Frank Aaen (EL), 1999-04-28:
Tak for de pæne ord om hensigten.
Jeg kan jo ikke takke andre end SF for mere end det.
Jeg kunne sådan set godt have ønsket mig, at holdningen, specielt hos regeringen, havde været mere positiv, fordi det er regeringen, der er fader til forslaget, men da jeg i sin tid spurgte hr. Koch, om han ville være med til at lave hæleriparagraffen, så var svaret nej.
Han ville hellere lave det, som vi præcis har foreslået her i dag.
Derfor er jeg selvfølgelig lidt forundret over, at man nu er blevet så negativ, når man faktisk selv er skribenten.
Skatteministeren sagde, at det kunne brede sig til, at vi skulle have autorisation på alle mulige områder.
Nej, det er ikke tilfældet.
Det her tager jo lige præcis fat dér, hvor det, man sælger, først og fremmest er i form af, at man udlejer arbejdskraft.
Det er dér, hvor det meste af salgsprisen består af A-skat og moms.
Altså i modsætning til det meste andet, når man f.eks. køber ind i en butik eller andre steder, så er det jo en meget stor del af det, man køber, der er materiale, det vil sige, at der har været indgået moms, og der er meget mindre A-skat som andel af salgsprisen, og derfor er der ikke samme volumen at snyde i.
Her tager vi fat lige præcis dér, hvor det er en meget stor volumen af A-skat og moms at snyde i.
Når det siges, at det er et ekstremt bureaukrati, vi vil opbygge: Nej.
Det, der står i forslaget, er jo stort set kun, at en virksomhed skal have dokumenteret, at den gør det, som vi kræver af virksomheder i almindelighed i Danmark: bogføre, sørge for, at der er en overenskomst, det ene og det andet og det tredje.
Ikke nogle nye krav, men de krav, som næsten alle virksomheder i forvejen opfylder; det er jo ikke ekstra bureaukrati.
Det, vi sådan set går ind og stopper - og det er det, der er trafikken på det her område - er, at man opretter og lukker, opretter og lukker, opretter og lukker virksomheder.
Samme personkreds, samme ansatte, men hele tiden for at forhindre, at myndighederne, om jeg så må sige, kommer efter en.
Her vil vi sige, at man skal have dokumenteret, at man i en årrække har overholdt reglerne.
Hvis det er en ny virksomhed, får den - det erkender jeg - et ekstra krav om dokumentation, men det gælder kun for nyetablerede virksomheder, ikke for dem, der har virket i lang tid.
Så jeg er lidt uforstående over for, at det skulle være så nyt og så meget bureaukratisk og så umuligt og ondsindet, tror jeg næsten, det blev sagt.
Men der er selvfølgelig også nogle partier, der mener, at den kontrol, vi i forvejen sætter over for virksomhederne, er ondsindet. Så vil jeg sige, når der blev henvist til det forslag, vi lige har behandlet, at det er vi jo langt hen ad vejen enige i, men vi sagde også før, at der er problemer med, om man faktisk kan løfte beviset eller kan få myndighederne, dvs. politiet og anklagemyndigheden, til at rejse de sager, der er nødvendige, for at kunne bekæmpe sort arbejde på den måde.
Vi ser det her som et supplement til den anden lov, fordi vi ikke tror, at den anden i sig selv er tilstrækkelig.
Der vil nok langt hen ad vejen også bare ske det, at man får en ændret fordeling af snydet, sådan at den, der køber, fremover så vil få en lidt mindre procentdel af snydet, hvorimod den, der sælger, altså ejeren af den virksomhed, der laver f.eks. sort rengøring, så beholder en større del til sig selv.
Det gør det jo ikke ret meget bedre for samfundet - det gør det måske endda næsten værre.
Så vil jeg sige, at vores forslag her heller ikke kun er af hensyn til de offentlige kasser.
Vi bør sådan set også snakke om og tænke på andet end det, også når vi er i skattekredsen, for i virkeligheden er det værste ved sort rengøring efter min opfattelse ikke, at de offentlige kasser bliver snydt; det værste ved de her sorte rengøringsfirmaer er i virkeligheden den mishandling, der sker af de ansatte, som bliver tvunget til at arbejde fuldstændig uden rettigheder, uden mulighed for at optjene dagpengeret, uden mulighed for at opnå sygedagpenge, uden nogen som helst form for almindelige lønmodtagerrettigheder.
For det hører jo med, at når man ikke engang er ansat, når det er så gennemført sort som det, vi ser, jamen så er de ansatte fuldstændig uden nogen form for retsbeskyttelse, uden nogen form for social eller kollektiv beskyttelse af anden art i deres arbejdssituation.
Det er i virkeligheden det værste.
Det er lige så stor en bevæggrund for os, som det er at beskytte de offentlige kasser, og som det er at sikre fair konkurrence på området mellem de forskellige virksomheder.
Vi mener faktisk også, der er brug for her at gøre noget.
Og det er jo ofte indvandrere, som i forvejen har det meget besværligt med at få en ordentlig plads i samfundet, det er jo ofte dem, der, fordi de ikke kan få arbejde andre steder, bliver fanget ind i nogle af de her systemer, og de har faktisk i virkeligheden behov for og krav på, at vi går ind og prøver at se, hvordan vi kan skabe mere ordnede forhold på området.
Derfor vil vi faktisk anbefale, at man prøvede lige at overveje sagen en gang mere både i regeringen og i øvrigt også i de partier, som går ud fra, synes jeg, lidt overfladiske argumenter.
Undskyld mig, men sådan har jeg det også selv en gang imellem, at det kan gå lidt hurtigt, og at der måske er lidt mere visdom gemt i det her, end vi lige umiddelbart kunne høre i debatten.
Det kan jeg jo sige så meget desto mere, eftersom jeg ikke engang selv er den, der har forfattet ideen, men bare har lånt en idé fra en tidligere skatteminister.
Jeg har også hørt ude i det virkelige liv både i fagbevægelsen og også hos arbejdsgivere, at der da er en vis interesse for ideer i den her retning, fordi man faktisk dér er optaget af ikke bare de offentlige kassers velbefindende, men også af konkurrenceforholdene og af de ansattes vilkår.
Så vi vil muligvis opleve, at der kan komme en lidt større opbakning også til det konkrete forslag end den, vi lige har oplevet.