Line Barfod (EL), 2004-05-18:
I fortsættelse af den debat, der lige har været mellem hr. Ulrik Kragh og hr. Villy Søvndal, kan man jo sige, at problemet er, at udgangspunktet for debatten har været, at en række forskellige partier har givet udtryk for, at man ønsker en tvangsnormalisering af Christiania. Den tidligere forsvarsminister udtrykte det sådan, at området skal friseres pænt osv., så derfor kan man selvfølgelig sige, at det er glædeligt, hvis det, hr. Ulrik Kragh giver udtryk for nu, og betænkningsbidraget fra partierne skal forstås sådan, at man faktisk er villig til en dialog, og at der mellem anden- og tredjebehandlingen kan ske
en ændring af synspunkterne, så der bliver mulighed for, at vi kan finde en løsning, så Christiania faktisk kan bevare en række af de særkender, det har haft hidtil.
Men hvis det skal kunne lade sig gøre, er de kollektive rettigheder fuldstændig afgørende for at sikre Christianias fortsatte særpræg.
Det kom meget tydeligt frem på den høring, som Akademirådet arrangerede, hvor den ene forsker og kunstner efter den anden kunne henvise til, at det er afgørende, at man bevarer de kollektive rettigheder, og derfor nytter det altså ikke, at Venstre og De Konservative, henviser til, at man kan få dem registreret som individuelle rettigheder.
Hr. Villy Søvndal var inde på spørgsmålet om kloakledninger osv.
Hvis man skal tage et andet område, som mange mennesker også kender til, kan man jo ikke bare sige: Nu ophæver vi alle de kollektive overenskomster, og så kan folk få nogle individuelle ansættelseskontrakter i stedet.
Der er nemlig en klar forskel på kollektive rettigheder, som man har i fællesskab, og de individuelle rettigheder, man kan opnå hver især, og derfor er det helt afgørende, at hvis vi vil sikre, at Christiania kan bevares som et særligt sted, må vi også give mulighed for, at de kollektive rettigheder kan bevares.
Jeg har meget svært ved at forstå, at nogle partier, der siger, at de bekender sig til frihed og går ind for folks frie valg, ikke vil lade folk, der bor på Christiania, vælge frit.
Men når det gælder Christiania, mener Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti altså, at her skal man tvinge igennem, hvordan folk skal bo, og hvordan ejerformerne skal være, og det synes vi er en helt urimelig måde at gøre det på.
Man kan selvfølgelig sige, at det er et fremskridt, at man nu ikke længere sætter bulldozerne ind for at rydde
Christiania, og at det, man vil sætte ind i stedet, er en hær af jurister
Jeg synes bare ikke, det er særlig konstruktivt, hvis man virkelig ønsker at bevare Christiania, at man sætter en hær af jurister ind, for resultatet vil blive det samme: Når man giver folk den private ejendomsret og fjerner de kollektive rettigheder, forsvinder særpræget.
Så vil jeg i øvrigt gøre opmærksom på, at hvis man vælger at gennemføre lovforslaget uændret og altså afskærer dialogen og afskærer muligheden for at finde en løsning sammen med Christiania, har Byggefagenes Samvirke meddelt, at så vil de organiserede bygningsarbejdere i København ikke medvirke.
De organiserede bygningsarbejdere i København ønsker ikke at medvirke til, at man laver kvarterændringer uden at inddrage beboerne.
Det hører en fjern fortid til, og det er ikke den måde, man skal lave ændringer på i dag.
forpligtelser,
hvorfor tror man så på, at en model med lejeboliger eller ejerboliger eller andelsboliger vil føre til det?
Der kunne jo være nogle på Christiania, der havde så mange penge, at de opkøbte ejendommene og havde de andre boende som lejere, og hvorfor tror man, at der i den situation vil være større mulighed for, at lovgivningen bliver overholdt, end i en situation, hvor christianitterne selv har peget på, at de faktisk ønsker fondsmodellen og ønsker den konstruktive løsning?
Jeg synes ikke, argumentationen fra regeringen hænger sammen overhovedet, og jeg synes, man burde overveje meget grundigt - hvis man altså virkelig mener det alvorligt, når man taler om dialog - at se fordomsfrit på alle modellerne og ikke begynde at påstå med falske argumenter, at den ene model fører til ansvarlighed, men at den anden ikke gør det.
Så har man også diskuteret spørgsmålet om, hvorvidt der på nuværende tidspunkt kan føres en dialog med Christiania, og her er forsvarsministerens svar, at vi ikke kan have en dialog med Christiania, før de har lavet den juridiske konstruktion, som vi har bestemt de skal have.
Jamen hvad nu, hvis vi i alle mulige andre sammenhænge begyndte at stille krav om, at vi vil udpege modpartens forhandlere, og at vi vil bestemme, hvilken juridisk konstruktion vores modpart skal organisere sig i? Så ville det være utrolig svært at få en dialog med nogen i dette land.
Normalt accepterer vi på alle mulige områder at tage imod de forhandlere, som en gruppe mennesker vælger at sende, vi accepterer den måde, de har valgt deres forhandlere på, og det er også den måde, politik foregår på.
Vi skal ikke diktere, hvordan man skal organisere sig, og vi skal ikke diktere, hvem der må anerkendes som forhandlere, og hvem der ikke må.
Så er der hele spørgsmålet om den måde, lovbehandlingen er foregået på, og det hemmelige notat fra kammeradvokaten, som vi ikke må få lov til at se.
Men når vi står som lovgivere og skal behandle et lovforslag og så får at vide, at der ligger et hemmeligt notat om de juridiske konsekvenser af lovforslaget, men at vi ikke må se notatet, fordi lovforslaget muligvis vil udløse en retssag, er det altså svært at lovgive.
Hvis vi kendte notatet, kunne det være, vi kunne udforme lovforslaget på en anden måde, så der ikke kom en retssag, men her vælger man altså at sige, at man ikke ønsker at vise os det. Justitsministeriet er blevet spurgt, og Udvalget for Forretningsordenen har spurgt Justitsministeriet, hvordan det egentlig hænger sammen med kammeradvokatens notat.
Justitsministeriet kommer ganske vist ikke med noget klart svar, men Justitsministeriet skriver faktisk: »Denne afvejning vil i praksis normalt føre til, at de ønskede oplysninger videregives med henblik på at sikre, at folketingsudvalgene har det fornødne saglige grundlag for at gennemføre lovgivning.«
Det normale vil altså være, at man ønsker, at folketingsudvalgene har det fornødne saglige grundlag.
I spørgsmålet om trafiksikkerhed fik vi konsekvensvurderinger fra Vejdirektoratet, som påpegede, at det at forhøje hastigheden på motorvejene kunne føre til to til tre ekstra dødsfald om året.
, men alligevel fremlagde man åbent den konsekvensvurdering.
I andre sager med andre lovforslag er der andre konsekvensvurderinger, som kan være ubehagelige, men de bliver alligevel fremlagt.
Jeg mener faktisk, det er så afgørende for vores arbejde, at vi under udvalgsarbejdet må overveje at bede om at få en uafhængig og tilgængelig juridisk vurdering af lovværket og bede om en anden vurdering af det spørgsmål, som kammeradvokaten har set på, så vi kender de juridiske vurderinger, før vi afgør, om vi vil vedtage lovforslaget.
Det er ikke rimeligt, at man som lovgiver skal vedtage et lovforslag uden at kende konsekvenserne af det, når man samtidig er klar over, at regeringen ved, at det får nogle konsekvenser, som vi andre ikke må få kendskab til.
Det er ikke ordentlig lovkvalitet, så vi håber meget, at flertallet vil besinde sig under udvalgsarbejdet og vil gå ind i en dialog og finde en løsning, der kan sikre, at Christiania kan fortsætte med at være et eksempel på, at man kan indrette sit liv på en helt anden måde end den, som f.eks. mange af regeringspartiernes medlemmer har valgt at indrette deres liv på; at man kan få en dialog, når det bliver nødvendigt, og at der faktisk er plads i dette land til tolerance, så folk kan leve deres liv, som de selv ønsker at leve det, i stedet for at der skal ske en tvangsnormalisering.