Aage Frandsen (SF), 2003-02-27:
Mit partis ordfører, hr. Ole Sohn, kan ikke være til stede, fordi han er beskæftiget andetsteds, idet han i øjeblikket er ved at blive introduceret til Folketingets nye elektroniske system, herunder telefonien, og det skal jo også passes.
Derfor skal jeg på SF's vegne fremføre de synspunkter, som vi har til det her beslutningsforslag.
Jeg vil citere fra et udspil, som vi selv kom med i juni 2001, hvor vi i forbindelse med vores oplæg til en ny barselordning på det tidspunkt gav udtryk for, at der skulle indføres barselfondsordninger, der fjerner eller mindsker
arbejdsgivernes økonomiske belastning ved barsel og sikrer større vikardækning.
Ordningerne skulle finansieres gennem bidrag fra arbejdsgiverne.
Vi mener, at det allerede på det tidspunkt kunne påvises, at de tendenser, som allerede eksisterede på det tidspunkt, med hensyn til hvordan barsellovgivningen fungerer, naturligvis ville blive forstærket, når man forlænger barselmuligheden; en mulighed, som vi selvfølgelig var tilhængere af.
Det, der jo har været karakteristisk for det danske samfund gennem 1960'erne, 1970'erne og 1980'erne, har været, at der er blevet større ligestilling mellem mænd og kvinder på arbejdsmarkedet.
Men det, vi også må konstatere, er, at den ligestilling på en del områder er blevet svækket i de senere år.
Det hænger jo sammen med, at man i forbindelse med, at man laver forskellige ordninger, som selvfølgelig kan være for både mænd og kvinder, men som særlig benyttes af kvinder - det betyder, at kvinder i højere grad bærer den økonomiske byrde på arbejdsmarkedet, end mændene gør - gør det på den måde, at den økonomiske ydelse til kvinder er mindre.
Det virker også ind på en række andre områder, da kvinder pensionsmæssig set bliver ringere stillet, og det virker også ind med hensyn til mulighederne for at få job på arbejdsmarkedet, fordi en række arbejdsgivere naturligt nok indregner det som en omkostning, at yngre kvinder får børn og i højere grad benytter sig af barselmulighederne end yngre mænd.
Så ud fra de betragtninger var vi slet ikke i tvivl om på det tidspunkt, at det var nødvendigt med en eller anden form for solidarisk ordning.
Det, vi jo bruger lovgivningen til på nogle af de her områder, er jo til at sige, at det skal være hele arbejdsmarkedet, der bærer den, og hele samfundet, der bærer den.
Hvorfor overlader vi det ikke til arbejdsmarkedets parter?
Som det allerede er nævnt, er det sådan, at hvis man overlader det til arbejdsmarkedets parter, og hvis de ikke gennemfører det kollektivt for alle, er der altså nogle, der kommer til at bære byrden mere end andre, nemlig de arbejdspladser, der fortrinsvis har ansat kvinder, og de arbejdspladser, der har ansat kvinder i den fødedygtige alder.
Desuden er der områder, der i øvrigt bliver særlig belastet af den byrde, det er, at kvinder føder børn - ikke af børnene som sådan, for det også er en glæde, men det er i hvert fald en økonomisk byrde - og det er selvfølgelig kvindeområderne.
Det er bestemte typer faglige organisationer, der beskæftiger disse kvinder, og det er derfor, at man ikke kan forvente, hvis det er frivilligt - det har vi i hvert fald set erfaringsmæssigt - at Metal er villig til at bære sin del af byrden i forhold til Kvindeligt Arbejderforbund.
Så viser erfaringen også, at i det omfang, vi udbygger
de her ting, bliver det kvinderne, der på lang sigt kommer til at betale.
Vi ser i øjeblikket, at kvinder i langt mindre udstrækning i fremtiden vil være sikre på en række områder, fordi det hver gang er dem, der kommer til at betale, da de ikke er så lang tid på arbejdsmarkedet.
De er i bestemte ordninger, hvor der ikke er fuld dækning osv.
Det er derfor, at det her forslag burde være en selvfølge, sådan at alle, der har barselorlov, også får den fulde ydelse.
Det er retfærdigt i forhold til de pågældende mennesker, og det er samfundsøkonomisk rigtigt under alle omstændigheder.
Derfor støtter vil fuldt ud forslaget.
Vi kunne lige så godt selv have fremsat det samme forslag.