Sonja Albrink (CD), 1999-11-12:
Lad mig starte med det positive.
I CD synes vi, at det er glædeligt, at regeringen nu har fået øjnene op for, at den høje danske registreringsafgift på biler er særdeles upraktisk, og derfor foreslår lempelse af registreringsafgiften for særlig brændstoføkonomiske biler og ændring af skalaen for den grønne ejerafgift, så de nye såkaldte 3-liters-dieselbiler fritages for grøn ejerafgift.
Men så er det positive også sagt.
Resten af forslaget har nemlig karakter af den sædvanlige brandbeskatning af privatbilismen, og det vil jeg komme ind på om et øjeblik.
Først vil jeg dog endnu en gang opfordre til, at der snart bliver set nærmere på den måde, man herhjemme beskatter biler på.
Vi har et enormt afgiftstryk på biler i form af registreringsafgift, grønne ejerafgifter og vægtafgifter samt afgifter på brændstof, og når der ændres i disse afgifter, sker det ikke ud fra en helhedsbetragtning, men som regel ud fra ønsket om at hente flere penge hjem til statskassen eller somme tider for at imødegå en uheldig udvikling, man ikke har været opmærksom på.
Det seneste eksempel har vi i lovforslaget om de brugte biler fra Tyskland.
Hovsaløsningernes tid må altså snart være forbi.
Jeg ved, at der i regeringen sidder et par interne udvalg og kigger på netop disse ting og andre ting, og det her var måske en af grundene til, at man kunne spørge: Hvad er det for et udvalgsarbejde, kære minister, hvad sker der i de udvalg, og hvad er det mere konkret, de udvalgs arbejde vil munde ud i?
For at vende tilbage til de to lovforslag, er flere af elementerne i det ene direkte noget, som vi i CD ikke kan støtte.
Forslaget om afgift på trafikskadede biler er efter CD's opfattelse udtryk for decideret kassetænkning.
De mennesker, som er så uheldige at få skadet deres bil, har altså betalt registreringsafgift én gang, så hvorfor skal staten have en yderligere afgift, bare fordi reparationen bliver forholdsvis dyr?
Forslaget om forhøjelse af den beregningsmæssige avanceprocent ved jeg ikke rigtig, hvad jeg skal sige til.
Det er da sikkert rigtigt, at man kan udnytte en lidt højere reel forhandleravance ved at flytte den over på bytteprisen for en brugt bil, men man kunne også spørge: Hvor ofte sker
det i virkeligheden?
Jeg har set, at ministeren giver udtryk for, at der her er tale om et ønske fra Danmarks Automobilforhandler Forening, og det synes jeg vi under udvalgsbehandlingen må have nærmere undersøgt.
At noget sikkerhedsudstyr er blevet obligatorisk for nye biler er jo en kærkommen lejlighed for regeringen til at fjerne den afgiftsnedsættelse, der ydes til dette sikkerhedsudstyr.
Men kunne man ikke forestille sig, at den prisforhøjelse, forslaget medfører, ville afholde nogle fra at udskifte deres gamle bil uden bagsædeseler til fordel for en ny?
Og hvis det skulle være tilfældet, hvad har man så egentlig opnået?
I hvert fald ikke bedre færdselssikkerhed, og det er i hvert fald noget af det, man går meget ind for og lægger vægt på i andre udvalg.
Jeg ved godt, at der er tale om beskedne stigninger, men som regel er det vel også dem med de ældste biler, som har de mindste midler, så selv en beskeden prisforhøjelse kunne få indflydelse på de valg, som træffes.
I CD ser vi dette forslag som udtryk for, at ministeren og dermed regeringen ønsker at skrue lidt på skatteskruen
Vi vil meget gerne medvirke til afgiftslempelser for de brændstoføkonomiske biler og tilskynde folk til at købe de biler, for det er jo et incitament i den rigtige retning - nogle gode, økonomiske og miljøvenlige biler, sådan at vi får has på den CO2-udledning, som der bliver snakket så meget om - men vi vil ikke være med til ved enhver lejlighed at finde nye måder at få flere penge ind i statskassen på.