Lene Espersen (KF), 2005-03-03:
Jeg vil også gerne indlede med at takke for, at næsten alle partier har haft en positiv tilgang til i hvert fald det store element, der er i lovforslaget, og som omhandler muligheden for nu at etablere hjemmeafsoning eller sagt med andre ord elektroniske fodlænker.
Der har været en principiel diskussion også om det her lovforslag, og det er også rejst et par gange tidligere i dag af flere af ordførerne, hvor meget forskelligt et lovforslag kan indeholde.
Hr. Simon Emil Ammitzbøll har faktisk sagt det næsten ved samtlige de ordførertaler, han har holdt i dag, og fru Line Barfod og fru Anne Baastrup har også været inde på det under lovbehandlingen i dag.
Jeg har også tidligere i dag redegjort for, hvad det er for overvejelser, der gør sig gældende, når man siger, hvor meget et lovforslag kan indeholde, for at man kan sige, det har en fælles identitet.
Jeg synes sådan set, uden at jeg kan afgive nogen løfter, at det er en rimelig og fin nok diskussion at tage, hvor meget man kan pulje sammen.
Man kan dog sige, at på det her område er det jo alt sammen noget, der vedrører kriminalforsorgens forhold.
For så vidt angår lovforslagets første del, den, der omhandler fodlænker, har der jo været meget massiv opbakning til det.
Jeg må sige, at det skuffer også mig meget, at Enhedslisten ikke rigtig tror på det her som en alternativ afsoningsmulighed.
Meningen er jo altså, at man først får samfundstjeneste, og at fodlænken træder ind frem for en almindelig ubetinget frihedsstraf, hvor man kommer i et åbent fængsel.
Der synes jeg faktisk ud fra et resocialiseringssynspunkt, at det her er en langt, langt bedre løsning.
Men det er ikke mig, der skal rådgive Enhedslisten om, hvilken af de forskellige afsoningsformer det er klogest at lægge sig fast på.
Jeg er i hvert fald glad for de tilkendegivelser, der har været.
Jeg vil også gerne tilkendegive, at regeringen tror meget på, at denne her nye afsoningsform kan benyttes også på andre områder end det, som lovforslaget her omhandler.
Men da der er tale om en ny ordning, som man skal have op at køre, og vi også må se på, hvordan erfaringerne bliver med den, synes vi også, det er klogt at holde os til en ret velafgrænset gruppe, som vi også ved at vi kan håndtere, bl.a. med hensyn til de tilbud, der skal gives.
Men jeg vil da gerne bl.a. over for fru Anne Baastrup, som rejste spørgsmålet, tilkendegive, at det da er regeringens intention, at hvis det her er en succes, så kan man også bruge det over for andre grupper.
Det er jo ikke altid, at det virker lige logisk, at det eneste sted, man har at placere folk, f.eks. er i et åbent fængsel.
Det kunne være, der var et alternativ, som var bedre.
Det giver jo sig selv, og det har flere også været inde på, at naturligvis skal der være tilstrækkeligt med mennesker ansat både i KIF og i den almindelige del af kriminalforsorgen til at håndtere det her, og det er en del af den aftale, som regeringen har indgået med Dansk Folkeparti, at der skal være mulighed for at etablere vores forslag om fodlænker.
Den anden del af lovforslaget har der været mere kritiske bemærkninger til, og en del af høringssvarene har også været kritiske og har rejst det, som man med en bred formulering kunne kalde retssikkerhedsmæssige spørgsmål.
Jeg synes faktisk, vi har gjort os meget umage med at sende vores kommenterede høringsoversigt over til Retsudvalget, hvor vi redegør for, hvordan vi har begrænset forslaget, men også forsøgt at imødekomme det, der er kommet fra Institut for Menneskerettigheder og også fra andre, om, hvordan lovforslaget skal forstås.
Jeg synes ikke, at der er nogen grund til at drøfte det i dag, specielt ikke fordi der jo alligevel også er positive tilkendegivelser af, at kriminalforsorgen altså skal have nogle redskaber, der gør, at man kan håndtere de få fanger, der virker meget negativt truende, men jeg er da absolut åben over for, at vi drøfter det her under udvalgsbehandlingen.
Jeg har ikke nogen interesse i, at noget, jeg synes er et godt instrument for kriminalforsorgen, er kritiseret sønder og sammen, fordi man er i tvivl om retssikkerhedsmæssige komplikationer, så jeg medvirker gerne til, at det bliver afklaret under udvalgsbehandlingen, så flest muligt af Folketingets partier føler sig trygge ved, at det her er gode og nødvendige redskaber, der kun skal bruges i helt ekstraordinære situationer.
Nu vil jeg sige, at det faktisk er min opfattelse – og nu bygger jeg min opfattelse alene på Fængselsforbundet, men det er trods alt også dem, der er tættest på problemerne – at præcis denne her disciplinærcellemodel, som vi har etableret, har medvirket til at skabe et meget bedre klima i fængslerne.
Det er den entydige tilbagemelding, jeg har fået fra Fængselsforbundet, at det får konsekvenser, at man nu kan gøre noget ved de negativt stærke fanger, f.eks. rockerne.
Hvis en fange i en af de negativt stærke afdelinger kommer med trusler om vold mod personalet eller mod andre indsatte, så er der altså en mulighed for at flytte vedkommende et andet sted hen, hvor man afsoner under mere restriktive forhold.
Det har været en meget stor succes, der er kommet et bedre klima i fængslerne, og derfor er jeg også utrolig glad for, at vi tog det initiativ.
Jeg vil da gerne rose den tidligere regering for, at den etablerede stærkafdelingerne.
Det var jo ligesom første skridt, men efterfølgende har det jo vist sig, at det altså ikke var tilstrækkeligt til at sikre personalet i fængslerne ordentlige arbejdsvilkår, og derfor har jeg været glad for, at vi etablerede afdelingen.
Vi har også redegjort heroppefra, bl.a. med udgangspunkt i de uroligheder, der var i Nyborg, for de helt ekstraordinære initiativer og restriktioner, man må sætte i værk, når et halvt fængsel begynder at lave ballade og skaber meget stor utryghed.
Jeg er klar over, at det er vidtgående skridt, men jeg mener altså, at vi har gennemtænkt meget nøje både formuleringen i lovforslagets hjemmel og den måde, vi forventer at lovforslaget virker på.
Tak for den generelle tilslutning, og som sagt skal vi nok gøre os ekstra umage med den del, der handler om cellefællesskab osv., og med at besvare de spørgsmål, der måtte være fra Retsudvalget.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning