runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Klaus Kjær (DF), 1999-11-02:
Dansk Folkeparti kan støtte, at den midlertidige lempelse af reglerne for beregning af naturgasafgiften for gasbaseret decentral kraftvarme forlænges uændret indtil videre.
Vi er dog også opmærksomme på, at regeringen fortsat arbejder på at fremsætte forslag om tilpasning i et mere sammenhængende afgiftssystem, og at lempelsen til den tid vil blive ophævet.
Dansk Folkeparti kan endvidere støtte, at reglerne for afgiften af affaldsvarme ændres, så det bliver muligt at opnå godtgørelse for afgiften af al affaldsvarme, når modtager af affaldsvarme anvender varmen til fremstilling af afgiftspligtig elektricitet.
Således åbnes der mulighed for, at værker, der modtager damp, som er produceret ved affaldsvarme, og anvender denne damp til elproduktion, kan få godtgørelse for den del af afgiften på affaldsvarmen, der anvendes til fremstilling af elektricitet.
Det må dog forudsættes, at godtgørelsen tilbageføres til affaldsvarmeværket, og en enklere måde at kunne gøre dette på er måske, at affaldsvarmeværket får godtgørelsen.
Det er noget, vil vi prøve at undersøge nærmere under udvalgsbehandlingen.
Men Dansk Folkeparti er altså positivt over for det samlede forslag, som ikke har nogen provenumæssige konsekvenser.
Aage Frandsen (SF), 1999-11-02:
Som det fremgår, er der jo tale om et lovforslag, som forlænger de eksisterende forhold på området, og når det nu skal være sådan, kan vi selvfølgelig støtte, at man gør det, når man ikke er nået frem til en afklaring.
Vi er også indstillet på at se positivt på regeringens intention om at lave nogle ændringer med henblik på fremtiden, og vi kan som sagt støtte lovforslaget, som indebærer, at man får bedre tid til at finde en løsning på de problemer.
Kaj Ikast (KF), 1999-11-02:
Da vores ordfører, fru Gitte Seeberg, ikke kan være til stede i salen, skal jeg meddele, at Det Konservative Folkeparti kan støtte forslaget.
Erik Mortensen (S), 1999-11-02:
Kun en lille praktisk oplysning: Denne såkaldte dobbelte afgift eksisterer rent faktisk ikke, og det er heldigvis blevet afklaret.
Jeg ved godt, at problemet har været rejst over for udvalget eller i hvert fald over for visse ordførere fra affaldsbranchens side.
Men det er blevet bekræftet fra elværkerne, at det problem er løst, så der sker afgiftfritagelse.
Den bliver ført tilbage i det omfang, priserne ikke harmonerer på den leverede damp og den producerede el, og så tror jeg nok, den sag er på plads.
Det var kun en praktisk oplysning.
Svend Aage Jensby (V), 1999-11-02:
Venstres ordfører, hr. Kim Andersen, er forhindret i at være til stede, og derfor har jeg lovet ham at fremføre hans synspunkter, som går på, at L 42 indeholder to elementer.
Det første element omhandler den midlertidige lempelse
af reglerne for beregning af naturgasafgiften for gasbaseret decentral kraftvarme.
Denne lempelse udløber med udgangen af året, og den foreslås nu videreført, indtil der er fundet en endelig løsning på området.
Det er Venstre helt indstillet på at støtte.
Det andet element i forslaget er en virkning af pinsepakken, som mit parti ikke havde hverken lod eller del i.
Men når afgiften for affaldsvarme får den virkning, at forbrugerne beskattes to gange af damp produceret ved affaldsvarme, som anvendes til elproduktion, bliver sagen jo grotesk, og så er der grund til at gribe ind.
Vi vil i udvalget komme med spørgsmål vedrørende afgiften og affaldsvarmeproblematikken, men jeg vil gerne her tilkendegive, at Venstre er positiv over for at godtgøre den del af afgiften, der anvendes til fremstilling af elektricitet.
Elektriciteten afgiftsbelægges jo over for forbrugeren, og det er ikke rimeligt, at den elproduktion pålægges afgift i to omgange.
Erik Mortensen (S), 1999-11-02:
Om L 42 kan man sige, at det i hvert fald indeholder to positive elementer
, selv om graden af positiviteten nok er forskellig.
Den mindste detalje i lovforslaget er i hvert fald positiv. Her rettes der op på en forglemmelse, må man vel sige, så elektricitet, der er produceret på affaldsvarme, nu fritages for affaldsafgiften, selv om den produceres eksternt i forhold til selve forbrændingsanlægget.
Det er jo en udmærket lille detalje at få præciseret. Det andet element er selvfølgelig også positivt, idet der er tale om en forlængelse af en slags nødlov, som giver de decentrale kraftvarmeværker mulighed for at vælge en afregningsmodel for gasafgifterne, som betyder, at der kan betales i henhold til kontraktens aftale om gas direkte til opvarmning.
I forhold til de generelle systemer for afregning af afgifter på gas på henholdsvis varme og el, kan det godt
betyde en lempeligere betaling for disse kraftvarmeværker, og det er fair nok.
Det mindre positive i det sidste element er nok, at det rent faktisk er tredje gang, vi nu har fat i denne sag.
Loven startede rent faktisk med at være en midlertidig lov, og tanken har jo altid været, at der skulle udarbejdes ét samlet regelsæt for afgiftsberegning for både de store, centrale værker og de mindre, decentrale kraftvarmeværker.
Jeg tror, mange vil huske den turbulens, der var omkring betalingsvilkårene for de store værker her først på året.
Det betød jo, at der lige pludselig fra dele af oppositionens side var større interesse for at fokusere på netop de store værker.
Den eneste umiddelbare forklaring på det var, at en hurtig optælling viste, at antallet af vælgere, som var tilsluttet de store, centrale kraftværker, var større end antallet af vælgere hos de decentrale.
Det blokerede selvsagt for en fornuftig forhandling om den endelige og rigtige løsning for hele området, og bedre er det altså ikke blevet af, at de store, centrale kraftvarmeværker med denne manøvre åbenbart følte så megen politisk medvind, at de fandt det oplagt med et sagsanlæg mod Skatteministeriet i samme sag, og så blev sagen altså forhalet yderligere.
Sagen er faktisk forhalet så meget, at selv den ekstra forlængelse, som loven fik i 1998, slet ikke rækker.
Men med hensyn til de decentrale værker er det naturligvis nødvendigt med endnu en forlængelse.
Nu kommer den så til at hedde »indtil videre«, for man bliver jo klog af skade.
Socialdemokratiet støtter selvfølgelig lovforslaget, men det er nok for meget at sige, at vi er stolte over dette sagsforløb, og når talen er om lovkvalitet generelt, er det nok ikke det her, vi skal hive frem som et godt eksempel.
Frank Dahlgaard (UP), 1999-11-02:
Jeg vil takke ministeren for hendes svar og vil så sige til hr. Svend Erik Hovmand, at når man taler om den nordlige dimension og om en debat om det nordiske samarbejde, er den nordlige dimension utrolig vigtig i forholdet til Rusland, og hvor de nordiske lande ellers har en opgave.
Jeg ved ikke, hvad det dækker, når man snakker EU.
Det er jeg ikke så interesseret i, og jeg synes ikke, en debat om det nordiske samarbejde skal ende med at blive en debat om EU. Så vil jeg sige tak til ministeren for hendes åbne indstilling til behovet for mere oplysning om det nordiske samarbejde, hvor der foregår mange positive og nye ting.
Jeg mener da også, at man bør kunne få mere for pengene, men når man i EU bruger over 800 mio. kr. på oplysning og i nordisk regi kun bruger 10 mio. kr. på oplysning, er der et så stort misforhold her, at jeg nok tror, at man kommer til at afsætte flere penge og flere ressourcer, også på det område.
Mariann Fischer Boel (V), 1999-11-02:
Jamen skatteministeren må da også kunne forstå, at det er indlysende, at vi skærper opmærksomheden specifikt omkring EU-vinklen, når, som jeg nævnte det tidligere, to så fremtrædende ministre er uenige om substansen i forhold til EU.
Det er det, der er grunden til, at vi specifikt har koncentreret kræfterne omkring netop det her spørgsmål.
Ole Stavad (S), 1999-11-02:
Først til hr. Klaus Kjær: Jo, man kan sætte en dato, men som det også er fremgået af de svar, som jeg har afgivet til Folketingets Skatteudvalg, så er det jo en del af problemet, om man så også kan håndhæve, at det rent faktisk er det, der kommer til at ske i det virkelige liv.
Som jeg tror, uden jeg står med citatet direkte, jeg har sagt i et af svarene: At selv om det, at man forfalsker en dato, er dokumentfalsk, som er strafbart og en kriminel handling, så er det en del af erkendelsen, at hvis det er sådan, man kommer til at skrive en forkert dato på her, så ville det formentlig være en fuldstændig umulighed at kontrollere det.
Det bliver ikke lettere af, at det, der foregår her, er imellem to lande og to retssystemer.
Men i forhold til de legitime interesser og hensyn, vi bør tage i sagen, så er jeg parat til at leve med den risiko, sagt i parentes: Det var ingen opfordring til nogen ude i landet til at begynde at lave om på datoer.
Til fru Mariann Fischer Boel, der spørger: Er det ikke fuldstændig uacceptabelt, hvis det er sådan, at man forestiller sig at vedtage en lov, der derefter viser sig at rumme EU-problemer?
Jeg kan jo ikke give en garanti.
Det kan stort set ingen minister.
Men der er faste procedurer i det her, og som det fremgår, så indgår det her lovforslag i en orienteringsnotifikation, som betyder, at vi efter andenbehandlingen sender lovforslaget ned til EU.
Det ville derimod være uacceptabelt, hvis det er sådan, at en minister fremsætter et lovforslag, man ikke tror på holder sig inden for rammerne.
det lovforslag, som jeg har fremsat her,
tror jeg på, og har jeg belæg for at tro på med de procedurer, der er gået forud, holder sig inden for rammerne af det, der også er i overensstemmelse med EF-retten.
Men garantier vil ingen kunne give, og det har jeg helt ærligt og redeligt sagt lige fra første færd.
Men en del af de besvarelser, der ligger til Folketingets Skatteudvalg, er også en klar begrundelse for, hvad vi bygger vores grundlag på.
Ellen Kristensen (V), 1999-11-02:
Jeg mener også, det er på sin plads, fordi der for et halvt år siden under afslutningsdebatten også blev lovet det samme fra fødevareministeren om, at man ville se på sagen.
Men denne sag er efterhånden gået hen og blevet en meget alvorlig sag, i og med at KNI, som er en stor detailhandel i Grønland, har fået en forretning her i Danmark, nemlig i Tved på Fyn, og det nu er blevet muligt, at man på forudbestilling kan indføre 5 kg grønlandsk vildt pr. familie på forudbestilling via en forretning her i Danmark.
Derfor vil jeg gerne have sikret mig, hvornår der bliver gjort noget ved denne sag.
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-11-02:
Jeg bliver desværre nødt til at sige til fru Ellen Kristensen, at jeg ikke er klædt på til at give et præcist svar på det spørgsmål.
Jeg har gennem det seneste halve års tid et par gange haft kontakt til de grønlandske myndigheder om det, men hvor sagen helt præcist står i dag, er jeg desværre ikke i stand til at oplyse her.
Ellen Kristensen (V), 1999-11-02:
Jeg vil gerne spørge fødevareministeren vedrørende de EF-direktiver, som har haft betydning for bl.a. Danmark og har haft nogle konsekvenser for Grønland, i og med at man ikke længere kan indføre grønlandsk vildt til Danmark, fordi Grønland ikke er medlem af EU, men er en del af rigsfællesskabet Danmark.
Hvor langt er man nået i arbejdet for at gøre det muligt at indføre grønlandsk vildt til Danmark, bl.a. til videresalg fra De Grønlandske Huse her i Danmark?
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-11-02:
Jeg tror ikke, der kan findes ét eneste eksempel på, at jeg har nævnt hverken skinke eller rullepølse eller noget som helst andet produkt. Jeg har under denne debat også svaret på spørgsmålet vedrørende de steder, hvor Danmark har forhøjet værdierne, og her har min generelle kommentar været, at er der nogen steder, hvor vi skal have ryddet op i tingene i Danmark, og hvor vi skal kigge rent fagligt på noget nyt, er jeg parat til at gøre det.
Men det er et generelt synspunkt, jeg har, at jeg altid er parat til at kigge rent fagligt på tingene, så det var ikke specifikt vedrørende nogen af produkterne.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jens Kirk (V), 1999-11-02:
Det er i forlængelse af hr. Keld Albrechtsen første spørgsmål.
Hvad var det i grunden, der fik ministeren til først at indse, at vi har et problem med skinken og rullepølsen, at vi skal bibeholde vores indhold dér, og at der var noget, vi skulle kigge på?
Er det, fordi ministeren måske ikke var inde i sagen til at begynde med?
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-11-02:
Jeg har den opfattelse, at når det gælder det faglige indhold af denne sag, har Danmark en stærk sag.
Jeg vil gerne minde hr. Christian Mejdahl og dermed også Folketinget om, at det var helt tilbage i midten af 1980'erne, at man i Danmark traf en beslutning om at bruge dramatisk mindre mængder af de omtalte stoffer, og det har vi kunnet håndtere siden midten af 1980'erne.
Det har vores forarbejdningsindustri håndteret, det har vores detailhandel kunnet håndtere.
På grund af det her
er der ikke fordærvede madvarer som sådan i Danmark.
Vi har kunnet håndtere det, og jeg mener også, vi har haft fagligt stærke argumenter undervejs, så når det gælder det faglige plan, er jeg overbevist om, at vi har en stærk ballast i den retssag, som nu kommer for.
Christian Mejdahl (V), 1999-11-02:
Og hvad med omtalen i Børsen, også af Poul Nielson, der har advaret regeringen mod madsminkesagen, der er en tabersag for Danmark, fordi argumenterne er for tynde.
Hvad er ministerens kommentar til det?
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-11-02:
Til hr. Thulesen Dahl: Jeg bliver nødt til at henvise til det svar, jeg også gav hr. Keld Albrechtsen før.
Reglerne er sådan, at når Kommissionen har truffet en afgørelse i denne sag, så skal man leve op til den.
Det kan man have forskellige følelser omkring, men sådan er reglerne, og Danmark agter at leve op til reglerne.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-11-02:
Med andre ord: Burde man ikke fastholde de danske regler uanset lovmedholdelighed eller ej, når vi nu mener, at EU-Kommissionens afgørelse er forkert, og vi går til domstolene for at fastholde det maksimale pres?
Jørn Jespersen (SF), 1999-11-02:
Jeg vil gerne spørge ministeren, om han er enig med mig i, at Danmark har en god sag, fordi Kommissionen har lavet en helt eklatant fejl ved at sammenligne i virkeligheden usammenlignelige størrelser, nemlig hvad der tilsættes, og hvad der er tilbage som restkoncentration; at de to tal overhovedet ikke kan sammenlignes, fordi der, når man måler restkoncentrationer, er tale om et meget, meget lavere tal end det, der bliver tilsat.
Og at Kommissionen derudover har lavet en grov procedurefejl ved ikke at bede den videnskabelige komité om at vurdere uoverensstemmelsen mellem Danmark og Kommissionen på det punkt. Endelig vil jeg gerne spørge ministeren, om han er enig med mig i, at hvis vi vinder sagen, må det have som konsekvens, at ikke alene kan Danmark opretholde sine hidtidige regler, men at Kommissionen bliver nødt til at tage initiativ til at lave EU's regler om, så alle lande kommer ned på et rimeligt niveau, som svarer til det danske.
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-11-02:
Jeg vil sige til fru Charlotte Antonsen, at der er gode faglige forklaringer de få steder, hvor det er sådan, at Danmark er gået op på en højere værdi, når det gælder tilsætningsstoffer.
Jeg tror, det har forvirret noget i debatten, at tallet 150 mg er indgået forskellige steder, både når det gælder danske forhold, og når det gælder kommissionsforhold.
Men man skal huske meget på, når vi taler om rullepølse, at Kommissionen siger ifølge sit forslag, at der må måles op til 150 mg som restkoncentration, når produktet er færdigt, og at Danmark siger, at der fra starten kun må puttes 150 mg ind, og så bliver der målt en væsentlig lavere koncentration, i omegnen af 8-12 mg.
Så der er en markant forskel på, hvad Danmark tillader, der må puttes ind fra starten, og hvad Kommissionen nu har fastsat som en regel.
Så er det korrekt, at der er nogle områder, hvor Danmark er gået ud over den generelle regel om 60 mg; men det er fagligt begrundet hver gang.
Bl.a. er det sådan, at når det gælder rullepølse, bliver den bl.a. lavet af komave, og der bliver brugt en række ingredienser, som betyder, at faren for, at bakterietallet vokser, rent faktisk er til stede.
Her er der altså et fagligt argument for, at man går en smule højere op, for ellers kan der opstå eksempelvis pølseforgiftning.
Charlotte Antonsen (V), 1999-11-02:
For en uge siden, da Kommissionens papir forelå, var ministerens umiddelbare reaktion: Så må vi hellere reducere tilsætningsstofmængderne i rullepølse og i skinke.
Jeg forstår godt ministerens rygmarvsreaktion, men det, jeg vil spørge ministeren om, er: Mener ministeren ikke, når man ser på sagen i dag, at det er en klar fejl, at man i regeringen ikke gennemgik de danske tilsætningsstofgrænseværdier i 1995, inden man besluttede sig for at bede om miljøgarantien?
Havde det ikke været bedre, hvis man havde sikret en ensartet, logisk tilsætningspolitik her i landet, inden vi rejste sagen over for EU?
Og kunne man ikke have gjort det på daværende tidspunkt, inden vi påberåbte os miljøgarantien?
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-11-02:
Jeg synes, jeg er ude for en voldsom manipulation af det, der rent faktisk blev sagt.
Men når det gælder de generelle regler, må jeg henvise hr. Keld Albrechtsen til de svar, som jeg ved, at Udenrigsministeriet har givet med hensyn til, hvordan Amsterdamreglerne skal fortolkes.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-02:
Jeg vil godt spørge ministeren, om han vil fastholde, at man uden Kommissionens forudgående godkendelse kan indføre og opretholde særregler i et land ifølge reglerne i Amsterdamtraktaten, og at det altså også på andre områder vil være fuldt lovligt for Danmark at indføre særregler uden at indhente forudgående godkendelse hos EU-Kommissionen.
Sådan må svaret jo forstås, og hvis svaret er sådan, synes jeg
, det er fantastisk godt, for så er det jo en ændring af Amsterdamtraktaten, ministeren har fået gennemført her i spørgetimen.
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-11-02:
Det har ikke været ulovligt.
Ifølge Amsterdamtraktaten er det jo netop sådan, at senest 6 måneder efter skal Kommissionen træffe sin afgørelse, og her den 1. november var det 6 måneder siden, Amsterdamtraktaten trådte i kraft.
Derfor skulle Kommissionen afgøre de, så vidt jeg er orienteret, syv sager, det handlede om, og madsminkesagen var en af dem.
Der er ikke foregået noget ulovligt undervejs, men Kommissionen skulle altså efter Amsterdamtraktatens regler have spørgsmålet afgjort efter 6 måneder.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-02:
Jeg vil gerne gentage mit spørgsmål til ministeren, for jeg fik jo ikke noget svar: Er ministeren klar over, at ifølge Amsterdamtraktaten kan der ikke indføres særregler til beskyttelse af miljø og sundhed i et land, før EU-Kommissionen har godkendt det, og at de danske regler derfor har været ulovlige, siden Amsterdamtraktaten trådte i kraft?
Det har regeringen naturligvis vidst, for ministeren har selv her i august meddelt os, at sagen skulle behandles efter den nye artikel 95 i Amsterdamtraktaten.
Derfor vil jeg godt bede ministeren bekræfte, at det, vi har gjort her i Danmark, hele vejen igennem har været ulovligt, og at der ikke foreligger nogen yderligere ulovlighed i forhold til det, vi hele tiden har gjort, i og med at Kommissionen har truffet en afgørelse.
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-11-02:
Det er for det første sådan, at Danmark er et lovlydigt land.
Danmark lever op til de ting, vi skal leve op til, når vi har indgået internationale, forpligtende aftaler.
Det, der er forskellen fra før og efter, er - som jeg tror det er alle bekendt - at i 1995 besluttede den daværende sundhedsminister at bruge miljøgarantien.
Der har så ikke været truffet nogen afgørelse med hensyn til miljøgarantien, før Kommissionen traf sin afgørelse forleden, og så har situationen ændret sig.
Miljøgarantien fungerer jo på den måde, at det er det sidste instrument, man i givet fald benytter sig af, men afgørelsen skal være være baseret på faglige vurderinger.
Jeg mener ikke, Kommissionen har ret i den måde, den så har afvist vore faglige argumenter på, og derfor har Danmark - for første gang i de 27 år, vi har været medlem af dette Fællesskab, så vidt jeg er orienteret - brugt det instrument, EF-Domstolen er, fordi vi af politiske og principielle og også rent faglige årsager mener, at Kommissionen har truffet en forkert afgørelse.
Nu får vi så lejlighed til at få vore faglige argumenter afprøvet.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-02:
Så vil jeg godt spørge ministeren - også til brug for den drøftelse, vi skal have i spørgetiden i morgen med statsministeren om det spørgsmål, og fordi jeg må indrømme, at jeg blev noget rystet, da jeg læste, at ministeren nu vil bøje sig for EU
Hvordan kan det være, at ministeren kan gennemføre ulovlige regler og opretholde ulovlige regler hele vejen igennem frem til Kommissionens afgørelse?
Vi har jo alle sammen hele tiden vidst, at det var ulovligt at have de danske regler, for det kræver jo forudgående godkendelse af Kommissionen at have særlige regler, og det ved ministeren jo godt.
Hvad er det, der skulle være specielt mere ulovligt i
november 1999, end det var i f.eks. juli 1999
Så vidt jeg kan se, er der ingenting, som er mere ulovligt, og derfor forekommer det ikke som andet end en kapitulation fra ministerens side, at han nu vil udsende den bekendtgørelse.
Og så vil jeg godt spørge ministeren: Er den bekendtgørelse noget, ministeren bare udsteder uden at forelægge sagen for Folketinget?
Er det noget, der foregår
fuldstændig administrativt?
Det synes jeg også ville være overordentlig mærkværdigt i en sag af så stor betydning.
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-11-02:
Jeg vil gerne fortælle hr. Keld Albrechtsen, hvad der foregår.
Det er sådan, at som den juridiske side af sagen står, er der nu truffet en afgørelse i den sag, som Danmark har haft med Kommissionen, og den afgørelse er endegyldig, forstået på den måde, at vi skal rette os efter afgørelsen.
Det betyder, at de skærpede danske regler, der har været indtil nu, ikke kan fastholdes.
Her vil situationen jo også være den, at det, som Folketinget vedtager, vil være gældende.
Nøjagtig det samme gør sig selvfølgelig gældende her, så nu skal vi selvfølgelig ændre bekendtgørelsen, så den er i overensstemmelse med EU-reglerne på det område.
Derfor er det også meget glædeligt, at jeg kan meddele Folketinget, at jeg for mindre end 2 timer siden har haft et møde med alle detailhandlerorganisationer i Danmark.
Her var der en klar, entydig opbakning fra alle organisationer.
De ønsker ikke at ændre deres produkter i deres forretninger, så der vil ikke blive nogen ændring for den danske forbruger.
Jeg har senere på dagen møde med dem, der producerer vore fødevarer, og jeg føler mig overbevist om, at der vil komme den samme melding ud fra det møde.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-11-02:
Jeg vil gerne spørge ministeren om de meldinger, der er kommet som konsekvens af det danske nederlag hos EU-Kommissionen i madsminkesagen.
Jeg har forstået det sådan, at ministeren i første omgang var ude med en melding om, at nu skulle man skærpe de danske regler og fjerne de undtagelsesbestemmelser, der er for - det er vist rullepølse og sådan noget - hvor der altså er for høje grænseværdier.
Det synes jeg lød meget fornuftigt.
Men så læser jeg i Politiken den 30. oktober, at man i Fødevaredirektoratet er ved at lave en bekendtgørelse, der skulle sætte EU-reglerne i kraft i løbet af et par uger her i Danmark, så nu kunne jeg godt tænke mig, at ministeren ville fortælle os, hvad det egentlig er, der foregår i Fødevareministeriet.
Klaus Kjær (DF), 1999-11-02:
Det, vi taler om, er formentlig nogle ganske få vognmænd, som kommer i klemme i systemet her.
Der forstår jeg så på skatteministeren, at han sætter hensynet til disse enkelte, ganske få vognmænd over styr af hensyn til, at det skal være let at administrere.
Henrik Dam Kristensen (S), 1999-11-02:
Jeg kan kun forsikre fru Ellen Kristensen om, at denne sag er en sag, som jeg har været bekendt med gennem længere tid, at vi med jævne mellemrum også har diskuteret den, og at jeg har diskuteret den med mine grønlandske kollegaer.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Charlotte Antonsen (V), 1999-11-02:
Jeg vil først stille ministeren det spørgsmål, om ministeren - også på baggrund af sagen om tilsætningsstoffer - er enig i, at miljøgarantien virker, og dernæst vil jeg gerne høre, om ministeren fortsat er af den samme opfattelse som i 1995, altså at nitrat, nitrit og sulfit er usundt i det omfang, der lægges op til i direktivet fra 1995 om EU's tilsætningsstoffer.