Rasmus Prehn (S), 2006-05-11:
Indledningsvis vil jeg gerne takke mange gange for flere meget sympatiske tilkendegivelser, der er kommet til vores beslutningsforslag.
Det er ikke alle, der har villet stemme for forslaget, men der er rigtig mange, som har sagt, at der var gode intentioner i vores forslag, og at det var en rigtig måde at tænke på med hensyn til at bruge pengene mere fornuftigt.
Det er altså overordentlig positivt for os som Socialdemokrater.
Vi fremsætter et forslag, som vi har arbejdet med i snart et halvt år; vi har stillet spørgsmål, spurgt ind til og undersøgt forskellige ting osv., fordi vi er så optaget af, at når der nu er en helt oplagt mulighed for at bruge nogle penge på en mere fornuftig måde, kan vi lige så godt gøre det.
Derfor er vi glade for, at både De Konservative, Venstre, De Radikale og SF tilkendegiver, at der er nogle positive takter i det her, og at de vil støtte udviklingen.
Derfor er vi selvfølgelig også smadderærgerlige over, at det er sådan, at man ikke vil stemme for forslaget.
Og vi kan ikke forstå, hvis de partier, der her i Folketinget har tilkendegivet, at de er positive over for forslaget og den retning, det peger i, ikke samtidig kan give os den cadeau, at vi, der har lagt arbejde i at fremme den her sag, også får vedtaget vores beslutningsforslag.
Og der har vi altså forestillet os, at man kunne omlægge WildCard-ordningen, sådan at det ikke bliver et alderskriterium, der gælder, men at det bliver et spørgsmål om, om man er under uddannelse.
Det kan sagtens være, at vi her har fået formuleret os lidt for upræcist, i den forstand at vi så ikke har været helt præcise i forhold til, hvad man gør i aldersgruppen fra 16 til 18 år, hvis man ikke er på SU osv.
Men det mener jeg altså ikke skal skygge for, hvad det er, der er hovedintentionen, nemlig at det er dem, der har behovet, som skal have pengene, og ikke folk, som har en fuldtidsløn, der skal have en rabat.
Hele tanken er, som jeg har været inde på flere gange – også i mine spørgsmål – at den 22-årige, som har en fuld løn, ikke skal have rabat, men at den, som er 27, 28, 29 år, og som er under uddannelse, skal have rabat.
Så spørger hr. Jacob Jensen fra Venstre: Hvordan kan vi så være sikre på, at det bliver provenuneutralt, og hvad skal man gøre for at overholde det?
Der har vi været inde og kigge på, hvor mange brugere der er i øjeblikket.
Der er 137.000 brugere af DSB's WildCard-ordning.
Vi har også kigget på, at der er mulighed for, at 600.000 vil kunne bruge den her ordning.
Så det er altså markant færre, der får adgang til ordningen, hvis vi ændrer den efter de kriterier, vi foreslår.
Der vil så formentlig være flere af dem, der bliver potentielle brugere af ordningen, som vil søge.
Men der er ikke noget, der tyder på, at der vil komme flere brugere end de 137.000, vi har i dag.
Og derfor kan vi opretholde den rabat, vi har i dag, som på de dage, hvor der ikke bliver rejst så meget, er på 50 pct., og på de dage, hvor der bliver rejst meget, kun er på 25 pct.
Men for at være sikre på, at det kan komme igennem, for at være sikre på, at vi sender signalet om, at det er de samme penge, der bare skal bruges mere fornuftigt, har vi sagt, at det skal være provenuneutralt.
Derfor er vi også villige til, hvis der er flere end i dag, der søger ind, at kigge på at lave en lavere procentsats, sådan at man, hvis der er flere der søger, får en lidt mindre rabat.
Det er simpelt hen for at sikre, at vi ikke skal op med flere penge.
Vi har prøvet at være realistiske og fornuftige for at sikre, at vi kan få brugt pengene mere fornuftigt, end de bliver det i dag.
Så er der et andet spørgsmål, der bliver nævnt.
Fjerner man ikke incitamentet for at blive færdig med en uddannelse?
Det mener vi faktisk ikke at man gør, ved at WildCard-ordningen bliver ændret.
Vi tror tværtimod, at det vil blive mere tillokkende for dem, der er over 26 år, og som har lyst til at tage en uddannelse, at der er mulighed for at få en rabat, også selv om man er over 26 år.
Så vi ser det som et positivt incitament og ikke som et negativt incitament.
Så er der fru Henriette Kjær fra De Konservative, der spørger, om man kunne lave en fradragsmodel i stedet for.
Der er jeg altså bange for, at man fra Det Konservative Folkepartis side blander WildCard-ordningen sammen med den pendlerordning, der findes mange steder.
Den kunne man måske forestille sig at man kunne lave om til en fradragsordning, for der har man et fast rejsemål, man benytter flere gange om ugen.
Men med WildCard-ordningen kan det være at man den ene måned rejser til en konference i København, og at man den næste måned rejser til sin fætter eller sin oldemor eller til en konfirmation.
Den måde, man bruger WildCard på, er meget sporadisk, og derfor er det svært at forestille sig, at man skal sende billetter ind for at dokumentere, at nu har man rejst så og så meget.
I virkeligheden kunne man få et kæmpe problem med folk, der opdigtede rejser, som de ville selvangive for at få et fradrag.
Der er det altså meget nemmere at administrere på den her måde, hvor man får et kort, og så får man rabat.
Derfor håber jeg meget, at De Konservative holder fast i, at hvis vi bruger pengene mere fornuftigt, vil de gerne være med til at ændre WildCard-ordningen frem for at lave en fradragsmodel.
Så er der hr. Rune Lund, som jeg synes er inde på nogle værdige overvejelser om den gruppe, som ikke er under uddannelse.
Det er det håb, vi har for alle i Danmark.
Vi ved, at der skal uddannelse til, for at man kan klare sig.
Man har haft forskellige ordninger, hvor man prøver at tilskynde unge mennesker under 26 år til at tage en uddannelse.
Og derfor er det langt størstedelen af den her gruppe, som er under uddannelse, og som så vil være dækket af den her ordning.
Når vi så særlig har nævnt de psykisk syge bistandsklienter, er det, fordi vi har set, at det er en gruppe, der er meget svag, og som vi gerne vil tilgodese.
Unge mennesker på halve dagpenge og med nedsat kontanthjælp har stadig en større indtægt, end en SU-modtager har osv.
Og vi vil faktisk gerne sende dette signal til dem: Tag jer en uddannelse, så er der rabat at hente.
Det mener vi er en positiv tilskyndelse.
Men det er klart, at er der store sociale problemer, er vi selvfølgelig villige til at kigge på det.
Afslutningsvis – for jeg kan forstå på formanden, at jeg skal til at slutte af –
Og jeg håber ikke, at det, at vi fra forslagsstillernes side har været nødt til at stille nogle lidt krasbørstige spørgsmål, betyder, at vi har arbejdet os væk fra hinanden.
Jeg håber, at man respekterer, at vi har den rolle som opposition, at vi skal prøve bedst muligt at forsvare det forslag, vi har fremsat, og at vi dermed også skal spørge mest muligt kritisk ind til, hvorfor man på den ene side siger, at man er positiv over for forslaget, og på den anden side ikke vil stemme for det.
Så er vi nødt til at fremsætte nogle lidt krasbørstige forslag.
Det håber jeg altså ikke betyder, at folk bliver så ærgerlige over os, at de slet ikke vil være med til at støtte et ellers sympatisk forslag.
Så med de her ord vil jeg sige, at jeg meget håber, at vi kan se positivt frem til juni måned, hvor takstudvalget er færdigt, og at vi kan sige til de mange tusinde studerende, der er ude i landet, og som håber på, at vi ændrer det her: Der er blevet lyttet til jer, vi har taget jeres forslag alvorligt, vi vil gerne give jer en WildCardordning, som er mere retfærdig end den, der er nu.