runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-31:
Jeg vil godt sige til Venstres ordfører, at nu er skriftsproget jo opfundet, så selv om man ikke sad henne i salen sammen med den irakiske udenrigsminister, så har man jo kunnet læse, hvad han har sagt.
Og jeg vil sige, at i det, jeg har læst han har sagt, er der intet, der overrasker mig, når man nu tager i betragtning, at han er udpeget af USA - intet.
Jeg tager selvfølgelig højde for den kendsgerning, at han er udpeget og indsat af USA og ikke er valgt af det irakiske folk.
Men det kan være, han bliver det en dag, og så er det klart, at så taler han også med en anden vægt.
Men jeg vil godt spørge hr. Troels Lund Poulsen om en ting, for det var jo helt utroligt, at hr. Troels Lund Poulsen bare gentog det der med, hvad der var begrundelsen
for krigen, uden at reflektere over, hvad hr. Troels Lund Poulsen og andre fra Venstre selv sagde, dengang diskussionen var der.
Vil hr. Troels Lund Poulsen bekræfte, at han under debatten sagde: Først og fremmest har vi jo allerede i dag set de rapporter, der er lavet om masseødelæggelsesvåben, og som dokumenterer, at Irak har været i besiddelse af og er i besiddelse af masseødelæggelsesvåben.
Enhver ansvarlig og forstandig politisk beslutningstager må forholde sig til disse trusler, underforstået at vi andre var ikke ansvarlige.
KL. 15.10
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-31:
For det første vil jeg sige til hr. Skaarup, at det er klart, at denne her forespørgsel handler om baggrunden for krigen.
Det er jo sådan set det, der står.
Når den først bliver holdt nu, så er det jo ikke Enhedslistens skyld.
Hr. Peter Skaarup må snakke med statsministeren og udenrigsministeren og eventuelt Folketingets administration om, hvorfor vi først får denne her forespørgsel på nuværende tidspunkt.
Jeg mener, at den er anmeldt i november.
Jeg tror, hr. Skaarup kan kigge i papirerne og se, at den blev anmeldt i november.
Hvad angår det andet spørgsmål om at kigge fremad: Jamen vi kigger hele tiden fremad.
Vi er engageret i kampagner mod den udvikling, der foregår i Irak, hvor stadig flere kvinder bliver tvunget til at gå med slør.
Vi synes, det er en meget, meget uheldig udvikling.
Og vi synes, det er et dramatisk problem for muligheden
for at opbygge et demokratisk system, at gamle religiøse fundamentalistiske ideer har vundet frem og nu f.eks. påtvinger kvinderne, uanset at man har en flot grundlov, der siger en masse pæne ting, at gå med slør.
Det er der nogen der har udtalt sig imod.
Jeg ved ikke med Dansk Folkeparti, men Dansk Folkeparti får jo senere lejlighed til at fortælle, hvad man fra Dansk Folkepartis side konkret har gjort for at støtte demokratiseringen i Irak.
Peter Skaarup (DF), 2004-03-31:
Det, jeg efterlyser, er, at Enhedslisten ser realiteterne i øjnene.
Det er altså overstået.
Der har været den krig.
Der skete nogle ting, som Enhedslisten ikke var enige i, men det må ligesom være passé. Nu må vi prøve at kigge på, hvad det så er, der skal ske fremover.
Hvordan får vi demokrati?
Hvordan får vi den grundlov til at virke?
Hvordan får vi folkestyre i Irak?
Hvordan får vi i det hele taget en ny situation for de arabiske lande?
Kunne Enhedslisten ikke for en gangs skyld prøve at være lidt positive og gå i den retning i stedet for at lave navlebeskuende rapporter, som man om nogle år kan kigge på med interesse, men i øvrigt ikke kan bruge til ret meget, og så har man så brugt ressourcerne på det i stedet for at bruge ressourcerne på det, der er det vigtige?
Det er dér, jeg efterlyser, at Enhedslisten for en gangs skyld vil se realiteterne i øjnene og kigge fremad.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-31:
For det første har Enhedslisten hele tiden set fremad.
Hele tiden har vi prøvet at spørge: Hvad er opgaven her og nu?
Hvilke opgaver er det, der skal løses, hvordan løser vi dem på den bedste måde?
Selv når mange af de ting, der er blevet gjort, har været forkerte, har vi prøvet at spørge ud fra, hvad vi kan gøre.
Mange af vores medlemmer har bl.a. været i Irak som nødhjælpsarbejdere for FN, bl.a. et tidligere folketingsmedlem, fru Jette Gottlieb.
Vi har løbende kontakt
Vi opfatter opbygningen af en stærk fagbevægelse som noget af det helt centrale i Irak i dag for at sikre, at der bliver et reelt demokratisk forum, der kan være en modvægt til besættelsesmagten og den USA-udpegede regering.
Der er mange opgaver, som vi er dybt involverede i.
Det er jo altså bare en lidt anden sag end den, vi ønsker at få markeret her.
Vi ønsker sådan set at få lavet en afslutning på den her diskussion.
Og der mener vi, at den måde, vi får lavet den afslutning af den her diskussion på nuværende tidspunkt på, er ved at træffe en beslutning om en uvildig undersøgelse.
Så kan den uvildige undersøgelse komme, når den er lavet, og så kan vi tage stilling til, hvad der ligger.
Det kan være, vi tager fejl.
Det kan være, vi har ret.
Der er sådan set kun én måde at få det afprøvet på.
Vil hr. Skaarup være med til at afprøve det?
Peter Skaarup (DF), 2004-03-31:
I sidste uge havde Folketinget en høring, en meget lang høring, om Irak.
I Folketingssalen var der en række spørgsmål til statsministeren, ja, det var nærmest hele dagen, der var spørgsmål.
Der har været utallige debatter, der har været utallige spørgsmål til ministre i den sag.
Og jeg tror, de fleste efterhånden godt er klar over, at Enhedslisten og SF var imod den krig, og de fleste er vel også godt klar over, at regeringen og Dansk Folkeparti ikke så nogen alternativer til med væbnet magt at få fjernet Saddam Hussein.
Det kan vi så være glade for, nu er han væk. Men mit spørgsmål til Enhedslisten er: Kommer der ikke et tidspunkt også for Enhedslisten, hvor man holder op med at kigge tilbage og ærgre sig over, at man har gjort det, man har gjort, og så begynder at kigge fremad og ser på, hvad der så skal ske i Irak?
Skal der være den her grundlov, som vi står for at skulle have vedtaget i Irak?
Skal vi have fredelige forhold fremover?
Hvordan skal demokratiet køre videre?
Kommer der ikke et tidspunkt, hvor Enhedslisten har fået nok af det gamle og begynder at se på det nye?
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-31:
For det første vil jeg sige, at jeg ikke tror, at hr. Troels Lund Poulsen er lige så tungnem, som han giver udtryk for.
Jeg tror udmærket, at hr. Troels Lund Poulsen forstod, at selv om man har forskellige opfattelser af, om der var givet et FN-mandat gennem en beslutning i FN's Sikkerhedsråd på et givet tidspunkt, så kan man sagtens gå sammen om at sige, at der skal være en uvildig undersøgelse.
Selvfølgelig kan man da det.
Alt andet ville da være højst besynderligt.
Jeg ville faktisk sige, at jeg synes, at regeringen skulle gå med.
Regeringspartierne skulle gå med i den her resolution.
Hvor længe skal vi vente?
Ja, hvor længe skal vi vente på, at diktaturet i Burma falder?
Hvor længe skal vi vente på, at diktaturet i Kina falder?
Hvor længe skulle vi vente på, at diktaturet i Østeuropa faldt?
Hvor længe skulle vi vente på de ting?
Efter min mening så kort som overhovedet muligt.
Vi skal hele tiden systematisk gøre en indsats for, at de diktaturer bliver svækket bl.a. ved at støtte den indre opposition.
Det er bl.a. noget, vi kan gøre ved at isolere de styrer på de områder, hvor det rammer de styrer.
Der kommer vi jo igen tilbage til, hvad hr. Troels Lund Poulsen mener, der skal ske, når vi snakker våbeneksport til Kina.
Det kommer vi jo tilbage til.
Så kan vi jo se, om også han er omfattet af den store kamp mod diktaturerne.
Troels Lund Poulsen (V), 2004-03-31:
Jeg forstod aldrig helt hr. Søren Søndergaards forklaring på, hvorfor man nu gik sammen om det her forslag til vedtagelse, når det var sådan, at Enhedslisten tidligere var imod et forslag til vedtagelse, som hed V 26. Jeg kunne så stille mig tilfreds med, at vi vender tilbage til det spørgsmål, når de andre spørgere fra de andre partier kommer op.
Men lad mig så bare spørge igen: Hvad var alternativet?
Hvad var det, alternativet for Enhedslisten var?
Hvor lang tid skulle vi have set passivt til, at Saddam Hussein ikke ønskede at leve op til sine forpligtelser?
Hvad er Enhedslistens bud på det?
Jeg synes aldrig nogen sinde, vi får det at vide.
Hvad er det?
Er det 2 måneder, er det 2 år?
Eller er det bare at sætte sig tilbage og sige, at det går nok over alt sammen?
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-31:
Til det tekniske spørgsmål først: Mig bekendt står der ikke nogen steder, at vi støtter V 26.
Og det vil sige, at vi noterer os, hvad der er flertal for i Folketinget inklusive, at vi noterer os, at DUPI er bedt om at lave en undersøgelse.
Vi har ikke ændret holdning til V 26, og de øvrige forslagsstillere er fuldstændig klar over, at der ikke er ændret holdning der.
Men vi noterer os, hvad Folketinget har besluttet, og jeg kan da godt forstå, at de øvrige forslagsstillere i en situation, hvor de vil lave noget med SF og Enhedslisten, som har haft en anden holdning, ønsker at få slået fast, at de ikke har ændret holdning.
Det er jo det, der står i den første sætning, og det er jo så helt naturligt.
Derudover synes jeg næsten, at udenrigsministeren skal have mulighed for at komme op og stille spørgsmålet, men udenrigsministeren spørger, om det så betyder, at forslagsstillerne slet ikke er enige, og det synes jeg er et så interessant spørgsmål, så jeg vil svare direkte, uden at udenrigsministeren behøver at bevæge sig herop.
Jeg vil sige:
Jo, det er jo lige præcis det, der står, at man er enig
Man er enig om, at der skal være en undersøgelse.
Det er det, der står, og det er vel meget godt at være enige om.
Men der er mange ting, vi ikke er enige om.
Det tror jeg sådan set også udenrigsministeren vil opdage under det kommende punkt om Kina, hvor den der stålfaste, viljefaste kampvillighed vil vise sig fra udenrigsministerens og statsministerens side.
Troels Lund Poulsen (V), 2004-03-31:
Jeg synes, det er meget vanskeligt at blive klog på, hvad det er, hr. Søren Søndergaard synes man skulle gøre ved Saddam Hussein.
Skulle man have givet ham 1 år
Skulle man have givet ham 2 år mere?
Hr. Søren Søndergaard kommer jo aldrig ind til kernen af problemet, nemlig: Hvad er det, der er alternativet?
Hvor lang tid er det, man skal vente, og hvor lang tid vil Enhedslisten vente?
Lad mig til sidst bare stille et mere teknisk spørgsmål.
Nu kan jeg forstå, at Enhedslisten er sammen med Socialdemokratiet om et forslag til vedtagelse.
Men så vidt jeg husker vedtagelse nr. V 26, så kunne Enhedslisten ikke støtte den vedtagelse på det tidspunkt.
Hvad er det, der så gør, at man nu gerne vil støtte V 26 og ikke kunne det på det tidspunkt i november?
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-31:
Jeg må lige korrigere hr. Jens Hald Madsen.
Hvorfor gjorde man så ikke noget dengang?
Det, det selvfølgelig handler om, er, hvordan man vurderer man får det bedste udgangspunkt for at skabe en positiv fremgang.
Vores vurdering - jeg erkender, at der kan være andre vurderinger - men vores vurdering er, at skal man skabe positiv fremgang, så skal befolkningen i videst muligt omfang have indflydelse, så skal befolkningen i videst muligt omfang være dem, der laver forandringerne.
Problemet er bare, at USA's linje i forhold til Irak hele tiden har været, at når befolkningen gjorde oprør, så fik de altså ikke særlig meget støtte.
Gå tilbage til slutningen af Golfkrigen og se, hvad der skete, da man gjorde oprør i den sydlige del.
Forhindrede man Saddam Husseins regime i at undertrykke befolkningen, selv om man havde alle muligheder for det?
Nej, det gjorde man ikke.
Vores analyse af det er, at den amerikanske administration har været meget interesseret i, at Saddam Hussein kom væk, men de har ikke været interesseret i, at den irakiske befolkning blev herre i eget hus. Og det er derfor, man har gjort det på den måde.
Det er en måde, vi er uenige i.
Naser Khader (RV), 2004-03-31:
Selvfølgelig er det fint, at man også prøver på at oprette banker til at samle disse vævstyper.
Hvad angår Jasonsagen, vil jeg gerne minde fru Tove Videbæk om, at fru Tove Videbæk også var imod, at Jason blev behandlet og blev sendt til USA.
Derfor kan jeg ikke forstå, at fru Tove Videbæk i dag siger, at man skulle have prøvet den anden mulighed.
Med hensyn til Jason er det rigtigt, at det ikke lykkedes at få en behandling i USA.
Men så viste det sig, at der var en mulighed.
Når det gælder det andet eksempel Savannah, så er hendes mor af grønlandsk oprindelse, og det er svært at finde en vævstype til Savannah; det er meget sjældent at finde sådan en vævstype, og for hende er det meget relevant med sådan en behandling.
Else Theill Sørensen (KF), 2004-03-31:
Jeg vil gøre det meget kort og nøjes med at svare på det sidste.
Jeg kan ikke garantere for en hvilken som helst kommende konservativ folketingsgruppe.
Men hvis den konservative folketingsgruppe er konservativ på samme måde, som jeg og gruppen er det nu, så kan jeg godt love fru Tove Videbæk, at vi ikke på noget tidspunkt stemmer for, at det vil blive lovligt at fremprovokere en sen abort for at bruge et foster, som så vil dø, til reservedele, eller for den sags skyld en fødsel 3-4 måneder før tiden.
Det kan jeg ganske roligt love fru Videbæk.
Tove Videbæk (KD), 2004-03-31:
Jeg er sikker på, at fru Else Theill Sørensen og den konservative gruppe har tænkt grundigt over den her sag, og derfor er jeg da også ked af, hvis fru Else Theill Sørensen føler sig stødt over noget, jeg har sagt.
Det har bestemt ikke været meningen.
Vedrørende det nye barn og belastningen, som vi påfører det,
vil jeg spørge fru Else Theill Sørensen, om hun ikke mener, at det her i den her situation er os som samfund, der er med til at påføre det nye barn denne belastning, som der er tale om her.
Vi kan jo ikke bare sidestille det med situationen i alle andre familier og med, at der også kommer sorg i alle andre almindelige familier.
Her er der tale om, at vi påfører et barn en belastning.
Så var der fru Else Theill Sørensens kommentar
om jordemoderen og om, at det er ulovligt for nærværende at fremprovokere en tidlig abort, men kunne man ikke forestille sig, at der engang i fremtiden kunne komme den situation, at vi i en fart kunne blive presset til at ændre lovgivningen, sådan at det ville blive lovligt, fordi der nu var en situation, hvor et barn kunne blive helbredt, der var et barn på vej osv. osv.
Vil fru Else Theill Sørensen herfra sige, at hvis den situation opstår, vil De Konservative på ingen måde nogen sinde være med til at ændre lovgivningen, så det her ville blive lovligt?
Else Theill Sørensen (KF), 2004-03-31:
Jeg vil i og for sig give fru Margrete Auken ret i mange af tingene, for vi er på mange punkter enige.
Vi er også langt hen ad vejen enige i, at vi i mange af sådan nogle situationer skal passe på, at vi ikke kommer ud på en glidebane.
Forskellen på fru Margrete Auken og mig er bare, at jeg ikke anser det her som et første skridt på en glidebane. Derfor er det hele forskellen.
Jeg synes stadig væk, hvis jeg har bare lidt objektive briller på, at jordemoderens debatindlæg er sådan lidt ude over kanten af, hvad man kan tillade sig at bruge, men det må man jo selv afgøre.
Det er rigtigt, hvis man siger hvis nu og hvis nu og hvis nu.
Jeg tror nu ikke, at det bliver hverken i fru Margrete Aukens eller min tid.
Margrete Auken (SF), 2004-03-31:
Jeg synes, det er rigtigt, når fru Else Theill Sørensen gør opmærksom på, at det, vi i dag har lovliggjort, også kun er noget, der bliver iværksat, hvis forældrene ønsker et barn, fordi de skal have hjulpet en søskende.
Det er fuldstændig rigtigt. Det er jo det, som jeg i mit indlæg kaldte det ultimative glidebaneargument, og jeg ved som sagt, at der er medlemmer i grupperne, der har været tøvende over for det, som er blevet mødt med, at det nu er tilladt at gøre sådan, og at man jo ikke kan diskutere det, for det er rigtigt, at det laves af de grunde.
Jeg synes, det har været dybt betænkeligt, men der er jo den der med: Du kommer med alle dine glidebaneargumenter.
Så siger jeg: Jo, men på et eller andet tidspunkt bliver det pludselig tydeligt, hvad det er, vi har gang i.
Og i den her situation kan det ikke længere overhovedet begrundes at bruge kunstig befrugtning - det kunne det i det andet tilfælde, for der drejer det sig også om at finde en arvelig sygdom og undgå den - men nu kan det overhovedet ikke begrundes på anden måde, end at vi skal have lavet et barn, der kan hjælpe sin bror.
Det er derfor, jeg spørger.
Jeg er simpelt hen så hvinende ræd for, at man får glidebaneargumenterne lige i synet, når man protesterer.
Men de trækker os af sted.
Det var altså det, jordemoderen forleden dag sagde til Politiken, at det her lå ikke lige for, men man kunne sagtens tænke sig, at det sker, når man ser, hvilke store følelser de forældre, hvis barn er sygt, har involveret i den her sag.
Else Theill Sørensen (KF), 2004-03-31:
Fru Margrete Auken taler om, at man kun må tage hensyn for det barns skyld, som skal fødes.
Det er jo også rigtigt, men i det tilfælde, hvor man laver en kunstig befrugtning med det formål, at et barn skal få en lillesøster eller en lillebror, som kan hjælpe, men hvor der er den bibetingelse, at vedkommende har en arvelig sygdom, er det jo stadig væk sådan, i hvert fald i de tilfælde, vi har hørt om, at forældrene ønsker et barn mere, fordi de derved håber at kunne hjælpe deres allerede levende, syge barn.
Så vil jeg godt lige anholde bemærkningen om, om Det Konservative Folkeparti mener, at det skal være helt tilladt at gøre det.
Der er faktisk ikke tale om, at det, vi gør nu, er at gøre det helt tilladt.
Det, vi gør, er at give Sundhedsstyrelsen en mulighed for i ganske særlige situationer under ganske særlige betingelser at give en tilladelse til, at dette behandlingsforløb iværksættes.
Margrete Auken (SF), 2004-03-31:
Fru Else Theill Sørensen sagde, at det bare er et lille skridt.
Altså vi i SF har ikke haft lod og del i Kristendemokraternes begrundelse.
Den begrænsning, der har været i loven hidtil, har jo været, at behandlingen skulle være for det barns skyld, som skulle fødes.
Det har været en meget klar begrænsning.
Man måtte ikke lave det her, hvis der ikke var den begrænsning.
Og det vil sige, og det kan man diskutere betimeligheden af, at det derudover var tilladt at søge efter vævsforligelighed.
Nu ophæver man den begrænsning, der giver det barn, der skal fødes, retten i sig selv.
Man kan altså sige, at de forældre, vi står med nu, ikke ville få et barn på den her måde, hvis det var et barn, de skulle have.
Else Theill Sørensen (KF), 2004-03-31:
Jeg må sige, at det støder mig, at fru Tove Videbæk fremstiller det, som om alle vi, der nu om lidt stemmer ja til dette her lovforslag, anser det som en enkel sag, som noget, der vupti ender med et eller andet resultat; som om vi uden omtanke og uden meget, meget alvorlige overvejelser bare trykker på en knap.
Både jeg og den konservative folketingsgruppe har tænkt meget over det her. Vi har drøftet det ved adskillige lejligheder i gruppen.
Jeg anser det som ophævelse af et ikke velbegrundet skel.
Vi finder nemlig, at hensynet til at redde et sygt barns liv vejer lige tungt i en familie, hvad enten der er tale om en arvelig sygdom eller ej, og at dette hensyn altid under sådanne omstændigheder må antages at være bestemmende for, at behandlingen ønskes. Med hensyn til de forskellige psykologudtalelser og ekspertudtalelser i det hele taget, men lad os tage psykologudtalelserne, har jeg naturligvis også læst dem med stor interesse og vendt og drejet dem, og jeg læser dem sådan, at det, at et barn mister en storebror eller en storesøster, altid vil være en belastning, noget, der griber alvorligt ind i barnets liv.
Det er muligt, at det ændrer lidt på det, at det barn måske er blevet til for sin storebrors eller storesøsters skyld, men så meget mere bliver det barn måske elsket af sine forældre. Vi kan ikke gøre op, hvor meget det enkelte forældrepar elsker deres barn. Fru Tove Videbæk brugte også ordet manipulation med hensyn til de sandsynligheder, der er gjort op.
Jeg håber og tror og er faktisk ganske overbevist om, at det forældrepar, det lige nu handler om, har fået den meget grundige information og rådgivning, som også står omtalt i bemærkningerne, sådan at de er opmærksomme på, at det her ikke er nogen sikker vej til lykken, nogen sikker vej til, at deres lille dreng bliver helbredt.
Men trods det ønsker de at få den behandling og få adgang til den.
Så tales der om, at man skal lytte til eksperter, og at der er en jordemoder, der er ekspert.
Jo, men jeg synes unægtelig, at den jordemoders ekspertise er lidt særegen
, når det handler om at antyde, at man vil iværksætte en for sent provokeret abort for at redde et alvorligt sygt barn.
Det er jo i strid med alle regler, det er fuldstændig ulovligt at gøre det.
Så hvis den jordemoder forestiller sig, at hun skulle være med til det, så har hun altså forbrudt sig mod dansk lovgivning.
Tilsvarende at man skulle fremprovokere en fødsel før tid, og her nævnes oven i købet 3-4 måneder for tidligt
: Det er jo fuldstændig vanvittigt at forestille sig, at man vil sætte en fødsel i gang 3-4 måneder for tidligt med en mikroskopisk chance for, at barnet kan overleve.
Derfor: Vi kan godt lytte til eksperter, men når vi er færdige med at lytte til eksperterne, er vi politikere, og vi skal tage en beslutning ud fra vores menneskesyn i sager som de her, ud fra vore egne etiske og moralske overvejelser,
ikke ud fra, at man kan finde en ekspert, der siger det ene, og en anden, der siger noget andet. Jeg vil gentage, hvad jeg sagde i går: Den konservative folketingsgruppe kan stemme for lovforslaget.
Tove Videbæk (KD), 2004-03-31:
Jeg skal være den første til at være enig med hr. Naser Khader i, at som forældre vil vi gøre alt, hvad vi kan for at hjælpe vores børn, og at som forældre vil vi gøre det allerbedste for vores børn.
Det er bare slet ikke det, der er på tale her.
Hr. Naser Khader siger, at jeg ikke har tillid til forældrene osv.
Jamen det er jo slet, slet ikke det, der er på tale.
Det, der er på tale her, er, at vi sætter nogle forældre i et umuligt etisk dilemma.
Jordemoderen, som er ude i virkeligheden, og som til daglig taler med masser af forældre, som til daglig taler med masser af mødre - jeg er nemlig ikke ekspert og udtaler mig ikke som ekspert, og derfor kan jeg godt lide at citere eksperter - siger: Det er galt, det, vi gør.
Vi sætter nogle familier i nogle forfærdelige, uhyggelige dilemmaer.
Chefpsykologen, som også er ude i virkeligheden til daglig, og som ved noget, som er ekspert på det psykologiske område, maner til forsigtighed og siger, at det her ikke duer, vi må ikke gøre det.
Det konstruktive, det positive vil være at satse på, at vi får nogle flere vævstyper i vævsregistrene.
Det er der, hvor jeg gerne vil være med til at satse og sætte ind.
Vi kunne jo se, at i Jasontilfældet, hvor Jason blev behandlet og hans mor blev behandlet i USA, lykkedes det ikke, ganske som vi havde regnet med.
Men man fandt så til sidst væv, der hjalp ham.
Og det synes jeg er positivt og konstruktivt.
Naser Khader (RV), 2004-03-31:
Det provokerer mig, at fru Tove Videbæk ikke har tillid til familie og forældre.
Udgangspunktet for fru Tove Videbæks tale er, at mennesker er ondskabsfulde.
De vil ikke noget godt for deres børn.
Det der med, at man kan fremprovokere en abort 3 måneder før, hvordan kan man tro det om nogle forældre, hvis der ikke er en grund til det?
Og i øvrigt er det også i strid med lægeloven, jordemoderloven.
Jeg forstår ikke, at man kan tænke i de baner.
Fru Tove Videbæk har også flere gange i denne debat sagt, at det kun er lykkedes en gang.
Men det er lykkedes en gang.
Så vil jeg gerne høre: En gang af hvor mange forsøg over hvor lang tid?
Der er også mange børn, der bliver født som uønskede børn, og de har også en del problemer.
Vi ved jo ikke noget om, hvordan det barn reagerer, når det barn bliver født.
Det kan godt være, at barnet opfatter sig selv som en helt, det er der også en sandsynlighed for; et barn, der redder sin storebror.
Jeg synes, det er et meget pessimistisk udgangspunkt.
Jeg synes, man skal være lidt mere positiv.
Der er en mulighed for at redde et barn.
Hvis vi ikke giver forældrene denne mulighed, denne behandling, giver tilladelse til det, så er alternativet det, at barnet dør.