Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-04-04:
Allerførst tak til både finansministeren og indenrigsministeren for de redegørelser - for indenrigsministerens vedkommende dog en meget kort redegørelse - vi har fået her i dag.
Det spørgsmål, som står tilbage, efter at vi har hørt regeringens bud på de kommende forhandlinger, er med store typer: Hvad vil regeringen?
Hovedparten af det indlæg, vi hørte fra finansministeren, gik ud på at opremse de fortræffeligheder, der efter egen overbevisning er indført siden 1993.
Der kom meget lidt om, hvad regeringens udgangspunkt er for de forhandlinger, der skal være med de kommunale myndigheder, og det øger jo behovet for, at vi tager en diskussion om den ene del af det, der bør være et diskussionstema ved sådan en forespørgselsdebat som den, vi har her i dag, nemlig hvordan de her forhandlinger i det hele taget foregår, og hvordan de bør foregå.
Som det allerede er fremgået af de korte bemærkninger, jeg tog til den socialdemokratiske ordfører, er det Dansk Folkepartis holdning, at der bør være en større åbenhed omkring forhandlingerne med de kommunale parter, og at Folketingets partier, herunder faktisk Folketinget, bør inddrages i videre omfang, end Folketinget bliver i dag.
Det, vi ser i dag, er de lukkede døres politik.
Det har vi også diskuteret i forbindelse med finanslovdrøftelserne, men de kommer jo i endnu højere grad til udtryk i forbindelse med forhandlingerne med de kommunale myndigheder.
Vi ser som regel nogle svedige mænd, der kommer ud af nogle forhandlingslokaler og prøver at betone det ene eller det andet, og lige pludselig får vi så et resultat, som efterfølgende kommer i Folketingets Finansudvalg, som vi kan nikke til, vi kan undlade at stemme til, eller vi kan stemme nej til, og så bryder systemet sammen, som det har været sagt et par gange heroppefra i dag.
Vi mener, at Folketingets indflydelse markant skal styrkes, og vi savner nogle bud på, hvordan det kan ske.
Der er jo flere modeller.
Finansudvalget kunne jo sagtens spille en mere aktiv rolle i forbindelse med kommuneforhandlingerne, end det sker i dag.
Vi synes egentlig ikke, det er overraskende, at finansministeren og Venstres ordfører har det udgangspunkt, de nu engang har.
De håber jo begge henholdsvis at blive siddende på den samme post eller at få den, og det er klart, at når man sidder ved bordet, jamen så har man måske ikke det samme udgangspunkt for at få ændret reglerne, som vi, der ikke sidder ved bordet, selvfølgelig har som udgangspunkt.
I forhold til det indholdsmæssige i forhandlingerne skal der ikke være tvivl om, at Dansk Folkeparti ønsker, at der bliver sat skub i ældreområdet specielt i forbindelse med forhandlingerne.
Vi tænker et års tid tilbage, tænker på, i hvor høj grad regeringsrepræsentanter og folk derfra havde det udgangspunkt, at de ældre jo har det meget godt.
Det går jo fint, der er ikke de store problemer.
Og ældrebyrden er tværtimod voksende.
Nu må vi også hellere passe på udgifterne
på det område.
Så her i foråret holder regeringen dialogmøder med vælgerne for at finde ud af, hvad vælgerne mon mener, og nu er det ved at gå op for regeringen, at der vist er nogle problemer på ældreområdet, troede vi forud for debatten i dag.
Hvad er så finansministerens svar på ældreproblematikken i forhold til forhandlingerne?
Ja, det er, at nu skal vi ikke lade de her enkeltsager overskygge helhedsbilledet, nemlig at det jo går godt på ældreområdet.
Det går jo faktisk godt, vi har jo ikke de store problemer.
Det er nogle enkeltsager, der påvirker helhedsindtrykket.
Det var skuffende.
Hvis ikke regeringen for alvor vil tage de ældres problemer alvorligt og tage dem med ind i de her forhandlinger og være med til at give området et løft, så synes vi i Dansk Folkeparti, at regeringen forpasser en enestående chance for ellers at lade handling følge de ord, som er kommet i en lind strøm fra regeringen her i foråret.
Et andet område, der jo stort set ikke var noget som helst om i de redegørelser, vi fik, var udlændingeområdet.
Det er noget, der selvfølgelig berører de kommunale parter utrolig meget, og alligevel fik det næsten ikke et ord med på vejen.
Det synes vi det bør have.
Indenrigsministeren nævnte, at en tredjedel af kontanthjælpsmodtagerne er udlændinge.
Vi synes, at det bør betyde, at vi får et samlet overblik i forbindelse med eller forud for forhandlingerne med de kommunale parter over, hvad udgifterne nu egentlig er steget til på det her område. Alt andet end sådan et overblik
vil være udgangspunktet for fortsat at tro, at regeringen ikke ønsker, at vi får det økonomiske overblik.
Så kan vi selv prøve at få det, og så kan vi efterfølgende blive skudt i skoene, at det er politisk bestillingsarbejde, at det ikke er godt nok, og at vi ikke har forudsætningerne for at lave de forskellige beregninger.
Det er derfor, vi siger, jamen så lad os da også få et overblik over det område, ligesom der kommer så mange andre økonomiske oversigter og rapporter.
Der har været nævnt lidt om et par målområder eller nøgleområder.
Jeg skal lige sige i forbindelse med sale and lease back, at det da godt kan være, det er en finurlig metode, det kan da også godt være, at der er lidt spekulation i det, men vi skal også holde fast i, hvad det i virkeligheden er, nemlig et forsøg på at realisere en værdi, kommunen allerede har. Med hensyn til kommunesammenlægninger, som også blev berørt i indenrigsministerens redegørelse, vil jeg sige, at i Dansk Folkeparti har vi den klare overbevisning, at kommunesammenlægninger kun må ske på lokalt initiativ, via lokale folkeafstemninger, som vi eksempelvis så på Langeland, hvor man altså afviste en kommunesammenlægning.
Der lå lidt i det, indenrigsministeren kom med, at nu må vi også gøre op, at det nok er for dyrt at bo i små kommuner, altså få sat skub i tanken om kommunesammenlægning, og det vender vi os imod.
Vi tror i det hele taget ikke på, at store kommuner nødvendigvis er de billigste, men det er jo en diskussion for sig, som vi eventuelt vil kunne komme tilbage til.
Det forslag til vedtagelse, der er fremsat af SF, skal jeg sige, at Dansk Folkeparti vil støtte.