runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Troels Lund Poulsen (V), 2004-03-31:
Jeg må for en gangs skyld give hr. Holger K. Nielsen fuldstændig ret i, at hvis situationen var, som hr. Holger K. Nielsen beskrev, var det da selvfølgelig noget, der skulle diskuteres.
Men mig bekendt kom der aldrig nogen sinde en afstemning i FN's Sikkerhedsråd.
Der kom aldrig nogen sinde en meningstilkendegivelse bortset fra det, man kunne høre sive ud fra panelerne efter møderne.
Der kom aldrig nogen sinde en afstemning i FN's Sikkerhedsråd, og derfor giver det jo ikke nogen mening at stille det spørgsmål, for vi ved ikke, hvordan FN's Sikkerhedsråd ville have reageret, hvis der var kommet en ny resolution, det skulle tage stilling til.
Det er netop det, som er forskellen på den præmis, hr. Holger K. Nielsen stillede op, og det svar, jeg giver hr. Holger K. Nielsen.
Så skal jeg forsøge at få argumentationen til at hænge sammen for hr. Holger K. Nielsen.
Hr. Holger K. Nielsen er jo en dreven politiker, så han fortæller blot om den verden, han selv ser, og ikke nødvendigvis om hele verden.
Det kan være, fordi hr. Holger K. Nielsen har glemt, hvordan verden ser ud, men det kan også være, fordi det ikke passer ind i hr. Holger K. Nielsens verdensbillede.
Nej, det er nok ikke særlig fornuftigt, og det er der nok ikke mange lande i FN's Sikkerhedsråd der ville have lyst til.
Hr. Holger K. Nielsen hævder, at der var en afstemning, men det var der jo netop ikke, og det er det, der er hele udgangspunktet.
Der var ikke nogen afstemning, og derfor er vi i en situation, hvor vi ikke aner, hvad resultatet ville være blevet, fordi det kun er hypoteser.
Hr. Holger K. Nielsen kan have én holdning, jeg kan have en anden, og de, der sidder i FN's Sikkerhedsråd, kan have en tredje, men det, der bare står tilbage, er, at der ikke var én eneste afstemning om en ny resolution i FN's Sikkerhedsråd.
Skal det så betyde, at man overlader Kina og Rusland magten til at definere, hvordan verdensordenen skal være?
Ja, det må det vel betyde.
Det må vel betyde, at både Enhedslisten og SF vil overlade initiativretten til Kina og Rusland, fordi Kina og Rusland vil være i en situation, hvor de ikke ønsker, at der skal ske noget, men at tingene bare skal fortsætte.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge hr. Holger K. Nielsen, hvad man skal gøre, hvis FN's Sikkerhedsråd så ikke kan blive enige om konsekvensen af, at der er mangel på efterlevelse af resolutioner, f.eks. i tilfældene, som vi har oplevet ikke kun i Kosovo, men også i Irak.
Derudover vil jeg også gerne spørge hr. Holger K.
Nielsen, om det ikke er et problem, at hvis man ikke kan fjerne én med det argument, uden at man så skal fjerne alle, så skal man ingenting skal gøre. Det er jo det argument, hr. Holger K. Nielsen bringer i spil, at man ikke kan tillade sig at fjerne én bandit i ét land, der ikke efterlever FN-resolutioner, for så skal man fjerne alle. Betyder det så, at man bare skal sætte sig tilbage og afvente den dag, hvor man kan fjerne alle på én gang?
Holger K. Nielsen (SF), 2004-03-31:
Jamen i sin tid var vi imod den aktion, bl.a. fordi den var folkeretsstridig.
Men jeg tillader mig et modspørgsmål
: Hvorfor skal vi ikke gå ind i Rusland og fjerne Putin, som er ansvarlig for, at flere hundrede tusinde tjetjenere er blevet dræbt?
Hvorfor skal vi ikke fjerne de håndfulde afrikanske diktatorer, som er ansvarlige for massemord i langt højere grad end Saddam Hussein?
Hvorfor skal vi ikke fjerne Musharraf i Pakistan, som også står for en politistat?
Jeg synes, at Venstre er nødt til at forholde sig til, hvad kriterierne skal være for, hvornår man skal gå ind.
Hvem skal bestemme, hvem man skal fjerne med militære midler?
Hvis det ikke er det internationale samfund, der i fællesskab gør det, så får man et rent internationalt anarki.
Så bliver det den stærkes ret.
Så bliver det USA, der tiltager sig retten
til at træffe de beslutninger, og det kan ingen være tilfredse med.
Søren Gade (V), 2004-03-31:
Når jeg har haft ordet i dag, har jeg faktisk henvist til de FN-resolutioner og traditioner for FN-resolutioner mod Irak, som startede allerede i 1991, og det var jo også på baggrund af de FN-resolutioner og den sidste, at man valgte at gribe ind over for Saddam Hussein.
Men det er jo ikke første gang, man har grebet ind uden om FN.
Og jeg hørte ikke den samme venstrefløj, som brokker sig højlydt over, at man intervenerede i Irak, gøre det samme, da man gik ind i Kosovo.
Det var godt nok med andre argumenter, men dér var man dog inde og forholde sig til det faktum, at mennesker blev slået ihjel.
Hvordan forholder hr. Holger K. Nielsen sig egentlig til det i forhold til Irak, og hvordan så hr. Holger K. Nielsen det i forhold til Kosovo?
Var det også forkert, at man gik ind uden FN-mandatet og stoppede konflikten og de etniske udrensninger i Kosovo?
Holger K. Nielsen (SF), 2004-03-31:
Det, som jo er pointen i det her, er, at det er jo det, som er et anliggende for FN's Sikkerhedsråd at definere.
Vi havde jo lige debatten tidligere med fru Gitte Seeberg om, hvem der skal definere, hvornår en diktator er en fare for sine omgivelser.
Jeg går ud fra, at hr. Søren Gade er enig i, at FN-resolutioner ikke omhandler regimeskift.
Det ved jeg ikke om hr. Søren Gade er, for når man hører Venstreordførerne i dag, så kunne man godt få den opfattelse, at de mener, at FN-resolutioner handler om, at Saddam Hussein skulle væk.
Det gør de ikke, for man kan ikke bare vedtage resolutioner om, at man vil have en diktator væk.
Og derfor synes jeg, det er vigtigt at få sagt, at det er FN, der skal definere de her ting.
Søren Gade (V), 2004-03-31:
Grunden til, at jeg tager ordet, er, at hr. Holger K. Nielsen talte om, at man nu havde sænket tærsklen for at gå i krig og løse konflikter med krig.
Jeg vil gerne spørge hr. Holger K. Nielsen: Hvor mener hr. Holger K. Nielsen, at tærsklen går?
Hvor mange mennesker skal der slås ihjel, før nok er nok?
Hvor mange FN-resolutioner skal der vedtages, hvor mange overtrædelser af FN's resolutioner skal man godtage, før man siger, at nok er nok?
Er det ikke bare sådan, at hr. Holger K. Nielsen har det bedst med at snakke juridiske teknikaliteter, og når man snakker om kød og blod og mennesker og de godt 60.000, som måske bliver slået ihjel om året i Irak, ja, så er det lige, som om man vakler lidt.
Man holder sig meget til de her paragraffer.
Jeg vil gerne spørge hr. Holger K. Nielsen: Hvornår er nok nok?
Hvornår kan man forsvare at gribe ind militært?
Hvor mange skal der slås ihjel?
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-31:
Kan fru Gitte Seeberg bekræfte, at den russiske repræsentant ifølge det officielle referat i sin stemmeforklaring understregede, at resolutionen ikke rummede bestemmelser, der tillod automatisk brug af magt, og understregede, at stykkerne i teksten havde bekræftet dette i dag?
Og kan fru Gitte Seeberg bekræfte, at den kinesiske repræsentant - Kina skal vi jo behandle senere, det er jo noget, som man stiller sig meget positivt over for i regeringen - udtalte, at han var glad for at kunne konstatere, at støtterne af resolutionen havde imødekommet hans lands bekymringer?
Formålet var at afvæbne Irak, og resolutionen rummede ikke længere nogen automatik for magtanvendelse.
Kan fru Gitte Seeberg bekræfte, at det var de stemmeforklaringer, som blev givet, og som i øvrigt blev støttet af den syriske stemmeforklaring, og som i øvrigt også blev støttet af den engelske stemmeforklaring?
Gitte Seeberg (KF), 2004-03-31:
Det, der fremgår af 1441, er jo, at man skulle drøfte sagen i Sikkerhedsrådet.
Og den sag blev drøftet mange gange i Sikkerhedsrådet.
Andre kunne jo også have valgt at fremsætte noget til afstemning, hvis de ville det.
Men ingen bad om en afstemning, og der har jo været mulighed for det.
Man har fulgt procedurerne i 1441.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-31:
Jeg vil bare spørge, om fru Gitte Seeberg kan bekræfte, at adskillige personer i FN's Sikkerhedsråd tydeligt gjorde klart, at 1441 ikke udgjorde en automatisk begrundelse for at gå i krig.
Gitte Seeberg (KF), 2004-03-31:
Hvem er »man«?
Jamen altså allerede i resolution 1441 var det jo besluttet - det fremgik i øvrigt også af den høring, vi havde i sidste uge - at det simpelt hen var sidste chance, og hvem der så skal tage den endelige beslutning, jamen det skal et eller flere af FN's lande, som så ønsker at sætte handling bag ordene.
Jeg kender hr. Holger K. Nielsens opfattelse af det her, men jeg deler ikke den opfattelse, at sagen skulle have været til ny beslutning i Sikkerhedsrådet.
Det fremgår klart af det juridiske notat, som er udarbejdet i Udenrigsministeriet.
Holger K. Nielsen (SF), 2004-03-31:
Det er da rigtigt, at man må træffe en beslutning, men det afgørende spørgsmål er, hvem er dette »man«?
Det er det, det hele går på.
Er dette »man« USA, eller er det et flertal i FN's Sikkerhedsråd?
Med hensyn til Blix: Jo, han sagde, at det var utilfredsstillende, men når han anbefalede en videreførelse af inspektionerne, så skyldtes det jo også, at han var inde i en positiv proces i forhold til Saddam Husseins styre.
Det er også en af pointerne.
Gitte Seeberg (KF), 2004-03-31:
Nej, selvfølgelig var det ikke ligegyldigt, hvad Blix sagde.
Og Blix kom jo også tilbage med mange rapporteringer om, at man ikke havde fået dokumentation for, at det, som man vidste der på et eller andet tidspunkt havde været af giftgasser og nervegasser, og hvad det ellers var, var destrueret.
Alt det kom Blix jo tilbage med i perioden frem til, at beslutningen blev truffet.
Det er rigtigt, at han kom tilbage og bad om mere tid, men som jeg sagde i min ordførertale, kommer der et tidspunkt, hvor man må træffe en beslutning om, hvornår nok er nok.
Det kan vi så være uenige eller enige om hvornår er.
For så vidt angår det andet spørgsmål, som hr. Holger K. Nielsen stillede, så kom det jo aldrig til afstemning i FN's Sikkerhedsråd.
Jeg ved ikke, om hr. Søren Søndergaard var til høringen på det tidspunkt, hvor bl.a. det spørgsmål blev diskuteret.
Der har jo været en lang forudgående diskussion om, hvorvidt denne her sag skulle tilbage i Sikkerhedsrådet eller den ikke skulle.
Og man havde præcis formuleret det her spørgsmål sådan, at man kun skulle have sagen tilbage til drøftelse.
Hvis man ville have haft sagen tilbage til ny beslutning, så havde man nok skrevet det i resolutionen, og det gjorde man præcis ikke.
Troels Lund Poulsen (V), 2004-03-31:
Det er for at stille et spørgsmål til hr. Holger K. Nielsen om det historiske aspekt.
Man kan jo altid, hvis man går tilbage i historien, påvise alliancer.
Det er også det, hr. Holger K. Nielsen gerne vil gøre. Men betyder det, at man kan påvise en historisk alliance, at man så ikke skal reagere, når der er gået 12 år, hvor Irak ikke har levet op til det, som er blevet dem påbudt af det internationale samfund?
Det er sådan set blot det banale spørgsmål, der står tilbage, at fordi de historisk set har gjort noget, mens de har haft et samarbejde med nogle, som vi i dag synes gør det godt, betyder det så, at man på trods af 12 års sanktioner og 12 års tilsidesættelse af internationale aftaler så skal sige: Nå, men vi har jo haft et forhold til det her land før, så vi kan ikke tillade os at gøre noget.
Er det den dagsorden, hr. Holger K. Nielsen har for verdensordenen?
Holger K. Nielsen (SF), 2004-03-31:
Nej, det er ikke det, jeg siger.
Det kunne godt være, man skulle have gjort noget.
Hvis man kunne påvise, at Saddam Hussein var en fare for sine omgivelser, hvis han havde de her frygtelige våben, og man kunne påvise, at der faktisk var en risiko for, at han ville bruge dem mod naboerne og mod os, så vil jeg ikke udelukke, at det kunne være rigtigt at være gået ind.
Det vil jeg ikke udelukke.
Men det, som var problemstillingen, da man gik i krig, var jo, at man ikke kunne påvise det på det tidspunkt.
Hans Blix bad om at fortsætte inspektionerne, og udlægningen har siden hen vist, at de våben ikke var der, at alle de argumenter, alle de beviser, som Colin Powell fremviste på diasshow, og jeg ved ikke hvad, ikke var realiteter.
Jann Sjursen (KD), 2004-03-31:
Det er helt rigtigt, som hr. Søren Søndergaard siger.
De kan sidde og tænke gevaldigt over det, men de kan ikke andet på grund af de bestemmelser, der gælder for Folketingets Kontroludvalg, det er simpelt hen rigtigt.
Men det er nu engang den institution, vi har til at kigge efterretningstjenesterne i kortene. Hvis nogle medlemmer, f.eks. hr. Søren Søndergaards parti, på baggrund af den læk - som jeg i øvrigt meget beklager skete -
mener, at der er noget at komme efter, kan de selvfølgelig rejse en sag, hvor de direkte kræver regeringens eller statsministerens eller udenrigsministerens hovede på et fad, hvis de vil det, eller de kan forlange en nærmere undersøgelse ved en undersøgelseskommission.
Men det synspunkt, jeg her har gjort rede for, er præcis det samme synspunkt, vi havde i forbindelse med drøftelserne om, hvorvidt Det Udenrigspolitiske Nævn skulle afholde en høring, som skulle forme sig på en sådan måde, at man nærmest kunne udspørge statsministeren og udenrigsministeren.
Vi sagde: Hvis man vil noget - og det er fair nok - kan man enten bruge
de redskaber, der i øvrigt er i Folketingets forretningsorden, bl.a. spørgetid og samråd, og hvad ved jeg, eller man kan nedsætte en undersøgelseskommission.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-31:
Nu ved jeg af gode grunde ikke, hvilke oplysninger
Folketingets Kontroludvalg får,
men jeg vil spørge helt principielt, om hr. Jann Sjursen er enig med mig i, at hvis Folketingets Kontroludvalg f.eks. får oplysninger, der viser, at en statsminister ikke har udtalt sig i overensstemmelse med de indberetninger, han f.eks. har fået fra en efterretningstjeneste, kan udvalget bruge det til absolut ingenting, bortset fra at de fem mennesker kan sidde og tænke over det.
Jann Sjursen (KD), 2004-03-31:
Nej, det gør det ikke.
Den sag bliver overvejet i bl.a. Folketingets Kontroludvalg, som har fået indsigt i de rapporter, der er blevet afgivet.
Jeg mener i øvrigt, at hvis nogle partier måtte være overbevist om, at regeringen i denne sammenhæng har vildledt Folketinget - og det er jo en ærlig sag, hvis man mener, at de informationer, man har fået, ikke er tilstrækkelig gode - kan man bl.a. bruge de redskaber, Folketinget har til rådighed, og skride direkte til f.eks. at få nedsat en undersøgelseskommission i stedet for at lave et eller andet udredningsarbejde, som man lægger op til.
Det synes jeg er fair nok, hvis der er nogle, der mener det, men det er ikke vores opfattelse.
Vi mener sådan set, at den primære bekymring går på, at vi ikke kan stole på de informationer, vi får fra nære allierede, som jeg også sagde før.
Jeppe Kofod (S), 2004-03-31:
Jeg vil gerne sige, at jeg deler fuldstændig hr. Jann Sjursens bekymringer over de informationer, der er givet fra nære allierede, og over grundlaget; jeg er helt enig.
Men siden vi havde debatten i november sidste år, er der bl.a. blevet lækket en rapport fra Forsvarets Efterretningstjeneste, der i den grad kompromitterer de oplysninger, regeringen har givet i sagen om Irakkrigen, altså grundlaget for Irakkrigen.
Der advares klart om, at man ikke med skråsikkerhed kan sige, at der findes masseødelæggelsesvåben i Irak, sådan som statsministeren gjorde i marts sidste år, og jeg vil bare høre, om de oplysninger ikke giver anledning til at overveje, om det ikke kunne være en god idé med en sådan uvildig og uafhængig undersøgelse.
Jann Sjursen (KD), 2004-03-31:
Det forslag til vedtagelse, som vi fremsatte i november sidste år, gik især på - det tror jeg også jeg sagde i min ordførertale på det tidspunkt - at der kunne sættes spørgsmålstegn ved de oplysninger, som var tilvejebragt fra udenlandske kilder.
Jeg gentog i mit ordførerindlæg her i dag
Men vi ser altså ikke nogen grund til, som nogle partier inklusive Socialdemokratiet altså gør, at der skal laves en ny og uvildig undersøgelse.
Vi mener, at vi har tilstrækkeligt grundlag til at kunne bedømme sagen.
Vi er fortsat imod krigen, men vi mener, at Danmark skal tage del i genopbygningen nu, og vi mener ikke, at hele denne sag skal udmønte sig i, at der på baggrund af en undersøgelse, som bl.a. Socialdemokratiet lægger op til, nu skal tilvejebringes et helt nyt grundlag at debattere sagen på.
Jeppe Kofod (S), 2004-03-31:
Et enkelt spørgsmål til hr. Jann Sjursen.
Ved debatten den 20. november fremsatte hr. Jann Sjursen også et forslag til vedtagelse, der ikke blev vedtaget, men hvori hr. Jann Sjursen konstaterede, at der i den offentlige debat forud for krigen om grundlaget for Folketingets stillingtagen indgik oplysninger, man kunne sætte spørgsmålstegn ved - sådan var det formuleret: Man kan sætte spørgsmålstegn ved.
I den forbindelse skal jeg bare spørge, om hr. Jann Sjursen vil stemme for den vedtagelse, som SF, Enhedslisten, Det Radikale Venstre og Socialdemokraterne har fremsat forslag til, fordi den netop går ud på, at man skal få undersøgt de ubesvarede spørgsmål, som står tilbage efter beslutningen om Irakkrigen, til bunds.
Holger K. Nielsen (SF), 2004-03-31:
Det skyldes jo, at FN er sat op i et hjørne på grund af den måde, krigen blev vedtaget på.
FN fik aldrig nogen rolle at spille i selve krigen, og derfor har der været store vanskeligheder ved at få FN ind efter krigen, og så er man så endt med det her kompromis, som efter min opfattelse er en blåstempling af den amerikanske besættelse.
Det støtter vi altså ikke.
Hvis man kom frem til, at FN virkelig får den rolle, som FN skulle have haft hele tiden omkring hele krigsbeslutningen osv., og hvis det så reelt bliver sådan efterfølgende, vil vi formentlig støtte det.
Men vi går ikke ind for, at der bare skal ske en blåstempling af den amerikanske besættelse.
Det er derfor, at vi er imod 1511.
Gitte Seeberg (KF), 2004-03-31:
Det bliver der også rig lejlighed til nu, hvor også Kofi Annan har sat det på dagsordenen.
Det er jo det, FN beder om.
FN beder jo ikke om det, som hr. Holger K. Nielsen gerne vil have.
Holger K. Nielsen (SF), 2004-03-31:
Jeg må jo sige, at hvis der kommer en resolution om en egentlig FN-styrke i Irak, vil jeg gætte på, at vi vil støtte den.
I det spørgsmål ligger vi meget på linje med den nye spanske regerings synspunkter.
Jeg vil godt afvise, at vi på forhånd havde afvist, at der kunne komme en militær intervention.
Som jeg sagde tidligere - jeg tror, det var til hr. Troels Lund Poulsen - at hvis det kunne påvises, at Saddam Hussein var en notorisk fare for sine omgivelser, hvis det kunne påvises, at han havde masseødelæggelsesvåben, som kunne afsendes og udgøre en ren trussel og sætte hele regionen i brand, ville vi da formentlig støtte, at man ligesom gik ind og fik den mulighed afværget. Om hele FN-systemet vil jeg så sige, at jeg synes bestemt, at det er vigtigt at diskutere vetoreglerne i FN, for de er ikke hensigtsmæssige i øjeblikket.
Men det er stadig væk helt, helt afgørende, at vi fastholder FN's autoritet.
Gitte Seeberg (KF), 2004-03-31:
Det sidste tror jeg de fleste vil være enige i.
Selvfølgelig er krig kun den sidste løsning.
Jeg vil godt lige tage fat i noget i det sidste spørgsmål, som hr. Jens Rohde stillede.
Vi har jo haft lejlighed til at diskutere det her mange gange, men det er stadig væk uklart for mig, hvordan SF vil løse problemerne.
Men problemet med SF's politik er jo, at ligegyldig hvor enig Sikkerhedsrådet ville være, om det så var 15 lande, der stemte for, har hr. Holger K. Nielsen jo den principielle opfattelse, der tidligere er tilkendegivet her fra Folketingets talerstol, at man under ingen omstændigheder ville støtte en militær aktion.
Det er jo lige præcis den militære aktion, der var bygget ind i de resolutioner, som kom umiddelbart efter Golfkrigen, men også i 1441.
Hvor er sammenhængen?
Holger K. Nielsen (SF), 2004-03-31:
Jamen jeg vil godt afvise, at jeg er principiel pacifist.
Det er jeg ikke.
Krigen kan godt være en mulighed, men det skal være den absolut sidste mulighed, og i det her tilfælde var der ting, der ikke var afprøvet.
Her er vi i en situation, hvor FN's våbeninspektør siger, at han godt vil foretage inspektioner.
Her er en situation, hvor et flertal i FN's Sikkerhedsråd notorisk er enig med våbeninspektøren. Jamen så er det da indlysende, at alle andre muligheder ikke er udtømte.
Det er derfor, at man sænkede tæskelen for at indlede krig gennem den her aktion.
Så jeg er ikke principiel pacifist.
Det, jeg bare siger, er, at vi skal være meget, meget forsigtige med, at vi bruger krigen som det normale middel, for så er det, at vi får en verden, der ikke bliver til at leve i.
Jens Rohde (V), 2004-03-31:
Det er jo hr. Holger K. Nielsen, der udviser dobbeltmoralen, for det er jo FN, der her går ind og i en resolution beder verdenssamfundet om at være med til at genopbygge Irak.
Hvis hr. Holger K. Nielsen er så begejstret for FN og mener, at det er FN, som skal definere de her ting, hvornår nok er nok, og hvornår man skal det ene, og hvornår man skal det andet, er det mig en gåde, at SF stemmer imod FN's resolution 1511. Så til et andet spørgsmål, og det er sådan mere det principielle, og det er måske et lidt hypotetisk spørgsmål: Når nu hr. Holger K. Nielsen i sin tale nævner den helt principielle modstand mod overhovedet at gå ind i en krigshandling - det kan godt være, at jeg har hørt forkert, men sådan fortolker jeg det, som hr. Holger K. Nielsen siger, og det falder vel også sådan meget godt i tråd med den pacifisme, som vi altid har set fra venstrefløjen - så har jeg meget svært ved at tro på, at uanset om der så var kommet en ny resolution fra et enigt Sikkerhedsråd i FN, ville SF have bakket op om den resolution, hvis den resolution havde sagt, at nu går vi ind i en væbnet affære mod Saddam Hussein.
Der er et par ting, som kalder på lidt kommentarer: Ingen diktatorer kunne eksistere uden støtte fra Vesten, bliver der sagt, men hvad med Cambodja, Angola, Guinea-Bissau, Mozambique, Zimbabwe, Cuba, Vietnam, Tanzania og Nordkorea?
De var jo alle sammen udsat for den socialistiske befrielseskrig, som det blev beskrevet i Jyllands-Posten i 1993 af Benito Scocozza.
Det var vist ikke med støtte fra Vesten, så det må hr. Holger K. Nielsen vel egentlig tage tilbage.
Det er jo ingen kapitel 7-resolutioner mod de lande, som hr. Holger K. Nielsen nævnte.
Kan hr. Holder K. Nielsen ikke bekræfte det?
Holger K. Nielsen (SF), 2004-03-31:
Det er rigtigt, at det da ikke var Hans Blix, der skulle bestemme, om man skulle gå i krig eller ej, det er
politikerne
Og der er jo ingen, der har påstået, at det var Blix, der skulle bestemme det.
Men er det ligegyldigt, hvad Blix kom tilbage med?
Det var trods alt Sikkerhedsrådet, der havde udsendt ham i en bestemt mission, og kan det så være fuldstændig ligegyldigt, hvad han kommer tilbage og anbefaler?
Så var der jo heller ikke blandt politikerne et flertal
for at gå i krig på det her tidspunkt.
En af de meget, meget vigtige pointer er, at der notorisk var et flertal for, at Blix skulle fortsætte sine undersøgelser, men at USA alligevel på trods af det indledte krigen.