Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-02-10:
Det kan da godt være, at man så siger, man bruger 85 mio. kr., men det er oven i, at man har fjernet BST-tilslutningspligten.
Jeg mener, det er et beløb, der svarer til vistnok 143 mio. kr. for det offentlige eller sådan noget i den stil, plus cirka det dobbelte for de private arbejdsgivere; altså en arbejdsgiverfinansieret del af arbejdsmiljøindsatsen, som jeg synes var glimrende, og som man i øvrigt i virksomhederne var glad for.
Man har samtidig beskåret Arbejdstilsynet med et beløb, sådan at det beløb, man bruger i dag på Arbejdstilsynet, er mindre end det beløb, der blev brugt i 2001.
Man har nedskåret arbejdsmiljøforskningen, i det hele taget har man gennemført en lang række nedskæringer.
At man så bruger en masse penge og en masse ressourcer på en screening, som måske ikke er god nok, synes jeg faktisk er en dårlig måde at bruge ressourcerne på.
Jeg vil godt understrege, at selve det at screene virksomheder ikke er noget, jeg har noget imod.
Så skal det bare gøres ordentligt, så det kan bruges, sådan at de ansatte får glæde af, at de screeningsbesøg kommer.
Der var nogle gange tendens til, at man havde fat i de samme, og der var mange, der aldrig nogen sinde havde haft besøg af Arbejdstilsynet.
Derfor må man sige, at vi har udviklet screeningsmetoden til at gennemgå samtlige virksomheder.
Så er det da klart, at man hele tiden skal forbedre sig.
Man lærer nye ting, når man kommer ud.
Screeningsmetoden skal tilpasses de brancher, hvor man kommer, og sådan er det da.
Men det kan da ikke være en kritik mod selve systemet, og derfor er det helt ufatteligt for mig, hvad hr. Arbo-Bæhr siger.
Vi har nu et system, hvor samtlige virksomheder får besøg af Arbejdstilsynet, og den screeningsmetode, der er, arbejder vi med hele tiden.
Hermed sluttede forhandlingen.
Lovforslaget sattes til forhandling.
Forhandling
På i hvert fald et par punkter tror jeg ikke rigtig ministeren har hørt sådan helt efter i timen.
Det gælder f.eks. bemærkningen om, at venstrefløjen skulle mene, man skulle beskatte sig til et bedre arbejdsmiljø.
Jeg ved ikke rigtig, hvor det kommer fra, jeg ved det ikke.
Altså, det mener venstrefløjen ikke.
Nej, det mener vi ikke.
Hvis man nu læser vores forslag til vedtagelse, fremgår det, at vi faktisk mener, at lige præcis alle de nedskæringer, der har været i arbejdsmiljøindsatsen i forbindelse med arbejdsmiljøreformen, er et af problemerne.
Jeg synes bare, at ministeren på et eller andet tidspunkt må erkende, at det er tilladt at blive klogere.
Man laver en reform, og man opstiller nogle mål, f.eks. målet for udviklingen i antallet af arbejdsulykker, et mål, som man faktisk, da man opstillede målet, allerede havde opfyldt tilbage i 2002.
At det så er gået den gale vej lige siden, må da få en til at tænke: Er det de rigtige redskaber, vi bruger, når det begynder at gå den forkerte vej?
Jeg synes, at ministeren måske nok burde overveje, om det er de rigtige redskaber, og om ikke screeningen lægger beslag på for meget.
Vi har faktisk aldrig haft et så fleksibelt arbejdsmarked, som vi har i dag, men det betyder, at flere og flere går på skiftehold, og at flere og flere får ubekvemme arbejdstider.
Det betyder igen, at flere og flere arbejder for meget, langt ud over 37 timer om ugen, og at rigtig mange er nødt til at have flere job, fordi de kun er på deltid.
Det er virkeligheden, og det er derfor, jeg spørger: Hvad skal vi gøre ved det?
En arbejdsmiljøpolitik handler om at sørge for, at arbejdet ikke går ud over menneskers liv, sundhed og helbred, så derfor er der brug for konkrete lovgivningsinitiativer i modsætning til hr. Jakob Axel Nielsens tro på, at det hele bare handler om, hvad der sker oppe i hovedet på virksomhedslederen.