runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 1999-01-12:
Jeg må jo starte med at slå fast, at de ændringer af arkivloven, som er lagt frem her i dag, ikke har noget at gøre med de bestemmelser i arkivloven om tilgængelighedsfrister, om adgangen til arkiverne og måske specielt om administrationen af disse arkiver, som jo i den senere tid og også her i dag er blevet drøftet og kritiseret.
For så vidt angår den konkrete sag, kan jeg oplyse, at den for øjeblikket er under overvejelse i Indenrigsministeriet, idet Udlændingestyrelsens afslag på adgang til disse arkiver er anket til ministeriet, hvorunder Udlændingestyrelsen henhører.
Jeg kan endvidere oplyse, at Rigsarkivaren har inviteret direktøren for Udlændingestyrelsen til et snarligt møde, hvor man bl.a. vil drøfte retningslinjerne og vilkårene for adgang til arkivalier.
Det vil her være naturligt at komme ind på de retningslinjer, som Udlændingestyrelsen i første omgang har givet afslag efter, og på den baggrund vil der selvfølgelig også være mulighed for at drøfte igennem, om det principielt er rigtigt, at der er givet afslag.
Jeg forstår godt hr. Kim Behnke, som har et ønske om, at vi allerede nu skal igennem en stor revision af arkivloven.
Derfor vil jeg opfordre til, at vi nu lader Tilgængelighedsudvalget komme i gang med sit arbejde.
Lad os se den første rapport fra Tilgængelighedsudvalget.
På den baggrund får vi alle sammen bedre muligheder for en større viden om, hvad det er, der skal til for at få så god en arkivlov som overhovedet muligt, hvor det altså lykkes os at balancere mellem hensynet til det enkelte menneskes retssikkerhed og offentlighedens interesse i at kende historien.
Til hr. Ole Sohn, som kræver klare dispensationsregler:
Jeg må understrege, at det er op til de enkelte ressortministerier, den afleverende myndighed, at tage stilling til, hvornår der skal gives dispensation, og jeg tror ikke, at man kan lave lynende klare dispensationsregler.
Det må komme an på et skøn.
Så til spørgsmålet om Tilgængelighedsudvalget
: Jeg er selvfølgelig parat til at diskutere det her spørgsmål med Tilgængelighedsudvalget.
Jeg synes, det er vigtigt, at Tilgængelighedsudvalget hele tiden er med i debatten om de her spørgsmål, men jeg må også understrege, at Tilgængelighedsudvalgets ansvar altså først og fremmest er at lave en rapport hvert eneste år, hvor det tager stilling til, hvordan de enkelte ministerier, de enkelte offentlige myndigheder har administreret tilgængelighedsreglerne.
Derfor skal man også passe lidt på med ikke at blande tingene alt for meget sammen.
Aase D. Madsen (DF), 1999-01-12:
Jeg vil også gerne have en uddybning af det spørgsmål, der
lige er blevet stillet; det behøver jeg så ikke at gentage.
Ministeren sagde, at Ombudsmanden var enig i den delegering, som ministeren har foreslået.
Det kan jeg ikke forstå, for der står: »Dette forhold kan efter Ombudsmandens opfattelse tale for, at ministerens kompetence til regelfastsættelse ikke delegeres.«
Derfor kan jeg ikke rigtig få det til at passe sammen, at Ombudsmanden på den ene side siger, at det ikke skal delegeres, og at ministeren så på den anden side fortæller os, at det siger Ombudsmanden i virkeligheden ikke.
Han siger, at det, ministeren gør, er korrekt.
Søren Søndergaard (EL), 1999-01-12:
Jeg synes, det er en gode idé at sende forslaget til Tilgængelighedsudvalget og få en vurdering derfra, herunder også få at vide, om der er nogen øvrige ting, som det ønsker ændret, f.eks. omkring fristerne, for selv om kulturministeren kan have ret i, at der er fastlagt en revisionsbestemmelse et stykke ud i fremtiden, er det jo en alvorlig uenighed, der er opstået om fortolkning af loven. Jeg vil altså bare læse op, hvad menneskerettighedskommissær for Østersøområdet, Ole Espersen, siger i går til Berlingske Tidende: »Udlændingestyrelsens fortolkning af reglerne er underlig og meget overraskende.
Retten til information er ikke begrænset og gælder også arkiver om statens administration.«
Er det så ikke nødvendigt med nogle præciseringer?
Kim Behnke (FP), 1999-01-12:
Det er lige for at slå fast, at jeg ikke taler for en generel revision, men at jeg taler for, at vi løser de problemer, vi oplever, med de absurde tilfælde, hvor en forsker kan gå til udlandet - i Thulesagen til USA - og få en sag 99 pct. belyst, men at den ene procent, der mangler, nemlig at han også lige får set den danske del af korrespondancen, får han afslag på.
Først når TV-Avisen aften efter aften har stået med kameraet snurrende nede ved Rigsarkivet og har spurgt og spurgt, ja, så kommer der et politisk pres, der siger, jamen det er også urimeligt.
Vi har sagerne med Stasiarkiverne i Østtyskland.
Først når tingene bliver kortlagt ved, at de arkiver gennemgås, giver man sig.
Det duer ikke, og hvis ministerens synspunkt skal stå til troende, nemlig at Folketinget ikke skal hoppe fra tue til tue, fra sag til sag, er der jo brug for, at den bestemmelse i lovgivningen om, hvornår man kan give dispensation fra de generelle bestemmelser, bliver gjort mere tydelig og da i hvert fald sådan, at vi ikke skal opleve det absurde, at man kan hente oplysningerne i udlandet, men i øvrigt ikke få dem i Danmark.
Morten Helveg Petersen (RV), 1999-01-13:
Det Radikale Venstre er positivt over for lovforslaget.
Vi finder en stærk og slagkraftig forbrugerinformation og forbrugeroplysning utrolig vigtig.
Forslaget indebærer blandt andet, at Statens Husholdningsråd nedlægges og funktionerne flyttes over i den nye Forbrugerinformationen.
Hvorfor skulle det ikke også være gældende på forbrugerområdet?
Forbrugerrådets politisk prægede informationsindsats lægges hermed sammen med Statens Husholdningsråds offentlige informationsindsats i én instans: Forbrugerinformationen, og spørgsmålet er, hvordan det så vil give sig udtryk i hele forbrugeroplysnings- og informationsarbejdet. En umiddelbar konsekvens bliver, at forbrugerne fremover både vil kunne orientere sig om konkrete tests af produkter, som f.eks. Statens Husholdningsråd udfører i dag, og også om mere politisk prægede informationer og forbrugerpolitik. Som udgangspunkt synes jeg, det er vigtigt, at forbrugerne stilles så stærkt som overhovedet muligt.
Det betyder blandt andet, at der skal være gennemskuelighed på området.
Forbrugerne skal klart kunne gennemskue, om der er tale om fakta eller holdninger, og det er vigtigt, at Forbrugerinformationen har dette for øje i dets daglige arbejde.
Det fremgår faktisk også med al ønskelig tydelighed i bemærkningerne til lovforslaget, og dermed er vi altså også milevidt fra tvangssituationer.
Jeg synes, at det er vigtigt som udgangspunkt i denne her debat at have, at det jo er forbrugerne selv, der skal træffe købsbeslutningen.
Det er forbrugerne selv, der skal op med pengepungen og købe de givne varer.
At antyde noget andet synes jeg faktisk er mangel på respekt for forbrugerne, og derfor har tonen i debatten egentlig undret mig hidtil.
Vi finder som sagt, at en slagkraftig forbrugeroplysning er af afgørende vigtighed, og vi kan støtte lovforslaget med de bemærkninger, jeg har anført.
Sonja Albrink (CD), 1999-01-13:
Efter CD's opfattelse er det en fordel at have sagens parter repræsenteret i de besluttende organer, og det gælder også i et statsligt forbrugerinformationscenter, som ministeren har døbt til Forbrugerinformationen.
Derfor er CD også stærkt betænkeligt ved dette forslag, der ikke giver plads til erhvervslivet i Forbrugerinformationen. Hvor bliver den objektive oplysning af, hvis vi i dag skal læse i avisen, at dette produkt er sådant og sådant ifølge politisk og statslig forbrugerinformation, og den næste dag at, nej, det pågældende produkt er ikke sådant, men sådant ifølge erhvervslivet? Jeg mener, at vi lader forbrugerne i stikken, hvis alle udtalelser er farvet af enten den ene eller den anden.
Derfor mener vi i CD, at Forbrugerinformationen bør være ligeligt repræsenteret af forbrugere og producenter.
Mange misforståelser og fordomme kan på den måde også standses i opløbet.
CD's betænkeligheder er ikke slut her.
Vi mener også i CD, at der sker en sammenblanding af politik og statslig oplysning i ministerens model.
Det skyldes både, at ministeren direkte lægger op til, at Forbrugerinformationen skal føre forbrugerpolitik, og indirekte, at det uafhængige Forbrugerrådet sammenlægges med Statens Husholdningsråd.
I CD kan vi sagtens støtte en modernisering af Statens Husholdningsråd, men vi mener ikke, at den her måde er den rigtige.
Vi ønsker ikke en statsstyret politisk institution med statslige meninger.
Vi har én gang for alle droppet den model - bare tænk på, hvordan vi fik nedlagt Danmarks Radios monopol.
Jeg er bange for, at regeringen er i gang med at skabe endnu et stort monstrum, der er endnu hårdere at have med at gøre end det i Danmarks Radio.
I CD mener vi, at vi skal styrke forbrugeroplysningen, men som sagt ikke på regeringens måde.
Vi mener også, at det at styrke selvreguleringen er godt, og at vi skal gå bort fra det dér med forbudstanken.
Erhvervslivet har en stor interesse i at oplyse om deres produkter, så vi synes alt i alt, at vi skal give dem en chance til.
Klaus Kjær (DF), 1999-01-13:
Da Dansk Folkepartis ordfører, hr. Egil Møller, ikke kan være til stede, skal jeg på hans vegne fremsætte følgende bemærkninger til lovforslaget: I et moderne forbrugersamfund som det danske er der til stadighed brug for en øget information af forbrugerne.
Det er vel den almindelige opfattelse blandt forbrugerne, at den nuværende uvildige forbrugerinformation foregår tilfredsstillende. Set med Dansk Folkepartis øjne er det uhyre vigtigt, at netop uvildigheden bevares, når forbrugerne skal informeres.
Jeg kan forstå på lovforslaget fra erhvervsministeren, at der efter ministerens opfattelse er behov for at oprette en ny statsfinansieret selvejende institution, som får navnet Forbrugerinformationen.
Såfremt ministeren får flertal for dette lovforslag, betyder det nedlæggelse af Statens Husholdningsråd og en del af Forbrugerrådets oplysningsaktiviteter.
Vi er i Dansk Folkeparti betænkelige ved den nyskabelse, og her vil jeg nævnte nogle eksempler: Uvildigheden er ikke til stede ved, at man ikke har en repræsentant fra erhvervslivet i repræsentantskabet.
Erhvervsministeren har udarbejdet udkast til vedtægter, som er svære at ændre, idet der kræves tre fjerdedeles flertal i repræsentantskabet og herefter ministerens godkendelse.
Det er alt i alt ikke den konstruktion, som Dansk Folkeparti foretrækker.
Vi ønsker en uafhængig, professionel håndtering af forbrugerinformation.
Lad os bevare den nuværende ordning med Statens Husholdningsråd og Forbrugerrådet, som også i tiden fremover vil være i stand til at løse opgaverne, der bliver mangeartede set i lyset af en hastigt voksende teknologisk udvikling.
Svend Erik Hovmand (V), 1999-01-13:
Nu hører det her jo også til detailafdelingen, men jeg skal bare gøre opmærksom på, at kun 3 af de 18 personer, der sidder i Rådet, har direkte tilknytning til dansk landbrug.
Jørn Jespersen (SF), 1999-01-13:
Jeg takker hr. Svend Erik Hovmand for oplæsningen af sammensætningen af ledelsen i Statens Husholdningsråd.
Den liste har jeg også, og hvis man kigger på den, vil det vise sig, at når man ser bort fra, hvad der er udpegede medlemmer fra offentlige myndigheder, så er lige knap halvdelen af de tiloversblevne medlemmer fra organisationer, der har rod i landbrugets organisationer.
Og det er efter min opfattelse
en ensidig og skæv sammensætning, jo da især af en institution, som har til opgave at varetage forbrugerpolitiske spørgsmål.
De er ikke med i dag, og det bør de efter vores opfattelse være.
Det åbner det nuværende lovforslag mulighed for, og derfor er der tale om, at man laver en bredere og mere afbalanceret sammensætning af ledelsen af Forbrugerinformationen end den, man kender i Statens Husholdningsråd i dag.
Svend Erik Hovmand (V), 1999-01-13:
Som led i den almindelige politiske forbrugerinformation skylder jeg den tidligere taler at gøre opmærksom på, at vi ikke har til hensigt at stikke noget under stolen eller arbejde med skjulte dagsordener.
Og når hr. Jespersen direkte hentyder til Statens Husholdningsråd og siger, at det er en meget ensidig sammensætning, så vil jeg til hr. Jespersens almindelige information oplyse, at der faktisk sidder en lang, lang række forskellige organisationer. Der sidder f.eks. AOF i Hovedstaden, FDB, Dansk Kvindesamfund, Dansk Familielandbrug, DDH Foreningen af aktive kvinder, Danske Kvinders Nationalråd, De Danske Landboforeninger, Forbrugerrådet, Familie og Samfund, De husholdningspædagogiske Foreninger, LO i Danmark, Specialkursus i Husholdning ved Århus Universitet, plus Erhvervsministeriet, Veterinær- og Fødevaredirektoratet, Sundhedsstyrelsen og Undervisningsministeriet.
Hvis hr. Jespersen mener, at det er en ensidig sammensætning, så må jeg sige, at så forstår jeg ikke, hvad ensidighed betyder.
Men for min skyld kan vi godt ændre og supplere og modernisere Statens Husholdningsråd, det nævnte jeg faktisk allerede i min første indledning.
Jeg vil bare gøre opmærksom på, at hvis vi skal diskutere det her sagligt, så lad os gå ud fra facts.
Svend Erik Hovmand (V), 1999-01-13:
Også i denne sag er der jo tale om en gammel kending, som har været til behandling et par gange tidligere, og som i og for sig heller ikke har undergået nogen forandring i det forslag, som nu ligger på Folketingets bord, ikke i princippet i hvert fald.
Det, der her er tale om, er, at man ensretter forbrugerinformationen i Danmark.
Man lavet ét stort offentligt forbrugerpropagandakontor, og det synes vi faktisk er en meget dårlig idé.
Det er en idé, som jeg synes man skulle lade de gamle Østlande om.
Vi er slet ikke i Danmark gearet til en ensrettet påvirkning.
Forbrugerne i Danmark vil have valgfrihed, de vil have valgmuligheder, de vil ikke have en ensrettet, statsstyret påvirkning.
De ønsker mangfoldighed, de ønsker mulighed for at høre forskellige synspunkter.
Med forslaget her er det meningen, at det private Forbrugerrådet og det offentlige Statens Husholdningsråd sammenlægges i én stor organisation.
Det mener vi faktisk den er.
Husholdningsrådet trænger til en modernisering, absolut, men forbrugerne er ringere stillet med en ensidig, en statslig information, som der lægges op til her.
Det er godt med information, der hviler på et sagligt grundlag, det er fint med forbrugerpolitiske holdninger, men det er hverken fint eller godt, hvis man blander det hele sammen, så forbrugerne ikke ved, hvad der er det ene, og hvad der er det andet.
Venstre er meget optaget af forbrugerpolitikken.
Den er vigtig i dag, vigtigere end nogen sinde, men vi er optaget af at sikre en forbrugerpolitisk information og oplysning i dette land, som er fair, og som er dansk.
Vi er modstandere af, at saglig forbrugerinformation sammenblandes med forbrugerpolitiske interesser.
Og når der er tale om forbrugerpolitiske interesser, så lad mig bare henvise til bemærkningerne, hvoraf det fremgår, at: »Forbrugerinformationen kan udover den hidtidige oplysningsindsats imødekomme forbrugernes behov for oplysninger om etiske forhold, menneskerettigheder, sociale forhold, miljøspørgsmål og lignende, der kan have betydning for den bevidste forbruger.«
Her går man jo langt, langt videre end egentlige forbrugeroplysninger.
Det kan være udmærket, men jeg vil bare som forbruger have at vide: Hvad er politik, og hvad er saglig information?
Jeg vil ikke underlægges en ensidig statslig propagandavirksomhed, som der her lægges op til.
Når jeg siger det på den måde, skyldes det, at hvis man ser på de styrende organer, og hvem der har flertallet, ja, så er det jo de faglige organisationer og ministerierne, ministrenes udpegede repræsentanter.
Det vender vi os imod i Venstre; vi er modstandere af en monopolinformation, en skævvridning af de styrende organer, hvor ikke engang erhvervslivet er repræsenteret.
Nu skal man heller ikke have flere forskellige forbrugerblade, nej, man skal kun have ét organ.
TÆNK og Råd og Resultater skal lægges sammen.
Som jeg tidligere har sagt: Det minder alt for meget om et propagandaapparat, som vi har haft for mange, mange år siden i et land, der lå langt herfra.
Ove Fich (S), 1999-01-13:
Danske forbrugere har en berettiget forventning om at få informationer, som gør dem i stand til at træffe de rigtige valg, både hvad angår varer og tjenesteydelser.
Og i dag er informationen ikke blot kvaliteten og prisen, men det er også andre ting såsom genbrugsmuligheder og korrekt bortskaffelse m.v.
Derfor finder vi det i Socialdemokratiet rigtigt at lave om på forbrugerinformationen, således at den bliver mere servicerettet og bliver samlet ét sted, så informationerne er tilgængelige for alle forbrugerne.
Og dér mener vi, at forslaget om oprettelse af Forbrugerinformationen vil kunne løse denne opgave og i højere grad kunne løse den end det nuværende Statens Husholdningsråd, fordi det ikke blot er husholdningen, det drejer sig om, men det drejer sig om langt flere aspekter.
Vi finder også, det er korrekt, at det bliver en selvejende institution, således at der opnås objektivitet og troværdighed i de informationer, som gives.
Sammenlægningen af de to blade Råd og Resultater og TÆNK finder vi er en god idé, fordi det betyder, at vi får ét forbrugermagasin til rådighed.
Samtidig er det selvfølgelig vigtigt, at der i dette blad er mulighed for at komme med forbrugerpolitiske tilkendegivelser f.eks. fra Forbrugerrådet, og vi har forstået på lovforslaget, at den mulighed vil være til stede under forudsætning af, at det er klart, hvem afsenderen af beskeden er.
Så samlet set finder vi, at det er et godt lovforslag.
Pernille Sams (KF), 1999-01-13:
Man er næsten nødt til at anholde de ord, ministeren bruger, hvor hun siger, at der er tale om ganske beskedne ændringer.
Altså, der kan være virksomheder, der laver en stort planlagt, betalt, købt og udført kampagne og sætter den i gang f.eks. en måned før jul, eller hvad ved jeg, for at lancere et produkt eller et salg.
De ruller nogle millioner kroner af på det, men en sådan kampagne bliver stoppet undervejs, og efterfølgende viser det sig, at det var grundløst, at Forbrugerombudsmanden gik ind og stoppede kampagnen.
De har dermed disponeret på én måde, men har ikke fået en fortjeneste, de ellers ville have fået.
Hvordan i alverden skal sådan en virksomhed kunne løfte bevisbyrden, der ligger i at bevise, hvad de ville have tjent, hvis Forbrugerombudsmanden ikke havde foretaget et urimeligt stop?
Der kommer altså en lang række omvendte bevisbyrder, og der kommer en lang række situationer, hvor vi har en helt anden retssikkerhed og en langt dårligere retssikkerhed, end vi ellers har været vant til.
Så der er sandelig ikke tale om ganske beskedne ændringer. Hvis ministeren har den opfattelse, så er det da i hvert fald væsentligt at sige, at for de virksomheder, det kommer til at gå ud over, er der bestemt ikke tale om, at det er beskedne ændringer.
Dér er det da ganske enorme ændringer.
Svend Erik Hovmand (V), 1999-01-13:
Til det sidste vil jeg bare sige, at ministeren jo i dag har kunnet se, hvordan det gik med hendes forventninger.
Det gik nøjagtig som sidste gang eller forrige gang, den samme sag var til behandling.
Så jeg synes i og for sig ikke, at der parlamentarisk er ændret noget.
Og det er derfor, at mit stille råd til ministeren er: Lad os nu få en bred aftale.
Det er til skade for den danske forbruger, hvis man laver polemisk politisk lovgivning af denne her karakter.
Jeg tror, det er en stor fordel for den danske forbrugerbevægelse, at det hviler på et bredt politisk fundament.
Pia Gjellerup (S), 1999-01-13:
Jeg vil egentlig gerne have, at hr. Svend Erik Hovmand svarede mig på, om han kan forstå den indvending, han refererer til, fra erhvervsorganisationer.
Jeg forstår faktisk ikke, at der er så mange, der mener, at der er denne sammenhæng.
Man kan jo, hvis man ikke ønsker, at retningslinjerne er bindende, lade være med at aftale, at de er bindende.
Jeg synes, det er en ringe tiltro til ens egen evne til at lade være med at indgå aftaler, der udvises her.
Men det er et sted, hvor man kan være betænkelig, hvis man ikke har den præcision med, som ligger i det nye lovforslag, men faktisk forholder sig til, hvad der ligger i det gamle forslag.
Så spørger hr. Svend Erik Hovmand: Er det virkelig meningen at gennemføre forbrugerpolitik på et så snævert politisk grundlag?
Jeg forventer faktisk, at der er mange flere, der besinder sig, og at vi får et langt bredere flertal.
Svend Erik Hovmand (V), 1999-01-13:
Jeg skal ikke gå ind i nogen omfattende, detaljeret diskussion omkring de enkelte punkter, kun en passant nævne, at flere organisationer eksempelvis siger - for nu at nævne noget af det sidste, ministeren var inde på - at bindende retningslinjer faktisk ville afskære organisationerne fra at medvirke til det meget nyttige selvreguleringsinstrument, som afbalancerede retningslinjer i realiteten udgør.
Og så skal jeg i øvrigt også minde ministeren om, at det da godt kan være, at ministeren synes, at der ud fra et retssikkerhedsmæssigt synspunkt er langt fra hendes opfattelse til den opfattelse, jeg giver udtryk for.
Jeg skylder altså bare at gøre opmærksom på, at selv Forbrugerombudsmanden er betænkelig ved det, der her lægges op til, og han er vel ikke en helt tilfældig jurist i ministerens øjne.
Må jeg så afslutningsvis sige: Ministeren har i dag fået tilslutning, fået ja fra to partier på den yderste venstrefløj.
Er det virkelig meningen, at dansk forbrugerpolitik skal bygge på et så snævert politisk grundlag?
Jeg vil opfordre ministeren til et bredt samarbejde
om en bred lovgivning på det her område.
Pernille Sams (KF), 1999-01-13:
Ja, det er så endnu en genfremsættelse, vi får af erhvervsministerens gamle forslag.
Det var det tidligere, vi behandlede her for et øjeblik siden, også.
Sidst vi havde det her forslag på Folketingets bord, kørte regeringen fast med det, og det håber vi egentlig vil ske igen.
I realiteten er der tale om fuldstændig samme forslag, og vi er i hvert fald, ligesom vi var sidst, modstandere af det, som det foreligger.
Vi Konservative er tilhængere af en stærk og god og objektiv og ordentlig forbrugeroplysning, og vi vil også gerne bruge flere penge på det område.
Men der skal gives bedre information, hvis vi skal deltage.
Det skal være en reel, fair, troværdig og objektiv information, forbrugerne får.
Vi skal ikke være barnepige over for folk, vi skal lade dem selv vælge.
Vi skal give dem de nøgterne, ærlige informationer, stille dem til rådighed for folk og så lade befolkningen, forbrugerne selv vælge ud fra objektive informationer.
Der er ingen grund til at sidde og tygge maden for folk, der er ingen grund til at pålægge folk en vis politisk holdning til et vist produkt, og det er det, man vil med det her forslag. Man vil skabe en stor central forbrugeroplysningsenhed, som politiserer de oplysninger, som findes om produkterne, inden de lukkes ud til befolkningen.
Så derfor vil der efter vores opfattelse her blive tale om en mere politisk information, en mindre objektiv information, end vi har i dag.
Og derfor vil der samlet set ikke være tale om bedre information.
Derfor kan vi heller ikke støtte det, fordi forslaget egentlig vil betyde et tilbageskridt i forhold til i dag. Så jeg vil henvise til det, vi sagde sidste gang, det tilsvarende forslag var til behandling.
Ligesom sidst afviser vi den politisering af forbrugeroplysingen, som regeringen også denne gang forsøger at lægge op til.