Ole M. Nielsen (KRF), 1998-11-25:
Fiskeriet er et erhverv med dybe historiske rødder, et af de oprindelige erhverv, og med stor påvirkning på og betydning for kulturen i de kystnære områder af landet.
Det har derfor været deprimerende i flere år at følge den skæbne, erhvervet har haft.
Erhvervet er stærkt påvirket af reguleringer og begrænsninger, og det er desværre og selvfølgelig nødvendigt.
Den teknologiske udvikling og menneskets ihærdighed er simpelt hen naturen overmægtig.
Situationen kompliceres yderligere af, at vi af naturlige årsager er nødt til at kombinere vore reguleringer med de andre EU-landes.
Desværre er reglerne ikke altid forståelige og i overensstemmelse med sund eller forståelig fornuft, bl.a. fordi den politiske proces jo ikke altid er effektiv og finder frem til optimale løsninger.
Ofte er processen herhjemme også så langsom, at beslutninger, der træffes, bygger på gamle data.
Situationen har altså ændret sig undervejs.
Fiskerierhvervet føler sig ofte overset, forfulgt eller misforstået.
Det kan selvfølgelig være fiskernes egen skyld, men det kan jo også være administrationen, der er for dårlig, beslutningerne, der er ulogiske, og især det, at andre EU- og EØS-landes fiskere har helt andre betingelser på grund af en anden forvaltning af reglerne.
Jeg mener, det må være fiskeriministerens allervigtigste opgave at kæmpe med de andre landes administrationer for at få dem til at overholde reglerne, og når jeg bruger ordet fiskeriministeren her, er det, fordi det er her, ministeren skal være fiskeriets minister.
Ellers er han selvfølgelig ikke fiskeriets minister, men på dette område må han i høj grad være det.
Sammen med uforståelige bestemmelser er andre landes forvaltning stærkt demoraliserende for de danske fiskere. Et element af samme art er de sanktioner, som fiskere udsættes for, når de kommer til - og det kan også godt ske, at der skal citationstegn omkring det - at gøre en fejl.
Jeg taler ikke for forsømmelser og lovovertrædelser, selvfølgelig ikke, men det er urimeligt, at en fisker kan fratages retten til fiskeri eller værdien af en måneds fiskeri for en beskeden overtrædelse, mens et supermarked, der bevidst afprøver lukkelovens grænser ved at holde åbent søndag eftermiddag, ved retssystemet kan idømmes en bøde på 10.000 kr., mindre end der let er tjent på den samme søndag eftermiddag.
Der er, og det gælder andre områder end fiskeriet, for lange afstande mellem de administrativt ikendte bøder og retssystemets bøder.
Det er på mange måder en god redegørelse, vi har fået.
Især regeringens optagethed af udsmidsproblemet er meget udmærket.
Udsmidning i et kæmpeomfang er helt uacceptabel for såvel fiskere som andre mennesker.
Vi skal have indført reguleringsordninger, der stopper eller forhindrer udsmidning.
I Kristeligt Folkeparti tror vi mest på en kombination af årsmængder og indsatsstyring, men vi erkender, at det ikke er enkelt, og at det ikke kan ordnes med et enkelt instrument.
Et andet problem, som fiskere og andre mennesker ikke kan forstå,
er den, ikke kassering, men hvad skal vi sige, overdragelse af gode konsumfisk til foderbrug, når de ikke kan opnå mindsteprisen.
Det var rart, om man kunne opnå systemer, hvor disse fisk kunne opkøbes, lægges på lager og sælges en anden gang til en ordentlig pris, når markedet blev bedre.
Det er uforståeligt, at gode konsumfisk på den måde nærmest bliver destrueret.
Der er nogle problemer, som ikke er nævnt eller i hvert fald ikke er nævnt i tilstrækkeligt omfang i redegørelsen, f.eks. forurening af havene af lande, der ikke går så meget op i miljøet, som vi gør, og forurening fra boreplatforme. Principielt burde man kunne tale om erstatning for tab af fiskemuligheder eller bestandstilvækst.
Hvordan fastholder man et erhverv og tilgangen til et erhverv, når grejet, altså bådene, fartøjerne, ikke bliver ajourført og fornyet?
Tilladelse til, står der i vejledning nr. 1120, eller hvad det er, den hedder.
Det er jo i sig selv en uskik, at man skal have tilladelse til udskiftning af sit grej.
25 pct.s-reduktionen for fiskere, der nedlægger to både for at bygge en ny, er også ødelæggende for udviklingen af nye metoder og for forbedring af kvaliteten.
Hvordan sikrer man tilgang til et erhverv, når man ikke går op i uddannelse, kvalifikationer og f.eks. sikkerhedsarbejde?
Det synes jeg også, redegørelsen mangler noget om.
Og så synes jeg, at påstanden i redegørelsen på side 6, der lyder, at fangstmetoderne i vidt omfang ikke er selektive, er urimelig over for fiskeriet.
Jeg mener, at fiskeriet arbejder med tingene og fornyer deres grej i det omfang, det overhovedet er økonomisk muligt. Jeg synes, at redegørelsen beskæftiger sig for lidt med, hvordan vi får danskerne til at spise mere fisk.
Fiskeribranchens tv-reklamer har jo været ganske udmærkede, men problemet er, at man mange steder ikke kan købe fisk og købe friske fisk. Man skal ofte bevæge sig meget langt for at købe fisk.
I den forbindelse synes jeg, at fru Lene Espersens svar var, undskyld, flabet.
Det var sikkert ikke sådan ment, men det var det om, at man bare kunne komme til Hirtshals, hvis man ville have frisk fisk.
Desværre kunne det jo godt ligne ligesom noget symptomatisk, når fru Lene Espersen kommer fra Hirtshals, og det kunne godt en lille smule ligne fiskerierhvervets opfattelse af kunderne.
Fiskere er jo slet ikke salgsorienterede. Kunderne må selv finde ud af, hvordan de får fat i de dér fisk, når fiskerne bringer dem ind på kajen, men det er jo ikke særlig hensigtsmæssigt, at vi alle sammen skal køre til Hirtshals for at købe fisk. Vi skal jo ikke længere end til de nærmeste supermarked for at købe landbrugsvarer.
Der er altså en himmelråbende forskel på de to erhvervs udnyttelse af salgsmulighederne.
Jeg erkender, at det er to vidt forskellige produkter, de skal være friske, og det er svært, men der er altså andre lande end Danmark, hvor det fungerer betydelig bedre, og jeg skal ikke sige, at det er fiskerne, der skal tage sig af det.
Det kan lige så godt være nogle andre omsætningsled, som skulle fokusere mere på det, men det ville være utrolig godt for fiskeriet og for danskerne, hvis vi kunne komme til at spise nogle flere gode fisk.