budgetforlig for Europa, hvor 70 pct. af pengene går til ren planøkonomi.
Jeg har altså meget svært ved at forstå, at en statsminister – i hvert fald en liberal statsminister – kan være tilfreds med det, og derfor kunne jeg godt tænke mig at spørge: Er statsministeren glad for budgettets indhold, eller er han bare glad for, at der blev vedtaget et budget?
Det er klart, at var der slet ikke blevet vedtaget et budget, havde det været endnu et nederlag for EU, og det er klart, at som stærk proeuropæer havde det ikke været i statsministerens interesse.
Men hånden på hjertet: Indholdet stemmer jo ikke på nogen måde overens med de visioner, med de ord og med de flotte taler, som statsministeren ellers holder.
Der bruges stadig en enorm stor sum penge til den landbrugsstøtte, som er skadelig for både europæerne og resten af verden, og der bruges en enorm sum penge til den strukturstøtte, som er skadelig, både for dem, der betaler – det er primært os højtbeskattede her højt oppe mod nord – og for de lande, der modtager støtten, fordi den for et meget stort antal landes vedkommende sætter dem i stå.
Er det indholdet af budgettet, statsministeren er glad for, eller er det kun det forhold, at der overhovedet kom en aftale i stand, statsministeren er glad for?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-01-11:
Begge dele, men navnlig at der er tale om en aftale med et godt indhold.
Vi kunne godt have ventet nogle måneder med at lave et budget, men det er fint, at der kom en aftale i stand.
Det er i sig selv godt, men det er først og fremmest indholdet, jeg er glad for.
For det første er jeg glad for, at det er et ansvarligt budget; det holder sig inden for en fornuftig økonomisk ramme på godt 1 pct. af landenes bruttonationalindkomst, så det er faktisk et meget ansvarligt budget.
For det andet er det et godt budget for de nye medlemslande, for jeg deler slet ikke hr. Morten Messerschmidts opfattelse, at det er til skade for de nye medlemslande at få penge fra strukturfondene.
Tværtimod viser erfaringerne fra dengang, da Portugal, Spanien og Grækenland kom med i EU, at det virkelig har stimuleret den økonomiske udvikling, at de i en periode kunne få strukturfondsstøtte, så det er til gavn for de nye lande.
Endelig har vi fået en dansk mærkesag opfyldt.
EU vil lægge større vægt på forskning og udvikling og gøre mere på de områder, så også derfor er jeg meget tilfreds med aftalen.
Morten Messerschmidt (DF), 2006-01-11:
Jeg er utrolig glad for at høre, at statsministeren også har fæstet sig ved 1-procent-spørgsmålet.
Men derfor er jeg også forundret over, at flere medlemmer af regeringen gentagne gange har afvist Dansk Folkepartis forslag om, at Danmark skulle melde sig ind i 1-procent-klubben inden forhandlingerne, for det ville da have været helt oplagt.
Jeg er fuldstændig enig med statsministeren, men jeg er bare forundret over, at statsministeren nu er så glad for, at man næsten har fået 1-procent-kravet opfyldt, når man tidligere ikke har villet følge Dansk Folkepartis råd.
Angående strukturfondene må jeg altså minde statsministeren om, at en lang række sydeuropæiske lande, som statsministeren roser for at have fået noget ud af strukturfondsmidlerne, jo netop har oplevet, at når EU har doneret penge, har de nationale regeringer trukket penge tilbage.
Det vil sige, at EU fuldstændig har taget ansvaret fra de nationale regeringer i de sydeuropæiske lande, hvem der så end er tale om, og det er da ikke god og ansvarlig politik.
Det er da at fratage vælgerne og regeringerne ansvaret for deres eget lands udvikling.
Når det gælder forskningsbevillingerne, kunne jeg godt tænke mig at høre, om statsministeren vil forholde sig til, at man faktisk har det helt modsatte synspunkt i store kredse i Europa-Parlamentet.
Man taler faktisk om at nedstemme det budget, som statsministeren roser, netop fordi ambitionerne med hensyn til forskningsbevillingerne er alt, alt for lave.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-01-11:
For det første vil jeg sige om strukturfondsmidlerne, at Irland vel er det mest oplagte eksempel på, hvilken vældig økonomisk kraft der ligger i, at man i en periode, hvor et land stadig er relativt fattigt, stimulerer den økonomiske udvikling gennem forskellige former for strukturfondsstøtte.
Den støtte gav man Irland, og nu er Irland kommet så godt med økonomisk, at det faktisk er begyndt at blive en af nettobidragyderne til EU’s budget.
Det er jo en helt fantastisk udvikling, og jeg tror, vi vil se noget af det samme i Sydeuropa og senere også i Østeuropa.
Med hensyn til forskning og udvikling havde vi da fra dansk side gerne villet komme længere.
Vi foreslog en fordobling af EU’s indsats på forskningsudviklingsområdet, og nu er målet 75 pct.s stigning.
Det er selvfølgelig ikke 100 pct., men det er i hvert fald et stort og godt skridt i den rigtige retning, og derfor er jeg godt tilfreds.
Morten Messerschmidt (DF), 2006-01-11:
Jeg synes, det er besnærende, når statsministeren netop nævner Irland, for hvad er det helt præcis, Irland har brugt strukturfondsmidlerne til?
Det er jo netop at skaffe et så stort økonomisk råderum, at man har kunnet sænke erhvervsskatten markant.
Irland er det land i Europa eller i hvert fald blandt de 15 gamle EUlande, der har den laveste erhvervsskat, og det er da klart, hvorfor det er tilfældet.
Når man kan få penge fra de andre EU-lande til at finansiere de modeller, man gerne vil finansiere inden for landbruget og andre områder for at få sin økonomi skubbet i gang, åbner det jo for et nationalt råderum, så man så kan sænke sine skattesatser osv. og ikke behøver beskatte sine egne borgere så hårdt.
Er det virkelig det ræsonnement, som ligger til grund for statsministerens vision om et samlet budget for Europa?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-01-11:
Jeg troede nærmest, hr. Morten Messerschmidt er tilhænger af, at det skal landene netop selv kunne gøre, og at han ikke vil straffe lande, som kører med lavere skatteprocenter end andre.
Der er måske noget, jeg har misforstået, men hidtil har jeg opfattet hr. Morten Messerschmidts holdning sådan.
Jeg ser tingene i et langt større perspektiv.
Så bliver der mere økonomisk aktivitet, der bliver mere beskæftigelse, indkomsterne bliver højere, dermed bliver efterspørgslen større, og så kommer der bedre markeder for danske virksomheder.
Det var jo lige præcis det, der skete i Europa, da de sydeuropæiske lande kom med: Der blev igangsat en positiv økonomisk udvikling, som har gjort, at de i dag er købekraftige, og at vi har en vældig handel med dem.
På den måde får vi en situation, hvor alle vinder, for det er hjælp til selvhjælp.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Morten Messerschmidt (DF), 2006-01-11:
Som et kuriosum kan jeg ikke lade være med at sige, at jeg ikke har noget problem med, at andre lande sænker deres skatter, men at jeg har et problem, hvis jeg skal være med til at finansiere de landes skattelettelser.
Mit næste spørgsmål går på det synspunkt, som har været fremført fra britisk side om rabatordningerne: Man vil ikke være med til at finansiere landbrugsstøtteordningerne i det omfang, som andre EU-lande kræver.
Hvis man ser på nettoopgørelserne for EU-landene, kan man konstatere, at Storbritannien har et nettoprovenu på kun 58 pct.
Det vil sige, at hver gang de betaler 100 euro, får de kun 59 igen – og det er jo selvsagt en dårlig forretning – mens tallet for lande, der er traditionelle landbrugssamfund som Frankrig, Italien, Spanien osv., selvfølgelig er meget højere.
Jeg vil godt spørge statsministeren, om han i hvert fald ikke har forståelse for, at et land, der ikke er et traditionelt landbrugsland eller primært bygger sin økonomi på landbrugsproduktion, selvfølgelig vægrer sig ved at betale til en pulje, der ensidigt bliver givet til producenter af landbrugsvarer.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-01-11:
Nej, det synspunkt har jeg ikke forståelse for.
Jeg mener, vi skal af med rabatterne, vi kom et lille skridt på vejen med budgetaftalen, og det er også en af grundene til, at jeg er tilfreds med budgetaftalen, hvor der bl.a. blev aftalt en reduktion – og vel at mærke en permanent reduktion – af den britiske rabat.
Jeg synes ikke, det er rimeligt med rabatter.
EU er et fællesskab, hvor vi beslutter nogle fælles politikområder.
Det koster nogle penge, og når vi har besluttet den fælles politik og besluttet, hvor mange penge der skal bruges til den, må landene derefter betale i forhold til deres betalingsevne.
Når der er nogle, der får rabat, er det mangel på solidaritet.
Det er jeg nødt til at sige, og det har vi også sagt om både den britiske rabat og andre landes rabatter.
Men sådan noget er ikke nemt at komme af med fra den ene dag til den anden, og derfor glæder jeg mig over, at vi kom et skridt på vejen med den nye budgetaftale, så mængden af rabatter vil være mindre, når den næste budgetperiode slutter, end den var, da den startede.
Det er i det mindste et skridt i en tilfredsstillende retning.
Morten Messerschmidt (DF), 2006-01-11:
En del af december befandt jeg mig i Hongkong sammen med vores udmærkede udenrigsminister, som netop kæmpede for at få landbrugsstøtteordningerne så langt ned som muligt, fordi vi alle sammen ved, at de er skadelige for forbrugerne, og at de er skadelige for verdenshandelen.
Omkring 40 pct. af EU’s budget går til landbrugssubsidiering, og har statsministeren ikke forståelse for, at et land, der får en så liden del af sine penge tilbage, fordi landets økonomi er baseret på service og industri og ikke på landbrugsproduktion, naturligvis vægrer sig ved at betale til sådanne puljer?
Hvordan kan statsministeren sende udenrigsministeren til Hongkong og kæmpe for, at landbrugssubsidierne skal ned, samtidig med at han skoser Storbritannien for ikke at ville betale til de landbrugssubsidier, som regeringen tilsyneladende også er imod?
Det hænger jo ganske enkelt ikke sammen.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-01-11:
Det synspunkt er jeg af to grunde slet ikke enig i.
For det første: Når man er medlem af en forening og skal betale et kontingent til den forening, må man også betale sit kontingent.
Det gælder for Storbritannien så vel som for andre.
Det er helt tilfældigt, og det giver ingen mening, for den fordel, det enkelte land har ved at være medlem af EU, er langt, langt større, end det kan ses af budgettet.
F.eks. er Storbritannien et stort land, som har meget stor fordel af den frie adgang til et stort indre marked i Europa med flere hundrede millioner forbrugere, og den fordel kan ikke bare lige gøres op.
Vi anerkender fra dansk side overhovedet ikke begrebet nettobidrag.
Vi ser på, hvor meget vi indbetaler brutto, og det er det, der er det afgørende.
Morten Messerschmidt (DF), 2006-01-11:
Det er da fuldstændig rigtigt, at de fordele, der er forbundet med ikke at have toldbarrierer og kunne handle frit og med alle de andre liberaliseringsforanstaltninger, er svære at gøre op, men det har bare overhovedet ikke noget med netto- eller bruttoopgørelser at gøre.
Nettoopgørelsen handler ganske enkelt om, at man har et budget, hvor pengene bliver brugt ud fra nogle politiske rationaler.
70 pct. af dem går til regulær planøkonomisk politik, og det kan man ikke bare lukke øjnene for og sige, at det er umuligt at gøre tallene op.
Sagen er den, at Storbritannien ikke modtager ret meget landbrugsstøtte, fordi de ikke producerer ret mange landbrugsvarer, og når statsministeren kæmper for at få landbrugsstøtten ned, virker det da mærkeligt, at han samtidig skoser Storbritannien for at gøre det samme.
Det hænger da ikke sammen, at man på den ene side kæmper i Hongkong for at få landbrugsstøtten ned, men på den anden side ikke vil støtte Storbritanniens synspunkt om, at der skal være rabatter for at få landbrugsstøtten ned.
Jeg forstår simpelt hen ikke, hvordan man kan tale med to tunger.
Godt nok er det to forskellige kontinenter, men alligevel er der da en eller anden form for uoverensstemmelse mellem synspunkterne.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-01-11:
Jamen det er jo ikke sådan, det forholder sig.
Man kan godt arbejde for at få ændret EU’s politik på f.eks. landbrugsområdet, men det fritager da ikke en for at betale et fair kontingent.
Det kan da ikke være sådan, at når man er medlem af et fællesskab, vil man ikke betale, hvad det koster.
Det kan man bare ikke, og det er det, vi har sagt til briterne.
Vi støtter ønsket om en reform af landbrugspolitikken og en gradvis reduktion af landbrugsstøtten, men vi betaler da fra dansk side stadig vores kontingent til fællesskabet, samtidig med at vi arbejder for at få politikken ændret.
Det kan da ikke være sådan, at hvis man ikke kan få sin vilje, og hvis man ikke lige kan komme igennem med alle sine synspunkter, nægter man bare at betale.
Så kan et fællesskab jo ikke fungere, og skåret helt ind til benet er det jo det, det handler om.
Det er derfor, vi siger fra dansk side, at når vi først er blevet enige om en fælles politik – og Storbritannien er jo med i et fællesskab, som har besluttet en fælles landbrugspolitik – må vi hver især også betale vores fair andel af kontingentet.
Morten Messerschmidt (DF), 2006-01-11:
Nu blev Storbritanniens rabat jo besluttet fuldstændig efter EU’s regler, og den eneste grund til, at der pludselig var nogle, der rørte på sig, var, at Frankrig blev bange for ikke at kunne score kassen i landbrugsstøtte for næsen af de andre lande.
Det siger selvfølgelig sig selv, at hvis der bliver færre udgifter i form af færre landbrugsordninger, bliver der også færre indtægter.
Jeg synes ikke, det er særlig heroisk, når statsministeren siger, at man kan arbejde for at ændre EU’s politik.
Hvorfor støttede han ikke Tony Blair i, at den rigtige vej at gå er at sænke udgifterne og afledt deraf også sænke indtægterne?
Hvorfor meldte statsministeren sig ikke i 1-procent-klubben, når han havde alle chancer for det?
Det forstår jeg ganske enkelt ikke.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-01-11:
Vi har faktisk fra dansk side støttet det britiske formandskab på alle punkter på nær lige præcis i spørgsmålet om den britiske rabat.
Vi har været enige i, at der skulle vedtages et ansvarligt budget, og vi synes, at det, man landede på – 1,045 pct. af bruttonationalindkomsten for at være helt præcis – er et ansvarligt budget.
Vi har støttet, at der skal afsættes flere ressourcer til investeringer i forskning, udvikling og uddannelse, og på andre områder har vi ligeledes støttet det britiske formandskabs ønsker om moderniseringer og reformer.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Arne Toft (S), 2006-01-11:
»Finder ministeren det rimeligt, at et medlem af Folketinget, som samtidig er medlem af et byråd, får fuldt vederlag, selv om vedkommende ikke deltager i møderne i det pågældende byråd?«
Bjarne Laustsen (S), 2006-01-11:
Jeg har stillet undervisningsministeren et spørgsmål, i anledning af at Alexandra-Skolen for Skrædderi og Konfektion i Frederikshavn er truet af lukning, fordi SUstyrelsen med ministerens opbakning vil fjerne den godkendelse, man har til at være SU-berettiget.
Og da det er en privat uddannelse og eleverne betaler 120.000 kr. for at være der, står det spørgsmål altså tilbage, om de kan få SU, mens de går der.
Det er utopi at tro, at man kan opretholde skolen, hvis ikke eleverne kan få forsørgelse, mens de er i gang med den opgave at uddanne sig.
Jeg er spændt på at høre, hvad ministeren har at sige til det.
Pia Gjellerup (S), 2006-01-11:
Skriftlig begrundelse
De af Folketinget med et snævert flertal vedtagne tekstanmærkninger om bemyndigelse til at skære i amternes og kommunernes af Folketinget vedtagne statstilskud indeholder to fordelingsmodeller for et på et tidspunkt fastlagt strafbeløb.
Den ene model omhandler en fordeling efter statsgaranteret skattegrundlag.
Det må være meget enkelt at svare, at en kommune med halvdelen af hele skattegrundlaget kommer til at betale halvdelen af straffen, selv om væksten måske ligger i de andre kommuner.
Den anden model omhandler en fordeling efter vækstprocenter.
Her må det tilsvarende være meget enkelt at svare, at en kommune, der har en vækstprocent på 0,5, kommer til at betale en andel af strafbeløbet, der er halvdelen af en kommune med en vækstprocent på 1,0 og en fjerdedel af en kommune med vækstprocent på 2,0, selv om kommunen med den lave vækstprocent ikke er selvstændig årsag til det opståede strafbeløb.
Der er ikke spurgt til kombinationsadgangen, men denne ville heller ikke kunne eliminere straffen af en kommune, der ligger inden for den samlede realvækst, der er tilladt for kommunerne under ét.
For selv når man multiplicerer små tal med små tal, bliver der noget tilbage.
Det er kun kommuner med nul- eller minusvækst, der vil kunne slippe for at betale et strafbeløb til statskassen.
For der findes som bekendt ikke kommuner uden et skattegrundlag.
Bjarne Laustsen (S), 2006-01-11:
Det var jo meget klar tale fra ministeren om, at der ikke er brug for Alexandra-Skolen i Frederikshavn, og at der heller ikke er brug for, at de 22 elever, der er der i dag, får de kompetencer.
Det, der er skolens indtryk, og det, der er mit indtryk efter at have besøgt skolen, er, at der faktisk kommer rigtig mange gode ting ud af det.
Skolen er tilfreds; jeg ved ikke, om eleverne er tilfredse, men jeg ved heller ikke, om ministeren er i besiddelse af andre oplysninger.
Når nu det ikke er en færdig uddannelse, hvor man har et svendebrev, når man rejser fra skolen, så er det jo en slags grunduddannelse, og de fleste fortsætter med at videreuddanne sig.
Hvorfor er det egentlig ikke det?
Med hensyn til hele den måde, SUstyrelsen gør det op på – det er noget med udenlandske elever, der ikke tæller med, osv. – er det et spørgsmål om, hvorvidt det nu er muligt at få en dialog med ministeren, så der er en mulighed for at kunne dokumentere tingene på en anden måde.
Vi har nu været vidne til – det er et lille års tid siden, jeg rejste sagen, og den har også været debatteret her i Folketingssalen, så ministeren er godt bekendt med situationen – at man har bygget en ny bygning på Flådestation Frederikshavn til 4,5 mio. kr., og lige efter at man har taget den i brug, siger man, at folkene skal flytte til en pjeceafdeling i Korsør, der ikke fungerer, sammen med hærens kortfolk fra Hjørring og flyvevåbnet fra Karup, og så skal de være en enhed dernede.
Nu er man så kommet til at fyre dem 6 måneder for tidligt.
Det er derfor, det er meget relevant at spørge ministeren, om ikke man kunne genoverveje den beslutning, den tåbelighed, det er at flytte gode kompetencer væk, for der er ingen af de folk, der flytter med til Korsør, og dermed vil kompetencerne for søværnet være tabt.
Søren Gade (V), 2006-01-11:
Jeg skal sige til hr. Bjarne Laustsen, at vi før har diskuteret spørgsmålet i Folketinget.
Jeg skal henvise til S 49 og S 245.
Den 10. juni 2004 indgik jeg et forsvarsforlig bl.a. med Socialdemokraterne, og efter det forlig skal vi styrke det, der hedder den operative struktur, det vil sige, at stabs- og støttestrukturen skal være mindre.
I den forbindelse er det besluttet, at Søværnets kortdepot i Frederikshavn bliver flyttet til Korsør, hvor det bliver sammenlagt, som hr. Bjarne Laustsen så rigtigt siger, med de tilsvarende fra flyvevåbnet og hæren.
Det er sådan, at der vil ske rigtig mange flytninger i forsvaret i de kommende år.
Jeg ved, at Forsvarets Regnskabstjeneste åbner i Hjørring i næste uge.
Tilsvarende åbnede vi i sidste uge Forsvarets Materieltjeneste i Ballerup.
Jeg må sige til hr. Bjarne Laustsen, at uagtet at det har store omkostninger for den enkelte – det skal jeg gerne medgive hr. Bjarne Laustsen – så er det altså sådan, at vi i de kommende år vil se, at mellem 50 pct. og 75 pct. af forsvarets personel enten skal have nyt job eller endda skal flytte, og det er så det, der rammer Søværnets kortdepot i Frederikshavn.
Det er altså et led i den rationalisering, som gør, at vi er i stand til at opfylde de meget ambitiøse mål, vi sammen med forligskredsen har sat os i aftalen den 10. juni 2004.
Bjarne Laustsen (S), 2006-01-11:
Jamen jeg anerkender jo, at der kan være behov for at samle enheder, det er jeg sådan set ikke uenig i.
Spørgsmålet er bare, hvorfor det lige nøjagtig skulle være i Korsør.
Altså, de tre enheder ligger i den nordligste del af landet, de to ligger i Vendsyssel og den tredje i Karup, og ved at etablere en afdeling i Nordjylland kunne man jo have alle kompetencerne dér.
Så er afstanden ikke længere, end at folk kan komme frem og tilbage dagligt og passe deres arbejde.
Forsvaret er jo tilfreds med de folk.
Problemet er bare, at man nu vil flytte dem til et andet sted, som ikke engang er færdigt – altså, det er jo en farce, at man er kommet i den situation.
Jeg ved, at der er folketingspolitikere fra De Konservative, der også har rejst sagen over for forsvarsministeren, og som synes, at der kan være god grund til at kigge på det her igen.
Det, jeg bare beder om at man finder ud af, er – nu har man 6 måneder til det – om ikke det kan etableres et andet sted, så man kan bevare de kompetencer.
Søren Gade (V), 2006-01-11:
Jeg vil sige til hr. Bjarne Laustsen, at når det her forsvarsforlig er fuldt implementeret, vil der være flere arbejdspladser i Nordjylland, end der er i dag.
Det er sådan, at hr. Bjarne Laustsen er meget omhyggelig i sine spørgsmål til mig som forsvarsminister, når det handler om de job, som flytter ud af Nordjylland, men hr. Bjarne Laustsen er knap så interesseret i at høre om alle de stillinger, der går til Nordjylland.
Jeg må sige til hr. Bjarne Laustsen, at når forliget er implementeret, så vil 20 pct. af forsvarets faste personel være i Nordjylland, 50 pct. af stabs- og støttestrukturen vil være i Nordjylland, og derfor er hr. Bjarne Laustsen nødt til at acceptere, at der også vil være nogle stillinger, der går den anden vej.
Det er sådan, at Korsør er valgt som det sted, hvor den nye kortafdeling skal ligge.
Det er rigtigt, at der er syv fra personalet i Frederikshavn, der ikke vil flytte til Korsør, men der er fundet løsninger for i hvert fald nogle af de berørte medarbejdere allerede på nuværende tidspunkt.