Aage Frandsen (SF), 2000-04-11:
Det er det fiskale formål, som er helt afgørende.
Der skal penge i kassen.
Det andet er, at der er en adfærdsmæssig regulering i det, ikke mindst i de senere år med en række afgifter, som under et betegnes som grønne afgifter, uanset om de er grønne eller nogenlunde grønne.
Det tredje er, at der også er et ønske om lighed gennem skattesystemet.
Og der skal også et retssikkerhedssynspunkt ind.
Det skal være rimeligt ét sted i forhold til et andet sted; der ikke skal være forskelsbehandling.
Det lovforslag, vi behandler her, er lavet ud fra betragtninger om lighed for loven og ud fra et retfærdighedssynspunkt og også ud fra et retssikkerhedssynspunkt.
Det er overhovedet ikke noget med, at vi tror, det giver en hel masse penge, og det er netop ikke nødvendigvis altid formålet med skattesystemet, at det skal give en masse penge i kassen, men at folk skal føle, at når de betaler skat, så betaler andre også skat.
Og så til bemærkningen om, at det her er sådan et misundelsesprincip.
Altså, når vi taler om retfærdighed, så taler man fra anden side om misundelse.
Hvis der er nogle, der har mange penge, og vi så synes, man kan beskatte dem,
så kaldes det misundelse.
Jeg synes sådan set, det er rimelig retfærdigt.
Når jeg tjener en rimelig indkomst, så synes jeg, det er retfærdigt, at jeg skal aflevere nogle penge.
Jeg synes ikke, det er udtryk for misundelse, at der er nogle, der synes, jeg skal betale skat.
Jeg synes bare, det er retfærdighed. Og med hensyn til, at det skulle være specielt hovsa-agtigt: Altså, så vidt jeg husker - jeg så slet ikke udsendelsen, så den har aldrig påvirket mig - var det en udsendelse, der var engang i efteråret, og så havde vi finanslovforhandlinger, og i stedet for at begynde at lave et lovforslag på det tidspunkt, jamen så sagde man, at man gerne ville have undersøgt denne her sag og så finde ud af det. Skatteministeren satte et undersøgelsesarbejde i gang, og det viste sig, at der var nogle problemer nogle bestemte steder, og så kommer skatteministeren med et lovforslag.
Den sag er i virkeligheden et halvt år gammel.
Her gik det stille og roligt.
God forberedelse, og der er god tid, inden vi skal vedtage det til maj, så derfor mener jeg slet ikke, at begrebet hovsa-agtigt er på plads her.
Men det er klart, at vi forfægter nogle andre synspunkter, end f.eks. Venstre og De Konservative har gjort.
Vi forfægter det synspunkt, at mennesker, der får goder, uanset om det er som lønmodtagere eller det er som hovedaktionærer, selvfølgelig skal beskattes af det, for det er en indtægt, de får.
Det er et synspunkt, vi har, og der er somme tider også nogle af vores egne, der måske kan være lidt småsure over det, fordi de måske synes, det er et gode, de gerne vil have, uden at de skal beskattes af det.
Men vi er tilhængere af det. Og i det her tilfælde er det de allerallerbedst stillede, vi taler om.
Det er også fremgået af Venstres og De Konservatives ordføreres indlæg, at det ikke sådan er mellemgruppen, der bliver ramt her.
Nej, det er de virkelig store villaers ejere, der bliver ramt her, og det er med vilje.
Det er ikke noget med misundelse, det er noget med retfærdighed.
Hvis der er nogen, der har et gode, som de får forærende, eller som de forærer sig selv, jamen
Og det viser, at selv om der er nogle danskere, der siger: Vi synes, at man siger det samme i Folketinget; der er ikke forskel på partier og sådan noget, så er der det i høj grad, og jeg synes, vi får det demonstreret i dag.
Og det er sådan set meget glædeligt, at vi demonstrerer, at der er forskel på, hvem man varetager interesserne for her i Folketinget, hvilke værdier man slås for her i Folketinget. Nogle slås for nogle.
Det er deres ret.
Det er også vores ret.