Birthe Rønn Hornbech (V), 2005-04-21:
Jeg skal på forslagsstillerens vegne takke for debatten.
Det var da en interessant debat, selv om man ikke kan sige, at positionerne er blevet ændret.
Der var ikke engang nogen, der sagde noget om, at de ville have et positivt udvalgsarbejde, men det vil vi nu alligevel give lejlighed til.
Fru Pia Gjellerup var inde på, at der jo nu var nogle, der var vågnet, og at det måtte der være en særlig grund til.
Men jeg kan sige, at der ikke er nogen særlig grund.
Det er rigtigt, at der er nogle, der er vågnet, fordi vi altså er nogle, der har sovet, men så snart der var nogle, der vågnede, var vi i hvert fald med på den med det samme.
Så der er altså ikke noget om, at der er nogen, der er sure på nogen.
Jeg synes, at man skal lade være at sammenligne med Norge, for uden at jeg kender de norske forhold i detaljer, så er det jo en meget anden måde, de har opbygget forholdet mellem regering og parlament og udskrivningsret til valg osv. på.
Så det kan man nu altså ikke umiddelbart sammenligne.
Der er gjort meget ud af, at det jo er ikke rigtigt, at grupperne får en uberettiget størrelse, hvis man indkalder en stedfortræder, for sådan er det også med regeringen.
Jamen der er vi igen.
Det er jo egentlig så sørgeligt, at oppositionen har så lidt forståelse for forskellen på Folketing og regering.
Regeringen er ikke folkevalgt.
Regeringen kan udnævne alle de ministre, den vil, som ikke er medlemmer af Folketinget.
Men i det øjeblik man tænker sig, at fru Gjellerup og fru Elisabeth Arnold indgår i en regering sammen med Enhedslisten, og der altså så skulle være seks Enhedslisteministre, og der så også skulle sidde seks i udvalgene, så er det jo en meget stor forskel på den indflydelse på folketingsarbejdet og i udvalgene, som vælgerne har givet.
Jeg vil egentlig ikke anføre nogen økonomiske argumenter, men jeg tror, det er fru Elisabeth Arnold, der nogle gange har henvist til den smalle Venstreregering og hvor mange ministre, man tog ind.
Nu ved jeg ikke, om fru Elisabeth Arnold har gjort det op, jeg har heller ikke gjort det med sikkerhed, men det, jeg er nået til, er, at der var 12 ministre i den smalle regering, og der var altså flere, der var dobbeltministre med én løn, end der blev indkaldt af ministre uden for Folketinget.
Så hvis det skulle være et økonomisk argument fra fru Elisabeth Arnold, så skulle fru Elisabeth Arnold have undersøgt sagen
noget bedre, inden hun kom med de påstande
Jeg er bare nødt til at sige, at sådan er det.
Vi finder stadig væk, at det er en form for vælgerbedrag.
Det er jo ikke det, vi er imod.
Det, vi er imod, er, at man altså vil blæse og have mel i munden på én gang.
Men jeg takker for en debat, og jeg kan mærke, at der er mange, der trænger til storebededagsferie.
Også du, min søn Brutus.
Nu bliver jeg virkelig skuffet.
Statsministeren er arbejdsgiver i regeringen.
Statsministeren kan fastsætte de krav, han vil, og hvis det ikke passer de herrer/damer ministre, at han spørger efter ægtefællerne, kan de lade være med at være ministre.
Jeg bemærker mig den altid hæderlige transportminister, der har sagt til medierne: Jeg bryder mig ikke om denne ordning, men jeg skønner altså, at jeg er mere glad for at være minister end at undlade at opgive de ting.
Det er jo ærlig snak, og sådan er det.
Det kan vi andre jo ikke.
Vi er folkevalgte, og så kommer der nogle herinde og vil begynde at bestemme over os.
Resten af Folketinget er ikke min arbejdsgiver, det er mine vælgere, mens statsministeren er arbejdsgiver for regeringens medlemmer.