Lise von Seelen (S), 2006-02-03:
Med hensyn til spørgsmålet om en fattigdomsdefinition er vi jo inden for det sidste halve år blevet præsenteret for rapporter og adskillige udmeldinger, som fortæller os, at der her i Danmark er en gruppe borgere, som bliver fattigere og fattigere, i takt med at et stort flertal får bedre økonomiske forhold.
Vi får meldinger om, at afstanden mellem den fattige gruppe og den gruppe, der får økonomisk bedre vilkår, vokser, og det bliver sværere og sværere for den gruppe, som kommer længere og længere bort fra den gruppe, der får bedre økonomiske forhold.
Vi ved nemlig, at denne udstødning medvirker til at vanskeliggøre, at man kan komme tilbage på arbejdsmarkedet eller være med i det sociale liv det sted, hvor man nu bor.
Den fattigdom, vi taler om, er helt indlysende en anden fattigdom end den, vi ser i den tredje verden, hvor mange skal leve for en dollar om dagen.
I sit oplæg nævner SF to forskellige modeller.
Man kan vælge enten Forbrugerstyrelsens eller Center for Alternativ Samfundsanalyses model, hvoraf den sidste indeholder standarder og mindstebudgetter.
Jeg er også bekendt med, at humanitære organisationer har tænkt nogle af disse tanker – også organisationer, som arbejder i den fattige del af verden og derfor forstår at adskille fattigdommen hos os totalt fra den fattigdom, der findes i den tredje verden.
Forslaget står og falder selvfølgelig med, at en eventuel fattigdomsgrænse skal bidrage til at belyse problemet.
Vi skal være klogere på, om problemet er tiltagende eller aftagende, og hvis man ikke ligefrem har gået med skyklapper som socialpolitiker de seneste år, ved man jo godt, at problemet er stigende.
I Socialdemokratiet mener vi, det kunne være nyttigt med en fælles definition.
Her kunne en fattigdomsgrænse være et redskab, som vi ikke har til rådighed i dag.
Vi skal hele tiden kunne finde ud af, hvor grænsen skal sættes, og hvordan vi skal operere med redskabet, og derfor skal vi hele tiden være i stand til at hente aktuelle oplysninger om, hvordan den pågældende gruppe har det, og hvordan vilkårene for gruppen udvikler sig.
Der er grupper, som vi ikke synes bør indgå i en dynamisk model.
De studerende er blevet nævnt tidligere i debatten, og det er vi enige i.
Det er noget af det, som vi må forvente skal indgå i arbejdet med forslaget.
Sidste år udtalte CEPOS og socialministeren, at ulighed i samfundet skaber dynamik.
Det havde vi nogle lange debatter om, og statsministeren slog en pæl igennem det.
Det kunne der ikke være tale om, han mente ikke, det var rigtigt, og socialministeren ombestemte sig og sagde, at lighed er en dynamisk faktor i vores samfund.
Socialdemokraterne er interesserede i at drøfte dette spørgsmål.
Vi ser gerne, at der arbejdes hen imod en dynamisk model, og vi kan se, at de mennesker, som faktisk ved noget om spørgsmålet, anbefaler, at der indføres et sådant begreb.
ASF-Dansk Folkehjælp har anbefalet det, regeringens eget Rådet for Socialt Udsatte har sagt, at det kunne være et rigtig godt redskab, hvis det bliver brugt rigtigt, og man kan også sige, at det kunne være en logisk følge af regeringens eget handlingsprogram »Det fælles ansvar«.
Med disse bemærkninger om det, vi gerne vil sætte ekstra fokus på, skal jeg konkludere, at Socialdemokraterne synes, det er et godt forslag, som vi gerne vil arbejde videre med.
Med hensyn til den bekymring, der skulle være for, at der laves stive systemer, som stigmatiserer folk, må man jo sige, at det i høj grad afhænger af, hvor kreative vi er i vores måde at formulere tingene på.