Frank Jensen (S), 2001-10-09:
Lovforslaget, der er fremsat af Venstre og Det Konservative Folkeparti, er en uændret genfremsættelse af det lovforslag, som Folketinget sidste år havde lejlighed til at behandle og forkaste.
I al korthed går lovforslaget ud på at hæve strafferammerne for vold, voldtægt, menneskesmugling, uagtsomt manddrab og forsætlig fareforvoldelse.
Ifølge forslaget skal strafferammerne for de nævnte forbrydelser med et snuptag hæves med mellem 1½ års og 4 års fængsel, og samtidig foreslås det, formentlig for at undgå for mange besværlige nævningesager som følge af forslaget, at grænsen for, hvornår der skal medvirke nævninge i forbindelse med behandling af straffesager, hæves fra 4 år til 6 år.
Det kan næppe komme som nogen stor overraskelse for forslagsstillerne, at regeringen heller ikke denne gang kan støtte lovforslaget.
I forbindelse med behandlingen af det selv samme lovforslag, som vi i dag på ny skal drøfte, redegjorde jeg nærmere for hovedpunkterne i regeringens politik på området.
Når Venstre og Det Konservative Folkeparti nu har valgt at genfremsætte den gamle traver af et lovforslag, vil jeg benytte lejligheden til kort at erindre om hovedtrækkene i regeringens politik på området.
Ved voldspakken fra 1994 blev straffeloven ændret, således at der generelt indførtes forhøjet straf for voldsforbrydelser i gentagelsestilfælde.
Herudover har regeringen med voldspakken fra 1997 hævet straffen for den grove vold, ligesom regeringen i foråret 2001 styrkede indsatsen mod ungdomskriminalitet, bl.a. med indførelsen af ungdomssanktionen.
Jeg skal i øvrigt erindre om, at Danmark, som det også blev oplyst af fru Sandy Brinck, er blandt de lande i Europa, der oftest idømmer ubetinget frihedsstraf for vold.
I statistikken kommer vi umiddelbart efter Rusland og Grækenland, og det land, der kommer efter Danmark, er Albanien.
Og der er ganske lang afstand mellem Danmark og Albanien i forhold til anvendelsen af ubetinget frihedsstraf
Så hvis man ønsker at skabe et indtryk og billede af, at Danmark skulle være et særlig blødsødent land, så har det intet på sig i virkelighedens verden, måske kun i den politiske og ideologisk betingede debat, men ikke i statistikken og i den virkelige verden.
Vi har i de sidste år haft en omfattende debat om strafniveauet for voldtægtssager.
Jeg har tidligere haft lejlighed til at understrege, at jeg lægger stor vægt på at sikre, at straffen i alle voldtægtssager afspejler samfundets klare afstandtagen fra denne kriminalitet.
Som jeg også tidligere har orienteret Folketinget om, afleverede Rigsadvokaten den 15. januar 2001 en redegørelse
til mig vedrørende strafniveauet for voldtægtssager.
Det var Rigsadvokatens konklusion, at der ikke er grundlag for at antage, at strafniveauet for sammenlignelige voldtægtssager er faldet siden slutningen af 1980'erne.
Rigsadvokatens redegørelse peger imidlertid på nogle tilfælde, hvor der kunne være grund til at se nærmere på, om strafniveauet ligger på et tilstrækkeligt niveau.
Endvidere drejer det sig om sager, hvor voldtægten er begået af flere i forening, det, der i offentligheden er blevet kaldt massevoldtægter.
Efter at have modtaget redegørelsen aftalte jeg med Rigsadvokaten at iværksætte en ordning, hvorefter Rigsadvokaten i 1 år får forelagt alle afsagte domme i voldtægtssager bl.a. med henblik på at vurdere, om der er behov for at anke dommen for at få straffen skærpet.
Den 7. august i år afleverede Rigsadvokaten imidlertid en midtvejsredegørelse om strafniveauet i voldtægtssager.
Ifølge Rigsadvokatens vurdering er der næppe grundlag for at antage, at domstolene på det gældende lovgrundlag vil foretage en mere markant generel forhøjelse af strafniveauet i de forskellige typer af voldtægtssager.
Det er på den baggrund, at regeringen har besluttet at fremsætte lovforslaget om ændring af straffeloven, L 27, med det formål at skærpe straffen for voldtægt.
Voldtægt er, som også fru Sandy Brinck understregede det, en særlig form for alvorlig personfarlig kriminalitet, som ud over den anvendte vold eller trusler om vold også indebærer en grov integritetsmæssig krænkelse af ofret.
Det nuværende strafniveau i voldtægtssager afspejler efter regeringens opfattelse ikke i tilstrækkelig grad krænkelsen af ofrets integritet og seksuelle selvbestemmelsesret.
Der er derfor behov for en generel skærpelse af straffen for voldtægt.
Jeg mener imidlertid ikke, at den fremgangsmåde, som Venstre og Det Konservative Folkeparti foreslår med deres lovforslag, er den rette.
Som bekendt er Straffelovrådet i øjeblikket i gang med at foretage en samlet vurdering af strafferammerne i straffeloven.
Rådet vil eventuelt på baggrund heraf komme med indstillinger om lovændringer.
Det arbejde er sat i gang som opfølgning på en vedtagelse her i Folketinget under en forespørgselsdebat om voldskriminalitet.
Jeg synes, at vi skylder Straffelovrådet, men også os selv, da det er os i Folketinget, der har besluttet at igangsætte arbejdet i Straffelovrådet, at vi ikke foretager vidtgående principielle ændringer af strafferammerne i straffeloven, før vi har et sagkyndigt beslutningsgrundlag i form af en betænkning fra Straffelovrådet.
Dertil kommer, at en simpel forhøjelse af strafferammerne i § 216, som forslået af Venstre og Det Konservative Folkeparti, vil nødvendiggøre en revision af i hvert fald hele kapitlet om sædelighedsforbrydelser for at undgå en skævvridning af strafferammerne for sammenlignelig kriminalitet.
Dette vil i vidt omfang gribe ind i Straffelovrådets arbejde.
Endvidere er der inden for de nuværende høje strafferammer på fængsel i indtil 10 år fuldt ud plads til den strafskærpelse, som jeg er sikker på at et stort flertal i Folketinget er enigt om skal gennemføres, og som er nødvendig.
Regeringen har i sit lovforslag taget højde for alle disse momenter, og jeg mener derfor, at regeringens lovforslag er langt mere afbalanceret og gennemtænkt end forslaget fra Venstre og Det Konservative Folkeparti.
Forslagsstillerne fra V's og K's side ønsker også at hæve strafferammen for menneskesmugling fra 4 til 8 års fængsel.
Jeg skal blot i den forbindelse henvise til regeringens lovforslag om dette spørgsmål, der er varslet i lovprogrammet for i år.
Det forslag vil gøre det muligt for Danmark at medvirke til at vedtage EU's rammeafgørelse vedrørende bekæmpelse af menneskesmugling.
Forslaget går ud på, at strafferammen for menneskesmugling hæves fra 4 til 6 år i overensstemmelse med det kompromis, vi har opnået gennem forhandlingerne med vores partnere i EU.
Venstres og De Konservatives forslag, som vi nu igen behandler,
afspejler for mig, at højere straffe er den eneste løsning, og det er for mig at se en fejlagtig opfattelse, at straf alene skulle være den eneste løsning.
I lige så høj grad er der brug for kriminalpræventive, sociale og behandlingsorienterede initiativer.
De indgik som sagt i voldspakken fra 1997 og var også centrale elementer i regeringens indsats mod ungdomskriminaliteten i forbindelse med indførelsen af ungdomssanktionen tidligere på året.
Den vedtog Folketinget altså her i foråret.
Regeringen kan med andre ord ikke støtte det forslag, som V og K har genfremsat, men som sagt er der jo en meget stor og bred parlamentarisk enighed om, at voldskriminalitet og personfarlig kriminalitet, herunder også voldtægtskriminalitet, skal straffes.
Der skal straffes markant, sådan at straffen står mål med den ugerning, med den kriminalitet og alvoren i den kriminalitet, der ligger bag, og sådan, at også ofrets og befolkningens retsfølelse tilgodeses i forbindelse med udmåling af straffe.