runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Inge Refshauge (DF), 1999-11-11:
Lovforslaget her vil give kommunerne med en såkaldt pasningsgaranti ret til opkræve en større forældrebetaling i pasningsordningerne.
Det lyder jo sådan set rimeligt nok.
Kommunerne opretholder deres garanti på en plads i et pasningstilbud, så forældre, der har brug for en plads, kan få den.
Det er vigtigt, og alle ved jo, hvad det koster at have pladsgaranti.
Vi vil gå ret positivt ind i udvalgsbehandlingen, men vil forbeholde os ret til at stille nogle spørgsmål med hensyn til forslaget, f.eks. om et muligt loft over stigningerne efter år 2002, så kommunerne ikke fristes til at fortsætte stigningerne med 1 pct. om året.
Det vil vi meget gerne have en snak om i udvalget.
I øvrigt mener vi, at dette forslag hindrer fritvalgsprincippet i børnepasningen, og vi så hellere et pengene følger barnet-princip, for børnefamilierne har jo mange forskellige behov, men vi ser på det i udvalget. At der lægges flere byrder på børnefamilierne, er Dansk Folkeparti altså ikke særlig varm på; det skal pointeres her. Så set her og nu, som det ligger, kan vi ikke støtte lovforslaget, men lad os se, hvad udvalgsbehandlingen bringer.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-11-11:
Hvis man spørger kommunerne, om de gerne vil kræve flere penge op fra borgerne, får man det overraskende svar, at det vil de gerne, og hvis man begynder med princippet om at hæve taksterne procentvis, vil de sikkert heller ikke have noget imod dét.
Nu er det jo sådan, at Centrum-Demokraterne ikke ønskede
at medvirke til kommuneaftalerne, dem støttede vi ikke.
Så jeg er jo ikke forpligtet af noget med hensyn til et løfte, der er givet på daværende tidspunkt.
Derimod er jeg forpligtet af det, som jeg selv sagde heroppe fra, da jeg i forbindelse med den børnepakke, der skulle komme, efterlyste noget om indholdet, og det her stemmer meget dårligt med ønsket om at få et indhold med noget tyngde i.
Det var der jo slet ikke, og det er der sandelig heller ikke i det her.
Det er ikke nogen dårlig udvikling, der er i kommunerne på det her område, men der kan være et spørgsmål om, hvor lang tid det skal tage.
Men det, man ønsker at gøre fra statens side, er at motivere kommunerne til at få pasningsgarantien fuldt udbygget ved at tage pengene fra forældrenes lommer.
Det er en form for motivation, som man bruger på mange andre områder, men dog har det været mellem forskellige administrative lag, altså amter og kommuner, og i det her tilfælde ville jeg ønske, man havde syntes, det skulle række lidt bredere.
Men det, jeg er kommet frem til, er så, at CD ikke ønsker at støtte forslaget, for jeg har stærke følelser imod det princip, som er indført, og derfor kan jeg ikke medvirke til det.
Der er i dag blevet efterlyst klar tale, og det kan vel næppe være mere klar tale: altså ingen stigning i forældrebetalingen, men meget gerne under udvalgsbehandlingen en synliggørelse af, hvad regeringen har tænkt sig at bruge pengene til.
De andre problemer, der kan være på området, har jo også været nævnt, bl.a. om fripladsgrænserne følger med op.
Og det, man gør fra regeringens side, stemmer ikke overens med det, man siger man gerne vil, og sådan ved jeg det nogle gange kan være, at man er tvunget til det, men det ønsker vi ikke at medvirke til.
Dorit Myltoft (RV), 1999-11-11:
Det Radikale Venstre kan støtte dette lovforslag, som kan hjælpe de kommuner, som gerne vil indfri en pasningsgaranti, men hvor økonomien hidtil har givet dem vanskeligheder med hensyn til at gennemføre en sådan garanti.
Formålet er at sikre alle forældre pasningsmuligheder for deres små børn.
I øvrigt kan kommunerne jo opfylde pasningsgarantien efter de bestemmelser, som ligger i de nye sociallove fra 1997.
Tove Videbæk (KRF), 1999-11-11:
En af intentionerne bag dette forslag er, at alle forældre skal have ret til at få en pasningsmulighed for deres små børn, fra de er 26 uger gamle og indtil skolestart.
Princippet i lovforslaget mener jeg er positivt, men betingelsen er naturligvis, at pasningsgarantien skal defineres ens i alle kommuner.
Reglerne om økonomiske fripladser justeres samtidig, således at forældre, der har en hel eller delvis økonomisk friplads, bliver friholdt, idet indtægtsgrænsen for fripladser er hævet.
Det betyder, at muligheden for opnåelse af en økonomisk friplads ikke ændres for de dårligst stillede.
Og enlige forældre vil i de fleste tilfælde, med mindre denne ene indtægt er relativt høj, kunne få et forholdsvis stort tilskud til nedsættelse af forældrebetalingen.
Søskenderabatten er der heller ikke pillet ved.
Så de økonomisk dårligt stillede familier bliver altså ikke ramt af dette lovforslag.
For Kristeligt Folkeparti er det helt i orden, at man betaler lidt mere for denne service.
Mange kommuner arbejder på at opfylde pasningsgarantien, og denne mulighed for at tage en højere forældrebetaling vil hjælpe dem med en udbygning eller forbedring af de fysiske rammer, hvor det er nødvendigt.
Kristeligt Folkeparti har det helt fint med, at brugerne betaler op til 33 pct. af udgifterne hertil.
Grundlæggende så Kristeligt Folkeparti dog hellere, at flere af de allermindste børn blev passet mere af deres forældre, i hvert fald noget af tiden.
Danske småbørnsforældre er de mest udearbejdende overhovedet. I perioder tales der meget om børnechecken, og man taler om, at rige familier ikke skal have så stor en børnecheck som mindre velstående familier.
Og så er denne børnecheck dog kun, hvad man kunne kalde den lille børnecheck, for den største børnecheck, familierne får, er dog den børnecheck, som det offentlige lægger i daginstitutionen. Her lægger det offentlige i gennemsnit 88.000 kr. for en vuggestueplads og 44.000 kr. for en børnehaveplads.
Og denne den største af alle børnechecks får alle familier, både de rige og de fattige.
Oven i denne store børnecheck får de mindre velstående familier så et ekstra tilskud i form af, at deres egenbetaling nedsættes i forhold til deres indtægter.
Så når vi taler om børnechecken, mener jeg, at det er denne store daginstitutionsbørnecheck, man først og fremmest burde kigge på, og det er på en måde det, vi gør med det her forslag: Brugerbetalingen går en lille bitte smule op, så forældrene selv betaler op til 33 pct., men det betyder dog stadig, at det offentlige betaler mindst 67 pct. Så i Kristeligt Folkeparti ser vi frem til en positiv behandling af dette lovforslag.
Villy Søvndal (SF), 1999-11-11:
Socialministeren holdt på et punkt en meget klar tale, synes jeg, nemlig med en meget klar afvisning af Venstres tanker om en sammenkædning med valgmulighederne osv., og det var næppe nogen tilfældighed, for den klare afvisning har jo været meldt ud som et af de store temaer i de kommende finanslovforhandlinger.
Det må jo så betyde, når vi summer op, hvem der ikke kan stemme for forslaget i dag - det plejer vi jo at bruge førstebehandlingen til, fordi partierne her giver deres principielle synspunkter til kende - at Venstre ikke vil være
i stand til at støtte det her forslag, for når man hverken får skatterne sænket eller får flere valgmuligheder, må det fremgå af hele Venstres argumentation i dag, at så vil man stemme imod
Så bare den afsluttende bemærkning, at man jo altid kan sige, at situationen nu er en anden, når man mener det stik modsatte af, hvad man mente for 8 år siden, for på den måde vil situationen altid være anderledes; men jeg synes nu, det er ærgerligt, at Socialdemokratiet fraviger det meget vidtgående princip, der i 1991 var om at sænke egenbetalingen, og i stedet bevæger sig den anden vej.
Det er vi skuffede over i SF.
Karen Jespersen (V), 1999-11-11:
Jeg vil godt sige til hr. Villy Søvndal: Det er jo lidt pjattet at spørge på den måde, for hr. Villy Søvndal ved selvfølgelig godt, at når det er lagt op med så brede vendinger af Venstres ordfører, som det er tilfældet, kan jeg ikke stå her og komme med nogen form for klare afvisninger, for der var jo ikke noget klart bud på, hvad det var, der skulle sættes i stedet for.
Så selv om jeg godt ved, at det er ønsketænkning hos hr. Villy Søvndal, at han gerne ville have, at det var sådan, så kan jeg desværre ikke give ham den garanti, han gerne vil have.
Jeg undrede mig lidt over nogle af de punkter, der var i det, fru Eva Kjer Hansen sagde, men jeg forventer da, at de bliver konkretiseret, og så må vi jo se, hvad der dukker op, og det vil så indgå i de videre forhandlinger.
Anne-Marie Meldgaard (S), 1999-11-11:
Som bekendt lægger finanslovforslaget for år 2000 op til en række besparelser fordelt på forskellige ressortområder.
Bl.a. har regeringen valgt på lige fod med, hvad private forsikringsselskaber gør, at varsle en præmieforhøjelse for de forsikringsordninger, som mindre, private arbejdsgivere og selvstændige kan tegne til dækning af sygedagpenge.
Disse tal sætter sådan set omfanget af erhvervslivets økonomiske belastning lidt i relief og viser i den sammenhæng, at det er meget små beløb, der er tale om for de enkelte virksomheder og selvstændige.
Jeg vil også godt give udtryk
for, at vi er tilfredse med, at forslaget tilgodeser de arbejdsgivere, der har indgået en § 28-aftale med de ansatte. Ligeledes er vi tilfredse med, at der ikke ændres i de nuværende regler vedrørende fleksjob og jobtræning. Socialdemokratiet ville ikke kunne støtte et forslag, der ville kunne påvirke arbejdsgivernes adfærd i forhold til beskæftigelse af svage grupper og ledige.
For at nå op på de skønnede 262 mio. kr. i besparelser, som forslaget indeholder, foreslås det også, at beskæftigelseskravet hos den aktuelle arbejdsgiver nedsættes fra 13 uger og 120 timers beskæftigelse til 8 uger og 74 timers beskæftigelse.
Det vil jo medføre, at en ny gruppe af arbejdsgivere selv vil skulle dække de første 2 ugers sygefravær, og det skønnes at indbringe ca. 108 mio. kr. til statskassen om året.
Modsat de andre forslag er der her tale om en fleksibel barselorlovsordning, som vil tilgodese virksomhedernes og i mange situationer også de ansatte nøglepersoners muligheder for uden at miste retten til barseldagpenge efter de 14 dages pligtorlov at kunne arbejde i begrænset omfang mod fradrag i dagpengene i de dage, hvor der arbejdes.
Som før nævnt er det et forslag, som indgår i det samlede finanslovforslag for år 2000, og jeg håber meget, at andre ansvarlige partier også kan se det hensigtsmæssige i den prioritering af besparelserne, som regeringen her har fremlagt. Socialdemokratiet kan støtte lovforslaget.
Eva Kjer Hansen (V), 1999-11-11:
Den socialdemokratiske ordfører var inde på, at besparelserne ikke må ramme de svage og de ledige, men vi kan jo få en interessant diskussion om, hvordan man definerer, hvem de svage er, og dér kan det jo mange gange komme på tale, at netop mindre, selvstændige virksomheder i virkeligheden hører til blandt nogle af de mest udsatte og nogle af de hårdest ramte.
Så jeg vil gerne spørge Socialdemokratiets ordfører:
Hvis man skal finde besparelser, hvorfor er det så lige netop den gruppe, der skal rammes?
Altså hvad er det for nogle prioriteringer, Socialdemokratiet foretager, når man vælger, at lige netop den her gruppe skal rammes af en ekstra regning på 250 mio. kr.?
Det vil jeg gerne have uddybet.
Jette Gottlieb (EL), 1999-11-11:
Nu er det jo karakteristisk for denne her blandet sammen-type lovforslag, at så kommer spørgsmålene i hver sin boldgade.
Det, jeg vil spørge den socialdemokratiske ordfører om, er, om man opfatter barselorlov som en ret eller en pligt.
Og jeg er meget interesseret i svaret, fordi tonen, der ligger i svaret, vil være afgørende for vores stilling til det her.
Jeg hørte det sådan, at den socialdemokratiske ordfører sagde, at når man ville gøre barselorloven mere fleksibel, så var det af hensyn til virksomhederne, som derved kunne få nogle arbejdskraftbehov løst på en eller anden måde.
Hvis det er tilfældet, så vil jeg meget gerne have det ud i klar tekst.
Anne-Marie Meldgaard (S), 1999-11-11:
Til fru Eva Kjer Hansen kan jeg sige, at det ikke er et spørgsmål om at ramme en bestemt gruppe.
Det her handler om at prioritere, hvor vi kan finde nogle besparelser, og valget er så fra Socialdemokratiets side og fra regeringens side faldet på, at de her virksomheder godt kan være med til at tage lidt af den her byrde.
Jeg synes netop, at jeg prøvede på at belyse beløbsstørrelserne på en måde, så det stod klart for også fru Eva Kjer Hansen, at det var ganske små beløb, når der var tale om så mange virksomheder.
Jeg tror ikke på, det vil belaste ret mange virksomheder.
Til fru Jette Gottlieb vil jeg sige, at det faktisk var sådan for at bløde lidt op i forhold til virksomhederne, at de nu også fik det lidt fleksibelt.
Men for mig er det faktisk modsat.
Der er det meget mere en kvindepolitisk holdning til det.
Vi ved alle sammen, at det ofte er kvinder, der har svært ved at fastholde deres job i de her situationer.
Derfor synes jeg, det er et positivt træk, at de her kan gå ind på enkelte områder og arbejde enkeltdage og så fastholde stadig væk at have retten til barseldagpenge.
Tove Videbæk (KRF), 1999-11-11:
Jeg vil gerne stille et opklarende spørgsmål
: Vil barselorloven blive forkortet med det antal dage og uger, som kvinden eventuelt arbejder i sin barselorlovsperiode?
Eller vil disse dage/uger blive lagt til, så barselorloven bliver af den længde, som den faktisk skulle være?
Barselorloven var jo tænkt som en beskyttelse over for mor og barn.
Anne-Marie Meldgaard (S), 1999-11-11:
Til det, fru Jette Gottlieb her prøver at lægge mig i munden, tror jeg roligt, jeg kan sige, at det er ikke tilfældet, at det er meningen med forslaget her.
Vi ønsker ikke, at der skal være dårligere vilkår.
Der er et par ting, der spiller ind her.
Det er, at man får ikke sådan forlænget sin barselorlov, men man har en mulighed for at fastholde sit arbejde.
Og der er også det i det, at flere og flere har hjemmearbejde og har mulighed for at tage hjemmearbejde på enkelte dage og så samtidig være sammen med deres børn.
Dermed mister de ikke retten til barseldagpenge i perioden.
Samtidig så kan jeg sige, at forslaget her om barselorlov altså ikke er et besparelsesforslag.
Det her er et spørgsmål om en mere fleksibel ordning, hvor jeg i høj grad synes, at der bliver taget hensyn til både barnet og barselperioden.
Og jeg kan sige, den ikke bliver forlænget af det her.
Nu har fru Eva Kjer Hansen jo været medlem af Folketinget i mange år og har også erfaring fra den borgerlige regerings tid med, hvordan man fremlægger finanslovforslag.
Og fru Eva Kjer Hansen kender også vilkårene og ved, at når man får pålagt at finde besparelser på et ressortområde, så prøver man at gøre sit bedste og finde ud af, hvor der så kan prioriteres. Mit spørgsmål til fru Eva Kjer Hansen er i den sammenhæng: Når nu det ikke kan være på det her område, på hvilke områder foreslår fru Eva Kjer Hansen så, vi skal spare på socialministerens område?
Kim Andersen (V), 1999-11-11:
Jeg synes, Dansk Folkepartis ordfører skulle holde sig til det lovforslag, vi har under behandling, og det stemte vi altså imod, det lovgrundlag, som det udspringer fra, i 1995.
Og det er det, vi diskuterer i dag, det er det, der er relevant.
Dorit Myltoft (RV), 1999-11-11:
I Det Radikale Venstre vil vi også meget gerne være med til at sikre, at børn har sunde og sikre rammer i daginstitutionerne, men vi er ikke så overbeviste om, at forslaget om at lave en miljølov for børn vil løse problemerne. Der er især to grunde til, at Det Radikale Venstre ikke kan støtte Enhedslistens beslutningsforslag.
For det første mener vi, at det er vigtigt at fastholde, at det er kommunernes ansvar at sikre, at de fysiske forhold i daginstitutionerne lever op til de centralt fastsatte rammer af sikkerheds- og sundhedsmæssig karakter.
Derfor mener vi ikke, at staten skal gå ind og finansiere forbedringer på området. For det andet mener vi ikke, at en samlet lov på området vil løse alle problemerne rundt omkring i landets daginstitutioner.
Tværtimod anser vi det for væsentligt at fastholde den nuværende opdeling af lovgivningen på forskellige ministerier, fordi den netop betyder, at specialviden på de forskellige ressortområder udnyttes bedst muligt.
Hvis problemet med den nuværende opdeling primært består i, at forældre til børn i daginstitutioner kan have svært ved at skabe sig et overblik over reglerne, så mener vi, at dette problem i et vist omfang er blevet løst med den pjece, som Socialministeriet har lavet om miljøregler for børn.
Det Radikale Venstre kan derfor ikke støtte forslaget.
Erling Oxdam (V), 1999-11-11:
Som det er fremgået af de to Venstreordføreres indlæg vedrørende L 50, L 51 og L 52, er Venstre ikke videre venlig stemt over for justeringen af de grønne afgifter.
Så hvorfor skulle Venstre støtte L 53, som skal skaffe en finansiering på 270 mio. kr. til et formål, vi ikke egentlig bryder os om?
Derudover kunne man spørge: Hvorfor skal pengene til loven om ændring af lov om statstilskuddet til energibesparelser skaffes ved at forringe forholdene for de selvstændige erhvervsdrivende, nemlig ved at nedsætte kompensationsbeløbet for arbejdsgivernes andel af ATP-bidraget til deres fuldtidsansatte med 198 kr. om året pr. medarbejder?
Nok sagde ordføreren fra Socialdemokratiet, at det var et marginalt beløb, men det er dog alligevel, specielt i løntunge virksomheder, et beløb, der kan mærkes.
Man har fornemmelsen af, at det har frydet regeringen at hente pengene hos arbejdsgiverne.
Der er jo slet ingen sammenhæng imellem de tre udgiftslove og L 53.
Jeg synes, at arbejdsministeren skulle have nægtet at medvirke til dette lovforslag.
Han skulle hellere have foreslået en total ændring af den såkaldt grønne afgiftspakke.
Hvis man taler om ligestilling, så står der i lovforslaget, at der ikke er nogen problemer.
Det kan man i hvert fald ikke sige er tilfældet vedrørende forholdet mellem arbejdsgivere og arbejdstagere.
Der er efter Venstres mening i høj grad tale om netop en forskelsbehandling.
Venstre kan ikke støtte dette lovforslag.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1999-11-11:
Man kan jo som ordfører undre sig over, hvorfor Enhedslisten vedblivende lægger forslaget på bordet.
Nu synes jeg, at ud over det, som jeg sagde sidste gang, dette forslag blev fremsat, synes jeg så, at det vil være en rigtig god idé - også efter den debat, vi har haft i dag om de andre forslag, som rører ved de samme problemstillinger omkring småbørnsfamilierne - at se på, hvor mange der egentlig er på tvungen orlov i dag, referende til det, socialministeren sagde om, at problemet var løst omkring kontanthjælpen.
Så mener jeg, at der er en god mulighed for at få ikke alene en debat i udvalget, men vel også en snak om, hvordan vi ændrer det og i hvilken takt.
Men jeg vil altså lade det afhænge af, hvorvidt gruppen er så stor, at det udgør et reelt problem.
Dorit Myltoft (RV), 1999-11-11:
I Det Radikale Venstre kan vi godt forstå baggrunden for dette forslag, og vi skal være de første til at beklage, at der stadig findes kommuner, hvor der er problemer med at sikre pasningsmuligheder for børn i alderen et halvt år til skolealderen.
For det er et stort problem for de småbørnsfamilier, der ikke kan få en daginstitutionsplads efter endt barselorlov.
Det kan vi kun give Enhedslisten ret
I den forbindelse er det værd at nævne den lovændring fra sidste folketingssamling, som pålagde kommunerne at yde et supplerende tilskud til enlige forsørgere, der er nødt til at gå på børnepasningsorlov, fordi de ikke kan få et pasningstilbud.
Det var en ændring, som vi stemte for fra radikal side, fordi det efter vores opfattelse mindsker risikoen for, at denne gruppe bliver marginaliseret i forhold til arbejdsmarkedet.
Men generelt skal man passe på ikke at blande forskellige formål sammen, og det er det, Enhedslisten gør i dette tilfælde.
Formålet med børnepasningsorloven er at give forældre mulighed for at få mere tid sammen med deres børn; det er ikke at nedbringe ventelisterne.
Samtidig er det vigtigt at huske, at de fleste kommuner har faktisk gjort en stor indsats de sidste par år for at leve op til pasningsgarantien, og det har givet resultater.
Fra radikal side ser vi derfor med fortrøstning på situationen, og jeg er overbevist om, at vi vil få de sidste kommuner til at følge med.
I det lys hilser vi også regeringens forslag om at give
kommunerne den gulerod, at hvis de opfylder pasningsgarantien, får de mulighed for at hæve forældrebetalingen
med 1 pct.
Det vil efter vores opfattelse give de sidste kommuner et ekstra incitament til at afskaffe ventelisterne.
Det Radikale Venstre kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget.
Tove Videbæk (KRF), 1999-11-11:
Kristeligt Folkeparti er enig med forslagsstillerne i bemærkningeren omkring børnepasningsorlovsydelsen.
Børnepasningsorloven var nemlig en bragende succes, indtil ydelsen blev nedsat til 60 pct., og det var endog i FN's børneår det skete.
Til socialpolitisk årsmøde for nylig der udtalte en socialdemokratisk borgmester, at børnepasningsorloven var den mest familievenlige og succesrige ordning, vi overhovedet havde haft på børnefamilieområdet i nyere tid.
Familierne i Danmark skal i forhold til regeringens politik først og fremmest være leverandør af arbejdskraft til det danske arbejdsmarked.
Det viser f.eks. forældreorlovens kranke skæbne.
Da arbejdsløsheden faldt i starten af 1990'erne, blev satsen på forældreolov sat ned fra 80 til 60 pct. af højeste dagpengesats, og på den måde signalerede regeringen jo helt klart, at forældreorloven i regeringens øjne er en arbejdsmarkedsforanstaltning mere end en familiepolitisk foranstaltning.
I andre nordiske lande er forældreorloven udtryk for, at samfundet prioriterer børnenes trivsel højt, men her i landet er fokus først og fremmest på arbejdsmarkedets formåen og den økonomiske vækst, mens børnenes behov bliver ignoreret.
Vi må have bedre muligheder for børnefamilierne.
Kristeligt Folkeparti har tidligere stillet forslag om ret
til deltid til alle småbørnsforældre og ret til deltidspasning.
Det er afgørende for Kristeligt Folkeparti, at forholdene for familier med småbørn forbedres, at den enkelte families valgmuligheder sikres, og at der bliver flere fleksible pasningsmuligheder.
Vi må skabe rammer, der gør det muligt for småbørnsforældre at bevare tilknytningen til arbejdsmarkedet og samtidig være mere sammen med deres børn.
I dag er det for mange forældre et valg om enten-eller, men det modsvarer ikke flertallets ønsker; de vil have både-og.
De vil prioritere deres børn uden dermed at kvæste karrieren, og det er disse overordnede initiativer, som Kristeligt Folkeparti mener der i første omgang i langt højere grad er brug for.
På den anden side tror jeg, at det lovforslag, som vi tidligere i dag har behandlet, nemlig L 56 vedrørende kommunernes muligheder for at tage højere forældrebetaling i daginstitutionerne, vil give kommunerne en kapitalindsprøjtning, som kan hjælpe dem til at skaffe de manglende dagpasningspladser.
Men jeg så naturligvis langt hellere, at flere forældre havde mulighed for at tage orlov eller få tilskud til selv at passe børnene.
Vi vil i Kristeligt Folkeparti fortsat kæmpe for, at pengene skal følge barnet i alle kommuner, men vi kan ikke umiddelbart støtte dette forslag, da det på os virker mere som en straffeforanstaltning over for kommunerne end som et familiepolitisk initiativ.