Niels Helveg Petersen (RV), 1999-05-11:
Jeg er enig med forespørgerne i, at det er en vigtig debat, og jeg hilser velkommen, at vi her i Folketinget på nuværende tidspunkt får en mulighed for at gennemføre denne debat, for den udvikler sig. Vi befinder os nu i en periode mellem NATO's topmøde
23.-25. april 1999 og det kommende møde i Det Europæiske Råd i Köln den 3.-4. juni 1999
Vi har allerede haft en god debat
i Folketinget om sagen den 20. januar 1999, og jeg er som sagt glad for endnu en gang at have mulighed for at drøfte dette vigtige spørgsmål her i Folketinget.
Det var bl.a. under indtryk af krisen i Kosovo, at premierminister Tony Blair tog sit initiativ sidste efterår.
Vi har i krisestyring en bred vifte af instrumenter til vores rådighed spændende fra den politiske dialog, økonomiske instrumenter og til militære indsatser.
Her vil man især se på en styrkelse af forholdet mellem EU og NATO.
I sidste ende drejer den diskussion sig om, hvorledes europæere ved hjælp af NATO-aktiver kan gennemføre udenrigs- og sikkerhedspolitiske beslutninger, som bliver taget i EU.
Det drejer sig om at løse konkrete problemer, som vi jo udmærket kender, f.eks. minerydning og krisestyringsopgaver.
NATO-topmødet den 23.-25. april traf en række beslutninger, der lægger grunden til den videre behandling af sagen.
Topmødet bekræftede frem for alt, at NATO også i fremtiden vil være Europas forsvarsorganisation.
Det rokkes der ikke ved.
Der bliver ingen Europahær, der bliver en styrket europæisk søjle i NATO, og det ønsker jeg da også med det samme at gøre klart over for forespørgeren, som forudsagde, at vi nu stod over for dannelsen af en Europahær.
Tværtimod.
Der bliver som sagt ingen Europahær, men en styrket europæisk søjle i NATO, og det er helt i overensstemmelse med det forslag, som Folketinget vedtog efter debatten den 20. januar.
Set fra et dansk synspunkt er det et tilfredsstillende og udmærket udfald af topmødet.
De europæiske NATO-lande, der ikke er medlemmer af EU, må naturligvis tilgodeses i denne her forbindelse.
Også Canada har ytret interesse for at deltage i europæisk ledede operationer, og det noterede NATO-topmødet sig.
NATO-topmødets beslutninger er klare på dette punkt.
Også her vil jeg sige, at i lyset af Folketingets vedtagelse efter debatten den 20. januar er dette et godt resultat ud
fra et dansk synspunkt.
En bedre balance i NATO-samarbejdet vil være til fordel for både Europa og USA.
Det vil være en naturlig konsekvens af, at NATO bliver stadig mere europæisk med de nye medlemmer, Polen, Ungarn, Tjekkiet, og med udsigten til endnu flere nye europæiske medlemmer i fremtiden, herunder også de baltiske lande. Topmødets beslutninger indebærer, at europæiske operationer kun kommer på tale, hvis NATO som helhed ikke påtager sig opgaven.
Altså europæiske operationer kommer kun på tale, hvis NATO som helhed ikke påtager sig opgaven.
I praksis
vil de europæiske lande i sådanne situationer skulle trække på de fælles ressourcer, som NATO råder over.
Hvilke muligheder vil EU så få i fremtiden i forhold til NATO?
NATO-topmødet anerkendte, at der vil være situationer, hvor det er EU, som leder en krisestyring.
Det kan ske med eller uden brug af fælles NATO-aktiver og NATO-kommandostruktur.
Det stemmer godt overens med de tanker, der allerede har været fremme i den europæiske debat, men der er endnu langtfra klarhed over, hvordan dette i praksis skal ske. Vi må tage et skridt ad gangen.
En endelig afklaring vil vi ikke se før senere i processen.
Efter Det Europæiske Råds møde i Køln den 3. og 4. juni vil sagen ifølge NATO-topmødets beslutning igen komme tilbage til NATO.
Det er et udtryk for, at den europæiske sikkerheds- og forsvarsidentitet vil blive udviklet inden for en solid NATO-ramme, og det er helt nødvendigt. Der er peget på, at EU må have mulighed for at tage stilling til de militære sider af krisestyring.
I NATO-topmødets beslutning ligger der en antagelse om, at NATO i de enkelte tilfælde vil være parat til at stille aktiver til rådighed for EU, men det vil være forkert at tro, at der heri ligger en automatik, for det gør der ikke.
Det er den sprogbrug, man har samlet sig om.
Jeg tror, at man i praksis vil se en forståelse udkrystallisere sig mellem de to organisationer af, hvordan man bedst håndterer sager, der opstår.
Det vil være naturligt, at EU's nye høje repræsentant og NATO's generalsekretær udvikler et tæt og løbende samarbejdsforhold. Det er vigtigt, at forholdet mellem de to organisationer bliver præget af gennemsigtighed. Indsatsen i Kosovo er med til at understrege, at Europa også i fremtiden kan komme til at stå over for problemer, hvor anvendelsen af militære midler kan blive nødvendig.
Det er ikke teori, det er realiteter, og jeg vil da godt føje til, sørgelige realiteter.
Inden for EU er det danske forbehold uændret, og forbeholdet er en politisk realitet, som det selvfølgelig er den danske regerings pligt at administrere.
Det kan ikke være anderledes. Jeg vil gerne slutte af med at understrege, at vi med tilfredshed kan konstatere, at der efter NATO-topmødet nu er et godt grundlag for en styrkelse af den Europæiske Sikkerheds- og Forsvars Identitet, ESDI, inden for NATO-rammen.
Det er der behov for, og vi har fra dansk side arbejdet på at opnå et positivt resultat, der kan bygges videre på.
Efter NATO-topmødets beslutninger er der lagt op til en bredere styrkelse af den europæiske krisestyringskapacitet, der bygger på et stærkere og anderledes forhold mellem EU og NATO.
Regeringen støtter en udvikling af samarbejdet mellem EU og NATO.
Det har mange facetter.
Regeringens udgangspunkt er her helt selvfølgeligt Amsterdamtraktaten og protokollen
om Danmarks stilling.
Danmarks fortsatte engagement i de europæiske organisationer, EU, NATO, OSCE, giver os gode muligheder for at være med til at præge udviklingen på et område, hvor vi i forvejen spiller en betydelig rolle på det fredsbevarende og det humanitære område.
Her vil der i fremtiden også være brug for en dansk indsats, og vi vil være klar til at yde den.