Per Clausen (EL), 2005-11-02:
Jeg synes, det ville være dejligt, hvis ministeren ville bruge sin energi på at fortælle gode, opbyggelige historier om, at det faktisk godt kan nytte, og at det er godt, også for en arbejdsplads, at have folk med forskellig baggrund ansat.
Men i stedet for hører vi jo en mistænkeliggørende sang om, at der nok er et eller andet ved de her mennesker, som gør, at de ikke rigtig har lyst til at arbejde, selv om langt de fleste jo har deltaget i alle de foranstaltninger, som er en konsekvens af de forlig, som beskæftigelsesministeren har deltaget i med et stort flertal her i Folketinget – selv om de har deltaget i dem uden at få noget ud af det.
Så kan det godt være, at ministeren ikke kan forstå, at man efter 10-15 års skiftende aktivering – og jeg vil sige, at beskæftigelsesministeren ikke er den første, der holder talen om, at nu bliver problemerne løst, nu skal de nok komme i arbejde – måske taber lidt selvtillid, taber modet lidt og måske mere har brug for opmuntring og nogle muligheder end for en trussel om, at hvis man ikke arter sig, eller rettere sagt, hvis ens bestræbelser ikke giver resultat, så bliver man endnu mere udstødt og endnu fattigere.
Vi er nødt til at arbejde med mange muligheder på det her område.
Vi skal, som spørgeren siger, opmuntre, måske tage i hånden og føre ud til virksomhederne, og det foregår jo rigtig mange steder og med meget stor succes, så det er selvfølgelig en palet af muligheder, vi skal arbejde med.
Men en af dem er altså også, at det rent faktisk kan betale sig at arbejde, og der tror jeg, at de fleste mennesker i det her samfund kan forstå, at man ikke kan lave regler, der direkte gør, at det ikke kan betale sig at arbejde.
Jeg synes, ministeren slipper meget let om ved den kendsgerning, at arbejdsgiverne siger, at de ikke ønsker at ansætte de her mennesker.
Jeg kan ikke forstå, at ministeren ikke også her siger, at så må vi gribe ind med hårde metoder, hårde midler, vel at mærke over for de arbejdsgivere, der ikke vil ansætte folk.
I stedet for kan vi konstatere, at når fru Ritt Bjerregaard udtaler sig om, at hun vil kræve, at det skal være en forpligtelse, at man også påtager sig den opgave at ansætte nogle af de her mennesker, i forbindelse med at man skal overtage nogle opgaver for det offentlige, ja, så er det ulovligt.
Var det ikke noget at gøre noget ved det?
Hvorfor er det hele tiden de her mennesker, som er arbejdsløse, som ikke kan få et arbejde, man stiller krav til?
Hvornår er det, at man også begynder at stille krav til arbejdsgiverne om, at de også skal gøre noget, i stedet for bare at klynke over, at de mangler arbejdskraft?
Jeg tror, der er en rigtig god udvikling i gang på det område, og den kampagne, der har været ført de sidste 5 uger, viser jo, at mange arbejdsgivere er helt parate til at gøre det, og nu bliver det så selvfølgelig vores opgave at sørge for rent praktisk, at mennesker bliver bragt i kontakt med virksomhederne.
Jeg kan sige, at jeg har været på mange, mange besøg på virksomheder, hvor der arbejder flygtninge og indvandrere, og på ingen af disse virksomheder er der problemer i den forbindelse, så der findes jo altså, tror jeg, en voksende vilje til at gribe fat i det her problem, og det er ret vigtigt, for det er det største samfundsproblem, vi står med og vil stå med i de kommende mange år.