runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Line Barfod (EL), 2004-02-26:
For alle de mange forældre, der godt kan finde ud af det, hvor det fungerer, hvor der ikke er de store problemer, og hvor de også kan finde ud af at lytte til deres barn og snakke med deres barn, er der jo ikke noget problem.
Lad os kigge på, hvordan vi giver dem de redskaber, ligesom vi på andre områder har redskaber til forældre til, hvordan de kan gøre det bedst muligt.
Det, vi taler om, er jo de situationer, hvor forældrene er fastlåste, hvor de har låst sig fast i nogle skemaer og overhovedet ikke er i stand til at se ud over dem og lytte til, hvad det er for nogle behov, barnet har.
Hvis udgangspunktet er, at vi har samvær for barnets skyld og ikke for forældrenes, må det vel være rimeligt, at man også lytter lidt til barnets behov og ikke kun til forældrenes.
Jeg forstår ikke helt, at ministeren er så fuldstændig afvisende over for, at det er barnets tarv, vi skal tage hensyn til, når vi snakker om samvær.
Lene Espersen (KF), 2004-02-26:
Som jeg sagde om SF's forslag, og det er også det, der er mit overordnede budskab i dag, mener jeg faktisk, at vi her er helt grundlæggende uenige.
Det vil jeg altså også sige til fru Line Barfod.
Jeg synes, det vil være en ekstremt uheldig udvikling, hvis barnet i sager, hvor forældrene er enige, hvor de har fundet nogle gode rammer for barnet, men hvor barnet i nogle tilfælde måske kan være lidt utilfreds med, at det lige er den måde, forældrene for at få det hele til at gå op i en højere enhed har arrangeret det på, skal til at bruge de offentlige myndigheder til at skændes med forældrene.
Jeg må blankt erkende, at jeg ikke synes, det kan være rigtigt, at det er i den retning, vi skal trække udviklingen.
Tværtimod, må jeg sige til fru Line Barfod, og det kan vi jo så tage under det samråd, synes jeg faktisk, at vi skal trække udviklingen i den anden retning, hvor vi lægger langt flere beslutninger ud til forældrene og giver forældrene det ansvar, som de har fået fra naturens hånd lige fra den dag, det barn, som jo altid vil være begge forældres barn, blev startet.
Jeg har meget, meget svært ved at se, at der skulle være noget forkert i, at vi sørger for at holde fast i den ansvarlighed, som langt de fleste forældre tager meget alvorligt, og også respekterer den.
Line Barfod (EL), 2004-02-26:
Ministeren ønsker ikke at indføre, at de offentlige myndigheder skal bruge tid på at sidde og diskutere, hvornår barnet skal være hvor, hvornår barnet skal spille fodbold og den slags, men det bruger man jo tid på.
Heldigvis kan langt de fleste forældre finde ud af det uden problemer, eller også løser de de mindre problemer indbyrdes.
SF's forslag går jo bare ud på, at børnene også skal have den mulighed, så man ikke kun hører forældrene, men så også børnene kan sige, at der er et problem.
Det er altså ikke altid, at forældrene kan finde ud af at snakke på en måde, som også tilgodeser barnet.
En gang imellem har børnene altså behov for, at det ikke er helt så firkantet, og at man kan flytte lidt rundt på det.
Her ville det være en god idé, at man som barn i de tilfælde havde muligheden for at få noget støtte fra statsamtet.
Har ministeren ikke forståelse for det?
Anne Baastrup (SF), 2004-02-26:
Det, vi foreslår, er jo at give børnene en mulighed for at få en anden voksen at snakke med: Hvordan kan jeg forklare far, at jeg elsker far, men at jeg bare hellere vil spille fodbold den søndag?
Det er meget svært for et barn at sige til far: Jeg vil gerne lave tingene om; det er ikke, fordi jeg ikke vil være sammen med dig, jeg vil bare godt have nogle andre dage.
Den børnerådsfilm viser, hvor svært det er for børn at få sagt de her ting, og der er det altså ret smart, at man har en anden voksen at tale med.
Frederiksborg Amt har gennemført det med en børnetelefon.
Det er nogle af de ting, som jeg synes ville være en god idé at få gennemført.
Det er det, der ligger i forslaget, men vi fortsætter bare.
Lene Espersen (KF), 2004-02-26:
Jeg har ikke set filmen, men jeg må sige til fru Anne Baastrup, at lige præcis den slags situationer, som fru Anne Baastrup her fortæller om, synes jeg faktisk ikke som udgangspunkt er en myndighedsopgave; vi skal ikke sidde sammen med et barn og diskutere, hvor barnet skal tilbringe en søndag eftermiddag.
Efter min bedste overbevisning er langt, langt det bedste da, at forældrene bliver enige og samtaler med barnet om, hvordan man arrangerer samværssituationer.
Jeg har meget, meget svært ved at se, at det skal til at være en offentlig opgave i den grad, som fru Anne Baastrup her spørger til, at regulere, hvordan børns liv og skemaer skal lægges.
Anne Baastrup (SF), 2004-02-26:
Jeg vil dog ikke gå ind i den diskussion med ministeren her i de korte bemærkninger, den tror jeg vi skal tage i et samråd.
Det, der har været afgørende for SF, er, at vi ikke har det udgangspunkt, at det er forældrenes tarv, ligestilling mellem forældrene, som skal være det fremherskende.
Det er simpelt hen et andet syn på spørgsmålet, men det kan vi tage op i et samråd.
Jeg vil gerne spørge ministeren, i og med at ministeren også afviser det andet punkt: Da vi sidst havde debatten, opfordrede jeg ministeren til at se filmen fra Børnerådet, hvor skilsmissebørn fortæller, at de meget, meget gerne vil have lov til at være sammen med eksempelvis far på et andet tidspunkt, fordi de mister deres kammerater, og de mister muligheden for at gå til fodbold lige præcis den søndag, hvor de skal have samvær et andet sted.
Der er mulighed for en samtale med en offentlig person, som måske kan formidle en anden måde, samværet kan afvikles på, og jeg vil godt høre, om ministeren har set filmen.
Torben Hansen (S), 2004-02-26:
Da vores ordfører, hr. Frode Sørensen, ikke kan være til stede, skal jeg på vegne af Socialdemokratiet fremføre følgende: Forslaget om miljøvurdering har den samme rækkevidde som de to tidligere forslag, fordi de vil overføre et EF-direktiv om miljøvurdering til danske forhold.
Hensynet til sundhed, natur, kulturarv og landskabsværdier kan bestemt ikke skilles ad, og de tre administrative niveauer i Danmark skal nu have pligt til at vurdere de konsekvenser, bestemte programmer eller planer vil få for miljøet.
Det vil på længere sigt give tiltrængte forbedringer af miljøstandarden, fordi man i tide kan forudse problematiske løsninger eller forslag.
Jeg vil dog også gerne bede ministeren om at give nogle konkrete eksempler på, hvilke planer og programmer der kan blive omfattet af det her direktiv, og jeg efterlyser også en mulighed for at overføre de nye bestemmelser på planer og programmer, som er iværksat.
Gælder det kun for planer og programmer, som bliver udført, efter at loven et trådt i kraft, eller skal det også kunne bruges på allerede eksisterende planer og programmer, så vi kan sikre en højere miljøkvalitet her og nu?
Vi vil naturligvis se nøjere på de mange reaktioner i de fremsendte høringssvar og kritisk vurdere deres indhold i løbet af udvalgsarbejdet.
Der er også et andet spørgsmål til ministeren: § 3, stk. 1, 2. afsnit, omhandler andre planer og programmer, som kan påvirke et udpeget internationalt naturbeskyttelsesområde væsentligt.
Synes ministeren ikke, at vi bør udvide det til også at gælde nationale naturbeskyttelsesområder?
Line Barfod (EL), 2004-02-26:
Det fremgår også meget tydeligt af forslaget, at ingen mener, at man skal give børn det ansvar, at de skal bestemme, og at de skal afgøre, om de vil være hos far eller mor.
Det kan man absolut ikke.
Men man skal tage en snak med barnet.
Der må man jo vurdere, hvor modent barnet er i forhold til, hvad man vil snakke med det om for at høre, hvad barnets egen holdning er.
Hvad har barnet af hensyn, man gerne vil have skal tages?
I forhold til spørgsmålet om, hvad det offentlige skal blande sig i og ikke skal blande sig i, har jeg lidt svært ved at forstå, at Venstre ikke vil være med til, at børnene også skal have en mulighed for at blive hørt i sager, der er så væsentlige for dem, når man samtidig har en regering, der har fremsat forslag om, at den skal bestemme, hvad børn skal lege med i børnehaverne; om de skal lege med ler eller med byggeklodser. Jeg kan ikke helt få det til at hænge sammen: Det vil man gerne regulere, men ikke at børnene skal høres.
Elisabeth Arnold (RV), 2004-02-26:
Jeg synes, at ministeren kommer langt omkring, og det er da ministerens egen skyld, hvis debatten kommer til at handle om det program, som regeringen lancerede i mandags, der hed »Noget for noget«.
Ministeren har brugt meget tid på at lave reklameindslag for det program her under debatten om Enhedslistens forslag.
I forbindelse med det, fru Anne Baastrup lige spurgte om, vil jeg så gerne sige om det afsnit, der handler om sanktioner over for borgere, der tilsidesætter de fælles regler, herunder de borgere, der udebliver fra en aftale i sundhedssystemet, at der da klart er et forslag fra regeringen om, at de skal have en eller anden form for bøde eller en eller anden form for sanktion.
Vil ministeren afvise det?
Inge Dahl-Sørensen (V), 2004-02-26:
Jamen jeg siger ikke, at børn ikke skal høres.
Jeg mener bare, at det kan være helt små børn, det drejer sig om.
I dag er det sådan, at man jo vurderer, om barnet er modent nok til at blive hørt, så det laver vi ikke om på.
Men jeg kan så forstå, at man vil endnu længere ned, og det er derfor, jeg siger, at det 5-årige barn tror jeg ikke på skal blandes ind i, at far og mor går hver til sit.
Det vil jeg fastholde.
Det vil jeg stadig væk synes
er det rigtige.
Anne Baastrup (SF), 2004-02-26:
Jeg beklager, at jeg gik ind i punkt 38.
Men der står noget om retssikkerhed, så jeg tænkte, at ministeren nok på en eller anden måde havde været involveret.
Men undskyld!
Men det, jeg bare godt vil have slået fast i det overordnede princip omkring noget for noget, er noget med belønning til dem, der er rigtig, rigtig dygtige, men så er der jo også et afsnit om sanktioner over for dem, der blæser på de fælles regler.
Så derfor forstår jeg slet ikke, at ministeren helt ser bort fra, at det her er et bud på noget for noget.
Ministeren er uenig, men det er et bud på noget for noget.
Lene Espersen (KF), 2004-02-26:
Nu må jeg jo minde om, at det ikke er i dag, vi behandler et lovkatalog på mange ministres områder om noget for noget, og jeg synes, at det begynder at grænse til det urimelige, at jeg nu skal stå og besvare spørgsmål om noget, som vi overhovedet ikke behandler her i dag.
Jeg synes, det er i orden og også relevant, fordi jeg selv kom ind på det i talen, at tale om de generelle principper i »Noget for noget«, men jeg synes ikke, det er rimeligt her at spørge til helt konkrete forslag og slet ikke forslag, der ikke har noget at gøre med mit ressortområde.
Jeg må sige, at det, jeg har forstået er udgangspunktet for det forslag fra Enhedslisten i dag, er, at man mener, at Enhedslistens noget for noget går ud på, at man skal have en kontant afregning fra det offentlige, hvis det offentlige begår en lovovertrædelse.
Der har jeg sagt, at mit udgangspunkt er et lidt andet.
Jeg er meget mere optaget af borgerens retssikkerhed og optaget af, at vi alle sammen her i samfundet bliver behandlet ligeligt og ordentligt, og derfor er mit udgangspunkt, at når offentlige myndigheder begår fejl, så skal der være en mulighed for at klage, og der skal være en mulighed for at rette op på de afgørelser, som er forkerte.
Jeg har også redegjort for her, at i de tilfælde, hvor borgeren rent faktisk lider et økonomisk tab, skal der være mulighed for erstatning.
Det er efter min mening den måde, hvorpå man har ret og rimelighed i vores samfund.
Og jeg bryder mig ikke om en tankegang om, at vi nu lige pludselig skal til at oprette et system, der handler om, at hvis bare man kan fange det offentlige i en fejl, så kan man få en check ud af det, for det må ikke være det, der er udgangspunktet. Det er bestemt ikke det, der har været udgangspunktet hverken i forhold til borgere eller virksomheder.
Regeringen arbejder med noget for noget-tankegangen for at belønne de mennesker, der gør en ekstra indsats.
Anne Baastrup (SF), 2004-02-26:
Jeg vil indrømme, at jeg er en lille smule forvirret over noget for noget-princippet.
I forordet til »Noget for noget«-pjecen står der et eller andet om, at man skal være sød, og så står der, at noget for noget også kan være en sanktion over for dem, der blæser på de fælles regler.
Sådan som jeg læser Enhedslistens forslag, går det ud på at give de kommuner, der blæser på de fælles regler, og det er altså ikke bare fejl, det er lovovertrædelser, en sanktion.
Derfor vil jeg godt bede ministeren endnu en gang forklare: Hvad er forskellen på noget for noget-princippet i næstsidste afsnit i forordet til regeringens pjece og så Enhedslistens forslag, bortset fra at det rent faktisk konkret koster penge, og at det er mennesket, der får dem, og ikke systemet?
I den forbindelse vil ministeren måske også lige komme med nogle ord om, hvad det så er, der ligger i punkt 38 om effektiv klagebehandling.
Er det så systemet, der på en eller anden måde bare får nogle penge, eller hvordan?
Lene Espersen (KF), 2004-02-26:
Jeg kunne høre, at fru Pia Gjellerup i hvert fald overhovedet ikke har forstået noget af, hvad der blev sagt om noget for noget-princippet.
Det handler jo først og fremmest om at få anskueliggjort, at vi alle sammen har et ansvar, at vi må tage ansvaret for det, vi foretager os, og jeg synes, det er et godt og et rigtigt princip.
Folk, der overholder lovens regler, skal ikke belønnes.
Udgangspunktet er, at alle overholder lovgivningen, passer deres arbejde, passer deres familien, men at dem, der gør noget ekstraordinært godt, synes vi det er rigtigt at vi belønner for den indsats.
Jeg må sige, at det forslag, som er her i dag, har en noget andet form.
Jeg synes nærmere, at det handler om, at nu skal borgere have krav på en kontant afregning, hvis de kan fange offentlige myndigheder i en fejl.
Det er så plasteret på såret.
Jeg synes, det er en mærkelig måde at diskutere retssikkerhed på, i det hele taget den måde, som et samfund skal være skruet sammen på, og de rettigheder, man har, hvis myndigheder begår fejl, f.eks. i sagsbehandlingen.
Jeg er langt mere optaget af, at folk får en ligelig behandling, og der tror jeg, at det er en anden vej, man skal gå, end at give en check på 5.000 kr.
Pia Gjellerup (S), 2004-02-26:
Det er stadig imponerende med ministeren, ikke alene indholdet af svaret, men også den meget, meget fantastiske længde, det skal have for at forsvare den usædvanlig lille sammenhæng, der er mellem, hvad ministeren mener om mandagen, og hvad ministeren så mener her i dag i salen, når det nærmer sig ministerens eget ansvarsområde.
Jeg kan næsten forstå, at ministeren gerne vil afvise den der bøderegn over borgerne, som regeringen præsenterede i mandags, og det ville jeg synes var glimrende at man gjorde.
Men i det hele taget med den der opfattelse af, at man kun opfører sig ordentligt, hvis man får bestikkelse til at gøre det, eller at man kun kan opføre sig ordentligt, hvis det er under truslen om, at man får bøder, vil jeg gerne spørge ministeren, om hun ikke kan forstå den indignation, der ligger i spørgsmålet: Er det noget for noget-princip generelt en måde at bygge et samfund op på? Tror man kun, at myndigheder opfører sig ordentligt, hvis de bliver straffet, når de ikke gør det? Tror man kun, at borgere ønsker at opføre sig ordentligt, hvis de får mulighed for en ekstra belønning for det?
Eller får en straf for ikke at gøre det?
Jeg håber ikke, at det er regeringens generelle udgangspunkt, men det er desværre det, der lyser ud af ministerens lange besvarelser i dag og også ud af ministerens forelæggelse i mandags af regeringens holdninger, som jo så altså mærkeligt nok ikke afspejler sig i, hvordan ministeren svarer på forslaget her i dag, og det er dér, stringensen mangler.
Lene Espersen (KF), 2004-02-26:
Jamen jeg tror da så, at vi ser helt grundlæggende forskelligt på, hvilke konsekvenser det skal have, f.eks. hvis offentlige myndigheder begår fejl.
Mit udgangspunkt er nemlig ikke, at man reparerer tingene ved at give folk et kontant beløb, hvis offentlige myndigheder har begået fejl, og det, jeg hører fru Line Barfod sige, er, at det skal have konsekvenser, og at det skal være 5.000 kr. Jeg er da langt mere optaget af, at der er en mulighed for, at forkerte oplysninger og forkerte beslutninger resulterer i, at sagen bliver genoptaget, at man får rettet op på tingene, og at folk har den retssikkerhed, at de får en sagsbehandling og dermed også får opfyldt de krav, som de måtte stille, og som tilkommer dem inden for den gældende lovgivning. Det synes jeg da må være udgangspunktet for de rettigheder, som vi alle sammen har i vores samfund.
Så må jeg sige til fru Line Barfod, at helt grundlæggende synes jeg heller ikke, at fru Line Barfod har forstået - hun var heller ikke til stede på pressemødet i mandags - det gode og positive, som ligger i noget for noget-princippet, for det er jo netop i mange tilfælde dem, der er de svageste i vores samfund, som det her kommer til gode.
Det kommer de mennesker til gode, som har måttet vente meget, meget lang tid på at komme på sygehuset og blive opereret, det kommer de mennesker til gode, som måske har
allerallervanskeligst ved overhovedet at komme ind og blive en del af det danske samfund, nemlig dem, der ikke engang har lært dansk endnu
, folk, der kommer fra udlandet som flygtninge, og som gerne vil integreres.
Her går vi rent faktisk ind og belønner de kommuner, der sørger for, at disse får lært dansk, at de bliver integreret, at de får et arbejde.
Line Barfod (EL), 2004-02-26:
Jeg har forstået, at »Noget for noget« primært handler om, at de, der har, skal have mere, de, der klarer sig godt, skal have en belønning for, at de er dygtige og intelligente og alt muligt andet.
Det har jeg forstået.
Men der har også i »Noget for noget« været spørgsmålet om, at borgere, der udebliver, kommer for sent osv., skal have bøder.
Når ministeren spørger, om jeg så også mener, at borgerne skal betale, så har ministerens egen regering jo indført, at det skal være strafbart, hvis borgeren kommer til at give forkerte oplysninger.
Ikke bare hvis de med vilje giver forkerte oplysninger, men hvis de uagtsomt giver forkerte oplysninger på det sociale område, skal de straffes, så risikerer de at komme i fængsel for socialt bedrageri.
De borgere, som altså oplever, at de kan blive straffet, hvis de midt i en skilsmisse eller sygdom eller alt muligt andet uagtsomt kommet til at give forkerte oplysninger, oplever altså samtidig, at myndighederne kan begå den ene ikke bare fejl, men lovovertrædelse efter den anden, uden at det har nogen konsekvens. Det har intet med klageadgang at gøre, må jeg sige til ministeren.
Det er et spørgsmål om, hvorvidt det skal have nogle konsekvenser, hvis man begår lovovertrædelser.
Det er det, forslaget går ud på, og det, jeg har svært ved at få til at harmonere med regeringens noget for noget, er, at borgerne skal straffes, mens myndighederne kan begå den ene lovovertrædelse efter den anden.
Lene Espersen (KF), 2004-02-26:
Jamen der er fuldstændig stringens i det.
Nu så jeg ikke fru Pia Gjellerup i mandags, og det er jeg da frygtelig ked af, for det er da så utrolig ærgerligt, når man kommer med meget gode forslag, som først og fremmest har det udgangspunkt, at man belønner ikke bare dem, der overholder lovgivningen, men også dem, der går foran med et godt eksempel.
Det var noget, som jeg også syntes at Socialdemokratiet skulle have indsigt i. Jeg har mærket mig, at der er nogle, der har lagt meget vægt på bøder, men hvis fru Pia Gjellerup studerede de 57 forslag, så er langt, langt, langt størstedelen forslag, der belønner dem, der går foran med et godt eksempel.
Lad mig bare komme med et par gode, konkrete eksempler på, hvordan man belønner myndighederne og det offentlige.
Et godt eksempel er Løkkeposen. De sygehuse, som sørger for at nedbringe ventelisten, de sygehuse, der gør noget konkret, så borgere, der ellers igennem tiderne har måttet vente månedsvis på en operation, de sygehuse, der lever op til det, er blevet belønnet med en ekstra sæk penge.
Et andet eksempel på noget for noget, som godt nok intet har at gøre med det forslag, vi taler om i dag, men som jeg synes er væsentligt for diskussionen af det her forslag, går ud på, at de kommuner, som er gode til at integrere de folk, der kommer til kommunen, gode til at integrere folk af anden etnisk oprindelse, flygtninge, får en kontant belønning, så de bliver endnu bedre til deres integrationsarbejde.
Det har intet at gøre med bøder.
Det er præcis det modsatte, og det synes jeg er et godt og vigtigt princip.
Men det har altså ikke meget at gøre med det, som fru Line Barfod i dag er forslagsstiller på.
Det her forslag i dag
handler om, hvad konsekvenserne skal være, hvis man begår en fejl.
Der har jeg tilkendegivet, at vi bl.a. er ved at se på, om det skal have konsekvenser, hvis offentlige myndigheder svigter.
Men ellers må jeg sige, at der i dag er
rig adgang til at klage over mange af de punkter, som fru Line Barfod påpeger.
Pia Gjellerup (S), 2004-02-26:
Jeg er næsten målløs.
Det er sjældent, skal jeg sige, men jeg er meget betaget af ministerens besvarelser i dag, både den indledende og den til fru Line Barfod lige nu.
Jeg kunne fristes til at spørge, om ministeren havde læst sit talerforlæg til i dag, da hun præsenterede »Noget for noget« i mandags.
Det lyder ikke sådan, men lad os nu få svaret på det.
Jeg kunne tænke mig at spørge, om ministeren er mest enig med det, hun sagde i dag, eller med det, hun sagde i mandags, for det er jo to udgaver af den verden, som vi ellers burde være enige om er den, vi behandler.
Jeg vil gerne spørge, om det der med at belønne borgerne vitterlig er rigtigt, om det var det, der udstrålede af »Noget for noget« forleden; det var mere en bøderegn til borgerne.
Men nuvel lad ministeren fortryde og så lave det om, så går jeg ud fra, at papirerne fra i mandags også trækkes tilbage.
Det handlede jo i sin enkelhed om de enkelte gange, hvor der var belønning til borgere eller virksomheder, nemlig når de overholdt loven.
Så vil jeg høre: Er det så en tanke, man også vil overveje i forhold til offentlige myndigheder, at hvis de bare overholder loven, så skal de også belønnes?
Jeg synes, det er utroligt at få præsenteret disse meget forskellige synspunkter fra ministeren, og jeg vil næsten bede om, at der bare inden for samme uge bliver lidt mere stringens i, hvad regeringen mener på de her områder.