Christian Brix Møller (RV), 2002-02-06:
Det er meget glædeligt, at miljøministeren anser planloven for at være en god og nødvendig lov, som det fremgår af den skriftlige fremsættelse.
Vi må i et tætbefolket land som Danmark have styr på, hvordan vi bruger vores areal og naturressourcer, så vi uden at ødelægge naturværdier kan sikre råderum for den enkelte borger i by og på land.
Som ministeren også betoner, blev planloven vedtaget i 1991 efter et omfattende forarbejde.
Regeringen lægger nu op til et omfattende og alt andet end gennemarbejdet forslag til ændringer af planloven.
Det vidner alene den korte høringsfrist om, som også kritiseres i flere af høringssvarene.
Nuvel, der er intet indholdsmæssigt nyt under solen.
Den borgerlige opposition er blevet nedstemt, hver gang den under den tidligere regering fremsatte disse beslutningsforslag for Folketinget.
Den skal understøtte et bæredygtigt Danmark og beskytte naturens mangfoldighed og fremtidige generationer mod kortsigtede lokale erhvervspolitiske interesser og kommunal nepotisme.
Derfor er kompetencefordelingen mellem stat, amt og kommune en central del af planloven.
Det Radikale Venstre lægger afgørende vægt på, at skal der ske lempelser i planlovens bestemmelser om landzonekompetence, så skal det ske med et bredt flertal og efter et grundigt forarbejde.
Dette lovforslag frygter vi med et snuptag vil blive vedtaget af et snævert flertal, som ikke er sig de omfattende konsekvenser bevidst ved at sætte en uigenkaldelig proces i gang, som vi ellers har forsøgt at dæmme op for siden 1970.
Og det endda så kort tid efter, at et udvalg under ledelse af Nils Wilhjelm, godsejer og tidligere konservativ erhvervsminister, solidt dokumenterede, at de natur- og miljømæssige udfordringer af det åbne land er massive.
Men Nils Wilhjelm er måske konservativ af den gamle skole, hvor bevarelse af natur og biodiversitet af hensyn til fremtidige generationer er en helt naturlig ting.
Lad mig slå fast, at det er planlovskompetencedelen af lovforslaget, vi er lodret imod.
Og ministeren har såmænd selv forsynet os med det bedste argument herfor.
Lad mig citere fra bemærkningerne til lovforslaget: »Overførelse af landzonekompetencen i det åbne land til kommunalbestyrelsen forventes ikke at få væsentlige miljøkonsekvenser, hvis ...« - og jeg gentager - »hvis kommunerne tager hensyn til regionalplanmyndighedernes udtalelser om miljø-, natur- og landskabsforhold.«
Her drejer det sig for det første om den indholdsmæssige del, nemlig forventningen om, at kommunerne i nogle tilfælde vil træffe anderledes afgørelser, end den nuværende kompetencefordeling tillader.
Og her peger flere erfaringer, især fra frikommuneforsøgene, på, at kommunerne er tilbøjelige til at tolke regionplanerne og planlovgivningen sådan betydeligt mere, skal vi sige fleksibelt end amterne.
Og det er centralt.
Hvis miljøministeren ønsker denne liberalisering af fortolkningen, hvorfor så ikke dokumentere behovet?
Hvorfor ikke bilægge lovforslaget statistikker, udtalelser m.v., der påviser, at denne liberalisering i virkeligheden er et længe næret udbredt ønske uden for Christiansborg?
Dernæst lægger miljøministeren op til et system, hvor hverdagen ikke just bliver nemmere, hverken for den borger, der får en tilladelse fra kommunen, eller for de kommunale myndigheder.
Sagen er, at det må forventes, at såvel naboer som grønne organisationer i større grad end hidtil benytter sig af deres klagemuligheder, i sidste ende til Naturklagenævnet.
De skal såmænd nok få deres at bestille under de eventuelle nye regler og undgå regeringens klapjagt
Det er logisk nok, for tryk avler modtryk, men i praksis vil det sige, at mange kommunale afgørelser kommer til at hvile i planmyndighedernes hænder, inden borgeren står med en afgørelse, som man kan bruge til noget. Som det sikkert er miljøministeren bekendt, er Naturklagenævnet ikke nogen garanti for en hurtig sagsbehandling.
Man kunne endda få den kætterske tanke, at mange af sagerne var gået langt hurtigere, hvis de havde fået lov at blive liggende i Amtsrådet.
Tag f.eks. lovforslagets punkt 17 om bygninger, der kan ibrugtages til mindre virksomhed uden tilladelse.
Det vil sige, at det kræver kommunens aktive indskriden at konstatere, at en virksomhed eventuelt er iværksat uden fornøden tilladelse.
Man risikerer, at der sker
betydelige gnidninger på det her felt, fordi en aktiv indskriden er en tung proces, jf. her Amtsrådsforeningens og Dansk Byplanlaboratoriums høringssvar. Det synes at være forbigået miljøministerens opmærksomhed, at infrastrukturen i det åbne land simpelt hen ikke er gearet til erhverv og industri på trafikalt og miljømæssigt forsvarligt grundlag.
Hvad ministeren lægger op til, nærmer sig at sætte musvågen til at våge mus.
Eller tag punkt 13, hvorefter kommunen efter eget skøn kan undlade at høre regionplanmyndigheden og naboer om lokalplantilladelse i landzonen.
Det er ganske enkelt i strid med fundamentale principper for effektiv administrativ kontrol, at det er den kontrollerende myndighed, der selv skal vælge at lade sig kontrollere.
Endelig vil jeg pege på, at liberaliseringerne af beboelses- og bebyggelsesmulighederne på landet risikerer at danne grundlag for væsentlige ændringer for udvikling af landbrugserhvervet.
Det peger også De Danske Landboforeninger på i deres høringssvar.
Princippet bag den gældende planlov har været at holde by-, land- og sommerhuszoner adskilte.
Det er lykkedes i høj grad, og en udbygning af spredt bolig- og erhvervsbebyggelse i det åbne land er til glæde for få, men til ulempe for mange.
Igen: Det er ikke dokumenteret, at der foreligger et behov for den udvikling, som miljøministeren vil åbne op for.
Om plankompetencen må vi således sige, at vi er
inderligt imod at lave ændringer dér
Og det vidtgående forslag forekommer faktisk decideret uansvarligt, når ministeren udmærket ved, at et alternativt flertal måske allerede efter næste valg vil forsøge at råde bod på hans udskejelser. Til den anden del af lovforslaget, som vedrører justeringer af detailhandelbestemmelserne, forholder vi os mere positivt.
I forhold til butiksstørrelse er det positivt, at regeringen ønsker at fastholde, at regionplanen skal fastlægge, hvor der kan etableres dagligvarebutikker.
Ingen ønsker jo, at de små byer tømmes for detailhandel.
Ligeledes vil vi give regeringen medhold i, at der er behov for mere decentralisering og fleksibilitet under den øvre grænse.
Vi må indrømme, at der hidtil har været eksempler på en amtslig planlægning i en detaljeringsgrad på grænsen af det sagligt forsvarlige.
Derfor virker regeringens forslag som et skridt i den rigtige retning, selv om vi har grund til at være bekymrede på vegne af oplandsbyerne til større provinsbyer.
Her håber vi at der kan findes en bedre løsning.
Opsummerende vil jeg sige, at Det Radikale Venstre vil forholde sig nuanceret og konstruktivt til ønsket om en justering af detailhandelsbestemmelserne, mens vi på det kraftigste må afvise forslaget om ændring af landzonebestemmelserne.
Vi mener, at tiden kan være inde til en grundig vurdering af planloven, herunder med inddragelse af det europæiske perspektiv, sammenhængen mellem trafikplanlægning og miljø samt borgerinddragelse.
Men vi vil absolut ikke medvirke til miljøministerens uovervejede korstog mod de fundamentale principper, som i årtier har reguleret dansk landskab, natur og miljø, og som forekommer, må jeg desværre sige, i vid udstrækning at bygge på surhed og irritation over, at det tidligere miljøpolitiske flertal prioriterede miljøet og hensynet til fremtidige generationer over kortsynet kræmmermentalitet. Og så vil jeg gerne benytte lejligheden til igen at opfordre til en opdeling af lovforslaget i ændringer i landzonekompetencen og ændringer i detailhandelsbestemmelser. Jeg håber, at ministeren kan give et tilsagn om det.