Frank Aaen (EL), 2000-05-17:
For dem, der fulgte debatten tidligere i dag, kan det jo ikke komme som nogen overraskelse, at Enhedslisten støtter beslutningsforslaget.
Vi er godt nok uenige med hr. Frank Dahlgaard i en hel del ting - det var vi bestemt også med den forrige ordfører - men at vi siger nej til euroen er jo indlysende, og det er jo det, det her forslag peger på.
Nu er hr. Frank Dahlgaard jo en enmandsgruppe, og så produceres der alligevel et forslag som det her af en høj kvalitet, synes jeg.
Jeg er heller ikke enig i alt, hvad der står heri, det er jeg ikke, men der er alligevel et omfattende dokumentationsmateriale, som redegør for, hvad afstemningen går ud på: at det er noget med, hvad vi har mulighed for at træffe beslutning om i Danmark, og hvad vi ikke har, hvad Unionen skal blande sig i, og hvad den ikke skal blande sig i.
Nu har de økonomiske vismænd jo i dag klart og tydeligt dokumenteret, at det ikke er en økonomisk afstemning, vi er
på vej til, men en afstemning om politik
Det er en afstemning om, hvad der kan besluttes i Danmark, og hvad der ikke kan besluttes.
Og der synes jeg for så vidt, at hr. Frank Dahlgaards forslag indeholder ganske mange udmærkede ting at kunne tænke over.
Så synes jeg selvfølgelig også, hvad angår økonomien, at det er godt, for jasigerne prøver alligevel at sige: Jamen det er nok bedst for Danmarks økonomi at være med i euroen.
Så er det jo fint at se i tabellen over arbejdsløsheden i Euroland og arbejdsløsheden i de lande, der er uden for Euroland.
I Danmark, Island, Norge, Schweiz, Storbritannien, Sverige
er arbejdsløsheden sådan i gennemsnit mindre end det halve - det kunne hr. Frank Dahlgaard godt have regnet ud for os, men det tog jeg ved lidt hovedregning, det er ikke så svært - sammenlignet med den opgørelse, der er over eurolandenes gennemsnit på 10 pct. Det tyder jo ikke på, at det er specielt godt at være indenfor.
Når vi ser på den økonomiske udvikling målt i BNP, så er det tydeligt, at der, som hr. Frank Dahlgaard også sagde før, år for år og set over en årrække siden 1993, altså siden vores sidste afstemning,
har været en langt stærkere udvikling i den økonomiske vækst i Danmark, end vi har haft i euroområdet.
Det er jo også derfor, at regeringen har det noget vanskeligt, når den skal prøve at sige, at vi skal stemme ja på grund af økonomien.
Det er jo næsten forladt.
Nu er det på grund af politikken på den måde, at vi skal have indflydelse og være med ved bordet.
Men vi har også fået det illustreret i løbet af dagen i dag: Det der bord, hvor bankdirektørerne sidder forsamlet, hvad skal vi egentlig være der for?
For de har kun én ting at beslutte, og det er, at hvis de synes, at inflationen er lidt for høj, så skal der træffes beslutning om, at renten skal stige.
Og den eneste reelle diskussion, der er ved det bord, er: Skal renten stige i dag, eller skal den stige i morgen?
Men tænk at skulle ofre det bare for at være med til at have en danskfødt bankdirektør til at være med til at beslutte: Skal det ske i dag eller i morgen eller måske først i overmorgen? For det er jo det eneste, bankdirektørerne nede i eurobanken har mulighed for at træffe beslutning om.
For dagsordenen er jo givet på forhånd dernede.
Den er, at inflationen skal holdes nede, og derfor træffer man bare, når det er nødvendigt, beslutninger om at sætte renten op, uanset at alle og enhver ved, at renteforhøjelser koster større arbejdsløshed.
Det selskab behøver vi ikke at være med i.
Det er langt bedre at beholde en frihedsgrad uden for euroen, beholde kronen. Det er ikke, fordi navnet spiller nogen stor rolle, men fordi det er forbundet med trods alt nogen mulighed for at føre en selvstændig, økonomisk politik til gavn for beskæftigelsen i Danmark.