Søren Kolstrup (EL), 2001-05-08:
Jeg har en anden opfattelse.
Jeg synes egentlig, der har tegnet sig tre markante linjer under den her debat, meget tydelige, meget folkelige.
Den ene er Venstres linje, hvor man siger, at vi vil have et meget svagt ambitionsniveau omkring vedvarende energi.
Det er ikke os, men vi er blevet det påført, o.k., så må vi leve med, at der er nogle, der synes det.
Men ellers er meldingen fra Venstre, at vi må have en sofistikeret kulløsning - det er jo en klar melding - og at man absolut ikke har berøringsangst over for a-kraft, og at der ikke er nogen begrænsninger for denne politik.
Den skal tilsyneladende både realiseres i Danmark og andre steder.
Det er sådan den ene linje.
Den anden linje er liberaliseringslinjen koblet med et ønske om at forlige sig med en miljøløsning.
Og der synes jeg, det er betegnende for liberaliseringsløsningen, at den socialdemokratiske ordfører nævnte »selvfølgelig«.
Altså vi er ikke i en situation, hvor Socialdemokratiet på EU-plan ønsker at føre en selvstændig linje; men man ønsker at gøre en dyd af den liberaliseringslinje, som EU lægger op til.
Det er en meget markant linje, og den står i skærende modsætning til de ministre, som vi hører, herunder miljø- og energiministeren.
Når vi hører de generelle EU-debatter, så er der jo ikke tvivl om, at EU skal bruges som led i en særlig variant af socialdemokratismen.
Men når det kommer til stykket: Selvfølgelig skal vi have liberalisering, selvfølgelig skal vi tage førertrøjen, selvfølgelig skal vi gå i ét med Venstre på dette punkt. Og problemet ved denne linje er selvfølgelig, at den skaber mere bureaukrati, som også påpeget af Det Konservative Folkepartis ordfører.
Denne linje kobles så med Kyoto-linjen, hvor vi også kan se, at ønsket om at skabe mere marked ind i Kyoto-linjen vokser dag for dag.
Det startede egentlig med, at det ikke var så meget på dagsordenen, men EU var faktisk med til at anmelde fleksible mekanismer i Kyoto, senere hen for fuld kraft USA.
Og det er disse mekanismer, der mere og mere skal underminere Kyoto-aftalen.
Og vi står nu i en usikker situation, hvor også Socialdemokratiet i stigende omfang taler om fleksible mekanismer, men så tilføjer: Men vi skal dog stadig væk tilsyneladende feje for egen dør.
Men der er, synes jeg, i debatten, en uafklarethed af, hvor langt Socialdemokratiet vil bevæge sig ind omkring de fleksible mekanismer.
Tilsyneladende er det markedskræfterne, der har fat i den lange ende, og Socialdemokratiet, der er svagt, føjeligt og bøjeligt.
Denne linje kan så kobles med, at man ønsker, også på markedspræmisser, noget mere vedvarende energi realiseret ved hjælp af - med Venstres meget stærke ord »det mest visionære redskab« - grønne beviser.
Og det er så den linje, som SF og Venstre fører i fællesskab: de visionære grønne beviser.
Og fru Anni Svanholt smiler begejstret. Den tredje linje, det er så spørgsmålet om at fastholde både mål og midler og skabe en rimelig sammenhæng, altså at ville en demokratisering af den vedvarende energi, at sige, at miljø altid går forud for profit.
Jeg er enig med de gode hensigter, der ligger.
Jeg sagde hensigter, ikke redskaber, men hensigter, der ligger omkring at speede vedvarende energi op.
Jeg er enig med vindfolkene; men Enhedslisten tager samtidig afstand fra midler, der er usikre og i værste fald direkte kan underminere de smukke mål.
Derfor er vi fortsat tilhængere af mindstepriser til understøttelse af den vedvarende energi.
Vi ønsker ikke blot, at der kommer fuld turbo på vind, men også på sol og en lang række andre vedvarende energiteknologier.
Vi ønsker, at der bliver massive energibesparelser som led i en samfundsmæssig løsning.
Endelig kan jeg konstatere, at det tema, der tidligere blev anslået, omkring hvad vi bruger overskuddet til fra den vedvarende energi, at brint kan komme ind som et centralt element, dels som energibærer og dels ved, at vi nok i første række får elbiler, men også brintbiler.
Der er ikke tvivl om, at det mest energiøkonomiske er elbilerne, men brintbilerne kan og skal efter vores begreber være en nødvendig løsning.
Til sidst har jeg to bemærkninger, dels med hensyn til biomasse og dels omkring Kyoto.
Når Enhedslisten er tilhænger af vedvarende energi, er det den ægte vedvarende energi, det er ikke biomasse.
Vi ønsker at reducere biomassehandlingsplanen så meget som muligt.
Vi ønsker, at vi får en økologisk omstilling i det her samfund, hvor både økologisk omstilling i landbruget og i industrien sker lige fuldt.
Og i den forbindelse er der ikke plads til, at vi
frarøver jorden de helt nødvendige halmstrå, de helt nødvendige biomasser, som skal til for at opbygge f.eks. humuslaget.
I øvrigt er der en lang række problemer omkring biomasseprojektet, som jeg ikke skal gå nærmere ind i, men bare anføre, at selv forsøget med at presse biomasse yderligere ind i transportsektoren ved f.eks. at lade ætanol erstatte MTBE, finder vi inderligt overflødigt.
Og vi konstaterer, at MTBE kan udfases; det har vi fået et svar på tidligere fra ministeren.
Endelig skal jeg præcisere, at Enhedslisten kan deltage i underskrivelsen af Kyoto-protokollen - jeg havde nær sagt selvfølgelig.
Derfor ja til underskrivelse, men den skal på ingen måde være betinget af, at man f.eks. begynder en vaks lille korrektion eller en meget uvaks lille korrektion her og dér.
Så altså: Ja tak til fuldt blus på vedvarende energi, ja tak til energibærere og ja tak til, at vi bryder med den fortsatte liberalisering, og hvor vi før eller siden forventer, at vi kan få genetableret et progressivt grønt flertal også på energiområdet.
Vi erkender, at det ikke ligger lige om hjørnet.