runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Aage Frandsen (SF), 2004-11-30:
Ja, det har man da i hvert fald ikke set resultatet af endnu, for antallet af produktionsskoleelever stiger jo.
Og selv om man så kan sige, at det først vil vise sig om nogle år, så har de ting sådan set ikke noget med hinanden at gøre.
Selv om jeg svarede ja, det er da godt, at man har givet de tilbud der – af andre grunde vil jeg sige, at det er et problem i forbindelse med, at der nogle, der vælger den korte uddannelse frem for den rigtige erhvervsuddannelse – så ændrer det jo ikke ved forudsætningen for, at der er behov for en produktionsskole, fordi en produktionsskole jo er noget helt andet end en erhvervsuddannelse.
Det er et forsøg på – og heldigvis lykkes det i masser af tilfælde – at give unge mennesker, der ikke er parate til at gå ind i en erhvervsuddannelse eller en anden uddannelse, via en anden pædagogik end den, de har været vant til tidligere i bl.a. folkeskolen, lyst til at lære.
De får mulighed for at prøve kræfter i forhold til, hvad de kan, fordi man tager udgangspunkt i en pædagogik, der siger: Hvad kan du?
Så de to ting omkring produktionsskoler og de korte erhvervsuddannelser har jo intet med hinanden at gøre, det er to vidt forskellige uddannelser, som ligger i det.
Tina Nedergaard (V), 2004-11-30:
Hr. Aage Frandsen påpeger meget rigtigt, at der kan være et stigende behov for alternative forløb for unge mennesker, som kan have vanskeligt ved at klare en fuld faglig erhvervsuddannelse.
Men glæder det så ikke også, at vi med etableringen af de nye korte erhvervsrettede uddannelser har skabt et nyt tilbud, som giver kompetence til den unge?
Og mener hr. Aage Frandsen så ikke også, at det faktisk kan føre til, at der bliver en reduceret efterspørgsel på produktionsskoleopholdene, fordi vi nu inden for erhvervsuddannelsessystemet har skabt nogle tilbud til netop, mener jeg, i vidt omfang samme målgruppe?
Peter Christensen (V), 2004-11-30:
Beslutningsforslaget er jo en del af en skattestopdiskussion, og fru Marianne Jelved har ved flere lejligheder anerkendt det budgetdisciplinerende i skattestoppet.
Jeg kan da orientere om, at en af grundene til, at skattestoppet er budgetdisciplinerende, netop er, at vi også har mulighed for at sanktionere og har vist, at vi gør det.
Derfor overholder kommunerne i langt højere grad de aftaler, der indgås, end da De Radikale var i regering.
Og det gælder også for amterne.
Mit spørgsmål er egentlig: Hvordan har Det Radikale Venstre det med rent principielt med at sanktionere henholdsvis kommuner og amter, hvis de ikke overholder en aftale?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-11-30:
Nu har vi jo B 39 til behandling.
Vi skal tage stilling til, om en beslutning, som vi var med til at træffe i forhold til Vestsjællands Amt og Frederiksberg Kommune, skal laves om.
Det mener vi ikke at den skal.
Det er det, vi tager stilling til i dag.
Så vælger jeg fuldstændig hudløst ærligt at fortælle Folketinget, at vi faktisk godt kan se en vis pointe i det, forslagsstillerne siger her.
Aage Frandsen (SF), 2004-11-30:
Men hvor ligger så Dansk Folkepartis tærskel?
Det er altså næsten ligegyldigt, hvad regeringen kommer med, for man vil ikke være mere ansvarlig end regeringen selv, fordi det er regeringen, der har indgået aftalerne.
Men enten må man mene, at et princip og en aftale står fast, eller også er man bare dem, der lægger stemmer til det, regeringen kommer med.
Jeg synes, at det er det sidste, Dansk Folkeparti gør gennem det, hr. Thulesen Dahl siger.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-11-30:
Svaret er jo, selv om jeg næsten kommer til at lyde som en, der er mere ansvarlig end regeringen selv, at vi alligevel synes, der er grænser for, hvor meget det er os, der skal agere regering, og regeringen, der skal agere opposition.
Derfor synes vi altså også, at der må være et eller andet overladt til regeringen i forhold til at sikre, at de aftaler, som regeringen selv laver med den kommunale sektor, overholdes.
Regeringen har åbenbart grund til at tro, at det, at den accepterer den her overskridelse, ikke vil medføre mindre respekt for aftalesystemet fremover.
Vi satser så på, at regeringen får lejlighed til at vise det, også selv om der måtte komme et valg, før den næste aftale skal indgås.
Aage Frandsen (SF), 2004-11-30:
Når hr. Kristian Thulesen Dahl siger, at det er respekten for indgåede aftaler, så forstår jeg ikke, at man ikke gik til indenrigsministeren og sagde, at kommunerne skal have den samme straf som Vestsjællands Amt og Frederiksberg Kommune.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-11-30:
Det sidste, der nævnes, var det i sammenhæng med, at man lavede en aftale med kommunerne om, at de måtte sætte forældrenes betaling til daginstitutioner op?
Det er det, som Socialdemokraterne, efter at de er kommet i opposition, har fortrudt, hvor de nu mener, at forældrenes betaling skal sættes ned.
Sådan er der jo så meget, vi kan diskutere.
Jeg vil vove den påstand, at det, der er afgørende i den her sammenhæng, er, at det kommunale skattetryk i 1990'erne under de socialdemokratisk ledede regeringer var fuldstændig ude af kontrol.
Det, jeg har forholdt mig til, og det, jeg mener, er, at der har været en helt manglende respekt for de aftaler, der blev indgået mellem staten og de kommunale parter.
Jeg mener, det har været helt afgørende, at den respekt bliver genfundet, så man ved, at når man aftaler noget, skal man altså også holde det.
Det er jo egentlig det, det her handler om.
At skatterne steg i 1990'erne er jo en notorisk kendsgerning.
Det handler jo om, hvad man ser det i forhold til, og her prøver man at se det i forhold til et bruttonationalprodukt, der i 1990'erne var kraftigt stigende.
Altså den enkelte dansker har bestemt også kunnet se, hvordan det har udviklet sig.
Men det centrale i forbindelse med dette beslutningsforslag er respekten for de aftaler, man laver.
Jens Peter Vernersen (S), 2004-11-30:
Jamen det ændrer altså ikke ved det faktuelle forhold.
Jeg har som sagt trukket det ud fra Skatteministeriets hjemmeside for 1 time siden.
I 1993 var det 48,8 og i 2002 48,9.
Når det så bliver gentaget her fra Folketingets talerstol, at skatterne steg og steg, er det jo simpelt hen i strid med sandheden.
Jeg går ud fra, at man dog respekterer det, der ligger på Skatteministeriets hjemmeside.
Det ændrer jo heller ikke ved, at der var væsentlige efterslæb at rette op på på de områder, som jeg nævnte.
Det har måske ikke noget med det her lovforslag at gøre, men det er jo hr. Thulesen Dahl selv, der bringer det ind, hvor forfærdeligt det gik under de socialdemokratisk ledede regeringer i 1990'erne.
Sådan gik det ikke.
Der kom mange store forbedringer, og der var store fremskridt.
Tænk, 170.000 børn ekstra kunne blive passet, efter at vi har haft Nyrupregeringen.
Det skulle selvfølgelig betales.
Men skattetrykket var uændret.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-11-30:
Jeg tror, at medlemmerne af Finansudvalget gerne vil have, jeg står her som finansordfører for Dansk Folkeparti.
Det er sådan, det må være ifølge den parlamentariske skik, vi har her i Folketinget.
Så siger hr. Vernersen, at alle de patienter, der har stået på venteliste til en sygehusplads, syntes, at det var helt fantastisk, fordi det fungerede så pragtfuldt der i 1990'erne med den kræftramte, som ikke kunne komme til behandling, fordi der ikke var strålekanoner nok osv.
Det er dog en mærkelig argumentation lige pludselig at komme med, at vi skal til at have den debat her.
Det er jo nok et lidt andet emne, og der tror jeg, hr. Vernersen må anerkende, at der har været utrolig mange ting at reparere på efter 2001 og det regeringsskifte, som gav Dansk Folkeparti mulighed for at få indflydelse, at der er sket noget med hensyn til ventelister, til sygehusene, som det har været meget vigtigt at vi har fået – ja, jeg kunne jo fortsætte, men jeg må ikke overskride taletiden.
Margrethe Vestager (RV), 2004-11-30:
Jeg ved godt, at savnet efter min navnesøster er så stort, at det er svært at holde det tilbage, men jeg håber, at jeg også må få ordet som fru Margrethe Vestager.
Jeg synes, det er al ære værd, at hr. Kristian Thulesen Dahl på den måde giver os mulighed for at få indsigt i Dansk Folkepartis overvejelser i forhold til det fremtidige.
Jeg vil spørge, om hr. Kristian Thulesen Dahl kan komme det lidt nærmere med hensyn til, hvor smertegrænserne ligger.
Hvis målet er at sikre respekt om aftalesystemet, og når man har set til, at regeringen mener, at den kan opretholde respekten ved en lille overskridelse af skattestoppet, har man så en fornemmelse af, hvor stor en overskridelse af skattestoppet, der ligesom kan passere, før den respekt begynder at fortone sig i disen?
Jens Peter Vernersen (S), 2004-11-30:
Nu er det jo også formanden for Finansudvalget, der er ordfører i den her sag, hr. Thulesen Dahl, og nu hr. Thulesen Dahl selv bringer sig ind, så går jeg ud fra, at det er fuldstændig klarlagt, at der i 1993 var et kæmpe underskud på statens budget i størrelsesordenen næsten 50 mia. kr.
Da vi kom frem til 2001, var der et næsten lige så stort overskud.
Hvordan var skattetrykket i 2002?
Jeg synes altså, at de her gentagne påstande om, hvordan det gik, må falde til jorden, når man ser det her.
Samtidig skete der det, at der blev oprettet 170.000 nye daginstitutionspladser.
Sygehusvæsenet blev rettet op.
Det var situationen.
Det burde formanden for Finansudvalget i det mindste vide.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-11-30:
Hr. Klaus Hækkerup må forstå, at det faktisk ville være helt tosset at komme med sådan et tal, for hele ideen er jo at opdyrke en respekt for den aftale, kommunerne selv vælger at indgå med regeringen, og hvis man derfor på forhånd vælger et tal og siger, at den her skattestigning er accepteret, så har man jo i udgangspunktet ændret på det, der i givet fald aftales.
Så er man jo startet med at sige: O.k., jamen så forventer vi nærmest en skattestigning på det her niveau, og så starter vi der.
Det vil ikke give nogen mening.
Det afgørende for os er, at der står respekt om de aftaler, der laves.
Så kan vi diskutere, om aftalernes indhold er det rigtige og skulle være anderledes, om der skulle være mere luft i den kommunale økonomi til at varetage de opgaver, der ligger der.
Det synes jeg er en rigtig god diskussion at have.
Det har bare ikke noget med den her diskussion at gøre.
Der må hr. Klaus Hækkerup altså bare acceptere, at vi er nogle, der trækker lidt på smilebåndet, når hr. Klaus Hækkerup siger, at der var så godt styr på det i 1990'erne, når man nu ser aftaler blive indgået på et niveau og med så en klar overskridelse, og at der ingenting sker.
Næste år: En aftale bliver indgået, klar overskridelse, ingenting sker.
Klaus Hækkerup (S), 2004-11-30:
lad mig bare sige, at det, vi gjorde i 1990'erne, var, at vi prioriterede væksten i den offentlige sektor til at ligge i kommunerne, og for at sikre den kommunale ansvarlighed skulle de selvfølgelig betale det over skatten, så det samlede skattetryk i den tid, Socialdemokratiet sad i regering, var uændret.
Men hr. Thulesen Dahl svarede ikke på mit spørgsmål, og det er det, jeg egentlig gerne vil bede ham om.
Hvilke skattestigninger er acceptable for Dansk Folkeparti, hvis de kommer?
Jeg er da helt enig i, at hvis kommunerne kan holde skatten i ro, hvis de kan sætte den ned: fint, flot, godt!
Erfaringerne viser bare, at det kan de ikke, og derfor er mit spørgsmål: Hvad er smertegrænsen for Dansk Folkeparti?
Hvor længe vil man vende det blinde øje til og lade fem og syv være lige?
Hvornår vil Dansk Folkeparti sige, at det her er for uretfærdigt i forhold til det meget voldsomme og grove indgreb, vi lavede over for Vestsjællands Amt og Frederiksberg Kommune i 2003?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-11-30:
Vi synes jo, det kunne være skønt, hvis man engang oplevede i Danmark, at man ikke diskuterede, hvor stor en skattestigning man kunne leve med, men at man rent faktisk også kunne operere med, at det ikke var noget problem at lade være med at have skattestigninger eller endda finde ud af, at man kunne sætte skatten ned.
Det er jo ligesom i socialdemokratisk terminologi, men det forstår jeg godt.
Når man sådan ser den kommunale skattestigning i 1990'erne, så er det ligesom et helt afgørende krav, at den kommunale skat i hvert fald skal have lov til at stige.
Det er sådan den første grundsætning, man lærer i Socialdemokratiet om den kommunale økonomi.
Vi har altså en anden indgangsvinkel til det.
Det, at man aftaler økonomien mellem stat og kommune, er jo for, at man kan holde nogle samlede rammer, som jeg også troede Socialdemokratiet også et eller andet sted alligevel bekendte sig til, selv om vi kan diskutere, hvordan det rent praktisk gik i 1990'erne.
Men hvis man har det, så må man jo også anerkende, at der skal være nogle redskaber til at sikre det, og der har regeringen haft vores støtte til at prøve at sikre redskabet omkring skattestoppet i den aftalemodel, man har, og der har regeringen så valgt alligevel ikke at se så nøgternt på det, som den ellers selv havde lagt op til, og med det giver man da resten af oppositionen en anledning til at problematisere noget, som vi sagtens kan se en pointe i.
Klaus Hækkerup (S), 2004-11-30:
Det er til hr. Kristian Thulesen Dahls fremstilling af, at det her jo ikke må udvikle sig på den måde set fra Dansk Folkepartis side til, at der til næste år så kommer en lidt større skattestigning, hvor man så også bare lader fem og syv være lige, og at man til næste år kommer med en lidt større endnu og en lidt større endnu.
Jeg vil bare gerne spørge hr. Kristian Thulesen Dahl: Hvordan er Dansk Folkepartis retfærdighedsopfattelse?
Hvor går grænsen for, hvor stor en skattestigning i primærkommunerne Dansk Folkeparti vil acceptere og stadig væk bare lade fem og syv være lige og sige, at det var bare trist, at man var nødt til i sin tid at straffe Vestsjællands Amt og Frederiksberg Kommune?
Hvor stor en skattestigning vil Dansk Folkeparti bare vende det blinde øje til?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-11-30:
Jo, men man kan jo ende i to situationer.
Enten kan man jo ende i den situation, at kommunerne rent faktisk løser opgaven.
Hvis jeg kigger på den kommunale økonomi, så mener jeg også, at der er kommuner, der faktisk ville kunne nå i land.
Så derfor mener jeg ikke, at fru Line Barfod har ret i den antagelse, at man bare automatisk vil sige, at det ville gå galt, også selv om man kiggede på det igen.
Det er jo ikke et spørgsmål om, hvor mange penge der må forbruges af den kommunale del af den offentlige økonomi.
Der kunne jo sagtens argumenteres for, at den kommunale del måske skulle have lov til at bruge mere, end den gør.
Det har ikke noget med den her diskussion at gøre.
Det er jo et fordelingsspørgsmål mellem stat og kommune, som man sagtens kunne have endt i en diskussion om i forbindelse med, at kommunerne havde kigget på det igen.
Line Barfod (EL), 2004-11-30:
Der kommer jo ikke pludselig dumpende penge ned fra himlen.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-11-30:
Men det er jo den måde, man så vælger lokalt at prioritere på.
Det er der, jeg siger, at man skal være meget opmærksom på, hvad det er for nogle budskaber, man sender ud til sine kommunale aftalepartnere med hensyn til den fremtidige respekt for det system her.
Og der håber jeg meget, at den her episode ikke gør mere skade end som så, altså at man ikke får skabt så lidt respekt omkring aftalesystemet, at vi nu vil kunne se skattestigninger, der så bare bliver større og større år for år, fordi man tænker: Nå jo, gik det med det her beløb, så går det måske også med et lidt større beløb.
Der er to ting at sige til det.
Den ene er det, som jeg også har svaret til hr. Vernersen, at hvis man melder et tal ud på forhånd, har man i hvert fald gjort det besværligt for sig selv.
Den anden ting er, at vi da har en formodning om, at når vi meddeler vores holdning til det, så bliver der lyttet, i hvert fald så længe vi er udslagsgivende for, at regeringen har flertal for det, den gør, og at regeringen er klar over, at det faktisk ligger os noget på sinde, at hvis vi skal stå bag regeringens skattestop, må den også selv tage det alvorligt.
Jeg vil igen understrege, som jeg også gjorde over for fru Line Barfod, at det ikke har noget at gøre med, hvilken økonomi der skal være i den kommunale sektor i forhold til den statslige økonomi.
Det har noget at gøre med at have nogle rammer for den offentlige økonomi, som der styres efter, og så kan man diskutere, hvordan fordelingen inden for den kasse skal være, hvilke udgifter der skal afholdes af hvilken kasse.
Margrethe Vestager (RV), 2004-11-30:
Jeg kan sagtens følge ræsonnementet med, at man skal være forsigtig med sine succeskriterier, fordi det hurtigt kan blive dem, der bliver mindste fællesnævner for overskridelsen.
Men jeg synes alligevel, at det må være lidt mærkeligt at sidde og se til, at den regering, som man bærer i sine hænder, ligesom begynder at slippe grebet her i året før et valg.
Det må også være mærkeligt, hvis man har – og det går jeg ud fra at man har – forestillinger om ligebehandling, for det kan blive en mærkelig stop and gopolitik, hvis man, jo tættere man er på valget, skal have én tolerancetærskel, og når valget er overstået, skal man til at have en anden tolerancetærskel.
Men det glæder mig meget, at hr. Kristian Thulesen Dahl ser på det med den alvor og, lyder det også som om, har et meget kontant forhold til den diskussion, når den vil komme op næste gang.
Men hvad er det principielle i forhold til ligebehandling, når man ser på håndteringen af amternes overskridelse, og når man ser på håndteringen af kommunernes overskridelse?
Er det noget, som kan holde Dansk Folkeparti søvnløse om natten, at regeringen har bragt sig selv i den her situation, hvor der så tydelig er en forskelsbehandling?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-11-30:
Nu kan man jo vælge at se det her som et stort problem.
Man kan også vælge at se det som en kærkommen anledning til at kunne få sat skattestoppet til debat.
Vi tror heller ikke, at det er noget, der vælter samfundshusholdningen, eller er noget, der gør det meget besværligt for os alle sammen at gå i fred på gaderne om aftenen.
Det er slet ikke det niveau, vi ser det her på.
Det er heller ikke noget, der vælter den offentlige økonomi, og der gives jo også skattelettelser for et tilsvarende beløb.
Det her er alene problematisk set i lyset af, at det bliver lidt mere besværligt at bevare respekten for aftalesystemet.
Det er den respekt, som møjsommeligt er bygget op bl.a. som følge af, at vi gav opbakning til det indgreb over for Vestsjællands Amt og Frederiksberg Kommune, som man i et eller andet omfang risikerer at tabe noget af ved den politik, regeringen har lagt for dagen.
Og det er derfor, at jeg har haft de kommentarer, som jeg har haft.
Margrethe Vestager (RV), 2004-11-30:
Jeg synes, det vel er det, man kalder rettidig omhu, at fru Louise Frevert viser så stor interesse for den kommunale budgetlægning og muligheden for ikke at have udsving.
Men hvis nu fru Louise Frevert fokuserer på det uddannelsesmæssige perspektiv, så kan jeg ikke helt forstå det tonefald, som fru Louise Frevert bruger, når hun siger, at det vil være en fordel for alle parter.
Hvordan kan det være en fordel for de kommuner, hvis det nu er den kommunale vinkel, vi lægger på det?
Det andet er, at jeg undrer mig over, hvordan fru Louise Frevert har fået det indtryk, at produktionsskolerne bliver brugt som en hovedvej.
På hvilken baggrund har fru Louise Frevert fået det indtryk?
For det er nemlig ikke det indtryk, vi har fået hos undervisningsministeren i de svar, undervisningsministeren har givet, hverken skriftligt eller i de samråd, som har været afholdt.
Klaus Hækkerup (S), 2004-11-30:
Jeg vil godt have lov til at sige tak for debatten.
Den er næsten foregået lige så forudsigeligt, som man kunne have forventet.
Oppositionen og forslagsstillerne har selvfølgelig støttet forslaget; regeringen og regeringens støtteparti har selvfølgelig afvist forslaget.
Jeg synes, det er bemærkelsesværdigt, at Venstres ordfører siger, at regeringen ikke opfatter aftalen med kommunerne som brudt i 2005, når det er det samme grundlag, som den opfattede der var sket et brud på i 2003.
Det viser helt klart, at det her er et valg, som re geringen har truffet uden saglige hensyn, men udelukkende, tror jeg, fordi vi nærmer os et folketingsvalg.
Jeg synes også, det er bemærkelsesværdigt, at Dansk Folkepartis ordfører, hr. Kristian Thulesen Dahl, sådan lidt forsigtigt siger: Vi kan godt se en pointe i det forslag, oppositionen har fremsat, vi ønsker bare ikke rigtig at være med til at gøre noget ved det.
Ja, men hvad er beslutningen, hvad er konsekvensen?
Hvad vil Dansk Folkeparti egentlig følge det op med?
Vil de bare sige, at det her er regeringens beslutning, og den tager de nu til efterretning?
Jeg synes, at vi har fået afklaret nogle forskelle i holdninger til relationerne mellem staten, amterne, regionerne og kommunerne.
Vi har fået klarlagt nogle forskelle i holdninger til, hvordan man skal behandle hinanden.
Det har været væsentligt, og vi vil nu arbejde videre med forslaget frem til andenbehandlingen her i Folketingssalen.
Afstemning
Tove Videbæk (KD), 2004-11-30:
Kristendemokraterne er medforslagsstiller til dette beslutningsforslag, så vi er naturligvis positive over for det.
Lighed for loven og forudsigelighed i forvaltningen er meget vigtige principper i et demokrati.
Vi mener i Kristendemokraterne, at regeringen i det forgangne år har brudt med disse principper, idet regeringen for samme forseelse har udført straffeaktion over for nogle amter, men ikke imod andre.
I 2003 blev en overskridelse på 0,02 procentpoint, der beløb sig til 186 mio. kr., straffet, mens en overskridelse i 2005 på 0,02 procentpoint, der beløber sig til 152 mio. kr., bliver betragtet som bagatelagtig og ikke medfører en reaktion eller en straffeaktion.
Dette strider med lighedsprincippet.
Derfor er også Kristendemokraterne enige i, at der ikke skal foretages indgreb over for primærkommunerne for 2005, mens vi samtidig mener, at Vestsjællands Amt og Frederiksberg Kommune, som blev straffet på grund af en overskridelse på 0,02 procentpoint i 2003, bør have deres bod betalt tilbage.
Kristendemokraterne støtter dette forslag.
Margrethe Vestager (RV), 2004-11-30:
Det er selvfølgelig sådan, at man hører det, man vil høre, og det anerkender jeg fuldt ud.
Jeg ved også godt, at det må være ønsketænkning, at vi sådan ligesom købte den præmis, som Venstre arbejder på.
Jeg sagde ikke, at vi gerne ville prøve at diskutere det.
Jeg sagde, at vi ikke var fremmede for overvejelsen om, at hvis man var i en situation, hvor man fandt det hensigtsmæssigt, at man så kunne finde en måde, der honorerede de kriterier.
Vi har ingen konkrete overvejelser om, hvorvidt man skal eller ikke skal sanktionere, og vi har derfor heller ikke nogen model for det.
Dermed ikke sagt noget om, at Det Radikale Venstre synes, at skatten skal have lov til at stige.
Det tror jeg også at hr. Peter Christensen, hvis han var i et sagligt humør, ville vide.
Jeg skal ikke kunne sige, om det har fundet sted, men i det skatteloft, som Det Radikale Venstre står inde for, er der ikke tale om stigende skatter eller om andre postulater om løsagtighed, hverken i forbindelse med skattetrykket, skatteydernes penge eller den økonomiske politik.
Peter Christensen (V), 2004-11-30:
Jeg synes, at det er interessant at høre, at De Radikale i forbindelse med et skatteloft også gerne vil prøve at diskutere, hvordan det skulle udmøntes for at kunne omfatte kommuner og amter.
Kunne fru Margrethe Vestager ikke løfte sløret lidt for, hvilke overvejelser man har gjort sig for at få det til fungere?