runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bjarne Laustsen (S), 2005-06-14:
Jeg tror, der er mange Venstrefolk, der synes, at undervisningsministeren har en meget, meget god hukommelse, men det er så et spørgsmål, om det er nok i forhold til udvalgsarbejdet, hvad man lige har i hukommelsen.
For det var så klare og tydelige signaler, der kom under førstebehandlingen fra undervisningsministeren, at det var sådan og sådan og sådan, og færdig med dét, og det ville ministeren gerne oversende til udvalget.
Der kom ingenting.
Det har som sagt ført til, at jeg har stillet de her to spørgsmål.
For det er jo meget, meget vigtigt – ud over finansieringen – om der er nok, der søger ind i faget; om vi har den kapacitet i systemet til at sørge for det uddannelsessystem, vi skal have.
Og så er der spørgsmålet om, hvorvidt vi kan behandle de folk, som vi ønsker at behandle i vores system.
Er de uddannede til rådighed?
Jeg synes, at vi alle sammen her fra Folketingets side skylder at sørge for, at der er orden i sagerne, så der kommer nok ind, og så vi ikke bare skal hente folk i udlandet, hvad man selvfølgelig kan gøre i en kort periode.
Jeg synes, det er vigtigt i vores samfund, at vi sørger for, at der kommer nok ind.
Derfor tror jeg ikke, at det handler om en overenskomstforhandling, hvilket undervisningsministeren var inde på.
Men i svaret til udvalget siger ministeren jo, at det var arbejdsmilM051S44234589KAJE.FM.FM Page 4570 Tuesday, November 8, 2005 5:59 PM jøloven, og det er jo noget, der er vedtaget i Folketinget.
En overenskomst er noget ...
Line Barfod (EL), 2005-06-14:
Det er til fru Tina Nedergaards sidste bemærkning om, at kommunerne skal skabe plads til hinandens elever, hvis det er det, de ønsker.
Problemet er jo, at der skal være plads til de her elever.
De skal have et sted, hvor de kan få det tilbud, de har brug for, og det, som mange forældre og en del af os her også er meget nervøse for, er jo: Hvordan kan vi være sikre på, at der er de pladser?
Når tingene gøres til et marked, hvor man skal købe og sælge pladser, risikerer vi, at der ikke er de pladser, der er brug for, og at man så laver dårligere tilbud, som fru Anne Baastrup var inde på, fordi det er billigere for kommunerne, eller at man bliver nødt til at lukke nogle tilbud, fordi der ikke er nok, der køber pladserne.
Der kan ske mange andre ting, når der ikke er nogen, der har det samlede ansvar for, at der er de tilbud, som er nødvendige, til dem, der har allermest brug for dem.
Det er jo det, der er problemet ved, at man fordeler det ud på 98 kommuner, uden at man sikrer en ordentlig finansiering, uden at man sikrer, at ekspertisen også er til stede.
Det er der, nervøsiteten ligger.
Margrethe Vestager (RV), 2005-06-14:
Jeg ved ikke rigtig, hvor jeg skal ende og begynde.
Efter fru Tina Nedergaards svar er der sådan set ret mange ting, man kunne gribe fat i.
En af de ting, som jeg undrer mig over, er, hvad der er det sunde i modellen.
Ordføreren henviser til, at det her er en sund model, som man finder fuldt ansvarlig, og det skyldes, at der flere gange henvises til en samarbejdsmodel.
Hvad er det for en samarbejdsmodel?
Der er, så vidt jeg kan se, lige præcis ingen samarbejdsmodel.
Det var faktisk derfor, vi gik fra hinanden.
Der var ikke nogen vilje til at give et indhold til den forpligtelse, som der er kommunerne imellem.
M051S44234589KAJE.FM.FM Page 4577
Tuesday, November 8, 2005 5:59 PM
Noget andet, som må undre, når man ser ud over området, er, hvorfor det er vigtigt, at der en fast takst på de ting, som skal håndteres af regionerne, fordi det er landsdelsdækkende eller landsdækkende, mens der skal være fri prissætning på det, kommunerne kommer til at drive, selv om mange af de tilbud, kommunerne kommer til at drive, vil være lige så landsdelsdækkende som de andre ting, f.eks. de skoler for autister, der kræver måske 100.000 borgere som underlag.
Hvorfor skal der være fri prissætning på det, når der skal være statsregulerede priser på tilbud til blinde?
Det er simpelt hen næsten ikke til at begribe, hvordan det kan være en fuldt forsvarlig og sund samarbejdsmodel.
Louise Frevert (DF), 2005-06-14:
Der er blevet sagt mange glimrende ting af Venstres ordfører heroppefra, og det, som det står og falder med i denne diskussion, er i princippet, det ved vi jo godt, et ideologisk forhold til tingene.
Vi havde som udgangspunkt den holdning, at Dansk Folkeparti i virkeligheden slet ikke ville have regionerne.
Det foreslog vi så i håb om, at vi kunne få de andre partier med os.
Det fik vi ikke!
Ergo er vi selvfølgelig tilfredse med den løsning, der så er kommet på nuværende tidspunkt.
Vi har de fem regioner, og i det her tilfælde synes jeg faktisk, at man har løst opgaven fantastisk, også i forhold til de ønsker, som specielt Socialdemokraterne og De Radikale havde under forhandlingerne på vores område.
Når man nu oven i købet ser, hvordan ændringsforslagene er blevet lavet, kan jeg ikke forstå, hvorfor man ikke kan stemme for det her, idet der jo er alle de tiltag, som faktisk var ønskværdige fra oppositionens side.
Vi er meget fortrøstningsfulde, for det, som vi mener er det fulde ansvar over for borgerne, er nemlig, at der er én indgang, og den ene indgang er lige nøjagtig den, vi har skabt ved en etablering af VISO.
Det er noget helt nyt.
Jeg har stor fortrøstning til, at det kommer til at fungere, for der har man nemlig den mulighed for visitation, som man ikke har haft tidligere.
Derfor tror jeg, at man ved pludselig at have det her uafhængighedsorgan som VISO, der kan rådgive borgerne, altså vil kunne få en anden samling på tingene, samtidig med at vi bliver nødt til at se i øjnene, at det her område selvfølgelig er et meget følsomt område.
Hele diskussionen drejer sig om specialundervisningsområdet og området for vidtgående specialundervisning.
Det er en følsom gruppe, vi taler om.
Det er nogle følsomme forældre, der har nogle børn, som selvfølgelig skal have den optimale behandling.
Men skal vi ikke også være enige om, at det er 1,4 pct. af de børn, som er i folkeskolen, og på nuværende tidspunkt får 0,7 pct. af børnene i forvejen undervisning i kommunerne.
Så jeg kunne godt tænke mig at høre helt konkret, hvor mange det egentlig drejer sig om.
Man kan så sige, at det ikke er særlig forsvarligt, hvis bare et eller to børn ikke får varetaget deres tarv og deres undervisning på korrekt vis.
Det medgiver jeg, og derfor vil jeg holde et vågent øje med, at man hvert år får mulighed for en tilbagerapportering, så man kan se, om der nu bliver holdt øje med situationen derude, som der skal.
Vi har nemlig også sammen med det en 4-årig periode til at få implementeret hele den her lovgivning.
Jeg må altså ærligt indrømme, at jeg ikke kan se de store problemer, men det er også ideologi, og det er holdninger.
Jeg synes, at argumenterne har været plausible.
Jeg synes ligeledes, at de ændringsforslag, der nu er kommet i lovforslaget, er fuldstændig plausible, så derfor er jeg fortrøstningsfuld på området inden for der her lovforslag.
Carsten Hansen (S), 2005-06-14:
Der var vi nær stødt sammen.
Jeg ville ikke rive fru Louise Frevert ned fra talerstolen, men sådan er vores arbejdsgang nu engang herinde.
Jeg anerkender, at der selvfølgelig i de forhandlinger, vi har haft, er sket nogle små fremskridt i form af nogle muligheder, kommunerne kan benytte sig af.
Men jeg kan ikke forstå, hvorfor man ikke med den tilgang, som jeg egentlig opfatter at fru Louise Frevert og Dansk Folkeparti har til det her område, i det mindste har sikret en objektiv finansiering.
Vi kan altid diskutere, hvor meget man skal lægge ud i kommunerne, men hvorfor har man ikke sikret, at der er en objektiv finansiering, så M051S44234589KAJE.FM.FM Page 4584
Tuesday, November 8, 2005 5:59 PM
vi undgår hele den diskussion om, hvorvidt der nu er plads til tomgang, hvordan vi sikrer eksperterne, og hvordan udviklingshjælpen er?
Så bare det ene spørgsmål: Hvorfor kun 4 år til udviklingsrådet på det her område?
Måske lige endnu et spørgsmål oveni: Hvorfor skal der være den store forskel på socialområdet og specialundervisningsområdet?
Vi taler om 0,7 pct. for børnenes vedkommende og vel om halvdelen af de 95.000 voksne.
Hvorfor skal der være den voldsomme forskel på den afasiramte og det hjerneskadede barn?
Louise Frevert (DF), 2005-06-14:
Det kan man ikke med den anden lovgivning, så derfor er det et spørgsmål om at beslutte sig.
Så nøgternt vil jeg sige det.
Der bliver ikke taget noget som helst af rammen.
Der bliver givet de penge til området, som der hele tiden har været intentioner om at give, så der er ikke nogen besparelser i det, netop derved at vi har lagt ind i ændringsforslaget, at kommunerne er forpligtede til at udbyde denne her undervisning.
Jeg er helt sikker på, at kommunerne udmærket kan finde ud af det på tværs af kommunegrænser i enkelte tilfælde, hvor det ikke har været muligt for dem at opfylde den forpligtelse, de har til at kunne udbyde den pågældende undervisningsgren.
Det kan de gøre i dag.
Ja, jeg tror, det var det.
Carsten Hansen (S), 2005-06-14:
Prøv at lade os være meget konkrete: Vi har fem institutioner for autister med meget vidtgående autisme.
De bliver fremover kommunalt ejet.
Det er institutioner, som foretager udredninger i dag på et meget, meget højt plan.
De er jo fremover dybt afhængige af, at der kommer en visitering, det vil sige, at der sker noget fra den enkelte kommune.
Det er meget, meget dyre pladser, vi taler om.
Hvis der bare er en enkelt plads eller to, der står tom for den kommune, der nu kommer til at eje institutionen, så kan vi risikere, at de må lukke.
Hvorfor er der forskel på, om man er blinddøv eller dybt autistisk, hvad angår finansieringen af det?
Så måske det sidste spørgsmål: Hvorfor har Dansk Folkeparti ikke ventet med at lave det her, til man havde gennemført analyserne, og lader kommunerne hjemtage det i den takt, de gerne vil?
Hvorfor forskellen på autisme og blinddøve?
Den er i hvert fald ikke rationel.
Louise Frevert (DF), 2005-06-14:
Jeg gentager det, der er blevet sagt tidligere.
Vi har lyttet, vi har lyttet os frem til det, som var Evalueringsinstituttets anbefaling fra 2003, nemlig at man skulle gøre noget ved denne her situation, og det er det, vi lige nøjagtig har gjort.
Desuden er det her jo et led i decentraliseringen.
Vi ønsker, at der skal være en decentralisering i kommunen.
Det er jo også der, hvor vandene skilles i vores politiske holdninger til tingene.
Det er lige nøjagtig, hvad vi ønsker i Dansk Folkeparti, men jeg ved godt, at det ikke er det, som Socialdemokraterne ønsker.
Det er klart, at så kan vi aldrig nogen sinde blive enige, og det er nok også en af grundene til, at Socialdemokraterne i sidste ende ikke er i stand til at stemme for det her lovforslag.
Margrethe Vestager (RV), 2005-06-14:
Det er ideologisk.
Amterne skal nedlægges, og så står man der med specialundervisningen, og hvor skal man ellers gøre af den?
Det er da også fint at det er udgangspunktet.
Det, vi har haft meget svært ved at forstå gennem forhandlingerne, er, hvorfor man så alligevel lader det sejle, for selv med det udgangspunkt kunne man godt have lavet en model, som sikrede, at kommunerne var forpligtede i et samarbejde til at sørge for rimelige priser, faglig udvikling, at der var pladser til rådighed for hinanden.
Jeg tager det som udtryk for en begyndende dårlig samvittighed eller i hvert fald eftertanke, at ordføreren i den grad betoner, at man vil overvåge området, når det nu er blevet sådan, fordi man havde det ideologiske udgangspunkt, at amterne skulle nedlægges.
M051S44234589KAJE.FM.FM Page 4585 Tuesday, November 8, 2005 5:59 PM
Men det ærgrer mig, at Dansk Folkeparti er veget tilbage fra at stille nogle langt mere vidtgående krav til regeringen om, hvordan det så skulle håndteres i den ramme.
Louise Frevert (DF), 2005-06-14:
Der må jeg nok lige sætte grænsen over for fru Margrethe Vestager.
Sort samvittighed har jeg ikke, når det drejer sig om at forsvare Dansk Folkepartis politik, tværtimod vil jeg sige.
Hvorfor jeg pointerede det med det ene år og de 4 år, er da simpelt hen, fordi jeg gerne vil være ansvarlig.
Vi er ansvarlige.
Vi vil gerne være helt sikre på, at den implementeringsperiode fungerer, og at der ikke er noget, der er overladt til tilfældighederne.
Vi vil gerne være fuldstændig sikre på, at den lovgivning, som vi 110, 120 pct. står inde for at vedtage forhåbentlig i løbet af de næste par dage, på fredag, er lige nøjagtig det, som har været vores ønske, netop en fuldstændig vej til decentraliseringen.
Tværtimod er det, fordi vi er ansvarlige og gerne vil holde øje med tingene, at jeg udtrykkeligt nævnte det på denne måde.
Så det var et spørgsmål om at være vagthund.
Så kan jeg ikke forstå, hvorfor det også på anden måde skal pointeres, at man ligesom vil lade det hele sejle.
Tværtimod synes jeg, at det skib, der er blevet sat i søen, sejler en rigtig god, direkte vej med kølen lige ned i vandet ...
Ideologi er som regel fornuftig for den, der eksempelvis siger tingene.
For mit vedkommende vil det være nu her, før var det fru Margrethe Vestagers ideologi, vi her måtte høre på.
Måske er det jo i virkeligheden fru Margrethe Vestager, der bliver lidt usikker, for der har ikke været nogen som helst henvendelser, efter at der har været de sidste forhandlinger partierne imellem.
Der er ikke nogen, der har opponeret imod de forandringer, der har været i ændringsforslagene.
Det tager jeg som et tegn på, at man faktisk er tilfreds.
Så måske er det i virkeligheden fru Margrethe Vestager, der havde ønsket, at fru Margrethe Vestagers parti og fru Margrethe Vestager kunne have været med til at stemme for det her.
Men det er rigtigt, at det aldrig er for sent at fortryde.
Så jeg ville da se frem til, at Det Radikale Venstre kunne stemme for det her forslag.
Det ville da være dejligt, at vi havde en bred tilslutning til det.
Anne Baastrup (SF), 2005-06-14:
Jeg kan forstå, at fru Louise Freverts tilgang til hele det her lovforslag er, hvor meget man kan flytte, således at Socialdemokratiet og De Radikale vil være med.
Jeg vil så bare spørge fru Louise Frevert: Hvad er grunden til, at tilgangen ikke i stedet for er, hvad det er for nogle konkrete forslag, forældregrupper er kommet med?
Og hvordan kan vi imødekomme dem?
Tuesday, November 8, 2005 5:59 PM
Et eksempel er, at Landsforeningen Autisme foreslog, at der i hver region var en skole, der blev centerskole, som så skulle stå for supervision, særlig bistand, udredning af børn osv., således at man i hvert fald ét sted i hver region havde en viden på et højt niveau om, hvad det er, børnene har brug for.
Hvad er grunden til, at fru Louise Frevert ikke i de her forhandlinger om ændringen af lovforslaget har taget det, synes jeg selv, glimrende forslag med?
Louise Frevert (DF), 2005-06-14:
I et godt forslag prøver man at være fremkommelig, og det har vi sandelig også været i de forhandlinger, der har været.
Det vil jeg nok sige.
De forslag, som både SF og Det Radikale Venstre er kommet med, har været fornuftige forslag.
Vi har lyttet både til, hvad partierne sagde, og til, hvad forældregrupperne sagde, og derfor er der nemlig blevet implementeret de ændringsforslag, for det er netop om det forpligtende samarbejde.
Der bliver jo ikke noget med, at vi flytter nogle kompetencer væk fra nærområdet, tværtimod vil jeg nok tro, at der vil blive skabt en synergieffekt, sådan at man oven i købet forældrene og institutionerne imellem vil få en større tæthed i lokalområdet og i samarbejdet.
Vi synes faktisk, at decentralisering er en effektiv ting for demokratiet og for samarbejdet, for kompetencerne lægges jo ud.
Anne Baastrup (SF), 2005-06-14:
Jeg vil i og for sig bare gerne have svar på mit spørgsmål.
jo mere får de udviklet deres individuelle kompetencer.
Jeg synes, at det er en ny og meget spændende måde at se på, hvordan folks faglige udvikling bliver.
Ja, den er i hvert fald banebrydende, hvis den er korrekt.
I det hele taget taler alle, som ved noget om dette område, om tæt på, relativt tæt på.
Det er helt konkret.
Fru Louise Frevert behøver ikke at snakke sort, fru Louise Frevert kan jo bare sige, hun ikke vil svare, men i det mindste bare forholde sig til spørgsmålet.
Louise Frevert (DF), 2005-06-14:
Jeg snakker ikke sort, jeg snakker dansk, men det er åbenbart ikke tydeligt nok.
Vi er enige om, at man jo ikke bare med et pennestrøg og en vedtagelse af L 108 stryger kompetencen.
Kompetencen ligger jo stadig væk på institutionerne.
Det er bare et spørgsmål om, hvordan den bliver uddelegeret, og hvordan man i et forpligtende samarbejde i kommunerne kommer til at kunne bruge den kompetence, der er.
Der bliver talt om det her, som om kompetencen bare forsvinder med et fingerknips ud i den blå luft.
Det gør den jo ikke.
Så jeg synes, at det er lidt trist at høre, at man bare giver befolkningen det indtryk – men jeg ved jo trods alt, at borgerne er klogere – at når man vedtager L 108, så er al kompetencen lige pludselig væk.
Det passer jo ikke, for den er jo stadig væk ude i landet og på institutionerne, og der bliver den også ved med at være.
Margrethe Vestager (RV), 2005-06-14:
Jeg synes, at det er tankevækkende, at det er nødvendigt i den grad at hæve stemmen for at forsvare det, som er udgangspunktet her.
Vi har en diskussion om, hvad der kommer til at ske mellem kommuner, hvoraf nogle ved en fuldstændig historisk tilfældighed bliver driftsherrer for institutioner, som alle de omgivende kommuner er dybt afhængige af for at kunne løfte deres myndighedsansvar.
Hvorfor skal de kommuner ikke have en mulighed for at holde den kommune, der ejer institutionen, fast på, at det er et fælles ansvar at kunne stille et højt kvalificeret tilbud til rådighed?
Hvorfor skal de have lov til at være ingenting, bare fordi det måske er ganske få børn, det drejer sig om?
Hvad er det, der er baggrunden for, at det er blevet til ideologi, at der skal decentraliseres, og at det skal være så vidtgående som overhovedet muligt, når udgangspunktet er, uanset hvordan man vender og drejer det, at det bygger på en tilfældighed, hvor institutionerne oprindelig blev placeret?
Tina Nedergaard (V), 2005-06-14:
Den der med økonomien sniger sig jo alligevel ind næsten hver gang: Hvad nu, hvis kommunen ikke ønsker at stille pladser til rådighed, fordi den kan finde en billigere løsning andetsteds?
Men situationen er jo den, at kommunerne allerede i dag er den primære finansieringskilde til hele det her område.
Når jeg henviser til, at kommunerne har muligheden, hvis kommunerne ønsker at stille pladser til rådighed for hinanden, er det jo, fordi det fremover vil være frivilligt, om de gør det.
Men vores forventning er klart, at de vil gøre det.
Og hvorfor så det?
Derfor har vi ikke nogen forventning om, at institutionerne splittes som atomer, fordi man overfører området til en anden myndigheds- og finansieringsmyndighed, dvs. udelukkende kommunerne.
Carsten Hansen (S), 2005-06-14:
Jeg vil ikke påstå, at jeg taler for døve øren, men alligevel: Vi har hele tiden været tilhængere af, at kommunerne fik en større del af specialundervisningen, også den vidtgående specialundervisning.
Vi er dog bekymrede for de børn med et vidtgående handicap.
Jeg prøver at tale meget tydeligt, for det gik ikke ind første gang.
Det er afgøM051S44234589KAJE.FM.FM Page 4583
Tuesday, November 8, 2005 5:59 PM
rende vigtigt, synes vi, at vi sikrer en objektiv finansiering, der sikrer tompladser, der sætter ekspertisen.
Vi går fra 14 amter til 98 kommuner.
Der spreder vi ekspertisen ud, og vi laver et system, hvor man tror på, at det virker.
Min gamle far sagde: Det her skal du ikke tro, det skal du vide.
Derfor kan jeg ikke forstå, man bare tror, at det virker.
Vi er med på det.
Når man har gjort sig klart, hvad det er for tal, vi her taler om, er det sådan, at kommunerne, så vidt jeg husker, i dag faktisk driver 55 pct. af den vidtgående specialundervisning.
Den decentralisering har vi været enige i, den har vi givet tilslutning til i samtlige forhandlinger.
Jeg har vist deltaget i alle dem, der har været.
Der forstår vi ikke, at man kun sikrer en finansiering for de 10 pct. af dem.
Vi havde under førstebehandlingen eksempler på to skoler, der ligger ved siden af hinanden og driver nøjagtig den samme form for skole.
Den ene bliver lands-landsdelscenter, og den anden bliver det ikke.
Vi har ikke kunnet finde ud af begrundelserne for det, men det er nok, fordi man selv har handlet det af i porten med Dansk Folkeparti, hvilke 10 centre, der skulle være landsdelscentre og lands-landsdækkende.
Lad os da få det på bordet.
Jeg kan ikke forstå, at den her debat udelukkende kommer til at handle om for eller imod.
Lad os da tage de menneskers behov alvorligt i stedet for.
Tina Nedergaard (V), 2005-06-14:
Kommunerne samarbejder i vidt omfang i dag, uden at de bliver pålagt det fra centralt hold.
Det er jo ikke sådan, at når der er indgået f.eks. et skattesamarbejde i et lokalområde, så er det, fordi man fra Folketingets side har pålagt dem at samarbejde.
Nej, så er det, fordi de har fundet ud af, at der sådan set er nogle opgaver, de sagtens kan løse i fællesskab, således også med den vidtgående specialundervisning for de særlige grupper af unge, som har et særligt behov.
Vi anerkender fuldt ud i Venstre, at der er unge mennesker og børn, som har brug for noget, som ligger langt uden for den ordinære folkeskoles tilbud.
I dette felt, hvor disse unge mennesker, børn og forældre befinder sig, har vi en stærk tiltro til, at når udviklingsrådene følger op via de årlige redegørelser, vil vi kunne se, at kommunerne løfter den her opgave tilfredsstillende.
Hvert år skal kommunerne jo i deres rammeaftaler melde ud om, hvad der er deres forventning og behov.
Jeg har ikke samme skepsis over for modellen som fru Margrethe Vestager.
Margrethe Vestager (RV), 2005-06-14:
Uanset hvad man tror eller ikke tror, er problemet jo, at der ikke er nogen model at tro på.
Det kan godt være, at kommunerne kan redegøre for, hvad de vil, og det kan godt være, at der er et råd, som i øvrigt forsvinder i 2010, som kan overvåge det, men der er ikke nogen forpligtende ramme, inden for hvilken man skal se hinanden i øjnene og sige: Hvis du gør det, så gør jeg det, og jeg sørger for, at den faglige udvikling dér er sådan, at hvis der opstår behov for at undervise den type af børn med netop dette handicap, så står vi til rådighed for hinanden, så vi kan levere den høje kvalitet.
Den samarbejdsmodel er der ikke.
Det er kommunerne, der handler på egen hånd med de institutioner, de har fået, pr. en fastsat dato, uanset om de vil have dem eller ej.
Så må samarbejdet fungere efter den model, de har fra deres renovationssamarbejde, den model, de har efter deres skattesamarbejde, den model, de har efter deres forbrændingsanlægssamarbejde, eller hvad det nu kan være.
Måske kan vi endda være så heldige, at nogle kommuner, forhåbentlig mange, vil bruge den model, som de har efter samarbejdsmodellen og rammeaftalerne på det sociale område, men der er ingen samarbejdsmodel her.
Tina Nedergaard (V), 2005-06-14:
Man kan jo altid diskutere, hvor meget der er tro, hvor meget der er opfattelse, og hvor meget der er erfaring.
Jeg anvendte ordet tro, og det vil jeg egentlig godt fastholde, for det er jo således, at når man laver ændringer i et politisk system, så vil det bero på nogle erfaringer, som man kan udmønte i en tro på, at det vil lykkes, fordi man kender aktørerne.
Kommunerne har hidtil bevist inden for den del af den vidtgående specialundervisning, som de har overtaget siden år 2000, at de faktisk magter at løfte en særdeles stor opgave.
De har på en lang række områder bevist, at de formår at samarbejde, uden at vi pålægger det centralt.
Derudover vil jeg tilføje, at det godt kan være, at kommunerne ikke er tvunget til at se hinanden i øjnene, men kommunerne er jo tvunget til se forældrene i øjnene, og alene det gør jo, at kommunerne har en fælles interesse i at skabe nogle fælles og gode tilbud, som kan benyttes af børn, unge og voksne med særlige behov.
Men jeg vil gerne konstatere endnu en gang, at det jo ikke er sådan, at vi ønsker at lade noget som helst flyde eller falde ned.
Vi ønsker at følge området tæt, hvilket ministeren jo også har tilkendegivet gentagne gange at han også vil gøre.
M051S44234589KAJE.FM.FM Page 4578