runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elisabeth Arnold (RV), 2003-02-06:
Jeg vil da gerne takke SF's ordfører for en tale, der i høj grad var imødekommende, og som jo prøvede at modarbejde myterne om, at man altid kommer med rygmarvsreaktioner, når vi diskuterer forbehold.
Jeg synes, det er glædeligt, at der er tegn på en fleksibilitet hos SF.
Jeg følte mig heller ikke selv truffet af beskrivelserne af en rygmarvsreaktion.
I Det Radikale Venstre vedkender vi os, at vi har været med til at indføre forbeholdene.
Vi har været med til at få dem sat i verden, og vi har været med til at få dem vedtaget, fordi vi mente, at de var nødvendige for Danmark på det tidspunkt, hvor der var kommet et nej til Maastrichttraktaten, og vi ønskede, at Danmark ikke forhindrede de andre europæiske lande i at fortsætte med deres udvikling.
Men vi har intet imod, at lande har forbehold på områder, som er afgørende vigtige for dem.
Jeg kan f.eks. nævne, at der ikke er nogen, der drømmer om at sætte den danske sommerhusregel til afstemning, og det er jo også et forbehold.
Og det ønsker vi fra Det Radikale Venstres side
bestemt ikke skal antastes på nogen som helst måde.
Jeg vil gemme mine yderligere bemærkninger til næste omgang.
Lars Barfoed (KF), 2003-02-06:
Jeg skal for det første sige, at uanset mod og alle mulige andre ting, som fru Elisabeth Arnold gerne så at Det Konservative Folkeparti havde, har vi altså ikke evnen til sådan at ændre på verden.
Vi kan f.eks. ikke ændre på andre partiers holdninger.
Jeg må også tilføje til fru Elisabeth Arnold, at man jo, som sagerne står nu, efterhånden er nået ganske langt frem, også i forhandlingerne i konventet.
Så vi nærmer os jo også et tidspunkt, hvor det ville være vanskeligt under alle omstændigheder at nå at gennemføre en folkeafstemning i Danmark, for det skrider ganske hurtigt frem i konventet, hurtigere end vi vel havde forventet i første omgang.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-02-06:
Jamen det er jo fuldstændig rigtigt, må jeg sige til hr. Lars
Barfoed.
Vi har jo lagt mærke til med fornøjelse og glæde, at Det Konservative Folkeparti i den offentlige debat har markeret sig på dette område og har ønsket, at man tog forbeholdsdiskussionen op igen.
Vi må så bare konstatere, at når det kommer til de hårde politiske fakta, til realiteterne herinde i Folketinget, hvor der skal trykkes på knapperne og tages en præcis stilling til præcise forslag, så svigter modet, så er man ikke parat til at kunne træde i karakter og løsgøre sig fra den store regeringspartner.
Vi kender godt den position, at man er nødt til at tage hensyn til en regeringspartner, men det er bare meget tydeligt, at her er Det Konservative Folkeparti i defensiven.
Man har en flot holdning, man har nogle gode synspunkter, men man kan ikke få lov at gennemføre dem i praksis.
Det må vi bare konstatere.
Lars Barfoed (KF), 2003-02-06:
Og da Det Konservative Folkepartis syn på afstemninger og vores åbne indstilling som udgangspunkt til at tage en tidlig afstemning jo i hvert fald ikke er forbigået fru Elisabeth Arnolds opmærksomhed, har vi da i hvert fald - kan jeg konstatere - opnået at træde i karakter i forhold til fru Elisabeth Arnold.
Det glæder mig.
Og så kan jeg da håbe på, at der også er andre i offentligheden, der har bemærket vores udgangspunkt. Derudover vil jeg sige, at Det Konservative Folkeparti bestemt ønsker en offensiv EU-politik, og at vi i høj grad går aktivt - og proaktivt - ind i debatten om den europæiske forfatningstraktat.
I forhold til konventet spiller vi rent faktisk en ganske aktiv rolle, og det er regeringens hensigt, at Danmark samlet skal kunne fremlægge et positionspapir, der markerer, hvad de danske ønsker er til den kommende forfatningstraktat.
Det arbejdes der på i øjeblikket.
Når jeg så konstaterer, at der ikke er et fornødent, bredt flertal for det, og at det derfor ikke er klogt i den nuværende situation at forsøge at presse sådan en afstemning igennem, så er det, fordi jeg mener, det er bedst, hvis i hvert fald de partier, som traditionelt bakker op bag Den Europæiske Union, er enige om en afstemning, før vi skrider til en afstemning.
Vi ønsker i hvert fald ikke i Det Konservative Folkeparti, at der mellem de to regeringspartier skal være uenighed om det ved en afstemning i Folketinget.
Med hensyn til afstemningsstrategier spørger hr. Jann
Sjursen: Hvad er Det Konservative Folkepartis bud på en afstemningsstrategi så nu?
Der må jeg sige, at det har vi ikke i Den Konservative Folketingsgruppe lagt os fast på.
Jeg synes, der er gode argumenter for at sige, at traktaten er én problemstilling, forbeholdene er en anden problemstilling.
Man kunne for så vidt også argumentere for at stemme om forbeholdene hver for sig, men så bliver det jo ganske mange afstemninger, vi skal ud i.
Så jeg vil nok tro, at uanset om vi stemmer om traktat og forbehold på én gang, eller vi gør det på to forskellige tidspunkter, vil det nok ende med, at der bliver en afstemning om flere af forbeholdene samtidig.
Men i den konservative folketingsgruppe har vi som sagt ikke lagt os fast på det.
Nu ser det også ud til, at der går nogen tid, inden vi når frem til at skulle stemme om forbeholdene, og så må vi jo vurdere situationen på det tidspunkt.
Tove Videbæk (KRF), 2003-02-06:
Gentagne gange har vi i medierne hørt om ældre, der har forvildet sig ud i mørket en kold aften og ikke kan finde tilbage og lægger sig et tilfældigt sted og mister livet til stor sorg og frustration for både familien og plejehjemspersonalet.
Yderligere har vi hørt om og set eksempler på, at ældre demente bor i boliger, hvor plejepersonale eller hjemmehjælpere ikke kunne få lov til at komme ind og hjælpe
til med at få styr på roderiet eller få gjort rent eller hjælpe den demente med den personlige hygiejne.
I disse situationer har man i henhold til gældende lov stået lidt magtesløs.
I begge disse situationer har vi i forbindelse med den lovgivning, vi har nu, et problem, et dilemma, for hvad vægter mest for en?
Er det omsorgen, eller er det retssikkerheden?
Disse to helt grundlæggende og meget vigtige elementer vil ofte være på vægten i de enkelte situationer.
Hvad vejer mest for en?
Og man balancerer også ofte på en knivsæg.
Det er klart, at hvis man bygningsmæssigt indretter sig på demente med skærmede enheder, med rigeligt med personale osv., så kan man måske til en vis grad undgå at skulle benytte sig af særlige døråbnere eller lignende ved yderdørene. For nylig besøgte jeg et ældre plejehjem eller center for demente, og her havde man aldrig oplevet, at nogen gik derfra, men her havde man da også indført en slags særlig døråbner af ren og skær nødvendighed og af omsorg for de ældre.
For ikke så længe siden havde jeg yderligere et møde med en række plejehjemsledere, som diskuterede netop magtanvendelse.
Nogle mente ikke, vi skulle have yderligere dørlåse, de løste problemet på andre meget kreative måder, men andre af plejehjemslederne mente, at de havde brug for nogle specielle anordninger på dørene, som de demente ikke ville kunne finde ud af. Der er plejehjem og bosteder, hvor der er både demente og ikkedemente, og her er der måske endnu mere brug for nogle døråbnere, for de, som ikke er demente, skal naturligvis frit kunne gå ud, medens de demente helst ikke skal nogen som helst steder uden ledsagelse.
De særlige døråbnere, som er omtalt, forstår jeg som døråbnere med togreb eller to knapper eller to tal, der skal trykkes på eller lignende, for det kan de demente ikke klare, men det kan de ikkedemente sagtens klare, og det er jo præcis det, som jeg hørte hr. Kim Sejr efterlyste i sit sidste svar.
Det er også en præcisering af, hvem der er omfattet af lovens bestemmelser, og det er en præcisering af, hvilke midler der helt præcis må tages i brug f.eks. i forbindelse med anvendelse af låse-, alarm- og pejlesystemer osv.
Så skulle vi måske også have en revisionsbestemmelse med. Af simpel omsorg for de demente, for deres værdighed og af hensyn også til deres familier og pårørende og plejepersonalet, som vi ikke skal glemme, kan vi fra Kristeligt Folkeparti støtte dette lovforslag, som giver mulighed for bl.a. montering af særlige døråbnere eller kortvarig magtanvendelse, hvor alt andet er forsøgt.
Line Barfod (EL), 2003-02-06:
Det er klart, at vi meget gerne vil være med til at støtte, at der kommer mere faglig udvikling og et fagligt forum eller andet, hvor man kan udvikle debatten på det her område, udvikle metoderne til at anvende pædagogik i stedet for at anvende magt.
Det, der står igen fra mange af organisationerne, er, at de ikke mener, der er behov for at give mulighed for mere magtanvendelse, men meget gerne et fagligt forum.
Den situation, fru Eva Kjer Hansen beskriver, kan løses på flere forskellige måder.
Det, der er afgørende, er, om man tager udgangspunkt i, hvad der er bedst for børnene, og i, at forældrene vælger en løsning ud fra, at de gerne vil have en ordning for børnene.
Man kunne gøre det ved at sikre, at der skal være pasningsgaranti; man kunne gøre det ved, at kommunerne skal give tilskud, når der er tilstrækkelig mange forældre, der ønsker at oprette en børnehave på samme måde, som vi har det på skoleområdet.
Det er ikke dér, vandene skiller.
Vandene skiller heller ikke i forhold til, om forældrene skal have lov til at vælge en børnehave, der ligger lige på den anden side af kommunegrænsen.
Vandene skiller i forhold til, at man nu ændrer på, at der skal være et tilskud.
I stedet for at det er en fælles opgave at sørge for, at der er børnehaver og vuggestuer,
Det er forløberen og den afgørende nødvendighed for at kunne lave de private børnehaver, hvor firmaer skal kunne tjene penge.
Vi ønsker ikke, man skal tjene penge på børn.
Vi ønsker, at det skal være hensynet til børnene, der står øverst.
Eva Kjer Hansen (V), 2003-02-06:
Jeg gætter på, at fru Line Barfod bevidst misforstår mit spørgsmål.
Det er rigtigt, at man i mange, mange, mange år har kunnet etablere en selvejende daginstitution, hvis man i øvrigt kunne få en driftsoverenskomst med kommunen og dermed få udløst et tilskud.
Her taler vi om en situation, hvor man i et bestemt område ikke kunne få sin egen pasningsordning, for det ville kommunalbestyrelsen ikke være med til.
På grund af fritvalgsordningen, som blev en frivillig ordning for et par år siden, og som vi nu gør obligatorisk, kunne forældrene alligevel få deres tilskud med sig og lave deres egen ordning og skrue den sammen, som de ville, og efter de regler, som de syntes var rigtige.
Dermed fik de det pasningstilbud, som de havde brug for.
Der er det, jeg spørger: Er Enhedslisten virkelig imod, at familierne på den måde skal kunne engagere sig og få et tilskud med sig, så de lokalt kan lave den pasningsordning, de gerne vil have?
Line Barfod (EL), 2003-02-06:
Nej, vil jeg sige til fru Eva Kjer Hansen, jeg synes, det er rigtig, rigtig godt, og sådan har det været i mange, mange, mange år i Danmark.
Det er faktisk sådan, at en meget stor del af de børnetilbud, vi har i dag, både børnehaver og vuggestuer, er opstået, fordi forældre og pædagoger er gået sammen om at have de tilbud, de ønsker, ud fra hvad de synes er bedst for deres børn.
Det, der er den helt afgørende forskel, er, at det, man nu ønsker at åbne op for, også med de udmeldinger, der er kommet fra socialministeren,
Det er det helt fundamentale, der er forskellen, nemlig om man tager udgangspunkt i børnene eller udgangspunkt i muligheden for at tjene penge.
Eva Kjer Hansen (V), 2003-02-06:
Jeg vil bare stille et enkelt spørgsmål til fru Line Barfod, der er så meget imod det her forslag og så meget imod, at man også skal kunne få et tilskud med sig til en privat ordning.
Kommunernes Landsforening har i et høringssvar leveret et konkret eksempel, hvor man i Blaabjerg Kommune ude i et landdistrikt, i Kvong, anmodede om at få en kommunal daginstitution.
Så anmoder forældrene derude om at få fritvalgsordningen, som var indført i Blaabjerg Kommune.
25 børn fik tilskud.
Nu er de nogle og tredive børn, der har fået tilskud, og så har de lavet en pasningsordning i tilknytning til deres friskole, ansat pædagoger og følger i øvrigt de gængse regler.
Synes fru Line Barfod, at det er en dårlig løsning for de børnefamilier i Kvong, som gerne vil have et pasningstilbud, hvor de selv er engageret; noget, der er tæt på, og noget, som kommunalbestyrelsen nægtede dem?
Kim Sejr (RV), 2003-02-06:
Lovforslaget er vel tænkt som en hjælp til, at forældre bedre kan få deres arbejdsliv og familieliv til at hænge sammen.
Personlig tror jeg måske, det er lidt overvurderet med forældrenes lyst til at skulle være - hvad skal man sige - sådan en slags børnepasningsshoppere, og jeg tror, som andre talere har været inde på, at den langt største frihed, man kunne give forældre, var, at de kunne være sikre på at få deres børn passet, når de var i en kommune eller skulle flytte til en kommune.
Det ville være reel frihed.
Jeg tror også, at de fleste vil være enige med mig i, at det først og fremmest er børnene, vi skal tænke på, og egentlig ikke forældrene.
For nogle forældre ville det kunne være en fordel, men vi skal jo også tænke på børnene, og derfor gør nogle af de indvendinger, man kunne have, indtryk på mig.
Børn burde jo egentlig gå i daginstitution i deres nærmiljø, så de kunne blive knyttet til deres lokalområde og få deres kammerater dér.
Det er jo legekammerater, som de senere vil følge i skolen, og det er klart, at der kan man risikere, at ved at skulle transportere barnet til en anden kommune vil barnet ikke få den tilknytning.
Det er så nævnt, at forældrene kan få et job, der ligger langt væk, og så måske kan have deres barn i en børnehave der, men så er det klart, at man vil komme ud for den situation, hvor barnet vil blive anbragt langt væk fra nærmiljøet.
Det kan man alt sammen kalde føleri, og det er det måske
også, men det er vel også meget relevant, når det har med børn at gøre.
Så har jeg lagt mærke til Børne- og Kulturchefforeningen i høringssvarene, og jeg synes, de har en pointe omkring integrationsområdet, nemlig at med en mulighed for økonomisk tilskud til sådan en privat pasningsordning kunne man jo risikere en slags ghettoisering, og det skal vi i hvert fald være meget opmærksomme på.
Jeg vil så medgive, at hvis familier bor tæt på en kommunegrænse, og nærmeste institution rent faktisk ligger i nabokommunen, ville det jo være fornuft efter min mening, at man havde mulighed for at kunne sende sine børn til den institution.
Der synes jeg, at fornuften skal have lov at råde.
Villy Søvndal (SF), 2003-02-06:
Først til fru Charlotte Dyremose: Vi anerkender, at det er fint for dem, der kan benytte sig af det.
Jeg tror også, det fremgik af min ordførertale, at det er fint.
Vi formoder ikke, det bliver så mange.
Det kan jeg se, det formoder
regeringen heller ikke.
Det er vel, fordi regeringen også anerkender, at det her ikke er et voldsomt betydningsfuldt forslag, men det har selvfølgelig betydning for den offentlige debat, og det skal man heller aldrig underkende, synes jeg.
Til fru Eva Kjer Hansen, der spørger, hvad der vil være udslagsgivende for vores endelige afstemning: Det vil være svaret på de spørgsmål, vi stiller, og jeg antydede, at vi vil være optaget af, at vi ikke får en øget ghettoisering af daginstitutioner.
Altså vi er optaget af, at børnene bevæger sig samlet ud fra et demokratisk ideal i vores samfund, og at vi ikke får dem skilt ad.
Vi er optaget af de svage børn, vi er optaget af de spørgsmål, jeg nævnte undervejs.
Jeg savnede så fra begge ordførere en bekræftelse af, at
når vi genfremsætter vores forslag om en pasningsgaranti, så stemmer Det Konservative Folkeparti for.
Det forstod jeg på fru Charlotte Dyremose, og så må De Konservative også kunne formå Venstre til at stemme for; noget må De Konservative da vel også få ud af det her regeringssamarbejde.
Eva Kjer Hansen (V), 2003-02-06:
Jeg synes, det er værd at fremhæve hr. Villy Søvndals meget positive tilkendegivelse og ligefrem anerkendelse af, at der bør være et frit valg, og at det er noget, der kommer børnefamilierne til gode.
Derfor blev jeg lidt forvirret under de sidste meldinger fra hr. Villy Søvndal om, at man i SF endnu ikke havde taget stilling til, hvordan man ville stemme til det her lovforslag.
Kunne hr. Villy Søvndal blive lidt mere præcis med hensyn til, hvad det er for nogle konkrete punkter, der vil være udslagsgivende for SF's stillingtagen, eller er det bare sådan et udtryk for, at man alligevel holder det lidt hen i et stykke tid?
Charlotte Dyremose (KF), 2003-02-06:
; det er da altid rart, hvis vi også kan lave konstruktiv politik sammen med SF.
Nu omtaler hr. Villy Søvndal, at forslaget har en meget lille betydning.
Der formoder jeg, at hr. Villy Søvndal måske mener i antallet af personer, der vil overveje at benytte sig af det.
Men vil hr. Villy Søvndal ikke medgive mig, at for de personer, som kommer til at benytte sig af det her, kommer det faktisk til at have en utrolig stor betydning for deres hverdag?
Eva Kjer Hansen (V), 2003-02-06:
Jeg er fuldstændig enig i, at det her drejer sig om hensynet til børnene, og derfor er jeg også så glad for det høringssvar, der er kommet fra KL's side med det her konkrete eksempel på noget, man kan, fordi der er en tilskudsordning, hvor man ellers ikke ville kunne have oprettet sit eget pasningstilbud.
Jeg vil gerne bede fru Line Barfod om at bekræfte, at
svaret på det spørgsmål, fru Sandy Brinck rejste om, at hvis man havde haft en pasningsgaranti, så havde det været løst, er nej.
For her er der en kommunalbestyrelse, der beslutter sig for, at ude i det landområde, i landsbyen Kvong, vil man ikke etablere et pasningstilbud.
Så uanset om kommunen har eller ikke har pasningsgaranti, vil der ikke komme et tilbud
derude, for det ville ligge i hænderne på kommunalbestyrelsen. Med det her lovforslag giver vi familierne en ret til at sige, at hvis ikke de er tilfredse med de tilbud, som kommunen tilbyder, kan de få tilskuddet med sig og netop få et pasningstilbud dér, hvor de gerne vil have det, og skrue det sammen efter de principper, som de synes er vigtige.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-02-06:
Det Konservative Folkeparti har bidraget i utallige kommuner til, at der kom pasningsgaranti, og det er jeg sikker på at Det Konservative Folkeparti vil fortsætte med udeomkring i landets kommuner.
Der er jo faktisk også det glædelige afkast, at der netop kan udbygges forskellige f.eks. private pasningsordninger, der gør, at der vil være en plads ledig i en offentlig institution.
Så det, at vi gør det mere fleksibelt, er jo sådan set også med til at bidrage til, at det bliver nemmere for kommunerne at opnå en pasningsgaranti.
Sandy Brinck (S), 2003-02-06:
Det er jo glædeligt at høre, at Det Konservative Folkeparti også går ind for en pasningsgaranti.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-02-06:
Der er ikke nogen tvivl om, at vi i Det Konservative Folkeparti beklager, at det ikke er alle kommuner, der har opnået at få en pasningsgaranti.
Vi håber selvfølgelig, at det hurtigst muligt kan lade sig gøre, og vi vil også gerne være med til at bidrage til, at der er størst mulig fleksibilitet på det her område, så vi med størst mulig sandsynlighed giver kommunerne mulighed for at lave den pasningsgaranti.
Så skal jeg sige til fru Sandy Brinck, at vi selvfølgelig heller ikke er interesserede i, at det her skal bruges som en malkemaskine af nogen som helst art, og jeg regner derfor utrolig gerne sammen med fru Sandy Brinck under udvalgsarbejdet.
Sandy Brinck (S), 2003-02-06:
Fru Charlotte Dyremose nævner kapacitetsklausulen og siger, at det er fair nok, når det er sådan, at folk i hvert fald ikke skal kunne føle deres pasningsgaranti truet, og derfor vil jeg spørge, om det ikke er korrekt, at sådan en trussel kun eksisterer, fordi det ikke er alle kommuner, der har en pasningsgaranti. Vi mangler altså lige at få de der sidste 10 pct. med, for at der er en pasningsgaranti og ikke andre vil føle sig truede.
Så kan vi jo regne højt for hinanden under udvalgsarbejdet.
Jette Jespersen (DF), 2003-02-06:
Dette lovforslag er helt på linje med Dansk Folkepartis ideer om frihed for forældrene til at vælge et dagtilbud, der kan få hverdagen til at hænge bedre sammen.
For nogle børnefamilier er det af familiemæssige eller geografiske årsager væsentligt at få et dagtilbud for de mindre børn såvel som et klubtilbud for de større børn uden for egen kommune.
Det gælder ikke mindst for de børnefamilier, som bor tæt på en kommunegrænse eller pendler til en anden by for at arbejde.
I høringssvarene er der en del bekymringer for børn med særlige behov.
Kunne det ikke vendes om, således at i nabokommunen har de netop de faciliteter, som f.eks. et handicappet barn har behov for, fordi der i forvejen er eller har været et eller flere børn med netop samme problem?
Det skal ikke forstås således, at Dansk Folkeparti ønsker at samle børnene med et bestemt handicap på én institution.
Dette lovforslag giver ligeledes forældrene mulighed for at vælge et tilskud til privat pasning.
Det er jo ikke alle børn, der trives i institutioner.
I dag er det op til den enkelte kommune, om den vil benytte muligheden for at give tilskud til privat pasning.
I Dansk Folkeparti har vi altid haft den opfattelse, at pengene skal følge barnet, og når det er sagt, kan vi oplyse, at vi støtter dette forslag.
Sandy Brinck (S), 2003-02-06:
Så skal jeg prøve at svare fru Eva Kjer Hansen også
for tredje gang.
Det er klart, at der kan være nogle fordele, hvis der er
en daginstitution lige på den anden side af kommunegrænsen, som har ledig kapacitet, som man kan benytte til at kunne opfylde en pasningsgaranti f.eks. Det kunne være hensigtsmæssigt.
Men den her diskussion viser jo også bare, hvor væsentligt det er, at den baggrund for at kunne afvise, som ministeren senere skal lave regler om, er det meget vigtigt, at vi har politisk snor i, at vi helt klart finder ud af nogle objektive kriterier for, hvornår kommunen, altså systemet, kan gå ind og sige til den pågældende familie: Nej, det ønske kan I ikke få opfyldt. Vi synes faktisk, det er ret væsentligt, at det står klokkeklart.
Så må jeg sige til fru Charlotte Dyremose, at jeg gik sådan set ud fra, at prisen sådan nogenlunde skulle følge kvaliteten, og derfor må jeg sige, at de børn, som er i den samme daginstitution, får det samme tilbud, og derfor skal de også have den samme takst.
Det, der kan være tilbage, er, hvad de får af tilskud
fra deres kommune, og hvis det er sådan, at de vælger at tage en daginstitution, som ikke er i deres egen kommune, jamen så er det jo det, de har valgt, og så bliver deres forældrebetaling også så meget desto højere, hvis det er sådan, at taksten i den anden kommune på grund af et højt kvalitetsniveau er højere. Fru Charlotte Dyremose ser ud, som om hun overhovedet ikke forstår, hvad jeg siger, men så må fru Charlotte Dyremose komme op og spørge en gang til, hvis det kan hjælpe.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-02-06:
Problemet med fru Sandy Brincks model er jo netop, at det ikke bliver det samme.
Lise og Lotte går i en institution i samme kommune, men det er kun Lises forældre, der bor i kommunen, så det er Lises forældre, der er med til at betale en skyhøj skat i den kommune, for at man har nogle rigtig gode daginstitutioner, mens den anden piges forældre ikke er med til at bidrage til den skat, men alligevel kommer til at betale den lille egenbetaling og en lavere skat.
Ergo bliver det altså ikke lige for Lises og Lottes forældre.