runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-02-10:
Jeg vil gerne sige til justitsministeren, at det, vi diskuterer løbende og som giver de store problemer i praksis, jo lige præcis er den måde, man har fået forbeholdet skruet sammen på med hensyn til Danmarks deltagelse i Schengensamarbejdet.
Tilhængerne er jo indstillet på den kopimaskineløsning, hvor vi på grund af medlemskabet af Schengen og de åbne grænser bliver nødt til at kopiere de beslutninger, de andre træffer i det overstatslige retlige samarbejde.
Det er altså det, som flertallet herinde, som tilhængerne mener er den bedste løsning for Danmarks befolkning.
Vi påstår derimod fra Dansk Folkepartis side, og vi står fast ved - det gjorde vi, da vi diskuterede Amsterdamtraktaten, og det gør vi også nu - at det ikke i praksis er muligt at være medlem af Schengen og samtidig opretholde det danske forbehold.
Det er ikke muligt, det vil vi få at se i stigende grad, og så kan vi jo slå tilbage i Folketingets forhandlinger og tage hinanden på ordet og se, hvem der fik ret.
Selve proceduren er jeg fuldt bekendt med, altså at der går 6 måneder, inden vi behøver at lade kopimaskinen snurre.
Med hensyn til hr. Kaalunds spørgsmål er det jo pudsigt - og det har vi også været inde på tidligere - at har man været rundt i de nordiske lande og fulgt den debat, der har været om Schengensamarbejdet, er den gået på, at da de andre lande ønsker at være med, bliver vi også selv nødt til at være med, for ellers har vi ikke den nordiske pasunion længere.
Den argumentation har man brugt i Norge, den argumentation har man brugt i Sverige, og på den måde er det lykkedes at få alle landene engageret i Schengensamarbejdet på en eller anden måde, fordi alternativet virker skræmmende.
Jeg tror, at hvis man havde spurgt befolkningerne i de nordiske lande, ville de til enhver tid hellere opretholde den nordiske pasunion frem for Schengenreglerne, som åbner grænserne i hele Europa, og det tror jeg også hr. Kaalund måtte sande, hvis hr. Kaalund ligesom Dansk Folkeparti ville arbejde for, at det her i Danmark ligesom i de andre nordiske lande er befolkningen, der bestemmer tempoet for integrationsprocessen og EU-samarbejdsprocessen og ikke kun politikerne.
Vi mener i Dansk Folkeparti, at det er ethvert suverænt lands ret at kontrollere sine grænser, og problemet med Schengenaftalen er jo, at vi fraskriver os retten til at kontrollere lige præcis på grænsen.
Alternativet til at foretage kontrol på grænsen er at kontrollere via baglandspatruljer, stoppe ganske almindelige borgere i deres eget land, antaste dem og kontrollere deres bagagerum, og det næste bliver selvfølgelig, at de skal da kunne legitimere sig, for man skal jo kunne være sikker på, hvem de er.
Det skræmmebillede er ikke bare noget, der bliver sagt, det er fuldt reelt i denne sammenhæng.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-02-10:
Jeg er ret fascineret af hr. Kristian Thulesen Dahls beskrivelse af ethvert lands suveræne ret til at kontrollere sine ydre grænser.
Jeg vil gerne spørge, hvordan hr. Kristian Thulesen Dahl vil praktisere det i et land med flere tusind km kystlinje, hvor hver badebro er en ydre grænse.
Hvordan vil hr. Kristian Thulesen Dahl i praksis gennemføre sådan noget?
Per Kaalund (S), 1999-02-10:
Vi har kunnet passere grænserne uden at skulle vise pas, vi har haft rimelig fri bevægelighed, og det er i øvrigt det system, som ønskes overført til hele EU-området bortset fra de lande, der har reservationer over for det, dvs. England og Irland.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-02-10:
Lad mig først sige til hr. Kaalund, at den diskussion har vi jo haft tidligere i forbindelse med en forespørgselsdebat.
Svaret er ja.
Vi mener faktisk i Dansk Folkeparti, at ordningen har fungeret godt, og vi er også tilhængere af den nordiske pasfrihed.
Men vi mener, der er en afgrundsdyb forskel på at have den og så have pasfrihed og manglende grænsekontrol til lande, der i den grad er anderledes opbygget end de nordiske lande, og det er jo det, der sker med Schengenaftalen.
Jeg kan huske, at jeg også har haft debatten med fru Elisabeth Arnold, og jeg vil helt klart sige, at vi mener, der en virkelig afgrundsdyb forskel.
Bare tag antallet af illegale immigranter.
I de sydeuropæiske lande har man tilladt et arbejdsmarked for illegale indvandrere, som vi slet ikke har tradition for i Danmark og de nordiske lande i øvrigt.
Der er meget stor forskel på den måde, man har valgt at opbygge sine lande på, og det er jo en ærlig sag.
Det må landene selv om, og derfor er der også efter vores opfattelse en forskel med hensyn til, hvilke lande man vælger at have pasfrihed med, også når det gælder bekæmpelse af kriminalitet og terrorisme og den slags.
Til det andet, fru Elisabeth Arnold spørger om: Ja, selvfølgelig er det da nemmere nogle steder end andre steder at håndhæve en grænsekontrol; men selve det at have en grænsekontrol på landegrænsen, dér hvor folk umiddelbart kan passere den uden de større problemer, mener vi har en stor præventiv effekt, og vi mener, at de mennesker, der arbejder med grænsekontrollen i det daglige, kan bekræfte vores antagelse.
Vi mener også, G 7-landene bekræftede det, da de i deres anbefaling af, hvordan man i højere grad kan bekæmpe international terrorisme, bl.a. skrev, at de ønskede, at landene håndhævede en bedre grænsekontrol, osv. osv. Men selvfølgelig er der forskelle, alt efter hvor det er, man håndhæver kontrollen.
Nogle steder er det nemmere end andre, men det er jo ikke et argument for, at man skal fjerne kontrollen de steder, hvor det er muligt.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-02-10:
Jeg kunne forstå, at hr. Kristian Thulesen Dahl, som selv er høj og lys og blåøjet osv., synes, at vi roligt kan afskaffe grænsekontrollen til de nordiske lande, men at alt det, der ligger syd for grænsen, simpelt hen er den rene vildmark. Jeg kan forstå, at hr. Kristian Thulesen Dahl hylder princippet om, at Asien begynder i Malmö og Afrika i Kruså, og at det altså er dét, vi skal indrette vores verdensbillede efter.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-02-10:
Jeg vil godt sige til fru Elisabeth Arnold, at vi har jo haft diskussionen før, så det er ikke nogen ny melding, hverken jeg eller fru Elisabeth Arnold efterfølgende går herop med.
Det var den samme melding, fru Elisabeth Arnold kom herop med, sidste gang vi havde en debat om spørgsmålet, og jeg sagde også nøjagtig det samme.
Jeg kan kun sige, at jeg ikke kan svare bekræftende på det, fru Arnold siger, for det er en helt forkert udlægning, synes jeg.
Men jeg kan sige, at selvfølgelig gør det en forskel, hvis man har pasfrihed og ingen grænsekontrol til lande, der organiserer sig på en helt anden måde, end vi har valgt at gøre.
Det er simpelt hen helt elementært og klart, at hvis man accepterer et samfund, hvor man har et meget stort antal illegale indvandrere til at bestride f.eks. en stor del af arbejdsmarkedet, har man valgt at organisere sig på en anden måde, end vi bl.a. har valgt her i Danmark.
Det synspunkt kunne for så vidt have været gældende i forhold til Sverige, hvis de havde valgt at organisere sig på en anden måde, end vi har.
Men det har de bare ikke gjort, de og vi har valgt at organisere os på en meget ens måde, og derfor er der forskel.
Til hr. Kaalund vil jeg sige, at vi ønsker jo også at bekæmpe illegal indvandring.
Vi gør det for fuld skrue, kan man sige, og vi gør det altså også dér, hvor vi mener, det har en præventiv effekt.
Selv om man selvfølgelig ikke kan forestille sig, at de, der ønsker at komme illegalt over en grænse, stiller sig op ved grænsekontrollen og siger, at de gerne vil ind i Danmark, har kontrollen jo en præventiv effekt, netop i og med at de pågældende ved, at de ikke bare kan sætte sig ind i en bil og køre op i Danmark med 80 km/t uden risiko for at blive stoppet.
De skal igennem et område, man ikke bevæger sig igennem, hvis man vil illegalt ind i landet, og her er der en større chance for at tage dem, end hvis de kunne sætte sig ind i en minibus og bare køre lige så stille op i Danmark.
Vi mener altså, at kontrollen har en præventiv effekt, og de mennesker, der arbejder med de ting, fortæller også, at der er en præventiv effekt.
Men dem ønsker man ikke at lytte til, og det er jo et politisk valg, som vi så kan ærgre os over.
Det er jo hr. Kaalunds valg, at man ikke ønsker at lytte til de mennesker, der til daglig arbejder i praksis med de ting i grænseområdet.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-02-10:
Jeg synes, det er kedeligt, hr. Kristian Thulesen Dahl bebrejder mig, at jeg kommer med det samme svar på den bemærkning, han kom med sidste gang, vi havde denne debat.
Jeg havde da håbet, at hr. Kristian Thulesen Dahl ville komme med nogle nye argumenter eller nogle nye synspunkter nu, men det gjorde han altså ikke.
Han kom med den samme gamle sang
om, at de nordiske lande er bedre end alle andre, og derfor måtte jeg altså gå herop og spørge, hvad forskellen mellem de nordiske lande og alle andre lande egentlig er. Jeg kan f.eks. nævne, at det første sted i Europa, hvor man indførte pasfrihed, var mellem Beneluxlandene, hvor man havde fri grænsepassage og pasfrihed og i øvrigt også en toldunion i mange, mange år, før vi fik det nordiske passamarbejde, og jeg forstår egentlig ikke, hvad forskellen er mellem de to grupper af lande.
Man finder nogle nabolande, man har fælles værdier med, så kan man sagtens finde ud af at ophæve grænsekontrollen, og jeg kan slet ikke se, hvad der skulle være problematisk ved at ophæve grænsekontrollen til Tyskland, når vi har ophævet den til Sverige.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-02-10:
Fru Elisabeth Arnold har det altså somme tider med bevidst at misforstå ting, for det er jo ikke, fordi fru Elisabeth Arnold er dum.
Jeg begræder bestemt ikke, at fru Elisabeth Arnold går herop og konfronterer mig med de samme synspunkter, som hun gjorde i den sidste debat.
Jeg synes da, det er befriende, for det giver mig lejlighed til at understrege Dansk Folkepartis holdning, så det begræder jeg overhovedet ikke.
Jeg nævnte nogle eksempler før som baggrund for, at jeg og Dansk Folkeparti mener, at der er en stor forskel på at have pasfrihed mellem de nordiske lande og i Europa generelt, også i forbindelse med udvidelsen af EU.
Gør det slet ikke indtryk på Det Radikale Venstre, at G 7-landene laver en opstilling, jeg tror af 25 punkter, hvor de anbefaler, hvordan man kan bekæmpe terrorisme mere indgående?
En af de ting, de anbefaler, er såmænd, at man skal skærpe grænsekontrollen mellem landene.
Gør det overhovedet ikke indtryk?
Det er, som om sådanne argumenter er fuldstændig ude i skoven, eller også vil man ikke forholde sig til dem.
Men de gør altså indtryk på os, og derfor handler bekæmpelse af international grænseoverskridende kriminalitet både om et stærkt politimæssigt samarbejde landene imellem og så sandelig også om, at når man som kriminel går fra et land til et andet, skal der være en risiko for, at man bliver pågrebet af den grænsekontrol, som naturligt eksisterer mellem to selvstændige lande.
Lene Espersen (KF), 1999-02-10:
Jeg kan bekræfte den udlægning, som fru Elisabeth Arnold kommer med, af, hvordan vi stiller os til det her.
Men jeg synes også for debattens skyld, at det er værd at understrege, så der ikke kommer misforståelser på dette punkt omkring det uformelle møde, og som det fremgår af papiret, at der hverken er nogen dagsorden eller nogen dokumenter, og jeg tror derfor, man skal være i besiddelse af særlige clairvoyante evner for at komme og sige, at der skal diskuteres meget væsentlige ting, som det er meget nødvendigt, at vi drøfter først, selv om der overhovedet ikke træffes beslutninger og der ikke er tradition for, at vi begynder at holde alenlange og timelange møder om den her slags.
Det var til hr. Keld Albrechtsen.
Så jeg ser altså ikke nogen som helst form for problemer i det, og jeg glæder mig da så til, at hr. Keld Albrechtsen kan læse referatet af, hvad jeg har sagt tidligere, så han kan få klarhed over, at han måske ikke lyttede godt nok efter i første omgang.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-02-10:
Jeg vil godt spørge fru Elisabeth Arnold, der ligesom jeg går ind for de åbne grænser, om, hvad Det Radikale Venstre vil gøre ved det problem, at Tyskland nu kræver, at Polen skal indrette en lukket grænse mod Ukraine, en grænse, der faktisk vil adskille den meget polskorienterede befolkning, der lever i den vestlige del af Ukraine, fra polakkerne på den anden side af grænsen. Hvad vil Det Radikale Venstre gøre ved, at Østrig nu kræver af Ungarn, at Ungarn skal lukke sine grænser over for Rumænien, hvor der bor et stort ungarsk mindretal?
Er det til at bære, at vi på den måde skaber nye mure og skel i Europa?
Er det til at bære for en, der som fru Elisabeth Arnold har visionen om de åbne grænser?
Ja, hvad er det egentlig, man har opnået med det, man har rodet sig ud i?
Og så vil jeg gerne spørge fru Elisabeth Arnold: Det møde, der skal foregå i morgen i Justitsministrenes Råd, er vi ikke blevet orienteret om i Folketingets Europaudvalg, men er det ikke rigtigt, at det grundlag, vi har, er, at hvis noget er væsentligt, så skal Europaudvalget orienteres?
Og det har ikke noget at gøre med, om det er et formelt eller uformelt møde. Det vil jeg gerne have fru Elisabeth Arnold til at bekræfte, for hvis fru Elisabeth Arnold ikke kan bekræfte det, så står vi i den situation, at vi skal til at diskutere den beretning, som vi nu drøfter i Folketingets udvalg, helt forfra.
Jeg synes, fru Elisabeth Arnold skal betænke konsekvenserne af det, hun siger.
Frank Jensen (S), 1999-02-10:
Jeg må sige til hr. Thulesen Dahl, at den danske befolkning stemte ikke om Danmarks optagelse i Schengen den 28. maj sidste år.
Den danske befolkning stemte om Amsterdamtraktaten, fordi Folketinget næsten et år forinden havde taget stilling til, om Danmark ville være med i Schengensamarbejdet eller ej.
Som alle har argumenteret for, var det også af hensyntagen til den nordiske pasunion, fordi vi faktisk gerne ville være med i et samarbejde for at styrke kampen mod kriminalitet og illegal indvandring og i øvrigt give fri rejseadgang for borgerne over de indre grænser.
Nu bliver Schengen integreret i Den Europæiske Union som en del af resultatet af Amsterdam, og så skal Schengenarkivet fordeles ud fra, hvor det rettelig bør placeres i forhold til Traktaten.
Det er rigtigt, at noget af Schengen vil blive placeret i det overstatslige samarbejde og noget i det mellemstatslige samarbejde.
Her virker det danske forbehold selvfølgelig også, for der er lavet en protokol for Danmark med hensyn til Schengensamarbejdet efter Amsterdamtraktatens ikrafttræden, og den siger, at i den del af Schengensamarbejdet, der er foregået inden for søjle 1, er Danmark alene forpligtet på et mellemstatsligt grundlag.
Her virker forbeholdet.
Med hensyn til den videre udvikling er der lavet en helt speciel ordning, så Danmark har 6 måneder til at tage stilling til, om vi vil være med eller ej.
Hvis det er sådan, at vi siger nej, og det giver problemer for samarbejdet, må der forhandles om passende foranstaltninger mellem Fællesskabet og Danmark.
Sådan er det, og jeg synes, det også her er vigtigt, at vi står sammen og siger: Det forbehold, vi og den danske befolkning har, virker også her.
Der er ikke fiflet med forbeholdet.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-02-10:
Diskussionen her om, hvorvidt Europaudvalget eller andre udvalg skal orienteres forud for uformelle ministerrådsmøder, får mig til at spørge fru Lene Espersen, som jo var ordfører her, om hun kan bekræfte, at det har været skik og brug og fast regel i Europaudvalget i alle årene, især håndhævet af rigstaktikeren hr. Jens Risgaard Knudsen, at uformelle ministerrådsmøder under ingen omstændigheder måtte diskuteres på Europaudvalgets møder eller på andre udvalgsmøder.
Hvis uformelle ministerrådsmøder skulle diskuteres, skulle det være i uformelle udvalgsmøder, hvor der ikke var dagsorden, og hvor der ikke blev taget referat.
Kun ved at holde denne stærke adskillelse mellem formelle og uformelle møder kunne man sikre Europaudvalgets helt klare legitimitet.
Kan fru Lene Espersen bekræfte denne udlægning?
Frank Jensen (S), 1999-02-10:
Det kan jo skyldes uvidenhed, så det tager jeg mit udgangspunkt i, og ikke ond vilje, når fru Pernille Frahm gentagne gange står her og taler om åbenhed.
Jeg tror, alle andre medlemmer af Retsudvalget og Europaudvalget er bekendt med, at forinden der bliver holdt møder i Riarådet, Rådet for retlige og indre anliggender, så forelægges der et faktuelt notat for Folketingets Retsudvalg og Europaudvalget, hvor indenrigsministeren og jeg selv kommer og forelægger sagerne i samråd i henholdsvis Retsudvalget og Europaudvalget. Som øvrige medlemmer også ved, er der etableret et forberedelsesudvalg, hvor bl.a. Det Danske Center for Menneskerettigheder deltager, hvor bl.a. Advokatrådet deltager, så jeg forstår simpelt hen ikke det indtryk, som fru Pernille Frahm står her og taler om, lukkethed osv.
Det er jo gammeldags, det er jo ikke noget, der er eksisterende, men jeg tror det var uvidenhed, og så har jeg forhåbentlig her fået rettet op på det.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-02-10:
Nu synes jeg, at tingene begynder at blive lidt mærkværdige.
Man understreger, at den danske undtagelse skal respekteres helt og fuldt.
Det indledte hr. Kaalund med at sige.
Det, der jo i virkeligheden er lagt op til, så vidt jeg kan høre det nu, er fifleriets metode; det er jo, at man siger: Vi har en undtagelse, og så skal vi alligevel være med i det overnationale på en eller anden mærkelig måde.
Og jeg ved, at man i Justitsministeriet sidder og gransker forskellige modeller, man kan få det dér til at foregå efter.
Men jeg vil godt spørge hr. Kaalund: Hvordan vil man få den ligning til at gå op?
Jeg synes ikke, det ser ud, som om den kan gå op.
Men måske man kan løfte sløret for det?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-02-10:
Jeg glæder mig til at høre svaret på det sidste spørgsmål, der netop er blevet stillet.
Det, jeg ellers vil tage ordet for, er bare for at komplimentere fru Elisabeth Arnold for det fremragende eksempel, som fru Arnold gav heroppe fra talerstolen i sin ordførertale: Hvis der begås en kriminalitet, en kriminel handling i f.eks. Sverige, så tager det svenske politi telefonen og ringer til det danske politi.
Jeg ville ikke have noget som helst imod, at hvis der begås et røveri i Sønderjylland og man finder ud af, at forbryderne flygter til Tyskland, at det danske politi så tager telefonen og ringer til det tyske politi.
Jeg vil såmænd ikke engang - må jeg sige til fru Elisabeth Arnold - forlange et stykke papir herinde i Folketinget på, at de gør det.
Jeg synes faktisk, det er deres pligt.
Så spar os for de her lommeeksempler og kom med noget, der er noget kød på.
Hvor er det egentlig, at vi ikke kan have et godt samarbejde politimyndighederne imellem uden nødvendigvis at være med i den udvikling hen imod et overstatsligt retligt samarbejde, som finder sted i EU for tiden?
Frank Jensen (S), 1999-02-10:
Der skal ikke fifles med forbeholdet, vil jeg sige til hr. Albrechtsen.
Det har hverken den socialdemokratiske ordfører eller de to ministre, der er til stede fra regeringen, givet udtryk for.
Tværtimod har vi fremført det synspunkt, som også den socialdemokratiske ordfører, hr. Kaalund, fremførte, at forbeholdet skal respekteres.
Det er det danske folks forbehold, og derfor mener vi, det er afgørende vigtigt, at vi respekterer det, og det kan kun forandres ved en fornyet folkeafstemning, som hr. Albrechtsen ved.
Derfor er det en fælles opgave.
Sådan er det.
Sådan vil det også være for den del af samarbejdet, som efter Amsterdamtraktaten overføres fra søjle 3 til søjle 1.
Og vedrørende den del af Schengenarkivet, der bliver placeret i søjle 1, har vi jo altså en særskilt protokol, der angiver
en hel speciel procedure i videreudviklingen af Schengenreglerne.
Her er det altså, når samarbejdet så går videre - og det kan vi jo ikke forhindre nogen i, det tror jeg, hr. Albrechtsen er enig med mig i - så må Danmark, så må vi tage stilling til den udvikling, som de andre foretager. Vil vi være med i den, og hvis vi vil være med, så er det altså noget, vi tager stilling til her i Folketinget, men vi vil alene være forpligtet på mellemstatsligt grundlag.
Vi må så forhandle med de andre, om de vil have os med på et mellemstatsligt grundlag på den nyudvikling, når det drejer sig om de dele fra søjle 3, der ender i det overstatslige samarbejde. Nu kan vi ikke foregribe, hvilke ting der vil komme frem, men fru Pernille Frahm var inde på det også i forhold til det civilretlige samarbejde og de konventioner, der i dag er vedrørende det civilretlige samarbejde, hvor jeg også har set presseforlydender om, at der er nogen, der vil arbejde for, at de konventioner skal omgøres til direktiver inden for de instrumenter, man har i søjle 1. Jeg mener: Lad os se det.
Lad os se manden, inden vi tager hatten af.
Hvad er det for nogle spørgsmål, vi kommer
Men jeg vil gerne slå fast her i debatten: Regeringen går ind i den her sag med en klar opfattelse af, at det danske forbehold skal respekteres, og at vi må finde løsninger i fællesskab.
for Folketinget at finde dem i fællesskab.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-02-10:
Jeg må indrømme, at der var intet, der blev klart efter det, som ministeren nu gik op og svarede på vegne af den socialdemokratiske ordfører. Det, jeg spurgte om, var: Hvordan vil man løse det problem, at det ser ud til, at Eurodacsagen bliver løftet over i søjle 1 som overnationalt, og dér skal Danmark jo ikke være med?
Så antyder ministeren, at så kunne man måske løse det ved at kalde Eurodac for en del af Schengen, og så er det, jeg siger, at så er man på vej over i fifleriet, for det har jo ikke noget med Schengen at gøre.
Jeg må indrømme, at det forekommer mig meget uklart, hvordan man vil løse det.
Men jeg har et forslag til en løsning, og det kan ministeren bruge.
Jeg vil gerne fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Folketinget konstaterer, at den danske undtagelse på det retlige område skal respekteres helt og fuldt, og opfordrer på den baggrund regeringen til - at sikre, at Danmark ikke ved brug af Schengenreglerne eller på anden måde tilsluttes en overnational vedtagelse om et Eurodac-fingeraftryksregister, - at sige nej til alle forslag i retning af at gøre Europol til et unionspoliti, herunder alle forslag om at give Europol operative beføjelser, samt - at gå imod oprettelse af EU-politiregistre vedrørende terrorisme, efterretningsvirksomhed og politisk registrering.
Per Kaalund (S), 1999-02-10:
Jeg vil ganske kort til hr. Albrechtsen sige, at vi regner bestemt med, at vi kan få en aftale omkring Eurodac, så vi kan fortsætte og komme videre i det samarbejde. Med hensyn til forslaget fra Enhedslisten kan jeg sige, at det kan vi ikke stemme for. Jeg vil også gerne sige, at de dér forestillinger om Europol som operativ politivirksomhed efter vores opfattelse er langt ude i hampen.
Vi har i dag to forbindelsesofficerer i Haag - to - og jeg ved ikke, hvordan de skulle gøres operative; så skulle der ansættes en hel del.
Altså operativ politivirksomhed bliver langt, langt hen ad vejen selvfølgelig noget, dansk politi foretager på dansk territorium.
Vi sætter stor lid til, at Europol kan virke kriminalitetsforebyggende og som efterforskningsvirksomhed ved at sammensætte en lang række oplysninger.
Så vi sætter megen lid til Europol.
Pernille Frahm (SF), 1999-02-10:
Jamen hvorfor egentlig ikke, vil jeg spørge hr. Per Kaalund, hvorfor kan hr. Per Kaalund egentlig ikke støtte dette forslag til vedtagelse?
Altså, debatten handler om at forsøge at løfte sløret bare en lille bitte smule for, hvad der er regeringens politik.
Det er ikke fremgået videre klart af nogen af ministrenes taler, men man kunne måske få løftet sløret lidt gennem den holdning, som Socialdemokratiets ordfører giver udtryk for.
Hvorfor kan Socialdemokratiets ordfører ikke støtte, at man ikke vil gøre Schengensamarbejdet og Eurodac til en overnational vedtagelse?
Det er da i overensstemmelse med den danske undtagelse.
Hvorfor kan man ikke støtte, at Europol ikke skal være et unionspoliti?
Det må da også ligge inden for den danske undtagelse.
Hvorfor kan man ikke støtte, at man ikke skal oprette politiregistre og efterretningsregistre?
Hvorfor kan man ikke støtte den her undtagelse?