runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Gudrun Laub (V), 2002-04-02:
Ja, her var det jo egentlig mere nærliggende, at det var fru Marianne Jelved og hr. Kristen Touborg, der diskuterede, for jeg forudsætter naturligvis, at kommunerne ved, hvad de gør, at de også kan gøre rede for det, og at borgerne også kan forholde sig til det.
Men jeg mener bestemt, at det kun er til fordel for alle, at man får en beskrivelse af det.
Det er i hvert fald den oplevelse, der har været i forbindelse med bl.a. serviceredegørelser, at det somme tider kan være meget, meget nyttigt at finde ud af: Hvad er det egentlig, vi gør, og hvorfor gør vi det, og kunne vi gøre det bedre og billigere, hvis vi gør det på en anden måde?
Det er en af de mest forfærdende sætninger, jeg kan høre, fordi fantasi er drivkraften i al nytænkning, og det er dét, forslaget åbner mulighed for: der kan komme nytænkning ind, man får en reel opgavebeskrivelse, som man derefter forholder sig til, og man er i hver kommune parat til at stå til ansvar over for vælgerne for, hvordan man har valgt.
Det er et mellemværende mellem kommunalbestyrelsesmedlemmerne og deres vælgere.
Bodil Kornbek (KRF), 2002-04-02:
Det er lidt i tråd med det, hr. Ole Stavad var inde på, for det er jo ikke et spørgsmål om udlicitering eller ej, og om man gør det i socialdemokratiske kommuner eller i Venstrekommuner er sådan set ligegyldigt.
Her er der tale om, at man vil påtvinge kommunerne en bestemt form.
De skal tvinges til, nu hedder det privatiseringer og udliciteringer, og jeg kan altså ikke helt forstå, hvordan det kan blive sammenkoblet med respekt for kommunernes arbejdsform og deres måde at håndtere det kommunale selvstyre på.
Hvis man vil tvinge noget ned over kommunerne, en bestemt måde at anskue en arbejdsform på, er det vel udtryk for manglende tillid til eller manglende respekt for kommunerne eller udtryk for, at man egentlig ikke mener, de kan gøre det godt nok, og at her ved vi altså bedst.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2002-04-02:
De danske kommuner står over for store udfordringer i de kommende år.
Inden for en begrænset økonomisk ramme skal kommunerne kunne imødekomme et formentlig stigende krav fra borgerne om kommunale serviceydelser, og samtidig hermed vil den demografiske udvikling med flere ældre og tilsvarende færre i arbejdsstyrken sætte kommunerne yderligere under pres. Disse udfordringer kan ikke klares uden nytænkning.
Med dette lovforslag ønsker regeringen at medvirke til kommunal nytænkning.
I stedet for de mere bagudrettede krav
om serviceredegørelser og udliciteringsredegørelser pålægges kommunerne i stedet at tænke fremadrettet ved i første år af den kommunale valgperiode at skulle udarbejde en strategi for udviklingen af kommunernes service over for borgerne.
Hvis kommunen vælger at foretage udbud af opgaver, skal den fastlægge en udbudspolitik efter de retningslinjer, som fremgår af tidligere beslutningsforslag fremsat af Det Konservative Folkeparti og Venstre her i Folketinget. Desuden får private virksomheder en udfordringsret.
Hvis en privat virksomhed udnytter denne ret, skal kommunen sammenligne omkostningerne ved at lade virksomheden løse opgaven i forhold til omkostningerne ved at fortsætte som hidtil.
Det er her væsentligt at slå fast, at det er en kommunal beslutning, hvorvidt man ønsker at benytte sig af den private virksomheds tilbud.
Forslaget om udfordringsret er også tidligere fremsat i Folketinget som et beslutningsforslag fra De Konservative og Venstre.
Det Konservative Folkeparti kan derfor naturligvis støtte regeringens forslag.
Line Barfod (EL), 2002-04-02:
Jeg er stadig meget forundret over, at Venstre slet ikke synes at mene, at der er noget bureaukratiproblem ved dette forslag, og jeg vil gerne spørge: Når nu Venstre synes, det er en så god idé at give private denne udfordringsret, som man også kunne kalde en bureaukratipligt for kommunerne, skal
den så også udvides til at gælde staten?
Skal enhver kunne komme og sige: Denne opgave, som løses af en eller anden
statslig funktion, vil jeg gerne byde på?
på det?
Eller hvis der er en, der mener at kunne overtage billetfunktionen på Nationalmuseet, skal han så kunne byde på den?
Og skal ministeren eller Folketinget så, afhængig af om der er lovhjemmel eller ej, tage politisk stilling til, om man ønsker at lægge den ud til private?
Er det dét, både politikerne og embedsmændene skal sidde og bruge tid på i både det statslige og det kommunale apparat?
Skal de sidde og tage stilling til alle mulige forskellige tilbud fra private?
Jeg forstår simpelt hen ikke sammenhængen i det her, hvis man ønsker, som Venstre tidligere har sagt, at sætte borgeren før systemet.
Jeg må indrømme, at jeg ikke har undersøgt, hvor meget ministerchaufføren får i løn, eller hvor store udgifterne til at holde ministerbilen er.
Men jeg er sikker på, at hvis man var privat og måske havde en billigere bil end den, ministeren kører i i dag, kunne man overveje at give et tilbud, der lå lige omkring grænsen på de 250.000 kr., og så havde ministeren pligt til at beregne, hvor meget det egentlig kostede med den størrelse bil, han kører i i dag, og den løn, han giver sin chauffør i dag.
Det er ikke, fordi jeg vil opfordre ministeren til at foretage den slags beregninger, men for at vise, hvad det er for et bureaukrati, man sætter i gang.
Hvis Venstre også mener, vi skal have det her på statsområdet, må vi jo vente og se.
Det kan der komme megen morskab ud af, men der kommer altså også en del usikkerhed hos de ansatte og temmelig meget bureaukrati.
Politikerne i kommunerne kommer til at skulle beskæftige sig med den slags forslag i stedet for at se på,
hvad de bedst kan gøre for borgerne, og jeg forstår simpelt hen stadig ikke, hvor visionen er hos Venstre med hensyn til at tage hensyn til borgerne i stedet for at tage hensyn til systemer og bureaukrati.
Gudrun Laub (V), 2002-04-02:
Hvis der ikke kan komme eksempler på noget mere indviklet bureaukrati end dem, der er nævnt her, er jeg i hvert fald ikke bange for, at det skal tage pippet fra nogen, og det er altså ikke statens opgaver, det drejer sig om i dette lovforslag; det er kommunernes.
Jeg kan altså kun gentage, at Venstre støtter forslaget
og er sikker på, at det vil give anledning til nytænkning, at vi får fantasi ind i billedet, og at vi giver folk lyst til at byde på kommunale opgaver og komme med nogle forslag, som vil give anledning til, at man i kommunerne siger: Kunne vi egentlig gøre det her bedre
Det vil kun være til gavn for samfundet som helhed.
Uno Larsson (DF), 2002-04-02:
I februar 2001 behandlede Folketinget et beslutningsforslag
fra Venstre og De Konservative om indførelse af kommuners pligt til at formulere udbudspolitik, og der var der oplistet en række principper vedrørende formålet med beslutningsforslaget.
Det, som Folketinget præsenteres for i dag, er en videreførelse af intentionerne bag dette beslutningsforslag, som Dansk Folkeparti støttede.
Rigtig mange kommuner har foretaget udlicitering på en række områder, nogle kommuner mere end andre, og de områder, der er udliciterede, er selvfølgelig ikke de samme.
Sådan er det, og sådan bør det også være.
Rigtig mange kommuner er mere kreative i deres ønsker om at få det mest mulige ud af skatterne, og hertil kommer nu et skattestop, der uundgåeligt vil medføre større agtpågivenhed med hensyn til omfanget af de kommunale udgifter. Jeg selv og Dansk Folkeparti tror, at der skal ansættes yderligere personale i kommunerne for at leve op til de mange planer, som lovforslaget lægger op til, at kommunerne skal give sig i kast med; dette giver høringsudtalelserne også udtryk for.
Her må det imidlertid fremhæves, at kommunerne hidtil har foretaget et indberetningsarbejde vedrørende udliciteringer, og at dette nu i realiteten erstattes af en mere målrettet strategi vedrørende udarbejdelse af servicestrategien og udformningsretten m.m.
Dette indebærer, at kommunerne kan være mere aktive med hensyn til udførelse af kommunale opgaver.
Dansk Folkeparti vil ikke afvise lovforslaget, men det gør indtryk, at kommunerne modsætter sig dele af forslaget, og at der bl.a. fremføres, at det er i direkte strid med indenrigsministerens såkaldte frihedsbrev.
under udvalgsarbejdet må derfor være at se på, om lovforslaget kan forenkles, f.eks. med større beløb til udbudssummen, alt afhængig af den enkelte kommunes størrelse.
Der er trods alt forskel på Læsø og Århus, og derfor er skattegrundlaget selvfølgelig også forskelligt på Læsø og i Århus.
Den vej kunne man også gå.
Mange kommuner indsender i denne tid forslag til ministeriet om forenkling,
Dansk Folkeparti vil gå aktivt ind i udvalgsarbejdet, og vi vil se frem til, at indenrigsministeren vil være lydhør over for forslag om forskellige forenklinger, så den kommunale verden bliver mere tilfreds, end tilfældet er med det nu fremsatte forslag.
De kommende økonomiske forhandlinger med kommunerne vil måske være et passende forum for en drøftelse af, hvilke administrative og dermed økonomiske konsekvenser forslaget vil få for kommunerne, og derfor vil forhandlingerne være vejen frem og dermed vise, at lovforslaget kan udformes på en smidigere måde.
Arne Toft (S), 2002-04-02:
Jeg synes, der var en hel del fornuft i det, hr. Uno Larsson sagde.
Bl.a. er han enig med Socialdemokratiet i, at lovforslaget kræver flere ansættelser i den kommunale sektor, og han er også enig med os i, at det kunne være en god idé at sætte beløbet op. Nu er beløbet sat op fra 100.000 kr. til 250.000 kr.
, men det kunne måske være en idé at sætte det så meget op, at det rammer det samme udliciteringsbeløb, man skal byde på inden for EU, jeg tror, det er noget i retning af 1,5 mio. kr.
Så var man nemlig fri for lovforslaget.
Kunne hr. Uno Larsson være enig med mig i, at hvis man satte grænsen dér, undgik man i hvert fald alt det bureaukrati og fik alligevel tingene i udbud?
Kristen Touborg (SF), 2002-04-02:
Jeg synes, der var nogle ret så interessante betragtninger i noget af det, Dansk Folkepartis ordfører fremførte.
Det, at man er opmærksom på, at der er et bureaukrati, der vil være vildtvoksende, og at man også er indstillet på under udvalgsarbejdet at ville gøre noget ved det, får mig til at spørge Dansk Folkepartis ordfører, om man vil overveje at trække den del, der vedrører udfordringsret, ud af lovforslaget.
Hvis man vil det, synes jeg, at der er nogle muligheder at se på.
Uno Larsson (DF), 2002-04-02:
Til hr. Arne Toft vil jeg gerne sige, at nu er vi jo ikke så meget for de der EU-udbud, så vi holder os til Danmark i første omgang, og hvad vi gør her i Danmark.
Men altså, det er jo rart med noget konkurrence, det skal ingen hemmelighed være.
Jo flere udbud, der kommer, desto mere konkurrence, og jo billigere vil tingene også blive.
Det er den løsning, der må være.
Nu kan jeg altså desværre ikke huske, hvad hr. Kristen Touborg spurgte mig om.
Nu er de andre ordførere så hurtige, men det må jeg komme tilbage til.
Ole Stavad (S), 2002-04-02:
Jeg synes, at der blev givet udtryk for en nøgternhed; at det her er et bureaukratisk forslag, som vil betyde, at man skal bruge nogle flere folk, som kommunerne skal ud og ansætte, til rent papirarbejde.
Derfor vil jeg godt spørge hr. Uno Larsson: Er vi ikke enige om, at de yderligere ansatte, som vi skal bruge i vores kommuner, skal vi først og fremmest sørge for er til rådighed for at give vore ældre en ordentlig pleje, sørge for, at vores børn får en god pasning, og ikke bruge dem til at sidde og lave unødvendigt papirarbejde?
Er det ikke den opgave, vi har?
Og er det ikke dér, vi skal sætte ind med ressourcerne?
Så forstår jeg på det, hr. Uno Larsson siger, at det her i hvert fald ikke er omfattet af musefældeklausulen i finansloven.
Kan jeg få det bekræftet?
Kristen Touborg (SF), 2002-04-02:
Jeg skal gerne gentage mit spørgsmål, når det i første omgang undgik ordførerens opmærksomhed, det har jeg forståelse for.
Mit spørgsmål var, om Dansk Folkeparti nu efter de betænkeligheder, man har givet udtryk for i forhold til det bureaukratiske i forslaget, vil være villig til at tage den del af lovforslaget ud, som vedrører udfordringsretten, for jeg synes, at der ville være nogle muligheder i det, hvis vi kunne finde et flertal for sådan noget.
Uno Larsson (DF), 2002-04-02:
Til begge d'herrer kan jeg da sige, at Dansk Folkeparti har da også lidt bekymring over, at der skal ansættes flere folk i kommunerne, og det er da besnærende at høre, at man kan bruge folk andre steder og særdeles på ældreområdet.
Det synes vi selvfølgelig er en god ting.
Nu skal det her som sagt til forhandlinger og i udvalg, og så kan vi jo snakke om det der.
Som jeg sagde, er vi bekymrede for, at der skal ansættes flere folk i kommunen. Men det må vi jo snakke med ministeren og se, hvor langt vi kan komme i det spørgsmål.
Den tid, den sorg.
Ole Stavad (S), 2002-04-02:
Jeg synes, der blev givet udtryk for nogle betænkeligheder fra Dansk Folkepartis ordfører, der svarer til det, som vores ordfører fra Socialdemokratiet har sagt tidligere, og som vi har også givet udtryk for i korte bemærkninger.
Derimod fandt jeg ikke ud af, hvad det så er, man vil, og hvordan pokker man vil se andre løsninger, hvis man skal komme bureaukratiet til livs, end den, hr. Kristen Touborg har anvist, som jeg også synes er en, som man kunne beskæftige sig med.
Derudover vil jeg godt spørge hr. Uno Larsson: Det blev sagt i hans ordførertale, at konkurrence er godt, og det er jeg som udgangspunkt enig i.
Men når der f.eks. er børn og gamle mennesker i den anden ende, er der vel også andre hensyn, der skal tages.
Det kan vi vel ikke være uenige om.
Uno Larsson (DF), 2002-04-02:
Stadig væk må jeg sige til hr. Ole Stavad, at vi selvfølgelig vil se på sagerne.
Det er også derfor, at vi har agtpågivenhed med hensyn til omfanget af de kommunale udgifter, og hvor de kommer hen, og det vil vi selvfølgelig se på i udvalget.
Jeg vil også nævne en anden ting: Der står også i forslaget, og det skal nævnes, at lovforslaget ikke forpligter kommunalbestyrelsen til at træffe nogen bestemt beslutning på baggrund af sammenlignelighed mellem det private tilbud og kommunens egen opgaveudførelse.
Så her er svaret.
Gudrun Laub (V), 2002-04-02:
Med hensyn til forståelsen af sammenhængen mellem tvang og respekt, er det altså det, at man tvinger nogle til at forklare, hvad de gør, og hvorfor de gør det.
Det er ikke et udtryk for manglende respekt, det er kun et spørgsmål om, at man får det i en form, som er brugbar og forståelig, også som sammenligningsgrundlag, og respekten ligger i, at det jo er kommunerne selv, der træffer afgørelserne.
Fru Line Barfod kom med nogle eksempler.
Nu drejer det her sig jo altså om kommunale og amtskommunale opgaver, ikke om statslige opgaver, men de eksempler, der blev nævnt, ville under alle omstændigheder ligge under 250.000 kr.s-grænsen.
Måske er det netop sådan nogle eksempler, som viser, at der er brug for, at man får fantasien ind, og at der er mange andre måder at løse tingene på, end man gør i dag, og det er det, vi gerne vil fremme, fordi det er nytænkning og virkelig giver mulighed for at få forbedret vores velfærdssamfund, uden at vi bare sætter skatterne op.
Søren Søndergaard (EL), 2002-04-02:
Jeg vil bare bede hr. Nødgaard om at forklare Folketinget, hvorfor hr. Nødgaard har skrevet eller i hvert fald har skrevet under på, at digital kopiering er mere indgribende i kunstnernes muligheder for at skaffe indtægter end analog kopiering.
Hvorfor er det med?
Per Stig Møller (KF), 2002-04-02:
Det er fuldstændig rigtigt, at konflikten i Mellemøsten kan komme til at brede sig.
Det er jo konstateret, at det har den ikke gjort, og det skyldes jo nok reaktionerne efter den 11. september.
Så det har ikke bredt sig, men det kan brede sig, og derfor er det meget vigtigt, at der kommer fredsforhandlinger, og at situationen kommer under kontrol; for det kan brede sig når som helst.
Det arbejder vi også for.
Det arbejder EU for.
Det arbejder FN for.
Så det er jo ikke rigtigt, at verden ser passivt til.
EU har sendt erklæringer
af sted.
FN har lavet
en sikkerhedsresolution.
Begge dele ligger faktisk på præcis den samme linje, hvis hr. Holger K. Nielsen læser de to resolutioner og udtalelser, som den danske regering har lagt sig på med kritik og henstillinger til begge parter og markering af, at kun fredsprocessen kan gavne sagen.
Så vi ser altså ikke passivt til.
Alternativet til at se passivt til, som hr. Holger K. Nielsen måske efterlyser nu, er altså en interventionshær.
Forestiller hr. Holger K. Nielsen sig virkelig, at man skulle sende en hær ind, der skulle kæmpe sig ind imellem selvmordsbomber og en israelsk hær?
Altså da nogle af selvmordsbomberne og grupperne ikke accepterer Israels eksistens overhovedet, ville det jo kun betyde - i hvert fald hvis man stiller en hær indimellem, hvis man overhovedet teoretisk kunne forestille sig det - at der stadig væk ville komme bomber mellem den hær og Middelhavet, fordi der er folk og kræfter og bevægelser på palæstinensisk side, som ikke accepterer Israels eksistens.
Se en arabisk tv-udsendelse.
Jeg så tilfældigvis en, hvor man ser det ene barn efter det andet linet op og meddele: Jeg kommer fra Haifa, og jeg kommer fra den by i Israel, jeg kommer fra den by i Israel.
Så til sidst ser man de israelske ledere.
Der står, at de kommer fra Rusland og Ukraine osv., og så står der på skærmen: »We will be back«.
Det er ikke en måde at bygge det op på.
Så den propaganda er der også i det.
Og den ville ikke blive hjulpet ret meget med den hær dér.
Så en observatørmission ser vi meget gerne.
Men den har ikke nogen mening, hvis den skal kæmpe sig igennem; så rammer bomberne til alle sider for den hær.
Holger K. Nielsen (SF), 2002-04-02:
Jamen jeg kan bare konstatere, at der de seneste år er kommet et stigende internationalt engagement også i såkaldt humanitære militære interventioner, og de er altid vanskelige.
Det er ligegyldigt, om det er Afghanistan, om det er Balkan, Bosnien, eller hvor man nu er henne.
Det, der bare undrer mig, er, at her står vi med en konflikt, der vel er den farligste i mange, mange år, der risikerer at brede sig til hele regionen, der risikerer at få
langt større verdensomspændende karakter end det, vi ser nu.
Er det så ikke en situation, hvor verdenssamfundet i form af FN må være i stand til at gøre mere end at vedtage resolutioner?
Det er jeg med på at det gør.
Det er også godt nok, men er det nok?
Det har vist sig, at det ikke er nok.
Jeg spørger bare: Hvor er logikken henne i, at man ikke vil gå længere end til skrivebordsresolutioner i denne her konflikt, hvor man så i andre konflikter i de seneste år har været villig til at sætte magt bag handlingerne?
Per Stig Møller (KF), 2002-04-02:
Det vil sige, at han forestiller sig, at vi skal sende soldater ind og banke israelere og banke palæstinensere og stille os op midt imellem dem, lige efter at jeg har forklaret hr. Holger K. Nielsen, at det vil ikke skabe fred.
For det vil jo bare betyde, selv om man tænkte sig den situation, at bomberne ville hagle rundtomkring til begge sider alligevel, fordi nogle parter i Israel ikke accepterer palæstinensernes eksistens og palæstinenserne ikke accepterer Israels eksistens.
Så den hær ville ikke kunne gøre nogen gavn, før der ligger en politisk aftale, som man så kan overvåge og sørge for bliver holdt.
Holger K. Nielsen (SF), 2002-04-02:
Jeg skal afvise, at jeg har krigsfantasier her.
Jeg skal bare påpege den dobbeltmoral, der tilsyneladende ligger i, at hvor den danske regering er villig til at støtte militæraktioner næsten hvor som helst i verden, så er man ikke villig til at gøre noget som helst i denne konflikt. Ikke engang handelssanktioner mod Israel er man villig til inden for EU, som i det mindste kunne give et vist pres på Israel. Man er ikke villig til at tage en debat om, hvorvidt man kan få et stærkere pres end blot resolutioner i forhold til parterne. Det har jo vist sig, at disse resolutioner ikke har nok virkning af en eneste grund: at den israelske regering ikke accepterer det, der foregår i FN, og at USA ensidigt bakker op bag Israel.
Og det er vel her, forklaringen ligger, nemlig at den danske regering ikke ønsker at tage en debat, der på nogen måde kan pikere den amerikanske regering eller den israelske regering.
Men jeg vil påpege dobbeltmoralen, og jeg vil påpege, at hvis der overhovedet skal være en chance for, at denne vanvittige konflikt, denne dødsspiral skal slutte, så kræver det andet og mere end resolutioner fra den danske regering, fra EU og fra FN.
Per Stig Møller (KF), 2002-04-02:
Jo, men jeg synes, det lyder meget hult.
Altså jeg synes, hr. Holger K. Nielsen svinger sig meget op og forlanger noget af os, som han derefter ikke forlanger alligevel.
Jeg hørte det, som om han forlangte, at vi skulle kæmpe os ind imellem parterne.
Jeg har forklaret hr. Holger K. Nielsen - og det hjælper ikke ret meget: Det, vi arbejder for, er, at Israel trækker sig tilbage fra besatte områder, at man arbejder på den saudiske fredsplan, som betyder anerkendelse af Israel og oprettelse af en palæstinensisk stat.
Det er ikke rigtigt, at det ikke påvirker USA.
Den resolution, som kom for kort tid siden fra Sikkerhedsrådet, som var forfattet af USA, nævner for første gang, at det skal ende med en palæstinensisk stat.
Det vil sige, at EU's, den europæiske politik på det område altså nu også har påvirket USA, så USA siger det samme om Palæstina.
Så det er simpelt hen ikke korrekt, det, hr. Holger K. Nielsen siger, at vi ikke påvirker USA.
Og den største mulighed for at få skabt fred i området er, at USA og EU fører den samme politik over for palæstinenserne og over for israelerne.
Så er der
størst mulighed for, at det lykkes.
Jeg er helt enig i, at det er dybt bedrøveligt, at man kan komme med alle disse henstillinger og alle disse resolutioner, og at intet hjælper.
Det er jeg fuldstændig enig i.
Men altså alternativet med at sende en hær ind, som ingen vil se, og hvor tingene rundt om denne hær bare bliver værre, det er jo ikke rigtig noget godt alternativ.
Holger K. Nielsen (SF), 2002-04-02:
Det er jo ikke korrekt, at den amerikanske regering har en klar linje i det her.
Den amerikanske regering har en aldeles uklar linje i det her.
Og det er jo også årsagen til, at den israelske regering føler sig stærk nok til at fare frem, som den gør i øjeblikket.
Den israelske regering har fremprovokeret en krig, fører krig i øjeblikket i området med meget store og alvorlige konsekvenser.
Derfor spørger jeg endnu en gang: Hvordan kan det være, at det her er den eneste krig i verden, hvor verdenssamfundet ser fuldstændig passivt til?
Hvordan kan det være, at vi i alle mulige andre konflikter de sidste 10 år har fået et stigende pres på at engagere os, at gå ind og engagere os og få parterne skilt ad, men her er der intet som helst, ikke engang handelssanktioner, ikke engang noget, der ligner handling bag de mange ord, der blev vedtaget forskellige steder?
Per Stig Møller (KF), 2002-04-02:
Jeg tror såmænd ikke, hr. Holger K. Nielsen har ret meget glæde af handelssanktioner.
Men jeg tror ikke, at hr. Holger K. Nielsen vil gå ind for handelssanktioner mod det, der trods alt kommer ud fra Palæstina.
Og den israelske økonomi er i forvejen temmelig ødelagt.
Så jeg tror såmænd ikke, det vil påvirke noget som helst.
Så igen mangler jeg bare et noget fremadrettet og konstruktivt forslag fra Holger K. Nielsen som alternativ til vores.
Når man laver en militæraktion, skal man vide, hvilket mål man vil nå, og man skal tro på, at man kan nå målet.
Jeg har prøvet at forklare hr. Holger K. Nielsen, at en militæraktion uden accept fra parterne ikke har store muligheder for at nå sit mål, og derfor ville den jo være temmelig hovedløs.
Så det, vi bliver ved med - og skal blive ved med - er at presse begge parter i utvetydige vendinger og sige til Israel nu, at den gengældelse er gået over gevind, at det ikke har noget formål at behandle Arafat på den måde, man behandler ham på nu, for man får ikke fred med den arabiske verden på den måde.
Samtidig skal man understrege, at de her selvmordsbomber må standse, for ellers bliver det ved med at køre op.
Det har jeg gentaget flere gange, men jeg kan ikke høre,
hr. Holger K. Nielsen er kommet med forslag, som vil kunne løse konflikten.