runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lars Barfoed (KF), 2002-02-22:
Det, der lige bragte mig herop, var bemærkningerne fra hr. Anders Samuelsens side om, at det havde været interessant at høre, hvordan der kunne ske et skift, når man bevægede sig fra at være i opposition til at være i regering.
Det er interessant, for det har jeg slet ikke observeret nogen problemer med.
Jeg har faktisk gjort mig megen umage med at sige, at vi nu som tidligere støtter forslaget, og hr. Ole M. Nielsen og jeg havde faktisk en meget grundig ordveksling om, hvordan vi omkring ikrafttrædelsestidspunktet, som var Det Konservative Folkepartis problem i beslutningsforslaget, egentlig godt kunne finde ud af en enighed.
Det diskuterede vi meget grundigt, men hr. Anders Samuelsen har måske været optaget af mere væsentlige ting end at lytte til den ordveksling
, medens vi havde den, men sådan er det altså.
Anders Samuelsen (RV), 2002-02-22:
Det fandt jeg ikke nødvendigt at skulle redegøre for i den forstand, at vi jo ikke har lagt skjul på, at vi f.eks. i forbindelse med feriepengene ikke er bange for at gribe ind i sådan en situation, hvor man kan sige, at her kommer den enkeltes rettigheder i klemme i forhold til, hvad der foregår på arbejdsmarkedet.
Men vi var jo udmærket klar over, at regeringen ikke vil stemme for dette forslag, på trods af at jeg nu igen kan høre, at hr. Lars Barfoed giver udtryk for, at han er fuldstændig enig i det.
Det eneste problem for hr. Lars Barfoed er åbenbart bare, at det ikke må gå for stærkt med at få det vedtaget. Hvis man er fuldstændig enig i forslaget, der er ingen problemer i forslaget, man mener, at det hele er fuldt belyst, hvorfor i alverden er det så en problemstilling, at det skal vedtages allerede inden den 1. juli, eller hvornår det er, der står i beslutningsforslaget?
Hvad i alverden er det, der betinger det?
Nu har vi ventet på det i adskillige år, det har også været fremsat af borgerlige partier helt tilbage til dengang, da hr. Svend Auken var arbejdsminister.
Så mange år, og nu er det lige pludselig helt afgørende, at det ikke kan blive vedtaget her inden den 1. juli, men det skal åbenbart være lidt længere fremme.
Vi har vidst, at det her forslag ikke kunne finde opbakning, og derfor har vi sagt: Når der kommer et konkret forslag, som er et regeringsudspil, så lad os tage stilling til det.
Dér er jeg næsten overbevist om, at det vil vise sig, at det ikke er med præcis det indhold, der ligger her, men med nogle andre forbehold, og lad os så tage stilling til det på det tidspunkt.
Lars Barfoed (KF), 2002-02-22:
Nu kan jeg forstå, at hr. Anders Samuelsen virkelig har været optaget af andre og sikkert mere væsentlige ting, medens hr. Ole M. Nielsen og jeg havde en diskussion om forslaget og mulighederne for at blive enige.
Det Konservative Folkepartis problem med hensyn til forslaget har været, ikke at det skal vedtages på et bestemt tidspunkt, men at det er formuleret på en sådan måde, at en bestemt retstilstand skal være opnået inden den 1. juli, og det havde hr. Ole M. Nielsen og jeg en diskussion om, og hr. Ole M. Nielsen formulerede noget, som jeg sagde umiddelbart lød fornuftigt og rigtigt, men nu skulle vi lige få det skrevet ned.
Det var det, der var problemet, ikke at det skulle vedtages nu.
Men at en bestemt retstilstand skulle kunne opnås så hurtigt, som beslutningsforslaget tilsigter, tror jeg simpelt hen ikke er muligt af tekniske og andre grunde.
Anders Samuelsen (RV), 2002-02-22:
Jeg er fuldstændig overbevist om, at den ordfører, der netop har været oppe på talerstolen, selv er i stand til at høre, at den argumentation, som her blev fremført, overhovedet ikke hænger sammen.
Selvfølgelig kan det lade sig gøre.
Hvorfor det lige præcis skulle være ½ år, som skulle gøre den helt store forskel her, er mig komplet uforståeligt.
Min konklusion vil stadig væk være, at når vi ser det endelige forslag fra regeringens side, vil det komme til at se en del anderledes ud end det, som vi behandler i dag.
Lars Barfoed (KF), 2002-02-22:
Det er muligvis uforståeligt for hr. Anders Samuelsen, men ikke desto mindre mener jeg, at det er rigtigt, at man ikke kan sikre en retstilstand, hvorefter enhver arbejdsgiver og enhver arbejdstager har frihed til at melde sig ind i arbejdsgiverforeninger og fagforeninger osv., som det er formuleret her, allerede inden den 1. juli.
Det kommer jo an på, hvordan man rent lovteknisk kan udforme sådan nogle lovforslag, f.eks. om det skal afvente en overenskomstperiodes udløb og sådan noget.
Men ellers er jeg da enig med formanden i, at det måske er noget, vi kan afklare under udvalgsbehandlingen.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-22:
Jeg må indrømme, at jeg ikke kan forstå, at det ikke kan løses, selv om vi ikke har eksklusivaftaler. Så til fru Pernille Falcon: Jo, jeg er da helt sikker på, at det vil opfattes som værende et angreb på fagbevægelsen og lønmodtagernes rettigheder. Og jeg har fuld tillid til, at lønmodtagerbevægelserne vil gøre, hvad de kan, for at deres medlemmer opfatter det som et angreb på deres rettigheder.
Det har jeg fuld tillid til.
Det er jo en del af deres eksistensberettigelse.
Det er helt klart, at det vil være det, og den tur må vi tage.
Det er alvorligt at få brudt nogle fordomme, og det bygger meget, meget på fordomme og vanetænkning osv.
Det skal vi have gjort op med, og det vil give ganske megen blæst, det er jeg heller ikke i tvivl om.
Men den blæst vil jeg gerne stå i.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-22:
Det, der er tale om, når man kan kræve en eksklusivaftale, er, at man på den måde kan holde en uorganiseret arbejdsgiver til en aftale og også få ham til at respektere denne aftale.
Og det er den eneste måde, det eksisterer på, for
Dansk Arbejdsgiverforening kan ikke gå ind med den lovgivning, som findes i dag, og sige: Vi boykotter den virksomhed, fordi den undergraver vores eksistensmulighed. Derfor var det her, da man lavede det arbejdsretlige system, det eneste værn, man kunne stille op.
Det er derfor, at jeg spørger: Hvad er det for et værn, man vil stille i stedet?
Pernille Falcon (EL), 2002-02-22:
Jeg vil gerne høre: Forestiller hr. Ole M. Nielsen sig virkelig, at fagbevægelsen og arbejderne ikke vil opfatte ophævelse af eksklusivaftalen som et voldsomt angreb på de kollektive rettigheder og som en kraftig forringelse af mulighederne for at sikre sig nogle ordentlige løn- og arbejdsvilkår?
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-22:
Jeg tror ikke, at jeg forstår spørgsmålet, for netop de uorganiserede arbejdsgivere vil jo stadig væk være problemet, hvis vi synes, at de er et problem.
Men jeg må indrømme, at jeg ikke rigtigt forstår, at det skulle være et øget problem under det her, men det vil jeg gerne drøfte på et senere tidspunkt.
Det må vi kunne få uddybet ved en eller anden lejlighed.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-22:
Jeg var glad for hr. Ole M. Nielsens bemærkninger, men jeg savner sådan set at få et svar.
For mig er det jo vigtigt, at man fastholder fredspligten, og at man fastholder forhandlingsretten.
Derfor mangler jeg et svar, og jeg har prøvet at stille spørgsmålet et par enkelte gange under debatten: Hvordan har man tænkt sig, at man vil håndtere de uorganiserede arbejdsgivere, så vi kan fastholde fredspligten?
Så vi kan fastholde forhandlingsretten?
Så vi kan sikre, at vi også har et stabilt arbejdsmarked i fremtiden?
Pernille Falcon (EL), 2002-02-22:
Selvfølgelig kan man have et samarbejde på tværs af fagforeningerne.
Det sker på en masse arbejdspladser, og fint og godt for det.
Det, der er problemet, er, at forslagsstillerne anfægter hele aftaleretten.
Så er det, at jeg har spurgt på Enhedslistens vegne flere gange: Jamen hvad er det for andre områder, hvor man så vi gå ind og knægte aftaleretten?
Bent Bøgsted (DF), 2002-02-22:
Til fru Pernille Falcon: Jeg kan da ikke forstå, at Enhedslisten ikke tror på, at arbejdere, der er i forskellige fagforeninger, ikke kan stå sammen mod en dårlig arbejdsgiver ude på en arbejdsplads.
Man kan godt arbejde sammen, selv om man er i forskellige fagforeninger, og tage skridt imod en dårlig arbejdsgiver, hvis det drejer sig om arbejdsforhold eller lønforhold ude på en virksomhed.
Det har ikke noget med eksklusivaftaler at gøre.
Jo, hvis eksklusivaftalerne er der, så er der kun én fagforening, der råder, det er selvfølgelig rigtigt nok.
på en arbejdsplads, eller tværfaglige, eller hvad man skal sige, så kan man da godt stå sammen om at tage skridt imod en dårlig arbejdsgiver.
Pernille Falcon (EL), 2002-02-22:
Det er en gammel traver, der har fået fornyet vind i sejlene med en regering, som jo har gjort det til en leveregel at se stort på aftalefriheden på det danske arbejdsmarked.
Forslagsstillerne afslører i hvert fald med bemærkningerne til forslaget, at de simpelt hen ikke tror på aftalesystemet.
Som de selv siger det i bemærkningerne til forslaget: »Aftalefriheden påberåbes ofte i forbindelse med indgåelse af eksklusivaftaler«.
Jeg lader det stå lidt.
Er det virkelig forslagsstillernes holdning til aftalefriheden, så er der jo ingen grænser for, hvad der kan komme af indgreb fra den side for at begrænse denne frihed.
Det bliver i øvrigt ikke bedre af, at forslagsstillerne øjensynlig mener, at truslen om anvendelse af kampskridt skulle være en negativ side i forbindelse med overenskomstsystemet.
Det må logisk betyde, at forslagsstillerne er imod retten til strejke og lockout, så deres tilsyneladende forkærlighed for frihed på arbejdsmarkedet handler i virkeligheden om at gøre op med nogle af de helt grundlæggende faglige rettigheder.
Det, forslagsstillerne vil, er at udvide enkeltpersoners ret til at underbyde de arbejdsforhold, som er aftalt for ansatte, der er fagforeningsmedlemmer.
Forslaget vil betyde frit spil for løntrykkere og for folk, der vil nasse på de resultater, medlemmerne af organisationerne har tilkæmpet sig.
Over for arbejdsgivernes interesse eksisterer den enkeltes frihed jo kun på grund af det faglige sammenhold gennem de kollektive aftaler.
Det er fagforeningerne og deres medlemmer, der har tilkæmpet sig de løn- og arbejdsforhold, der gælder det pågældende sted for alle på arbejdspladsen.
I Enhedslisten mener vi, at medlemskab af en faglig organisation er en god og nødvendig ting.
Vi går også ind for, at de faglige organisationer lige som alle mulige andre foreninger har ret til at beslutte, hvad de vil.
Det er et helt centralt punkt i foreningsfriheden.
Jeg vil ikke undlade at tilføje, at vi i Enhedslisten er meget opmærksomme på, at de faglige organisationer har en egen interesse i udviklingen af så stor medlemsindflydelse som overhovedet muligt på alle planer.
Men det er en helt anden sag, som ikke handler om lovregulering, men om interne diskussioner og beslutninger i hver enkelt fagforening og i hvert enkelt forbund. Jeg skal sige til slut, at Enhedslisten, som det fremgår, stemmer imod forslaget.
Anders Samuelsen (RV), 2002-02-22:
Jeg vil så blot slutte af med at konstatere, at jeg må gå ud fra, at hr. Ole M. Nielsen nu vil lægge maksimalt pres på Det Konservative Folkeparti for at få gennemført hr. Ole M. Nielsens forslag, hvis det er teknisk muligt - det lille forbehold - inden sommerferien.
Hermed må vi jo have fået en klar accept fra Det Konservative Folkeparti af, at såfremt det er teknisk muligt - og alt er, indtil det modsatte er bevist, nærmest teknisk muligt i dagens Danmark - så kan vi få det forslag her vedtaget meget hurtigt.
Ole Sohn (SF), 2002-02-22:
Jeg vil gerne spørge hr. Anders Samuelsen, om han ikke er bekendt med lovforslag fra regeringen, eksempelvis om indgreb i Arbejdsmarkedets Feriefond, som bliver hastet igennem, uden at man overhovedet sender det til høring?
Så man kan godt handle hurtigt, hvis man har den politiske vilje til det.
På en eller anden måde kan man betegne sådan en debat som en gentagelse, og det er måske også derfor, vi er i stand til at få nogle gode lange debatter, fordi vi kan vores roller, og dem er der jo ikke ændret så meget ved.
Derfor vil jeg sige, som jeg vistnok også har sagt tidligere, at for os at se er der én ting, der i hvert fald er helt afgørende at få slået fast, og det er, at det danske overenskomstsystem, herunder også mulighederne for at to parter frivilligt kan aftale et sæt bestemmelser, er helt i overensstemmelse med ILO-konventionerne.
Det er fastslået flere gange.
Det indebærer, at mennesker har ret til at indgå i et fællesskab, og dette fællesskab har ret til at træffe aftaler.
Det kan være aftaler om en overenskomst, og det kan være aftaler om en overenskomst indeholdende eksempelvis en eksklusivbestemmelse.
Men en sådan mulighed, en sådan ret kan en gruppe personer i fællesskab kun aftale, hvis man har en modpart, som er enig i det.
Det forudsætter altså, at man respekterer aftalefriheden, og at to parter er enige om, hvordan aftalesættet for den pågældende virksomhed skal være.
Hvis det ikke er tilfældet, vil der ikke kunne eksistere eksklusivbestemmelser i en overenskomst, så derfor er fundamentet for, at man overhovedet kan drøfte spørgsmålet om eksklusivbestemmelser, at det beror på aftalefrihed og en overenskomst mellem to selvstændige parter.
Hvis en person ønsker at søge job på en arbejdsplads og ikke ønsker at være organiseret i en bestemt organisation, som måske har en eksklusivbestemmelse på et overenskomstområde, så står det jo den enkelte frit for at vælge en hvilken som helst anden arbejdsplads.
Men det med friheden indebærer jo også, at man respekterer, at en gruppe personer har aftalt et sæt spilleregler som fundament for de løn- og ansættelsesvilkår, der nu er på det pågældende sted, og ønsker man at få glæde af de goder, som en gruppe personer via en frivillig aftale har indgået med en modpart, er det da også naturligt, at man siger, at så skulle det også være en del af fællesskabet.
Det er jo det, der hedder respekt
både for de individuelle rettigheder og - det har måske ikke være så meget fremme i debatten - det, der hedder de kollektive rettigheder, som er fundamentet for den danske arbejdsmarkedsmodel, som har været gældende siden forrige århundredes slutning. Derfor mener vi, at det er helt afgørende, at vi respekterer aftalefriheden, og eftersom vi gør det, så er vores konklusion, at vi for ottende gang, tror jeg, det er, må sige til forslagsstillerne, at vi ikke mener, at det er rimeligt at foretage et sådant indgreb i aftalefriheden, hvorfor vi ikke kan støtte det pågældende beslutningsforslag.
Jens Vibjerg (V), 2002-02-22:
Det var en rigtig radikal udmelding, vi fik.
Jeg blev i hvert fald overhovedet ikke klar over, hvordan den radikale ordfører forholdt sig til det principielle indhold i beslutningsforslaget.
Det synes jeg godt vi kunne få en melding om her fra Folketingets talerstol.
Lars Barfoed (KF), 2002-02-22:
Tak for det, hr. formand, så kan jeg roligt kaste mig ud i en længere redegørelse, kan jeg forstå.
Så vil jeg da tage det sidste først, så jeg er sikker på at få svaret ordentligt på det i hvert fald.
Se, det er jo sådan med ferieoverenskomsterne, at der er - og jeg glæder mig meget over, at hr. Ole Vagn Christensen er fuldstændig enig med mig - tale om, at der er en balance, når det gælder omkostningerne i sådan en overenskomstaftale, hvor den likviditetsfordel, arbejdsgiverne får, indgår blandt andre ting på den ene side, og så er der nogle lønstigninger og nogle andre ting på lønmodtagersiden, der indgår på den anden side.
Der er altså en eller anden form for balance i aftalen om de omkostninger, som arbejdsgiverne påtager sig i den kommende overenskomstperiode.
Og der skal man altså være meget varsom med at gribe ind over for det.
Jeg kan slet ikke se, at vi i den sammenhæng taler om nogle principielle frihedsrettigheder for nogle mennesker.
Det, der er mit hovedsynspunkt, er, at man skal være meget, meget varsom med at gribe ind i aftalefriheden, ikke mindst aftalefriheden på arbejdsmarkedet, men der er altså nogle særlige situationer som denne her, nogle særlige forhold som det her, hvor man kan gøre det.
Lad mig anskueliggøre det lidt ved at sige, at der jo også kunne være andre ting, man kunne forestille sig, nogle overenskomstparter ville indgå nogle aftaler om, som vi ville føle her i Folketinget var så anstødeligt, at det måtte der nødvendigvis gribes ind over for, eller det måtte forbydes, at de gjorde det igen.
Lad os tale om, at man udelukkede andre minoriteter end nogle, der ikke var medlem af en bestemt forening, fra at få et arbejde på den pågældende virksomhed.
Jeg kunne nævne alle mulige minoritetsgrupper, hvor man kunne finde på - en virksomhed og nogle ansatte imellem - at aftale: de må ikke få et arbejde her.
Så ville vi også gribe ind over for det.
Anders Samuelsen (RV), 2002-02-22:
Der er den lighed mellem denne talerstol og at være i tv, at man har kort tid til sin rådighed, så når hr. Lars Barfoed forsøger at undslå sig og komme med den der grundlæggende forklaring om, at han ikke har særlig god tid til sin rådighed her, så mener jeg, at det er godt, at vi har mulighed for at gå op tre gange i træk og stille spørgsmål, for det giver jo alligevel en vis tidsramme.
Så jeg vil blot gentage mit spørgsmål og bede om at få
den forklaring, der tydeliggør over for Folketinget, hvad det er for en forklaring, som kan sikre hr. Lars Barfoed mod at være selvmodsigende.
Ole Sohn (SF), 2002-02-22:
Jeg synes, det er en befrielse at have en ordfører som hr. Ole Vagn Christensen, som virkelig engagerer sig i sagen.
Til min egen forståelse: Det Konservative Folkeparti har altså ikke noget imod at gribe ind i overenskomster, hvis det tjener bestemte formål, men har noget imod, hvis det virker til ugunst for andre formål.
Er det sådan, det skal forstås?
Altså man har ikke en principiel opfattelse af, om man kan gribe ind i aftalefriheden eller ej?
Det er selektivt, det afhænger af, hvilke interesser man varetager.
Er det sådan, det skal forstås?
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-22:
Jeg synes, vi her oplevede, vil jeg gerne sige til hr. Lars Barfoed, hykleriet, men vi så også, at der ikke skal ret meget til, før et system vælter, nemlig ved at trække en lille tråd ud af et spindelvæv.
For jeg er helt af den samme opfattelse som hr. Lars Barfoed, at hvis man gik ud og sagde, at feriepengene er lønmodtagernes, så ville der opstå et kraftigt likviditetsproblem for alle danske arbejdsgivere.
Det, man skal være klar over, er, at når man begynder at røre ved én ting, kan det have konsekvenser andre steder også, og det, hr. Lars Barfoed er på vej til at røre ved, er overenskomstsystemet, som skal værne mod uorganiserede arbejdsgivere.
Jeg kan ikke se, hvad konsekvensen kan blive for de organiserede arbejdsgivere, sådan som situationen ser ud, men jeg tror, det sagtens kan blive af lige så store dimensioner som de konsekvenser, det kunne få, hvis man begyndte at røre ved feriepengene.
Man skal heller ikke tro, at man kan gøre noget gratis herinde i Folketinget, at man kun kan ramme lønmodtagerne, at man ikke kan komme i den situation, at man også er nødt til at ramme arbejdsgiveren, hvis man vil til at begynde at lave dette system til et politisk system.
Lars Barfoed (KF), 2002-02-22:
Til hr. Ole Sohn og hr. Anders Samuelsen: Man skal jo passe på, hvad man går rundt og siger; jeg vidste jo godt, det ville komme.
Men se, tingene hænger nu sammen alligevel.
Jeg mener fortsat, at man skal være meget varsom med at gribe ind i overenskomster.
Nu kan jeg desværre ikke bruge den korte taletid her til at redegøre nærmere - det gjorde jeg på et andet tidspunkt - for, hvorfor det er et voldsomt ensidigt indgreb at fjerne en likviditetsfordel for arbejdsgiveren i forbindelse med et indgreb i ferieoverenskomsterne. Men det er i en helt anden sammenhæng og af en helt anden karakter, end det vi taler om her.
Her taler vi om at beskytte menneskers frihed, og selv om man skal være meget varsom med at gribe ind i aftalefriheden på arbejdsmarkedet - og det gælder i virkeligheden på alle andre områder i livet - så er der altså visse fundamentale rettigheder, vi også fra Folketingets side må tillade os at kunne gribe ind over for, og her er altså sådan en særlig rettighed, nemlig retten til ikke nødvendigvis at være medlem af en bestemt forening.
Hr. Ole M. Nielsen spørger så, om tingene ikke er undersøgt før.
Der er jo også noget teknik i det.
Der er før fremsat et beslutningsforslag, og nu taler vi altså om et lovforslag, og der er jo altså noget teknik og nogle detaljer, der skal på plads dér, så det beder vi om tid til.
Hr. Ole M. Nielsen spørger så, om vi vil stemme for det, hvis man ændrer ikrafttrædelsesdatoen.
Jeg tror, at jeg, hvis jeg sagde ja til det, ville komme i det problem, at der er nogle udløbsdatoer på nogle overenskomster og nogle andre tekniske detaljer, der ville gøre, at jeg ikke kan garantere en bestemt dato for, hvornår en lov vil have fuld effekt overalt.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-22:
Undskyld.
Jeg vil først lige spørge hr. Barfoed, om han nu er helt sikker på, at hans forgænger, hr. Knud Erik Kirkegaard, kan tilslutte sig, at tingene ikke har været ordentligt undersøgt før.
Nå, det var bare den spydige bemærkning.
Så vil jeg spørge hr. Lars Barfoed, ligesom jeg spurgte Venstres ordfører, om hr. Lars Barfoed vil stemme for beslutningsforslaget her, hvis vi ændrer ikrafttrædelsesdatoen eller den der frist for, hvornår regeringen skal fremkomme med forslaget, til den 1. januar 2003.
Anders Samuelsen (RV), 2002-02-22:
Nu kom hr. Ole Sohn mig jo en anelse i forkøbet, for det er jo nemlig fuldstændig korrekt, at hr. Lars Barfoed og undertegnede havde en sådan debat i Pengemagasinet for et par uger siden.
Jeg vil også sige, at det nu begynder at halte en anelse, synes jeg, for De Konservative.
For i den udsendelse blev det klart slået fast, at man ikke kunne tillade, og at det ikke kunne accepteres, at man bare lige gav retten til feriepengene til dem, som faktisk havde optjent dem, nemlig lønmodtagerne, for det var jo et led i en større aftale, en overenskomst, om, hvordan og hvorledes arbejdsgiverne nu havde retten over feriepengene indtil en vis dato.
Vil nøjagtig den samme problemstilling ikke rejse sig her, hvis hr. Lars Barfoed får det, som han har lagt op til, altså får sin vilje på det her område?
Vil nøjagtig den samme problemstilling ikke opstå, nemlig at vi har en række virksomheder, arbejdsgivere og lønmodtagere, som har indgået eksklusivaftaler netop under den forudsætning, at nye, der kommer til virksomheden, skal ind under den samme aftale?
Så skrider grundlaget jo.
Så holder den forhandlingssituation ikke længere.
Kan hr. Lars Barfoed acceptere det?
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-22:
Det er første gang, jeg har ordet.
Lars Barfoed (KF), 2002-02-22:
Jeg forstår ligesom, at min taletid er udløbet, så ...
Ole Sohn (SF), 2002-02-22:
Jeg erindrer, at jeg for et par uger siden så og hørte min ærede kollega hr. Lars Barfoed i en debat med hr. Anders Samuelsen, hvori hr. Lars Barfoed meget advarede imod indgreb i overenskomsterne, fordi en overenskomst altid er udtryk for et komplekst aftalesystem, og tager man en enkelt lillebitte pind ud, så tilter det.
Og derfor ville hr. Lars Barfoed advare imod det. Dengang var det en sag, som kunne skade arbejdsgiverne.
Hvori er forskellen, altså når man laver et indgreb i aftalefriheden i forbindelse med eksklusivbestemmelserne?
Har det en anden karakter, når man tager den brik ud af et overenskomstsystem?
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-22:
Det var bare for at få gjort den der debat om tidspunktet for lovforslagsfremsættelsen færdig.
Det eneste tidspunkt, vi beskæftiger os med i vores beslutningsforslag, er, at vi pålægger regeringen at fremkomme med lovforslag om det her inden den 1. juli.
Det er så den dato, jeg kan foreslå ændret til den 1. januar 2003.
Hvornår loven så skal træde i kraft af hensyn til overenskomsterne, ved jeg ikke.
Jeg er helt enig med hr. Barfoed i, at alt det der skal vi selvfølgelig leve op til.
Men den forpligtelse, vi med beslutningsforslaget her pålægger regeringen, er at fremkomme med lovforslag, og det er så dér, jeg er villig til at sige 1. januar i stedet for 1. juli.