Jette Gottlieb (EL), 2000-11-17:
Forslaget er jo som bekendt en del af en samlet arbejdsmiljøpakke, der skulle skabe et incitament til en bedre indsats for arbejdsmiljøet.
Og det gælder også den her del af aftalen, som drejer sig om den generelle arbejdsgiverafgift.
Men jeg vil da godt supplere debatten med et par nye elementer.
Jeg nærer nemlig ikke nogen blind tillid til, at arbejdsgiverafgiften i sig selv vil betyde afgørende fremskridt i forhold til målsætningen om et sundt og sikkert arbejdsmiljø.
Når vi ser på den del af afgiften, der er baseret på godtgørelser og erstatninger tilkendt af Arbejdsskadestyrelsen, så vil jeg påpege, at der kun er tale om delvis afdækning af de reelle arbejdsmiljøproblemer på den enkelte virksomhed og inden for de forskellige brancher.
Det er jo desværre et faktum, at en række forhold som f.eks. ensidigt, gentaget arbejde, tunge løft og det psykiske arbejdsmiljø får en stadig større, og vi må sige negativ betydning for nedslidningen af ansatte på danske arbejdspladser.
Samtidig kan man se, at sådan nogle problemer
er særlig udtalte inden for de områder, der kan betegnes som typiske kvindefag
I forhold til arbejdsgiverafgiften er det interessante, at de nedslidningsskader kun sjældent fører til godtgørelse eller erstatning som følge af arbejdsskadelovgivningen.
Derfor betragter jeg det som endog meget vigtigt, at vi får tilpasset arbejdsskadeloven til de faktiske forhold, om ikke i metalindustrien så i plejesektoren.
Det er også relevant, hvis vi skal sikre sammenhæng mellem arbejdsgiverafgiften og arbejdsmiljøforholdene på virksomhederne.
Så selve forholdet om arbejdsskadelovgivning er et udestående spørgsmål.
Det andet forhold, som jeg vil følge nøje i forlængelse af vedtagelse af loven,
er, om der vil være tale om negative konsekvenser for anmeldelsesvilligheden med ulykker og skader.
Vi ved jo, at det i forvejen ikke er mere end ca. halvdelen af arbejdsulykkerne, der anmeldes, og det betyder, at den officielle statistik ikke giver et fyldestgørende billede af arbejdsmiljøets faktiske tilstand.
Derfor mener vi, at der i forlængelse af lovens vedtagelse skal holdes et skarpt øje med udviklingen i anmeldte ulykker, og det vil jeg så gerne bede arbejdsministeren om at give et tilsagn om vil ske.
Man kan jo selvfølgelig håbe på, at en eventuel nedgang i antallet afspejler reelle arbejdsmiljøforbedringer, men sikker kan man jo langtfra være.
I min vurdering er det nødvendigt med en substansvurdering af udviklingen i de anmeldelser
, og jeg kan ikke se rettere, end at det må påhvile arbejdstilsynet f.eks. ved det tilpassede tilsyn at holde øje med sådan noget. Vi kan ikke adskille arbejdsmiljøafgiften fra certificeringsordningen, selv om det ikke er en del af det her lovforslag.
Bl.a. er det jo sådan, at nettoindtægterne på afgiften, som ministeren har anslået til 300 mio. kr., medvirker til at finansiere den samlede arbejdsmiljøindsats, herunder arbejdstilsynene.
er det vigtigt at følge udviklingen, så vi ikke på et tidspunkt kommer i den situation, der i øvrigt var ønskelig, nemlig at arbejdsgiverafgiften ender i nul, men at vi dermed kommer i en situation, hvor arbejdstilsynene bliver frataget midler til at udføre deres normale tilsynsforpligtelser.
Det opfatter jeg som en selvfølgelighed, bl.a. fordi ingen nok så gode incitamentsinitiativer på arbejdsmiljøområdet vil eliminere behovet for arbejdstilsynets indsats.
Men jeg vil da godt bede ministeren om igen at bekræfte, at det forholder sig sådan, at arbejdstilsynet stadig vil være sikret en finansiering.
Der er altså med vedtagelsen af det her lovforslag og de øvrige elementer i arbejdsmiljøaftalen ingen som helst grund til at hvile på laurbærrene og tro, at der nu vil ske voldsomme fremskridt i sig selv, men vi betragter arbejdsmiljøafgiften og den tilhørende certificeringsordning som et skridt i den rigtige retning, og hvis den bliver fulgt op på den rigtige måde, kan det betyde forbedringer.