Frank Aaen (EL), 2005-12-08:
Vi har i løbet af dagen behandlet regeringens og Dansk Folkepartis forslag om, at kommunerne skal skære ca. 3 mia. kr. i deres vedtagne budgetter og forringe den kommunale service.
Det drejer sig om 3 mia. kr., som er blevet afsat på budgetterne umiddelbart før kommunevalget, som der er ført kommunal valgkamp med, hvor borgmestre, også Venstreborgmestre og konservative borgmestre og andre, har ført sig frem ved at sige, at det er det, vi går til valg på, og det er det, vi har skaffet penge til.
Og så her, før budgetterne er trådt i kraft, kommer regeringen – Venstre og De Konservative, støttet af Dansk Folkeparti – og vil skære i de budgetter, der lå før kommunevalget.
Det, de her tre partier vil gennemføre i dag, er, at det er kommunerne, som jo har fundet penge på deres budgetter til at forbedre velfærden, for at kunne gøre det bedre for de ældre, børnene og skolerne, der nu skal tvinges til at skære ned.
Det er vel at mærke ikke et spørgsmål om, at de ikke har pengene, dem har de fundet, men det, regeringen og Dansk Folkeparti vil forhindre, er, at kommunerne bruger de penge, som de har, og som de har afsat.
Og så skal kommunerne jo alligevel skære bagefter.
Regeringen har gang på gang sagt, at den håber, at kommunerne retter ind, så den bemyndigelse, regeringen vil have i dag, ikke tages i anvendelse.
Men det, at borgmestrene og kommunerne gør det selv, ændrer ikke ved, at det er regeringen, der tvinger kommunerne til at gøre det, til at forringe den velfærd, kommunerne havde vedtaget at stille til rådighed for borgerne.
Det sætter bare det hele i relief, at det her uhørte indgreb i kommunernes budget skal gennemføres bag lukkede døre.
Først er der lagt op til, at staten i det skjulte forhandler med hver enkelt kommune og vilkårligt udstikker, hvor meget den mener, den enkelte kommune skal spare.
Det er metoder, der bringer mindelser frem om tidligere tiders udemokratiske og diktatoriske statsmagt.
Derfor skal de kommuner, der ikke efter regeringens opfattelse har rettet ind, straffes økonomisk, ved at staten tager direkte fra kommunekasserne.
Beløbet, straffens størrelse, afgør staten selv efter et skøn, og det gennemføres administrativt og kan ikke ankes.
Folketinget skal ikke godkende noget.
Der sker en orientering af Finansudvalget, men der skal ikke stemmes.
Bliver der en diskussion om denne økonomiske straf og dens fordeling, sker det bag lukkede døre, hvor ingen kan følge, hvad de enkelte partier siger.
Det, der skal foregå i Folketinget mellem medlemmer af Folketinget, hvor offentligheden frit kan følge debatten, bliver erstattet af, hvad journalister vælger at spørge folketingsmedlemmer om og skriver om efterfølgende.
Der er ikke nogen som helst saglig grund på nogen måde til at gøre det på denne fordækte og lyssky måde.
Det, som flertallet – Venstre, De Konservative og Danske Folkeparti – vil gennemføre af nedskæringer i kommunerne, kunne det samme flertal jo gennemføre ved at fremsætte et lovforslag, som det jo er sket med alle de andre betydende ændringsforslag til finansloven på nær lige dette ene indgreb.
Der havde været og er rigelig tid til at fremsætte et lovforslag, der kunne komme til de sædvanlige tre behandlinger i Folketinget, hvor befolkningen kunne følge diskussionerne, hvor kommunerne kunne få foretræde og give udtryk for holdninger og fremlægge analyser, og der kunne stilles ændringsforslag.
Men dette vidtgående forslag bliver fremlagt skjult i en tyk bunke ændringsforslag med betegnelsen regeringens konjunkturbetingede ændringsforslag.
Så kedsommelig en overskrift, at ingen normalt bladrer i det, fordi det er tekniske ændringer renset for politik.
Men denne gang er det bestemt ikke renset for politik.
Hvorfor så fordækt, hr. finansminister?
Hvorfor som en tyv om natten?
Vi har spurgt til det i løbet af dagen, og der står kun en forklaring tilbage.
Dansk Folkepartis hr. Kristian Thulesen Dahl har sagt til finansministeren, at det ser grimt ud, hvis vi direkte og åbent skal stemme for kommunale nedskæringer.
Det må vi have gemt lidt væk, så ingen kan se, at vi er med til det, og det er altså det, der sker.
Nu vil Dansk Folkeparti nøjes med fine taler om, at aftaler skal holdes, og ellers overlade det til kommunerne og borgmestrene og statsadministrationen at gennemføre deres politik.
Det er det, der sker om lidt, og det er faktisk helt uhørt sjældent – heldigvis – at man i dansk politik laver et så omfattende indgreb på den måde.
Det er noget af det værste i denne finanslov, men man kan da også nævne andre elementer, herunder milliardtyveriet af lejernes penge ved at stikke sugerøret ned i Landsbyggefonden.
Jeg mener selv, det er – om ikke i direkte modstrid, men dog tæt på – at være i modstrid med grundloven, at man på den måde kan tage lejernes penge og putte dem i statskassen.
Det er penge, der skulle bruges og var afsat til at modernisere og vedligeholde de almene boliger, men nu tager man pengene.
Man tømmer kassen, og på sigt kommer der huslejestigninger i de almene boliger, når der skal betales for den nødvendige renovering.
Finansloven tager ikke bare fra lejerne på den måde.
Der tages fra børnefamilierne – små beløb, men store for den enkelte familie – for at putte pengene ned i en statskasse, hvor der knap nok er plads, fordi der i forvejen er et overskud på 68 mia. kr. Til gengæld har man råd til at gennemføre en række skattelettelser til erhvervslivet og dem, der har formue.
Samlet set
er finansloven med til at øge uligheden i samfundet, og det viser bare, at det var ren snak, da statsministeren for nogle uger siden gik i rette med sine ministre og sagde, at regeringens politik ikke er at øge uligheden i samfundet.
Enhedslisten har stillet en lang række ændringsforslag, der peger i den stik modsatte retning.
Det mest grundlæggende ændringsforslag er at bruge dagpengene aktivt.
I stedet for, som regeringen vil, at bruge dagpengene til at betale folk for ikke at lave noget, siger vi: Lad os bruge dagpengene til at sikre folk et normalt og godt arbejde på normale løn- og arbejdsvilkår.
Man kan faktisk på den måde forbedre omsorgen for de ældre, sørge for pasning af børnene, sørge for forbedringer på uddannelsesområdet og på en lang række velfærdsområder for en meget, meget beskeden merpris.
Hver gang kommunerne ansætter en person mere til velfærdsarbejde, får de ganske enkelt udbetalt de sparede dagpenge af statskassen.
Det ville være gratis for staten, og det ville være godt for kommunerne og for velfærden.
Men uha uha, siger finansministeren.
Hvis der bliver ansat for mange hjemmehjælpere, bryder vores økonomi sammen.
Den bliver overophedet, har vi fået at vide, og derfor må der endelig ikke ansættes flere til at hjælpe de ældre.
Men det er en meget vigtig del af vores forslag, at man på den måde kan øge velfærden og samtidig sætte folk i arbejde, og på de områder, hvor der ikke umiddelbart er ledig uddannet arbejdskraft, skal man selvfølgelig starte med at uddanne dem, der skal ansættes.
Vi har også stillet forslag om, hvordan man på den måde kan nedbringe nedslidningen i samfundet.
Det er jo oplagt, at når der bliver flere hænder til f.eks. at gøre rent, får vi ikke så mange nedslidte rengøringsassistenter, men vi får til gengæld skabt nogle rengøringsjob, hvor mennesker bliver i stand til at kunne gøre rent et helt arbejdsliv igennem.
I det hele taget skyldes en meget stor del af de problemer, der er på det danske arbejdsmarked, nedslidning af arbejdskraften, fordi der simpelt hen er for få til at lave det arbejde, som skal udføres.
Derfor har vi stillet forslag om ansættelse af flere i den offentlige sektor, og derfor har vi stillet forslag om, at hvis det er sådan, at folk på en arbejdsplads i den private sektor bliver enige om, at de gerne vil dele deres arbejde med en ledig kollega, kan de dele løn og dagpenge for en meget beskeden nedgang i realindkomsten og få en ugentlig fridag.
Det kunne man gøre, hvis finansministeren bare ville bidrage med det ene, at hver gang der bliver ansat en ledig i et sådant job, gives der fra statskassen det, der svarer til de sparede dagpenge.
På den måde kunne vi få nedslidningen væk, og folk kunne være på arbejdsmarkedet hele livet uden at være slidt op, når de bliver 60 år eller endnu tidligere.
Vi har en lang række forslag om mere uddannelse, lige fra folkeskolen til universiteterne og lige fra de arbejdsløse til arbejdsmarkedsuddannelserne og efteruddannelse.
Vi har naturligvis forslag om mere økologi og mere ulandsbistand, vi har forslag om en pensionsreform, og vi har med vores forslag gjort opmærksom på det helt uhyrlige, som er skjult for de fleste danskere, nemlig at vi alle via skatten giver et tilskud til privat pensionsopsparing på omkring 50 mia. kr. om året.
Og det er fordelt så hamrende asocialt, at de, der får mindst, i gennemsnit får 400 kr. om året i tilskud til deres private pensionsopsparing, mens de, der har mest og tjener mest, de rigeste i samfundet, får – og jeg siger det helt roligt – 112.000 kr. årligt fra statskassen i tilskud til deres pensionsopsparing.
Det er helt formidabelt.
For de beløb, der på den måde deles så asocialt ud, kunne vi hæve folkepensionen med 80 pct., og det vil da give en helt anden lighed blandt fremtidens folkepensionister end de uhyrlige uligheder, der allerede er ved at udvikle sig, og som vil eksplodere fuldstændig i de kommende år.
Vi har i det hele taget forslag til, hvordan en lang række personer med lav indkomst kan få et løft.
Det gælder pensionister, førtidspensionister, arbejdsløse, kontanthjælpsmodtagere, de på halve dagpenge og de på de mærkelige ordninger, regeringen har fundet ud af med den underlige filosofi, at hvis man bare sørger for at sætte ydelserne ned, kommer der flere i arbejde – som om arbejdsgiverne overhovedet var en brik interesserede i, hvor stor kontanthjælpen er.
De opretter jo ikke arbejdspladser ud fra, hvor høj kontanthjælpen er, selvfølgelig gør de ikke det.
Alle vores forslag er selvfølgelig fuldt finansierede.
Samlet set
Jo, der er rigelig råd, hvis man bare vil.
Det er et spørgsmål om politisk vilje.
Nej, der er 900.000 personer i den arbejdsdygtige alder her i samfundet, som ikke er i arbejde.
Selvfølgelig kan vi ikke bringe dem alle sammen dem i arbejde, for nogle er gået på efterløn og andre på førtidspension.
Men vores opfattelse er, at hvis vi sørger for at indrette arbejdsmarkedet sådan, at der er plads til folk, så de ikke bliver nedslidt, og der også er plads til dem, der ikke er hundrede procent effektive, kunne arbejdsmarkedet blive mere rummeligt med normale løn- og arbejdsvilkår for alle, samtidig med at ikke nær så mange blev udstødt.
Så kunne mennesker i almindelighed finde en plads på arbejdsmarkedet og oven i købet holde at være på arbejdsmarkedet et helt arbejdsliv i modsætning til i dag.
Derfor er vores ændringsforslag hver for sig fornuftige.
Man skal se dem som en helhed, og de er også forslag til, hvordan samfundet kunne laves grundlæggende om.