Lene Garsdal (SF), 2003-05-13:
Det er en meget væsentlig og etisk vanskelig forespørgsel, som handler om vores holdninger til de metoder, som samfundet med den moderne teknologi kan tilbyde gravide kvinder.
Vi har hørt om rapporten, der er kommet fra arbejdsgruppen under Sundhedsstyrelsen, som anbefaler at afskaffe de nugældende retningslinjer for tilbud om fosterdiagnostik og i stedet foreslår et generelt tilbud til alle gravide om en screening i form af en nakkefoldsscanning eller en blodprøve før 12. uge, og som i øvrigt finder en scanning for misdannelser i 19. uge relevant.
Det har allerede ført til, at H:S har besluttet at tilbyde alle gravide fosterdiagnostik.
Er der problemer i det?
Ønsker ethvert par ikke at få et sundt og raskt barn?
Jo, naturligvis gør de det, men helt så enkelt er det ikke.
Mulighederne for i dag at få lavet fosterdiagnostik er for snævre efter SF's opfattelse, og vi finder, at der er behov for, at vi nærmere får vurderet, hvilke tilbud gravide skal have, og især i hvilken form tilbuddet skal gives. Hvis alle gravide skal screenes, rejser der sig nogle alvorlige etiske problemstillinger, som flere også har været inde på.
Det første er sygeliggørelsen af alle graviditeter.
Graviditet er en naturlig foreteelse og er forbundet med megen glæde og forventning.
Langt de fleste børn, der fødes i dag,
er da også sunde og raske.
Men bare det at få et tilbud, dér vil den gravide kvinde straks blive frygtsom og bekymret: Jamen hvorfor skal jeg have det tilbud? Er mit barn sygt?
En uvished vil blive følgen.
Det er naturligvis frivilligt for den gravide, om hun ønsker at tage imod tilbuddet om fosterdiagnostik, men hvem ønsker ikke sunde børn?
Så derfor vil den gravides umiddelbare svar være en accept for »en sikkerheds skyld«.
Det kræver alvorlige overvejelser i familierne at gøre op med sig selv, om man ønsker at risikere et handicappet barn ved at undlade at tage imod tilbuddet; det, som vi også tidligere har været inde på, nemlig retten til ikke at vide.
Hvis vi tilbyder alle gravide en scanning, ligger der så deri, at vi helst ikke ser, at der fødes børn, som ikke er perfekte?
Vi signalerer, at vi vil sortere i mennesker og skille os af med dem, som ikke passer ind.
Der har i debatten været holdninger, der siger, at det vil være en samfundsmæssig besparelse at tilskynde til flere aborter af mongolfostre.
En sådan nytteetisk tænkning er efter SF's opfattelse uantagelig.
Det må aldrig blive et spørgsmål om penge, når man overvejer at slå fostre ihjel, som måske kan få et godt liv, selv om de ikke er perfekte.
Det gravide par skal rådgives.
Men hvor sygt skal barnet være?
I takt med at der bliver mulighed for at undersøge for flere i citationstegn fejl, hvor er så grænsen for, hvornår en sygdom er alvorlig nok til, at barnet ikke skal fødes?
Og når beslutningen træffes, bliver rådgivning af parret, det såkaldte informerede valg, altafgørende.
Hvordan undgår vi at lægge et pres på parret om at få foretaget aborten?
Valget er naturligvis forældrenes.
Det er forældrene, der må bære på den viden, at de eventuelt fravælger et fælles barn.
Der er ingen tvivl om, at det er en problematisk beslutning at tage.
Hvis svaret på nakkefoldscanningen og blodprøven f.eks. foreligger i 12. uge og der er usikkerhed om, hvorvidt barnet har mongolisme, og det vil der jo tit være, skal man så råde til abort inden 12-ugers-fristen, eller skal man tilskynde til intensive undersøgelser senere, så det kan blive klarlagt?
Det er en af de svære problemstillinger ved det her forslag, for vi ved jo også, at sene aborter er en stor belastning for par, der jo i øvrigt ønsker barnet.
Vælger forældrene så ud fra en moden overvejelse og ud fra deres holdning til abort at bibeholde graviditeten, kan vi så være sikre på, at samfundet vil fastholde sit ansvar for at støtte forældre og barn fremover? Jeg kom til at tænke på en fødende kvinde, hvis nyfødte barn jeg behandlede.
Alligevel fik hun et meget dårligt og misdannet barn.
Hendes første reaktion var ikke sorg, men vrede.
Vrede over, at det alligevel var gået så galt, når hun havde gjort alt, som hun skulle.
Hun følte sig virkelig snydt af lægerne, som havde sagt, at alt var godt.
Jeg bruger eksemplet til at sige, at samfundet ved at tilbyde fosterdiagnostik samtidig kan give kvinder det indtryk, at samfundet har påtaget sig ansvaret for, at der fødes sunde børn.
Vil vi virkelig forhindre misdannede børn, skal vi i langt højere grad satse på en ordentlig forebyggende svangreomsorg, et godt arbejdsmiljø og i øvrigt
Men det er godt, at der nu er taget hul på denne vanskelige debat, og SF støtter naturligvis vedtagelsen og ser frem til at diskutere rapporten og høringssvarene senere.