Ole Sohn (SF), 2006-11-14:
Jeg vil gerne starte med at knytte an til fru Elisabeth Gedays ordførertale, hvor jeg med hensyn til alt andet end den konkrete stillingtagen til lovforslaget, som jeg grundlæggende er dybt uenig i, vil sige, at fru Elisabeth Geday var inde på nogle meget centrale temaer, som er nødvendige at forholde sig til.
Det er netop den demografiske udfordring, som kræver mange flere reformer både på kort sigt og på lang sigt.
For en af de ting, som går igen i Folketingets debatter, er, at der ikke er nogen i dette Folketing, som ikke anerkender, at vi står over for en demografisk udfordring.
Der bliver flere og flere ældre, og vi lever også gennemsnitligt i længere og længere tid, der bliver færre unge, som kommer ind på arbejdsmarkedet, og det stiller nogle store krav.
Vi har over 100.000 arbejdsløse, men vi har ikke 100.000 arbejdsløse, der er klar til at gå ind i de job, man efterspørger til, og her har regeringen skabt et stort problem ved ikke at udvise rettidig omhu.
For hvad er problemet?
Det er, at man ikke har sørget for at give den ledige arbejdskraft den nødvendige omskoling, opkvalificering og efteruddannelse, som gør, at de har de kvalifikationer, som efterspørges.
Derfor er vi kommet i en situation, hvor der er en helt tåbelig debat.
Arbejdsgiverne siger på den ene side berettiget, at de har job, de ikke kan få besat, og på den anden side bruger de det – desværre også sekunderet af regeringen – til at skælde ud på de arbejdsløse, som ikke tager jobbene.
Nej, det gør de ikke, for de er ikke kvalificeret til dem.
Var de kvalificeret til dem, fik de jobbene.
Derfor er det en udfordring, som ikke er løst på kort sigt.
På lang sigt står vi over for meget store udfordringer, og der har Det Radikale Venstre ret i, at der er behov for flere reformer.
Der er behov for reformer, der er behov for en massiv satsning, også en meget større satsning end den, der ligger i den aktuelle velfærdsaftale, nemlig investeringer i uddannelse og forskning.
En stor del af de midler, der kommer fra velfærdsaftalen, bliver jo bare brugt til at lukke nogle huller og rette op på nogle nedskæringer, som regeringen har gennemført indtil videre, med.
Det er selvfølgelig bedre end ingenting, men der er ikke den nødvendige investering.
Vi er nødt til at lave en massiv skattereform, men ikke efter den radikale model, som i den grad er asocial og forgylder dem, der i forvejen har de høje indkomster, og som ud over med efterlønsindgrebet også med skattepolitikken rammer de dårligste indkomster.
Der er brug for en skattereform, som kan være med til at skabe grundlaget for fremtidens velfærdssamfund.
Jeg vil godt lige indledningsvis sige, at det er helt afgørende at få slået fast, at der er behov for disse reformer.
SF har den opfattelse, at vi skal gøre meget for at få udvidet arbejdsstyrken på flere leder.
Vi skal sikre en bedre vejledning og rådgivning af unge i deres studievalg og en bedre støtte til dem, som har valgt, så man undgår det massive fravalg eksempelvis på de tekniske skoler og undgår en række af de frafald, der sker på universiteterne og andre videregående uddannelser, sådan at man får unge hurtigere igennem – ikke ved at straffe dem for at vælge forkert, men ved at rådgive dem bedre.
Det er den ene vej.
Den anden vej er, at vi skal blive bedre til at få den del af arbejdsstyrken, som ikke er inde på arbejdsmarkedet, trukket derind.
Det er den massive indsats med omskoling og efteruddannelse og det er den massive integrationsindsats, som vi skal have udviklet, sådan at vi får flere ind på arbejdsmarkedet.
Det er noget, der også kan ske relativt hurtigt, men det er nødvendigt.
Den tredje vej er, at vi også skal forsøge at sikre, at folk kan blive længere tid på arbejdsmarkedet, i takt med at vi lever længere.
Det kan ske ved en massiv satsning på arbejdsmiljø og forebyggelse, altså både ved forebyggelse i forbindelse med arbejdsmiljøet, ved forebyggelse i forbindelse med den personlige sundhed og ved forebyggelse i forbindelse med den måde, vi indretter arbejdspladserne på.
Det er den måde, man kunne løfte opgaven på.
Det var i øvrigt også den tilgang, SF havde, da vi blev inviteret til det første møde i velfærdsforhandlingerne, hvor vi sagde: Vi er med på at løfte den opgave, fordi vi mener, at det er nødvendigt.
Vi har faktisk oven i købet som det første parti i oppositionen for flere år siden fremlagt en alternativ 2010-plan, som netop pegede på nødvendigheden af reformer for at kunne imødekomme de demografiske udfordringer, man stod over for.
Vi blev bare mødt af en anden dagsorden end den, vi troede vi skulle forhandle på baggrund af.
Vi troede, vi skulle forhandle fremtidens udfordringer, men vi blev stillet over for en indgangsbillet, som hed: Hvis I ikke er med til at sige ja til at skære i efterlønnen og forhøje pensionsalderen, bliver I ikke inviteret til flere møder.
Og alle vores gode argumenter for at sige, at man kunne løfte opgaven på en anderledes, mere konstruktiv og positiv måde, som ikke ramte de dårligst stillede, blev verfet af bordet, og vi blev ikke inviteret siden.
Derfor er det selvfølgelig lidt skuffende, at Socialdemokraterne blev hængende og sagde, at det mest interessante var at få lov til at være med til at forringe efterlønnen og forhøje pensionsalderen.
Det var slet ikke nødvendigt.
For hvad er det, der sker, når man laver et indgreb som det, vi er vidne til her?
Hvem er det, man rammer?
Er det en som mig, som har en god pensionsordning, som har selvpensioneringsopsparingsordning ved siden af, og som i kraft af regeringens skattestop og boligpolitik har fået 3 mio. kr. i friværdi igennem de sidste 10 år?
Næ, for min skyld kan man fjerne efterlønsordningen; jeg skal nok klare mig.
Men hvem kan ikke klare sig?
Hvis jeg nu ikke var kommet i Folketinget og ikke havde lavet alt det, jeg lavede og i stedet skulle have været jord- og betonarbejder, ja, så kan jeg godt love jer, at hvis jeg ikke havde været førtidspensionist i dag, ville jeg have set frem til at kunne få efterløn som 60-årig, for så havde jeg været nedslidt.
Og så havde jeg ikke haft mulighed for at sige: Jeg tager da lige 1, 2, 3, 4 eller 5 år mere.
Det er jo den situation, vi er i i dag.
Det er derfor, vi ikke ser en jord- og betonarbejder på 60 år i aktiv tjeneste; det er derfor, vi ikke ser en sygeplejerske eller en hjemmehjælper, for de er slidt op.
Og på en mærkværdig måde er det sådan, at samfundet er indrettet sådan, at de, der har det hårdeste fysisk belastende arbejde, også er de, som vi giver den dårligste løn og dermed de færreste valgmuligheder.
Det er dem, som et flertal i Folketinget nu lovgiver omkring og siger: I, der har de erhverv, skal blive længere, I får ingen valgmuligheder, I må tage de ekstra år; først hæver vi efterlønsalderen til 62 år, så lægger vi indekseringen ind, som der står i lovforslaget, hvor efterlønsalderen skal stige til 66 år, og hvor pensionsalderen tilsvarende skal stige til 71 år – og det uden et eneste hvis.
Det lægger man ind.
Så er der en ting, der ikke har været nævnt i debatten, som jeg også synes er værd at få med.
Det er, at når man nu hæver efterlønsalderen i første omgang til 62 år, så skal man jo også være ærlig og sige til de folk, som i dag er tvunget til at gå på efterløn som 60-årige – dem, som ikke har overskud til at blive ved, til de er 62 år, og dermed undgå den skrappe modregning på eventuel pensionsopsparing eller lignende – at de jo tilsvarende flytter med.
Så ikke nok med det.
Man siger til dem, der i dag er tvunget til at gå på efterløn som 60-årige, at hvis det var sket, når den nye ordning træder i kraft, skulle de have ventet til det 62. år, og så ville de fra 62 år til 64 år blive ramt af den hårde modregning.
Og tilsvarende, når de bliver 63 år, bliver det fra 63 år til 65 år.
Modregningen følger tilsvarende med.
Måske er det gået op for den opmærksomme lytter og seer, at SF ikke kan støtte det af regeringen fremsatte lovforslag.
Men jeg vil godt lige knytte et par enkelte andre bemærkninger til det.
Noget, vi vil komme lidt tilbage til under udvalgsarbejdet, er spørgsmålet om modregningsmodellen, som jeg anerkender er bedre end den, vi har i dag.
Vi mener ikke, at det er en god idé at fjerne dagpengegarantien for de 55-årige og opefter, men så er seniorjobbene alt andet lige bedre end ingenting.
Vi har også nogle forslag til, hvordan man kan forbedre dem.
Så vil jeg godt afslutningsvis lige komme med et par enkelte bemærkninger om fleksydelsesordningen, som jo også er et af de lovforslag, som behandles her.
Man kan sige, at der har SF udvist svaghed i forhandlingerne, fordi vi jo er en del af førtidspensionsforliget og dermed også med i kredsen omkring fleksydelsesrefusionen.
Vi kunne have nedlagt veto og dermed forhindret, at det blev sat i kraft på den her side af et folketingsvalg.
Men jeg har den opfattelse, at der skal være en rimelig parallelitet mellem efterlønsordningen og fleksydelsesordningen.
Vi stemmer selvfølgelig imod det, men accepterer, at det bliver kørt igennem.
Man kan sige, at det er den form for kompromis, vi har lavet internt, netop fordi vi er en del af førtidspensionsforligskredsen.