Jeppe Kofod (S), 2004-05-27:
Først vil jeg takke udenrigsministeren for svaret.
Jeg synes, det var nogle gode prioriteter, og jeg synes, det er vigtigt at fremhæve både de bløde og hårde sikkerhedstrusler, og at man adresserer dem med lige stor ildhu.
Det er efter min opfattelse desværre ikke det, vi har set i verden i de seneste år.
Jeg må så også sige, at det ærgrer mig en lille smule, at udenrigsministeren ikke kom ind på det seneste års splittelse om Irakkrigen, som jo har rystet FN, også ifølge generalsekretæren, og verdenssamfundet, og desværre med den danske regerings medvirken.
Det undrer mig lidt, at udenrigsministeren i besvarelsen overhovedet ikke omtalte det, der har været en hovedkonflikt, som har lammet FN, og som har gjort, at nogle amerikanere har sagt, at FN er irrelevant i kampen mod de nye trusler.
Det håber jeg udenrigsministeren kan vende tilbage til, for jeg synes, det er utrolig vigtigt, at FN bliver rammen, hvor man adresserer også international terrorisme, spredning af masseødelæggelsesvåben, kollapsede stater osv.
For Socialdemokratiet er og har FN jo altid været omdrejningspunkt for at løse fælles globale problemer og fremme en international retsorden baseret på demokrati og respekten for menneskerettigheder.
Og for Danmark som sådan er et stærkt FN i vores klare udenrigspolitiske interesse for at skabe fred og stabilitet og fremme vores værdier i dagens verden.
Men man må huske på, at FN's Sikkerhedsråd, som Danmark jo kandiderer til, også er det eneste organ i verden, der har beføjelser til at træffe bindende sikkerhedspolitiske beslutninger med global rækkevidde og dermed give beslutninger om eksempelvis brug af væbnet magt en afgørende legitimitet.
Irakkrigen er jo et eksempel på, hvordan det kan gå, når denne legitimitet og FN-opbakning ikke er til stede.
Socialdemokratiet mener, at der er behov for, at Danmark ikke mindst på baggrund af de seneste års splittelse i FN fører, hvad man kunne kalde en aktivistisk FN-politik med klar støtte til Kofi Annans bestræbelser for at effektivisere og reformere FN's arbejde.
Efter vores opfattelse og også efter udenrigsministerens opfattelse er der jo klart behov for reform af FN, herunder
FN's Sikkerhedsråd
, så organisationen afspejler de udfordringer, verden står over for i dag
Eksempelvis faldt i 1990'erne antallet af dræbte i traditionelle krige mellem to og flere lande jo markant.
Men 3,6 millioner mennesker døde i borgerkrige, og antallet af flygtninge og internt fordrevne som følge af sådanne konflikter steg med 50 pct.
Derfor må den klare målsætning jo være at ajourføre folkeretten til den moderne tid ikke mindst i forhold til beskyttelse af menneskerettighederne, hvis universale gyldighed ikke bør kunne tilsidesættes af begrænsende folkeretlige principper.
Men der er eksempelvis også behov for at ændre sammensætningen i Sikkerhedsrådet, som udenrigsministeren også var inde på, så også folkerige ulande og regioner, der ikke er repræsenteret i dag, får en mere permanent stilling i Sikkerhedsrådet.
Der er behov for at indskrænke brugen af vetoretten, som de 5 permanente medlemmer har, der jo afspejler den kolde krigs logik, hvor retten til at sige fra over for fællesskabet desværre var mere grundlæggende end pligten til at efterleve kollektive beslutninger.
Desværre har vi eksempelvis set, at USA's regering gentagne gange har blokeret for en helt nødvendig resolution i Israel-Palæstina-konflikten, f.eks. at en tredje uafhængig part må overvåge implementeringen af køreplanen for fred.
Men uanset reformer er det afgørende, at den politiske vilje og opbakning er til stede i forhold til at gøre FN til omdrejningspunkt for løsning af globale problemer.
Det forudsætter efter vores opfattelse en styrket fælles europæisk udenrigspolitik, og at EU-landene i højere grad taler med én stemme i Sikkerhedsrådet, og at man i øvrigt følger den fælles EU-strategi om effektiv multilateralisme, som Solana præsenterede i december sidste år. Det forudsætter også politisk lederskab i Danmark bl.a. i form af øget ulandsbistand og færre handelsvilkår over for ulandene.
Det gælder ikke mindst de såkaldte 2015-målsætninger, som udenrigsministeren også omtalte.
De handler som bekendt om en halvering af de godt 1,2 milliarder mennesker, der lever i ekstrem fattigdom, antallet af dem og mennesker, som sulter, og om at sikre alle børn grundskole, standse hiv/aids-epidemiens udbredelse og halvere antallet af mennesker, der ikke har adgang til rent drikkevand, for bare at nævne nogle af eksemplerne fra 2015-målene.
Ikke mindst landene i Afrika - og jeg vil gerne kvittere for, at det er sat på dagsordenen - syd for Sahara sakker voldsomt bagud, bl.a. fordi rige lande som Danmark, og i det her tilfælde som følge af regeringens politik, skærer i ulandsbistanden.
Det er en særdeles kedelig udvikling og ikke udtryk for en nødvendig opbakning fra et politisk lederskab
Danmark har efter vores opfattelse et særligt ansvar - et særligt ansvar for at sætte fattigdoms-, miljø- og udviklingsproblemer på dagsordenen i FN, som jo er konkrete sikkerhedstrusler for milliarder af mennesker hver eneste dag, og tusinder dør jo af de trusler.
Jeg tror, det er helt nødvendigt med en stærk dansk og nordisk stemme i FN, hvis vi skal sikre en mere fredelig og mere retfærdig verden.
Og så vil jeg gerne på vegne af Venstre, Socialdemokratiet, Det Konservative Folkeparti og Det Radikale Venstre fremsætte følgende:
Forslag til vedtagelse