Jacob Buksti (S), 1998-11-19:
Den kan jeg fuldt ud tilslutte mig.
Den viser, at verden ikke er på vej ud i en ny økonomisk krise, men at vi derimod har en finansiel krise først og fremmest med udspring i Sydøstasien og selvfølgelig med indvirkning på dansk økonomi, især danske virksomheder, som over en årrække har bygget et sikkert marked op på de østasiatiske markeder, som da sprængte alle rammer.
De bliver nu ramt, men det er ikke første gang, at danske virksomheder har oplevet, at bunden er faldet ud af markederne.
Men hvad var det egentlig, der skete?
Ja, det begyndte som også nævnt af økonomiministeren for 2 år siden i Thailand.
Den 2. juni 1997 devaluerede Thailand.
Mange regnede det for en enkeltstående begivenhed, men i kølvandet på den thailandske devaluering fulgte andre af de asiatiske tigre, Sydkorea, Indonesien, Malaysia, Filippinerne.
Kapitalstrømmen vendte.
Tidligere havde disse lande jo været et attraktivt mål for udenlandske investeringer.
Nu flød pengene den anden vej, søgte en sikker havn i Europa, USA og også i Danmark.
I første omgang havde den asiatiske krise altså faktisk en positiv indvirkning på dansk økonomi.
Hvad gik der så galt i disse lande?
Jo, det afgørende var, at der var for meget røverkapitalisme, for mange venner blev favoriseret.
Der var for mange ikkeforretningsmæssige bånd mellem politikere, regering og erhvervsliv.
I kølvandet på krisen i disse asiatiske lande blev Japan selvfølgelig også ramt.
Ca. 40 pct. af Japans handel foregår med resten af Asien.
Nu var eksportmulighederne færre, og i forvejen var den japanske økonomi svag, især den finansielle sektor i Japan var og er nødlidende.
Det er disse gensidige tilbageslag i den asiatiske økonomi, der gav næring til hinanden.
Japan var ikke selv stærk nok til at gå imod tendensen i Asien. Kapitalflugten ramte dernæst Latinamerika og Rusland i denne sommer.
Investorer begyndte at flytte deres penge fra den lokale valuta over i dollar, yen eller tyske mark.
Den asiatiske influenza havde smittet.
Japan, Latinamerika og Rusland og dermed den tidligere sovjetblok var alvorlig svækket.
I sin seneste prognose for verdensøkonomiens udvikling har Den Internationale Valutafond, IMF, måttet reducere sine forudsigelser om væksten i år.
Men få vil spå, om bunden er nået.
IMF siger, at et klart dårligere resultat er muligt.
Den amerikanske centralbank har forsøgt at dæmme op over for virkningerne.
Den har over flere omgange sænket renten.
Spørgsmålet er selvfølgelig, om det er nok.
Men Danmark må også fæste lid til EU-samarbejdet.
Den finansielle krise blev drøftet på det europæiske topmøde i Østrig for nylig.
Europa kan noget selv.
Vor økonomier er tæt forbundne, og vi forbruger over 90 pct. af den europæiske produktion i Europa. Vi må have en højere grad af samordning
af landenes økonomier, således at landene ikke tørrer krisen af i nabolandets håndklæde. Netop valget af en socialdemokrat til forbundskansler i Tyskland, en socialistisk regering i Frankrig og en labourregering i Storbritannien, ja, socialdemokratiske regeringer i 13 ud af 15 lande i EU lover godt for et stærkt samarbejde.
Tiltroen til, at markedsmekanismerne kan passe sig selv, findes ikke i de socialdemokratiske partier.
Den asiatiske influenza bredte sig, immunforsvaret var der, men med enkelte svagheder.
Kriser kan brede sig hurtigt i kraft af den liberalisering af kapitalstrømmene, som er sket i verden over de sidste 10 år.
Selv den amerikanske finansminister må indrømme, at den internationale kapitalisme her har et svaghedstegn.
Verdenssamfundet med IMF viste også svaghedstegn, idet man ikke havde penge nok til at understøtte de svageste af de nationale økonomier, og den amerikanske kongres ville ikke sikre, at IMF's kapital blev udbygget.
Men USA har et ansvar
for den globale økonomi og spiller heldigvis nu en meget aktiv rolle, og der er ingen vej uden om at have stærke, internationale institutioner.
Udviklingen har vist behovet for et internationalt økonomisk samarbejde både i EU, IMF, Verdensbanken, OECD og mellem G-7-landene.
Indsatsen for overvågning og forebyggelse må styrkes som slået fast af økonomiministeren.
Det internationale samarbejde må altså styrkes, og de finansielle tilsyn oprustes.
Alle aspekter af udviklingen må belyses, og derfor er det også væsentligt, at flere af de relevante folketingsudvalg i fællesskab har besluttet at afholde en stor offentlig høring om emnet.
Socialdemokratiet støtter varmt dette initiativ, så vi forhåbentlig alle kan blive klogere.
Endelig skal jeg til slut sige, at Socialdemokratiet ikke kan støtte det fremsatte forslag til vedtagelse.