Per Clausen (EL), 2005-05-03:
Jeg vil starte med at sige, at jeg var meget glad for videnskabsministerens indledende bemærkninger om den del af det, der handler om at beskrive, at der faktisk findes et levende humanistisk forsknings- og undervisningsmiljø på de danske universiteter, hvor der også er en lang række mennesker, der beskæftiger sig seriøst med kultur, som har en anden baggrund end vores, og religion, som har en anden baggrund end den traditionelt danske; det synes jeg faktisk var meget positivt at få at vide.
Jeg vil også sige, at jeg var meget glad for videnskabsministerens understregning af, at det er universiteterne, der selv tager initiativ til at oprette uddannelser.
Men jeg mener sådan set, at det er en meget god og fornuftig ting.
Når man så kommer til det konkrete forslag, så er Enhedslistens udgangspunkt, at vi ikke synes, at der skal være statslige uddannelser af imamer.
Vi stiller os faktisk også meget negative over for, at man i dag har en uddannelse af danske præster.
Jeg kan godt forstå og anerkende, at man kan sige, at teologistudiet i hvert fald i en vis udstrækning er baseret på de samme videnskabelige traditioner som andre fag, og at det først er i den sidste fase, at det bliver den religiøse forkyndelse, der bliver afgørende.
Men for os er det faktisk ret afgørende at holde fast i, at vi ønsker at have en adskillelse mellem stat og kirke.
Og når man har en adskillelse mellem stat og kirke og mellem stat og religion, er det for os også afgørende, at så beskæftiger staten sig ikke med, hvilken form og hvilket indhold der skal være i uddannelserne af præster.
De præster må så komme ud med de budskaber, som de pågældende religioner står for.
De vil som oftest være reaktionære, indimellem lidt mindre reaktionære, men grundlæggende vil de være reaktionære.
Det er helt klart min opfattelse.
Jeg synes sådan set, at det også handler om at komme væk fra at sige, at løsningen af de problemer, vi står over for i Danmark, er et spørgsmål om i den her religiøse strid mellem den ene eller den anden eller den tredje religion, hvem der skal styrkes.
Vi mener sådan set, at det er meget vigtigt at øge forskellen, afstanden mellem religion og kirke.
Jeg er meget enig i det, flere tidligere har været inde på, at hvis man ser historisk på det, er der ingen tvivl om, at demokratiet er opvokset i konflikt med religionen og med kristendommen også i Europa.
Så kan man jo altid tilføje, at den også skete med udgangspunkt i de historiske forudsætninger, der eksisterede, og det er jo sådan set fuldstændig rigtigt, at de historiske forudsætninger i Europa for 200-300 år siden var kristendommen.
Men jeg vil nu sige, at det også er rigtigt at sige, at det skete i konflikt dermed.
Jeg opfatter det faktisk også sådan, at en stor del af den kamp, der i dag foregår for kvinders frigørelse, for menneskers frigørelse, også foregår i konflikt med de eksisterende religioner.
Og da synes vi nok, at det er vigtigere at støtte de mennesker og de individer, der i den sammenhæng kommer ud i nogle vanskeligheder, i nogle eksistentielle konflikter, og give de mennesker muligheder for at frigøre sig.
Det er vigtigere end at gå ind og støtte oprettelse af nye uddannelser af præster.
Til allersidst vil jeg sige, at vi tror, at det ville stille os meget stærkere i diskussionen og den megen snak om den islamiske stat og den slags, hvis vi selv var i stand til at melde klart ud: I Danmark har vi heller ikke nogen statskirke, vi har ikke nogen kirke, som er afhængig af og er en del af staten; vi har ført det til bunds, ligesom man har gjort det i Tyrkiet og Frankrig, nemlig at adskille religion og stat.
Det tror jeg sådan set er en god idé, selv om Tyrkiet jo er en dokumentation for, at det ikke fører til himmerige på jord, at man laver den adskillelse.