Hans Hækkerup (S), 1998-01-13:
NATO har i de senere år undergået en betydelig transformationsproces med henblik på at tilpasse alliancen og dens virke til den nye sikkerhedspolitiske virkelighed.
Denne proces er en fortløbende proces, og den har udvist en ganske betydelig dynamik.
er blevet etableret og styrket.
NATO har intensiveret bestræbelserne på at imødegå spredningen af masseødelæggelsesvåben.
Den europæiske sikkerheds- og forsvarsidentitet er blevet styrket inden for rammerne af NATO.
Og sidst, men ikke mindst spiller NATO en konkret rolle i implementeringen af Daytonaftalen i Bosnien.
Den tidligere forsvarsminister redegjorde for det i Det Udenrigspolitiske Nævn forud for NATO's forsvarsministermøde den 12. og 13. december 1991.
Jeg har selv siden i Nævnet redegjort for den konkrete udmøntning
af konceptet.
Alliancens forstærkningskoncept er en konkret udmøntning af det strategiske koncepts vurdering af de mulige artikel 5-operationers karakter og omfang.
Udgangspunktet er, at risikoen for et storstilet angreb på NATO-landenes territorium er forsvundet. Konkret betød det, at det oprindelige princip om, at et fremskudt forsvar med meget betydelige stående styrker, som kunne indsættes med kort varsel og med forhåndsudpegede forstærkninger, skulle føres tilbage til forudbestemte lokaliteter, blev opgivet.
I henhold til det strategiske koncept ligger vægten i stedet i dag på krisestyring.
NATO har på den baggrund foretaget omfattende reduktioner i alliancens samlede styrketal.
Det svarer til ca. 22 pct.
Desuden er styrkernes beredskab blevet mere differentieret.
Det betyder for de fleste styrker et lavere beredskab.
Alliancen har dog stadig en styrkekategori, nemlig reaktionsstyrker, som kan indsættes med kort varsel.
Krisestyring forudses gennemført på baggrund af en fremskudt tilstedeværelse af nationale eller multinationale styrker.
I en krisesituation vil disse forstærkes med dele af alliancens reaktionsstyrker.
Herved tilvejebringes der multinationalitet i kriseområdet, hvorved alliancens solidaritet understreges.
Formålet er at etablere en modkoncentration, der politisk og militært gør det klart for en potentiel fjende, at NATO står sammen, og at aggression ikke kan betale sig.
Til det formål er der behov for fleksible, mobile og multinationale styrker.
Samtidig vil jeg gerne fremhæve, at alle lande er såvel potentielle modtagere af som bidragydere til forstærkninger.
Men der er grund til at understrege, at med det nye forstærkningskoncept er de øremærkede forstærkninger til Danmark bortfaldet. Planlægningen af en forstærkning til et potentielt kriseområde kan enten være generisk eller specifik.
Generisk planlægning er baseret på puljen af reaktionsstyrker, hvis indsættelse trænes ud fra generiske kriterier, det vil sige uden at have et bestemt indsættelsesområde og en konkret operationstype for øje.
Den specifikke planlægning har karakter af en beredskabsplan for et konkret område, hvor der på forhånd udpeges en pulje af reaktionsstyrker, hvorfra en styrke kan sammensættes.
Elementer af forstærkningsplanen vil øves regelmæssigt.
Udpegningen af styrker er en indikation af, at man i planlægningsøjemed kan basere sig herpå.
Det er ikke et endeligt tilsagn om, at styrkerne i givet fald vil være til rådighed.
NATO's forstærkningsplanlægning er således i dag ganske forskellig fra den meget detaljerede planlægning, som foregik under den kolde krig.
NATO vil dog fortsat i visse tilfælde gennemføre en specifik forstærkningsplanlægning for et bestemt område, mens alliancen i andre tilfælde vil forlade sig på generisk planlægning.
Der er altså således ikke forudset ændringer i NATO's forstærkningskoncept efter optagelsen af de tre nye medlemslande.
NATO erklærede den 14. marts i år, at alliancen i det nuværende og forudsigelige sikkerhedsmiljø vil gennemføre sit kollektive forsvar gennem sikring af den nødvendige interoperabilitet, integration og evne til forstærkninger snarere end ved yderligere permanent stationering af substantielle kampstyrker.
Det gælder også for de tre kommende medlemslande.
Denne erklæring er i øvrigt også indeholdt i NATO-Rusland Akten. Jeg synes, der er god grund til at holde sig for øje, at NATO er en forsvarsalliance, hvis historiske succes med at afskrække aggression ultimativt er baseret på at kunne forhindre enhver gevinst ved aggression.
Forstærkningsplanlægning er en integreret del af en troværdig alliance, og NATO vil også sikre denne evne i fremtiden.
I det øjeblik de inviterede lande opnår medlemskab af alliancen, vil de være omfattet af sikkerhedsgarantien, som den fremgår af Washingtontraktatens art. 5.
De nye medlemslande vil i givet fald skulle kunne modtage forstærkninger fra de øvrige NATO-lande.
I den forbindelse vil alliancen kunne trække på den generiske forstærkningsplanlægning, eller der kan gennemføres en specifik forstærkningsplanlægning i form af en beredskabsplan, der dækker et begrænset geografisk område.
Et andet element i NATO's tilpasning til de nye sikkerhedspolitiske vilkår udgøres af en revision af den integrerede militære kommandostruktur.
Målet for omstruktureringen er at gøre strukturen bedre egnet til at løse alliancens nye opgaver, gøre den mere strømlinet og mere fleksibel.
På NATO-forsvarsministermødet i Bruxelles i december sidste år opnåede vi enighed om en ny kommandostruktur, som for Danmark er klart bedre end den, vi har i dag.
I den nuværende struktur er der tre geografiske områder
i Europa og fire niveauer.
I den kommende struktur vil der kun være to regioner og tre niveauer.
De tre niveauer vil være de strategiske kommandoer, de regionale kommandoer og de subregionale kommandoer.
Der er opnået enighed om, at de to øverste militære chefer - den øverstkommanderende for de allierede styrker i Europa, SACEUR, og den øverstkommanderende for de allierede styrker i Atlanten, SACLANT, i fremtiden »Strategic Commanders« - fortsat skal være amerikanere.
For så vidt angår den kommende struktur i Europa,
har vi fra dansk side stærkt støttet den nye struktur med kun to regioner i Europa.
Den nye struktur betyder for Danmark, at vi kan fortsætte vores tætte samarbejde med Tyskland, og samtidig vil det betyde, at Danmark, Norge og Storbritannien nu igen placeres under én fælles regional kommando nord for Alperne.
Vi slipper derfor for den komplicerede situation, som vi endte i ved sidste ændring af kommandostrukturen, nemlig at Danmark blev knyttet til to forskellige regionale kommandoer, AFCENT og AFNORTHWEST.
Vedrørende det tredje niveau kan jeg oplyse, at NATO-hovedkvarteret i Karup, BALTAP, videreføres, formentlig som JSRC, Joint Subregional Command NORTHEAST.
Der vil således fortsat være et NATO-hovedkvarter på dansk jord.
Det fjerde niveau i den nuværende kommandostruktur udgår af kommandostrukturen, og en del af disse kommandoer overgår til den underliggende styrkestruktur.
Det drejer sig blandt andet om hovedkvarteret for de allieredes styrker i Slesvig- Holsten og Jylland, LANDJUT i Rendsborg, og hovedkvarteret for de allierede styrker på Sjælland og øerne, LANDZEALAND i Ringsted, samt de tilsvarende maritime og luftmilitære kommandoer, altså Søværnets Operative Kommando og Flyvetaktisk Kommando i henholdsvis Århus og Karup.
Alt i alt betyder det, at antallet af militære hovedkvarterer i NATO's kommandostruktur skæres ned fra 65 til 20.
Den nye kommandostruktur vil ligeledes kunne absorbere de nye medlemslande, og det er derfor ikke forudset, at der oprettes kommandoer i de nye lande.
Men lad mig for god ordens skyld nævne, at vi sammen med Tyskland og Polen arbejder på oprettelse af et fælles dansk-tysk korps, der muligvis får hovedkvarter i Stettin i Polen, hvis forhandlingerne herom går vel.
Korpset baseres på det nuværende LANDJUT.
Det er vigtigt at holde fast i, at korpset vil blive en del af styrkestrukturen, altså ikke af NATO's kommandostruktur
Med vedtagelsen af det styrkede Partnerskab for Fred på NATO-udenrigsministermødet i Sintra den 29. maj sidste år og efterfølgende notering på det første udenrigsministermøde i Det Euro-Atlantiske Partnerskabsråd blev der iværksat en lang række initiativer.
Et delelement i det styrkede PfP er oprettelsen af PfP-stabselementer, PSE'er, ved udvalgte NATO-hovedkvarterer.
Formålet med oprettelsen af PfP-stabselementerne er at inddrage partnerne i NATO's ikke-art.-5-arbejde, hvilket vil sige deltagelse i planlægning og udførelse af PfP-aktiviteter, herunder NATO-PfP-øvelser og fredsstøttende operationer.
Inddragelsen af partnerne i denne proces er udsprunget af de erfaringer, der er indhentet ved samarbejdet i IFOR og og SFOR i det tidligere Jugoslavien.
Alle de lande, der deltager i PfP-samarbejdet, har mulighed for at være repræsenteret i stabselementerne, herunder også Rusland.
I løbet af efteråret har der pågået et arbejde med udarbejdelse af et implementeringskoncept for sådanne PfP-stabselementer.
Disse elementer er tænkt etableret »inden
På grund af det tætte samarbejde med partnerne i Østersøområdet ser vi fra dansk side et behov for et PfP-stabselement ved NATO-hovedkvarteret i Karup.
Jeg vil dog gerne afslutningsvis understrege, at den kollektive sikkerhedsgaranti er og vil fortsat være kernen i NATO-samarbejdet.
Det er dette samarbejde, der knytter alliancen sammen, og det er ikke hensigten, at partnerne på nogen måde skal involveres i dette.
Alt i alt kan man roligt sige, at NATO gennemfører en omfattende omstilling til de nye sikkerhedspolitiske vilkår i Europa.