Søren Kolstrup (EL), 2001-05-21:
Da elreformpartierne i sin tid stak hovederne sammen, lød det, at det grønne certifikatmarked var en EU-nødvendighed, eller at der om ikke andet ville komme en ordre fra EU før eller siden.
Vi har fået konstateret i dag, at den forudsætning ikke længere eksisterer.
EF-Domstolen har givet grønt lys for anmeldelse af mindsteprismodellen, og der er skabt rammer fra Kommissionens side for, at man kan gå forskellige veje.
Så sagde den radikale ordfører: Jamen herregud, det her ligger jo fast, og vi har jo aftalt det.
Ja, men forudsætningerne er ændret totalt.
Når man i sin tid diskuterede det her, var det, fordi det var under en eller anden grad af nødvendighedens tvang - maulhalten, vi skal gå den vej!
Men nu står vi i en ny situation, hvor man åbner mulighed for, at de nationale regeringer kan gå forskellige veje.
Så kan man stille modspørgsmålet: Hvorfor reflektere over situationen?
Argumentet for at være mere end skeptisk over for et certifikatmarked er som bekendt ikke blot, at støtteprisen bliver lavere, men at den kommer til at svinge og skaber usikkerhed.
Det, der har været kendetegnende for den danske model, som ikke nødvendigvis er knyttet til et fast ørebeløb, er selve det forhold, at der blev skabt en tryghedsskabende foranstaltning, når man gik i banken.
Fastprismodellen, som ikke nødvendigvis skal være den gamle danske model,
kan antage mange forskellige former, men i sit grundprincip har den animeret til, at nye, innovative investorer har haft lyst til at gå ud på markedet, og vi har fået en konkurrence mellem vindmøllefabrikanter og ikke en konkurrence mellem energirobotter, som ikke kan konkurrere, eller som ikke animerer til konkurrence, fordi man muligvis løber en risiko, så der ikke er nogen, der har lyst til at komme ind på markedet og forny det.
Jeg har konstateret, at det er understreget fra ministerens side, at nu har vi en moden teknologi, og derfor kan vi springe ud i et nyt forsøg og tør også gøre det.
Det var også det, der karakteriserede hr. Niels Bloch Jespersens indlæg: man argumenterede først og fremmest ud fra udviklingen inden for vindkraft, og det gjorde sig også gældende for den konservative ordførers vedkommende.
Igen var det vinderfaringerne, og så håbede man, at det ville fortsætte.
Der må meget præcise støtteordninger til, hvis vi vil fremme sol- og bølgekraft.
Diskussionen går ikke på, om man vil det, men hvis man vil det.
Men vi har i hvert fald fået konstateret, at der er noget, der hedder solpartierne herinde, og at det er partier, som ønsker nogle meget præcise støtteordninger og nogle meget præcise pligtordninger, men ikke ønsker at kaste sig ud i meget vovelige eksperimenter.
I den forstand er der selvfølgelig håb.
Jeg bed også meget stærkt mærke i, at den folkesocialistiske ordfører ikke kom med et forsvar for VE-markedet, men konstaterede, at det var et resultat af et forhandlingsforløb, og forhandlinger støtter man pr. definition; det og intet andet var argumentet.
Også fra den side blev der konstateret, at når det drejer sig om nye teknologier, må man gå en anden vej, så Enhedslisten konstaterer, at forsvaret for den nye konstruktion kan ligge på et meget lille sted.
Der er ikke noget offensivt forsvar for den, men et forsvar, der går på: Vi er kommet for skade at love hinanden noget om VE-beviser, fordi vi engang arbejdede under den forudsætning, at det krævede EU.
Men den forudsætning er borte, og derfor er Enhedslisten selvfølgelig indstillet på, at reformpartierne skal bakke ud af den konstruktion.
Det tager tid, men de skal inspireres til at bakke ud af systemet, og Enhedslisten inspirerer fortsat til, at man ikke kommer til at underkaste sig et system, som ingen ved hvordan vil fungere, bortset fra at vi ved, at det vil være mere usikkert, og at alle økonomer, alle vindmøllefolk erkender, det vil være langt, langt mere usikkert end det eksisterende system.
Vi vil altid være interesseret i at diskutere disse midler, og det skulle kun glæde os, hvis det, jeg i dag har kaldt solpartierne, kan finde sammen, og vi kan få pulveriseret de forenede partier, der står bag energireformen.
Det er fortsat en unaturlig alliance, at folk, der er skeptiske over for vindenergi, sidder sammen med folk, der er brandglade for vindenergi, og at folk, der er skeptiske over for bølgeenergi, sidder sammen med folk, der er brandglade
for bølgeenergi
Nej, det kan jeg ikke bekræfte, for jeg kendte ikke den mand, som hr. Jørn Jespersen talte om.
Jeg fik fremmanet en person, som skulle være imod internationalt samarbejde.
Jeg fik fremmanet en person, som skulle være imod regionalt samarbejde.
Jeg kender ham ikke.
Jeg kender derimod en person, som er sammen med Socialistisk Folkeparti, når Socialistisk Folkeparti vil skabe en dynamik.
Det har vi jo oplevet på en lang række andre områder, f.eks. inden for økologisk omstilling, når det gælder jordbruget, inden for byggeri, og jeg kunne nævne en stribe tilfælde, hvor Socialistisk Folkeparti er indstillet
på hr. Jørn Jespersens såkaldte nationalistiske linje.
Det var dog en interessant polemik, hr. Jørn Jespersen fører mod nogle af sine artsfæller og kammerater, partikammerater, når disse prøver at tage førertrøjen på et nationalt plan.
Så kan jeg i øvrigt bekræfte hr. Jørn Jespersen i, at det her forslag, som Enhedslisten kommer med, sandeligen ikke kan stå alene, og vi har i øvrigt heller aldrig på noget tidspunkt ment, at det kunne stå alene.