runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pia Christmas-Møller (KF), 2003-03-21:
Jeg har utrolig svært ved at få øje på den.
Lad mig indlede med at citere Hans Hækkerup i Berlingske Tidende.
Den 19. marts siger han: »I den nuværende situation er det derfor ikke et principielt valg mellem at følge FN-sporet eller gå enegang sammen med USA, som nogen gerne vil fremstille det.
... Men det er og bliver et politisk valg, om man vil stille sig på USA's og Storbritanniens side eller overlade også næste halvleg til den irakiske leders dødsensfarlige julelege.
Det er af stor betydning, at der er en bred politisk opbakning, når danske soldater skal sendes ud i verden og sætte livet på spil.
Det ansvar påhviler både regering og opposition.«
I 1998 havde Socialdemokratiet regeringsmagten og mente, at Saddam Hussein skulle afvæbnes, og der var man parat til at sætte militær magt bag.
Det samme var en ansvarlig opposition bestående af Det Konservative Folkeparti og Venstre.
Her i 2003, hvor Saddam er blevet en endnu værre despot og diktator, mener Socialdemokratiet fortsat, at Saddam skal afvæbnes, men det skal bare ikke ske militært lige nu.
Socialdemokratiet er kommet i opposition?
Hanne Severinsen (V), 2003-03-21:
Jeg vil gerne spørge, hvad det var for en underlig
sammenligning med Tjetjenien.
Mener hr. Frank Jensen virkelig, at man kan sammenligne de to situationer?
Er det ikke sådan, at vi da i det mindste alle sammen er enige om - og det er de fleste også i FN - at målet, nemlig afvæbning af Saddam Hussein, jo er et mål, som er blevet udtrykt i 12 år og 3 måneder?
Så siger hr. Frank Jensen, at alle muligheder ikke er udtømt.
Synes hr. Frank Jensen ikke, at det måske er mere realistisk at sige, som hr. Naser Khader siger det i en artikel i Politiken: »En holdbar aftale med Saddam Hussein er urealistisk - man er ultranaiv, hvis man har forhåbninger om en sådan.«
Var der i virkeligheden en mulighed?
Og hvor mange måneder ville hr. Frank Jensen have ventet?
Og nu hvor vi er i situationen, er det så ikke sådan, at hr. Frank Jensen ønsker, at det er koalitionen der vinder, og at vi kan være med i Danmark til at lave en genopbygning bagefter?
Frank Jensen (S), 2003-03-21:
Socialdemokratiets linje har fra først til sidst været nøjagtig den samme, og det er så mit svar både til hr. Helge Adam Møller og fru Pia Kjærsgaard. Vores argumentation har været konsistent både i den her situation i forhold til den aktuelle Irakkrise og i 1998 både i forhold til Irak og i forhold til Kosovo, og det var den i 1991.
Der er ingen ændring her.
Vi har været nuancerede, ja, men vi har været konsistente i den argumentation, vi har brugt, når vi skulle bruge militær intervention.
Lad mig minde om, at situationen i 1998 i forhold til Irak var den, at der lå resolutioner som grundlag for militær magtanvendelse over for Saddam Hussein, bekræftet så sent som i 1991.
Hvad var situationen i 1998?
Situationen var den, at Richard Butler, som var den daværende chef for våbeninspektørerne i Irak, kom til Sikkerhedsrådet og sagde, at man var nødt til at trække sig ud, for man kunne ikke få Saddam Hussein til at bidrage til, at man kunne gøre fremskridt.
På det grundlag besluttede man så at bruge det juridiske fundament i Sikkerhedsrådets resolution fra 1991 til at starte en bred alliance til militær intervention. Danmark bakkede op.
I 1998 traf vi beslutning i Folketinget om at gøre det samme, lave humanitær intervention i Kosovo, fordi der her var tale om folkedrab.
Hvor var fru Pia Kjærsgaard dengang?
Fru Pia Kjærsgaard og Dansk Folkeparti stemte imod.
Her drejede det sig om at redde i tusindvis af kosovoalbanere, som blev udsat for folkedrab.
Her stemte Dansk Folkeparti imod.
Jeg vil ikke her stå og spørge til det grundlag, Dansk Folkeparti stemte imod på, det tror jeg alle kender, det kan man jo læse i bøgerne, man var meget ærlig om det spørgsmål, nemlig konflikten mellem kristne og muslimer.
Det var ikke noget, Danmark skulle blande sig i, selv om der var tale om folkedrab.
Vores argumentation har være konsistent hele vejen.
Vi var også klar til, hvis dr. Blix var kommet til Sikkerhedsrådet i den nærmeste fremtid og havde sagt, at man ikke kunne gøre fremskridt i forhold til den aktuelle situation i Irak, at bidrage militært fra dansk side.
Det spor har vi været i hele tiden, det er FN-sporet.
Det er regeringen, der har skiftet linje.
Dansk Folkeparti har ikke skiftet linje, man har hele tiden sagt, at man ville støtte den amerikanske præsident.
Pia Kjærsgaard (DF), 2003-03-21:
Jeg tror egentlig, der er flere.
Hr. Jesper Langballe efterlyste forleden nogle hæderlige kustoder hos Socialdemokraterne.
Men de går måske og putter sig lidt i dag og gør det også i den kommende tid.
Jeg vil godt spørge hr. Frank Jensen, hvad hans holdning er til, at de østeuropæiske lande faktisk støtter denne her aktion.
Det kunne jeg godt tænke mig at høre.
Og så må man jo bare konstatere, at uanset hvad, så var krigen kommet.
Socialdemokratiet har været meget længe undervejs, mange har troet, at Socialdemokratiet ville gå med, men de viste sig så at svigte i sidste sekund, svigte katastrofalt.
Jeg vil godt sige, når hr. Frank Jensen konstant og helt bevidst bruger det her med det meget snævre flertal, at så har jeg det faktisk meget bedre med at være en del af det meget snævre flertal end af det store mindretal, der må sidde og skamme sig nede på fodnotebænkene, sådan som man har gjort det tidligere i 1980'erne, og hvor jeg også fra denne talerstol har stået og tordnet mod Socialdemokratiet - dengang som medlem af et andet parti, men jeg husker meget tydeligt debatterne, og nu kan vi så tage dem igen.
Det bliver ikke den sidste af den slags, tror jeg.
Ulrik Kragh (V), 2003-03-21:
Jeg synes, det ville være rart, om Socialdemokratiet ville forholde sig til situationen, som den er i dag.
FN fremsatte et ultimativt krav til Saddam Hussein: Redegør betingelsesløst for, at masseødelæggelsesvåbnene er ødelagt, de 1.000 t kemiske giftstoffer, de 6.500 kg biologiske giftstoffer.
Og Saddam Hussein ville ikke samarbejde.
FN kunne ikke blive enige, hvorefter en række lande valgte at sætte handling bag FN's krav, således at man fik vist diktatorer over hele verden, at man ikke kan trække FN rundt ved næsen.
Socialdemokraterne forholder sig til jura og uenighed, men ikke til truslen, de menneskelige tragedier, som var under Saddam Hussein, og som er under Saddam Hussein, og det er så den diskussion, Socialdemokratiet bidrager med i en periode, hvor vores allierede er i færd med at afvæbne Saddam Hussein.
Er der ikke én eneste Socialdemokrat, er der ikke én enkelt i den socialdemokratiske gruppe, som synes, at der er noget helt galt?
Mogens Nørgård Pedersen (KRF), 2003-03-25:
Vi havde fra Kristeligt Folkepartis side gerne set et forslag, der var noget mere vidtgående, men det kommer forhåbentlig med anden fase og koordineringen af resultatet af Strukturkommissionens arbejde.
Vi finder det vigtigt, at kommunerne kan gennemskue fordelingen, og det tror vi det kan være med til at rette op på.
Vi kan også som udgangspunkt støtte, at den midlertidige refusionsordning afløses af et fast årligt tilskud til kommunerne, ligesom vi er positive over for de andre delelementer i forslaget.
Vi har dog en væsentlig hurdle for at kunne støtte det her forslag helhjertet, og det er, at vi mangler lidt mere uddybende regionale konsekvensvurderinger af forslaget.
Vi så gerne, at der blev sat lidt tal på, hvad indførelsen af et udligningstillæg og en kompensationsordning i forbindelse med 12-promilleloftet for produktionsjord får af økonomiske konsekvenser, også i yderområderne.
Marianne Jelved (RV), 2003-03-25:
Jo, men det fratager hverken en regering eller et Folketing retten til at lovgive.
Og når vi har lovgivet, så er det nogle gange ordnet ved DUT forinden, altså aftalt med kommunen, hvad det koster og andre gange er der andre typer udeståender, som indgår i et langt, langt regnestykke, som man sidder og prøver at få til at gå op, og så går forhandlingerne i gang.
Så jeg har meget svært ved at hidse mig voldsomt op, det må jeg indrømme.
Jeg går ud fra, at der er en rimelig forklaring, det kan vi spørge om, og så kan vi se, om jeg ved svarene bliver lige så vred, som andre ordførere har været.
Jo, det kan man mene det er.
Men det er jo regeringen, der har et ansvar.
Jeg mener altså ikke, og det har jeg aldrig ment, at det er Folketinget, der skal pålægge regeringen at gøre bestemte ting i forbindelse med en forhandlingssituation i kommunerne.
Det har vi aldrig ment i Det Radikale Venstre at Folketinget skulle blande sig i, det er regeringens
ansvar.
Jeg kunne da også godt have ønsket mig, at denne del af det havde været afklaret med Kommunernes Landsforening
, men jeg ved til gengæld også, hvor uhyre vanskeligt det er at forhandle med kommunerne. Jeg går ud fra, at når regeringen har valgt at gøre, som den har gjort, så er det for at få kørslerne til at se nogenlunde rimelige ud, og så er der et udestående til kommunalforhandlingerne mellem KL og regeringen, og det går jeg ud fra at regeringen håndterer.
Men jeg har på nuværende tidspunkt taget et vist forbehold, for jeg vil se, hvordan de kørsler virker. Det er jo ikke kun i forbindelse med de vanskeligt stillede kommuner, det er den samlede lov, der ligger på bordet, der har konsekvenser for byrdefordelingen mellem kommunerne, og det vil jeg som sagt interessere mig for.
Ole Stavad (S), 2003-03-25:
Jeg er også enig med fru Marianne Jelved i, at når nu man har valgt at løbe fra det, man har lovet, så er dette jo en nødvendighed.
Fru Marianne Jelved siger, at hun ikke mener, det er nyt, at man tager pengene fra bloktilskuddet til vanskeligt stillede kommuner, og det er jeg sådan set enig i, men mig bekendt er det altid sket ved de forhandlinger, der har været ført mellem kommunerne og den til enhver tid siddende regering.
I hvert fald er jeg overbevist om, at i de forhandlinger, fru Marianne Jelved og jeg i fællesskab har deltaget i med kommunerne, har puljen til vanskeligt stillede kommuner været et forhandlingstema.
Det var det også sidste år med den nuværende regering, hvor man aftalte, at staten skulle yde det bidrag, men hvor man nu fjerner det uden forhandling.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2003-03-25:
Nu sidder jeg jo hverken i Strukturkommissionen eller Finansieringsudvalget, men jeg går ud fra, at der er en eller anden form for link mellem de to arbejdsgrupper, så man kan koordinere tingene.
Hvordan det i øvrigt teknisk skal gribes an med hensyn til tidsplanlægning osv., tror jeg, ligesom hr. Ole Stavad, at det vil være klogt at overlade til den ansvarlige minister at svare på.
Ole Stavad (S), 2003-03-25:
Ja, man må jo desværre konstatere, at reglerne for folketingsmedlemmer ikke tidsmæssigt er til, at man kan imødegå de mange mærkelige udsagn, som lød så smukt fra indenrigsministeren.
Ministeren siger, at vi jo ikke har en veldefineret beskrivelse af, hvad en udligningsreform er.
Nej, for det har indenrigsministeren nu to gange forhindret Folketinget i at komme i besiddelse af, først umiddelbart efter sin tiltræden som indenrigsminister, hvor den daværende regering havde sat Finansieringsudvalget til at komme med et gennemarbejdet forslag ved udgangen af 2001 eller ved begyndelsen af 2002.
Ministeren sagde, at det ikke var stort nok, og derefter fjernede han det arbejde, der var lavet, og satte et nyt i gang.
Umiddelbart før man skulle komme med en betænkning, der skulle afleveres til Folketinget og offentligheden,
forhindrede ministeren endnu en gang, at Finansieringsudvalgets arbejde kunne tilgå Folketinget som, om man så må sige, grundlaget for at diskutere det her, og man gennemførte så en tofase.
Og den fase, vi diskuterer her, er der intet nyt i.
Den fase, vi diskuterer her, er alene en forlængelse af regler, som vi i alt væsentligt lever under i 2003, bortset fra at man stjæler 161,9 mio. kr. fra kommunerne.
Kristen Touborg (SF), 2003-03-25:
Lovforslaget her er vel ministerens forsøg på at købe aflad for det løftebrud, han har begået ved at løbe fra tilsagnet, som han gav KL under økonomiforhandlingerne, om en udligningsreform fra den 1. januar 2004.
Uanset hvor mange gange, ministeren og Venstre påstår, at det vil være uhensigtsmæssigt at lave store ændringer, før Strukturkommissionen har talt, ændrer det jo ikke ved, at en række fattige kommuner med rette føler sig snydt af ministerens bortforklaringer.
Disse kommuner er virkelig samspilsramt: ingen penge, ingen udligningsreform og ingen skatteforhøjelser.
Jeg vil da godt minde om argumentationen fra det forrige lovforslag, vi behandlede, altså lovforslag nr. L 188,
hvor ministeren ikke ville vente på Strukturkommissionen.
Et synspunkt, som SF støttede og støtter, men hvorfor skal man så vente her?
Tror ministeren ikke, at man ude i de kommuner, som er samspilsramt af regeringens politik, synes, at 1 eller 2 år tidligere, hvor man kunne finde nogle løsninger, ville være rigtig rart i forbindelse med næste budgetlægning?
Men det er måske, fordi det er regeringens hensigt at sulte kommunerne til selv at komme og bede om en strukturreform, fordi man under de her forhold reelt ikke har mulighed for at køre tingene igennem på tilfredsstillende vis?
Det er klart en mulighed, som man kan operere med som en
af begrundelserne.
Jeg synes, det er deprimerende, at man nu blot kører en linje, som betyder, at kommuner med store sociale problemer fortsat vil tabe, mens andre kommuner vil vinde stort, f.eks. kommuner som Gentofte.
Jeg vil godt minde om, hvad det er, der er grundtakstmodellens problem.
Det er vel det mest omfattende bureaukrati, der er set i meget, meget lang tid.
Visitationen er gået i stå, opholdsstederne lukker på stribe.
Udsatte grupper får ikke den hjælp, de har brug for, og særlig ondsindet har det jo været i Ribe Amt, hvor amtet kun henviser til egne institutioner.
Det vil altså sige, at der ingen private opholdssteder er, som kan klare sig.
SF synes, at man skulle afskaffe det her projekt i stedet for at strikke videre på en håbløs model.
Det er og bliver en lappeløsning.
SF er meget kritisk over for forslaget.
Ole Stavad (S), 2003-03-25:
Jeg mener stadig væk ikke, at dette ændrer noget i den samlede byrdefordeling, for det eneste, der jo ligger i dette lovforslag,
er enkelt sagt, at man fortsætter det samme system, som vi kender det i 2003 for de forskellige særordninger, ud over 2003, fordi en række af de forskellige ordninger udløber.
Jeg er også enig med fru Marianne Jelved i, at Folketinget ikke kan sidde som forhandlingspart i forhold til KL. Vi må forholde os til det resultat, regeringen kommer med, når der foreligger et forhandlingsresultat.
Det er jo heller ikke det, vi diskuterer her.
Det, vi diskuterer her, er, at regeringen vælger uden om forhandlingsmodellen, som jeg også tror, at fru Marianne Jelved synes, det er meget vigtigt at værne om, hvis det skal kunne fungere.
Og at man vælger dette er et unødvendigt slag imod forhandlingsmodellen, fordi man jo under alle omstændigheder til sidst skal diskutere, hvad bloktilskuddet skal være.
Det er alene det, forhandlingen kommer til at handle om.
Derfor ligger der et urimeligt signal i forhold til at finde forhandlingsløsninger med de kommunale parter.
Og det har jeg nu altid forstået at fru Marianne Jelved og jeg har været enige om.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-03-25:
Hverken hr. Ole Stavad eller jeg eller andre er jo i stand til at opgøre størrelsen af det bloktilskud, som staten udmelder til landets kommuner, før vi senere i dette forår har ført og afsluttet økonomiforhandlinger med landets kommuner.
Sådan er det.
Jeg er altså nødt til at holde fast ved, at det, vi søger at lovregulere her, ikke er spørgsmålet om, hvilket særligt statsligt engagement der skal være i forhold til en bestemt type kommuner.
Det, vi lovgiver om her, er sådan set udligning og finansiering, det er, hvilke spilleregler der skal være, kan man sige, mellem kommunerne, der gør, at fra dem, som meget har, gives til dem, der mindre har.
Vi er sådan set under anklage for ikke at tage nok, og det er jo dér, at retorikken bliver hul og argumentationen falder fra hinanden.
Jeg må fastholde over for hr. Ole Stavad - som øjensynlig nu har tabt interessen for debatten - at det, vi gør her, er meget målrettet at skabe et råderum, der kan stilles til rådighed for de kommuner, der har det vanskeligst.
Det er jo det, vi skal bedømmes på, ikke på, hvilken overskrift vi giver det, om vi kalder det udligningsreform light eller udligningsreform noget andet.
Det her er et stykke virkelig politik, hvor vi sørger for, at de kommuner, der har det vanskeligst, får en målrettet donation leveret af de kommuner, der har det mindre vanskeligt, eller de kommuner, der har det bedst.
Det er essensen af udligningen.
Jeg forstår ikke, at vi kritiseres for det.
Jeg håber, som andre ordførere også har givet udtryk for det, at når vi tager hul på det egentlige udvalgsarbejde, vil man også i Socialdemokratiet besinde sig og yde sit bidrag til, at også de vanskeligst stillede kommuner kan få et sikkert budgetteringsgrundlag, sådan som der er lagt op til det her, så vi undgår det, som den tidligere regering var under anklage for, nemlig at de beløb, der falder ned i de vanskeligt stillede kommuner, er trukket ud i en tombola afhængig af hårfarven på dem, der bor i den pågældende kommune.
Marianne Jelved (RV), 2003-03-25:
Jeg vil gerne gøre ministeren opmærksom på, at SR-regeringen var fuldt ud klar over, at der var problemer med udligningsordningen.
Det var faktisk derfor, vi nedsatte et finansieringsudvalg og fik det arbejde sat i gang.
Det var bl.a. også af hensyn til de vanskeligt stillede kommuner.
Men så kommer der altså valg, ændringer osv., så jeg vil meget gerne afvise den beskyldning, at SR-regeringen ikke interesserede sig for de vanskeligt stillede kommuner.
Det gjorde vi faktisk, og vi havde i sinde at løse det problem.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-03-25:
Jamen jeg kan fuldt ud bekræfte, at SR-regeringen interesserede sig for de vanskeligt stillede kommuner.
Det gav sig i 2002 udslag i, at man målrettet gav en bevilling på 265,4 mio. kr. til den type kommuner.
Jeg konstaterer så bare, at den nye regering har en interesse af et lidt større omfang, idet vi sidste år, altså for indeværende år, gav en tilsvarende bevilling på 453,9 mio. kr., og det er sådan set et beløb i den størrelsesorden, som forslaget her lægger op til løftes yderligere til ½ mia. kr.
Så interesse er der da alle steder fra, men interessen fra den nuværende regering giver altså et større udslag, hvis vi måler det i klingende mønt.
Til hr. Arne Toft: Så går jeg ud fra, jeg kan jo ikke vide det med sikkerhed, men jeg vil tro, at vedtægtsgrundlaget og det organisatoriske grundlag for Det Skæve Danmark vel formentlig er det samme nu, som det var dengang, og derfor føler jeg mig helt tryg ved, at hr. Arne Toft engang har udtrykt sig på vegne af netop Det Skæve Danmark, og at den nye formand for Det Skæve Danmark tilsvarende har udtrykt sig på vegne af Det Skæve Danmark.
Så gør jeg bare opmærksom på den afgrundsdybe forskel i vurderingen af den måde, som den tidligere regering kontra den nuværende regering har håndteret spørgsmålet om en målrettet, kan man sige, reparation af udligningsmekanismerne i forhold til de vanskeligt stillede kommuner på.
Sådan er det.
Så siger hr. Arne Toft, at jeg får det til at lyde, som om det hele tiden har været tanken, at det her skulle introduceres i faser.
I det omfang, jeg får det til at lyde sådan, undskylder jeg.
Så er jeg simpelt hen kommet til at lyde for overbevisende i min argumentation.
Det har ikke været min hensigt.
Det er klart, at regeringen har ønsket at signalere over for kommunerne, at vi har vilje til at reparere på de mangler, der er i udviklingssystemet.
Det var vi positivt besjælet af, da vi indgik økonomiaftalen sidste år.
Der er så sket det, at vi jo - i øvrigt med bred opbakning fra Folketingets politiske partier - har underkastet hele opgavefordelingen i den kommunale sektor, også i den statslige forvaltning, et grundlæggende eftersyn.
Og i det lys tager vi det så i to tempi.
Nu lyser den røde lampe, så jeg kan ikke uddybe det synspunkt yderligere, hvis jeg samtidig skal respektere - det skal man jo - ikke kun aftaler, men også Folketingets taletid.
Ole Stavad (S), 2003-03-25:
Hvis jeg læser dette lovforslag rigtigt, giver
den nuværende regering nul.
Det fremgår endda af lovforslaget, at det bidrag, som den nuværende regering aftalte med Kommunernes Landsforening sidste år på 161,9 mio. kr., tager man nu tilbage. Så det er alene venlighed på kommunernes, de samlede kommuners vegne, man udråber sig på her.
Dertil kommer, må jeg sige til ministeren, at jo smallere man laver den ramme, man forhandler økonomi inden for med kommunerne, jo større bliver reparationsbehovet for dem, der har det svært.
Og ministeren kan slå efter: Der er aldrig nogen sinde under SR-regeringen indgået en aftale med en så smal økonomisk ramme som den, der blev indgået sidste
år for 2003.
Og så har de ikke engang fået økonomi til at udfylde den, kun ca. halvdelen har de haft råd til at bruge.
Jeg tror, oplevelsen ude i det virkelig liv i kommunerne er meget anderledes end det billede, ministeren tegnede af regeringens venlighed.
Arne Toft (S), 2003-03-25:
Jeg tror også, at det billede, som ministeren tegner af regeringens godhed, jo så burde udmønte sig i, at kommunerne har råd til noget mere over for børnene, de ældre og skolerne, når man nu er så gavmild, som man giver udtryk for.
Så vil jeg godt sige - og det tror jeg også ministeren
er klar over - at lige så vel som KL mener, at det her er aftalebrud, så mener Det Skæve Danmark også, at det er aftalebrud.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-03-25:
Jeg skal gøre det ganske kort.
Jeg kan blot, idet jeg henviser til hr. Ole Stavads eget indlæg fra talerstolen her for kort tid siden, bekræfte, at hr. Ole Stavad ikke læser forslaget rigtigt med den udlægning, som hr. Ole Stavad her giver udtryk for.
Argumenterne flytter sig jo hele tiden.
Altså de herrer må blive enige om, hvad det er for et slag, der kæmpes.
Lad os få noget mere udligning.
Og så fører man samtidig en kamp, der går på, at når vi laver en udligning, for det er jo reelt udtryk for udligning at skrælle et lag af hos alle 271 kommuner for at opsamle økonomi nok til, at man målrettet kan give ressourcerne til dem, der mangler, når vi så gør det, så stjæler vi.
Altså hvis man lægger den definition til grund, er vi jo altså under anklage for ikke at stjæle nok.
Det hænger simpelt ikke sammen.
Det, vi gør her, er meget, meget målrettet at reservere økonomi til de kommuner, som har det vanskeligst, nemlig en ramme på 0,5 mia. kr.
Det kan man i princippet gøre på mange
Eller også kan man gøre det, vi gør her, nemlig at skrælle et tyndt lag hele vejen og så meget målrettet sørge for, at pengene kommer de kommuner til gode, der har det største behov.
Man kan sige det på den måde, at hvis de vanskeligst
stillede kommuner skulle tilgodeses i samme omfang, som vi gør det her, gennem almindelige udligningsmekanismer, så skulle vi lave ganske gevaldige omstillinger i udligningsmekanismerne, der ville have konsekvenser i alle landets kommuner.
Så det her er altså udligning.
Det er mere målrettet.
Det har en ganske voldsom positiv effekt i forhold
til de kommuner, der har det vanskeligst.