runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Arne Rolighed (S), 2001-05-07:
Forslaget pålægger regeringen inden udgangen af 2001 at fremsætte lovforslag, der giver mulighed for, at patienter, der fra et offentligt sygehus er henvist til MR-, CT- eller røntgenundersøgelse, frit kan vælge at få foretaget undersøgelsen på private hospitaler.
Det frie valg skal tidligst gælder fra den fjortende dag efter henvisningsdatoen.
Amterne skal betale en takst, der maksimalt svarer til DRG-taksten for behandling på private sygehuse, og forslagsstillerne forudsætter, at amterne kompenseres økonomisk af staten.
Jeg skal for god ordens skyld nævne, at der ej heller på finansloven er afsat penge til dette forslag, ej heller for 2001.
Baggrunden for forslaget er et ønske om at undgå, at alvorlige sygdomme, f.eks. kræftsygdomme, diagnosticeres for sent på grund af ventetid til de nævnte typer undersøgelser.
Men jeg mener bestemt ikke, at kapacitetsproblemer bør løses ved at give frit valg til private sygehuse.
Det er regeringens opfattelse, at MR- og CT-scanninger samt røntgenundersøgelser som hovedregel bør varetages i det offentlige sygehusvæsen, og at indsatsen bør koncentreres om at opbygge tilstrækkelig kapacitet til disse undersøgelser i det offentlige sygehusvæsen.
Opbygning af kapacitet i privat regi kræver jo personale, og i en situation med knaphed på sundhedspersonale kan disse personaleressourcer kun trækkes ét sted fra, nemlig fra det offentlige sygehusvæsen.
Og så er vi lige langt.
Som opfølgning på kræftplanen er der som bekendt iværksat en meget betydelig udbygning af kapaciteten i det offentlige sygehusvæsen.
Amterne har således planlagt en forøgelse af antallet af CT- og MR-scannere i 2002 med næsten 50 pct. i forhold til begyndelsen af 2000, dvs. 22 nye CT-scannere og 18 MR-scannere eller 40 nye scannere i alt.
Jeg synes faktisk, der er rigtig god gang i opbygningen ude i amterne, og amterne og H:S fortjener meget ros.
Desuden vil jeg gerne understrege, at der jo allerede i dag i sygehuslovgivningen er mulighed for amterne, f.eks. Århus Amt eller Fyns Amt, eller hvor det nu kunne være, for at indgå aftaler med andre amter eller private sygehuse om løsning af kapacitetsproblemer.
Der er som bekendt også allerede i dag mulighed for frit valg mellem offentlige sygehuse.
Behandlingsgarantien for patienter med livstruende sygdomme, herunder kræftpatienter, har regeringen indgået aftale med Amtsrådsforeningen og H:S om.
Vi har aftalt, at kan man ikke inden for 2 uger komme til forundersøgelse, inden for 2 uger til behandling og senere inden for 4 uger til efterbehandling, er der mulighed for at blive henvist til udlandet.
Dette arrangement træder i kraft senest den 1. september, og jeg kan glæde Folketinget med at sige
, at vi allerede har skaffet den kapacitet, der er nødvendig for at sikre det reelle garantiindhold i en sådan ordning, fordi vi på universitetshospitalet i Kiel og Antwerpen har sikret os den kapacitet, vi skønner, der er behov for.
Som det er fremgået af mit indlæg, kan regeringen ikke støtte nærværende beslutningsforslag.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2001-05-07:
Lad mig slå fast, at vi i Socialdemokratiet er af den opfattelse, at MR- og CT-scanninger og røntgenundersøgelser bør varetages i det offentlige sygehusvæsen. Derfor mener vi også, det er bedre at bruge penge til at udvide kapaciteten i det offentlige sygehusvæsen i stedet for at sprede ekspertisen til en række små private hospitaler.
Vi ved jo alle sammen, at der kun er de samme læger og det samme sundhedspersonale til at udføre opgaverne, uanset hvor de foregår.
Forslaget om at kunne tilbyde patienterne frit valg til at vælge et privathospital, hvis det offentlige sygehusvæsen ikke kan tilbyde behandlingen inden 14 dage efter, at den lægefaglige beslutning om en scanning eller røntgenundersøgelse er besluttet, opfatter vi som et skalkeskjul for, at staten ad bagvejen skal tvinges til at yde driftstilskud til private hospitaler.
Det klæder ikke forslagsstillerne og er ganske unødvendigt, da amterne
allerede i dag har mulighed for at lave aftaler med private hospitaler eller andre amter, hvis det af lægefaglige grunde eller manglende kapacitet er uansvarligt at lade patienten vente på undersøgelse
Men det er det enkelte amts beslutning, vil jeg gerne fastholde.
Vi ved også alle sammen, at muligheden for hurtig behandling og patientens frie valg mellem offentligt og privat sygehus eksisterer allerede i dag.
Det drejer sig alene om, hvem der skal betale, og så er vi tilbage til sagens kerne.
Vi opfatter også forslaget som et angreb på amternes måde at forvalte ventelisterne til undersøgelse på, og yderligere opfatter vi den foreslåede betalingsordning, hvor amterne kompenseres økonomisk af staten for de omtalte typer undersøgelse, som en glidebane, der vil medvirke til, at netop ansvaret for kapacitetsplanlægningen m.v. flyttes fra de decentrale til de centrale sundhedsmyndigheder.
Det må siges at være nye toner fra forslagsstillerne.
Endvidere ved forslagsstillerne også godt, at der som opfølgning på kræftplanen allerede er iværksat en meget stor udbygning af kapaciteten i det offentlige sygehusvæsen, og at amterne planlægger at forøge antallet af CT- og MR-scannere i 2002 med næsten 50 pct. i forhold til 2000.
Afslutningsvis vil jeg fremhæve, at i Socialdemokratiet mener vi, at det altid skal være den lægefaglige vurdering, der skal afgøre længden af ventetiden til en undersøgelse i
takt med udbygning af kapaciteten
Derfor er vi overbevist om, at man skal koncentrere sig om at opbygge tilstrækkelig kapacitet i det offentlige sygehusvæsen.
Socialdemokratiet kan altså ikke støtte forslaget.
Jørgen Winther (V), 2001-05-07:
Jeg må starte med at sige, at fru Henriette Kjær fra Det Konservative Folkeparti desværre ikke kan være her, så det er sådan set både De Konservatives og Venstres holdninger, jeg giver udtryk for nu.
De to partier synes, at dette forslag er meget relevant og meget nødvendigt, for det gælder først og fremmest om, at det apparatur, der nu engang er, også bliver udnyttet maksimalt. Vi synes, det er helt urimeligt, at mennesker, som er bange for at fejle et eller andet, ofte skal gå rundt i uger, ja, endda i måneder for at vente på at blive scannet i det offentlige sygehusvæsen, når der samtidig står MR- og CT-scannere ledige inden for privatområdet.
Jeg vil give fru Anne-Marie Meldgaard ret i, at der ikke er ret mange scannere inden for det private; men de kunne dog hjælpe nogle patienter, og hvis man fik det frie valg, er jeg også overbevist om, at der vil blive komme scannere inden for det private.
Det er nok her, de politiske vande skilles mellem Socialdemokratiet og så De Konservative og Venstre, men vi mener egentligt, at tiden ikke burde være sådan, at det var ideologi, der styrede tingene og de holdninger, man har på et område.
Jeg lagde mærke til, at både ministeren og den socialdemokratiske ordfører udtalte noget om, at det enkelte amt har mulighed for at vælge.
Ja, men det er vel lige dér, forskellen er mellem Socialdemokratiet og så Venstre og De Konservative, fordi vi meget ønsker, at det er den enkelte patient, der skal have lov til at vælge.
Så hjælper det ikke meget at sige, at det enkelte amt kan vælge, når amtet ikke vil vælge.
Det hjælper ikke patienterne noget som helst.
Samtidig vil jeg gerne konstatere, at Danmark jo har nogle utrolig dårlige resultater på kræftområdet, f.eks. med
lungekræft
Ministeren har jo erkendt for ikke lang tid siden, at Danmark er det land i Europa, der har de dårligste resultater inden for behandlingen af lungekræft, og muligvis kan en af årsagerne være, at der er relativt lange ventetider på for det område.
Venstre og De Konservative vil hele tiden gøre alt, hvad vi kan, for at få korte ventetider, og det er ikke ideologi, der skal være hindrende for vores holdninger.
Vi mener, patienterne skal have det reelle, frie valg, og jeg må sige, det er skuffende at høre sundhedsministeren have den samme holdning, som jeg forventede.
Frank Aaen (EL), 2001-05-07:
Jeg er fuldstændig enig i, at det er urimeligt, at mennesker skal gå i lang tid og vente på en undersøgelse, men derfor undrer det mig også, at det fremsatte forslag belønner de amter, der har ventetid.
Det er da helt hul i hovedet, at man siger til de amter: Har I ventetid, kan patienterne blive henvist til et privathospital, og så betaler staten.
Der er direkte økonomisk gevinst til amter med ventetid, så det er da ikke et godt forslag.
Anni Svanholt (SF), 2001-05-07:
Vi er meget tilfredse med, at der bliver gjort en indsats, og at der skal gøres en forstærket indsats, for det er jo indlysende, at man også i det offentlige skal udnytte kapaciteten optimalt.
Som det er oplyst i dag fra sundhedsministerens side, er der faktisk sket en udbygning på området.
Der er egentlig kommet mange scannere inden for en relativt kort tid, og derfor kan man sige, at det jo nok ikke er et spørgsmål om antallet af scannere, men derimod om der er tilstrækkeligt med personale til rådighed til at betjene alle apparaterne.
Det er dér, barrieren er, og det er dér, man skal gøre en større indsats for at få fundet ud af, om det ikke kan lade sig gøre at udnytte personaleressourcerne på en lidt anderledes måde. I den forbindelse vil jeg også sige, at det er jo ikke fremmende for hjælpen til de mennesker, der virkelig har et stort behov og har en livstruende sygdom, at der f.eks. bliver vedtaget et forslag her i Folketinget, som siger: Nu skal vi altså sende nogle flere raske mennesker gennem screeningsprogrammer.
Jeg tænker selvfølgelig på, som det også er nævnt tidligere i dag, at et flertal uden om regeringen pålagde regeringen at indføre obligatorisk mammografiscreening, vel vidende at der simpelt hen ikke var personale til det.
SF var inderligt imod det forslag ud fra den betragtning, at vi synes, at de, der virkelig er syge og har behov, skal komme først.
Når der er mangel på personale, og når der er flaskehalssituationer på netop det område, er det jo dér, vi skal sørge for, at ressourcerne bliver prioriteret rigtigt.
Det er vi meget stærke tilhængere af, og vi vil gerne være med til at gøre en indsats på området.
Vi har før set forslag om, at kommunerne skulle betale for deres borgere, som også var eksempler på det, men vi vil i SF ikke bruge offentlige skattekroner på at understøtte private hospitaler.
Vi vil naturligvis bruge offentlige skattekroner, og også gerne flere end i dag, til at forbedre de offentlige sygehuse.
Det går vi stærkt ind for, og derfor afviser vi dette forslag.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2001-05-07:
Nu trækker fru Anni Svanholt pludselig screening for brystkræft ind igen, så på et eller andet tidspunkt bliver vi altså nødt til at tage en ordentlig debat her i salen om, hvordan man egentlig definerer forebyggelse.
Vil man en egentlig forebyggelse, eller vil man bare behandle dem, der er blevet syge?
Det kan jeg godt blive stærkt i tvivl om efterhånden.
Så vil jeg sige, at det folketingsflertal, der gennemførte vedtagelsen af mammografiscreening, var jo utrolig forstående over for ministerens problemer med hensyn til at tilvejebringe både økonomi og uddannelse.
Men vi har været så utrolig forstående og så naive, at der reelt ikke er sket spor på området. Det beklager jeg, og det gør jeg sandelig ikke én gang til.
Birthe Skaarup (DF), 2001-05-07:
Fru Anni Svanholt siger, at man ikke har offentlige penge til at hjælpe patienterne, og at fru Anni Svanholt meget gerne vil have offentlige penge til det.
Men når de nu ikke kan skaffes, hvad vil fru Anni Svanholt så gøre?
Vil fru Anni Svanholt hellere have, at patienterne skal lide og stå på venteliste, fordi de ikke kan bruge de private tilbud, der findes?
Nej, det gør det da ikke.
Det er jo sådan, at jeg regner med, at de partier, der fik det indført i finansloven, havde stor tiltro til, at man fra regeringens side ville holde nogle af løfterne.
En hensigtserklæring er altså også et løfte, hvad enten det står i en finanslov, eller det står et hvilket som helst andet sted.
Jørgen Winther (V), 2001-05-07:
Til hr. Villy Søvndal: Jeg er interesseret i at høre, hvor den øverste grænse skal være.
Nu er det SF, der er kommet med forslaget, så må man også have gjort sig nogle forestillinger
om, hvor høj grænsen skal være.
Lad os få det udspil, og lad os høre, hvor grænsen er.
Dermed er jeg ikke så sikker på, at Venstre ændrer holdning. Det kan jeg godt sige at vi ikke gør.
Men det kunne være interessant nok at høre.
Det andet er så, at jeg faktisk stillede et spørgsmål, der går på: Hvad er forskellen på kommissoriet for ekspertgruppen og så for narkofølgegruppen?
Den 23. marts har man et kommissorium for narkofølgegruppen, og nu kommer man så med et nyt kommissorium for en ekspertgruppe, hvor det for mig at se er akkurat det samme, de to skal beskæftige sig med.
Og så i dag, hvor mange politikere siger, at der er for mange nævn og kommissorier!
Villy Søvndal (SF), 2001-05-07:
Til fru Tove Videbæk: Nej, jeg mener faktisk ikke, at al behandling nytter.
Jeg fik en opringning i sidste uge fra en mor, hvis søn havde været i behandling 34 gange.
Det synes jeg selv er en del.
Og hendes opfattelse - som jeg ikke har nogen grund til at betvivle, men jeg kender hende ikke - var, at gang nr. 35 heller ikke ville nytte.
Umiddelbart kan man vel sige, at ræsonnementet forekommer sandsynligt.
Jeg synes, det er en god idé, at man tager ned og ser de her ting i en ekspertgruppe, der er fri af meget politiske øjne.
Det tror jeg vil være nyttigt i forhold til et forsøg.
Jeg glemte at svare hr. Frank Aaen før - der var to spørgsmål.
Til spørgsmålet om tvang: Nej, for SF's vedkommende er det helt utænkeligt at lade tvang indgå i narkobehandlingen.
Det er efter min opfattelse
kontraproduktivt.
Hr. Jørgen Winther syntes, at vi skulle sætte en øverste grænse på.
Nu er det hr. Jørgen Winther, der har det behov
dér med den øverste grænse.
Men jeg vil så spørge: Betyder det så, at hvis vi f.eks. sætter en øverste grænse på, vil hr. Jørgen Winther stemme for forslaget? For ellers er det jo en lidt meningsløs leg, vi leger med hinanden.
Arne Rolighed (S), 2001-05-07:
Til fru Tove Videbæk: Jeg er meget opmærksom på den signaleffekt, der kan ligge i, at vi løfter aldersgrænsen fra 15 år til 18 år.
Jeg synes ikke, det kan stå som et selvstændigt argument, at vi alene skal lovgive her i Folketinget med det sigte at sende nogle signaler ud til befolkningen.
Der findes mange andre gode måder at informere på.
Jeg synes, det tjener det politiske system - også tilliden til det politiske system - bedst, at de regler, vi vedtager herinde, er regler, som vi også vil gå ud og håndhæve.
Det er det, der er meningen med dem.
Fru Tove Videbæk stiller en række spørgsmål, som jeg også selv kunne finde på at stille.
Det er også nogle af de spørgsmål, som jeg synes, Sundhedsstyrelsen skal have lov til at komme med bidrag til.
Hvordan er håndhævelseseffekten og effektiviteten i udlandet, og hvordan er mulighederne i den danske kultur?
Hvordan er det i en kultur med de holdninger, som danskerne har med hensyn til omgang med alkohol?
Jeg synes, der rejser sig så mange spørgsmål her, som jeg også har brug for at få belyst grundigt med det sigte selvfølgelig at få et ordentligt og kvalificeret grundlag at diskutere det på, idet jeg er lige så optaget af den sammenhæng, som fru Tove Videbæk her omtaler, nemlig at vi har Europas laveste aldersgrænse, samtidig med at vi har Europas højeste alkoholforbrug.
Det er da en spændende sammenhæng at dyrke.
Inden vi farer ud i lovgivning om det, synes jeg, det er spændende at finde ud af: Hvad er det, der har virket i dansk sammenhæng?
Er det reglen om de 15 år, eller er det kampagnen?
Er det informationen? Er det de unge når unge-strategier, der nu er lagt? Jeg synes, der er god grund til, at vi får en god diskussion på et godt kvalificeret grundlag, idet jeg endnu en gang vil gentage, at regeringen har megen sympati for at kigge på aldersgrænsen, men også sympati for at kigge på alle andre virkemidler for at få alkoholforbruget bragt ned.
Jørgen Winther (V), 2001-05-07:
Jeg har også behov for lidt mere information, og det vil jeg gerne have fra sundhedsministeren.
Og jeg synes, at jeg meget tydeligt kan huske, at hr. Arne Rolighed sagde, at han var meget positiv over for at hæve en grænse for alkoholsalg til 18 år.
Husker jeg forkert, eller hvad sagde ministeren?
Arne Rolighed (S), 2001-05-07:
Nu kan jeg jo selvfølgelig ikke vide, hvad der sker i hr. Jørgen Winthers seng kl. 6 om morgenen, men det, jeg udtalte på baggrund af en konference, jeg var til i Stockholm her for et par måneder siden, tilrettelagt af Europa-Kommissionen og WHO med særligt henblik på at drøfte unges alkoholproblemer i hele Europa, var, at jeg fik øje på samme sammenhæng, som ligger til grund for fru Tove Videbæks spørgsmål og emne her forleden: Er der en sammenhæng mellem 15-års-aldersgrænsen i Danmark og de unge danskeres højeste alkoholforbrug?
Jeg har aldrig udtalt eksakt over for dagspressen eller nogen steder nogen eksakte aldersgrænser.
Det må være Radioavisens journalists referat i givet fald.
Jeg har kun udtalt mig om selve det spændende i den sammenhæng, der er imellem de to ting.
Tove Videbæk (KRF), 2001-05-07:
Jeg er enig med ministeren i, at det er godt at få en diskussion på området og få undersøgt forskellige ting, men vi har også brug for konkret handling.
Konkret handling var jo netop, hvad man besluttede på WHO-mødet i Stockholm.
Man besluttede en lang række ting, som også den danske regering skrev under på via sundhedsministeren.
Et af de punkter, som Danmark skrev under på, var jo netop at hæve debutalderen og opnå en væsentlig reduktion i forekomst osv., altså en lang række ting.
Men man besluttede netop også at være med til at hæve debutalderen for alkoholbrug.
Mener ministeren ikke, at en aldersgrænse på 18 år i den grad kunne være med til at hæve debutalderen?
Arne Rolighed (S), 2001-05-07:
Jo, så absolut, vil jeg sige til fru Tove Videbæk: Aldersgrænsen er jo et af de elementer, der kan overvejes.
Det er da også baggrunden for, at jeg som sundhedsminister har bedt Sundhedsstyrelsens Sundhedscenter om at gå ind og vurdere, hvilke perspektiver og hvilke muligheder der kan være i, at vi hæver aldersgrænsen.
Så jeg vil på forhånd ikke afvise at vende tilbage til en diskussion om aldersgrænsen.
Hvad er det for en rolle, som forældrene spiller over for ungerne, der gør, at man kommer ud i de ting?
En af de ting, der var meget fremme i den gruppe, jeg ledede i Stockholm, var det, der hed unge til unge-strategi, hvor unge selv kommer og siger, at de godt vil ind og have et medansvar for politikformuleringen, men også det bagefter at gå ud og handle og informere andre unge om det uheldige i at drikke alkohol.
En anden ting, der var meget fremme i Stockholm, var også det, at når en ung møder en læge eller en tandlæge, så får vedkommende en hurtig intervention, en hurtig orientering, en hurtig briefing om de perspektiver og de muligheder, der ligger i at drikke alkohol, men også især i det at lade være med det.
Et bredt repertoire af muligheder skal vi selvfølgelig have øje for, når vi går ud og tager initiativer på det her felt.
Inden regeringen er villig til at diskutere også aldersgrænsen, vil jeg godt have et lidt mere fast grundlag
under fødderne.
Det er faktisk det, der er mit signal i dag.
Jørgen Winther (V), 2001-05-07:
Det er til sundhedsministeren: Jeg kan da oplyse, at vi er nogle flere ordførere, der kan huske, at det var ministeren, der denne tidlige morgen kl. 6 sagde til Radioavisen, at grænsen nu skulle hæves fra 15 år til 18 år.
Så jeg vil gerne have et helt klart signal fra ministeren om, hvorvidt det er en fuldstændig fejltagelse, eller hvad det er, og vi vil da gerne have et båndudskrift senere, så vi kan se det.
Arne Rolighed (S), 2001-05-07:
Jeg er helt sikker på, at det, jeg har sagt i Stockholm, med den hukommelse, jeg har i dag, er, at det er sammenhængen imellem den lave aldersgrænse på 15 år og det høje alkoholforbrug, som det var spændende at gå ud og se på.
Det kunne være, at jeg også har en positiv overvejelse om det, som jeg har tilkendegivet i dag, men jeg vil have et ordentligt grundlag at diskutere det på, først og fremmest for at få en god debat om de her ting.
Jeg er helt sikker på, at man i Radioavisen også har refereret, hvad jeg har sagt, og selv indlagt en tolkning i den fremlæggelse.
Nu var jeg i Stockholm og hørte ikke Radioavisen den morgen.
Dorte Bennedsen (S), 2001-05-07:
Det er jeg meget enig med formanden i.
Da mit partis ordfører, hr. Holger Graversen, ikke kan være til stede, har jeg lovet at holde hans tale.
Socialdemokratiet påskønner de gode hensigter, som vi ser i Kristeligt Folkepartis forslag her om stramning af loven om alkoholmisbrug. Kristeligt Folkeparti foreslår jo således, at vores vedtagelser om forbud mod detailsalg af alkohol til unge under 15 år skal ændres, så forbudet fremover kommer til at gælde unge under 18 år.
Jeg tror ikke, man finder noget fornuftigt menneske, som ikke er optaget af og overordentlig bekymret over, at helt unge i Danmark drikker mere end i alle andre lande.
Jeg vil godt sige, at man somme tider kunne udstrække bekymringen til også at gælde andre aldersgrupper end de helt unge, men nu er det dem, vi taler om.
Det er netop baggrunden for, at vi vedtog salgsforbudet for alkohol til unge under 15. Den vedtagelse er så til gengæld relativt ny, men så vidt vi kan vurdere, har den allerede haft en god effekt sammen med Sundhedsstyrelsens helt udmærkede kampagne.
Vi er af den holdning - ikke bare på det her område, men også på andre områder - at når man sætter sådan nogle tiltag i gang, er det lidt vigtigt at finde ud af, om de virker, og hvis man går ind og ændrer loven for hurtigt efter nogle andre kriterier, så kan det være meget vanskeligt at vurdere effekten af den første beslutning.
Man kan jo frygte, at de unge, men også butiksejere og desværre vel også i et vist omfang forældre vil finde, at en grænse på 18 år er urealistisk, og der er vi enige med dem, der siger, at vi skal passe på, at vi ikke ved yderligere stramninger bevæger os ud, hvor respekten for loven forsvinder, og det kan så slå ind og få effekt også over for de helt unge.
Vi er derfor enige med sundhedsministeren, og det er vel næppe så overraskende i øvrigt, i at afvise forslaget, som det ligger her.
Men vi ser meget hen til den analyse fra Sundhedsstyrelsen, som ministeren nu i flere omgange heroppe har talt om.
Det er en analyse, som også kan sige noget om, hvad effekten vil være, hvis man laver et forbud helt op til 18 år.
Det er en analyse, vi kun kan blive klogere af, og det tror
jeg ikke er noget dumt grundlag for den endelige beslutning om, hvorvidt vi skal eller ikke skal hæve grænsen til 18 år.
Tove Videbæk (KRF), 2001-05-07:
Fru Dorte Bennedsen er ikke helt sikker på, hvad det er i lovgivningen, der har virket.
Men er fru Dorte Bennedsen ikke enig i, at et 36 pct.s fald i løbet af 2-3 år er et meget konkret resultat og en meget stærk bekræftelse på, at loven har virket?
Drikkeriet for så vidt angår 5.-7. klasses unge er faldet med 36 pct., og det eneste, der jo faktisk skete, var, at vi fik et forbud mod salg af alkohol til unge under 15 år plus en masse gode initiativer i skolerne osv.
Det, som Kristeligt Folkeparti vil med nærværende forslag, er kun at ændre på alderen fra 15 til 18 år.
Alle de andre gode initiativer skal naturligvis fortsætte.
Men kan fru Dorte Bennedsen ikke være enig i, at Danmark som samfund ikke kan være så anderledes end Norge og Sverige og Tyskland og USA og andre lande, hvor man kan administrere, og hvor man som samfund kan bruge en aldersgrænse på 18 og 20 og 21 år?