runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henrik Vestergaard (V), 2003-10-24:
Til hr. Ole Vagn Christensen: Ja, jeg tror, at jeg præcis ville have præsenteret det på den samme måde.
Jeg er fuldstændig enig med hr. Ole Vagn Christensen i, at det, vi skal kigge på, er resultater, og hvordan vi skaber resultater.
Vi arbejder i regeringen med projekter - og dermed inddrager jeg også hr. Keld Albrechtsen i dette svar - der hedder »Alt om Kost«, som jo netop sikrer, at den viden, vi har om ernæring og om, hvordan man kan etablere madordninger, kommer rundt på danske skoler, rundt på danske daginstitutioner.
Vi tror ikke på, at man ved at sige, at nu skal alle skoler have madordninger og alle børn skal spise den her mad, nødvendigvis har løst fedmeproblemet.
Så vi skal have sikret, at alle børn og især deres forældre har en viden, der gør, at de altid vælger et sundere alternativ, så det ses i sammenhæng.
Desuden skal det også ses i sammenhæng med den motionsindsats, der så i øvrigt måtte være.
Vi er ikke modstandere af madordninger.
Vi vil bare gerne have, at der ikke kun er ét tilbud.
De forældre, de skoler, de kommuner, der måtte ønske at lave madordninger, hjælper vi gerne med det.
De forældre, der godt kan lide at smøre en madpakke til deres børn,
skal jo også have lov til det.
Noget af det har man jo i Sverige; de har den samme stigning i fedmeproblematikken.
Jeg tror ikke på, at vi kan ændre noget ved fedmekurven, medmindre vi tager udgangspunkt i folks holdninger, så deres adfærd også bliver ændret.
Det kommer nogle gange til lidt at fremstå, som om det er nogle penge, hr. Ole Vagn Christensen, hr. Keld Albrechtsen eller jeg har, som vi så betalte en madordning med.
Det kan da ikke passe, at betalingen er det vigtigste.
Om man betaler det direkte til en madordning på en skole i en enkelt kommune, hvis det er det, man ønsker, om man betaler det ved at putte pengene i en madpakke, eller om man betaler det ved, at vi herfra definerer, at skattekroner skal betale det, er det samme.
Betalingen er ikke interessant, det er holdningerne.
Kristen Touborg (SF), 2003-10-24:
Når Venstre udtrykker stor tilfredshed med en redegørelse, der er så tynd som den, vi står med her i dag, ja, så er der jo i grunden ingen grund til at kommentere det, for det taler jo egentlig allermest for sig selv.
Redegørelsen indeholder en masse fine ord, men meget lidt handling, og jeg skal nøjes med den kommentar til det i denne omgang.
Er der lagt op til det?
Når Venstre siger, at det er op til kommunerne, må man jo konstatere, at det var det jo, hvis der ellers var nogen penge i kommunerne.
Vi har jo set, hvor stor en interesse der var for skolemadordningerne, så længe der var mulighed for at søge dem, men pengene slog jo langtfra til.
Tror Venstre ikke, det hænger sammen med skattestoppet?
Tror Venstre ikke, at der er stor interesse i kommunerne, men at man ikke har midlerne til at sætte det her i gang?
Så nytter det jo ikke noget at sige, at man går ind for frihed, og at der er frihed til kommunerne til at lave det, når de ingen midler har til at lave det for.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-10-24:
Jeg synes ikke, der i svarene kommer andet end forholdsvis tom snak, fromme ønsker og forhåbninger om, at alle andre skal løse det for regeringen.
Det, som vi beder om og gerne vil have støtte til, er, at kommunalbestyrelser og skoler får mulighed for at give børnene et tilbud.
Vi har da aldrig sagt, at der ikke må smøres madpakker, selvfølgelig må der da det, men vi vil gerne have, at der bliver givet et tilbud, og vi vil også gerne have, at det tilbud har en social dimension, således at alle børn får den samme mulighed for at få den gode mad. Så vil jeg godt spørge hr. Henrik Vestergaard, om han er opmærksom på, hvordan giftmængderne, giftresterne, i den industrielt producerede mad stiger og stiger.
Var det ikke rimeligt, at børnene fik tilbudt noget økologisk mad, hvor vi i det mindste kan være sikre på, at der ikke er alle disse giftrester?
Ole Vagn Christensen (S), 2003-10-24:
Det var et fantastisk skift, der kunne ske, hvis hr. Henrik Vestergaard, som han sagde til mig, ville have handlet på samme måde ude i erhvervslivet. Så prøvede hr. Henrik Vestergaard at tale om økonomi.
Hvem betaler for alle de fedmeproblemer, der er, og de konsekvenser, de får?
Jeg tror, det langt, langt overstiger den indsats, der sådan set kunne ligge i, at man gjorde noget for oplysning, og jeg mener også, at børn er gode til at have en fælles bevidsthed om, hvad der er fornuftigt og ikke fornuftigt. Jeg ville være meget betænkelig, hvis jeg stod med en virksomhed, og jeg så ikke troede på, at det var nødvendigt at have investeringer for at kunne lave nogle resultater, så jeg kunne undgå, at mine udgifter på et andet område, nemlig hele spørgsmålet omkring sundhed, sådan steg til uanede højder.
Henrik Vestergaard (V), 2003-10-24:
Staten render jo netop ikke fra sit ansvar.
Alt om kostprojektet og de nye tiltag, der er sat i gang, er jo et spørgsmål om at tage den viden, der findes, og se at få den formidlet ud.
Men vi tror, at hvis man ikke har skabt holdningsændringen inde i hovedet på forbrugerne til, hvad der er sund ernæring, hvad der ville være godt for børnene, så får vi heller ikke flyttet hænderne.
Det er jo ligegyldigt, hvor mange madordninger man har, det er ligegyldigt, hvor mange colaautomater man har fjernet, hvis folk ikke selv er bevidste om, at det er det, de putter ind i munden, der er det mindst sunde for dem. Vi vender igen tilbage til diskussionen om at betale og skattestoppet som sådan: Hvorfor er det så interessant, om pengene kommer fra den ene kasse eller den anden kasse?
Ja, skattestoppet har medført, at forbrugerne sådan set har lidt flere penge til sig selv.
Det var faktisk hr. Keld Albrechtsen, der glædede mig allermest, da han sagde, at de bare gerne ville have, at der blev skabt nogle rammer for, at kommunerne må lave de her madordninger.
I dag er det ikke tilladt på skolerne at lave en fuldstændig brugerbetalt madordning.
Det vil sige, at hvis en forældregruppe har lyst til at lave en madordning, så må den ikke det.
Men jeg kan forstå, at hr. Keld Albrechtsen vil have signaleret, at han agter at agere positivt på undervisningsministerens udspil, når det kommer, for det er jo netop det, at vi skal skabe muligheder, og så skal vi skabe viden om, at det er en fornuftig idé.
Så kan man være lidt uenig om, hvorvidt betaling skal foregå direkte, indirekte eller meget, meget indirekte. Om økologi: Jeg ser da gerne, at børn spiser så mange økologiske varer som muligt.
Det har de jo også mulighed for i dag, det er der jo også ordninger til, og der er masser af ting i regeringens fødevarepolitik både om omlægning, innovationsmuligheder og nu senest om EU og økologimærker og at kaste sig ud i faldskærme med et langt Øøø... for at sikre, at økologiske varer bliver fremmet.
Meget, meget positivt.
Martin Lidegaard (RV), 2003-10-24:
Jeg kan jo konstatere, at Venstres ordfører er lige så tavs omkring de europæiske og internationale forhold, som redegørelsen er.
Hvis ikke vi diskuterer det, så kan vi jo fortsætte i sporet med madordninger på skoler, for der er et punkt, jeg ikke forstår i Venstres argumentation her.
Jeg er enig med Venstre i, at det der med tvungne madordninger som i gamle dage, hvor alle børn skulle bænkes om det samme bord og med vold og magt spise det samme, det er der ingen fremtid i.
Men vi snakker jo faktisk om at etablere et frit valg, vi snakker om, at alle børn uanset social baggrund, uanset hvilken situation de er i derhjemme skal have muligheden for i de offentlige rum at købe sig et fornuftigt måltid.
Hvordan kan man være imod at sikre det udbud, ikke at tvinge dem til det, men at sikre udbuddet? Mig bekendt er det faktisk i hr. Henrik Vestergaards hjemkommune, Århus, at man er længst med at lave forsøg og etablere det her, og det hviler stort set i sig selv, så vidt jeg har forstået.
Jeg kan ikke se, hvorfor man kan være imod at give det frie valg, at sikre det.
Det er jo lige præcis det, vi snakker om.
Vi snakker ikke om tvang, vi snakker ikke om noget andet.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-10-24:
Jeg kan forsikre hr. Henrik Vestergaard, at jeg ikke vil støtte undervisningsministerens asociale udformning af det her.
Hvorfor vil jeg ikke det?
Det vil jeg ikke, fordi det præcis lader de børn i stikken, som har mest brug for at få et aktivt tilbud fra det offentlige, og hvis forældre måske ikke har så mange penge.
Men det ved jeg godt er en tankegang, der er helt fremmed for Venstres frihandelsordfører.
Det med den sociale dimension er vist ikke noget, der indgår, men det er det hos os andre, samtidig med at vi selvfølgelig ikke vil tvinge nogen til noget.
Man kan altså godt gå på to ben.
Jeg ved ikke, om hr. Vestergaard er opmærksom på, at giftresterne i frugt er steget eksplosivt i de senere år, det er Fødevaredirektoratet, der selv oplyser det.
Vi er jo enige om, at det er nødvendigt, at børnene får meget frugt, men det skal være frugt uden gift, og derfor skal den være økologisk. Hvad vil regeringen rent praktisk gøre for at sikre det?
Der kommer intet svar.
Ole Vagn Christensen (S), 2003-10-24:
Jeg kan godt forstå, at jeg ikke fik noget svar på det spørgsmål om, hvor meget man i dag betaler for fedmeproblemerne i forhold til at begynde at foretage de nødvendige investeringer.
Jeg har forstået på det hele, at det er skattestoppet.
Det, at man lader fedmeproblemerne accelerere, går faktisk ud over en række andre patienter i sygehusvæsenet.
Det vil sige, at det ligesom accelerer, og sådan ville man vel ikke drive en virksomhed, hvis man nu skulle tænke sig, at man havde ansvaret for at drive en virksomhed.
Derfor kan der være fornuft i - og det ved enhver virksomhedsleder - at foretage nogle investeringer for at kunne komme videre og for at få forhindret noget af det, som ellers kunne opstå.
Jeg mener, vi har et fælles problem med fedmen, og jeg mener, at det ikke kan være rigtigt, at det er andre patienter, der skal betale for, at man ikke tør gøre noget ved det ved at gøre en aktiv indsats.
Henrik Vestergaard (V), 2003-10-24:
Jamen vi sætter jo netop ind; det er jo det, vi siger nu.
Vi siger, at det er et af de bærende elementer i de visioner, vi har, at vi sætter ind, fordi fedmen op gennem 1990'erne er steget og steget og steget.
Hvem var det nu i øvrigt lige, der sad i regering dengang?
Så vi sætter ind, men det er da ikke uvæsentligt, på hvilken måde man forsøger at sætte ind.
Hvis folk ikke er bevidste om, at her er noget, der ikke er godt for dem, hvis de ikke er vidende om, hvordan de ændrer på det, så kan det da ikke være ligegyldigt, hvilke midler man tager i anvendelse.
Det tror jeg også man er i hele den vestlige verden, men selv i USA, hvor man har madordning, selv i Sverige, hvor man har madordning, er det heller ikke lykkedes endnu.
Det er det, vi lægger op til.
Så om betaling og det sociale
: Altså fede bliver folk ikke, fordi de spiser for lidt.
Det bliver de, fordi de spiser for meget og forkert, og det er altså ikke de forkerte varer i det her land, der er dyre.
Det er altså de rigtige varer.
Endnu et eksempel på, at vi virkelig har fået holdningsændring: Man skal spise nogle flere æbler, der koster 10 kr. pr. kg, 12 kr. hvis de er økologiske, i stedet for at man køber vingummi og chokolade, der koster 150 kr. pr. kg.
Det her er en forfejlet disposition.
Jeg er enig - jeg kommer jo fra Århus - i, at dér er der fornuftig fokus på det.
Desværre har den socialdemokratiske rådmand i det nye forlig nedlagt den kostpolitik, der lå ude
på de århusianske daginstitutioner, men det viser så måske også, at der ikke er den helt store sammenhæng. Om det internationale til hr. Martin Lidegaard, for selvfølgelig vender jeg tilbage til det, når jeg har lovet det: Både i den korte version og i den lange version er der jo masser af fokus på især det europæiske samarbejde, europæisk samarbejde omkring fødevaresikkerhed, europæisk samarbejde omkring forskning. Derudover er et af Venstres ønsker netop, at vi giver forbrugerne mulighed for at få fødevarer fra hele verden.
Men det er jo fælles regler, der er udgangspunktet for, at det er trygge forbrugere, der kan vælge fra hele den her verden.
Der er masser af internationalitet i det.
Martin Lidegaard (RV), 2003-10-24:
Jeg er meget glad for at høre, at hr. Henrik Vestergaard er enig med mig i, at da 80, 90 pct. af reglerne, som vi arbejder med i dansk fødevarepolitik, bliver fastsat på europæisk plan, er det ikke helt ligegyldigt, hvordan man tilrettelægger vores tilskudsordninger og vores politik i forhold til EU.
Det er jo en meget, meget væsentlig pointe.
Det kalder jeg ikke en omfattende redegørelse.
Kristen Touborg (SF), 2003-10-24:
Desværre giver Venstres ordfører mest ikkesvar.
Det var jo også tilfældet i forhold til det spørgsmål, jeg stillede.
Venstre slår jo meget på, at vi skal have frihed, at kommunerne skal have frihed til at indføre madordninger;
det skal ikke være under tvang, og det skal gøres, sådan som den enkelte kommune nu vil.
Der er problemet jo, at når kommunerne ikke har midler til det, så har Venstre jo reelt tvunget dem til ikke at lave de her madordninger.
Det nytter jo ikke noget at sige, at man skal have frihed til at vælge, når det ikke er muligt i forhold til de økonomiske midler, der er.
Beviset er jo, at der var mange, mange flere kommuner, der ønskede madordningen, end der var penge til, dengang det var muligt at søge om det.
Vi mener - og jeg vil godt høre, om ikke Venstre er enig - at man skal have frihed, men man skal have frihed i fællesskab.
Henrik Vestergaard (V), 2003-10-24:
Til hr. Kristen Touborg: Jo.
Vi snakker om, at det er en fælles indsats.
Staten leverer viden, staten leverer gode ideer, staten hjælper med at lave madordninger hos dem, der ønsker det.
Vi giver ikke kun plads til madordninger hos dem, der vinder i en lodtrækning.
Vi giver plads til madordninger hos dem, der ønsker det.
Det synes jeg er ret væsentligt.
Med hensyn til det internationale er jeg nødt til at bede hr. Martin Lidegaard om at læse hele redegørelsen, hvis vi skal tage den her diskussion.
Det er rigtigt, at på side 19 står der, at regeringen vil arbejde for en fortsat omstilling af EU's landbrugspolitik.
På side 20 står der, at regeringen vil arbejde for yderligere mere effektivt at præge den globale fødevarekontrolpolitik i internationale fora såsom EU, Codex, OIE og WTO.
På side 27 står der, at det nye institut, altså Danmarks Fødevare- og Veterinærforskning, vil søge at blive et referencelaboratorium for de internationale organisationer.
Længere nede står der, at regeringen vil sikre, at den danske forskningsindsats understøtter det internationale samarbejde for bedre fødevaresikkerhed, herunder i lande med svagere kapacitet såsom udviklingslandene og EU-ansøgerlandene.
Det er jo spækket med internationalitet, og det er jo ikke noget, vi behøver at være uenige om.
Jeg tror, at vi bredt i den her Folketingssal er fuldstændig enige om, at selvfølgelig skal vi tage det ind i det internationale samarbejde, det være sig EU, det være sig WTO, OIE osv. Der har Danmark jo en væsentlig position på verdensmarkedet.
Lad os da fortsætte med det.
Det synes jeg ikke er noget at diskutere eller skændes om her.
Mariann Fischer Boel (V), 2003-10-24:
Nu vil jeg ikke blande mig løbende i debatten, men jeg bliver nødt til at anholde hr. Keld Albrechtsens bemærkning om, at restindholdet af gift i vores fødevarer stiger og stiger, for det er decideret ukorrekt.
Hvis diskussionen skal køre videre på det her niveau, mener jeg faktisk, vi bliver nødt til at bede hr. Keld Albrechtsen om at bevise, at det er rigtigt.
Sagen er jo den, at vi for 98 pct.s vedkommende i de utrolig mange prøver, der bliver taget, ligger under den grænseværdi, der er fastsat.
Hvis vi kigger generelt på den undersøgelse, der er lavet, så må vi konstatere, at reglerne overholdes, og at niveauet er lavt. Hvis vi kigger på dansk frugt og danske grøntsager, så er niveauet for restkoncentrationer af pesticider lavere end i noget andet land i Europa.
Så jeg vil sige til hr. Keld Albrechtsen, at jeg tror, vi skal holde os til facts.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-10-24:
Spørgsmålet om, i hvilket omfang det ligger inden for godkendte værdier, er et kompliceret spørgsmål, og det har jeg ikke udtalt mig om.
Men de godkendte værdier ligger alt for højt.
De tal, jeg udtalte mig om, er på baggrund af en henvendelse, som jeg har modtaget fra Det Økologiske Råd, som har opgjort tallene, som Fødevaredirektoratet har offentliggjort for 2002, som viser, at i forhold til år 2000 var fundprocenten for pesticider i dansk produceret frugt steget fra 16 pct. til 41 pct. - det er da muligt, det er forkert, men det er altså de oplysninger, jeg har fået tilsendt - i grønsager fra 4 pct. til 8 pct., og i kornprodukter fra 2 pct. til 46 pct.
Det er altså beregninger, som Det Økologiske Råd har lavet på basis af det talmateriale, som Fødevaredirektoratet har offentliggjort.
Det er, hvad jeg har henholdt mig til.
Hvis der er fejl i de tal, beder jeg naturligvis om at få det oplyst og korrigeret, men ministeren bad om at få at vide, hvor jeg havde det fra, og det har jeg så oplyst nu.
Henrik Vestergaard (V), 2003-10-24:
Den opbakning, der gives til alt om kostprojektet, er vi jo netop enige i, og jeg opfatter det egentlig også som opbakning til, at det, der er vigtigt nu, er, at vi fokuserer på ernæring mere end på smagskvalitet osv.
Jeg vil også glæde mig over, at man taler ind i samarbejdet netop omkring smileyen.
Det er jo spændende at se, hvordan ringene nogle gange sluttes, at den idé, som fru Mariann Fischer Boel leverede i sin tid under en debat - om et fødevarekørekort i øvrigt - her i salen omkring det at præsentere kontrolresultater på restaurationer, gennemført under Socialdemokratiet, nu også er den idé, der ligger bag at gennemføre sidste skridt, nemlig med offentliggørelse af resultater.
Også der er vi enige.
Jeg er nødt til at sige, når man snakker om min viden om folkeskoler og børn, at jeg kommer der flere gange om ugen, har i øvrigt også smurt madpakken til mine børn.
Ritt Bjerregaard (S), 2003-10-24:
Det, vi efterlyser, er, at det er andet end smukke ord.
Vi ser gerne en ernæringspolitik.
Vi ser gerne en opprioritering af ernæringen.
Vi mener, der skal noget mere til, for at det bliver til noget.
Og en af de beskedne ting, man kunne gøre, for at det blev til noget, var at give skolebestyrelserne, skolerne en mulighed for at have nogle midler til rådighed, sådan at de rent faktisk kunne foretage de omdannelser, der er nødvendige, for at de kan give børnene et ordentligt måltid mad. Vi gør det, fordi vi synes, det er nødvendigt, at børnene får en viden om mad.
De får at vide, hvad maden indeholder, hvor stor en rolle det spiller for dem, og vi må sige, at der i et moderne samfund er alt for mange familier, der ikke påtager sig den opgave.
Vi ser ingen modsætning mellem ernæring og smagskvalitet.
Vi mener, at smagskvalitet er vigtig, og jeg deler ikke hr. Henrik Vestergaards opfattelse
af, at fordi man synes, det er vigtigt med en god ernæring, så er det ligegyldigt, hvordan maden smager. Selvfølgelig er informationsbehovet forskelligt.
Det, vi efterlyser, er, at det offentlige går i spidsen og løser et af de nye store problemer, der er opstået i det danske samfund, nemlig at mange børn spiser forkert og derfor har brug for at få den vejledning, som de kan få igennem skolerne.
Og det er klart, at der i det også ligger et socialt problem
Jens Kirk (V), 2003-10-24:
Tak til fru Ritt Bjerregaard.
For lidt handling, det er vi ikke enige i.
At flere skal spise sundt, det er vi enige i.
Og så vil jeg godt lige repetere for ordføreren fra Socialdemokratiet, hvad der i grunden står i redegørelsen på ernæringsområdet - og jeg mener ikke, det var her, vi skulle tage en debat om en landbrugsreform; det skal vi nok få lejlighed til: en effektiv indsats på ernæringsområdet for at øge sundhed og livskvalitet gennem information om sunde kost- og motionsvaner; fokus på børn og unge i familierne, i daginstitutioner, i skole og andre institutioner; opprioritering af de ældres og syges mad, og det skal skræddersys til den enkeltes behov.
Så er det, vi siger, at vi har skattestop, og vi har skattelettelser.
Folk får flere penge i hænderne af den grund, og endelig får skolebestyrelserne efterhånden lov til at lave nogle ordninger, som de ønsker, på den enkelte skole.
Det er den mulighed, hvor vi siger, at de kan vælge, hvordan de vil bruge de penge til madordning for deres børn og så sørge for at kunne gennemføre, at det, de spiser i skolen, spiser de måske så også derhjemme bagefter.
Det er jo ikke nok, at børnene bare kommer hjem og fortæller, at nu har vi gjort sådan i skolen, og så fortsætter vi med den fede sovs derhjemme.
Kristen Touborg (SF), 2003-10-24:
Nu vil jeg lige først svare på det, jeg ikke nåede sidst.
Når SF ikke kan gå ind for Venstres forslag om brugerbetaling på området, skal det netop ses i det forhold, jeg har snakket om tidligere, at vi går ind for frihed i fællesskab.
Vi vil altså også sikre, at de kommuner, der måske ikke har helt så godt råd som nogle af de helt rige, vil kunne få muligheden. KL. 11.45 Til det andet spørgsmål skal jeg jo sige, at det, jeg kritiserer, er, at der er færre og færre midler sat af på forskningsområdet, sådan at vi ikke på lang sigt vil kunne forvente at få rimelige resultater her.
Ole Vagn Christensen (S), 2003-10-24:
Det var det udtryk, som kom fra hr. Martin Lidegaard om, at man ikke havde nogen undersøgelse af nødvendigheden af et fødevarekørekort, og så gik han ligesom over i den etniske diskussion.
Jeg vil godt spørge hr. Martin Lidegaard til dengang, man havde en anden forretningsstruktur end den, man havde op gennem 1960'erne, 1970'erne og 1980'erne her i Danmark.
Hvis vi går tilbage til min barndom, var der en købmand, en slagter på næsten hvert eneste gadehjørne.
Havde man da ikke et bevis, hvor man sådan set havde været med til at erklære, at man havde ret til at drive sin virksomhed, som sådan set kunne tages fra en, hvis man ikke levede op til det, altså at der deri lå en information? Jeg vil derfor føre det videre og spørge hr. Martin Lidegaard, om vi ikke i dag har en forandret forretningssituation i Danmark med mange små forretninger, både tankstationer og alle mulige andre steder, som sådan set gør, at vi nok er nødt til at tænke over den sag.
Martin Lidegaard (RV), 2003-10-24:
Jeg vil meget nødig gå i detaljer med hr. Ole Vagn Christensens barndom, men jeg vil medgive, at hele forretningskulturen i Danmark har udviklet sig ganske betragteligt i de sidste 30, 40, 50 år.
Det vil sige, vi skal alligevel lave spørgeskemaerne, vi skal alligevel ud og besøge dem, og så var mit forslag: Hvorfor ikke tage hele det her med plus effekten af de lovændringer, vi lavede, i én samlet undersøgelse, og gerne, vil jeg sige, i første halvdel
af 2004, og så lovgiver vi, og så er Det Radikale Venstre med hele vejen igennem?
Christian H. Hansen (DF), 2003-10-24:
Jeg er nødt til at sige til hr. Martin Lidegaard, at jeg tror stadig væk, at det er misundelsen, der præger denne debat, når vi taler fødevarekørekortet.
Nu har hr. Martin Lidegaard flere gange sagt, at man gerne vil sætte noget andet i stedet, og at man egentlig troede, det trængte til en opstramning, men man havde ikke haft nogen konkrete beviser på, at det egentlig gjorde det, og hvad der efterhånden er blevet sagt.
Men det er således, at Told og Skat er kommet med nogle klare beviser på, at der er problemer, fødevarekontrollen er kommet med nogle klare beviser på, at der er problemer.
Hr. Martin Lidegaard siger: Jeg tror, at der skal stilles noget andet i stedet.
Hvad er det så ud over det her fantastiske fødevarekørekort, der så kan stilles i stedet, for der findes faktisk ingenting?
Men hr. Martin Lidegaard må holde op med kun at tale om, at der skal stilles noget i stedet.
Han må også komme med nogle beviser på, hvad det er.