Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-10:
Ud over at jeg kan afvise det, må jeg jo også sige, at de traditionelle problemer med arbejdsmiljø bestemt stadig væk er relevante.
Men forhistorien til det her er jo, at forebyggelsesfonden er en del af velfærdsaftalen.
Lad mig minde om, at det er en velfærdsaftale, som 158 mandater står bag, dvs. hele Folketinget bortset fra SF og Enhedslisten.
Som Konservative var vi jo nogle af de allerallerførste til at tale om, at der var nogle demografiske problemer ude i fremtiden, som truede vores velfærd.
Vi var meget tidligt ude med at sige, at man eksempelvis bliver nødt til at kigge på efterlønnen, at man bliver nødt til at kigge på tilbagetrækningstidspunktet, at man bliver nødt til at gøre noget, sådan at der er nogle flere hænder og hoveder på arbejdsmarkedet, når de store årgange træder ud af arbejdsmarkedet og de små årgange træder ind.
Det var vi meget tidligt ude med.
Det var os, der insisterede på at få en Velfærdskommission, vi insisterede på, at der skulle være en bred og solid aftale, som peger langt frem, og som sikrer vores velfærd.
Når man først siger, at vi er nødt til at bede danskerne om at trække sig en lille smule senere tilbage fra arbejdsmarkedet, er det fuldt ud naturligt, at man så også siger: Nu må vi sikre, at de mennesker, som arbejder, rent faktisk også kan lide at være på deres arbejde og kan holde til at være på deres arbejde.
Derfor er det helt naturligt, når man taler om et velfærdsforlig, som i bund og grund går ud på en senere tilbagetrækning, at man så også holder fast i princippet om, at det også skal være sådan, at det er godt at være på arbejde.
De 3 mia. kr., som er sat af her, er rigtig mange penge, og det, som man jo satser på, er, at man til dels skal kigge på, hvordan vi undgår nedslidning.
Det er det ene: Hvordan undgår vi nedslidning?
Her kommer det psykiske arbejdsmiljø også ind: Hvordan sørger vi for, at folk ikke har ondt i maven, når de går på arbejde, at de føler tryghed og har tryghed i ansættelsen, og hvordan får folk glæde ved at være på arbejdsmarkedet?
Der er selvfølgelig også alt det andet traditionelle, vil jeg godt minde fru Anne Baastrup om, med tunge løft og ergonomisk rigtige siddestillinger, og hvad ved jeg – nemlig det, som man i mange år har diskuteret, når man har talt arbejdsmiljø.
Men det er især også det psykiske, og her må jeg sige, uden at det er politikere, der skal gøre sig til eksperter på området, at det i meget høj grad er et ledelsesmæssigt spørgsmål.
Der har vi også behov for, at ledelsen og arbejdsmarkedets parter sætter sig sammen og finder ud af, hvad det er.
Det andet hovedformål er jo, at der kommer en rehabilitering af folk, der allerede er nedslidte.
Hvad gør vi for at hjælpe folk?
Hvordan sikrer vi, at den nye viden, vi får om medicin, og som gør os meget klogere og dygtigere, kommer samfundet til gode, sådan at vi hjælper folk, der ellers er nedslidte, over i noget andet, så de kan arbejde og have glæde ved deres arbejdsliv?
Det tredje er, at der også skal satses og fokuseres på de her livsstilssygdomme, som vi ved er et problem for mange, og det er et stigende problem i den vestlige verden.
Hvordan sørger vi for, at folk ikke ryger så meget?
Hvordan bekæmper vi fedme, og hvordan bekæmper vi rygning og andre livsstilssygdomme?
Alt i alt synes jeg, at det er et meget, meget, meget godt initiativ, som vil give os nogle forskningsmæssige resultater og noget viden, som vi kan bruge.
Det er dog rigtigt, at det så også skal evalueres.
Med hensyn til hvordan pengene formidles, er der en bestyrelse, og det er gudskelov lavet sådan, at det er efter armslængdeprincippet, for jeg synes da, det ville være en meget dårlig idé, hvis det var mig eller for den sags skyld fru Anne Baastrup, der skulle bestemme, hvad det var for nogle projekter, der skulle nyde fremme.
Det har vi slet ikke viden om.
Nej, det er en bestyrelse, hvor der sidder fagpersoner, der har viden om områderne, og det er en bestyrelse, der er sammensat af repræsentanter for LO og repræsentanter for arbejdsgivere.
Det vil sige, at der er en meget fin armslængdes afstand, så der ikke kommer alle mulige tilfældige politiske hovsaløsninger og man laver noget efter politikernes forgodtbefindende.
Pengene bliver nu målrettet til der, hvor der er et aktuelt behov, og hvor vi må have en til vished eller sikkerhed grænsende tro på, at det også vil give en akademisk viden, som vi kan bruge i det videre fremadrettede arbejde med forebyggelsesfonden og med at forebygge.
Det, jeg synes er vigtigt, og det skal så være mit sidste ord, er, at der er en armslængde til politikerne.