Villy Søvndal (SF), 2004-04-16:
Undskyld.
Tak for en, synes jeg, lang og grundig debat.
Nogle gange er det jo vigtigt at prøve at kigge lidt frem.
Jeg tror, det var fru Tove Videbæk, der i sit indlæg nævnte de forskellige undersøgelser meget grundigt, der ligger på området.
og er man i tvivl om konsekvenserne, kan man kigge på USA ud fra en teori om, at nogle gange nærmer vi os amerikanske tilstande let forsinket.
Hvis det er rigtigt, så er ethvert opfindsomt skridt, der er med til at forbedre sundhedsområdet på nuværende tidspunkt, en gevinst, næsten uanset hvordan man tilrettelægger det.
Der er nogle, der har nævnt, at fjersynskiggeri, motion osv. også er en del af det - helt enig.
Vi har bare taget fat på et lille hjørne, og jeg vil sådan set advare imod den tendens, der hedder, at hvis vi ikke kan det hele på en gang, så vil vi ingenting.
Her har vi taget fat et sted på formentlig et af de vigtigste områder overhovedet i forhold til børns sundhed.
Under debatten har jeg prøvet at nedskrive argumenter for og imod ligesom i en retssag, og jeg synes der er fire stærke argumenter for det her forslag, som jeg tror hovedparten af ordførerne også har været inde på.
Det ene drejer sig om børns sundhed.
Der er ingen tvivl om, at børns sundhed ville blive bedre, hvis der var et tilbud om mad i skolerne.
Det tror jeg også alle ordførere har givet udtryk for.
Det er altså den ene sikre gevinst.
Den anden sikre gevinst er en højere koncentration i forbindelse med undervisningen og dermed større chance for indlæring.
Den tredje er, at man kunne gøre lidt ved den travlhed, der kendetegner vores morgener, altså os, der har haft fornøjelsen af at skulle smøre madpakker til børn.
Jeg hørte næsten fru Charlotte Dyremose sige, at når man har det rigtig sjovt, er det, når man står der sammen og smører madpakker om morgenen.
Jeg må sige, at jeg tror, at romantikken fortager sig for dem, der prøver øvelsen.
Men o.k., det kan man jo prøve konkret, når man når dertil.
Den fjerde gevinst ved forslaget her synes jeg er, at man undgår at skelne mellem børn.
Det er jo problemet med regeringens forslag, at man sagtens kan lave brugerbetalte ordninger, de er jo bare kendetegnet ved, at har du penge, så kan du få, og har du ingen osv.
Sådan er det jo, hver gang man introducerer ordninger, der indeholder den skævhed, at der er fuld brugerbetaling.
Det var fire gode argumenter for.
Jeg har hørt to argumenter imod.
Det ene er, at det skal løses lokalt, at Folketinget ikke skal blande sig.
Det synspunkt kan man have, det er fair nok.
Jeg er enig i, jeg tror, det var fru Margrethe Vestager, der sagde det, at det så er et synspunkt - ikke for fru Margrethe Vestagers vedkommende, men for højrefløjens vedkommende - der gælder ved visse lejligheder og derefter bliver aflyst lynhurtigt igen, når vi står med en anden dagsorden.
Så på et tidspunkt kan man måske forestille sig den intellektuelle øvelse, at højrefløjen gør sig nogle principielle overvejer om, hvornår man skal blande sig, og
hvornår man ikke skal
Det venter vi så på.
Jeg har jo ikke gjort mig til talsmand for og forslaget
her heller ikke, at det betyder, at alle f.eks. skal have frikadeller om onsdagen.
Det vil vi ikke blande os i, og jeg vil advare imod, at Folketinget blander sig i det, og om man spiser klokken tolv eller halvtolv, må man fuldstændig selv om lokalt.
Det eneste krav er sådan set, at man serverer et sundt og nærende måltid mad.
Det er dog en meget begrænset form for central styring i forhold til, hvad vi har set for nylig fra regeringspartierne og Dansk Folkeparti.
Men det er altså det ene argument imod, at man synes, at det skal løses lokalt, vel vidende at i en situation, hvor kommunernes økonomi strammer voldsomt til, er det jo ikke det her, der er på dagsordenen rundt omkring.
Det er den situation, at man skærer på dagtilbuddene.
Jeg kan virkelig ikke forstå argumentet.
Jeg kan virkelig ikke forstå det argument, at forældrenes ansvarsudøvelse udmøntes specielt, når de sådan lidt stresset klasker madpakker sammen kvart over syv om morgenen de fem dage om ugen.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå det.
For hundrede år siden var der langt flere tilfælde, hvor de voksne smurte mad til hinanden.
Undskyld mig, det er det rene skinbarlige vrøvl.
Det her har ikke noget som helst med ansvar at gøre.
Det har at gøre med, at samfundet har rykket sig for de voksne.
Vi spiser, som det er blevet sagt, i kantiner, hvor vi får dejlig mad.
Jeg tror ikke, at der er nogen folketingsmedlemmer, der selv smører deres madpakker og tager den med.
Der er ingen folk, der er på en arbejdsplads, hvor de har mulighed for at få mad, som selv smører deres madpakker.
Hvis man siger pro et contra, så synes jeg klart, at de fleste ting taler for.
Så skal jeg kommentere enkelte af ordførerne.
Hr. Jan Kristensen, Venstres ordfører, var meget optaget af vores optagethed af økologisk afsætning.
Jeg har lige slået op i beslutningsforslaget, og jeg kan se, at det er de sidste tre linjer af bemærkningerne, som hr. Jan Kristensen specielt har været optaget af.
Det er så det, man i banko kalder en sidegevinst, at vi får en bedre afsætning af de økologiske varer, som vi i øvrigt støtter.
Jeg synes, fru Sandy Brinck sagde det så godt, at jeg ikke kan sige det bedre, og derfor vil jeg gerne have lov at citere: »Det er forældrenes ansvar med børn, men når vi ser nogle fejludviklinger som i øjeblikket, så er det et samfundsanliggende, vi er nødt til at være optaget af.« Det syntes jeg var en meget smuk formulering.
Fru Sandy Brinck var også inde på den sociale slagside, madordninger med betaling har, og også inde på, at regeringen jo som en af sine første ting fjernede den madpulje, vi fik ind i et af de sidste finanslovforlig, vi lavede med den tidligere regering.
Fru Pia Kristensen fra Dansk Folkeparti var enig i intentionerne, enig i de problemstillinger, vi havde nævnt, men uenig i, at det skulle være gratis, og mente, at det skulle være et lokalt anliggende. Fru Charlotte Dyremose fik sig hevet helt op på den høje hest - jeg håber, hun er kommet ned igen - med at det her skulle være et eksempel på virkelig socialistisk beton, når det var allerværst.
Er det virkelig så meget socialistisk beton at være optaget af børns sundhed?
Er det ikke rimeligt ud fra en lighedsbetragtning, at noget så alment som mad er tilgængeligt også for de mennesker, som den samme regering er med til at tvinge ned i indkomst?
Jeg tænker på de 65.000, der i forvejen var på de laveste indkomster, som den her regering påviseligt har tvunget ned i indkomst.
Jeg tænker på rapporten fra Rådet for Socialt Udsatte, som kom lige før jul.
Jeg skal ikke bebrejde De Konservative, at de ikke har det der sociale overblik.
Det er vel grunden til, at fru Charlotte Dyremose er konservativ og jeg er SF'er.
Tak også til fru Margrethe Vestager, der godt vil se på det, men havde nogle principielle betænkeligheder med hensyn til, hvordan man bedst løste det lokalt.
Fru Line Barfod bidrog også med det synspunkt, at det her kunne skaffe flere i arbejde i kantinerne.
Noget, som den her regering oplagt har brug for bistand til, er at skaffe flere i arbejde.
Det går jo altså ikke ret godt med at skaffe folk i arbejde.
Tak også til fru Tove Videbæk, der var enig i punkterne, men usikker på, om metoden nu også var den rigtige.
Alt i alt tak for debatten.
Jeg håber, at der efter et kommende valg vil være et flertal i Folketinget, der vil tage det efter min opfattelse største sundhedspolitiske skridt nogen sinde kendetegnet ved langsigtet tænkning, kendetegnet ved forebyggelse, kendetegnet ved, at hvis det lykkes os at bryde det mønster, vi kan se, og hvis man har mod til at fremskrive det, så er der en kæmpegevinst af sundhedsmæssig karakter at hente.
Der er i øvrigt også en kæmpegevinst i forhold til bekæmpelse af den negative sociale arv.