Ulrik Kragh (V), 2004-11-25:
Vi havde for 14 dage siden en god og lang debat om udsendelse af soldater til Irak og forlængelse af det danske mandat med yderligere 6 måneder.
Jeg synes, det er vigtigt også her under andenbehandlingen at slå fast, at de danske soldater gør en formidabel indsats i det sydlige Irak, er med til at sikre stabilitet, er med til at sikre ro og orden for de mennesker, som bor der, og det har de succes med i det sydlige Irak.
De er med til som officerer i den polske division at sørge for, at tingene foregår godt dér, og endelig er de med til at sikre civile mennesker, der forsøger på at gøre en indsats for genopbygningen af Irak.
Snart skal de også deltage i uddannelsen af irakiske sikkerhedsstyrker under NATO-kontrol.
Jeg synes, det er utrolig vigtigt, at Folketinget bakker fuldt og helt op om den indsats, de gør, og derfor er jeg også utrolig glad for det brede flertal, som har vist sig at ville bakke op om forslaget i dag.
Hvad er egentlig den taktiske vinkel på, at man laver en politisk diskussion, hvor man på en gang siger, man stemmer for, og samtidig forsøger på at virke, som om man er i opposition?
Det virker, som om der er nogle, der har en interesse i ikke at blive udstillet for uansvarlighed, men samtidig gerne vil signalere, at de ville noget andet, selv om der ikke kommer alverdens kød på, hvad det er, de ellers gerne ville.
Vi havde i går i Folketingssalen en over 3 timer lang debat, hvor der blev stillet utrolig mange spørgsmål til statsministeren: Kunne man ikke inddrage FN mere?
Burde man ikke have lyttet til FN's generalsekretær, Kofi Annan, da han sagde, at vi skulle tænke os grundigt om, inden der blev ryddet op i Falluja?
Man må sige, at det nytter ikke meget at skue tilbage på, hvad der kunne være gjort anderledes.
Derimod skulle man nok tage at lytte til det signal, der er kommet fra det topmøde, der har været i Sharm el-Sheikh mellem de forskellige aktører og naboer til Irak, hvor man har diskuteret situationen.
Der kom den franske udenrigsminister ud med en melding, hvor han sagde, at nu gjaldt det om at se fremad, og netop det at se fremad er også utrolig vigtigt i den danske debat.
FN har med resolution 1546 bedt alle FN's medlemsnationer om at deltage aktivt i genopbygningen af Irak og i at sikre, at irakerne kan få et stabilt land frem mod demokrati.
Denne opfordring er fulgt op af den midlertidige premierminister Allawi, som siger, at man ønsker, at verdenssamfundet bidrager til at støtte Irak.
Vi er nu inde i en proces frem mod januar, hvor vi skal have et valg, hvor de udemokratiske mennesker, der er i Irak, ønsker at afspore processen, vil forsøge på med bomber, med terror, med gidseltagninger at sikre, at det demokrati, der kan blive irakernes frie irakiske demokratiske land, bliver afsporet.
Det må ikke ske.
Vi skal bakke op om Allawi, vi skal bakke op om FN's ønske, således at vi når hen til, at vi får et valg, så forfatningsprocessen kan fortsætte, og således, at der kan opbygges et sikkert og stabilt Irak, hvor den civile genopbygning er med til at skabe et bedre Irak for irakerne.
Der bliver sagt i den diskussion, der har kørt i de sidste 14 dage, at der skulle laves en plan for, hvordan man kunne gøre tingene.
Det skal ikke være nogen hemmelighed, at det nok gik væsentligt stærkere med at få væltet Saddam Hussein og få afvæbnet Saddam Hussein i Irak, end de fleste havde forventet, og at det måske også godt kunne have været bedre planlagt, når man ser det i bakspejlet.
Men det er typisk, at man har for vane at se i bakspejlet i stedet for at se på, hvad det er for initiativer, der er taget nu.
Situationen er den, at den irakiske midlertidige regering har lavet en national plan for, hvordan Irak skal genopbygges over de næste 3 år.
Det er jo netop en plan, som irakerne selv har ejerskab til, og det er jo det essentielle, hvis det er sådan, at vi skal have succes med genopbygningen af Irak, at det netop er irakerne, der har ejerskabet.
Derfor nytter det ikke noget, at vi sidder i Danmark og prøver at lave vores egen lille miniputplan.
Vi er nødt til at kigge på, hvad det er, irakerne ønsker, og hvad det er, det internationale samfund bakker irakerne op med for at hjælpe dem til, at deres plan kan gennemføres.
Jeg er meget glad for, at regeringen bakker op på alle fronter, FN, den midlertidige premierminister Allawi, EU, i samarbejde med USA og de øvrige koalitionsstyrker, og jeg synes, det er rigtigt og godt, at vi gør det med en militær indsats, således at vi kan sikre en stabilitet, som kan gøre, at vi efterfølgende får muligheden for at anvende de nødhjælpsindsatser, de genopbygningsindsatser, de humanitære indsatser, som der er afsat danske midler til: 170 mio. kr. til det humanitære, 180 mio. kr. til genopbygning og yderligere 150 mio. kr. i forbindelse med finansloven for 2005.
Der er mange, der siger, at det, der er foregået i Falluja igennem de sidste 14 dage, har været stærkt problematisk.
FN's generalsekretær, Kofi Annan, har også været på banen og advarer om, at det kan få konsekvenser for den demokratiske proces.
Det er selvfølgelig vigtigt, at irakerne i den valgproces, de er inde i, føler en legitimitet hos dem, der bliver valgt, men når man ser på, hvad Falluja var, så er man også nødt til at kigge på, hvor stor en risiko der var i Falluja for, at hele den demokratiske proces kunne afspores af de terrorister, der gemte sig i den terrorrede.
Der har været kritik af, at man i forbindelse med denne oprydning er faret for voldsomt frem, men jeg er nødt til at sige, at når man kan høre på efterretningerne, efter at der er ryddet op, at der er fundet våbenlagre i 66 ud af 77 moskeer, at man har fundet minerede lig, at man har mødt planlægningsenheder derfra, som er dem, der har sat vejbomber i siderne, som er dem, der har myrdet irakiske rekrutter, som er dem, der har forsøgt at slå de mennesker ihjel, der har ønsket at melde sig til de irakiske sikkerhedsstyrker, altså irakere, når det er der, slagtehusene har været, hvor man har slagtet de gidsler, de mennesker, der i Irak har forsøgt at være med til en genopbygning, er det simpelt hen ikke et sted, man kan forsvare, det er et sted, der skal ryddes op i.
Et andet af de diskussionspunkter, der har været igennem de sidste 14 dage, er den rapport, der er kommet fra Johns Hopkins universitetet, hvor man har analyseret sig frem til, at der kunne være en overdødelighed i Irak på op imod 100.000 mennesker.
Nu er det således, at det irakiske sundhedsministerium ikke kan få denne her opgørelse til at blive til over 20.000, og hvis det er sådan, at man kigger på Iraq Body Count, som er en anden organisation, der følger med i, hvordan det står til, så kan de heller ikke få det op over 20.000 dræbte.
Det er selvfølgelig tragisk med hver eneste person, der er slået ihjel.
Men vi er i en situation, hvor alternativet, nemlig at Saddam Husseins terrorregime havde slået mennesker ihjel, uden at det offentlige havde haft nogen som helst indsigt i det, havde været lige så slemt.
Nu er vi på vej mod et demokratisk frit Irak, og den indsats skal vi bakke op om.
Endelig er der også i den debat, der har været, en tendens til, at den yderste venstrefløj synger dommedagssange og klagesange.
Jeg må jo sige, at det er et fortegnet billede.
Der er irakere, som ønsker et frit og demokratisk Irak, og så er der en lillebitte gruppe, som er imod.
Hr. Villy Søvndal nævnte i går, at det drejede sig om 50.000.
Må jeg minde om, at 50.000 i forhold til 22 millioner irakere er et sted mellem 1 og 2 pct. Skal 1-2 pct. af de mennesker, der er i Irak, afspore processen med at skabe et frit og demokratisk Irak?
Det synes vi ikke i Venstre, og derfor bakker vi regeringen fuldstændig op i, at vi skal stille med danske soldater for at være med til at sikre stabiliteten i Irak og være med til at bakke op om FN's planer, være med til at bakke op om den nationale plan, der er lavet af den midlertidige irakiske regering for genopbygning af Irak.
Derfor skal vi støtte det her forslag, og det gør vi.