Villy Søvndal (SF), 2003-11-20:
Det har jo været en længere debat, hvor man vel kan sige, at det på nogle måder har været en underlig debat, fordi statsministeren, som den sidste uge har gået rundt og set lidt trist ud - det kan man jo godt forstå på grund af begivenheder og sådan, der ikke er så rare for regeringen - pludselig i dag så meget glad ud under debatten.
Det synes jeg godt man kan forstå at han gjorde, og han har jo selv været inde på det i sin besvarelse, men jeg føler mig ikke afklædt, jeg føler mig meget velpåklædt.
Jeg synes, at det, der helt ufortjent lykkedes for statsministeren i denne debat, var at klæde Socialdemokratiet og De Radikale af.
Det synes jeg er dybt beklageligt sker.
Og det er dybt beklageligt, at de vælger at stemme for en vedtagelse, der er fuldstændig tømt for indhold.
Jeg vil også godt sige til den radikale og socialdemokratiske ordfører: Hvis nogen var i tvivl om det, så kunne man vist ikke efter at have hørt statsministerens afrunding længere være i tvivl.
Statsministeren er jo meget tilhænger af at lave stærke formuleringer og nævnte på et tidspunkt følgende - jeg citerer efter det, jeg fik skrevet ned - at der ikke var en eneste ting at fortryde i det begivenhedsforløb, der har fundet sted indtil nu.
Hvad er det så for et begivenhedsforløb?
Det er et begivenhedsforløb, der startede med, at samtlige centrale påstande var forkerte.
Det er grunden til, at den amerikanske præsident, statsministerens gode ven Bush, er trængt i USA.
Det er grunden til, at statsministerens næstbedste ven, Blair, er trængt i England.
Netop fordi argumenterne var fordrejede, de var fortiede, og de var forløjede.
Hvad var det, der var forkert i argumenterne?
Det var argumenterne om masseødelæggelsesvåbnene; det var argumenterne om terrorforbindelsen; det var argumenterne om atomforbindelsen
til Niger, som Bush senere måtte ud og undskylde
, osv.
Det vil sige, at vi har en statsminister, som i dag efter at være blevet taget i en række forkerte påstande siger, at intet, ikke en eneste ting, er der at fortryde af de forkerte ting, der blev sagt.
Det er vel i øvrigt også grunden til, at statsministeren ikke vil stille op til en høring, hvor han skal svare på ubehagelige spørgsmål, for ved en sådan høring, hvor man ikke kun skulle følge Folketingets spilleregler, bliver man tvunget til at svare meget direkte, og det ville være meget ubehageligt i forhold til at skulle påvise påstande, der ikke holdt vand.
Derfor har både statsministeren og udenrigsministeren valgt, at hvis vi skal have en høring, så er betingelsen i hvert fald, at de ikke skal svare på spørgsmål.
Hvad er det, der gør, at det er så ubehageligt at gøre det, der er normalt i politik, nemlig at stille sig frem for offentligheden og besvare de spørgsmål, der bliver stillet?
Det tredje område, hvor jeg synes, det er imponerende, at statsministeren intet har at fortryde, er, at det er en konflikt, der eskalerer på den måde, at modsætningsforholdene, til hr. Søren Krarups fornøjelse, mellem civilisationer vokser dramatisk i de her dage.
Vi er i øjeblikket tæt på den situation, hvor civilisationerne står skarpt over for hinanden, og hvor forsøgene på at dæmpe spændinger og modsætninger bliver erstattet af et had og en afmagt og en vrede, der gør, at verden eksploderer rundt om os.
Men statsministeren synes, at han har nået de mål, han gerne ville.
Jeg spørger bare: Er terrortruslen i verden formindsket?
Nej, tværtimod er terroren blevet en del af dagligdagen og langt, langt mere omfattende, end vi har set før.
Det svarer til sådan en mellemstor dansk provinsby.
Er det ikke meget?
Jeg ved godt, at det er irakere, vi taler om, men giver det alligevel slet ikke anledning til overvejelser om, om det var det rigtige, man valgte?
Jeg forstår simpelt hen ikke, at statsministeren så ihærdigt slet ikke vil gå ind i den diskussion.
Med hensyn til våbentyperne, som også var en del af forespørgslen, vil jeg spørge udenrigsministeren, om udenrigsministeren også vil være med til at presse de lande, der anvender de våben, som ødelægger i flæng.
Jeg tror, udenrigsministeren vil bekræfte det billede, at USA konsekvent under den nuværende regering nægter at underskrive aftaler om våben, der dræber i flæng.
Der er f.eks. landmineprotokollen, som USA ikke ville underskrive, der er aftaler om klyngevåben, og der er andre steder, hvor de modarbejder, at der kommer bindende aftaler. Er det den danske regerings holdning, at den vil lægge pres på USA for at sikre, at der bliver bindende aftaler, der gør, at vi ikke har den type våben?
Så vil jeg bare sige helt til slut om vedtagelserne, at vi ikke vil stemme for den vedtagelse, der ligger.
Vi synes selv, at vores og Enhedslistens er den mest fornuftige, og at den næstmest fornuftige er den, som hr. Jann Sjursen har fremsat i dag.