Per Stig Møller (KF), 2002-05-27:
Det har været nogle klare meldinger, der er kommet fra de forskellige partier, og dem har jeg været glad for.
Vi er jo enige stort set.
Det store flertal i Folketinget er jo enig om vedtagelsen, som peger frem mod udvidelsen af Europa og frem mod den nye rolle for NATO.
Men der er jo to venstrefløjspartier, der ikke har været med os, og sådan er det jo.
De har jo også normalt taget fejl, for venstrefløjen tager normalt altid fejl i udenrigspolitiske spørgsmål, så det gør den selvfølgelig også i dag.
Det er jo rigtigt, som hr. Morten Helveg Petersen konstaterede, at de baltiske lande var man meget imod for nogle år siden, og nu er man glad for, at de er med.
De har jo lov at blive klogere på venstrefløjen, og de bliver klogere for hver dag.
Den tidligere SR-regering startede jo også med at lægge
ud med at advare imod de baltiske lande, og derfor er jeg ekstra glad for, at hr. Mogens Lykketoft har lagt så meget vægt på de baltiske lande i denne her vedtagelse, for det er meget vigtigt for os, at vi får de baltiske lande med og selvfølgelig så robust og stor en udvidelse som muligt, for EU's udvidelse og NATO's udvidelse viser, at splittelsen af Europa er overstået.
Ja, der er flere værktøjer i kampen mod terror, og vi skal udnytte dem alle sammen.
Vi skal udnytte f.eks. OSCE, der har muligheder for i Centralasien at sørge for at få standset meget af det, der ender som terrorvirksomhed.
Vi skal bruge FN, som selvfølgelig er det centrale organ, og som også lavede den afgørende resolution i september.
Vi skal fastholde den globale alliance, og der har vi brug for både DOHA-runden, WTO og Johannesburgtopmødet, for den globale alliance viser et større fællesskab end blot dette at sætte nogle terrorister ud af spillet; man vil jo også fjerne grobunden for fremtidig terrorisme.
Så der er flere værktøjer.
Vi må regne med, at der skal udvikles meget præcise våben i fremtiden, netop for at undgå sådan noget som undergrundsbanen, som jeg nævnte.
Specialstyrker skal udvikles, og der skal udvikles forsvar mod anvendelse af biologiske og kemiske masseødelæggelsesvåben; altså et taktisk missilforsvar skal man også have udviklet for at forhindre biologiske og kemiske masseødelæggelsesvåben.
Samtidig skal man også være, som hr. Mogens Lykketoft var inde på, og som står i vores vedtagelse, det forum, som aktivt arbejder for ikkespredning af atomvåben.
Så der er ret meget at gøre der, og der mener jeg også, at hr. Søvndal underkender betydningen af aftalen mellem Bush og Putin.
Man kunne altid have ønsket sig en større aftale, men det er dog et gevaldigt fremskridt, at man kommer ned på et niveau omkring 1.700-2.200 sprænghoveder på hver side.
Der synes jeg, hr. Villy Søvndal undervurderer betydningen af, at tidligere nedrustningsaftaler ikke krævede destruktion af afmonterede sprænghoveder, hvorimod USA nu vil destruere nogle og lagre nogle.
Hvorfor vil man lagre nogle og ikke destruere dem alle sammen?
Det er, fordi Rusland har bevaret kapaciteten til at producere nye sprænghoveder, hvilket USA ikke har gjort, og det vil sige, at bevarer man ikke nogen, står man altså uden kapaciteten, hvis verdenshistorien skulle vende sig i en ulykkelig retning.
Derfor er svaret på, hvorfor der ikke er destrueret så meget, som hr. Villy Søvndal gerne ville, altså, at man ikke i USA har bevaret kapaciteten til at producere dem i modsætning til i Rusland.
Den nye atomvåbenstrategi er heller ikke helt, som hr. Villy Søvndal fremstillede den.
Hvis man tager Nuclear Posture Review, så tænkes de tre nukleare ben fra den kolde krigs tid, land-, sø- og luftbaserede systemer, afløst af en ny tredeling bestående af offensive systemer, der både er nukleare og ikkenukleare, og af responsiv infrastruktur, som er et ord, der dækker over en forbedret evne til hurtig omstilling og udvikling som reaktion på et ændret fremtidigt trusselsbillede.
Nuclear Posture Review vurderer i sin artikel, at USA i fremtiden vil være mindre afhængig af atomvåben, det stik modsatte af, hvad hr. Søvndal sagde.
Det er jo derfor, at reviewet anbefaler præcis den reduktion af nukleare sprænghoveder ned til de der 1.700-2.200, som nu er aftalt med Putin.
Realiteten med det ændrede trusselsbillede og USA's intention om også at imødegå truslen fra atomvåben med konventionelle våben betyder, at tærsklen faktisk er hævet, når man taler om, hvornår man indsætter atomvåben, og derfor er der ikke med baggrund i den artikel belæg for at hævde, at sandsynligheden for anvendelse af atomvåben mod en række navngivne lande er steget.
Det er meget vigtigt, at man nu laver meget fleksible svarmuligheder, at man altså ikke agter at skyde gråspurve med kanoner.
Så vil jeg gå videre og sige til hr. Lykketoft, som ønsker EU-forbeholdet væk, at det gør vi jo også.
Det vil vise sig, når ESDP kommer til at udvikle sig, at det er i vejen for vores humanitære indsats, for vores forsøg på at være krisestyrende og krigsforebyggende ved at sætte militær ind.
Vi vil komme til at se det den dag, der opstår den enighed mellem EU og NATO, som vi håber på, dvs. mellem Grækenland og Tyrkiet.
Når de to er blevet enige i den diskussion, der foregår mellem dem, vil EU overtage den militære forpligtelse i Makedonien i forbindelse med Amber Fox.
Da vi i forvejen jo meget gerne vil være i Makedonien for at hjælpe Makedonien med den demokratiske kurs, der skal fortsætte og skabe Makedoniens udvikling og være med til at præge Balkan fredeligt, er det selvfølgelig pinligt, at Danmark må trække sig tilbage.
Vi kan være med i civile krigsstyringsoperationer, vi kan være med i politimissioner, som vi er, og hvor vi bliver styret af chefen i Bosnien, men vi må altså trække os ud, lige så snart de kommer ind med tornyster.
Det vil selvfølgelig være mere pinligt for Danmark, end det vil være for Europa, som jo så sætter andre ind. Jeg er også enig med hr. Mogens Lykketoft i, at NATO skal fastholde størst muligt interessefællesskab mellem USA og Europa og skal være, som hr. Sjursen var inde på, det forum, hvor vi tager de store sikkerhedspolitiske diskussioner med hinanden.
Det har vi jo rent faktisk også gjort, for vi har jo gennem diskussionerne inde i NATO pludselig udviklet det, som nu bliver til NATO-Rusland-Traktaten, som vi skal underskrive i morgen i Rom.
Dermed vil NATO jo også være med til at forhindre spredning af atomvåben.
En af de ting, vi præcis skal have ind i den nye NATO-Rusland, som vi altså underskriver i morgen, er jo just kampen mod spredning af atomvåben.
Det er et af de emner, som den nye NATO-Rusland skal beskæftige sig med.
For dem, som ikke kommer med i efteråret, er det fuldstændig rigtigt, som hr. Jann Sjursen er inde på, at der skal perspektivet i Partnerskab for Fred fastholdes og udbygges.
Det er vigtigt, at der nu ikke pludselig opstår et område i Europa, som siger, at de altså ikke er med i fællesskabet, ikke kommer med i fællesskabet og så må søge andre alliancekonstruktioner.
Det er det gode ved det her, at i stedet for at opdele Europa i tre dele, som det ville være sket, hvis ikke man udvidede NATO, så er der altså Rusland og Vesteuropa, og de har nu oven i købet i morgen indgået en ny samarbejdsaftale inden for NATO, og så skal der altså ikke være nogen, der falder uden for sikkerhedssystemet i Europa, og de skal med, når tiden byder sig for deres vedkommende.
Jeg forstår ikke helt, at fru Pernille Rosenkrantz-Theil ikke bryder sig om mit billede med undergrundsbanen, at vi ikke ved, hvor fjenden er.
Når der er terrorisme, ved man ikke, hvor fjenden er.
Den nye krig er, som jeg sagde i min tale, asymmetrisk.
Man kan have meget store hære, men det hjælper jo ikke ret meget, hvis det er en myg, der angriber, og den altså i øvrigt er forgiftet.
Det vil sige, det er asymmetriske svar, vi skal være opmærksomme på, og derfor brugte jeg billedet med undergrundsbanen.
Den svarer jo til den forgiftede myg i forhold til en stor hær.
Det er jo ikke mange mennesker, man slår ihjel i forhold til i et frontalt slag, men det er mennesker, der overhovedet ikke anede, at de ville være i nærheden af at kunne risikere noget som helst.
Derfor skal man, hvis man ved det, også være i stand til at udvikle svarmuligheder, som er politimæssige, og det er jo der, vi taler om OSCE-udviklingen, men det kan jo også være militære specialtropper som en af de ting, der skal udvikles i NATO-arbejdet mod terror, således at man kan få forhindret forgiftningen af undergrundsbanen i Paris, som nogle havde planlagt.
Derfor synes jeg, det er en mærkelig, menneskefjendsk indstilling at sige, at man ikke skal beskæftige sig med at forhindre mord på mennesker, der befinder sig i en undergrundsbane.
Det er jo præcis, hvad jeg siger: Vi aner ikke i dag, hvem der er i fronten.
Vi er i den situation, at ingen af os aner, når vi sætter os ind i et fly, om det kommer frem.
Det er det samme som at sige, at vi ikke aner, om vi er en del af fronten, om vi er ofre i en kamp, vi ikke aner vi pludselig er blevet meddelagtige i.
Derfor skal vi udvikle de bedst mulige svar til at forebygge det og få trængt det tilbage.
Det er selvfølgelig en lang vifte af svar, men det er også at kunne gribe rettidigt og hurtigt ind, således at ulykken ikke sker.
Det er derfor, hr. Helge Adam Møller jo som sædvanlig kommer med en god, rammende formulering af det.
Vi skal være i stand til at give realistiske og troværdige svar på de nye udfordringer, sagde hr. Helge Adam Møller, og det er jo præcis sagen: De skal være troværdige, således at terroristerne ikke tør gå i gang, og de skal være realistiske, så man kan gennemføre dem.
Jeg ser med EU's udvidelse i december, NATO's udvidelse
i november, NATO-Rusland-formatet i morgen, afslutningen af den kolde krig og det blodige 20. århundrede
, at hvis alt dette lykkes, vil det være en meget flot indsats på så få måneder af verdenssamfundet og NATO at få skabt en sådan afvikling af det 20. århundredes blodige historie, og det er et stort øjeblik, hvis alle tre ting kan gennemføres for os i år.
Nu starter vi så med det her.