runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Stig Møller (KF), 2005-01-12:
Som statsministeren afsluttede med at fremhæve, giver aftalen et godt grundlag ikke kun for debatten op til den kommende folkeafstemning om den nye EU-traktat, men også for en fremadrettet dansk politik i EU i de kommende år.
Efter regeringens opfattelse bliver det derfor en vigtig politisk opgave i den kommende tid at udvikle og videreudvikle konkrete danske initiativer på nogle af de områder, som aftalen udpeger som særlig vigtige prioritetsområder for dansk europapolitik.
Det gælder f.eks. EU’s konkurrenceevne, vækst og beskæftigelse; det gælder miljø- og fødevaresikkerhed i EU, det gælder styrkelsen af EU’s evne til at påtage sig et større globalt ansvar, det gælder åbenhed, nærhed og demokrati i EU, og det gælder selvfølgelig Folketingets arbejde med EU-politikken, som vi ønsker integreret i Folketingets arbejde.
Vi håber og tror, at vi med Folketingets brede opbakning til aftalen i ryggen kan få en konstruktiv debat om disse og andre europapolitiske prioriteter.
Både europaparlamentsvalget i juni og den politiske aftale om Danmark i det udvidede EU viser, at vi er kommet ud af den blokerende debat om ja eller nej til EU og over i debatten om, hvad vi vil i og med EU.
Det bør derfor også være en debat om, hvordan vi bedst fra dansk side kan påvirke den politiske proces i EU på de nævnte områder.
Jeg vil godt benytte lejligheden til at opfordre alle Folketingets partier til at deltage aktivt i dette konstruktive arbejde.
I den forbindelse er jeg ikke mindst imponeret over den sobre debat, som SF har haft, før SF traf sin beslutning.
Alle har kunnet følge med på SF’s hjemmeside.
Man har lov til at håbe, at SF’s saglige og grundige debat kan fungere som model for den kommende debat op til folkeafstemningen, så det er traktatens indhold, og hvad vi kan bruge den til, det drejer sig om, så vi kan være aktive i EU-politikken bredt.
Vi har brug for, og befolkningen har krav på en nøgtern debat uden myter og fordomme.
Både i debatten om forfatningstraktaten og i debatten om en ny og aktiv dansk europapolitik er det naturligvis langtfra sikkert, at vi vil være enige på alle punkter.
Som aftalen også understreger, fastlægges Danmarks holdninger i det daglige arbejde i EU gennem en politisk proces, der er præget af de forskellige holdninger, som naturligvis kendetegner Folketingets partier.
Aftalen ændrer ikke på det, men den afspejler, at partierne bag den danske tilslutning til traktaten deler nogle overordnede mål om, hvordan de nye rammer for EU skal udnyttes.
I 2004 fik vi endelig udvidelsen i hus, som Danmark havde arbejdet så hårdt for, og vi brugte meget tid på at skabe rammerne for dette udvidede EU i 2003 og 2004, så det kan fungere effektivt og dermed bidrage til at styrke udviklingen i Europa mod en konkurrencedygtig økonomi, mod vidensudvikling og dermed mere jobskabelse i Europa.
Vi blev enige om en forfatningstraktat som grundlaget for dette mere åbne, effektive og beslutningsdygtige EU.
Nu er vi så enige om spillereglerne; så er det altså også på tide at spille med.
Søren Søndergaard (EL), 2005-01-12:
Lige til den sidste debat vil jeg sige, at jeg ikke tror, det er klogt kun at basere sig på internettet.
Det er der jo mange unge mennesker der har adgang til og flittigt bruger, men alle har stemmeret i Danmark, og det gælder jo også ældre mennesker, som ikke lige er de store hajer til at surfe rundt på nettet.
Derudover må jeg indrømme, at jeg ikke forstår den argumentation omkring ja/nej.
Altså hvis ikke det var rimeligt, at der var nogle, der sagde nej, hvorfor udskriver man så folkeafstemningerne?
Jeg forstår simpelt hen ikke argumentet.
Når der bliver afholdt en folkeafstemning, om man skal have en fælles mønt, er det så ikke helt legitimt at sige: Nej, vi synes ikke, at man skal have en fælles mønt?
M039S33213397subh.fm Page 3386
Monday, February 14, 2005 12:24 PM
Derfor forstår jeg ikke, hvorfor det her skal gøres til en kritik af, at der er nogle, der har sagt nej ved nogle folkeafstemninger.
Der har været én folkeafstemning om medlemskab af EU, EF, og da blev der stemt ja.
Så er vi nogle, der mener, at der skulle have været nogle flere, men de har jo aldrig været der.
Så har der været en løbende politisk diskussion, hvor vi har taget stilling til de ting, der er blevet lagt frem for os.
Er det ikke meget rimeligt?
Helle Sjelle (KF), 2005-01-12:
Jeg vil da gerne slå fast, at i Det Konservative Folkeparti er vi af den opfattelse, at folk selvfølgelig har ytringsfrihed, og det er da klart, at folk har lov til stort set at mene, hvad der passer dem.
Men det her handler jo altså også om, at vi selvfølgelig kæmper for et fælles forenet Europa, og i den forbindelse ser vi selvfølgelig gerne, at der er mange, som synes, at et fælles europæisk samarbejde er et godt projekt, og det er selvfølgelig derfor, at vi gerne vil have, at der er så mange, der er med i den sammenhæng.
Søren Søndergaard (EL), 2005-01-12:
Det lyder næsten, som om det, der skal tages stilling til, er en pakke, og har man sagt ja til et element i pakken, så har man sagt ja til det hele.
Derfor vil jeg godt spørge: Bag denne her glæde over SF’s ja til traktatudkastet, ligger der dermed også en tro på, at så siger SF og SF’s medlemmer og SF’s vælgere også ja til alt andet, der kommer fra EU, hvad enten det er serviceydelsesdirektivet, det er en fælles mønt, det er opbygning af fælles militær, eller hvad det nu måtte være?
Eller er det ikke meget rimeligt, at folk fortsat kan sige nej?
Har det nogen mening at diskutere EU, hvis ikke man kan sige nej til nogle af de ting, der kommer?
Helle Sjelle (KF), 2005-01-12:
Nu kan vi jo ikke spå om, hvad SF og andre partier måtte mene i fremtiden, og folk har selvfølgelig lov til, som jeg sagde før, at skifte mening eller mene noget andet på et tidspunkt.
Vi kan selvfølgelig ikke undgå at glæde os over, at der er flere partier, som faktisk støtter den politik, som vi også mener er den rigtige i forbindelse med vores EU-samarbejde, men det er da klart, at der da kan komme situationer hen ad vejen, hvor vi ikke er enige med SF.
Det, vi glæder os over, er, at vi fremover også mere kommer til at diskutere, hvad det egentlig er for et Europa, vi gerne vil have, hvad det er, det europæiske samarbejde skal indeholde fremover, frem for hele tiden at diskutere, om vi overhovedet skal være i EU.
Keld Albrechtsen (EL), 2005-01-12:
Jeg vil gerne sige fru Anne Grete Holmsgaard tak, fordi hun så omfattende svarer på de kritikpunkter, som vi har fremført i debatten, netop om SF’s holdning til den her sag.
Træk i nødbremsen.
Det var jo også det, jeg spurgte hr. Jacob Buksti om, og hr. Jacob Buksti sagde så, at man ikke kan forestille sig andet, end at Socialdemokratiet vil sige nej.
Man kan ikke forestille sig andet, men det står bare ikke i aftalen, og det vil jeg godt bede fru Anne Grete Holmsgaard bekræfte.
Der står ikke i aftalen, at vi kan være sikre på, at SF og Socialdemokratiet vil sige nej, og at de vil trække i nødbremsen.
Der står, at de kan trække i nødbremsen.
Er det så ikke også korrekt, at hvis Socialdemokratiet og SF ikke trækker i nødbremsen, hvad vi da så mindelig håber at de vil gøre, men sikre på det, kan vi jo altså ikke være, så bliver der ikke folkeafstemning, så er sagen bare afgjort.
Hvis nu f.eks. fagbevægelsen sagde, at det her kan den ikke leve med, det koster den danske overenskomstmodel, vil SF så garantere en folkeafstemning?
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2005-01-12:
Det er da fuldstændig rigtigt, at der ikke står i aftalen, at der skal trækkes i nødbremsen, selvfølgelig står der ikke det.
Det ville da have været dumt at skrive i aftalen.
Jeg kan da godt forestille mig, at der kunne være tale om forslag, som faktisk er fornuftige set ud fra vores synspunkt, fordi de giver en bedre beskyttelse af vandrende M039S33213397subh.fm Page 3388
Monday, February 14, 2005 12:24 PM arbejdstagere.
Hvis det rent faktisk er forslag, der giver en bedre beskyttelse af vandrende arbejdstagere, så skal Danmark da ikke, i hvert tilfælde ikke med vores stemme, trække i nødbremsen.
Det er da derfor, det er formuleret på denne her måde.
Vi er jo ikke EU-forskrækkede, som Enhedslisten er det, og vi mener faktisk, det er vigtigt at have ordentlige beskyttelsesregler for vandrende arbejdstagere.
Så vi kan godt forestille os, at der kommer forslag, som er af en sådan karakter, at vi vil sige ja til dem.
Men så er der jo hele den procedure, der hedder, at først får man en vurdering, så kan vi, hvis vi ønsker det, hente en ekstern vurdering, og så har hvert aftaleparti, hvis de mener, at der er tvivl om det her, muligheden for at sige nej, altså nedlægge veto.
Det er en meget stor sikkerhed, og den afholder jo i øvrigt ikke Enhedslisten fra at deltage i debatten.
Keld Albrechtsen (EL), 2005-01-12:
Nej, det gør den da ikke, hvis vi opdager, at der foregår de forhandlinger mellem partierne.
Det kommer an på, hvilken grad af åbenhed der bliver blandt de fem partier, når de forhandler.
Der mener fru Anne Grete Holmsgaard, at åbenheden er stor.
Jeg er glad, hvis det er rigtigt.
Men spørgsmålet er: Kunne vi så ikke i det mindste få en eller anden form for garanti for, at når der er tale om forringelser – vi behøver ikke at snakke om, hvis der skulle blive vedtaget en eller anden forbedring – eller hvis der f.eks. er tale om, at fagbevægelsen siger, at her er der utålelige indgreb i vores overenskomstsystem, så trækker man i nødbremsen?
Selv om fru Anne Grete Holmsgaard synes, det er et fremskridt, så mener fagbevægelsen måske, at det er et indgreb i den danske model.
Man kan ikke udelukke, at den situation kunne opstå.
Kan vi så være sikre på, at SF vil stille krav om en folkeafstemning som forudsætning for at ophæve vetoretten?
Det var derfor, jeg stillede det spørgsmål, om ikke den aftale er værre end ingenting, fordi den jo giver de fem partier mulighed for at lade være med at trække i nødbremsen.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2005-01-12:
Det var i hvert tilfælde tre spørgsmål i et spørgsmål.
Det første gik på åbenheden.
Det er der selvfølgelig ikke.
Det andet spørgsmål gik på: Hvad med vetoretten?
Jamen der er ikke vetoret som sådan mod nødbremsen, der er jo flertalsafgørelser på det her område i EU, og så kan man trække i nødbremsen, hvis man finder, at det er nødvendigt.
Det tredje gik på, at hr. Keld Albrechtsen vil have en eller anden garanti, hvis det krænker overenskomstsystemet.
Jamen altså hvis det krænker overenskomstsystemet, så vil jeg betragte det som noget, hvor vi vil sige, at det her ikke ligner et fremskridt for vandrende arbejdstagere, men jeg vil da ikke stå og udtale mig fuldstændig abstrakt.
Jeg har det nemlig i modsætning til hr. Keld Albrechtsen sådan, at jeg godt vil se de her forslag, have en vurdering og en åben diskussion, selvfølgelig også med fagbevægelsen, af, om det her rent faktisk er en fordel eller en bagdel, og ikke bare stå og snakke hvis og hvis.
Søren Søndergaard (EL), 2005-01-12:
Det er jo klart, at aftalen giver hver af de fem partier mulighed for at nedlægge veto i en bestemt situation og sige, at det kan de ikke leve med.
Men det, der er det interessante, er, hvad befolkningens muligheder er.
Så kan man måske sige, at de fem partier jo altid repræsenterer befolkningen.
Ja, hvis vi kigger på EU-debatterne hidtil, så vil jeg sige, at fem partier med det antal stemmer, som de fem pågældende repræsenterer nu, ikke altid har repræsenteret et flertal af befolkningen.
Det er jo det, der er det interessante, for jeg synes, fru Anne Grete Holmsgaards tilgang til det her er en lille smule naiv.
Altså dagen efter at man har fået vedtaget forfatningen, og denne her aftale dermed er trådt i kraft, vil der jo selvfølgelig ske det, at der begynder at være et pres dag for dag for dag for, at man skal acceptere at overgå til flertalsafgørelser i stedet for enstemmighed, ligesom der var, da man indgik aftalen om det nationale kompromis.
Det startede dagen efter.
Da begyndte presset for, at det skulle man bare begynde at glemme.
Så ved vi jo godt, at så indgår det lige pludselig i en eller anden M039S33213397subh.fm Page 3389
Derfor er det interessante spørgsmål: Hvilken garanti har befolkningen for, at den får noget at skulle have sagt, selv om de fem partier kan blive enige?
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2005-01-12:
Befolkningen har faktisk bedre muligheder for at blive involveret i en debat her, end den har på en række af de andre europapolitiske beslutninger, vi træffer i Europaudvalget, hvor hr. Keld Albrechtsen har siddet i lang tid, og hr. Søren Søndergaard sidder i øjeblikket, fordi hvis vi ser på spørgsmålet om nødbremsen, så er der en meget lang proces, og det er jo proces, der er aftalt i den del af aftalen.
Det er jo ikke indhold.
Der står jo ikke noget om det.
De fem partier prøver jo ikke at bilde hinanden ind, at vi kan forudsige, om vi er enige om et forslag, eller om vi er uenige om det, men vi har tildelt hinanden en vetoret.
Det giver da faktisk befolkningen og organisationerne en meget stor mulighed for at diskutere med på det her område, for der vil være rigtig stor opmærksomhed om det.
Det synes jeg er vældig godt.
Den åbenhed er jo noget, der er kommet i kraft af denne her aftale, hvor Enhedslisten hellere havde set, at der ikke havde været nogen aftale.
Jamen hr. Keld Albrechtsen har jo stået og sagt, at den gjorde ondt værre.
Hvad så, hvis forfatningstraktaten alligevel bliver vedtaget, så ville man altså hellere have haft den med de uklarheder, hvor der ikke engang var aftale om, hvordan man procesmæssigt håndterer denne her type beslutninger?
Det synes jeg da ikke er noget særlig godt demokratisk signal at sende fra Enhedslistens side.
Søren Søndergaard (EL), 2005-01-12:
Det er jo relativt åbenlyst.
Jeg må indrømme, at jeg ikke synes, fru Anne Grete Holmsgaard giver et overbevisende svar, men jeg ser frem til, at vi får mulighed for at diskutere, hvilken beskyttelse befolkningen har i den situation, at de fem partier bliver enige om, at det her kan accepteres – eventuelt af fuldstændig usaglige hensyn.
Hvis vi ser på den debat, der har været om forbeholdene, så ser vi jo, hvordan alle mulige usaglige hensyn spiller ind med hensyn til, hvordan partier placerer sig, og om de går ind for ophævelse eller ej.
Jeg vil så også lige spørge fru Anne Grete Holmsgaard, også fordi fru Anne Grete Holmsgaard i hvert fald ikke kan sige, det er et nyt forslag, for vi har stillet det før, hvor netop fru Anne Grete Holmsgaard og jeg diskuterede det: Husstandsomdeling af traktaten og spørgsmålet om støtte til oplysningsaktiviteter, er det forslag, SF støtter?
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2005-01-12:
Til det første spørgsmål vil jeg sige, at jeg ærlig talt synes, det er noget rod, hr. Søren Søndergaard har fået rodet sig ud i ved at spørge: Hvilken sikkerhed har befolkningen?
Det må være, fordi hr. Søren Søndergaard går ud fra, at i alle de her tilfælde, der kunne være tale om, ville en sag skulle sendes til folkeafstemning.
Men det er vi simpelt hen uenige om.
Jamen ellers kan jeg overhovedet ikke få hoved og hale i det, der bliver spurgt om.
Det andet er spørgsmålet om en oplysningskampagne i forbindelse med en folkeafstemning og husstandsomdeling af udkastet til forfatningstraktat.
Jeg er ikke sikker på, at det klogeste, man kan gøre i forbindelse med en god informationskampagne, er at husstandsomdele.
Det er jeg ikke sikker på er det klogeste man kan gøre.
Jeg er enig i, at der skal afsættes tilstrækkeligt med midler til, at man kan lave en virkelig god kampagne, og jeg er enig i, at alle skal have mulighed for at deltage i den.
Det er helt klart.
Men jeg tror faktisk ikke, at det er den mest hensigtsmæssige måde at gøre det på at sende den ud til hver husstand, men det skal være let, og det skal være gratis for alle husstande at få den, og det kan man jo gøre over nettet – jeg ved godt, at det ikke er alle husstande, der har adgang til nettet – men man kan også gøre det ved et gratistelefonnummer, hvor man kan ringe efter den, man kan have den stående på biblioteker, på posthuse osv.
Jeg synes, det er vigtigt at have en grundig diskussion af: Hvordan gør vi det her til en oplysningskampagne, som virkelig har kvalitet og valør og opleves som sådan af befolkningen, for M039S33213397subh.fm Page 3390 Monday, February 14, 2005 12:24 PM vi ved da godt, at der er store uenigheder, og det er vigtigt, at man får diskuteret det.
Jeg vil sige, at det har været en fornøjelse at have en intern diskussion – som jo i virkeligheden også har været offentlig – i SF mellem tilhængere og modstandere; det har været meget, meget oplysende.
Keld Albrechtsen (EL), 2005-01-12:
Den sidste udtalelse, fru Elisabeth Arnold kom med her om en hurtig folkeafstemning, overrasker mig, for det betyder jo altså, at der ikke bliver tid til den fornødne debat.
Det er jo en overordentlig kompliceret for ikke at sige i store strækninger ulæselig traktattekst, og hvis vi skal nå, også igennem arbejdet i Europaudvalget og fagudvalgene, at afklare alle de tvivlsspørgsmål, der er omkring forståelsen af de enkelte artikler – og jeg kan give løfter om, at vi vil gøre, hvad vi kan for at få afklaret hver enkelt artikels indhold – så tager det altså noget tid.
Så jeg vil godt spørge fru Elisabeth Arnold: Hvad er egentlig grunden til, at Det Radikale Venstre nu vil have fremrykket folkeafstemningen?
Villy Søvndal (SF), 2005-01-12:
Det er sådan en lidt speciel debatform, hr. Jens Hald Madsen anvender.
Jeg har aldrig beskyldt hr. Jens Hald Madsen for at have ringere viden, fordi han har været på en tur.
Det ville da være absurd – det ville være absurd.
Jeg henholder mig til en vurdering af, hvordan situationen i almindelighed er i Irak, og at det indtryk, man får ved at besøge Basra, ikke er dækkende for situationen i Irak.
Det er vel indlysende.
Og der synes jeg altså, det er en ganske smart afledningsmanøvre, det må jeg jo medgive, at forsøge at dreje det her ind på en 3-dages-tur til Irak, og at de, der har været med på den, kan ytre sig meningsfyldt om situationen i Irak.
Alle andre, dvs. hovedparten af den danske befolkning, hovedparten af Folketingets politikere, har ingen adgang til at vurdere noget som helst, for de har ikke indhentet baggrunden for den kloge vurdering, som hr. Jens Hald Madsen har.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2005-01-12:
Der er lige et par punkter her, jeg godt vil kommentere.
Fru Anne Grete Holmsgaard spurgte, om det ikke ville være naturligt, at der i forbindelse med en oplysningskampagne op til en folkeafstemning blev afsat særlige midler til det formål.
Det er klart et af de spørgsmål, som vi vil tage op med partierne, når vi på et tidspunkt kalder alle sammen for at diskutere, hvordan vi skal tilrettelægge oplysningsarbejdet frem mod en folkeafstemning.
For det er naturligt at stille spørgsmålet, og jeg synes også, det er naturligt, at alle Folketingets partier får lejlighed til at tage stilling til det.
Og jeg håber, at vi – et samlet Folketing – så kan blive enige om måden at gribe det an på, herunder spørgsmålet om en eventuel særlig bevilling til oplysningsarbejde.
Det, jeg ville sige med mit tidligere svar, var bare, at det jo ikke er sådan, at der savnes penge til et løbende oplysningsarbejde; der er en bevilling, så det løbende oplysningsarbejde om EU jo stadig kan finde sted.
Men vi vender tilbage til spørgsmålet i forbindelse med disse drøftelser med partierne om tilrettelæggelse af oplysningsarbejdet frem til folkeafstemningen.
Så er jeg nødt til lige at sige til hr. Keld Albrechtsen, at jeg godt har lagt mærke til, at hr. Keld Albrechtsen flere gange i eftermiddag har påstået, at jeg skulle have udtalt mig om et bestemt tidspunkt for en folkeafstemning.
Det må bero på en erindringsforskydning hos hr. Keld Albrechtsen, for jeg har aldrig nogen sinde udtalt mig om noget bestemt tidspunkt, for jeg udtaler mig af princip aldrig om hverken tidspunkter for folkeafstemninger eller tidspunkter for folketingsvalg, før der er noget at meddele.
Det, jeg sagde der, vil jeg gerne stå ved og gentage her, nemlig at jeg synes, at der skal være god tid til en ordentlig debat, men jeg kunne jo høre på debatten i dag, at i den henseende er smag og behag forskellig med hensyn til, hvad man synes god tid er.
Hermed sluttede forhandlingen.
Keld Albrechtsen (EL), 2005-01-12:
Jeg vil gerne sige tak til ministrene for deres besvarelser og også for tilsagnet fra statsministeren om, at alle partierne sammen med regeringen skal forsøge at opnå en bred enighed om tilrettelæggelsen af forløbet frem til folkeafstemningen.
Det synes vi i Enhedslisten ville være en stor fordel.
Vi er ikke enige om forfatningstraktaten, og vi er ikke enige om, hvad vi vil anbefale vælgerne at stemme.
Men hvis vi kunne være enige om fremgangsmåden frem til folkeafstemningen, så vil det være et stort fremskridt.
Det kunne jeg så forstå at regeringen ikke umiddelbart kan støtte.
Men der har jeg altså ligesom fru Anne Grete Holmsgaard et spørgsmål til statsministeren om det for mig i og for sig overraskende, at man ikke umiddelbart kan støtte forslaget om de 25 mio. kr.
For som fru Anne Grete Holmsgaard også gjorde opmærksom på, har der faktisk, i hvert fald blandt ordførerne i Europaudvalget, været bred opbakning til de 25 mio. kr. netop som en særskilt bevilling, fordi den almindelige løbende bevilling ikke kan bære dette her.
Det vil slet ikke være tilstrækkeligt.
Nu udelukkede statsministeren heller ikke, at der kom en bevilling, det lagde jeg mærke til.
Men jeg synes bare, det er mærkeligt, at man ikke er klar til at træffe beslutningen i dag.
Det er jo noget, der har ligget i månedsvis på i hvert fald udenrigsministerens bord, så vidt jeg er orienteret.
Så vil jeg vende tilbage til spørgsmålet om husstandsomdeling og formidling af materialer.
Heller ikke på det punkt var statsministeren i dag i stand til at give en klar melding om, hvorvidt man kunne støtte det eller ej.
Jeg skal så bare slutte af med at sige, at jeg synes, debatten har afklaret, at der er en lang række punkter, hvor den aftale, man har indgået, rummer uklarheder og manglende garantier samt nødbremser, vi kan risikere ikke bliver brugt.
Det har i hvert fald gjort det klart for mig, at det bliver nødvendigt med tid til, at Folketingets medlemmer kan stille de nødvendige spørgsmål for at få alle disse ting meget grundigt belyst.
Monday, February 14, 2005 12:24 PM beth Arnold foreslår, men et tidspunkt i 2006.
Det giver mulighed for, at alle de spørgsmål, der skal stilles, kan blive afklaret, og at befolkningen derefter på et oplyst grundlag kan tage debatten og få den nødvendige tid til det.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2005-01-12:
Årsagen til, at jeg tager ordet, er, at jeg godt lige vil diskutere midler til oplysningsvirksomhed i forbindelse med den forestående folkeafstemning, om den så måtte komme i år eller til næste år.
Det er jo, som statsministeren sagde heroppefra, sådan, at der er afsat 20 mio. kr. til almindelig oplysningsvirksomhed om EU.
Det var der sidste år, det er der i år, og det er der også afsat i de kommende år.
Jeg mener, det er helt klart, at det ikke er de midler, der skal anvendes til den særlige oplysningsvirksomhed, der naturligvis skal være i forbindelse med en folkeafstemning.
Vi har diskuteret det her meget i Europaudvalget, og et stort flertal i Europaudvalget havde indstillet, at der allerede nu blev afsat 25 mio. kr. til den her oplysningsvirksomhed.
Når det ikke er sket, må det jo bl.a. falde tilbage på Dansk Folkeparti, hvor hr. Søren Krarup stod heroppe og sagde, at SF skulle skamme sig; sådan var det vistnok, hr. Krarup sagde.
Jeg synes sådan set, at det er Dansk Folkeparti, der skal skamme sig over ikke at have sikret, at de midler kom ind i finansloven.
Og jeg synes, at det må være interessant for Dansk Folkepartis medlemmer, at det sådan set er Dansk Folkeparti, der har sørget for, at de ikke kom ind.
Det synes jeg da er interessant.
Men jeg vil da gerne have at vide, om statsministeren er positiv over for, at der selvfølgelig skal afsættes særlige midler, ligesom det har været tilfældet ved tidligere folkeafstemninger.
Helle Sjelle (KF), 2005-01-12:
På den anden side er vi selvfølgelig interesserede i, at befolkningen får så mange muligheder som overhovedet muligt for at sætte sig grundigt ind i de forhold, der gør sig gældende vedrørende traktaten.
Man kan forestille sig internettet, man kan forestille sig mange andre ting, men vi har altså ikke lagt os fast på, at traktaten skal husstandsomdeles.