Christian Mejdahl (V), 1999-01-27:
Landbrugsloven skal være den ramme, som landbrugserhvervet skal udvikle sig inden for i fremtiden.
Det er landbrugserhvervet, der skal sikre forbrugerne sunde kvalitetsfødevarer, sikre en stor eksport af fødevarer af samme gode kvalitet, sikre et forsvarligt samspil mellem produktion og miljø, sikre landmandsfamilien arbejdsvilkår og indtjening, som tilgodeser behov og risici, og som sikrer rammen om et godt familieliv og aktivitet på landet.
Kan den ny landbrugslov danne denne ramme?
Jeg vil først repetere den virkelighed, som landbrugsloven bliver sat ind i.
Landbrugets generelle situation er vigende priser, som slet ikke er fulgt med det almindelige omkostningsniveau op.
Der skal passes flere og flere dyr og hektar jord for at fastholde en almindelig indkomst, samtidig med at det offentliges krav til landbrugets produktionsformer stiger og stiger.
Ser vi bare lidt frem i tiden, f.eks. hen over sommeren, så har vi en »Agenda 2000«, som er vedtaget, og som skal udmøntes, og som oplægget ligger nu, skal det modvirke overskudslagre og uacceptable budgetomkostninger ved at sænke tilskuddene til landbruget.
Interventionsprisen for korn, også for kød og mælk, sænkes, uden at der gives fuld kompensation - med andre ord en lavere indtjening for landmanden.
Ser vi lidt længere frem, ligger der en WTO-forhandling og venter, hvis fornemme formål bl.a. er at sikre en friere verdenshandel med fødevarer gennem mere markedsorienterede priser.
Det vil øge konkurrencen, og det skal danske landmænd ikke frygte, hvis WTO også kunne gøre omkostningerne markedsorienterede, men det kan WTO ikke.
Det er bl.a. denne virkelighed, der på godt og ondt bliver danske landmænds virkelighed, og det er den virkelighed, landbrugsloven skal ramme ind.
Kan den det på forsvarlig vis?
I 1989 fik vi en landbrugslov, som bl.a. gav nogle frihedsgrader ved, at de regionale jordbrugskommissioner, som afløste statens jordlovsudvalg, skulle kunne tage lokale hensyn.
Der blev indført bæltebestemmelser på sammenlægningsgrænser på mindre ejendomme, der kunne erhverves uden uddannelseskrav, og på samme drift.
Disse frihedsgrader er fjernet.
I 1994-landbrugsloven gennemførte rødkløverregeringen en udvidelse af hektargrænsen fra 125 hektar til 150 hektar pr. ejendom med den begrundelse, at vi havde fået braklægning.
Nu vil regeringen reducere hektargrænsen til 100 hektar
, selv om vi stadig har braklægning. Hvad er det for en slingrekurs, man følger? Det, der er behov for, er langsigtede og stabile retningslinjer eller sigtelinjer, og dem medvirker vi gerne til at udstikke. Strukturudvalgets betænkning er et udmærket værktøj, hvor strukturudviklingen er analyseret, og hvor der også er nogle konsekvensanalyser af forskellige tiltag, men regeringen har selv haft en dagsorden, som skal opfyldes.
Det kan vi se af lovforslaget, ellers ville det have set anderledes ud.
I Venstre frygter vi - alle regeringens gode hensigter
Principielt så vi den helst afskaffet.
I det mindste burde kilometerafstanden på 1 km holdes uændret og hektargrænsen forhøjes til 100 hektar.
Der bør også være betydelig mere fleksibilitet til ejendom nr. 1 - eller hovedejendommen - både på hektargrænsen og antal dyreenheder.
Det behøver ikke at slå byggeklodsmodellen i stykker.
Der er en lang række detaljer i lovforslaget, som vi vil se på under udvalgsarbejdet.
Der er både plusser og minusser.
Vi ønsker ikke, at alt nødvendigvis skal være stort, men vi ønsker større mulighed for frihed for den enkelte landmandsfamilie til at forme egen bedrift og egne arbejdsvilkår.
Jeg kan ikke på det foreliggende grundlag give
Lovforslaget giver ikke landbrugserhvervet den ramme, der er brug for, og det fremmer ikke den virkelyst og dynamik, som er nødvendig, for at landmanden kan overleve i en stadig hårdere konkurrence.