Line Barfod (EL), 2006-04-06:
Ja, men mekanismen afhænger jo af, hvad man i øvrigt gør – hvis formålet vel at mærke er, at der skal kunne leveres en velfærd af en vis standard over hele landet.
Men regeringen ændrer jo hele tiden forholdene.
Senest kan vi se i velfærdsudspillet, at den bl.a. vil fjerne refusionen til personer under 30 år på kontanthjælp.
Jeg har set i det svar, vi har fået fra beskæftigelsesministeren i dag, at der vil blive sendt penge til kommunerne via bloktilskuddet, men de penge går jo ikke nødvendigvis til de kommuner, der har store udgifter, fordi de har mange indbyggere under 30 år på kontanthjælp.
Man skævvrider altså igen, inden man overhovedet er færdig med at lave udligningsreformen, og det synes jeg dog vidner om, at denne mekanisme ikke bare består, men er afhængig af, hvad der i øvrigt sker.
Jeg er glad for, at de sociale kriterier fylder mere over tid, og der er lagt op til, at det allerede i 2008 skal vurderes, hvordan der kan justeres yderligere, f.eks. for at samle op på grund af de beslutninger, der måtte være truffet af Folketinget i den mellemliggende tid.
Jeg mener, at hvis to venner påtager sig et arbejde sammen, er det da relevant for dem at tage stilling til, hvordan de skal fordele indtægten.
Det kan godt være, når de kommer hjem med en tusse, at den ene siger: Jeg havde den ambition, at vi skulle have 1.100 kr.
Det kan da godt være, men derfor er det da stadig relevant at finde ud af, om man skal dele lige over, eller hvad.
Jeg forstår simpelt hen ikke, at det skulle være et problem.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Jeg vil gerne have ministeren til at bekræfte, at man rent principielt godt kunne sende flere penge til kommunerne.
Nogle af alle de penge, der fosser ind i statskassen i øjeblikket, kunne godt sendes ud og bruges til at sikre en ordentlig velfærd ude i kommunerne, så derfor er det en rent ideologisk beslutning, at man ikke gør det, og det er formentlig også et led i det, man ønsker, og som også står i regeringens velfærdsudspil: Borgerne skal have en udstrakt valgfrihed mellem forskellige offentlige og private løsninger af velfærdsopgaver.
Man ønsker altså, at flere private skal løse velfærdsopgaver, og det ønske kan man jo få opfyldt ved at sørge for, at det offentlige ikke har råd til at løse opgaverne.
Det kan man gøre, som man nu er sindet til, men det rokker sådan set bare ikke ved, at forslaget ser ud, som det gør, fordi det handler om at finde den fordelingsmekanisme, der skaber den største grad af retfærdighed i fordelingen af de penge, som man synes skal være til rådighed.
Det er også derfor, det er lidt ærgerligt, at nogle af Folketingets partier holder sig ude af arbejdet og antyder, at kommunerne i virkeligheden mangler penge, og der skal bare sendes nogle flere ud.
Nej, mekanismen skal være robust nok til at kunne fordele de penge, der stilles til rådighed for den kommunale økonomi, uanset hvor mange penge det drejer sig om.
Mekanismen skal også kunne holde, hvis der på et tidspunkt – jeg håber ikke, det vil ske – kommer et parlamentarisk skifte, og der kommer en anden regering, der har en anden udgiftspolitik.
Så skal mekanismen stadig bruges, for med den parlamentariske bredde, der er bag aftalen, er det jo også den regnemaskine, der skal regnes på mange år frem i tiden.