Morten Helveg Petersen (RV), 2005-12-14:
Lad mig starte med at opsummere Det Radikale Venstres principielle indstilling til finansloven.
For det første: Regeringens og Dansk Folkepartis finanslov svarer ikke på fremtidens udfordringer.
Der er for meget, der peger bagud, og for lidt, der peger fremad.
For det andet: Det er i gode tider, man skal tage højde for fremtiden, men regeringen benytter ikke de gode tider til at fremtidssikre samfundet.
Regeringen har taget afstand fra Velfærdskommissionens forslag, næsten før de overhovedet blev fremlagt.
For det tredje: Regeringens og Dansk Folkepartis finanslov er udtryk for centralisme, hvor valgløfter prioriteres på bekostning af det kommunale selvstyre.
For det fjerde: Det Radikale Venstre har også i år fremlagt et udspil til finanslov, der er fuldt finansieret, fyldt med reformer.
For det femte: Det Radikale Venstre er indgået i delaftaler vedrørende kultur, aktieavancebeskatning, satspulje og forskning.
Det er gode delaftaler, som vi er glade for.
For det sjette: Regeringen valgte igen i år at basere sig på Dansk Folkeparti.
Mellem 70 og 80 pct. af finansloven var udelukkende et anliggende mellem regeringen og Dansk Folkeparti.
Andre partier var end ikke inviteret.
For det syvende: Vi stemmer som sædvanlig ja til finansloven.
Staten skal have et husholdningsbudget, uanset hvor uenige vi end måtte være med regeringen.
Viggo Hørup sagde for over 100 år siden, at skillelinjen i dansk politik går mellem dem, der vil fremad, og dem, der skuer tilbage.
Det passer meget godt på den politiske situation i dag.
Vi finder, at regeringens reaktion på Velfærdskommissionens arbejde er forstemmende.
Sjældent har en kommissions arbejde været ventet med så stor spænding, sjældent har en kommissions arbejde fået så stor foromtale, og sjældent har en kommissions arbejde i den grad lammet en regerings virke, handlekraft og holdninger.
Vi kritiserer regeringen for at skue tilbage, for at føre strudsepolitik på velfærdsområdet.
Det Radikale Venstre har atter fremlagt et udspil til finanslov, fuldt finansieret og med konkrete forslag til reformer, men vi finder, at regeringen er gået i flyverskjul.
Venstres bagland får at vide, at de ikke skal hæve stemmen, at andre skal løfte debatten, og at der i hvert fald ikke må tales om skat.
Og statsministeren – jo, han holder lange taler uden overraskelser.
Det skal gå nænsomt for sig, hedder det, i hvert fald over for gammeldanskerne.
Til gengæld skal der strammes over for nydanskerne, og der må ikke tales om ting, der kan genere vælgerne i øvrigt.
Det finder vi er næsten sørgeligt.
klingende klart ifølge Velfærdskommissionen, at Danmark har et finansieringsproblem i forhold til fremtidens velfærd.
Der er ifølge Velfærdskommissionen tre mulige scenarier, hvis dansk økonomi skal være holdbar på lang sigt: Enten massive skattestigninger på helt op til 9 pct. i bundskatten, hvilket vil ramme alle lige fra kontanthjælpsmodtageren til bankdirektøren.
Ellers skal der foretages massive besparelser i den offentlige sektor, svarende til hele sundhedsvæsenet eller to gange udgifterne til folkeskolen.
Og endelig er der så en tredje vej, nemlig at skabe flere arbejdspladser ved at øge arbejdsudbuddet.
Det Radikale Venstre ønsker at gå den tredje vej, nemlig at øge arbejdsudbuddet, skabe flere arbejdspladser.
Spørgsmålet er så: Hvordan gør man det?
Det Radikale Venstre vil bryde det perspektivløse skattestop og sænke skatten på arbejdsindkomst.
Tænk engang, hvis vi afskaffer skattestoppet, kan der skaffes op mod 50.000 ekstra arbejdspladser.
For os er der ingen tvivl: flere arbejdspladser, væk med skattestoppet.
Vi har brugt meget energi i debatten i dag i øvrigt på at diskutere, at det skal kunne betale sig at arbejde.
Vi stiller os selv det spørgsmål, hvorfor i alverden man ikke også skulle bruge skattepolitikken som et aktivt redskab til at skabe flere arbejdspladser.
Vi vil afskaffe efterlønnen, det kan løse op mod halvdelen af det samlede holdbarhedsproblem i dansk økonomi.
Vi finder, at det ikke kan være en statslig opgave at finansiere, at folk trækker sig tilbage fra arbejdsmarkedet, hvis de i øvrigt har deres arbejdsevne i fuld behold.
Vi mener også, at der er god grund til at kigge på forslagene fra Velfærdskommissionen omkring særregler på arbejdsmarkedet.
Men regeringen byder ikke ind.
Nu har vi ellers ventet i årevis på, at regeringen ville mene noget.
Jeg har næsten ikke tal på det antal gange, hvor vi har stået i salen her og Venstres ordfører har sagt, at man ville afvente Velfærdskommissionen, inden man mente noget.
Efter grundigt forarbejde barslede Kommissionen så i onsdags.
Hvad gjorde regeringen?
Skyndte sig at skyde forslagene ned med undtagelse af de få temaer, som det lige måtte passe i regeringens kram at få diskuteret.
Det er et helt fantastisk forløb.
Først nedsætter man en kommission, mens kommissionen arbejder, vil man ikke udtale sig om velfærd, og når kommissionen så endelig kommer med sin rapport, vil man ikke diskutere fremtidens skattepolitik.
Det er altså fantastisk.
Jeg tror, det må være den første regering med deltagelse af Venstre og Konservative, der ikke vil diskutere skat.
En borgerlig regering, der ikke vil diskutere skat.
Vi lader den lige stå et øjeblik: En borgerlig regering, der ikke vil diskutere skat.
Ting, regeringen ikke vil tale om: skat, Irak, velfærdsreformer, ja, i det hele taget fremtiden.
Bestemt ikke.
Det indgår formentlig i statsministerens drejebog, at den slags taler man ikke om.
Hvis succeskriteriet er genvalg på kort sigt, ja, så må fremtidige generationer betale, for det er dem, der kommer til at hænge på regningen.
Det gamle ordsprog »Udskyd ikke til i morgen, hvad du kan udrette i dag« er blevet til »Vi skal ikke i dag løse de problemer, der kun bliver værre i morgen«.
Lad mig lige minde om, hvad der i øvrigt er sket op gennem 1980’erne og 1990’erne af afgørende reformer lige fra fastkurspolitik, afskaffelse af dyrtidsregulering, skattereformer, arbejdsmarkedsreformer, flere skattereformer, efterlønsreformer.
Over for det står, at der siden 2001 er sket én ting, nemlig et perspektivløst skattestop.
Hører man statsministerens tale på Venstres landsmøde, så er det jo nærmest bare et spørgsmål om at stramme indvandrerpolitikken, alt andet skal man være nænsom med.
Statsministeren vil være nænsom med at indføre reformer.
Statsministeren er blevet omvendt fra utålmodig ideolog til tryghedssøgende forsigtigper med undtagelse af integrationen, for her skal der nemlig strammes – og det samtidig med, at det går værre med integrationen i dag, end det gjorde for 4 år siden.
Regeringens integrationspolitik er slået fejl; det viser de nøgne tal.
I Det Radikale Venstre tror vi på, at man er nødt til at tage fat på problemerne.
Vi har en vision om et samfund, hvor flere får en chance på arbejdsmarkedet, hvor vi prioriterer i tide, så vi undgår at skulle bremse for hårdt op, hvor indvandrere får en reel chance på arbejdsmarkedet, og hvor vi gør det nemmere for udlændinge at komme til Danmark, hvis de kan forsørge sig selv.
Der er brug for mere åbenhed, ikke mindre.
Også derfor er Velfærdskommissionens bud på, hvordan Danmark ruster sig til globaliseringen, interessante og perspektivrige.
Der er brug for en vision om Danmark i den globale økonomi, et Danmark, der ikke lukker sig inde, men omfavner muligheder.
Der er brug for, at vi investerer i omverdenen, i miljø, i forskning, i udvikling, i uddannelse, og der er brug for en ny udlændingepolitik, som gør det attraktivt for udlændinge at arbejde i Danmark.
En stor naturplan, hvor en større del af Danmarks areal lægges ud til naturparker, er visionær og perspektivrig, det ved vi allerede i dag.
Hvorfor vente?
Der gik man resolut til værks ved sin tiltræden i 2001.
Uden beslutningsgrundlag og uden at vente på kloge råd gennemførte man massive besparelser på miljøområdet.
Så vogt Dem, når miljøministeren i de kommende år vil hævde, at nu stiger bevillingerne til miljøet, så er det på baggrund af besparelser gennem årene – lidt ligesom manden, der står og banker hovedet ind i muren, fordi det føles så dejligt, når han holder op.
På ulandsområdet havde regeringen bestemt heller ikke brug for kommissioner eller eksperter, før den skar drastisk i bistanden til de fattigste på kloden.
Tilbage står, at regeringen bruger eksperter, når det er bekvemt.
Når der skal handles hurtigt, typisk for at spare penge, tager det ikke så lang tid.
Denne her finanslov vil om ikke andet så gå over i historien for bemyndigelsen til at skære i kommunernes økonomi reelt uden om Folketinget, jævnfør den debat, vi havde i torsdags.
Det er aldrig sket før, i hvert fald ikke på denne side af systemskiftet.
Ud over at skillelinjen går mellem dem, der skuer fremad, og dem, der skuer tilbage, sagde Hørup også: Ingen over og ingen ved siden af Folketinget.
Aldrig tidligere har en regering tiltaget sig så store beføjelser over for det kommunale selvstyre, og aldrig tidligere har en regering med Dansk Folkepartis støtte været så centralistisk i sin politik.
Regeringen og Dansk Folkeparti udsteder løfter på centrale kommunale områder.
Tidligere var det sådan, at man ude i kommunerne havde til opgave at prioritere daginstitutioner, hjemmehjælp og plejehjælp.
Nu giver regeringen og Dansk Folkeparti stribevis af løfter på de områder.
Det Radikale vil et reelt kommunalt selvstyre.
Vi finder det af stor betydning, at vi har kommuner, der er i stand til at prioritere, for det er ude i kommunerne, at man ved, hvor skoen trykker, men det kræver tillid til, at andre kan varetage opgaven.
Det Radikale Venstre har den tillid, og det er desværre mere, end man kan sige om regeringen.