Anne Baastrup (SF), 2000-02-01:
For et par år siden så en af mine venner på nogle af mine unger, sådan 15-16-års-unger, der havde fået besked på at rejse et telt, og når 15-16-års-unger har fået en pligt, så har de nogle utrolig langsomme bevægelser, og de falder meget tit i snak.
En af mine venner så på det, og så sagde han de vise ord: Menneskeheden har kulmineret.
Jeg tror i og for sig, at alle vi voksne på et eller andet tidspunkt får den overvejelse, når vi betragter vores vidunderlige børn.
Forfatterne til rapporten om urolige elever i folkeskolens almindelige klasser er selv inde på det.
Selv de gamle egyptere var inde på tilsvarende overvejelser.
Og selv om vi ved, at problemerne ikke er så store, som hr. Frank Dahlgaard ynder at fremhæve, så er det ikke acceptabelt, hvis vi har børn i folkeskolen, der ikke trives. Vi skal fra alle sider sikre, at folkeskolen er i stand til at rumme og håndtere også de børn, som af den ene eller den anden grund ikke trives, og det uanset om de reagerer ved at lukke sig inde eller ved at vise aggressive tilbøjeligheder.
Begge grupper skal vi nemlig tage vare på.
Ministeren er i sin tale inde på de initiativer, der er taget for at forhindre mobning.
Det er godt, at vi har fået sat fokus på det problem, som givet er meget traumatisk for mange børn.
Og for at der ikke skal være tvivl om, hvem der har ansvaret for at standse mobning samt for at tage forældreanmeldelser alvorligt, så vil jeg godt have, at ministeren her fra talerstolen klart slår fast, at det er skolelederen, der har ansvaret, selv om vi naturligvis alle ved, at løsningen af det konkrete problem er et fælles ansvar forældre, børn og lærere imellem, og selv om der næppe er nogen her i salen, der er i tvivl om, at SF mener, at udgangspunktet for at kunne få løst det og for at få gjort alle ansvarlige er, at elever og studerende bliver omfattet af noget, der ligner arbejdsmiljøloven.
Det er tilsvarende mit indtryk, at Uro-Nettet har vist sig som en duelig metode.
Her ansvarliggøres de deltagende skoler og lærere, samtidig med at deres erfaringer kan bruges af andre.
Og det er faktisk skuffende, at hr. Frank Dahlgaard slet ikke er opmærksom på, at det er lærerne, der tager fat; Det er ikke nogle konsulenter, der kommer fra oven med den store pegefinger. Spørgsmålet er imidlertid, om ikke nogle af de urolige børn bliver urolige, fordi de undervisningsmetoder, de udsættes for, ikke er optimale.
»Folkeskolen år 2000« har sat en lang række projekter i gang, og i SF forventer vi os en del af den evaluering, vi nu kan se frem til.
Et af de delprojekter, som måske kan vise en vej frem, er projektet om udfordringer for den enkelte elev, et projekt, jeg kan forestille mig videreføres i de kommende forsøg om helhedsskolen.
Vi skal efter SF's opfattelse have udviklet et bredere indlæringsbegreb, hvor vi får slået fast, at børn lærer hele tiden, også når de leger.
Det er faktisk meget svært at forhindre børn i at lære noget.
Vi voksne har bare ikke altid styr på, hvad de lærer.
Hvis vi kunne få skolen udviklet via forsøg med helhedsskolen, så børnene får tilfredsstillet og ikke ødelagt deres nysgerrighed, så børn får en oplevelse af, at det er vigtige ting, de beskæftiger sig med, så kan vi jo risikere, at de synes, det er enormt sjovt at gå i skole -
også de børn, der ellers ville gøre større indtryk på folkeskolen, end folkeskolen gør på dem, de børn, forespørgslen handler om.
Der er børn, som på grund af alvorlige sociale og andre problemer i deres liv ikke kan klare en skolegang i normalklassen.
Disse børn skal vi sikre får en optimal skolegang i den periode, hvor de er væk fra den almindelige folkeskole.
Som ministeren nævnte, lavede vi sidste år om på reglerne for disse børn.
Jeg håber inderligt, at den evaluering - eller var det et forskningsprojekt, ministeren satte i gang? - vil vise, at indsatsen for disse børn er blevet optimal.
Og så vil jeg godt slutte med at citere fra min gamle tale fra den 11. januar 1996, som jeg faktisk synes var ganske fremragende: »Det er vigtigt at understrege, at så mange børn som muligt ikke fastholdes i folkeskolen af ideologiske årsager, men fordi vi ved, at jo færre der udgrænses af fællesskabet, jo senere man i uddannelsessystemet laver niveaudeling, jo mindre talent går der til spilde, og det er det, der er målet, at alle børn i dette land får mulighed for at udvikle deres evner og anlæg bedst muligt.«
I den sammenhæng er det nok værd at understrege, at myten om, at elever med mange talenter og evner sættes tilbage i udvikling, hvis børn med vanskeligheder integreres i normalklasserne, ikke umiddelbart lader sig bevise.
Tværtimod peger alt på, at de sociale kompetencer, der bliver nødvendige i fremtidens samfund, udvikles i mødet med mange forskellige mennesker.
Til slut: SF kan ikke støtte det forslag til vedtagelse, Frank Dahlgaard er kommet med.