Svend Auken (S), 2000-05-22:
Jeg er meget glad for, at forespørgerne har stillet denne forespørgsel, for den giver Folketinget lejlighed til at drøfte, hvad vi yderligere kan gøre for at prioritere miljøaspektet i den danske udenrigspolitik.
Danmark har prioriteret dette aspekt meget højt.
Vi sætter mange ressourcer ind på at gøre en indsats.
Vi har ikke bare, når det drejer sig om de globale konventioner, men også, når det drejer sig om miljøbistanden, forsøgt at leve op til de forpligtelser, som vi påtog os i 1992 i Rio.
Danmark er i dag ikke bare førende, når det drejer sig om ulandsbistand, vi er også suverænt nr. 1, når det drejer sig om miljøbistand, som jeg skal komme tilbage til senere hen.
Desværre betyder det, at der måske ikke er den offentlige bevågenhed omkring vores internationale miljøarbejde, som der burde være.
Vi har også oplevet i de delegationer, hvor der heldigvis ofte er parlamentarikere med, at der har vi været enige om den linje, der skulle forfølges, ligesom vi har været enige med de grønne organisationer og mange gange også med erhvervenes organisationer.
Der har været en samlet dansk prioritering og opbakning til indsatsen, men det har til gengæld betydet, at vi har fået lidt mindre presseopmærksomhed, end vi ellers ville have fået, og derfor er jeg glad for, at forespørgerne ikke bare giver Folketinget lejlighed til at drøfte de her vigtige spørgsmål, men også giver den offentlighed, der i hvert fald er interesseret i det, lejlighed til at få noget at vide om, hvad det er, vi gør på de her områder.
Arbejdet med de internationale miljøopgaver er vokset markant det sidste årti.
Klimaforandringer som følge af drivhuseffekten, udtyndinger af ozonlaget, beskyttelse af Jordens biodiversitet, det øgede kemikalietryk er alle globale udfordringer, der naturligvis kræver globalt samarbejde og lederskab.
Danmark er et lille land med begrænsede ressourcer
, men med de relativt få ressourcer, som vi har, synes jeg alligevel godt man kan sige, at vi er nået langt. Vi har sammen med andre lande - og jeg synes, det er vigtigt at betone lige fra begyndelsen, at vi kan ingenting gøre på det her område, uden vi er sammen med andre - først og fremmest inden for EU været med til at sætte dagsordenen i mange internationale samarbejdsfora.
Det er faktisk lykkedes at flytte den politiske dagsorden i klimakonventionen, i biodiversitetskonventionen, herunder i arbejdet, det foreløbig succesrige arbejde med biosafetyprotokollen, i det internationale kemikaliesamarbejde, i arbejdet med det farlige affald, beskyttelsen af havene, i skabelsen af Århuskonventionen og i nogle af de mere generelle fora som f.eks. OECD at sætte en progressiv miljødagsorden. For at kunne spille en rolle i front i det internationale miljøsamarbejde må man selvfølgelig være i stand til at kunne forudse nye udfordringer på miljøområdet og overvåge konsekvenserne af allerede iværksatte initiativer og så holde ud.
Man skal ikke glemme, at de få glamourøse lejligheder, som f.eks. da vi fik biosafetyprotokollen igennem eller Kyotoprotokollen igennem, er, om jeg så må sige, helligdagene i arbejdet.
den fornødne tid af
og mobiliserer den fornødne indsigt til virkelig at gøre en forskel i alle de forberedende komiteer.
Som jeg sagde, er det vigtigt også at se på, om det, vi faktisk gør, også virker, og derfor er det internationale arbejde med miljøindikatorer vigtigt, ligesom det er værdifuldt at kunne trække på internationale vurderinger og signaler.
Både Det Europæiske Miljøagentur, som vi er glade for at have her i København, og FN's miljøprogram UNEP leverer vigtige bidrag i den sammenhæng.
Den internationale rolle som en art frontløber eller pioner kræver også troværdighed.
Vi må selv ikke bare ratificere, men også gennemføre de konventioner og de aftaler, vi er med til at træffe i internationale sammenhænge, og vi må vise vilje til at støtte andre lande i deres indsats, hjælpe dem, så de kan klare deres forpligtelser.
Endelig er det en afgørende forudsætning, at der nationalt er politisk vilje og opbakning til at følge den internationale dagsorden.
Det er helt afgørende, at der her i Folketinget er vilje til at ville gøre en forskel, at vi har aktive ngo'er på miljøområdet, at vi har en aktiv og engageret befolkning, der bekymrer sig om miljøet, hvis Danmark skal være med til sammen med andre lande at sætte dagsordenen.
Og det er mig en stor glæde, når man kommer ud f.eks. blandt unge mennesker på uddannelsesinstitutioner, at noget, der virkelig interesserer de unge, når de får kendskab til det, er netop arbejdet med det globale og det regionale internationale miljøsamarbejde.
Det har været kendetegnende for vores indsats, at vi ofte har været blandt initiativtagerne, men at de politiske resultater er skabt i kraft af samarbejdet med det øvrige EU. Vi har selvfølgelig - og det er jo ikke altid lige nemt - forsøgt at drive EU-landene fremad i fælles progressive holdninger.
Men omvendt er det jo sådan, at hvis det lykkes at få dem med, og det er altså lykkedes i mange tilfælde, så danner den samlede optræden fra EU's side baggrund for, at vi har politisk gennemslagskraft for danske initiativer til globale beslutninger.
Vi skal fortsat forstå at arbejde med EU som spydspids i det internationale miljøsamarbejde.
I efteråret 2002, hvor Danmark overtager formandskabet for EU, bliver der selvfølgelig tale om, at vi får ansvaret for en videreudvikling af EU's rolle på miljøområdet.
EU's miljøpolitik er vigtig for Danmark, og vi vil arbejde for et substantielt bidrag til den globale indsats for bæredygtig udvikling.
I EU skal vi bruge de varierende muligheder for at skabe politiske alliancer, vi skal arbejde videre med stats- og regeringschefernes beslutning om at sikre, at miljøintegrationen faktisk bliver gennemført i EU.
Vi skal også bruge de fordele, vi har af et velorganiseret, effektivt dansk beslutningssystem på EU-området.
Det beslutningssystem giver os en særlig mulighed
for en koordineret indsats for de danske mærkesager.
Vi skal også bruge EU's arbejde med et nyt miljøhandlingsprogram og med en handlingsplan for bæredygtig udvikling som platform for globale initiativer.
EU-samarbejdet har vist sin styrke inden for konventionsområdet.
Vi fik forbudet mod eksport af farligt affald gennemført i Baselkonventionen, fordi EU stod sammen om det, vi fik iværksat det globale konventionsarbejde om farlige kemikalier, PIC-konventionen og POP-konventionen, fordi vi stod sammen med de øvrige EU-lande om det.
EU-samarbejdet var også afgørende for, at det lykkedes at nå til enighed om biosafetyprotokollen, og det lykkedes de 15 EU-lande i forening at presse USA og Japan til større reduktionsmål i Kyoto i forbindelse med fastsættelsen af målene i Kyotoprotokollen, end jeg tror, mange havde ventet på forhånd.
Den næste store milepæl i det globale miljøsamarbejde bliver konferencen om bæredygtig udvikling 10 år efter Rio i år 2002.
Det er op til FN's generalforsamling i efteråret at fastsætte tid, sted, indhold og rammer for et nyt topmøde. Meget tyder på, at det bliver i juni måned, altså nøjagtig 10 år efter, at den første konference fandt sted, men man kan forestille sig, det også bliver i andet halvår og dermed under det danske formandskab. Under alle omstændigheder vil Danmark være med i trojkaen i forbindelse med forberedelsen, så vores rolle bliver meget afgørende i forbindelse med 2002-mødet.
Ulandene er generelt skuffede over, at de rige lande ikke har levet op til målsætningerne for Riokonferencen, bl.a. om at styrke den finansielle kapacitet i ulandene.
Ulandsbistanden som procent af BNI er ikke kommet op på de 0,7 pct., som man holdt fast i i Rio, men den er faldet.
Samtidig har mange rige lande jo øget deres velstand
fantastisk.
Men vi er noget enestående ved, at vi ikke bare har holdt fast ved, men at vi har faktisk forøget vores bistand. Derfor kan man sige, at vi ikke har brugt vores velstand til at vise global solidaritet generelt set i de rige lande, og på grund af den kolossale vækst, som både vi og amerikanerne har gennemgået de sidste 10 år, er miljømæssige indsatser desværre ofte blevet udhulet af et stærkt stigende ressourceforbrug.
I forløbet op til WTO's ministerkonference spillede Danmark i EU en helt central rolle i at fastlægge en progressiv holdning vedrørende handel og miljø.
Seattlekonferencen viste imidlertid klart, at udviklingslandene fortsat er skeptiske over for inddragelse af miljøhensyn i en ny handelspolitisk runde, og derfor har udenrigsministeren efter Seattle både i EU og i Verdenshandelsorganisationen presset på, for at der for at fremme ønsket om en bred dagsorden for den nye handelsrunde gives udviklingslandene, ikke mindst de fattigste, dem med den ringeste udvikling, bedre markedsadgang, gives dem bistand til gennemførelse af de ofte komplicerede handelsregler og gives øget bistand til udviklingslandene på det handelspolitiske område.
I øvrigt må jeg sige, at for dem af os, der var i Seattle, var det en klar positiv oplevelse at mærke, hvordan handelsministre - det var jo handelsministre, der var af sted, udenrigsministre og handelsministre, nogle få udenrigsministre - hvordan de alle stod fast på f.eks. at markere og fastholde forsigtighedsprincippet i drøftelserne derovre.
Den økonomiske globalisering har bidraget til en yderligere polarisering mellem de rige og de fattige lande i verden, og der skal skabes et politisk modspil, man kunne sige en slags globalisering af politikken, hvis det, der foregår med globalisering af økonomien, skal blive bæredygtigt.
Regeringen vil frem imod og i 2002 arbejde for, at der skabes en global enighed mellem nord og syd, mellem rig og fattig i verden, en global enighed, som kan danne grundlag for at fremme en miljømæssig social og økonomisk bæredygtig udvikling, en enighed, som bør indeholde tilsagn om nye miljøindsatser fra de rige lande, bedre markedsadgang for ulandene og øget finansiel bistand til en bæredygtig udvikling.
Et sådant globalt kompromis er helt afgørende ikke bare af hensyn til miljøet, men også af hensyn til handelsgennembruddet
, i det hele taget, tror jeg, for samarbejdet mellem rige og fattige lande.
Og det siger sig selv, at Danmark med sine traditioner og sine synspunkter må være drivende i så henseende.
Vi lægger i den forbindelse vægt på implementeringen af de internationale miljøaftaler, styrket dialog med ulandene, mere bæredygtigt produktions- og forbrugsmønster, forbedring
af livskvaliteten med fokus på miljø, sundhed og arbejdsforhold
Regeringen vil også arbejde på, at miljø integreres i internationale handels- og investeringsregler.
De rige lande bør tilslutte sig en fælles målsætning om at afkoble den økonomiske vækst fra miljøødelæggelse og overforbrug af ressourcer og i den forbindelse se kritisk på vores egen måde at producere og transportere os på
De videre bestræbelser for igangsættelse af en ny WTO-runde må som et af hovedformålene have global bæredygtighed for øje, Danmark må i overensstemmelse med vedtagelse nr. V 81 i Folketinget sidste år lægge hele sin vægt bag, at EU i WTO-sammenhæng sikrer de mindst udviklede lande helt fri markedsadgang for alle varer til i-landene.
Danmark vil fortsætte bestræbelserne på at styrke miljøhensynene i handelspolitikken ved at sikre klare regler om, at WTO skal respektere internationale miljøaftaler og anerkende forsigtighedsprincippet.
Det er også vigtigt for en succes i 2002, at de store miljøkonventioner, der er, først og fremmest klimakonventionen, er ratificeret, inden vi kommer til Rio + 10, og der er det meget vigtigt, at vi bruger Mifrestarammen, altså den ramme, der er sat af til det internationale miljø- og solidaritetsarbejde, freds- og stabilitetsarbejde, til at give landene mulighed for at leve op til deres forpligtelser.
Det er åbenbart et behov for udviklingslandene og en målsætning for Danmark dér, men det er også vigtigt, når vi ser på muligheden for de central- og østeuropæiske lande, for at de kan leve op til deres forpligtelser.
Og hertil kommer også, at det selvfølgelig er utrolig vigtigt, at de central- og østeuropæiske lande fuldt ud kan leve op til miljøkravene, når de forhåbentlig snart bliver medlemmer af et udvidet EU.
Indflydelse på den internationale miljødagsorden forudsætter, at man kan fremføre sine synspunkter med vægt og troværdighed, og det kan Danmark, fordi vi har en tradition for en bred opbakning i Folketinget til en forhandlingslinje i EU, fordi vi i de internationale miljøkonventioner prioriterer miljøhensyn meget højt, og fordi vi med en meget stor miljøbistand både i forhold til den fattige del af verden i syd og over for de central- og østeuropæiske lande som et af de - desværre - få lande har sat handling bag de flotte ord fra Riokonferencen i 1992.
Forhandling