Søren Kolstrup (EL), 1998-12-02:
Evaluering må opfattes som en nødvendig del af uddannelsens dagligdag.
Et institut, der fungerer som et middel til at hjælpe den enkelte institution til større selverkendelse,
kan vi støtte.
I så fald er der tale om at tilføre den enkelte uddannelsesinstitution et spejl - dette mener jeg også undervisningsministeren har brugt som et billede - som denne holder op for sig selv for at opnå større selverkendelse gennem forsøg og bearbejdning.
Vi mener imidlertid næppe, at det er det, der er lagt op til med det nye evalueringsinstitut.
Bemærkningerne i lovforslaget om, at der skal udvikles og anvendes en fælles kvalitetssystematik, finder vi meget betænkelige.
Et scenario som det engelske system med et fælles sæt af målinger vil uvægerlig sætte fokus på resultatorientering og effektivitet og langt mindre på undervisningsforløbet, processen og det, der tæller, nemlig undervisningens hverdag.
Der sættes fokus på det målbare, og dermed fjernes blikket fra de kompetencer, som bliver meget vanskelige at gøre til genstand for målinger.
Hvis evalueringsbegrebet reduceres til alle disse målinger, jamen så er det ikke meget værd.
Vi frygter, at resultatet af dette evalueringsinstitut vil være en dårligere, mere standardiseret undervisning, hvis den fælles kvalitetssystematik sætter sig igennem.
Alene ordet: fælles kvalitetssystematik!
Ministeren kan fastsætte tværgående, generelle regler om kvalitetsudvikling, der så kaldes kvalitetssystematik.
Det fremgår af lovforslagets § 1, at evalueringsinstituttet er en selvstændig, statslig institution.
Vi har svært ved at se, at evalueringsinstituttet reelt er en selvstændig, uafhængig institution, når undervisningsministeren reelt bestemmer, hvad og hvordan instituttet skal arbejde, ligesom hun godkender formand og ansætter og afskediger lederen af evalueringsinstituttet.
Såfremt evalueringen skal have troværdighed og gennemslagskraft, mener vi, at én af forudsætningerne er, at et sådant evalueringsinstitut udstyres med reel uafhængighed.
Ministeriet siger, at rangordning af uddannelsesinstitutionerne ikke vil indgå i evalueringerne.
Vi er enige i det fornuftige i ikke at foretage en sådan rangorden
Der må kun offentliggøres landskaraktergennemsnit, men ved at give evalueringsinstituttet kompetence til at indhente oplysninger om karaktergennemsnit for den enkelte elev, det enkelte fag/hold samt oplysninger om samtlige eksaminer leverer man imidlertid råmateriale til en sådan rangorden.
Hvorfor skal evalueringsinstituttet overhovedet indsamle disse oplysninger?
Vi frygter det, især i en situation, hvor man taler så meget om, at vi skal sammenligne indenlands, og vi skal sammenligne mellem landene indbyrdes, og hvor vi har OECD-rapporter hængende over hovedet i tide og utide.
Igen: Man risikerer, at evalueringsinstituttet i disse evalueringer kommer til udelukkende at fokusere på disse meget målbare informationer.
Et særligt problem, som nogle har været inde på, er de frie skoler.
I princippet er det frivilligt for de frie skoler at deltage i evalueringen
, men i bemærkningerne til § 2, stk. 2, har ministeren tilsyneladende afløst frivillighed med slet skjulte trusler.
Vi oplever i hvert fald, når der står formuleret, at der er en klar forventning om, at disse skoler indgår i evalueringen, at der ligger en trussel.
Jeg vil gerne spørge ministeren: Hvordan skal dette »en klar forventning« tolkes?
Er det udtryk for en trussel?
Ligger der nogle sanktioner?
Vil man fratage støtten til skolerne?
Hvad betyder de tre ord?
Det foreslås endvidere, at undervisningsministeren kan give påbud om konkrete tiltag som følge af en evaluering.
Denne kompetence er uændret i lovforslaget, selv om det er understreget, at påbud kun er undtagelsestilfælde.
En sådan magt til undervisningsministeren er efter vores mening i uoverensstemmelse med dansk skoletradition.
Hvorfor tror ministeren ikke, at de lokale myndigheder selv følger op på de forhold, som en evalueringsrapport eventuelt påpeger? Vi frygter, at det nye evalueringsinstitut kan rejse sig som en skygge fra fortiden, hvor fokus flyttes fra de ansattes og de studerendes, elevernes selvevaluering til en langt højere grad af standardisering af det målbare.
Enhedslisten kan ikke støtte forslaget, som det her fremtræder.
Men vil man have en institution med forskellige afdelinger til de forskellige undervisningsformer, der hjælper med at forstærke den løbende evaluering, som led i at de ansatte får langt mere magt i dagligdagen, og vil man støtte den evaluering, som vi mener bør finde sted mellem elever og studerende på den ene side og undervisere på den anden side, jamen så er der tale om noget andet.
Jeg har tre afgørende spørgsmål til ministeren: Hvordan kan vi forhindre, at instituttets materialer og resultater anvendes til en rangorden?
Det er det ene.
Det andet er: Hvordan kan vi tilstræbe, at den kvalitetssystematik, der tales så meget om, ikke medfører en reduktion af mangfoldigheden? Så vidt jeg kan se, medfører den danske skoletradition netop, at man har blik for mangfoldigheden.
Står det ikke i modsætning til kvalitetssystematikken?
Endelig ville jeg have spurgt om, hvordan hele denne sag harmonerer med udvikling af et lokalt demokrati, men jeg må slutte.