Johannes Lebech (RV), 2001-05-04:
Jeg vil gerne med det samme tilkendegive, at regeringen ikke kan anbefale dette forslag til folketingsbeslutning.
Forslaget lægger op til, at stiftsøvrigheden, der består af biskoppen og stiftamtmanden, i de sager, der er omfattet af menighedsrådslovens § 46, skal tiltrædes af tre valgte menighedsrådsmedlemmer.
Menighedsrådslovens § 46 handler om, hvad stiftsøvrigheden kan og skal gøre, hvis et menighedsråd foretager sig noget ulovligt.
Der kan være tale om, at et menighedsråd har truffet en beslutning, der strider mod lovgivningen, eller der kan være tale om, at et menighedsråd ikke vil udføre et eller andet, som det efter lovgivningen har pligt til at udføre.
Paragraffen giver stiftsøvrigheden mulighed for at annullere en ulovlig beslutning og fastlægger de sanktionsmuligheder, som stiftsøvrigheden har over for de medlemmer af et menighedsråd, der ikke stemmer imod en lovstridig beslutning.
Der kan i nogle tilfælde være tale om at pålægge de ansvarlige menighedsrådsmedlemmer tvangsbøder.
Der kan være tale om at anlægge erstatningssager ved domstolene mod de ansvarlige menighedsrådsmedlemmer, hvis den ulovlige beslutning er udført og har betydet, at kirkekassen er blevet påført et tab.
Når man læser paragraffen, kan man måske synes, at der kan blive tale om drastiske sanktioner,
men de er jo også kun relevante i en drastisk situation, hvor et menighedsråd eller i hvert fald flertallet af rådets medlemmer handler i strid med lovgivningen
Der vil formentlig også være tale om, at det sker efter samtaler med og på trods af gode råd og henstillinger fra stiftsøvrigheden.
Kernen i § 46 er altså et legalitetstilsyn, et tilsyn med lovligheden af et menighedsråds beslutninger.
Derfor er stiftsøvrigheden med dens juridiske og forvaltningsmæssige kompetence efter regeringens opfattelse langt bedre egnet til at foretage denne vurdering i et organ med et flertal af valgte menighedsrådsmedlemmer.
Menighedsrådsmedlemmernes retssikkerhed er efter min vurdering godt sikret med den nuværende ordning, hvor det er stiftsøvrigheden, som udøver legalitetstilsynet og træffer beslutning om eventuelle sanktioner.
Det er den bl.a., fordi stiftsøvrighedens afgørelser kan indbringes for kirkeministeren, som kan foretage en fuldstændig prøvelse af sagen.
Jeg mener dernæst, at man må konstatere, at oprettelsen af et nyt organ som det foreslåede i en vis forstand kan sammenlignes med at skyde gråspurve med kanoner.
§ 46 om sanktionsmulighederne har været en del af menighedsrådsloven i godt 6 år.
I løbet af disse år har der været ét, jeg gentager ét tilfælde, hvor bestemmelsen i § 46 har været i brug.
Hvis man fulgte beslutningsforslaget, måtte det efter min opfattelse ske på den måde, at der f.eks. for en 4-årig periode i hvert stift blev valgt tre menighedsrådsmedlemmer, som kunne træde i funktion, hvis og når der i det pågældende stift blev et behov for at tage § 46 i brug.
Det ville formentlig og forhåbentlig vise sig, at valget i de fleste stifter ville være spildte kræfter i valgperiode efter valgperiode.
Det ville jo betyde, at de tre menighedsrådsmedlemmer, der skulle deltage i sagsbehandlingen, først skulle udpeges, når der var en aktuel sag. Det ville efter min mening være et signal til en usaglig og uskøn valgkamp den dag, der viste sig at blive brug for paragraffen.
Som nævnt har § 46 kun været i brug en enkelt gang på 6 år.
Det understreges da også i bemærkningerne til beslutningsforslaget, at det ikke er det enlige ret aktuelle eksempel, som er den egentlige baggrund for beslutningsforslaget.
Forslaget er langt mere begrundet i et principielt ønske om at begynde at få gjort noget ved, at lægfolk hidtil kun perifert har været inddraget i beslutninger på stiftsplan i folkekirken.
Det er naturligvis et helt legitimt ønske at arbejde for, at lægfolkene får en funktion på stiftsplan.
Rundt om i folkekirken er der forskellige holdninger til, hvilken rolle lægfolk skal have på det plan.
Der er også nogle steder bestræbelser på at få inddraget lægfolk og præster i en samtale.
I Viborg Stift sker det f.eks. i et stiftssamråd, hvis 48 medlemmer mødes 2 gange årlig for at drøfte forhold af økonomisk og teologisk art, som vedrører Viborg Stift.
Medlemmerne er bl.a. repræsentanter for menighedsrådene og præsterne.
I Københavns Stift er der for nylig for anden gang holdt et stiftssamråd med i alt ca. 175 deltagere, bl.a. repræsentanter for alle menighedsråd og for præsterne.
Det er karakteristisk for det københavnske samråd, at de sætter fokus på et bestemt emne, senest gudstjenestelivet. De forskellige bestræbelser på at inddrage repræsentanter for menighedsråd og præster i drøftelser på stiftsniveau vil måske også på et tidspunkt udkrystallisere sig i nogle forslag om, hvordan man kan inddrage valgte lægfolk eller præster i en beslutningsproces på stiftsplan. De forslag kan Folketinget så tage stilling til, hvis og når det bliver ønsket og nødvendigt.
Det forslag til folketingsbeslutning, som behandles i dag,
har imidlertid ikke reelt noget med de mere vidtgående og principielle ønsker at gøre.
Jeg skal derfor afslutningsvis gentage, at regeringen ikke kan anbefale det foreliggende forslag.