Bodil Kornbek (KRF), 2003-03-18:
Lovforslaget her har sammen med lovforslag nr. L 133 til hensigt at forebygge og bekæmpe prostitution, herunder handel med kvinder, ved at gå efter køberne og bagmændene.
Sexindustrien i Danmark vokser støt med en omsætning, der i dag anslås at ligge på flere milliarder kroner.
Det er selvsagt også derfor, at handel med kvinder er stigende, for der er mulighed for hurtige og store fortjenester i branchen. Socialministeriet har iværksat et stort initiativ til bekæmpelse af handel med kvinder til prostitution, og det er fint nok.
Hvad socialministeren dog ikke tager højde
er, at så længe der er en stigende efterspørgsel på prostitution, så længe vil der frivilligt, lokket eller tvunget, også komme udenlandske kvinder til Danmark. Sagen er derfor klar for Kristeligt Folkeparti.
Vil man handel med kvinder til livs, må et af instrumenterne være, at man gør det ulovligt at benytte sig af kvinder som leverandører af seksuelle ydelser, og her er Socialministeriets kampagne ufuldstændig, fordi den forsøger at fjerne symptomet, før problemet er løst.
Et andet problem ved regeringens kampagne er, at den opstiller en modsætning mellem de udenlandske og de danske prostituerede.
Groft sagt bliver udlændingene gjort til nogle stakler, mens danskerne selv har valgt prostitutionen.
Hvordan kan man betragte udenlandsk prostitution som et socialt problem, men ikke dansk prostitution?
Uanset baggrund er prostituerede en af de mest marginaliserede grupper i samfundet med deraf følgende isolation, misbrug, vold og manglende fremtidsudsigter.
Det, Kristeligt Folkeparti ønsker med dette lovforslag, er en debat om, hvad den overordnede danske holdning til prostitution skal være.
Ser man på den danske lovgivning og den danske debat om prostitution, vil man sandsynligvis få det indtryk, at prostitution er lovlig.
Det er verdens ældste erhverv, vi skal ikke blande os i, hvordan kvinder tjener deres penge, det nytter ikke noget at gøre prostitutionskøb kriminelt, vi skal endelig ikke stigmatisere de prostituerede, og et forbud ville blot jage de prostituerede ind i baggårdene og væk fra politiets og socialarbejdernes beskyttelse.
Man kan desværre også let få den tanke, at det danske samfund har accepteret et kvindesyn, som går ud på, at kvinden er en vare, man kan købe for penge, og at mænd har
seksuelle drifter, som de har krav på at få tilfredsstillet når som helst.
Det er ikke det billede, jeg ønsker at stå for.
Jeg ønsker et billede af en samlet indsats mod den udnyttelse af kvinder og mænd, som prostitution er.
Jeg ønsker, at vi tager stilling til, hvordan vi sikrer en indsats, der når ud i alle hjørner af prostitutionsproblemet.
Vi er nødt til at tage fat på både de udenlandske og de danske prostitueredes livssituation, fordi der er tale om både psykisk og fysisk udnyttelse af disse kvinder.
De prostituerede er allerede stigmatiserede, så her vil vores lovforslag hverken gøre fra eller til.
Foreløbig kan vi i hvert fald konkludere, at afkriminaliseringen af de prostituerede i 1999 tilsyneladende ikke har påvirket interessen for at være med på sidelinjen. Der bliver fortsat flere telefonpassere på bordellerne, stigende udlejning af værelser til gavn for hotelejere og andelsboligforeninger, flere massageannoncer i medierne, flere prostituerede, også flere yngre prostituerede, flere bagmænd og en stigende handel med kvinder.
Vi har fremsat dette lovforslag, fordi vi mener, at den nuværende lovgivning på området har slået fejl.
Den har ikke nogen reel virkning, men afslører i stedet en politik uden egentlig sammenhæng.
Der er to muligheder, og den ene er legalisering af prostitution i håbet om, at dette vil forbedre de prostitueredes vilkår.
Udenlandske erfaringer, senest fra Tyskland, viser, at denne løsning ikke giver de tilsigtede forbedringer, men tværtimod tiltrækker den illegale prostitution og ikke mindst handel med kvinder.
Den anden mulighed, som vi fremlægger med dette lovforslag, er at forbyde køb af sexydelser, sådan som man har gjort i Sverige.
Kritikere af kriminalisering af prostitutionskunder har argumenteret med, at det svenske forbud ikke har virket.
De prostituerede bliver udsat for flere overgreb, hvis prostitutionen søger under jorden, der er ikke nogen passende straf til de mænd, der bliver pågrebet, danskerne er imod, og seksualdriften kan alligevel ikke tæmmes.
Men kritikerne går galt i byen på flere punkter.
For det første er det ikke entydigt, om det svenske forbud har været en succes eller en fiasko.
Markedet for kvindehandel er vældig minimeret i Sverige, og der er skabt en øget forståelse for problematikken, som selvfølgelig skal følges op af social indsats.
85 pct. af svenskerne støtter loven.
For det andet er problemet med at udmønte en passende straf, hvis forbuddet mod prostitutionskøb bliver indført, ikke noget argument imod at indføre en lov.
Hvis et flertal i Folketinget beslutter, at dette lovforslag skal gennemføres, skal der naturligvis være en straf, og her kan jeg ikke se, hvorfor fængsels- eller behandlingsdom ikke skulle være en mulighed; naturligvis med samme regler om betingede og ubetingede domme som på andre strafferetlige områder.
Det eneste argument i kritikken, der i bund og grund er relevant, er risikoen for, at kvinderne udsættes for flere overgreb i baggårdene end på gaden.
Det er et reelt problem, men et problem, der skal løses ved en øget social indsats, og det er beskæmmende, så lidt vi gør i Danmark for at hjælpe prostituerede til et andet liv.
Et svar, jeg netop har modtaget fra socialminister Henriette Kjær, afspejler den manglende nytænkning i bekæmpelse af prostitution.
Set ud fra Kristeligt Folkepartis synspunkt kan en kriminalisering af prostitutionskøbere naturligvis ikke løse alle problemer, men det er et skridt i den rigtige retning, som skal suppleres med fuld damp på den sociale indsats.
Løsningen er i hvert fald ikke at lade stå til over for et fænomen, som vi i bund og grund mener er til skade for de kvinder, det går ud over.
Jeg vil sige tak for debatten, og jeg vil især sige tak til ministeren, som sagde i sin tale, at vi skal prostitution til livs.
Derfor ser jeg frem til, at regeringen vil komme med en helt anden offensiv indsats på området.