Per Stig Møller (KF), 2001-05-03:
For lidt over 1 år siden havde vi en debat her i salen om raketskjoldet.
Dengang sluttede jeg min ordførertale med konklusionen: »Vor indstilling er altså, at ABM-traktaten skal respekteres, at vi ønsker enighed mellem USA og Rusland om eventuelle ændringer, og at Grønland skal inddrages, hvis der kommer forslag frem til os, til Danmark, om at acceptere et NMD-system ...
men lad os nu se, om forslaget overhovedet kommer.«
Man må jo sige, at der åbenbart er blevet lyttet til den tale, så dialogen har altså virket, for siden er der sket det, at præsident Clinton ville give Amerika tid til at overveje nærmere og derfor udskød beslutningen, hvorefter den nye præsident, George W. Bush, igen har sat det på dagsordenen, men sådan, at der ikke længere er tale om et nationalt missilforsvarssystem, som jeg sagde før, men om et missilforsvarssystem. Desuden har USA's regering lovet at forhandle med Rusland, som har vist sig positiv i dag, ligesom man vil drøfte forslaget med Kina, som har været negativ, og med sine allierede, dvs. NATO og især naturligvis de to lande, der skal være værter for en del af missilforsvaret, nemlig Storbritannien og Danmark.
Den amerikanske regering har altså erkendt, at raketskjoldet ikke bare skal beskytte USA, at verdenssikkerheden skal inddrages, at NATO ikke skal opsplittes, og at ABM-traktaten giver Rusland en særlig stilling i denne sammenhæng. Derfor kan der komme det ud af planerne, at verden bliver et sikrere sted, fordi slyngel- og terrorraketter opfanges, inden de når andre lande, herunder de europæiske lande.
Vi ligger jo pænt i farezonen, hvis f.eks. Irak skulle finde på at angribe andre og samtidig holde os borte fra at blande os i deres strid
; ved hjælp af truslen fra deres raketter holdes vi så borte.
Antallet af atomvåben og sprænghoveder vil formentlig også blive væsentligt beskåret, hvis USA og Rusland når til enighed.
Kina vil derimod nok sikre sig flere, uanset hvad der sker for dets atomvåbenarsenal.
Dér synes jeg, udenrigsministeren var inde på nogle væsentlige perspektiver omkring Asien i fremtiden.
Kinas atomvåbenarsenal vil blive forøget, og det tager sigte på, hvad der sker i Indien og Pakistan og den asiatiske udvikling.
Men Kina vil selvfølgelig i øjeblikket bruge raketskjoldet og Taiwan som sin undskyldning.
Hvis USA ensidigt går fra ABM-traktaten, kan Rusland gå fra andre traktater - som vi vil være meget kede af at de går fra - og dermed forringe sikkerheden i Europa, ligesom Kina kan vise sig at blive endnu mere ivrig efter at levere vennerne raketter.
Jo flere af disse, som fyres af fra forskellige verdenshjørner i en eventuel ny krig, jo flere vil jo nå igennem.
Mindre sikkert bliver vort hjørne af verden desuden, hvis en europæisk afvisning blot fører til, at USA alligevel går fra traktaten og påbegynder opstillingen af et raketskjold.
Den amerikanske vælger, som gerne vil have skjoldet, vil i så fald føle, at USA godt må ofre liv og penge på vores sikkerhed, men vi vil ikke give noget for deres sikkerhed, og det kan betyde den opsplitning af NATO, som vi under ingen omstændigheder ønsker.
Derfor består opgaven i officielt at forholde sig i ro, selv om dette normalt ligger langt fra vores nye udenrigsministers natur.
En tidlig dansk afvisning udstyrer nemlig Rusland med et reelt veto, og så bliver ABM-traktaten ikke fornyet, men bare slået itu.
Omvendt opmuntrer en tidlig dansk tilslutning ikke USA til at gennemføre reelle forhandlinger, og så risikerer vi, at andre traktater opsiges, skønt vi netop ønsker et traktatfæstet verdenssamfund for at forhindre ødelæggende konflikter og krige. Aftaler er til for at blive overholdt, men de kan godt fornys i lyset af en ny verdenssituation, og verden år 2001 ser altså anderledes ud end verden 1972.
Derfor må udgangspunktet være en forhandling om ABM mellem USA og Rusland.
Samtidig skal vi arbejde for, at NATO og EU indtager en fælles holdning, så alliancen ikke flækker, for vi har jo siden 1990 set, hvor virkningsfuld og betydningsfuld
denne alliance er for at bevare eller genskabe freden.
Vi skal desuden arbejde for, at raketskjoldet bliver et bredt virkende skjold og ikke kun et amerikansk skjold.
Og vi skal holde tæt kontakt med det grønlandske hjemmestyre, fordi Grønland i sidste instans skal lægge ryg til en del af et sådant raketskjold.
Grønlænderne skal være trygge ved den danske forhandlingsposition og skal naturligvis inddrages i hele processen.
Rigsfællesskabet har det såmænd svært nok i forvejen, og dette fællesskab ønsker vi ikke at slå skår i.
Men stadig væk vil jeg konkludere, at ingen endnu ved, om raketskjoldet kan opbygges, ingen ved, hvad form det i givet fald får, og ingen ved, i hvilken sammenhæng det vil komme til at indgå, hvorfor det stadig gælder, at man ikke skal tage hatten af for manden, før man ser ham.