Birthe Rønn Hornbech (V), 1999-05-25:
Jeg kan meddele, at Venstre vil undlade at stemme til ændringsforslagene.
Vi ønsker herved at tilkendegive, at vi ikke ønsker at have lod eller del i den undersøgelse, som vi finder er et misfoster.
Som den nu er formuleret, har den jo også indbygget konfliktstof, og vi tror i øvrigt, det kan blive svært at finde nogle medlemmer til denne kommission, som er uvildige, al den stund man ikke har måttet have en holdning, som man har udtalt sig offentligt om, hvis man vil med i den undersøgelseskommission.
Om arbejdet i øvrigt vil jeg henvise til, hvad jeg også sagde generelt om lovkvalitet.
Det er ganske enkelt for dårligt, at man fra Justitsministeriets side skal være 3-4-5 måneder om at besvare spørgsmål i forslag, man selv så brændende har ønsket sig og allerede annoncerede i august.
Når vi stemmer imod det samlede lovforslag, er det jo, som det var i august, som det var i september og oktober og har været hele tiden, fordi vi ikke ønsker dette lovforslag.
Vi ønsker ikke denne retlige undersøgelse.
Det vidste
ministeren allerede, jeg tror den 26. august, og ved at fremsætte forslaget valgte ministeren side.
Ministeren valgte venstrefløjen som sine allierede.
Undersøgelsen bliver derefter.
Det bliver venstrefløjens undersøgelse.
Ministeren havde mange gode argumenter for et år siden for, at vi ikke skulle have en undersøgelse.
De argumenter og kendsgerninger er stadig til stede.
Papirerne er makuleret.
Det hele bliver et rod.
Man forhindrer Wendler Pedersen-udvalget i at arbejde videre med det, jeg ellers troede vi var enige om alle sammen, nemlig en PET-lov. Så har jeg bemærket i pressen, at justitsministeren har forsøgt sådan udadtil at lade som om - og jeg forstod det også på hr. Buksti nu - at vi skulle have skiftet mening undervejs.
Nej, vi har hele tiden haft præcis den samme holdning til det lovforslag, som vi har i dag, nemlig at vi er lodret imod det lovforslag, og det har været det, vi under de møder, som ministeren har indkaldt til, bestandig har sagt.
Det bliver en undersøgelse med halve sandheder.
Så må jeg sige, at jeg i de sidste dage har oplevet noget meget mærkværdigt i Retsudvalget.
Efter at der nu har kunnet stilles spørgsmål i 5-6 måneder, planter justitsministeren selv et spørgsmål i Retsudvalget om, at der nu skal gives svar på, hvem man har ladet sig rådføre af, da man traf beslutning om undersøgelsen.
Man har pudsigt nok ladet sig rådføre af en højesteretsdommer, der nu skal holde for og bringes ind i arbejdet.
Det er en meget mærkværdig fremgangsmåde først selv at plante et spørgsmål - jeg kan godt huske, at sådan noget er sket tidligere - og derefter altså på den måde offentligt tilkendegive en højesteretsdommers forhåndstilkendegivelse i en sag, hvor der skal nedsættes en kommission.
Det er altså nogle år siden, man har set noget lignende, og jeg må tage stærkt afstand fra, at man i den grad bruger en højesteretsdommer til nu at øve pres i sagen. Som sagt, denne undersøgelse bliver de halve sandheders undersøgelse.
som om man har imødekommet en masse ønsker fra Venstres side om en historisk undersøgelse.
Det er jo ikke det, der er tale om.
Det er tale om en retlig undersøgelse, hvor historikere skal foretage retlige vurderinger, og så er der altså nogle venstrefløjsaktivister, og hvis der skulle være nogle tidligere landsforrædere, der vil udtale sig, så kan de komme og gå, som de vil.
Det er jo ikke en historisk undersøgelse.
Det er nogle partsindlæg.
Det er ganske smart lavet af venstrefløjen, som jeg også bemærker ikke ønsker nogen undersøgelse af arbejderbevægelsens indsats under den kolde krig.
Det hele bygger på et pres fra venstrefløjen.
Det ved vi.
Det synes vi ministeren skulle sige ærligt, for det dér med, at der er skabt tvivl om 1968-erklæringen, er jo ikke sandt.
Det har været diskuteret masser af gange her i Folketinget, og et flertal har sagt, hvad man mente om det.
Den sag er jo stendød.
Det er jo ikke stenene, der skal vendes, for de er blevet vendt for længst her i Folketinget den ene gang efter den anden.
Nej, det er justitsministeren selv, der har været ude at rejse en sigtelse over for nogle, man kan næsten sige navngivne medarbejdere i PET ved at sige, at de har handlet lodret i strid med regeringserklæringen.
Hvad ved justitsministeren om det?
Det er jo en sigtelse, der er lige så ubegrundet som i de sager, hvor der kommer ubegrundede anmeldelser til politimesteren, og hvor politimesteren, fordi der ikke er beviser i sagen, afviser. Sådan en mistanke burde også afvises her. Hvis justitsministeren i øvrigt mener, at der er urent trav i Politiets Efterretningstjeneste, er der ikke andet at sige, end at det er justitsministerens ansvar.
Hvis Frede Farmand har været PET-agent - hvad vi overhovedet ikke ved om han har - og har lavet noget, han ikke må, så synes vi ærlig talt, at justitsministeren for længst skulle have taget fat om den sag eller gået ud og sagt, at Frede Farmand overhovedet ikke har noget at skulle have sagt i Politiets Efterretningstjeneste. Ved sin tavshed om det nutidige arbejde i PET har justitsministeren været med til at mistænkeliggøre arbejdet. Det må vi også tage afstand fra.
Summa summarum: Det her bliver venstrefløjens halve sandheder, og vi frygter, at man også med denne undersøgelse vil dække over den passivitet, man i de senere år har udvist, hvor man ikke har turdet gå løs på tidligere Stasiagenter.
Man har undskyldt sig med, at man ikke har papirerne.
Men vi kan jo se, at historikere og journalister har haft adgang til arkiverne.
Justitsministeren skulle have passet sit arbejde i denne her sag i stedet for at forfølge spøgelser, der er 30 år gamle.