Svend Auken (S), 2002-04-23:
Der skal 55 lande, der tilsammen repræsenterer mindst 55 pct. af det samlede udslip af ilandenes klimagasser i 1990, til, før Kyotoprotokollen kan træde i kraft.
Jeg har et spørgsmål til ministeren: Da det jo altid har været målsætningen, at Kyoto skulle træde i kraft i tilslutning til mødet i Johannesburg, hvordan ser det ud, hvis ministeren kan oplyse noget om det, og også, hvad Danmark som medlem af trojkaen gør for at sikre, at der sker en hurtig ikrafttrædelse af Kyoto?
Selv om det lykkedes i både Bonn og Marrakesh at lave den store koalition, er der jo svage led i den koalition, og derfor kunne det være af interesse for Folketinget at få at vide, hvilke fremskridt der er blevet gjort på det her område.
i denne beslutning i forhold til den beslutning, vi traf sidste år, nemlig den, at Danmarks 21-pct.s-reduktionsforpligtelse nu skal udmåles på et ukorrigeret grundlag uanset alle vores gode og saglige argumenter, som vi har været fælles om, i stedet for på et korrigeret grundlag.
Vi skal bare sørge for at få det hegnet ind.
Når man har sådan et syndens område et bestemt sted, har man det jo med at sætte røde lamper op.
Vi skal have et rødlampeområde her omkring disse 5 millioner t, så vi sikrer, at der ikke sker syndige ting uden for indhegningen, hvis jeg nu må blive i dette måske ikke særlig velvalgte billedsprog.
Jeg vil i øvrigt anbefale Folketingets medlemmer at tage beslutningsforslaget fra sidste sommer og sammenligne det med beslutningsforslaget fra i år.
Der er en verden til forskel med hensyn til de to forslags bemærkninger.
Sidste år var der detaljeret gennemgang af, hvordan man ville nå målet.
Der er virkelig forskel.
Og den politiske kunst består naturligvis i, til trods for disse meget store forskelle, at nå frem til fælles resultat.
Klimakatastrofen er jo ikke teori.
Klimakatastrofen er i gang, og hvis ikke vi gør noget - og at gøre noget er i størrelsesordenen 80 pct.s reduktion af klimagasudslippet i den rige del af verden i løbet af det her århundrede - så vil vi efterlade en fuldstændig anden klode til vores børn, oldebørn og tipoldebørn.
Det er omtrent et af de mest alvorlige spørgsmål.
Intet er så ynkeligt som fantastisk rige lande som
f.eks. vores, der ikke selv vil være med til at yde sit bidrag.
Så jeg håber meget, at det må lykkes undervejs i forhandlingerne.
Vi, der er med i energireformen, har jo gode forudsætninger for at kunne hjælpe miljøministeren i at opfylde sine forpligtelser, og jeg kan love ham, at de muligheder vil vi udnytte fuldt ud. Vi har aftaler om energibesparelser.
Vi ved, at energireformen forudsætter, at Danmark kan opfylde sine internationale forpligtelser, og derfor har vi også gode argumenter for fortsættelse af CO2-kvoter.
Vi ved også, at prisen på vindmøllestrøm i Danmark meget nærmer sig den kommercielle strøm, og kunne vi bare få - sagt til hr. Dohrmann - de 17 øre, der gives i tilskud ud over markedsprisen til vindkraftstrøm, så ville vi i Danmark snildt kunne bygge de vindmøller på et kommercielt grundlag, som er forudsætningen for, at vi kan nå målet.
Alt det arbejder vi med med energiministeren, men jeg deler egentlig lidt fru Holmsgaards opfattelse.
Det var ikke nogen klog beslutning at skille miljø og energi ad i forbindelse med det.
Men det mindste, man kan forlange, er, at en diskussion, der for 80 pct.s vedkommende, 75 pct.s vedkommende handler om energi, i det mindste påkalder sig så stor interesse i de nu adskilte ministerier, at også økonomi- og erhvervsministeren var til stede under behandlingen.