Ebbe Kalnæs (CD), 1999-04-20:
Når CD har taget den beslutning, at vi gerne vil bidrage til at skabe et udviklingsråd for hovedstadsområdet, for det store hovedstadsområde, skyldes det selvfølgelig, at vi kan se en række overordnede opgaver, som er nødvendige at få koordineret.
Der skal ikke være nogen hemmelighed på området om, hvad CD gerne så.
CD så gerne den store løsning som en endelig region for hele hovedstadsområdet.
Vilkårene er nu sådan, at det er man ligesom ikke klar til.
Det er der ikke rigtig mulighed for politisk, og det må vi ligesom konstatere.
Men når CD går ind i denne her konstruktion konstruktivt og gerne vil drøfte den og gerne vil bidrage til, at den bliver til noget, så skyldes det også, at det lille storamt, som der har været talt om, mener vi ikke har et tilstrækkeligt perspektiv, og derfor ser vi gerne, at man undlader det. Når vi skal have hele Ørestadsregionen i gang,
så har vi jo set, som også hr. Knud Erik Kirkegaard fra De Konservative nævnte det, at man på den svenske side er begyndt at forberede sig på det her.
Det er vores overbevisning, at udviklingen på ret kort tid vil vise, at det er nødvendigt med et ordentligt koordineret hovedstadsområde.
Jeg skal lige sige, som jeg også sagde det i en kort bemærkning, at vi altså anser det her som det muliges kunst, og jeg vil gerne gentage, at jeg synes, at det kan blive et udmærket forum, hvor man øver sig på det overordnede samarbejde, den overordnede koordination, der skal til; den samtale, der skal til her.
Det kunne selvfølgelig være ideelt, at det ikke var tilfældet, men vi tror faktisk ikke, at tingene vil komme til at virke, uden at det hænger sådan sammen. Så har jeg også tidligere i en kort bemærkning været inde på snittet på: Hvad skal man beskæftige sig med?
Og dér er det sådan, at det, der er overordnet, det, der har fælles interesse for hele regionen, for regionens udvikling, er det, man skal beskæftige sig med.
Man har talt meget om demokrati og demokratisk underskud i denne her sammenhæng.
Jeg hører til en af dem, der har den opfattelse, at vi i forvejen har problemer med demokratisk underskud, når det gælder en række af vores planlove; de mennesker, der nu skal sidde i det påtænkte udviklingsråd, som skulle - formelt i hvert fald - tage stilling til tusinder af sager for det her område rent planlægningsmæssigt, ved vi jo godt ikke tager stilling til det.
Vi ved jo udmærket godt, at både på amtsplan - og især hvis det bliver samlet så stort - og også overordnet i styrelserne har alle den slags mekanismer det med at blive vældig selvkørende.
Jeg har personlig oplevet, at når jeg ringer et amt op omkring en sag og siger, at der er noget her, jeg godt kunne tænke mig at høre nærmere om, så hører jeg embedsmænd sige til mig: Den slags ting blander vores politikere sig da aldrig i.
Så i det øjeblik man laver større overbygninger eller forsøger at lave større overbygninger, som skal tage sig af den overordnede koordination, så er det overordentlig vigtigt, at man ikke automatisk lader de større overbygninger tage sager med opad, når det gælder lokale sager, som ikke har den dér gennemgribende betydning for den samlede region, for så bliver der demokratisk underskud.
I det ligger altså, at vi gerne ser, at kommunerne har lidt større råderum, hvis man skal have en overordnet koordinerende funktion.
Når jeg mener, det er nødvendigt, at vi har den overordnede funktion, så hænger det selvfølgelig sammen med, at der er mange interessesammenfald - eller ikke sammenfald, men modstridende ting; der er mange små kongedømmer, som gerne vil holde på sit hver især, og det er ikke nødvendigvis til gavn for helheden, når det gælder den overordnede planlægning.
Så områderne trafik, turisme, kultur, regionplaner osv. er vi enige i, men snittet netop på planlovene, hvor tingene skal behandles, er en meget væsentlig del for os i det her.
Så er der det, der, som andre også har sagt, var tilskyndelsen til den her diskussion i det hele taget, og det må vi jo indrømme blankt har været sygehusene.
Og CD har været vældig skuffet over, at der ikke ligger noget væsentligt af betydning i den sygehusstruktur og den overordnede planlægning, der skulle til.
Vi håber, at sundhedsministeren kommer med et udspil på det her område, der kan behandles parallelt med det her, for vi synes, det er vigtigt.
Når nogle af os har henvist til Opgavekommissionen om, at det her skulle pege i en anden retning, så er det ikke, fordi jeg underkender, at vi har den slags kommission.
Jeg har bare den erfaring, at vi laver den slags kommissioner så brede, at det, de kommer med, som regel bliver en konstatering af de faktiske forhold, og da alle jo gerne skal have deres med, så bliver det også en anbefaling sådan i store træk af en fortsættelse af de faktiske forhold.
Jeg mener som sagt, at vi på sygehusområdet har nogle alvorlige problemer.
Og vi mener også, at både Socialdemokraterne, Venstre osv. er ret konfliktsky på det her område, ikke ret gerne vil berøre de her områder, når det kommer til stykket.
Vi har masser af anbefalinger, masser af ting, der ligger åbenbart på bordet, som fortæller, at en større koordination, et bedre samarbejde, en fordeling af specialer i langt højere grad, en større effektivisering på det område, de mere centrale beslutninger er en nødvendighed for at løse de opgaver, vi skal løse på sygehusområdet.
Og vi synes, det er ærgerligt, at sygehusene ikke egentlig er eksponenten for den her diskussion i meget høj grad, og så ender det med, at vi ser, at der egentlig ikke er noget.
Vi glæder os til at se, om der hurtigt kommer noget fra sundhedsministeren på området; vi har også givet tilsagn om at deltage i det her, men peget på, at for os var det vigtigt, at der også blev besluttet væsentlige ting på netop sygehusområdet.
Men som sagt er vi positive over for Udviklingsrådet, fordi vi tror, det er nødvendigt.
Jeg tror i øvrigt, det er nødvendigt på en række andre områder i det her land, at vi vælger, hvilke ting vi centralt skal tage os af langt mere bredt, men at vi også klart vælger de ting, som vi skal holde os fra i det centrale, men i højere grad lægge i en kommunal kompetence, som er nærmere ved borgerne.
Det er ikke et enten eller, det er ikke bare et spørgsmål om enten at decentralisere eller centralisere, det er et spørgsmål om at vurdere opgaverne.
Den overordnede interesse, der er i, at en hel region fungerer sammen, så den ikke sidder lårene af hinanden, så ikke de små kongedømmer får frit slag og lægger hindringer i vejen for hinanden, mener vi skal løses, og derfor går vi konstruktivt ind i diskussionen om det her Udviklingsråd.
Men som sagt er snittet på, hvad de skal tage sig af, for os meget vigtigt.