Lene Espersen (KF), 2002-11-20:
Der er mange hensyn, der skal afvejes mod hinanden, og jeg føler, at det er rigtigt at få præciseret, på trods af de positive aspekter, der kunne være i SF's forslag, at den balance, som man i 1995 forsøgte at finde mellem mange forskellige hensyn, vægter meget tungt for regeringen.
Derfor fastholder vi, at regelsættet, som det er i dag, er tilstrækkeligt til at tilgodese de mange hensyn, som ikke altid supplerer hinanden, men nogle gange er modsatrettede.
Det er ganske fornuftigt, og vi kan derfor ikke støtte forslaget.
Jeg kan kun være helt enig med forslagsstillerne i, at seksuelt misbrug af børn er fuldstændig uacceptabelt, og at seksuelle overgreb på børn er noget af det mest modbydelige, man kan forestille sig.
Børnene bliver udsat for oplevelser, som ligger helt uden for deres forståelses- og begrebsverden.
Det er oplevelser, som kan traumatisere og også forfølge dem resten af livet, og som vi derfor skal gøre alt, hvad vi kan, for at forhindre. Der må ikke herske tvivl om, at regeringen lægger overordentlig stor vægt på at bekæmpe seksuelt misbrug af børn og på at hjælpe de børn, som ulykkeligvis bliver udsat for overgreb.
Og vi er allerede i gang.
Som det fremgår af det beslutningsforslag, vi har til første behandling i dag, er der igennem de senere år gennemført en række lovændringer vedrørende bekæmpelse af seksuelt misbrug af børn.
Bl.a. er straffelovens bestemmelser om børnepornografi blevet udvidet, og det er blevet forbudt at købe sig til samleje med en prostitueret under 18 år.
Jeg kan i den forbindelse oplyse, at jeg i denne folketingssamling forventer at fremsætte lovforslag, som vil skærpe lovgivningen yderligere på disse punkter.
Samtidig med den skærpede lovgivning er der også blevet taget en række initiativer vedrørende forebyggelse, efterforskning og retsforfølgning af sager om seksuelt misbrug af børn.
Regeringen lægger overordentlig stor vægt på, at de personer, der udsætter børn for seksuelle overgreb, bliver retsforfulgt og straffet.
Straffesager om seksuelt misbrug af børn indebærer en vanskelig afvejning mellem to forskellige hensyn, nemlig på den ene side de almindelige retssikkerhedsmæssige hensyn til den mistænkte og på den anden side hensynet til, at barnet oplever den mindst mulige belastning i forbindelse med hele straffesagens forløb.
Jeg skal ikke her gennemgå betænkningen nærmere, men blot fremhæve, at arbejdsgruppen efter en meget nøje afvejning af disse hensyn kommer med en række gode forslag til, hvordan vi fremover bør gennemføre straffesager om seksuelt misbrug.
Betænkningen har været sendt i en bred høring hos relevante myndigheder og organisationer, heriblandt flere organisationer, som beskæftiger sig med børns rettigheder og vilkår, og Justitsministeriet er for tiden ved at bearbejde høringssvarene med henblik på, at der kan fremsættes lovforslag i denne folketingssamling.
Det er samtidig klart, at spørgsmålet om strafforfølgning selvsagt ikke kan stå alene.
Det handler jo i sagens natur først og fremmest om at sætte ind med forebyggelse.
Som sagt vil vi gøre alt, hvad vi kan, for at vores børn ikke bliver udsat for disse frygtelige overgreb.
Det er overgreb, som oftest finder sted i det skjulte og bliver begået af personer, som børnene kender og stoler på.
Jeg indbød tidligere i år en lang række myndigheder og organisationer til et møde i Justitsministeriet for at høre deres bud på, hvad der bør indgå i den fremtidige indsats til bekæmpelse af seksuelt misbrug af børn.
Med afsæt bl.a. i de tanker, som kom frem på dette møde, og på baggrund af den betænkning, som nu foreligger fra Justitsministeriets arbejdsgruppe, har jeg sammen med socialministeren igangsat et arbejde med henblik på at tilrettelægge en samlet national handlingsplan til bekæmpelse af seksuelt misbrug af børn.
Og med udgangspunkt i den indsats og viden, som vi allerede har, er det hensigten at vurdere, om der er områder, hvor der er behov for at styrke indsatsen endnu mere, og få klarlagt, om der er områder, hvor vi i dag mangler viden, som eventuelt vil kunne være med til at forhindre, at børn bliver udsat for seksuelle overgreb.
Tanken er, at handlingsplanen skal være klar til offentliggørelse i foråret.
På den baggrund er jeg glad for, at forslagsstillerne også har den opfattelse, at der bør udarbejdes en national handlingsplan til beskyttelse af børn mod seksuelt misbrug.
Regeringen og forslagsstillerne er helt enige på dette område
Det gælder også med hensyn til, at handlingsplanen bl.a. bør indeholde en status over de initiativer, som allerede er taget på området, og bør have et bredt sigte og indeholde både juridiske, sociale og sundhedsmæssige aspekter.
Som jeg allerede har understreget, bør der selvsagt fokuseres på den forebyggende indsats.
I det beslutningsforslag, som Socialdemokratiet har fremsat, er der anført ni konkrete tiltag, som forslagsstillerne mener, at en handlingsplan skal indeholde.
Til det vil jeg sige, at det efter regeringens opfattelse endnu er for tidligt at lægge sig fast på de enkelte elementer i en handlingsplan.
De mere konkrete tiltag må vel mest naturligt bero på en vurdering af behovet på de forskellige områder, og det er det, vi nu er i gang med.
I forhold til de konkrete tiltag, som er indeholdt i beslutningsforslaget, kan jeg i øvrigt nævne, at bl.a. forslaget om, at afhøring af børn skal foregå på en måde, der er tilpasset børns præmisser, også indgår i anbefalingerne fra den tidligere omtalte arbejdsgruppe under Justitsministeriet.
Det samme gælder forslaget om, at afhøringerne skal foretages i børnevenlige lokaler.
Justitsministeriets arbejdsgruppe har også overvejet spørgsmålet om, hvem der skal afhøre børnene, og er i den forbindelse kommet frem til, at børn fremover fortsat bør afhøres af polititjenestemænd, som er særligt uddannede til at afhøre børn.
I den forbindelse er man samtidig fra arbejdsgruppen opmærksom på, at politiet kan have behov for bistand fra en særlig børnesagkyndig. Jeg kan også nævne, at de lægelige undersøgelser af et barn, som menes at have været udsat for seksuelt overgreb, også i dag tager hensyn til, at det er et barn, som undersøges.
På Rigshospitalet er der f.eks. allerede gennemført en ordning, som betyder, at undersøgelserne udføres i samarbejde mellem en retsmediciner, en pædiater og en børnepsykolog. Det vigtige sigte er, at der ved undersøgelse af disse sager både tages hensyn til barnet og til behovet for at sikre eventuelle beviser.
Sammenfattende er det regeringens opfattelse, at det ikke ville være rigtigt, at vi her og nu i Folketingssalen vedtager en lang liste over, hvilke tiltag der skal være i en national handlingsplan til beskyttelse af børn mod seksuelt misbrug.
Og jeg forstår da også, at forslagsstillerne ønsker, at beslutningsforslaget skal opfattes som et debatoplæg til en samlet og bred diskussion om, hvordan vi bedst kan beskytte børn mod seksuelt misbrug.
En sådan diskussion vil vi meget gerne være med til.
Vi vil gerne på baggrund af den viden og de erfaringer, vi har i dag, diskutere, om der er områder, hvor vi kan forbedre indsatsen, og det er netop tanken med det arbejde, som regeringen har igangsat med henblik på at tilrettelægge en samlet national handlingsplan til bekæmpelse af seksuelt misbrug af børn.
Før vi til foråret har regeringens samlede bud på en sådan handlingsplan, mener jeg imidlertid, at det er for tidligt at lægge sig fast på de enkelte elementer i den styrkede indsats på dette centrale område.