Hans Christian Schmidt (V), 2002-01-10:
Ja, jeg forstår, at debatten nu kommer til at dreje sig meget om, hvilke personer der er nævnt eller vil blive nævnt, eller hvem der skal være direktør.
Og der er jeg altså nødt til at sige, at sådan et tankesæt er man nødt til at vænne sig fra.
Det er altså ikke interessant, hvem der bliver formand.
Jeg har jo listen over, hvordan der er blevet udpeget formænd i Den Grønne Jobpulje og Den Grønne Fond.
Jeg ser jo også dér, at det er den tidligere miljø- og energiminister, der har udpeget disse tre osv.
Men man er nødt til at vænne sig fra den tankegang, at først diskuterer vi personer, og hvem skal sidde hvor, og bagefter diskuterer vi miljø.
Nu vender vi det om: Vi diskuterer miljø først, og så må vi diskutere personer bagefter.
Det er altså fuldstændig komplet uinteressant. Jeg kan kun sige, og jeg vil gerne læse det op, at Finansudvalget jo selv har stillet mig spørgsmålet, spørgsmål 31, og i det står der, at ministeren skal prøve på eller fastslå, eller hvad han nu skal, med hensyn til Institut for Miljøvurdering, at det skal være et uafhængig ekspertorgan og ikke et sektorforskningsinstitut.
Jeg har svaret på det, og det vil jeg gerne gøre igen ved at læse det op her: »Brugen af det neutrale udtryk »ekspertorgan« indikerer, at instituttet som sin væsentligste opgave skal foretage vurderinger, der bygger på eksisterende forskningsinstitutioners og andre kompetencecentres arbejde.«
Der fik vi altså, at her ligger hovedparten af dets job.
Og så er det nævnt i næste sætning
: »Instituttet skal også i nødvendigt omfang udføre egenforskning,« for at man ikke skal komme i en situation, at det ikke kan lade sig gøre. »
Regeringen vil indhente kommentarer fra den internationale bedømmelse af instituttets angrebsvinkler og relationer til forskningsverdenen.« Her kom så svaret på det, en tidligere taler var oppe at spørge om:
Hvad er det så i grunden, man skal diskutere her?
Hertil vil jeg kun sige, at jeg da ikke kan starte med at sige, hvad sådan et institut skal arbejde med, og hvordan de må arbejde med det, og det skal helst komme på den og den måde.
Det er altså et andet tankesæt, der hersker her, og det er, at det må bestyrelsen selv finde ud af.
Og jeg går da ud fra, at en bestyrelse, der består af 3 medlemmer, der først er indstillet af sektorforskningsrådene og bagefter beskikket af miljøministeren, er mennesker, der ved noget om de her ting. Jeg vil altså ikke i dag - og jeg synes heller, det er rimeligt -
stå og forklare, hvordan instituttet for det første skal tilrettelægge sit arbejde, for det andet hvad det skal tage sig af, og så skal det have at vide, at det kun er det og det, og andet vil regeringen ikke have.
Det er en helt fremmed holdning for mig.
Det må det institut selv finde ud af.
De må finde ud af, hvordan de vinkler det.
De må selv finde ud, hvordan de synes, de skal tilrettelægge det.
Det er da for at være fuldstændig sikker på, dels at instituttet selv kommer til det, og dels at det bliver internationalt vurderet, hvorefter man så til sidst beslutter sig.
Det synes jeg altså man skal give tid til.
Så er der et spørgsmål, som blev nævnt igen om, hvorvidt den foreslåede procedure med ansættelse af en direktør, inden den samlede bestyrelse er udpeget, sikrer instituttet den nødvendige videnskabelige tyngde og ønskede politiske uafhængighed osv.
Det var, tror jeg, en opsummering af det, der blev spurgt om.
Jeg vil gerne gentage, at Institut for Miljøvurdering skal være uafhængigt af regeringen. Instituttets daglige ledelse - direktøren - vil være med til at tegne instituttets uafhængige rolle og videnskabelige profil.
Derfor skal vedkommende ansættes på baggrund af forskningsmæssige kvalifikationer og efter opslag, som jeg håber at mange kvalificerede personer vil reflektere på. Bestyrelsen skal være garant for instituttets uafhængighed og den videnskabelige kvalitet af dets produkter.
Bestyrelsens formand skal derfor være en person, hvis faglige kvalifikationer og politiske uafhængighed ikke kan anfægtes.
Derfor har jeg ingen betænkelighed ved at basere ansættelsen af en direktør alene på indstillingen fra bestyrelsens formand.
Men dette er jo første gang.
Jeg er sikker på, at man har været opmærksom på, at sådan bliver det ikke næste gang. Og når jeg f.eks. læser det notat igennem, som lå til grund for udpegningen af Naturrådet, kan jeg i øvrigt se, at der deri beskrives, hvordan det foregår.
Der blev så spurgt om - hvis jeg skal summere det op - hvad det nye institut skal bidrage med, som de eksisterende forskningsinstitutioner ikke allerede kan levere.
Der var nogle, der sagde, at vi har jo både det ene og det andet, og jeg tror også, der var nogle, der sagde, at vi har masser af oplysninger, det er ikke det, vi mangler. Jeg vil kun sige her, at Institut for Miljøvurdering på et videnskabeligt, kvalificeret grundlag skal gennemføre uafhængige analyser af miljøpolitikkens virkemidler og omkostninger i forhold til de opstillede mål for at medvirke til, at vi får mest natur og miljøkvalitet for pengene.
Jeg sagde i min indledende tale, og jeg vil gerne sige det igen - for jeg er jo klar over, hvad der er skrevet her - at der findes eksempler på vurdering af miljøindsatsens effekter, udarbejdet af eksisterende forskningsinstitutioner.
F.eks. nævnte jeg, har DMU og Danmarks Jordbrugsforskning i forbindelse med tilblivelsen af Vandmiljøplan II foretaget beregninger af omkostninger ved forskellige metoder til at begrænse udvaskning af næringsstoffer fra landsbrugsarealerne.
Sådanne forberedende beregninger er vigtige og vil stadig være en nødvendig del af miljøindsatsen.
Jeg ønsker, at der kommer øget fokus på den økonomiske side af miljøindsatsen.
Her famler vi stadig mere eller mindre i blinde, og derfor skal den miljøøkonomiske kompetence styrkes og anvendes både ved forberedelsen af miljøindsatsen og ved en efterfølgende evaluering af den.
Jeg lægger også vægt på, at miljøindsatsen gøres til genstand for kritisk analyse i samfundsøkonomisk sammenhæng.
Det tør jeg godt.
Jeg synes da, det er vigtigt.
Det er simpelt hen en cadeau til miljøet, at man også går ind og tager den vinkel med.
Det er altså min opfattelse, at det kan være vanskeligt for forskningsmiljøer først at deltage i forberedelserne af miljøindsatsen og siden at forholde sig tilstrækkelig kritisk til den, så jeg synes ikke, det gør noget.
Jeg synes faktisk, det er en styrkelse af hele området, at vi nu får et institut, der ser ud som det her.
Ved andre lejligheder har nogen spurgt mig, om det var meningen, at vi så skulle tage bevillinger fra nogle andre i forbindelse med finansieringen af det her, men i min verden har vi overhovedet ikke kædet det sammen.
Og jeg vil også godt sige, at der jo er en væsentlig forskel på et institut med 6-7 medarbejdere og et institut som DMU; jeg tror, de er 400-450 mand.
Jeg mener bare, at det ikke tåler sammenligning, og det skal heller ikke sammenlignes.
De gør et stort stykke arbejde, og jeg har dyb respekt for det, der foregår der.
Jeg vil gerne sige det her igen og understrege det.
skal fortsætte og udbygges, når Institut for Miljøvurdering forhåbentlig snart er en fysisk realitet.
Jeg har haft et møde med praktisk talt alle nuværende institutter, og hvad der er underlagt Miljøministeriets område, og diskuterede det også med DMU's bestyrelse, og det var interessant.
Jeg har virkelig hørt, når man har diskuteret med bestyrelsen, at man har været interesseret i det, og jeg synes, at det tegner lovende.
Jeg vil bare håbe, at vi i Folketinget så også vil give det mulighed for at komme i gang, og lad os så se, hvad der kommer ud af det.
Så kan vi tage debatten bagefter, når vi har set, hvordan det så virker.
Jeg synes, at vi skulle vove det skridt.
Jeg tror på, at det vil være fantastisk gavnligt for miljøet, og jeg tror, at det vil forbedre vores muligheder for at kunne prioritere bedre.