runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Jensen (S), 1998-04-02:
Lovforslaget er jo et led i hele den reform af den civile retspleje, som vi fra regeringens side har i gang, og hvor vi i sidste folketingssamling fik vedtaget et lovforslag, der forbedrer sagsgangen ved at give dommerne en række nye kompetencer til at få sagerne hurtigere afviklet - selvfølgelig i respekt for fastholdelse af kvaliteten af de afgørelser, som træffes i retterne - bl.a. ved, at de kan speede parternes advokater op, sådan at de får afleveret deres processkrifter inden for klare frister.
Lovforslaget tilsigter at få de berammelsestider, vi desværre har fået ved Højesteret, bragt klækkeligt ned.
Vi er jo i øjeblikket oppe på en berammelsestid på 9 måneder ved Højesteret, selv om vi nu har to afdelinger ved Højesteret.
Og jeg tror hverken, det er ønskeligt for Højesteret, eller økonomisk rigtigt bare at gå videre med at øge antallet af afdelinger i Højesteret.
Så vi må flytte nogle af sagerne længere ned, så de starter i første instans i byretterne.
Og jeg er glad for, at et stort flertal har tilkendegivet, at det slutter op om, at vi med det her lovforslag nu forhøjer landsretsgrænsen fra de nuværende 500.000 kr. til 1 mio. kr.
Jeg skal svare på nogle af de spørgsmål, der er blevet rejst, først og fremmest af fru Birthe Rønn Hornbech, som bl.a. sagde - og det var der også andre ordførere der var inde på - at ved, at sagerne flyttes nedad og skal starte i første instans i byretterne, forsvinder sagerne jo ikke.
Med hensyn til det spørgsmål om de principielle sager, som fru Birthe Rønn Hornbech også var inde på, og som vi kan følge op i besvarelser af spørgsmål fra Retsudvalget,
skal jeg sige, at der for mit vedkommende ikke er nogen tvivl om, at Procesbevillingsnævnet vil give tredjeinstansbevilling, altså bevilling til, at de sager kan prøves i Højesteret.
Men det spørgsmål vil vi altså også gerne benytte lejligheden til at give fru Birthe Rønn Hornbech et skriftligt svar på i Retsudvalget. Så skal jeg sige til hr. Tom Behnke, som jeg tror har fået den opfattelse, at lovforslaget er en fuld imødekommelse af den indstilling, der foreligger i Retsplejerådets betænkning 1348, at det er det ikke. Hr. Tom Behnke var inde på områder, som jeg har undladt at tage med i det her lovforslag, nemlig skattesagerne og de ændringer med hensyn til Sø- og Handelsretten, som hr. Tom Behnke også var inde på.
, men er overført til det arbejde, som jeg har henlagt til Retsplejerådet, som nu er gået i gang med en samlet reform af hele den civile retspleje.
Og det er et stort arbejde, som vil tage flere år, og så vil vi vende tilbage til den sag.
Men hr. Tom Behnke kan trygt stemme for det her lovforslag uden at tage stilling til de principielle spørgsmål, som hr. Tom Behnke var inde på.
Med de ord håber jeg, at det her lovforslag, som har stor betydning for, at vi kan få aflastet fristerne og berammelsestiderne i Højesteret, kan blive vedtaget inden sommerferien, for det lægger vi fra regeringens side afgørende vægt på.
Og så skal jeg også i denne sag lade hr. Peter Skaarups udtalelser stå fuldstændig for egen regning.
Jytte Wittrock (S), 1998-04-02:
Vi tror på, at disse lovforslag kan være medvirkende til at skubbe udviklingen i den rigtige retning.
Men der er brug for fortsat at forbedre tilbudet og gøre dette tilbud mere kundevenligt med bedre rejsetider og bedre køreplaner, med regularitet og komfort og med direkte forbindelser.
Der skal tænkes forretningsmæssigt, men først og fremmest kundevenligt, for uden kunder ingen forretning og uden tilfredse kunder ingen god forretning.
Med til alt dette hører, at EU åbner for konkurrence mellem jernbanevirksomheder.
Så det gælder om også at være med i den udvikling.
Godstrafikken forudsættes drevet på fuldt kommercielle vilkår i fremtiden - med den virkning, at der fra 1. januar 1999 åbnes for andre godsoperatører end DSB på skinnerne.
Og der ydes miljøtilskud og regionale tilskud, som forhåbentlig vil øge mængden af gods, som fragtes på bane, altså en flytning fra vej til bane. Passagertrafikken, som udføres som en offentlig service, overgår til at blive udført på basis af kontrakter med op til 15 pct. frem til udgangen af år 2003.
Kontraktstyring er vigtig for gennemskueligheden, for økonomien og for servicen, som den ønskes politisk, og det er vigtigt for os i Socialdemokratiet.
Andre jernbanevirksomheder kan derved deltage i tilbudsgivningen, og vi kan få afprøvet, hvem der er bedst og billigst, og hvem der kan løse opgaven bedst til gavn for kunderne.
Ifølge lovforslaget skal der ligeledes nedsættes et uafhængigt jernbaneklagenævn, som bemyndiges til at afgøre klager vedrørende diskrimination i forbindelse med tildeling af tilladelser og fordeling af infrastrukturel kapacitet og kontrakter.
Lovforslag nr. L 28, som er en konsekvens af L 27,
omhandler de politibestemmelser, som naturligvis skal med.
Og Socialdemokratiet finder det helt naturligt, at de sikkerhedsbestemmelser, der var i den gamle lov vedrørende færdsel i forbindelse med Planstyrelsens arealer, overflyttes til den nye lovgivning.
Det handler blandt andet, som et enkelt eksempel, om færdsel med dyr over banearealer og om, at man skal sørge for at lukke led og bomme.
Lovforslagene har Socialdemokratiets fulde støtte.
Kristian Jensen (V), 1998-04-02:
Da Venstres ordfører, hr. Svend Heiselberg, ikke kan være til stede, skal jeg på partiets vegne fremsætte vores holdninger til lovforslagene.
Lovforslag nr. L 27 er, om jeg så må sige, et banebrydende lovforslag.
I hvert fald er det et betydeligt skridt i forbindelse med liberaliseringen af DSB, som Venstre hilser velkommen.
Det er jo en genfremsættelse og ligger i forlængelse af den tidligere indgåede aftale mellem regeringen og bl.a. Venstre, og derfor har vi haft debatten før; men jeg vil alligevel gerne fremdrage et par ting i forbindelse med forslaget.
Som vi ser det, er forslaget et vigtigt led i arbejdet med moderniseringen af DSB, hvor vi gerne skulle ende med en moderne, effektiv og konkurrencedygtig virksomhed, når det angår service, kvalitet og pris.
Ligeledes vil vi følge tæt op på konkurrencen på personbefordringsområdet, hvor Venstre er indstillet på en højere andel af kontraktstyring end de vedtagne 15 pct., hvis der kan samles opbakning til det.
Endelig har vi bemærket, at der i høj grad er tale om en bemyndigelseslov, der giver ministeren vide rammer; men det vil blot medføre, at Venstre vil følge ministerens administration ganske tæt.
Venstre støtter derfor lovforslag L 27, og da L 28 er en konsekvensændring af dette forslag, støtter Venstre også L 28.
Kaj Ikast (KF), 1998-04-02:
Det Konservative Folkeparti kan støtte dette lovforslag, som jo er et led i den store kæde, vi har af meget store forlig om DSB's fremtid og den meget store forandring, DSB skal igennem.
Vi startede egentlig i 1984, og den tillægsaftale, der kom i 1986, medfører det, som dette lovforslag omhandler.
Storebæltsforbindelsen er etableret jernbanemæssigt set, og fordi vi om godt 2 år har Øresundsforbindelsen, og den kollektive trafik gennem Danmark dermed får et meget stort løft, er det nødvendigt at foretage denne modernisering.
Vi har forhandlet sagerne meget grundigt med den tidligere minister, og vi var nået meget langt i Trafikudvalget.
Sagen var næsten færdigbehandlet, og derfor støtter vi den hundrede procent.
Der er og har været diskuteret meget i udvalget om § 17, stk. 6, 2. pkt.
Det er her, man sænker omkostningerne ved refusion af gods, der bliver beskadiget eller bortkommer, fra 135 kr. pr. kg til 75 kr. pr. kg.
Det har aldrig været med i nogen aftale.
Det har været fremme i udvalget, hvor vi har diskuteret det og er nået frem til, at det skulle tilbage til det gamle niveau, og jeg vil gerne bede ministeren lige kommentere det punkt, for det hører ikke rigtig hjemme i helheden.
Med hensyn til det andet forslag, L 28, skal vi jo have
disse bemyndigelser, som tidligere lå hos DSB, og nu skal overføres til Banestyrelsen, og derfor er det et nødvendigt lovforslag, som vi støtter.
Det ene er afhængigt af det andet, og derfor kan vi kun støtte det hundrede procent.
Søren Kolstrup (EL), 1998-04-02:
Jeg blev en lille smule forbavset over SF's indlæg.
Jeg hørte fru Margrethe Auken tale om, at hun var grundlæggende positiv.
Betyder det, at Socialistisk Folkeparti dermed også vil tage et medansvar for den tragiske udvikling, DSB Gods er inde i, hvor vi ser, at der lukkes godsstrækninger, at der hives sveller og skinner op, og at man er ved at ødelægge vore gode havneterræner og den frugtbare målsætning om, at mere gods skal på vandet og skinnerne?
Den er jo på vej til at blive ødelagt, hvis vi forholder os grundlæggende positivt over for dette forslag, så jeg håber, jeg kan få udbygget, i hvor høj grad det er tilfældet.
SF kunne måske være lidt kritisk sammen med os andre og sikre, at man undgår at hive sveller op.
Margrete Auken (SF), 1998-04-02:
Det er jo netop den bedrøvelige udvikling, hr. Søren Kolstrup har beskriver, som er grunden til, at vi skal have gjort noget ved det.
Jeg har fulgt jernbanetransporten, ikke mindst på godssiden, gennem 15-16-17 år nu, og den er gået jævnt tilbage, på trods af at man har pumpet mange penge i den i de forskellige lande i Europa.
Organiseringen har været jammerlig.
Det er en fuldstændig tudseforældet måde, det foregår på, og en af grundene til, at det er gået sådan, er, at man ikke har sikret en modernisering af driften.
Det kan godt være, Enhedslisten får ondt i principperne, men det må man selv klare, og jeg vil gerne komme med lidt hæfteplaster til lejligheden.
Men da jeg ikke er interesseret i principperne, men i at redde jernbanedriften, skal der altså ske et eller andet her, og derfor støtter vi dette forslag, og det gjorde vi i øvrigt også sidste gang.
Det er ikke nogen nyhed, at SF godt kan finde på at tænke på en anden måde end den, der står i en eller anden stivnet principmodel.
Søren Kolstrup (EL), 1998-04-02:
Er det ikke korrekt, at godsdriften i Danmark rent faktisk er blevet dårligere og dårligere, efter at man har foretaget en kommercialisering af DSB Gods?
F.eks. er DSB Gods jo totalt lukket på Sydfyn til trods for, at der var private folk i Svendborg, som ønskede, at man opretholdt godsdriften mellem Svendborg og Odense.
Frank Jensen (S), 1998-04-02:
Situationen er den - og jeg var inde på det, da jeg svarede på det samme spørgsmål fra fru Birthe Rønn Hornbech - at flaskehalsene i det samlede domstolssystem i dag er landsretterne.
F.eks. er Østre Landsret i øjeblikket meget belastet af mange og store sager og dermed også af meget lange berammelsestider, hvorimod det er noget bedre i Vestre Landsret, hvor det, selv om sagsbehandlingstiderne også her er lange, går i den rigtige retning med hensyn til at få bragt berammelsestiderne ned.
Og Højesteret er i øjeblikket i den situation, at berammelsestiderne er helt oppe på 9 måneder.
Men det er klart, at når vi gør det, må vi hele tiden have for øje, at det selvfølgelig kan betyde, at byretterne kan få for mange sager. Og det er regeringen og Justitsministeriet og jeg indstillet på at følge meget nøje, hvis det skulle føre til, at der vil ske ændringer af berammelsestiderne i byretterne.
Jytte Wittrock (S), 1998-04-02:
Det er en genfremsættelse af et lovforslag fra december 1997, og høringen om dette lovforslag er resulteret i det nuværende lovforslags udformning. Lovforslaget har det klare mål at videreudvikle
Scandlines A/S sammen med det tyske DFO, og vi håber meget, at det svenske Sweferry vil tilslutte sig i løbet af 1999, så der kan skabes et godt aktiv primært i Øresundsområdet.
Andre ruter kan, såfremt der måtte opstå
samfundsmæssigt behov herfor, udbydes.
Ifølge lovforslaget vil tjenestemænd udlånt af DSB til Scandlines A/S
Hensigten er at skabe så fleksible rammer som muligt for medarbejderne i forbindelse med organisationsændringerne som følge af sammenlægningen af de to rederier, og det forventes, at Scandlines' ø-ruter vil blive samlet i et datterselskab.
Socialdemokratiet ser etableringen af et holdingselskab med en række datterselskaber under sig, herunder de nuværende rederier Scandlines A/S og DFO, som en klar fordel for begge rederier og deres medarbejdere.
Jeg skal på Socialdemokratiets vegne anbefale lovforslaget, og så skal jeg huske, at jeg samtidig skal anbefale lovforslaget på vegne af Det Radikale Venstre, da dets ordfører ikke kan være til stede.
Kaj Ikast (KF), 1998-04-02:
Det Konservative Folkeparti kan støtte lovforslaget, som vi gjorde sidst, og vi erklærer samtidig, at vi er meget tilfreds med det forhandlingsresultat, der er opnået med tyskerne om fordelingen af posterne i den daglige ledelse og i direktionen.
Tyskerne har i dette tilfælde været så elskværdige, at direktøren for det er en tysk statsborger, som er dansk født.
Det kan vi jo kun takke mange gange for.
Men også den øvrige del af hele set up'et, der er lavet om færgeselskabet, viser, at man er indstillet på at være det færgeselskab, der etablerer sig i Østersøområdet.
Dermed vil Danmark få en ret central rolle i fremtidens færgedrift uden for Danmarks grænser i den øvrige del af Europa.
Vi havde som de øvrige partier gerne set, at SweFerry var kommet med som det tredje ben.
Jeg forventer nu, efter at der i disse måneder sker ændringer i Svenska Jernvägar, at der kommer en ny udmelding fra Sverige, og de skal være velkomne til at indgå i selskabet efter konservativ opfattelse.
De øvrige færgelinjer håber vi datterselskabet overtager, så vi får en normal færgedrift i Danmark.
Vi støtter forslaget.
Gyda Kongsted (V), 1998-04-02:
Lovforslaget om patienters retsstilling er på mange måder et godt forslag, der fokuserer på at sætte mennesket i centrum og ikke så meget systemet, hvilket Venstre selvfølgelig hilser meget velkommen.
Det, at det er blevet specificeret, at ingen sygebehandling som en hovedregel kan indledes eller fortsættes uden patientens informerede samtykke, hvad angår krav til og karakteren af information, må betragtes som et vigtigt skridt i den rigtige retning mod mennesket i centrum. Venstre vil i den forbindelse pege på, at et skriftligt samtykke ville være en fantastisk vinding, men dette nævnes ikke i lovforslaget.
Ligeledes ville det være en vinding, at patienten i Danmark som i Sverige eventuelt kunne få tilført
egne notater til journalen for at undgå senere misforståelser i et behandlingsforløb.
Venstre finder, at § 8, der omtaler de mindreårige, rejser nogle alvorlige problemer om, hvorvidt den unge rent faktisk opnår nogen frihed, såfremt den unge er barn i en Jehovafamilie, hvor forældrene må formodes at lægge et enormt menneskeligt pres på den unge, såfremt der skal tages stilling til blodtransfusion.
Der lægges her en meget stor og tung byrde på den unges skuldre.
Venstre mener som helhed, at lovforslaget har så mange gode initiativer, at Venstre rent principielt kan støtte det, men samtidig skal Venstre pege på, at forslaget også indeholder mange principielle, men ubesvarede spørgsmål, der vil kræve en grundig udvalgsbehandling.
Birthe Skaarup (DF), 1998-04-02:
Det er et lovforslag, som krystalklart siger, hvorledes patienters retsstilling vil være fremover.
For Dansk Folkeparti er det naturligvis vigtigt, at hver enkelt person - patient - som behandles i sundhedsvæsenet eller andre steder i det sundshedsfaglige system sikres, at de modtages med et tillidsforhold af de personer, der forestår undersøgelsen og den faglige pleje, behandling og forebyggelse, og sikres en retsstilling, hvor ingen behandling må indledes eller fortsættes uden patientens informerede samtykke, som der står i § 6, stk. 1. For os er det naturligvis vigtigt, at også patienten har ret til at få de optimale informationer om sin helbredstilstand og om, hvorledes behandlingsmulighederne er, herunder også, om der er risiko for komplikationer og eventuelle bivirkninger samt oplysninger om pleje og behandlingsmuligheder.
Vi lægger ikke mindst vægt på, at det forebyggende arbejde gribes rigtigt an.
Det er meget vigtigt for os, at der sker en grundig information netop på forebyggelsesområdet.
Det er også vigtigt at præcisere, at en grundig information ikke skal ske i overværelse af andre patienter, som også den konservative fru Henriette Kjær var inde på.
For os er det meget vigtigt, at det sker i enrum, og at man som patient har et krav på en personlig information, så oplysninger ikke straks udbredes blandt andre patienter eller personalet, som det eksempelvis kan ske, såfremt informationen gives på en flersengsstue.
Med hensyn til patienters mulighed for at afvise blod synes vi i Dansk Folkeparti, at det er et godt princip, når der samtidig sker en grundig oplysning om konsekvenserne af dette.
Bestemmelserne i lovforslaget om de 15-årige kan vi i Dansk Folkeparti tilslutte os.
Vi synes, det er godt, at der er indsat bestemmelser om, at godt nok kan de 15-årige selv bestemme, men at det naturligvis skal ske i et tæt samarbejde med deres nærmeste pårørende.
Ved sådanne vigtige beslutninger, som der her er tale om, er det uhyre vigtigt selv for de modne 15-årige at træffe aftalerne i nær kontakt med deres forældre.
I reglerne for livstidstestamenter er det i forslaget præciseret, at enhver, der er fyldt 18 år, og som ikke er under værgemål, kan oprette et livstestamente, hvor man bl.a. kan bestemme, om der ønskes livsforlængende behandling eller ej.
Vi mener helt klart, at også de regler, der er optaget i lovforslaget om aktindsigt, er gode.
Når man læser lovforslaget og ser, hvordan tingene fungerer i øjeblikket, er der på mange områder sket en tiltrængt tilretning her i forhold til, hvorledes tingene foregår ude i det praktiske liv.
Da forslaget blev behandlet, inden valget blev udskrevet, foreslog vores ordfører på sagen, at der blev udformet nogle meget letforståelige pjecer til patienterne omkring dette lovforslag.
Det er vigtigt, at befolkningen bliver hundrede procent klar over, hvad deres rettigheder er.
Og det skal naturligvis være nogle pjecer, der på et letforståeligt sprog orienterer den danske befolkning om, hvad lovforslaget indebærer. Fra Dansk Folkepartis side er vi i hvert tilfælde positive over for lovforslaget, som netop præciserer patienters og behandleres ligeværd.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-04-02:
Det er den tredje minister, der bærer dette forslag frem for Folketinget.
Så må vi jo håbe, at tredje gang er lykkens gang, for lovforslaget har haft en tung gang igennem Folketinget.
Det så ud, som om der ikke rigtig var brug for en afklaring.
Der var ikke rigtig brug for, at patienterne fik deres egen grundlov, som klart tilkendegiver, hvordan forholdet mellem patient og behandler skal reguleres.
En af årsagerne er, at der givetvis fra mange sider har været et ønske om også at få skrevet nogle materielle rettigheder ind i lovforslaget.
Det er ikke muligt på nuværende tidspunkt at gennemføre en lov på området materielle rettigheder.
Det tror jeg især skyldes, at sundhedsområdet er administreret af amterne, og det har vist sig at være meget svært for Folketinget at udstede løfter herindefra, som amterne skulle gennemføre.
Jeg tror, der skal arbejdes lidt med den problemstilling, før vi nærmer os noget, der hedder materielle rettigheder.
Her synes jeg, at ventelisteproblemstillingen er et godt eksempel.
Det er rigtig godt at have det for øje, når det drejer sig om at synliggøre vanskelighederne ved at opfylde materielle løfter givet af Folketing eller ministre.
Derfor efterlyser CD på dette tidspunkt heller ikke nogen lov vedrørende spørgsmålet om ventetidsgarantier etc. CD er tilfreds med lovforslaget og siger, at vi gerne vil kigge velvilligt på det i udvalget.
Morten Helveg Petersen (RV), 1998-04-02:
Patienters værdighed, integritet og selvbestemmelse er en vigtig sag for Det Radikale Venstre.
Derfor bakker vi fuldt op om lovforslaget om patienters retsstilling.
Formålet med loven er at sikre patienters værdighed, integritet og selvbestemmelse.
De materielle rettigheder såsom ventelister, kvalitet og behandling indgår netop ikke i lovforslaget, så det er ikke en debat om ventelister og garantier, men en debat om patienters retsstilling.
Her har det længe været højt prioriteret for Det Radikale Venstre, at der skulle udformes en egentlig lov om patienters retsstilling, en lov, der kan styrke patienternes rettigheder med hensyn til information, valgmuligheder og indflydelse på eget sygdomsforløb, og det er et sådant lovforslag, vi har foran os i dag.
For en stor dels vedkommende er der tale om en sammenskrivning af allerede gældende regler, så der er en selvstændig gevinst forbundet med lovforslaget, nemlig at vi får en samlet lovgivning på området.
Af lovforslaget fremgår begrebet informeret samtykke, der betyder, at behandling for sygdom ikke kan sættes i gang, uden at patienten samtykker, og en sådan respekt for individet finder vi i Det Radikale Venstre er vigtig.
Respekten for individet kommer også til udtryk ved, at man med lovforslaget får mulighed for at sige nej til behandling.
Patienten kan altså på ethvert tidspunkt sige nej og dermed afbryde behandlingen.
Hvis patienten er klar over konsekvenserne af sin handling, kan man ikke afbryde eksempelvis en sultestrejke, lige så vel som en patient kan nægte at lade sig behandle med blodprodukter.
I Det Radikale Venstre finder vi, at det er nyt og godt, at patienter, der er fyldt 15 år, ifølge loven selv kan bestemme, om de vil behandles, og selv skal give informeret samtykke.
Hvis patienten mangler evnen til at give samtykke, kan nærmeste pårørende få kompetence til at give samtykke.
For Det Radikale Venstre er det også vigtigt, at det af lovforslaget fremgår, at vi som patienter gennem aktindsigt har krav på at se, hvad der står i vores egne journaler.
Alt i alt er det et godt forslag.
Tingene bliver samlet, og patienterne kan bruge loven til at få et godt indtryk af, hvordan deres retsstilling egentlig er.
På den baggrund kan Det Radikale Venstre støtte lovforslaget.
Tove Videbæk (KRF), 1998-04-02:
Kristeligt Folkeparti forstår, at lovens intentioner er at sikre, at patienters værdighed, integritet og selvbestemmelsesret respekteres, og vi støtter langt de fleste punkter i forslaget, mens vi er betænkelige med hensyn til et par af punkterne.
For det første vedrørende forslagets § 8 om, at patienter, der er fyldt 15 år, selv kan give informeret samtykke til behandling.
Forældremyndighedens indehaver skal blot have information og inddrages i den mindreåriges stillingtagen.
Det betyder f.eks., at et barn på 15 år, der indleder en sultestrejke, ikke må stoppes i sit forehavende, selv om det fører til døden. Når sundhedspersonalet i en konkret situation har informeret den 15-årige om sultestrejkens helbredsmæssige konsekvenser og den 15-årige så fastholder, at han eller hun vil sultestrejke, kan sundhedspersonalet intet stille op, og forældrene kan heller intet stille op.
Barnet må sulte sig ihjel.
Det samme gør sig gældende ved behandling, der indebærer et behov for en blodtransfusion.
Hvis den 15-årige selv sætter sig for, at han/hun ikke vil have en blodtransfusion, kan sundhedspersonalet eller forældrene intet stille op.
For at køre knallert skal man være 16 år.
I økonomiske sager skal en person være 18 år, for at underskriften er bindende, og hvis man skal leje en bil, skal man også være ældre end 15 år.
Det synes vi ikke hænger sammen.
For det andet er vi betænkelige ved lovens § 16, stk. 2, der siger, at såfremt en uafvendeligt døende patient ikke længere er i stand til at udøve sin selvbestemmelsesret, kan en sundhedsperson undlade at påbegynde eller fortsætte en livsforlængende behandling, og ligeså stk. 3, der siger, at en uafvendeligt døende patient kan modtage de smertestillende, beroligende eller lignende midler, som er nødvendige for at lindre patientens tilstand, selv om dette kan medføre fremskyndelse af dødstidspunktet.
Disse punkter er vi meget betænkelige ved.
Men vi vil i Kristeligt Folkeparti naturligvis gå ind i et positivt samarbejde om lovforslaget i udvalget.