Ole Stavad (S), 2000-11-09:
Der er mange af ordførerne, der har gjort sig meget umage med at prøve at forklare, at de også gerne vil tage hensyn til miljøet, bare ikke lige på den her måde, sådan at man kunne finde begrundelser for at stemme imod.
Nogle har endda sat spørgsmålstegn ved, om det her var et rent spørgsmål om at få flere penge i kassen.
Jeg vil sige, at hvis det var det, så var det dog en ualmindelig besværlig måde at gøre det på.
Hvorfor skulle vi så, som fru Eva Møller sagde, ikke bare forhøje den eksisterende afgift?
Det skulle vi ikke, fordi jeg på regeringens vegne for to år siden lovede, at regeringen ville sætte et arbejde i gang, som selvfølgelig på det her område har sin kerne i Miljøministeriet, for at imødekomme den kritik, der fra begge sider i Folketingssalen var af den emballageafgift, vi vedtog i sin tid, for at få miljøelementet til at vægte langt tungere.
Derfor var der et ønske - som jeg oplevede det - bredt i Folketinget om, at vi satte et arbejde i gang, hvor vi kunne gå langt stærkere ind og ikke kun lavede en afgift, der gav incitamenter til at begrænse mængden af emballage, men også kunne rumme elementer til at vælge den emballage, som skader miljøet mindst.
Altså det, der ligger i det her forslag, er, ud over at vi selvfølgelig har et incitament til at begrænse mængden af emballage - jeg tror, de fleste, der kommer hjem fra en dags indkøb, godt kan se, at det kan der være visse fornuftige incitamenter til og behov for; ofte er det sådan, at når man har fået taget emballagen af det, man kommer hjem med i indkøbskurven, så står man tilbage med en tredjedel af det, man troede, man slæbte hjem - men ud over at der er et incitament til at begrænse mængden af emballage, så er der også her et incitament til at vælge over på den emballagetype, som skader miljøet mindst.
Og der er det selvfølgelig rigtigt, som nogle ordførere har sagt, at det er jo ikke sådan, at ethvert produkt kan bruges frit imellem alle de former for emballage, der er.
Men der er stort set substitution i forhold til alle typer.
Nogle har en enkelt, man kan flytte over på, og andre kan flytte og vælge inden for et bredere felt.
Så derfor er det her faktisk et historisk forslag.
Vi går foran.
Jeg ved godt, at der er nogle, der mener, at man skal gå i andres fodspor.
Men de, der vil gå i andres fodspor, har altså meget svært ved at komme foran, og vi har en ambition - jeg troede, der var en større del af Folketinget, der havde den ambition, end det er fremgået her ved førstebehandlingen - om at prøve at sætte kræfter ind på at udvikle, så vi kan gå i front på miljøområdet, så vi ikke kun lærer, det gør vi også, men så vi ikke kun lærer af det, andre lande gør, men sådan at vi også på nogle områder kan være i front, og at andre kan lære af det, vi gør.
Og der må vi så bryde sammen og tilstå, at det er ikke sådan, at det her er den endelige løsning med den viden, man måske vil have om 10 eller 15 eller 20 år, men hvis man venter, indtil man ved alt om alting, så vil jeg godt sige, at så havde vi end ikke startet en ordentlig miljøpolitik den dag i dag.
Der er for mange ubekendte, det er jeg da helt enig i, men vi tager et meget vigtigt skridt med baggrund i den forskning, den udvikling og den viden, vi har på nuværende tidspunkt, til at få lavet noget, som er banebrydende.
Derfor vil jeg heller ikke love, at det her er den sidste ændring i emballageafgiftsloven, vi kommer til at se.
Så det her er et forslag, som bestemt rummer stærke miljøsignaler.
Når så hr. Thulesen Dahl spørger: Jamen hvad så med det dér med pengene?
Jo, men jeg har haft lidt svært ved at forstå i mange af de diskussioner, vi har haft omkring grønne afgifter, at det, at man kan gavne to formål på samme tid i stedet for kun at gavne ét formål, skulle være et problem.
Her får vi både et stærkere miljøincitament, og vi får også ikke et særlig stort, men vi får også et lille bidrag til at få den finanslov for næste år, som vi skal have vedtaget, til at hænge sammen med et, i den sammenhæng, mindre beløb.
Her skal jeg da takke for, at der er et flertal i det her Folketing, som er parat til at føre den ansvarlige politik, som man var parat til at rose regeringen for, dengang vi havde euroafstemningen, hvad enten man anbefalede et ja eller et nej.
Det er utroligt med alle dem, der førte valgkamp, som sagde: Jamen hvorfor skal vi da være med i den dér euro, når vi jo har sådan en god, sund økonomisk politik?
Hvor er farerne henne?
De, der gik rundt og roste, er, hver gang man skal sørge for, at økonomien er i orden, at kassen stemmer, når vi kommer til aften og tæller den op, med til at forhindre, at det kan lade sig gøre.
Men jeg er glad for, at der er et flertal i det her Folketing, og som vanlig må vi konstatere, i hvert fald når det er på det her område, at flertallet findes til venstre og bestemt ikke til højre.
Så var en række af ordførerne inde på proceduren omkring det her, og jeg skal da gerne erkende, at jeg også gerne havde set, der havde været mere tid, men jeg synes, at kritikken i den unuancerede form, som den er blevet fremsat, ikke er rimelig.
Det, der jo er det centrale i det her lovforslag, det, der er det nye, er det miljøbaserede indeks, som blev sendt ud til en bred kreds i erhvervslivet i begyndelsen af august, hvor man havde mere end en måned.
Efterfølgende kommer så selve lovforslaget, hvor vi kan sige, at det centrale stadig væk er miljøindekset.
Vi har fra både Skatteministeriets og Miljøministeriets side været meget åbne: Hvad er det så man gerne vil?
Vi vil gerne lytte.
Hvad er det, man vil sætte i stedet for?
Der har vi indtil dette øjeblik ikke fået megen hjælp.
Hvis vi kan opleve det, vi oplevede, dengang vi havde den vægtbaserede afgift, at man fra erhvervsside sætter sig ned og når frem til en løsning, der viser, hvordan man kan afbalancere det her på en bedre måde, så vil vi, hvis det vel at mærke er sagligt funderet, tage imod dem lige så venligt, som vi gjorde sidste gang, hvor de fik afgørende indflydelse på, hvordan det konkret kom til at se ud.
Men virkeligheden er vel her, som vi har oplevet ikke så sjældent i andre sammenhænge, at der er ganske store konflikter inden for erhvervslivet, alt efter om man nu bruger den ene eller den anden form for emballage, med hensyn til, hvordan man gerne så, at det skulle indrettes.
Derfor må jeg sige til fru Sonja Albrink, der sagde, at vi skulle fortsætte det her, indtil der ikke var flere indsigelser, at der inden for dansk erhvervsliv jo er masser
af modstående interesser på det her felt.
Selv om jeg gerne vil dele ambitionen, så tror jeg måske, at ambitionen om, at alle skal være meget glade og der ingen indsigelser vil stå tilbage, godt kan blive en vanskelig ambition, for de, der bliver glade, vil have nogle andre, der bliver mindre glade, for også inden for dansk erhvervsliv er der meget forskellige interesser på det her felt, og det kan være svært at få dem til at mødes.
Men jeg synes i hvert fald, vi skal være lydhøre i den udstrækning, der kommer saglige bemærkninger og muligheder for at give sagligt input, så vi kan lade os påvirke i den udstrækning, det er velfunderet.
Fru Eva Møller spurgte efter, om ikke vi kunne forhøje bundbagatelgrænsen fra 5.000 kr. til 10.000 kr.
Vi fordoblede den fra 2.500 kr. til 5.000 kr., og det er såmænd ikke så meget provenueovervejelse, der ligger bag det.
Det er mere den dér med, at hvis man er én krone over en bagatelgrænse, så tæller den fuldt ud, og hvis man er én krone under, så slipper man helt.
Altså der er nogle balancer dér, der er lidt svære.
Jeg vil gerne lytte til argumenter, men vi har ment, at vi forsvarligt kunne fordoble den fra 2.500 kr. til 5.000 kr., men jeg vil nok også være betænkelig ved at få den en hel masse op, fordi den ene krone så udløser hele beløbet.
Det er den balanceovervejelse, som jeg synes vi skal gøre i fællesskab.
Og så skal jeg da gøre opmærksom på over for dem, der siger, at det her sker sådan lidt over hals og hoved, at netop af hensyn til, at de, vi henvender os til, kan få en rimelig tid til også at lave det praktiske administrative arbejde, der skal gøres, har lovforslaget først virkning fra den 1. april 2001.
Endelig skal jeg som en serviceoplysning, hvis det er forbigået Folketingets opmærksomhed eller enkeltes opmærksomhed, sige, at en del af finanslovaftalen er, at der kommer et ændringsforslag, som betyder, at afgiften på engangsemballage i 2001 kommer til at yde et ekstrabidrag på 40 mio. kr.
Det synes jeg bør nævnes her under førstebehandlingen, hvis nogle skulle have overset det.
Jeg takker det flertal, som har taget venligt imod lovforslaget.
Jeg skal opfordre det mindretal, som måtte have miljøincitamenter, til sammen med os andre at prøve at vurdere, om man skal stille så stærke krav, at man aldrig kan tage et skridt i den rigtige retning. Eller er det bare, fordi man ikke vil være med til at betale regningen for de udgifter, man bestiller?
Det er jeg en gang imellem i tvivl om.
Men tak til flertallet.