Anne Baastrup (SF), 2005-06-02:
Jamen jeg fik ikke svar, for det er jo ikke det, der er svaret.
Det er rigtigt, at der ikke er undervisning og kultur i regionsrådet.
Derfor kan man ikke nedsætte et undervisnings- og kulturudvalg.
Men der er stadig væk store arbejdsopgaver, når det drejer sig om det sociale.
Hvem skal sikre, at de sociale institutioner rent faktisk har nogle politikere, der kan drive de sociale institutioner og udvikling af dette område frem?
Hvem kan sikre, at de psykiatriske patienter ikke endnu en gang bliver klemt, men at vi får nogle politikere, der rent faktisk får til arbejdsopgave at sikre, at de psykiatriske patienters interesser bliver varetaget?
Dette er et forsøg på at knægte en udvikling, som skal styres af politikere.
Vi får nu fremover et smalt forretningsudvalg, og så bliver udvikling af regionerne fremover styret af embedsmænd.
Er det det, der er Venstres svar på demokratiets udvikling?
I det her forløb er jeg gang på gang blevet slået af den imponerende uvidenhed, som de forskellige ordførere fra regeringspartierne har udvist i forbindelse med kommunalreformen, men jeg synes, at Venstres ordførers i denne sag dog slår alt.
Men når det så er sagt, vil jeg godt prøve at få fru Inger Støjberg til at diskutere noget, som ikke rigtig er kommet frem, hvor jeg ikke rigtig har hørt Venstres grundlæggende argumentation: Hvad er begrundelsen for, at regionsrådene, som jo får flere forskellige arbejdsopgaver, ikke har lov til at nedsætte stående udvalg?
Det, vi jo ved konkret med stående udvalg, er, at man som medlem af amtsrådet og nu fremover regionsrådet har mulighed for at specialisere sig og konkretisere sin viden på et enkelt område og derved kunne blive et talerør i regionsrådet for dette specielle område
, men hvad er den demokratiske begrundelse for, at der kun skal være forretningsudvalg og så i øvrigt forskellige ad hoc-udvalg?
Jeg forstår det ikke, og jeg har endnu ikke fået et svar.
Det, der er interessant hele tiden at huske på, er, at den her reform, vi snakker om, jo er delt op i to.
Vi har en kommunalreform, det er geografien, det er det, der er det sjove om, hvilken borgmester man kan regne med kommer i ens kommune, hvem man vil være sammen med, hvem man ikke vil være sammen med.
Så har vi ved siden af en grundlæggende ændring af hele den offentlige forvaltning med overflytning af arbejdsopgaver, med udlægning af arbejdsopgaver til kommunerne, selv om man ved eller burde vide, at det har kommunerne ikke ressourcer til, at de ikke har mulighed for at skabe et fagligt bæredygtigt personale, der kan håndtere det.
Det er relativt irriterende – det kan man jo sige, når man kommer fra Jylland –
nej, jeg er virkelig utilfreds, jeg er rasende over, at man i hele systemet udelukkende har baseret sig på ideologien.
Vi fik udfoldet Dansk Folkepartis og De Konservatives ideologi om, at de ville af med amterne.
Så er der kommet noget andet, kaldet regionen, men vi ved jo, at den måde, som regionen kommer til at arbejde på, vil give problemer.
Jeg nævnte over for indenrigsministeren på et tidspunkt, hvordan vi kommer til at få finansieret de sociale institutioner, de institutioner, der skal give de dårligst stillede handicappede i Danmark et tilbud.
De institutioner skal finansieres via takster.
Vi ved, at når man sidder i en kommune og ser et handicappet menneske, der kommer til at koste et par millioner kroner, og samtidig ved, at man kan drive en stor del af en daginstitution for det samme beløb, så kommer man ind i nogle overvejelser om, hvad der er det rigtige at gøre her, om man ikke kan finde på noget.
Vi ved jo også, at ideologien hos Dansk Folkeparti bl.a. også har været nærhed.
Kan vi ikke finde et billigere tilbud i vores egen kommune?
Behøver vi at være med til at finansiere regionens udvikling af de sociale tilbud, fordi vi har en enkelt borger, der har brug for det tilbud?
Jeg er bange for, at når vi så samtidig kan se skattestop og andre klemmer, vil der komme til at blive truffet nogle beslutninger om enkeltborgere baseret på den ideologi, der har båret denne strukturreform.
Det, der jo også er det afgørende i denne her ideologi, er, at man har glemt demokratiet.
Et er, at vi får fjernet en meget stor gruppe af de borgere, der kan være politisk aktive,
det er så, hvad det er, men vi kan også se, at vi får opbygget et regionsråd, som ikke har lov til at nedsætte nogle stående udvalg, som hver på deres område kan udvikle den politiske overbygning, den politiske vision på et givent område.
Så har vi haft en diskussion om det manglende styr på økonomien.
Indenrigsministeren kan bruge mange ord på at fortælle, hvor velfunderet det hele er, og hvor meget styr man har på det, men ikke desto mindre synes jeg, det er ganske, ganske besynderligt med hele det forløb, vi har været udsat for.
Den 17. juni trykkes der på knapperne, og et bredt flertal bestående af Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti stemmer det her igennem, herunder også regionernes finansiering, herunder også fordelingen af pengene til kommunerne.
Det, vi bare ikke kan få ministeren til, er at garantere, at der kommer en udligningsreform, inden vi skal have kommunalvalg.
Hvorfor vil ministeren ikke komme med et forslag til udligningsreform inden kommunalvalget?
Fordi de så ude i kommunerne præcis kan se, hvad de får ud af det her, og der vil være risiko for, at det pludselig går op for borgerne og kommunalpolitikerne, hvor lidt styr der har været på det her område, hvor lidt styr man har på økonomien.
Jeg oplever også, at der er meget lidt styr på selve indholdet i de arbejdsopgaver, der skal gå fra amter til kommuner.
Lad mig tage et enkelt eksempel: Vi har forskellige behandlingshjem for små børn fra 0-3 år.
Der er bl.a. et behandlingshjem, der ligger her på Sjælland.
Dette behandlingshjem skal nu fremover være en kommunalt drevet institution.
De har ganske, ganske få børn fra kommunen, og de har i øvrigt børn fra stort set hele Sjælland.
Et eksempel er et barn, der fortsat skal være på en sådan kommunal institution, fordi det har sociale og adfærdsmæssige problemer.
Det er et barn, der har været udsat for vold, det er 3 måneder gammel blevet rystet så voldsomt, at det er blevet blindt.
De institutioner, som nu fremover skal være kommunalt drevet, har man opdelt med udgangspunkt i, at det er sociale og adfærdsmæssige problemer, men der er ikke brug for behandling, det er ikke handicap.
Det er simpelt hen en opdeling af institutionerne, som baserer sig på, at man i Socialministeriet ikke har haft tiden, har haft viden til overhovedet at finde ud af, hvad det er for nogle institutioner, der skal være på et regionalt niveau, hvad det er for nogle institutioner, der skal være på et kommunalt niveau.
Socialministeren har så erkendt, at der er nogle af de institutioner, der simpelt hen ikke kan drives i en kommune.
Himmelbjerggården, kan jeg se, bliver nu flyttet til Midtjylland.
Det er et problem, som jeg virkelig kan være bekymret over.
Det næste, vi så også fremover vil kunne se, er nedbrydningen af de faglige miljøer på det sociale område, på specialundervisningsområdet, en nedbrydning, hvor de skiftende ministre jo hele tiden siger, at de er ude på institutionerne, at der er et fagligt miljø inde på amtsgården, og at det nok skal gå alt sammen.
Det forsvinder, så vi kan risikere, at de faglige miljøer, der har opbygget de specielle sociale tilbud, simpelt hen langsomt smuldrer.
Vi anerkender, at vi får en VISO, og vi anerkender den der netværksbaserede udvikling, men jeg gad nok se den leder af en konkret specialinstitution, der synes, det er ophidsende morsomt, at han mandag morgen får at vide, at han skal aflevere en medarbejder, der skal være væk i 4 dage for at lave en specialudredning.
Han har ikke haft nogen jordisk chance for at forberede sig på det, der er lagt vagtskema og det hele.
Hvordan kommer det teknisk til at fungere?
Svaret blafrer i vinden.
Socialministeren kan ikke svare.
Det er der ikke nogen der kan.
Det er et eksperiment, vi nu sætter i sving, og det er et eksperiment, der rammer de svageste i det danske samfund.
Vi støtter ikke den her lovgivning.