Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-01-16:
Jeg vil gerne indlede med at takke SF for at have taget initiativ til denne forespørgselsdebat om forholdet mellem ministre og embedsværket og i den forbindelse også forholdet til de såkaldt særlige rådgivere.
Jeg deler fuldstændig hr. Aage Frandsens interesse for denne sag, og vi har jo også tidligere samarbejdet om disse spørgsmål.
Der er derfor tale om et meget væsentligt emne, ikke kun for regeringen og Folketinget, men også helt naturligt for pressen og den øvrige offentlighed.
Da forespørgslen her i dag også er rettet til justitsministeren, vil regeringens besvarelse falde i to dele, og jeg vil indlede med nogle overordnede betragtninger.
Det er således et grundlæggende princip, at embedsmændene ikke må lade deres egne politiske holdninger få indflydelse på omfanget eller kvaliteten af den bistand, der bliver ydet en minister.
Det er forudsætningen for, at skiftende regeringer kan overtage det eksisterende embedsværk og derved drage nytte af den omfattende faglige erfaring og viden, der er i centraladministrationen.
Det skal være sådan, at skiftende ministre kan påregne loyal bistand fra embedsværket uanset ministerens partifarve.
Jeg vil gerne understrege, at regeringen ønsker at fastholde og beskytte det danske system med partipolitisk neutrale embedsmænd.
Det er bl.a. derfor meget væsentligt, at der er en almindelig enighed mellem regeringen og partierne i Folketinget om, hvilke regler der gælder for forholdet mellem regeringens ministre og embedsværket.
Jeg vil gerne her i Folketinget tilkendegive, at den nuværende regering kan tilslutte sig den generelle beskrivelse af reglerne, der fremgår af Justitsministeriets redegørelse, som blev givet den 4. oktober 2001, om visse spørgsmål i forbindelse med embedsmænds rådgivning og bistand til regeringen og dens ministre.
Det vil altså sige, at den nuværende regering er enig i den redegørelse, som den tidligere regering afleverede til Folketinget.
Det sagde vi i øvrigt også allerede, inden vi overtog regeringsansvaret,
vil jeg gerne sige.
Antallet af særlige rådgivere er altså meget lille i forhold til det almindelige embedsværk.
For det andet følger regeringen ved ansættelsen af særlige rådgivere de retningslinjer, som blev anbefalet i det såkaldte Bundgaard-Nielsen-udvalgs betænkning fra 1998.
De særlige rådgivere er således ansat på særlige vilkår, og de skal fratræde samtidig med den minister, som har ansat dem.
Når der spørges til, hvordan regeringen opfatter de særlige rådgivere, er svaret, at regeringen grundlæggende opfatter de særlige rådgivere som embedsmænd.
Det ligger umiddelbart i, at de særlige rådgivere er ansat i det pågældende ministerium og aflønnes af ministeriet på samme måde som andre embedsmænd.
De særlige rådgivere er endvidere ligesom de almindelige embedsmænd ansat til at bistå ministeren vedrørende forhold, som knytter sig til ministerens funktioner som minister. Derfor kan heller ikke de særlige rådgivere som led i deres ansættelse i ministeriet yde bistand om forhold, der alene knytter sig til ministerens position som partipolitiker.
De særlige rådgivere er også i det væsentlige undergivet de samme regler som det øvrige embedsværk, når det gælder normerne og grænserne for den bistand, der ydes ministeren.
Desværre har vi set eksempler på, at reglerne ikke efterleves i praksis, eksempler på, at der udvises en adfærd, som efter min opfattelse stemmer dårligt overens med de krav, man må stille til embedsværket.
Det har jeg tidligere taget afstand fra her i salen, og jeg har fremhævet den vægt, regeringen lægger på, at det samlede embedsværk, herunder de særlige rådgivere, optræder korrekt og i overensstemmelse med almindelige faglige og etiske normer.
Man kan så spørge, om det er reglernes skyld, at de ikke altid overholdes, men én ting er sikkert: Er der tvivl om reglerne, skal en sådan tvivl fjernes.
Og efter regeringens opfattelse kan meget tale for at søge at tydeliggøre og præcisere betydningen af det generelle regelsæt, for så vidt angår de særlige rådgiveres virksomhed.
Det skyldes bl.a., at særlige rådgivere ofte er uden praktisk erfaring med arbejde i centraladministrationen, men i deres funktioner er i meget nær kontakt med såvel ministeren som ministeriets øverste ledelse.
Derfor vil regeringen finde det rigtigt at nedsætte et udvalg, der skal have til opgave at foretage en nærmere analyse og vurdering af behovet for at præcisere de almindelige regler for embedsværkets bistand, når det drejer sig om ministres særlige rådgivere.
Regeringen er også åben over for i den forbindelse at se på de almindelige regler i forhold til det øvrige embedsværk, hvis der skulle være ønsker om det.
Lad mig slutte med at understrege, at regeringen grundlæggende ønsker, at der er åbenhed og almindelig enighed om reglerne og principperne for vores embedsmandssystem.
Jeg tror, at Folketinget deler det ønske, og jeg ser frem til en spændende og udbytterig debat her i dag.