runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Charlotte Dyremose (KF), 2003-03-18:
Til fru Anne Baastrup: Det var min opfattelse, inden vi gik i Folketingssalen i dag, at Dansk Folkeparti og jeg er jo meget enige om, at familierådslagning er en god ting, at det for nogle børns vedkommende kan være en fordel også at inddrage familien f.eks. i, hvor man skal anbringes.
Jeg har nu hos fru Pia Kristensen fået bekræftet, at vi er fuldstændig enige om dette.
Så siger fru Sandy Brinck, at nogle børn har behov for behandling, også en behandling, som familien og netværket ikke nødvendigvis kan stå for.
Det er jeg meget, meget enig med fru Sandy Brinck i, og det er også netop derfor, at jeg til sidst i min ordførertale siger, at familien skal overvejes som en mulighed, hvis det er muligt og hensigtsmæssigt.
Vi taler selvfølgelig kun om de situationer, hvor det er muligt og hensigtsmæssigt.
Det, der er vigtigt for mig, er, at vi gør det bedste for det enkelte barn, og der mener jeg, at vi bør tage hensyn til, at det kunne tænkes, at det bedste for det enkelte barn var at blive anbragt i nærmiljøet.
Men hermed er på ingen måde sagt - og hvis jeg har udtrykt mig uklart over for fru Sandy Brinck, så er den misforståelse hermed ryddet af vejen - at det er det bedste i enhver situation, for det er klart, at det er det ikke.
Med hensyn til magtanvendelsesbegrebet mener jeg stadig væk, at det er noget, man skal overveje meget grundigt, hvis man skal til at give mulighed for fysisk magtanvendelse, isolation og kontrol med f.eks. brevveksling og telefonsamtaler i plejefamilier.
Jeg mener faktisk, det er hensigtsmæssigt, at man i plejefamilierne bruger retningslinjer, der svarer til straffeloven og til det, der foregår i almindelige familier i det hele taget.
Lad os forsøge at få plejefamilien til bedst muligt at ligne en rigtig familie.
Sandy Brinck (S), 2003-03-18:
Jeg er alvorligt bange for, at vi er ved at miste billedet af, hvad det er for nogle børn, vi taler om.
Jeg tror ikke, nogen er uenige om inddragelse af familien og alt det, der jo allerede står i serviceloven, det er vi i hvert fald ikke.
Men ganske, ganske mange af de her børn har jo et voldsomt behov for pædagogisk, fagligt kvalitativ behandling.
Det var ikke udvidelsen.
Jeg har nemlig undret mig såre over, at når man kan lave en stor fin rapport og kan skrive: »Flere amter har over for arbejdsgruppen anført, at reglerne for magtanvendelse i opholdssteder, botilbud kan opleves som uklare.« Så er det vores opgave at gøre dem klare.
Det handler nemlig rent faktisk om, hvordan man behandler de børn, som vi har taget ud af deres hjem, for at de skal være et andet sted.
Det i sig selv er en social begivenhed og pålægger os et voldsomt ansvar.
Det er såmænd bare det, jeg spørger til.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-03-18:
Jeg undrer mig lidt over, at fru Anne Baastrup har så meget brug for at få præciseret dette med øget brug af familierådslagning, øget inddragelse af familien.
Det er faktisk noget, vi fra konservativ side går meget op i bliver præciseret, at vi får gjort.
Og som jeg husker satspuljeforhandlingerne, så fremførte vi faktisk fra konservativ side, at vi ville styrke familierådslagningen, men det var vi nødt til at tage ud, fordi satspuljepartierne ikke kunne blive enige om det.
Men hvis fru Anne Baastrup har ændret holdning, så vi nu kan komme videre med den sag, så vil vi meget gerne være med til det fra konservativ side.
Så spørger fru Sandy Brinck efter nye initiativer og siger, at der ikke er nogen.
Jeg synes faktisk, vi har hørt en del til de nye initiativer, som bl.a. ministeren har nævnt, og hvor vi desværre - og det er det, jeg beklager - bliver nødt til at vente på at få resultaterne, for at vi kan agere på de resultater.
Uden reelle resultater kan vi jo ikke agere.
Med hensyn til hr. René Skau Björnssons udtalelser om tilsynet ved jeg ikke rigtig, hvad man gør.
Hvis kommunerne ikke følger de retningslinjer, vi udstikker, så hjælper det ikke noget at skærpe retningslinjerne.
Så det vi skal have fat på, er at sørge for, at kommunerne rent faktisk overholder de retningslinjer, der er udstukket for dem, at de gør, som vi pålægger dem i lovgivningen.
Så spørger hr. Kim Sejr til sidst, hvem der ved, hvad nødvendigt tilsyn er.
Jeg mener i hvert fald ikke, at det er os herinde, der kan vurdere det i den enkelte sag.
Jeg mener derimod, at det f.eks. er den sagsbehandler, der har kendskab til det enkelte opholdssted.
Den sagsbehandler, der har kendskab til det enkelte barn og ved, hvor stort behov der er for netop dette barn på netop dette opholdssted.
Man kan f.eks. have erfaringer fra andre sager, eller man har tidligere erfaringer med det enkelte barn eller den enkelte unge.
Jeg synes, det er meget væsentligt og vigtigt, at vi her på Christiansborg erkender, at der er mennesker, der ved meget mere i detaljen om mange af de områder, vi behandler herinde.
Pia Kristensen (DF), 2003-03-18:
Jeg vil sige til fru Line Barfod, som igen spørger - jeg synes egentlig, det var lidt af det samme spørgsmål, som er blevet stillet et par gange før: Hvad er kvalitet?
Jamen for os er kvalitet en god sagsbehandling, for den kniber det med ude i kommunerne.
Der er initiativer, der, som jeg har sagt før, og som jeg siger igen, er taget.
Regeringen har taget skridt til dem allerede nu.
Der er afsat midler i satspuljen.
Der er til metodeudvikling, til efteruddannelse osv. Det mener vi er vigtige initiativer.
Det er mange initiativer i forhold til, hvad der har været.
Jeg synes lige, man skal tænke på, at den største stigning i antallet af anbragte børn foregik mellem 1995 og 2000, og det var før, den nye regering kom til.
Så man kunne jo have prøvet at gå ind og løse de her problemer for længe siden, før de tårnede sig så højt op, at de næsten er uløselige.
Så vil jeg sige til fru Line Barfod: Ja, det er da rigtigt, at alt koster.
Men set i forhold til, hvad en institutionsplads, et anbringelsessted vil koste, så vil forebyggelsen ikke koste nær så meget, så det er lidt, hvor man lægger pengene.
Jeg tror endda, vi kunne opnå nogle besparelser og nogle lykkeligere børn de steder, hvor det kan lade sig gøre.
Igen til fru Sandy Brinck
: Jeg er da ikke løbet fra det, jeg sagde i første omgang, at jeg udmærket godt ved, at tilsynet svigter.
Det står jeg ved.
Det har jeg hørt, og jeg ved, at sådan er det.
Men ifølge loven skal der føres tilsyn
, og hvad gør vi, hvis kommunerne så ikke overholder den lovgivning, som vi laver herinde?
Det er jo der, vi har problemet.
Så må vi ud at snakke med kommunerne om det problem.
For løses skal det, og vi skal blive ved med at fortælle dem det.
Med hensyn til fru Anne Baastrup og det om hjemmet: Jo, det er da rigtigt.
Familieopholdssteder er der nogle der kan have behov for.
Men igen kan jeg blot sige, at vores grundholdning, vores ideologi er altså, at børn vil have bedst af at blive hos bedsteforældrene, hos en onkel eller hos en tante, så vedkommende barn kan blive i sit nære miljø, i hjemmet, og ikke på institution.
René Skau Björnsson (S), 2003-03-18:
Jeg er langt hen ad vejen enig med fru Charlotte Dyremose i, at det ligger i den gode sagsbehandling, at der selvfølgelig også er tilsyn med stederne.
Men situationen er bare, at selv om det står i loven, at man skal føre tilsyn med opholdssteder og plejefamilier, så gør man det ikke.
Der er få eller slet ingen besøg.
Når det så endelig sker, er det tit ved telefonisk kontakt og ikke ved fremmøde på stederne.
Man kan sige sig selv, som jeg også har sagt det før, at en god anbringelse og det bedste for barnet kræver, at man kender de muligheder, der nu er for at anbringe.
Derfor synes jeg, det er et problem, at der i det forslag til vedtagelse, der ligger i dag, ikke står noget om, at man vil gøre noget for at få et bedre tilsyn.
Der kunne jeg godt ønske en mere aktiv handling også fra Det Konservative Folkeparti
Sandy Brinck (S), 2003-03-18:
Jeg sad og lyttede med stor interesse til den konservative ordfører, som brugte store ord som »bydende nødvendigt« og »vi kan ikke være tjent med«, og »det haster, det haster meget«.
Men jeg fandt aldrig rigtig ud af, hvad det er, der haster meget, og hvad det er, der er bydende nødvendigt, for når vi kommer ned på bundlinjen, så var der jo ingen nye initiativer.
Jeg synes, at vi har to steder - hvis fru Charlotte Dyremose har tid - hvor vi har fået at vide, at her er reglerne uklare, og hvor vi derfor netop har en opgave, som er bydende nødvendig og hastende.
De to steder er dels med hensyn til magtanvendelse, hvor der står i rapporten, at flere amter siger, at det er uklart, og dels er det omkring tilsyn, hvor især familieplejerne selv, men også Kommunernes Landsforening siger, at her bør der strammes op, fordi der er uklarhed om, hvad man skal.
Det er her, det haster, og derfor ville jeg ønske, at De Konservative kunne støtte.
Anne Baastrup (SF), 2003-03-18:
Jeg bliver nødt til at få fru Charlotte Dyremose til at forklare lidt nærmere, hvad det er, der ligger i dette forslag til vedtagelse.
Fru Charlotte Dyremose taler om familierådslagning.
Lægges der hermed op til en ændring af den sociale lovgivning?
Den beskrivelse, fru Charlotte Dyremose kommer med, var nemlig det, vi var enige om i satspuljepartierne; vi har også hele tiden være enige om, at man skal afsøge mulighederne. Hvad ligger der mere især i »forskellige anbringelsesformer som f.eks. familie og nære netværk«?
Kim Sejr (RV), 2003-03-18:
Til fru Charlotte Dyremose: Jeg faldt over bemærkningen, at der skulle foretages de nødvendige tilsyn.
Mit spørgsmål er så bare lige, hvem der skal finde ud af, hvad der er det nødvendige tilsyn, og hvordan finder man ud af det? Den bedste måde til at finde ud af, om et tilsyn er nødvendigt eller ej, er vel ved at foretage tilsynet ude på stedet, og der kan man så konstatere, hvorvidt det har været nødvendigt eller ej.
Kunne det ikke være en god idé, at arbejdet på det område blev lidt mere forpligtende?
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-03-19:
Tak til hr. Jens Rohde for citatet.
Det er et citat, der stammer fra det tidspunkt, hvor våbeninspektørerne havde meddelt, at de ikke kunne fortsætte.
Det var i en periode, hvor vi var i færd med at opbygge et pres på Saddam Hussein.
Det var i december.
Så kommer, så vidt jeg husker det, 17. februar, og så kommer der en ny fase.
Jeg synes i virkeligheden, det mest kritiske ved situationen i hele Irakkrisen har været de 4 år, hvor der ikke blev gennemført våbeninspektion, men hvor man diskuterede andre måder at løse problemet på, smarte sanktioner og andet husker jeg.
Men det er, når man ser tilbage, den mest kritiske periode, mens den mest konstruktive periode afvæbningsmæssigt set faktisk var den første fase og slutfasen af det, vi lige nu er ved at forlade.
Vi var ved at bygge presset op, og det var for mig afgørende dengang.
Men jeg har set, at presset kunne virke inden for de sidste måneder.
Det pres, det er lykkedes at lægge på Saddam her på det sidste, har været så enormt, at han begyndte at give sig.
Vi var selv med til at lægge det pres og har støttet det, også med den nødvendige retorik, som må til i sådanne situationer.
Det er ikke tillid, det her, men et spørgsmål om hans egen interesse.
Og til fru Pia Christmas-Møller: Nej, jeg har ikke sagt, at man har ført bag lyset.
Jeg ville ikke drømme om at tage sådan et ord i min mund, også fordi man jo har lagt notatet åbent frem.
Hvad jeg har gjort er at kritisere eller påpege, vil jeg sige, at hele det folkeretslige ræsonnement bygger på en politisk kendsgerning og ikke på jura.
Jeg har lyst til at citere, hvad der står i dag i den ledende artikel i New York Times, efter at man først meget nøje gennemgår Saddams fejl og Frankrigs fejl, i min oversættelse: Men Washingtons egne destruktive bidrag har været enorme.
Dets skiftende mål og begrundelser, dets tiltagende tilfældige tidsplaner, dets afsmag for diplomatisk given og tagen, dets offentlige armvridning og dets manglende evne til at overbevise det meste af verden om nogen øjeblikkelig fare.
Diskussionen i USA er ikke unuanceret, og det bør den heller ikke være her.
Peter Skaarup (DF), 2003-03-19:
Jeg må indrømme, at jeg stadig ikke synes, det står klart, hvor Det Radikale Venstre står efter denne her debat.
Det Radikale Venstre har fastlåst sig på FN-sporet, som man siger der er, men Det Radikale Venstre kan ikke svare seriøst på, om man altid skal opretholde et FN-spor, eller man måske i andre situationer skal afvige fra det.
Det synes jeg svarene omkring Kosovoaktionen tyder meget godt på.
Man kan være enig eller uenig i, hvad der skete dengang, men det, som hr. Niels Helveg Petersen siger her fra talerstolen, er, at der ikke var andre muligheder, og at vi var nødt til det.
Og jeg lægger vægt på, at FN's generalsekretær i en eller anden tv-udtalelse formentlig syntes, at det var meget godt, eller det var vigtigt.
Men stadig væk må der vel være en linje.
Enten må man have et klart FN-mandat til alle tider, og det er jo det, Det Radikale Venstre fører frem hele tiden, eller også må man ikke have et klart FN-mandat.
Der er ikke rigtig sammenhæng i den skiftende holdning, som Det Radikale Venstre fremfører. Så må jeg til slut sige, at jeg heller ikke mener, at hr. Niels Helveg Petersen seriøst her fra talerstolen har overbevist forsamlingen om, at hr. Niels Helveg Petersen tror på Saddam Hussein, når det kommer til stykket.
Der er ikke ført bevis for, at man kan tro på, at han vil lade sig afvæbne frivilligt.
Derfor mener jeg også, at Det Radikale Venstre er med til at bruge den her situation indenrigspolitisk, og jeg synes, det er ærgerligt, at man står sammen med Socialdemokraterne i en meget, meget beklagelig sag.
Gudrun Laub (V), 2003-03-19:
Ingen ønsker krig, det har vi sagt gentagne gange her i dag, og det er jo gennemdrøftet og analyseret, og vi har alle sammen fulgt udviklingen nøje og været meget bekymrede for situationen, og ingen ønsker krig.
Men jeg har ikke hørt hr. Niels Helveg Petersen komme med noget alternativ, som er et reelt alternativ.
Det, hr. Niels Helveg Petersen anbefaler, er jo sådan set at holde hænderne i lommen og så bare vente på, at andre tager affære, eller at Saddam Hussein går amok.
Er det sådan, hr. Niels Helveg Petersens udtalelser skal forstås?
Pia Christmas-Møller (KF), 2003-03-19:
Jeg må sige, at hr. Helveg Petersens svar ikke er tilfredsstillende.
Da hr. Helveg Petersen var udenrigsminister, lænede man sig fuldt og helt op ad Juridisk Tjenestes tolkning.
Det mener jeg man kunne gøre med god grund.
Den radikale ordfører blev ristet over en sagte ild her i Folketingssalen af SF og Enhedslisten på præcis samme måde, som Enhedslisten og SF har forsøgt det med os andre i dag, og hr. Estrups svar var, og jeg citerer: »Derfor er det afgørende, at regeringen uden tøven eller forbehold fastslår, at man har det nødvendige FN-grundlag. Denne melding fra regeringen er aldeles afgørende.
Vi tager det til efterretning, og det betyder, at vi uden forbehold kan støtte den beslutning, der nu er lagt op til.
Det er i sidste ende afgørende, at man fastholder det internationale pres, og det har vi kun mulighed for ad denne vej.« Hvad er det, der har ændret sig?
Hvorfor kan man ikke længere fuldt og helt tage Juridisk Tjenestes fortolkninger og lægge dem til grund?
Hvorfor begynder man nu i opposition at botanisere i de juridiske ræsonnementer og ikke mindst i de juridiske konklusioner, som er klarere denne gang, end de var i 1998?
Det er de samme personer, der besætter stillingerne i Juridisk Tjeneste.
Jeg forstår ikke, hvorfor man ikke klart og utvetydigt fra De Radikales side vil sige: Ja, der er et FN-grundlag, vi mener bare ikke, at det FN-grundlag skal føre til en vedtagelse af det beslutningsforslag, der er lagt frem.
Det er en åben og fair måde at forholde sig til tingene på.
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-03-19:
Til hr. Troels Lund Poulsen: Nej, jeg mener ikke, at man skal se passivt til.
Jeg har gentaget i mine svar til især Venstres ordfører den ene gang efter den anden, at min holdning er, at man burde have givet våbeninspektionen endnu en chance, fordi Blix sagde, at det kunne nytte noget.
Fordi vi her er i en helt anden situation end i 1998, hvor våbeninspektørerne havde givet op, og fordi også et flertal i FN's Sikkerhedsråd havde den holdning, at man ikke skulle afbryde våbeninspektørernes arbejde. Det er også et svar til hr. Søren Gade.
Det er jo i virkeligheden det samme spørgsmål lidt anderledes formuleret.
Man burde have givet våbeninspektionen endnu en chance.
Det havde også været endnu en chance for at samle en splittet verden i forholdet til hr. Saddam Hussein.
Og er der noget, som er trist, så er det jo den åbenbare splittelse, som er opstået ved håndteringen af denne her sag, i FN, i EU, i NATO, imellem den vestlige verden og store dele af den tredje verden.
Og den splittelse kunne der også have været en chance for at hele, hvis man havde givet våbeninspektionen endnu en chance som ønsket af våbeninspektørerne og et flertal i Sikkerhedsrådet.
Troels Lund Poulsen (V), 2003-03-19:
Det er et spørgsmål til hr. Niels Helveg Petersen, som omhandler de kemiske og biologiske våben, som den daværende udenrigsminister i 1998, hr. Niels Helveg Petersen, interesserede sig ret meget for.
I 1998 manglede der en redegørelse for, hvad der var sket med de 31.000 kemiske våben, og der er det så, jeg vil spørge hr. Niels Helveg Petersen, om han er blevet mere tryg
siden 1998 med hensyn til, hvad der er sket med de kemiske våben.
Derudover vil jeg også spørge hr. Niels Helveg Petersen om det citat, som jeg nu vil læse op, hvor hr. Niels Helveg Petersen siger som følger: »Som aktivt medlem af verdenssamfundet er det Danmarks pligt at tage del i kriser
og situationer, der opstår.
Vi kan ikke stå passivt og se på, at de militære diktaturer holder verdenssamfundet og FN for nar ved systematisk at bryde resolutionerne fra FN's Sikkerhedsråd.« Så er det, jeg spørger hr. Niels Helveg Petersen
: Hvor lang tid er det, vi skal give våbeninspektørerne, og hvad er det, våbeninspektørerne skal finde, når der fra irakisk side ikke er det samarbejde, der lægges op til, hvor det er Irak, der skal dokumentere, at de ikke er i besiddelse af kemiske og biologiske våben?
Søren Gade (V), 2003-03-19:
Mit spørgsmål ligger lidt i forlængelse af det, hr. Troels Lund Poulsen var inde på.
Vi må så acceptere, at De Radikale er imod beslutningsforslag nr. B 118, men jeg kunne godt tænke mig at høre, om de kemiske våben, den daværende udenrigsminister, hr. Niels Helveg Petersen, var så bange for, og som var så afgørende for en militær aktion, stadig væk ikke er et problem.
Jeg erkender, at det er en svær beslutning at skulle træffe at sende danske soldater i krig for at opnå en afvæbning, men problemet er jo ikke blevet mindre, siden hr. Niels Helveg Petersen var udenrigsminister.
Og jeg har altså meget svært ved at forstå, at en måned mere skulle kunne afvæbne Saddam Hussein.
Vi mangler redegørelser for 1.000 t kemiske våben og 6.500 kemiske bomber, og havde Saddam Hussein viljen til at ville lade sig afvæbne, så var det jo kun at sige: Her, kære venner, er depotet.
Nu skal jeg vise jer det.
Det ville tage ganske få timer. Vi har nu brugt 4½ måned, og vi har ingen som helst kemiske våben fundet mellem alt det, som Blix faktisk mangler en redegørelse for.
Pia Christmas-Møller (KF), 2003-03-19:
Jeg anerkender, at man kan være enig eller uenig i, om 12 år og 4 måneder er nok for Saddam Hussein til at afvæbne sit land.
Det er en åben diskussion værd; vi har taget stilling til det spørgsmål i Det Konservative Folkeparti.
Men jeg synes, at den tidligere udenrigsminister skylder os at svare åbent og ærligt på spørgsmålet om FN-forankringen.
Og jeg vil gerne høre, om hr. Niels Helveg Petersen kan bekræfte, at Udenrigsministeriets folkeretseksperter klart og tydeligt har sagt, at der med det beslutningsforslag, der ligger fremme for Folketinget, og med det FN-grundlag, der er bag, er et klarere og mere opdateret grundlag til iværksættelse af militære forholdsregler, end der var i 1998.
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-03-19:
Til hr. Peter Skaarup: I Kosovo var der ikke et klart FN-mandat.
Det var problemet.
Der var et FN-grundlag, men ikke et klart, tydeligt mandat.
Alligevel gik Det Radikale Venstre ind for at anbefale dansk deltagelse i en militær aktion.
Det havde vi problemer med, men det gjorde vi, fordi der ikke var andre muligheder.
I den situation var det helt nødvendigt at gøre det, for der var ikke andre muligheder.
Vi vil vurdere fra sag til sag selvfølgelig, om der er den fornødne FN-forankring.
Hr. Peter Skaarup ved jo udmærket godt, at verden ikke er så sort/hvid, det er den i hvert fald ikke i mit hoved, at der findes klare regler for den slags ting.
Hr. Peter Skaarup var jo mod Kosovoaktionen og ved udmærket godt, at man kan nå til forskellige resultater.
I Kosovo var jeg ikke i tvivl.
Det var rigtigt, at vi gjorde det, det virkede rigtigt.
I denne sag finder jeg, at FN-forankringen er for svag, og at man burde have givet våbeninspektørerne endnu en chance.
Til fru Pia Christmas-Møller: Jeg har sådan set svaret.
Mit ræsonnement er, at der står her, at våbeninspektørernes bestræbelser trods et meget betydeligt internationalt politisk pres har været forgæves.
Det mener jeg ikke er rigtigt.
Og jeg mener heller ikke, det er rigtigt, hvad der står her: »... ligesom en fortsættelse
er udsigtsløs.
Det er det punkt, jeg finder ikke er en juridisk vurdering, men en politisk vurdering. Og til sidst til fru Gudrun Laub: Jamen jeg mener bestemt ikke, at man ikke skal fortsætte et benhårdt politisk, militært pres på Saddam Hussein.
Det mener jeg under alle omstændigheder.
Man skal ikke bare forlade området.
Det er begyndt at give
Jens Hald Madsen (V), 2003-03-19:
Nu skal jeg nok skåne for citater og at prøve at sammenligne med 1998 og så nu.
Det, det drejer sig om for hr. Niels Helveg Petersen, er, at våbeninspektørerne nu siger, at de har mulighed for at fortsætte i modsætning til dengang.
Der sagde man, nu er det umuligt.
Vi kan ikke arbejde videre.
Fair nok.
Men handler det i virkeligheden ikke om, hvilket resultat man kan opnå?
Våbeninspektørerne er jo nede i et område på størrelse med Frankrig for at lede efter nogle små kemiske piller.
Der skal man altså bruge mere end en måned, skulle jeg hilse og sige.
Det handler om, at våbeninspektørerne er sendt derned for, at Saddam Hussein skal bevise, at han har vilje, og at han er troværdig.
Derfor må jeg spørge hr. Niels Helveg Petersen: Denne forlængelse, hr. Niels Helveg Petersen ønsker, er i og for sig indirekte en eller anden form for tillid til, at Saddam Hussein rent faktisk fremover vil vise stor samarbejdsvilje, vil afvæbne, vil destruere alle de kemiske våben, som han stadig væk har, for hvor er de ellers henne?
Vi ved, at det er kommet ind.
Det er i hvert fald ikke kommet ud.
Har hr. Niels Helveg Petersen den tillid til Saddam Hussein?
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-03-19:
Jeg er sådan set meget glad for, at hr. Peter Skaarup stillede netop det spørgsmål, for det går jo til kernen i problemet i Kosovo.
Hvad var situationen i Kosovo?
En etnisk udrensning var i gang.
Vi så hundredtusinder af kosovoalbanere, der flygtede foran serbiske militser, som brændte deres landsbyer af og drev kosovoalbanerne ud - ind i Albanien, ind i Makedonien.
Hvis man havde ladet stå til der, så ville flygtningelejrene hurtigt være blevet et fait accompli, og så havde vi levet med flygtningelejre i dag.
Der var ikke andre muligheder.
Vi havde at gøre med en katastrofe under udvikling, og skulle der gribes ind, skulle det være meget hurtigt.
Der er altså andre muligheder.
Til fru Laub: Nej, Saddam Hussein har ikke løftet den del af bevisbyrden, som han har i henhold til afviklingen.
For øvrigt er jeg tilhænger af demokrati. Og til hr. Ulrik Kragh: Jo, men jeg vurderer altså situationen anderledes, tidselementet anderledes.
Min bedste vurdering er, at man kunne være kommet videre ad den fredelige afvæbnings vej, hvis man havde fulgt den indstilling, der lå hos flertallet i Sikkerhedsrådet og chefen for FN's våbeninspektører.