runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kent Kirk (KF), 1998-01-27:
Jeg kan forstå på hr. Aage Frandsen, at vi sådan set er enige i, at det er en alvorlig sag.
Så forstår jeg bare ikke, at man kan fremsætte et forslag til vedtagelse, som SF er medforslagsstiller til, uden at man klart kritiserer finansministeren for den måde, han har orienteret Folketinget på.
Det forstår jeg altså ikke.
Derfor må jeg konkludere, at den her vedtagelse simpelt hen bare er en vedtagelse, der skal vedtages og smides ind under gulvtæppet, for nu skal der helst ikke snakkes mere om sagen.
Dér skuffer hr. Aage Frandsen mig, for jeg synes, det
er en alvorlig sag.
Vi skal jo også have en folkeafstemning her i slutningen af maj.
Derfor er det altså vigtigt, at Folketinget reagerer, og jeg vil opfordre SF til at tage fat i den her sag.
Den skal ikke have lov til at dø i synden.
Aage Frandsen (SF), 1998-01-27:
Som jeg sagde i min første replik til hr. Kent Kirk, så er det her først og fremmest en sag mellem finansministeren og Finansudvalget, og jeg har sagt, hvad jeg mener om det: at det ikke er tilfredsstillende.
Så spørger hr. Kent Kirk, om jeg ved, om der i dag ligger nogle andre aftaler om sådan noget.
Jamen jeg ved da ikke alt.
Jeg kan da ikke garantere for alt.
Men der er formentlig ikke en eller anden bankkrise, der lurer et eller andet sted, som skulle være begrundelse for det.
Men vi ved det ikke.
Det samme gjaldt vel også, da hr. Kent Kirk var minister; dengang vidste vi vel heller ikke alt her i Folketinget.
Gjorde vi?
Nå, alting?
Sonja Mikkelsen (S), 1998-01-27:
Han sagde nemlig, at regeringen ikke opfattede færingerne som en ligeværdig modpart, og jeg må indrømme, at jeg blev lidt forvirret, for hvad var det for en regering, hr. Anders Fogh Rasmussen talte om?
Var det Schlüterregeringen eller Nyrupregeringen?
Når jeg blev forvirret, skyldes det, at det klart fremgår af rapporten, at der overhovedet ikke var faste, stabile kommunikationslinjer mellem den danske regering og Færøernes landsstyre i hr. Schlüters regeringsperiode, i hvert fald ikke omkring 1992 i forbindelse med denne sag.
Da den første Nyrupregering tiltrådte, var der ikke faste, stabile kommunikationslinjer overhovedet, der var usikkerhed, og det var tilfældigt, hvornår og hvordan færingerne blev informeret om hele sagsforløbet.
Det var faktisk alene på grund af rigsombudsmand Bent Klinte, at færingerne i september-oktober blev informeret om, at det stod galt til.
Den 29. september gav han udtryk for - og det fremgår af rapporten - at han var beklemt over, at han sad inde med en viden, som færingerne ikke havde, og på den baggrund fik han allernådigst lov til at give færingerne en information om forholdene.
Vidner det om respekt for en ligeværdig modpart?
Jeg synes det ikke, og derfor blev jeg lidt forvirret over det, hr. Anders Fogh Rasmussen sagde.
Anders Fogh Rasmussen (V), 1998-01-27:
Efter at have hørt hr. Elmquists indlæg kan jeg ikke lade være med at sige følgende: Det Radikale Venstre har altid gerne villet fremstå som de ypperste vogtere af parlamentarisme og ministeransvarlighed.
Ja, Det Radikale Venstre har altid gerne villet fremstå som en slags folkestyrets ypperstepræster.
Det Radikale Venstre har altid gerne villet fremstå som de sande forkæmpere for retssikkerhed, retskaffen forvaltning og overholdelse af grundlægende retsprincipper.
Det er det billede, Det Radikale Venstre
gerne vil tegne af sig selv, og det er i hvert fald den slags
idealistiske forestillinger, der blev lagt ind som målestok af den daværende KV-regering og dens ministre
Efter så at have hørt hr. Elmquists indlæg må jeg konstatere, at Det Radikale Venstres tilsyneladende idealisme er underordnet en eneste ting, nemlig Det Radikale Venstres magtpolitiske overvejelser.
Når Det Radikale Venstre vil af med en regering, bliver de fine principper pudset af og sat op på en piedestal.
Det var det, der skete i januar 1993.
Når Det Radikale Venstre vil beskytte en regering, bliver de fine principper pakket ned eller drejet, så de passer ind i Det Radikale Venstres aktuelle magtpolitiske overvejelser, og det er det, der sker i dag.
Ingen forstår som Det Radikale Venstre at få egeninteressen iført en idealistisk påklædning.
Per Stig Møller (KF), 1998-01-27:
Jeg var glad for, at hr. Bjørn Elmquist gav sig tid til at komme ind på rigsfællesskabet.
Det synes vi også er vigtigt, og jeg registrerede også, at statsministeren i sin tale var klar over, at nu skulle der ske moderniseringer og forbedringer af selve strukturen i samarbejdet mellem rigsfællesskabets enkelte dele.
Der har vi jo foreslået, at man også skal have en parlamentarisk kontakt i en eller anden form for rigsråd, og jeg forstår her, at det vil både regeringen og hr. Bjørn Elmquist være med til at se nærmere på.
Men når jeg tager ordet her, så er det også, fordi jeg undrer mig over, at hr. Bjørn Elmquist tager så let på det, som Det Radikale Venstre ellers altid siden 1905 har opfattet sig som vogtere af, nemlig Folketinget, Folketingets værdighed, Folketingets opgaver i forhold til regeringen.
For når man i forslaget til vedtagelse her læser, at Finanstilsynet har optrådt på en måde - hvilken rolle det spillede - som var uklar for andre, så mener jeg, at man mangler, at Finanstilsynet også udsættes for et politisk pres, og det skal hr. Bjørn Elmquist og Det Radikale Venstre traditionelt være med til at beskytte imod for at holde loven om Finanstilsynet.
På samme måde mangler jeg også, at hr. Bjørn Elmquist tager stilling til, at regeringen eller finansministeren laver en aftale, som holdes væk fra Finansudvalget i adskillige uger, med Nationalbanken.
Det ville hr. Bjørn Elmquist normalt blive meget vred over, og den vrede forstår jeg ikke fordamper, for uanset regering skal man fortsat beskytte Folketinget mod, at regeringen begår magtmisbrug.
Bjørn Elmquist (RV), 1998-01-27:
Først til hr. Anders Fogh Rasmussen: Nu kan man lægge to ting i det udsagn, hr. Fogh Rasmussen var oppe med.
Enten at Tamilsagen fik et forkert udfald, og hvis det er tilfældet, må vi jo fastslå, at så underkender hr. Anders Fogh Rasmussen Rigsrettens afgørelse, og det ville være temmelig opsigtsvækkende, eller hvis det ikke er den rigtige fortolkning, at det her er lige så alvorligt som Tamilsagen og derfor bør ende med en domfældelse eller i hvert fald en anklage. Det havde vi jo et langt forløb om for et par timer siden, hvor vi prøvede på at spørge til de præcise ting i det grundlag, som Venstre opererer med.
Vi forstod, at Venstre i første omgang blot ville have en undersøgelse, fordi man ikke følte den her i tilstrækkeligt omfang havde vendt alle sten.
Dér var jeg inde sammen med andre og prøve at forsvare vores synspunkt.
Derfor mener jeg, at den konklusion, hr. Anders Fogh Rasmussen drager, om, at vores idealisme er underordnet vores egen deltagelse i magten, er forkert.
Og hvis jeg skal være meget personlig, så kan jeg da sige, at lige præcis det princip var grund til, at jeg forlod et parti og gik til et andet.
Men så skal der ikke siges mere om det.
Til hr. Óli Breckmann: Jamen jeg er klar over, at der er forskellige opfattelser om rigsfællesskabet på Færøerne.
Det respekterer jeg til fulde.
Jeg vil beklage det, men som jeg sagde, så vil jeg naturligvis respektere en flertalsafgørelse på Færøerne, der måtte gå i den retning, og så må vi indordne vore forhold derefter.
Og til hr. Per Stig Møller: Jeg mener ikke, vi tager for let på denne sag, og de ting, som hr. Per Stig Møller frembringer her, er ikke af en karakter, som bør føre til en rigsretsanklage.
Det er jeg helt enig i.
Jeg ved ikke, om jeg som finansminister ville have stillet i udsigt, at man ville aflevere en ansøgning til Finansudvalget.
Jeg opfatter ikke, og sådan har jeg forstået på det, som er blevet sagt i PØ-udvalget i samråd og her, at finansministeren er gået ud med en garanti.
Han har sagt, at man i givet fald vil søge Finansudvalget og derfor ventede at kunne få det igennem.
Per Stig Møller (KF), 1998-01-27:
Først til fru Pia Gjellerup
: Forslaget til vedtagelse er for svagt, fordi det jo ikke medtager, at der er kritik af regeringen. Det, man kritiserer og ser nærmere på, er Finanstilsynets rolle, Den Danske Banks rolle og embedsmændenes rolle.
Det er det, man koncentrerer sig om.
Men at regeringen har vist svigtende omhu i sin embedsførelse, er dog det mindste, man kan sige, og når finansministeren selv har sagt undskyld til færingerne, er det da også et udtryk for, at han har erkendt svigtende omhu.
Man har ikke med, at regeringen ikke har sat sig ordentligt ind i de sager, man påfører færingerne, og det har jeg overværet finansministeren sige undskyld for på færøsk fjernsyn.
Det at antyde, at det såmænd var ét fedt med den borgerlige Schlüterregering og regeringen Nyrup er da noget sludder, og dér synes jeg, det var meget flot, at økonomiministeren her roste Schlüterregeringen - sådan har jeg noteret mig det - for at have lagt sporet til det, der blev genopretningen af den økonomiske politik. Man er så kørt videre med Finansieringsfonden og med IMF, som Socialdemokratiet i sin tid fandt var for hårdt, men som økonomiministeren har støttet.
Nu støtter man sig så til, at vi satte IMF ind; det finder man altså var rigtigt gjort.
Hvorfor skal Schlüterregeringen kritiseres, når man finder, at sporet var rigtigt lagt ud?
Schlüter har hverken lod eller del i, at fusionen og det forkerte aktiebytte med de forkerte aktieværdiansættelser bliver realiseret i marts måned 1993, og ideerne til disse ting starter efter den 29. januar 1993.
Derfor er det fuldstændig urimeligt at rode Schlüterregeringen ind i det, og jeg synes da også, at statsministeren i sin talenotits til Det Politisk-Økonomiske Udvalg var fair, og derfor er det urimeligt at rode Schlüter ind i det her.
»Grundlæggende har konstruktionen været fornuftig«, siger den nuværende statsminister om den forhenværende statsministers dispositioner.
Derfor er det da helt urimeligt at rode dem sammen i teksten. Problemet er fusionen, den manglende undersøgelse af aktiernes værdi ved aktiebyttet.
Det, der også er galt, er, at man siger, at det færøske landsstyre og den danske regering begge havde et ufuldstændigt grundlag for godkendelse af aktiebyttet, men den danske regering gennemtvinger det på et ufuldstændigt grundlag.
Derfor kan man ikke rode det færøske landsstyre ind og sidestille det.
Derfor er forslaget forkert i forhold til det færøske landsstyre og Schlüterregeringen og for slapt i forhold til regeringen. Til hr. Aage Frandsen om rettidig information skal jeg lige til allersidst sige: Det fremgår lysende klart, at Finanstilsynet beder om, at færingerne ikke bliver underrettet den 29. september 1992, og at Poul Schlüter træffer den beslutning at skære igennem og sige, at de skal orienteres.
Aage Frandsen (SF), 1998-01-27:
Jeg er enig med hr. Per Stig Møller i, at det her er et eksempel på, at ganske meget går galt, og når der er så meget, der går galt, så går det ret meget galt.
Jeg bed også mærke i, at hr. Per Stig Møller ikke kunne stemme for forslaget til vedtagelse.
Det havde jeg heller ikke regnet med at han kunne.
Begrundelsen var, at det i forhold til den tidligere regering var forfejlet og i forhold til den nuværende regering var for svagt.
Jeg vil godt spørge hr. Per Stig Møller: Hvad er forkert
i forhold til den tidligere regering?
Og i den forbindelse, om kritikken i pind 2 af den tidligere regering med hensyn til kommunikation, er forkert.
Kan man ikke sige det samme om den nuværende regering, nemlig at den også havde en dårlig kommunikation, og specielt vel kritisere den for det, der skete efter den 8. februar 1993.
Yderligere vil jeg godt spørge, om det ikke i dette forslag til vedtagelse, som det hedder, også er udtrykt klart, at danske myndigheders samlede håndtering af sagen var mangelfuld og utilfredsstillende.
Er det da ikke også en kritik af den nuværende regering?
Hr. Per Stig Møller fremstiller det, som om regeringen frikendte sig selv.
Det mener jeg ikke at regeringen har gjort.
Regeringen har lært af sine erfaringer.
Pia Gjellerup (S), 1998-01-27:
Jeg kunne forstå på hr. Per Stig Møller, at færingerne tabte 1 mia. kr. på aktiebyttet.
Jeg vil blot stilfærdigt spørge: Hvem tjente så milliarden? Jeg kan forstå, at Det Konservative Folkeparti vil stemme imod forslaget til vedtagelse.
Det kunne være rart at få beskrevet, hvad man er uenig i.
Jeg har kigget ned over forslaget, og jeg synes ikke, at jeg i hr. Per Stig Møllers indlæg hørte noget, der kunne pege på, at man er uenig i noget af det, der står i forslaget til vedtagelse.
I så fald vil jeg gerne høre, hvad hr. Per Stig Møller synes der mangler.
Hvad er grunden til, at vi ikke må se på skrift, hvad det er for nogle ting, Venstre og De Konservative gerne vil have med i forslaget til vedtagelse?
Når vi stiller spørgsmålet til De Konservative og ikke til Venstre, er det, fordi Venstre i virkeligheden bare vil nøjes med at skrive: Rigsretssag.
De er sådan set lidt udenfor, for det har hr. Per Stig Møller jo offentligt taget afstand fra. Så det ville være interessant at vide, hvad det er, Det Konservative Folkeparti gerne ville have, der skulle stå i forslaget til vedtagelse.
Aage Frandsen (SF), 1998-01-27:
Jeg vil godt fortsætte med det tema, jeg tog op før, altså spørgsmålet om, hvorfor Venstre har inddraget spørgsmålet om rigsretssag.
Jeg vil spørge hr. Anders Fogh Rasmussen, hvor grænsen er for, hvornår noget er politisk og noget er retligt.
Det er klart, at det er politisk, når vi tager stilling til, om der skal rejses en rigsretssag, og det er også klart, at det er politisk, når man vælger at vælte en regering.
Men når det retlige ansvar skal gøres gældende, er det - som jeg har hørt forskellige retseksperter udtale - et spørgsmål om, hvorvidt der er klare lovbrud, og om man har frataget nogle mennesker deres menneskerettigheder.
Og derfor må jeg spørge, hvor der i finansministerens facon at arbejde på er noget, som er en parallel til tamilsagen.
Det vil sige, at denne sag må være endnu alvorligere, siden man begynder at tale om det, og derfor synes jeg, det er rart at få tingene på det rene.
Jeg er klar over, at man af forskellige grunde enten kan lide finansministeren eller ikke kan det, og jeg ved, at der er nogle, der ikke kan det.
Men en rigsretssag er jo en ekstremt alvorlig sag set i forhold til, at vi kan vælte finansministeren af politiske grunde.
Anders Fogh Rasmussen (V), 1998-01-27:
Fru Sonja Mikkelsen hævder, at hun er forvirret, og det ved jeg ikke om jeg kan gøre meget ved.
Men i hvert fald taler fru Sonja Mikkelsen om noget, der hedder kommunikationslinjer, og der er i hvert fald én ting, der står meget klart efter beretningen fra undersøgelseskommissionen: i den meget direkte kommunikation, der fandt sted mellem statsministeren og den færøske lagmand Marita Petersen, fandt der ingen orientering sted.
Det kan virke forvirrende at tale om manglende kommunikationslinjer, når der sidder to over for hinanden på Grand Hotel i Oslo den 1. marts 1993 kl. 07.45, altså at der ikke kan finde nogen kommunikation sted.
Det kræver ikke særlig indviklede kommunikationslinjer.
Der sidder to mennesker over for hinanden, og den ene er oven i købet af sine embedsmænd blevet opfordret til at kommunikere, men gør det ikke.
Det er krystalklart. Jeg kan i øvrigt bekræfte fru Kirsten Jacobsens opfattelse.
Vi kæmpede for at få en egentlig dommerundersøgelse, det har fru Kirsten Jacobsen fuldstændig ret i, og så ville der været draget de konklusioner, som vi andre i dag nødsages til selv at prøve at drage.
Og endelig til hr. Aage Frandsen: Det er jo rigtigt, at Venstres formand har nævnt spørgsmålet om rigsret som en mulighed, og så spørger hr. Aage Frandsen: Jamen hvori ligger parallellen til tamilsagen?
Ja, bl.a. fremgår det af beretningen fra undersøgelseskommissionen, at finansministeren har opfordret Finanstilsynet til - med departementschefens egne ord - at skynde sig langsomt i nogle sager, og den tidligere justitsminister blev jo netop dømt for at have opfordret sine embedsmænd til at skynde sig langsomt i nogle sager.
Men det tilkommer jo jurister at vurdere, om der - også i juridisk forstand - er den tilstrækkelige sammenhæng, og det er derfor, Venstres formand også har sagt, at tingene må komme i to trin: første trin er at bede uafhængige og uvildige juridiske eksperter vurdere karakteren af finansministerens handling, og næste skridt er så på baggrund heraf at tage stilling til, hvad der skal ske.
Det er det, der er i den sag, hverken mere eller mindre.
Ole Stavad (S), 1998-01-27:
Jeg vil godt vende tilbage til spørgsmålet om information og dialog med færingerne, hvor jeg også lyttede mig til, at hr. Anders Fogh Rasmussen mente, at der bestemt var et stærkt grundlag for at kritisere den nuværende regering.
Ser man på side 458 i kommissionsberetningen, fremgår det, at da den tidligere regering, hvor hr. Anders Fogh Rasmussen sad centralt som økonomiminister, deltog, fik landsstyret ingen papirer.
De fik ikke noget, der kunne danne grundlag for en sagsbehandling hos deres embedsmænd.
Og så fortsætter det: »Der deltog heller ikke færøske embedsmænd i rejsen til København og i forhandlingerne med regeringen, i modsætning til de senere forhandlinger mellem regeringen og landsstyret om løsning af bankproblemer den 1. februar 1993, den 28. maj 1993 og den 12. oktober 1993.«
Altså, der var langt ringere vilkår for færingerne under den regering, hvor hr. Anders Fogh Rasmussen sad centralt som økonomiminister.
Kjeld Rahbæk Møller (SF), 1998-01-27:
Når Venstre sammenligner finansministerens samtale med direktøren for Finanstilsynet den 22. april med tamilsagen, så kan jeg ikke lade være med at være opmærksom.
Tamilsagen var meget alvorlig, den kostede som bekendt menneskeliv, og den dækkede Venstre over.
Vi i SF vil bestemt ikke dække over noget tilsvarende.
Problemet er, at jeg har meget, meget svært ved at se parallellen.
Derfor vil jeg godt spørge hr. Anders Fogh Rasmussen: Hvad er det, der er galt?
Er det galt, at det var den forkerte minister, der ringede?
Skulle det ikke være finansministeren?
Skulle det være ressortministeren?
Eller var det selve indholdet af samtalen?
på, at finansministeren bad Finanstilsynet om at dispensere fra likviditetskravet, på baggrund af at Nationalbanken forsynede Færøbanken og Sjóvinnubanken med likviditet.
Er det ulovligt, eller hvad er problemet? Hr. Anders Fogh Rasmussen blandede dette spørgsmål sammen med en aftale mellem Finanstilsynet og Finansministeriet, der blev truffet meget senere og med et helt andet indhold.
Anders Fogh Rasmussen (V), 1998-01-27:
Jeg synes, det er ret stærkt at høre fru Pia Gjellerup hævde, at de citater, jeg har bragt fra beretningen her, skulle være løsrevne og misvisende.
Bare et enkelt eksempel; det står lysende klart på side 1082: »Kommissionen finder det godtgjort, at der i maj 1993 er indgået en aftale mellem i hvert fald Finansministeriet på den ene side og tilsynet på den anden side om, at tilsynet ikke forud for de planlagte forhandlinger mellem regeringen og landsstyret den 28. maj 1993 skulle rette forespørgsel til Sjóvinnubankin og Føroya Banki om forventningerne til resultatet for første halvår 1993.«
Tydeligere kan det da ikke siges.
Det er det, jeg har citeret, og det er citeret korrekt fra beretningen.
Og det er så i øvrigt det, hvorom departementschef Anders Eldrup på side 1080 med sine egne ord siger - han har nemlig påhørt samtalen eller i hvert fald fået et klart indtryk af samtalen - at der i det lå en opfordring fra finansministeren til Finanstilsynet om at skynde sig langsomt med kasseeftersynet.
Og han siger et andet sted, at det simpelt hen gik ud på at få Finanstilsynet til at udskyde et kasseeftersyn.
Det er klare citater fra beretningen, og det er centrale citater; de er hverken løsrevne eller misvisende.
Da er det, vi siger, at sådan som vi opfatter loven om Finanstilsynet, kan politikere ikke på den måde gå ind og prøve at påvirke Finanstilsynet til, at det skal udskyde nødvendige kasseeftersyn.
Finanstilsynet har en lovmæssig forpligtelse til at foretage kritisk eftersyn, når tilsynet finder det fornødent, og dér skal politikere ikke gå ind og lægge fingeren på vægten.
Det mener vi faktisk er en overtrædelse
af lovgivningen.
Men vi har også sagt, at vi er parat til at lade uvildige juridiske eksperter komme med deres vurdering af det.
Det er den konklusion, vi har draget ud fra undersøgelseskommissionens beretning.
Frank Aaen (EL), 1998-01-27:
Det er korrekt.
Den daværende regering sagde, at den danske stat ikke skal betale.
Og hvis vi tager modelnotatet, som jeg kan forstå hr. Anders Fogh Rasmussen kendte, så fremgår det deraf, at hvis den ene bank skulle have støtte, skulle den anden bank også have det, men altså ikke fra den danske stat, og derefter har vi jo kun færingerne tilbage.
Det er også det, der fremgår af side 406, hvor man afhører Poul Schlüter.
Dér siger Schlüter tydeligt, at den danske stat ikke vil betale, og samtidig fremgår det lysende klart, at Schlüter mener, at Den Danske Bank heller ikke skal betale.
Så er vi igen tilbage ved, at der kun var færingerne tilbage.
Det glemte hr. Anders Fogh Rasmussen bare at forklare færingerne, f.eks. da hr. Anders Fogh Rasmussen deltog i et af de afgørende møder den 5. oktober 1992, hvor plan 1 skulle træde i kraft.
Da var der ikke nogen melding
Godkendte den daværende økonomiminister, hr. Anders Fogh Rasmussen, at en kontorchef i Økonomiministeriet deltog i Færøgruppen, og med hvilket mandat var deltagelsen? Og for det andet: Kan hr. Anders Fogh Rasmussen bekræfte, at denne embedsmand i Færøgruppen havde meget travlt med at få understreget, at de danske pengeinstitutter havde nok at gøre, altså at de ikke kunne betale, og at vi dermed igen er tilbage ved færingernes landskasse?
Bjørn Elmquist (RV), 1998-01-27:
Det er til forsøgene fra hr. Anders Fogh Rasmussens og andres side på at jævnføre dette her med tamilsagen.
Der er flere, der har været inde på det.
Som jeg forstår det, så mener altså hr. Anders Fogh Rasmussen, at beskeden om at skynde sig langsomt skulle være det, der gør, at man kan sammenligne det med den totale standsning i ministeriet af ansøgninger om familiesammenføring i sin tid i Justitsministeriet. For det første er de to situationer nok ikke ensartede, men for det andet er det jo en meget, meget tynd påstand, det dér med skynd jer langsomt.
Allerede af beretningen fremgår det, at departementschefen i sin anden runde skynder sig at få understreget, at ordene ikke er udtalt.
Han har ikke hørt dem blive udtalt, så allerede i beretningen får man indtryk af, at det, hr. Anders Fogh Rasmussen siger, ikke holder.
Og hvis vi nu tager et af de svar, vi har fået i PØ-udvalget her for et par dage siden, svaret på spørgsmål 91 og 92, så siger departementschefen jo dér direkte: »Dette udelukker enhver sammenhæng med finansministerens samtale med direktør Mølgaard den 22. april, hvilket jeg beklager, at jeg ikke på stedet kunne påpege under vidneafhøringen.
Det skyldes, at jeg ikke var fuldt fortrolig med det foreviste brevs indhold.«
Så jeg må spørge hr. Anders Fogh Rasmussen: Har han ikke læst det her?
Er han i bevidst uvidenhed, eller er han i drønende ond tro?