Mette Frederiksen (S), 2004-03-23:
Jeg tror, det kan være vigtigt i debatten, vi har i dag om ligestillingen, endnu en gang at slå fast, at et mere ligestillet Danmark og et mere ligestillet Europa og et mere ligestillet globalt samfund giver flere muligheder, ikke kun for kvinder, som er den gruppe, vi traditionelt har fokuseret på, når vi diskuterer ligestilling.
Det er sjovere at være mand i et samfund, hvor man har ligeværdig adgang til sine børn og til at være far på fuld tid.
Det er alt andet lige mere givtigt at være mand i et samfund, hvor man ikke er eneforsørger og står med hele forpligtelsen over for sin familie alene.
Det er alt andet lige sjovere at være barn i en familie og i et samfund, hvor man ikke kun har en forælder på fuld tid, men hvor man har to forældre. Ligeledes bliver vort samfund rigere af mere ligestilling, fordi der er ressourcer, der slippes fri, og fordi der er muligheder, der pludselig åbner sig.
Selv om de fleste af os ser ligestilling som den mest naturlige relation
mellem mænd og kvinder, og selv om alle kan blive enige om, at vi på et meget overordnet plan har lige muligheder, hvad enten vi er kvinder eller mænd, piger eller drenge, så har vi ikke ligestilling i Danmark.
Diskussionen tidligere i dag påviste jo til fulde, at mænd har færre rettigheder end kvinder i forbindelse med barsel.
Vi ved også, at kvinder sparer markant mindre op til deres alderdom, fordi kvinder er kortere tid på arbejdsmarkedet på grund af barsel og på grund af deltid, og fordi de tjener mindre, fordi vi ikke har ligeløn i Danmark.
Vi ved også, at der er langt færre kvindelige forskere
, end der er mandlige.
Vi ved også, at mænd har en markant dårligere gennemsnitslevealder, end kvinder har det.
De dør før kvinder og er i øvrigt langt mere selvmordstruede, end kvinder er.
Vi ved også, at der handles med mennesker i et omfang, så man skulle tro, at slavetiden stadig fandtes.
Men det gør den ikke. Så når der handles med mennesker i dag, så er det for at fylde op i sultne sexindustrier verden rundt - også i Danmark.
Antallet af prostituerede i Danmark er eksploderet, og en stor del af dem er udenlandske kvinder, der lever under ganske, ganske frygtelige vilkår.
Vi ved også, at mænd har langt sværere ved at opnå forældremyndighed efter en skilsmisse.
Vi ved også, at der er færre kvindelige borgmestre, end der er mandlige, ligesom der er færre kvindelige ministre, folketingsmedlemmer, ledere og bestyrelsesmedlemmer i den tungere del af erhvervslivet osv. Der er masser af eksempler at tage fat på.
I det hele taget er der masser at tage fat på.
Sagt med andre ord har vi ikke ligestilling i Danmark, og det er det, der bør være udgangspunktet også for diskussionen i dag.
Vi får kun et mere ligestillet samfund, hvis vi tør gøre op med myten om, at ligestilling allerede er opnået, for det er den ikke.
Og det er ikke småting, der står tilbage på den politiske dagsorden.
Samtidig bliver alle parter ikke mindst vores regering nødt til at vedkende sig det nødvendige politiske ansvar.
Ligestilling hverken for kvinder eller for mænd kommer af sig selv, derfor er det også dybt problematisk, når regeringen, i det omfang den gør det, lægger op til, at ligestillingsspørgsmål i al væsentlighed blot skal privatiseres.
Lad os nu tage det nødvendige politiske ansvar, i parentes bemærket som EU gør det.
Ligestilling er jo lige præcis et af de områder, hvor vi har vundet ganske meget ved at være medlem af EU.
Det er ikke nok med valgfrihed og formelle valgmuligheder, hvis den virkelige verden ser helt anderledes ud.
Denne her redegørelse, vi skal diskutere i dag, er i vores øjne ikke udtryk for den nødvendige politiske prioritering.
Når man læser redegørelsen igennem, er det slående, hvor mange arbejdsgrupper, indsamling af erfaringer og bløde målsætninger der opsættes.
Der er rigtig mange ord, og der er rigtig mange sympatiske ord, men det er bare ikke nok, for der er for få konkrete forslag, og der mangler en reel politisk stillingtagen.
Siden regeringen tiltrådte er der sket en række markante forringelser på ligestillingsområdet, og det kan være meget godt lige at huske hinanden på, hvad det er.
Videnscenter for Ligestilling er nedlagt, de kønsopdelte lønstatistikker er afskaffet, og man kan i dag få penge for at passe børn i eget hjem, mødreløn, som nogle har kaldt det.
Og så er der omlægning af Særlig Pensionsopsparing, som især rammer de lavestlønnede, altså mange kvinder.
Og så har vi fået en forlængelse af barselorloven med færre rettigheder til fædrene.
Særlig barselorloven og den barselfond, som kom i går på det private arbejdsmarked, skal have et par ord med på vejen, for det er et vigtigt skridt for ligestilling, at vi har fået en barselfond på det private arbejdsmarked.
Det er et vigtigt og nødvendigt skridt, det skaber et bedre økonomisk grundlag for den enkelte kvinde og mand og er med til at sikre, at kvinder ikke længere er en mindre attraktiv arbejdskraft for den enkelte arbejdsgiver.
Der er grund til, at vi glæder os over de resultater, der er opnået via arbejdsmarkedets parter, og det er stærkt, at det er ligestillingsspørgsmålet, der i dag afgør, om vi får en storkonflikt i Danmark.
Men hvad er det så for nogle politiske udfordringer, vi står over for, ud over dem, der allerede er nævnt, og hvilke bud har regeringen i sin redegørelse?
Hvis vi kigger på spørgsmålet omkring ligeløn, så tjener mænd i Danmark på enkelte områder næsten 20 pct. mere end deres kvindelige kolleger.
Hvis man regner det tal ud i forhold til et helt livs indkomst, så er det hundredtusindvis af kroner, vi
snakker om
Regeringen lægger i redegørelsen op til, at der skal indgås dialog med arbejdsmarkedets parter, jeg tror såmænd, det på samme side er nævnt, at der skal nedsættes en arbejdsgruppe, men hvorfor ikke gå meget mere konkret til værks?
Hvorfor ikke følge det forslag, der er rejst fra oppositionen, nemlig: Lad os nu få kønsopdelte lønstatistikker, så man på den enkelte arbejdsplads kan få dokumenteret, om forskellige ansattegrupper tjener noget forskelligt, således at man har et helt konkret redskab at gå ind til sin arbejdsgiver med og spørge, hvorfor man bliver aflønnet forskelligt.
På barselområdet problematiserer regeringen, at ikke så mange fædre som mødre tager barsel.
Så lægger man op til nye undersøgelser, nye arbejdsgrupper, nye udvalg.
Hvorfor ikke gøre, som oppositionen i dag har foreslået, nemlig at give fædrene nogle flere rettigheder, så de ikke skal forhandle med deres arbejdsgiver, men således at de har et konkret redskab i hånden?
Hvorfor ikke understøtte bedre ansøgnings- og ansættelsesprocedurer og måske overveje, om man skulle indføre grader af positiv særbehandling eller andre konkrete ting, så vi kan rykke ved det her i stedet for at mødes år efter år og blive enige om, hvor problemerne er?
Vi ser ligestilling som en vigtig brik i videreudvikling
af vores velfærdssamfund, fordi det giver flere muligheder, fordi øget ligestilling genererer flere ressourcer både for det enkelte menneske og for samfundet som helhed.
Det kræver, at ligestilling bliver et område i vores politiske verden på lige fod med alle andre politiske områder.
Man kan ikke føle sig til ligestilling, man kan ikke fornemme sig til, at det går meget godt.
Lad os nu dokumentere, lad os nu få fakta på bordet.
Det er da sjældent, man hører i trafikpolitiske diskussioner eller sikkerhedspolitiske diskussioner, at folk føler, det går meget godt, når nu statistikken kan fortælle os det modsatte.
Vi skal have ligestilling højere op på den politiske dagsorden, og vi skal forpligte os både over for hinanden og over for den befolkning, der sidder ude på den anden side af Christiansborgs mure.