Margrethe Vestager (RV), 2002-01-09:
Noget af det mest interessante ved forhandlingen her i dag er vel, at den endnu en gang giver os anledning til at tage den principielle diskussion om frit valg og grænserne for frit valg i forhold til balancen mellem den enkeltes rettigheder og fællesskabets. Jeg synes, det er meget interessant, og jeg har også med stor interesse lyttet til socialministerens varsel om lovforslag om frit valg, når man er visiteret til plejehjem og plejebolig, samtidig med at kommunernes frihed til at disponere på plejeboligområdet skal fastholdes. Jeg ser med stor spænding og interesse frem til, hvordan det skal lykkes at lave en model, som ikke bare bliver en falsk visitering til en venteliste på diverse forskellige boligområder på forskellige lokaliteter og på forskellige niveauer, som hr. Flemming Oppfeldt, Venstres ordfører, diverterede os med.
Og det er interessant at se, hvordan det skal kunne sikres, at borgere, som har boet i en kommune i mange, mange år, stemt og støttet ældreboligpolitikken i kommunen, skal finde sig i, at andre kan skrive sig op på samme venteliste uden at have betalt kommuneskat i kommunen i mange, mange år.
Hvilke typer af udligningsordninger, hvilke typer af ordninger vil man lave, som sikrer, at der bliver en sammenhæng mellem den kommunale politik og den frihed, som kommunen har til at tilrettelægge den og borgernes ønsker om et friere valg?
Det andet, som jeg med interesse vil afvente, er, hvordan socialministeren vil sikre, at der kan være selvvisitation til aflastning.
Så vidt jeg ved, er det ikke områder, hvor vi har særlig stort overskud.
Når vi er betænkelige ved forslaget om selvvisitering, er det, fordi vi ser det som en stor risiko med den begrænsning, der er på antallet af plejeboliger og plejehjem i øjeblikket, at de svageste ældre ikke får den bolig, de har brug for inden for et kort tidsperspektiv.
Det er jo selvfølgelig et stort problem, hvis det er sådan, og derfor tilslutter vi os selvfølgelig også de positive ord, der er sagt i dag om et øget byggeri af plejehjem og ældreboliger.
En sådan form for selvvisitering kan også give et uønsket pres på den ældre til at fraflytte en bolig, som den ældre egentlig har lyst til at blive boende i, fordi den ældre lige pludselig får den fornemmelse, at det kan da godt være, at børnebørnene gerne ville bosætte sig her, hvis jeg nu lige passende fik flyttet en tiendedel af mit habengut hen i en plejebolig.
Og den type af pres ønsker vi ikke at bidrage til.
Tværtimod vil det jo være ønskværdigt, hvis frit valg til at bo i eget hjem bliver en større realitet, fordi man får en hjemmepleje, som faktisk gør det muligt.
Noget andet er, at vi meget gerne ser et arbejde sat i gang i forhold til andre boformer end dem, vi kender.
Der har været spredte forsøg rundtomkring med at lave ældreboligformer, hvor netop, som hr. Villy Søvndal også nævnte, stærkere og svagere ældre kan bo sammen, og hvor man kan have et langt perspektiv for sin boligsituation også som ældre og gammel. Det sidste er, at vi også med interesse ser frem til, hvordan regeringen vil håndtere visiteringen af par, hvordan man skaber et boligmiljø, som er hensigtsmæssigt både for den stærkt demente og for den fuldstændigt friske ældre, et boligmiljø, som kan rumme begge parters interesse og selvfølgelige behov for et udfordrende og interessant sted at bo.
Med de ord vil jeg sige, at vi ikke kan støtte forslaget, men vi glæder os meget til den fortsatte diskussion af det her område.