Marianne Jelved (RV), 2001-12-06:
Jeg vil gerne sige tak til alle de vælgere, der har vist Det Radikale Venstre tillid.
Vi vil leve op til den tillid, så godt vi overhovedet formår, og vi vil fremme Det Radikale Venstres politik, som vi gik til valg på.
Jeg håber, at de radikale vælgere har forståelse for, at det ikke er nemt, eftersom den nye regering har flertal med sit parlamentariske grundlag, Dansk Folkeparti, eller kan bruge Socialdemokratiet.
Det Radikale Venstres politik er den samme før som under og efter valget.
Vi vil fremsætte vores egne forslag, og vi vil forholde os til regeringens forslag sag for sag.
Vi vil være en kritisk og konstruktiv opposition, for sådan en skal en regering nu engang have.
Jeg vil gerne kvittere for statsministerens åbningsredegørelse.
Det er jo blevet moderne at offentliggøre karakterer, men det vil jeg ikke gøre, for en karakter er ikke i sig selv særlig informativ.
Regeringens udgangspunkt var jo på en måde dårligt, den har ikke haft mange dage til at komme ud af valgkampretorikken og til at forberede sig på, at nu er det pludselig alvor og nu fanger bordet.
Det er en formildende omstændighed, når man skal bedømme indholdet, for det er ikke nok, at man kan sætte ord sammen i tilpas korte hovedsætninger.
Formen var ganske god, indholdet var til gengæld ganske mangelfuldt.
Man kunne sige, at emnet var misforstået.
Redegørelsen ligger i forlængelse af valgkampen
, budskaberne var genkendelige, og det er jo i virkeligheden også al ære værd, men vi har stadig væk til gode at få at vide, hvordan regeringen vil gennemføre sin politik, og hvordan regeringen vil få økonomien til at hænge sammen. Det er lidt ærgerligt, og derfor bliver debatten i dag formentlig også noget tynd, men vi har slået os til tåls med, at regeringen vil skulle fremlægge sine forslag, og dem er vi til gengæld mere og mere spændte på.
Det er med stor tilfredshed, at jeg kan notere mig, at regeringen ganske nøje vil følge den tidligere regerings økonomiske politik.
Målene i »En holdbar fremtid - Danmark 2010« bliver fastholdt, og det vil sige, at gælden skal være halveret i 2010, stigningen i det offentlige forbrug skal holdes i kort snor, der skal 100.000 flere i arbejde, og det vil sige, at arbejdsstyrken skal udvides ganske meget.
Der skal altså føres en ret stram økonomisk politik, nøjagtig som SR-regeringen havde lagt frem i sit finanslovforslag.
Det hører som bekendt med til fastkurspolitikken, og også den vil VK-regeringen følge, hvilket jeg heller aldrig nogen sinde har været i tvivl om.
Og det vil jeg gerne rose regeringen for.
Det Radikale Venstre lover at holde VK-regeringen fast på disse mål.
Dengang SR-regeringen offentliggjorde »En holdbar fremtid - Danmark 2010«, var der bred anerkendelse af målene, men der blev også sagt, at målene jo ikke nås af sig selv; det ville kræve reformer.
Det både var og er Det Radikale Venstre enig i, og vi har jo selv bl.a. fremlagt forslag til en skattereform, hvor vi sænker skat på alle arbejdsindkomster, så det bliver mere attraktivt at tage et ekstra nap.
Vi har foreslået en reform af arbejdsmarkedspolitikken, hvor kravet om 75 pct.s aktivering erstattes af en målrettet jobformidling.
Den samme type reform vil vi gerne gennemføre for de mennesker, der ikke er forsikrede, og vi vil gerne bruge samme metode i integrationen.
Endelig har vi lagt op til nytænkning og nye løsninger i den offentlige sektor, bl.a. gennem regelforenkling og stop for kontroltyranniet.
Det er, fordi vi gerne vil give de offentligt ansatte større frihed og mere ansvar, når de skal skabe velfærden i hverdagen, for det er jo netop dér, i mødet mellem borgeren og medarbejderne i den offentlige sektor, velfærden skabes i hverdagen.
Det er jo ikke nok med flere ressourcer; der skal flere ressourcer til, men det er ikke nok i sig selv.
I virkeligheden er det svært at se, hvor det nye er i den sundhedspolitik, der er gjort rede for i regeringsgrundlaget, men det får vi formentlig mere at vide om. Men det er ikke nok med mere valgfrihed; det gør det ikke alene.
Det vil jo bare betyde, at det er borgerne, der skal vælge på hylderne og dermed agere markedskræfter, dvs.
så at sige stemme med fødderne.
De varer, der ikke bliver efterspurgt, må så fjernes fra hylderne, ligesom den fødeafdeling, der ikke efterspørges, må lukkes, eller den skole, der ikke har det rette karaktergennemsnit og derfor fravælges, må lukke.
Vi er spændt på, hvordan det såkaldt frie valg, som især Venstre beskriver det, overhovedet kan lade sig gennemføre i praksis, og jeg hæfter mig ved det, den nuværende finansminister, hr. Thor Pedersen, sagde som ordfører i december 2000, mener jeg det var: Det er jo de fysiske rammer, der sætter grænserne.
Uanset mulighederne for frie valg bør det være et krav, at kvaliteten skal være i top i alle de offentlige institutioner.
Det kræver dygtig ledelse, høj faglig standard og motiverede medarbejdere, der har frihed til at løse deres opgaver fleksibelt.
Der er jo en grund til, at mange opgaver løses i den offentlige sektor.
Der er jo en grund til, at vi har kommuner med lokalpolitikere, der har ansvaret for opgaverne tæt på borgerne.
Det er jo dér i fællesskab mellem borgerne og mellem borgerne og politikerne i lokalsamfundet, der skal skabes sammenhæng i samfundet.
Det er i det daglige samvirke mellem borgerne og medarbejderne i de offentlige institutioner, der skabes medejerskab og fællesskab og ansvar for det, skattekronerne bliver brugt til. Demokrati er som bekendt mere end en afstemning. Demokrati forudsætter deltagelse, hensyn, samtale og fælles løsninger, og det lokale demokrati kan ikke erstattes af markedskræfter i form af frie valg på kryds og tværs af kommunegrænser.
Der er gennem årene skabt historiske resultater: Vi har i år et overskud på de offentlige budgetter på over 20 mia. kr., overskuddet på betalingsbalancen tyder på at være ved at nærme sig de 50 mia. kr., vi har den laveste ledighed i 25 år, vi har skabt meget høj beskæftigelse, og der er kommet en lang række forbedringer i det danske velfærdssamfund gennem årene.
Kursen, som den tidligere regering og den nuværende regering er enige om, holdes jo heller ikke af sig selv; det kræver prioritering, styring og reformer.
Og vi har til gode at høre, hvordan Venstre og De Konservative får alle deres gode løfter til at hænge sammen.
Den internationale afmatning rammer også Danmark - det ved vi, det kan vi allerede se - men det robuste, økonomiske grundlag gør, at vi kommer bedre igennem det, end så mange andre lande gør.
Men vi ved, at væksten bliver lavere, og vi ved, at det også betyder, at ressourcerne bliver færre.
Regeringens løfter betyder større udgifter, men det offentlige forbrug må kun stige begrænset, hvis velfærdssamfundet skal have et holdbart grundlag.
Vi har et fælles ansvar, uanset om vi sidder i opposition eller i regering, for at aflevere en overkommelig opgave til de næste generationer, og det er i det lys, jeg har svært at se, at regeringens politik hænger sammen.
Men vi venter som sagt spændt. Dertil kommer så skattestoppet.
Hvis gælden skal afdrages gennem årene, kræver et skattestop også et udgiftsstop, ellers falder overskuddet, og så hjælper det ikke at finansiere løfterne med besparelser på ulandsbistanden.
Derimod vil en sådan finansiering betyde, at betalingsbalanceoverskuddet bliver større.
Det vil sige, at vi ikke nøjes med at få et betalingsbalanceoverskud på 50 mia. kr., vi får et betalingsbalanceoverskud på 51,5 mia. kr.
Det er jo også en stor bedrift af regeringen, og det kan VK-regeringen så glæde sig over sammen med Dansk Folkeparti, selv om det i virkeligheden er en skam.
Er det først sket én gang, kan det jo ske igen.
Så til lykke til Kristeligt Folkeparti, der har fået den regering, de har ønsket sig, og som nu er den regering, der tramper på Kristeligt Folkepartis mærkesag.
Vi kan stadig væk ikke få at vide, hvad det er for projekter, der skal spares væk i de fattige lande.
Det vil gå ud over de virksomheder, som ligger i udviklingslandene, og som er ved at starte op i samarbejde med danske virksomheder, og det er aftaler, der er afhængige af Danida-midlerne.
Det Radikale Venstre har foreslået, at udlændingeloven skrives om.
Den er jo fra 1983, og der er sket mere end 30 ændringer gennem årene.
Det har gjort loven indviklet, kompliceret og vanskelig at overskue.
I 1983 kunne reglerne om familiesammenføring være på en halv A4-side; i dag fylder den tre A4-sider.
for borgerne for selv at forholde sig til loven, og det kunne jo bidrage til at kvalificere debatten, som jeg hverken tror eller håber er stoppet med valget.
En moderne udlændingelov bør indeholde regler for grundlaget for asyl, behandling af asylansøgninger og håndtering af store flygtningestrømme fra nærområdet.
Og så bør loven selvfølgelig - og det mener jeg er en selvfølgelighed - overholde alle internationale konventioner, samtidig med at den skal give retssikkerhed og sikre ligebehandling. Udlændingepolitikken er et meget alvorligt emne, for det handler om mennesker, hvis liv er i fare, det handler om deres familier, og det handler om integration i samfundet.
Debatten har under valgkampen antaget en form, der er stærkt beklagelig.
Den har berørt mennesker, voksne og børn, som opholder sig lovligt her i landet.
Venstres formand har under valgkampen karakteriseret udlændingepolitikken i Danmark som slap.
Det samme sagde
Venstres formand i sin egenskab af statsminister i sin redegørelse i tirsdags.
konventionernes krav?
Kunne statsministeren ikke uddybe dette?
Statsministeren har skabt en forestilling, som ikke har meget med virkeligheden at gøre, men alt det vil tiden vise.
Vi har nu fået at vide i åbningsredegørelsen, at retskravet på familiesammenføring skal ophæves.
Det beklager Det Radikale Venstre meget.
Vi vil gerne opfordre regeringen til at genoverveje dette skridt, hvor retskravet og ligebehandlingen skal erstattes af skøn og individuelle vurderinger.
Der er en grund til, at Jyske Lov fremhæves på væggene i Vandrehallen.
Jyske Lov repræsenterer værdier, holdninger og menneskesyn, som har præget det danske samfund gennem hundreder af år.
Her kan vi tale om fælles værdier.
Over en af dørene i Vandrehallen står der: Med lov skal land bygges.
Det er principper, som Det Radikale Venstre vil forsvare og kæmpe for. Retsstaten værner mod vilkårlighed, og jeg går ud fra som givet, at en borgerlig regering vil sikre, at danske statsborgere behandles ens.
Grundlovens § 70 siger: »Ingen kan på grund af sin trosbekendelse eller afstamning berøves adgang til den fulde nydelse af borgerlige og politiske rettigheder eller unddrage sig opfyldelsen af nogen almindelig borgerpligt.«
Det er en ganske klog grundlov, som selvfølgelig skal holdes, og sammen med det internationale samfunds fælles retsregler i form af konventionerne skaber det en ramme om de love, en regering kan fremsætte og Folketinget behandle og vedtage - og godt for det
Det Radikale Venstre er enig med jeg tror alle partierne
i Folketinget om, at integrationspolitikken hele tiden kræver en aktiv indsats.
Vi har selv en række forslag, som vi vil bidrage med, og vi tror, at vi skal gøre mere og en meget mere målbevidst indsats især i forhold til kvinderne.
Vi tror også, at det er godt, hvis vi kan bruge de integrerede indvandrere meget mere aktivt i integrationsarbejdet.
En bedre integration kræver, at alle giver en hånd med.
Der er heller intet om det i regeringsgrundlaget eller i statsministerens redegørelse.
Godt en fjerdedel af de offentligt ansatte går på pension inden 2005.
Det er de store årgange, der nu skal erstattes af de små årgange.
Ud over det skal vi, som jeg har nævnt tidligere, og som alle har erklæret sig enig i, have 100.000 flere i beskæftigelse frem til 2010 bare for at opretholde et velfærdssamfund på et niveau, som vi kender det i dag. Hvordan hænger den udfordring sammen med alle løfterne?
Jeg synes, det hænger dårligt sammen.
Det er ikke bare et spørgsmål om mere vækst, for mere vækst kræver flere hænder, medmindre regeringen vil lade økonomien køre af sporet, og det tror jeg ikke regeringen vil.
Regeringen kommer ikke uden om at sænke skatten på arbejde, for det er en del af løsningen på de udfordringer, vi står over for.
Skattestoppet er selvfølgelig meget sexet i en eller anden forstand, men det løser ikke det problem.
Tværtimod forsinker det løsningen, og det forøger problemet.
Det Radikale Venstre har nu aldrig nogen sinde ment, at klassekamp som sådan er en god måde at løse problemer på.
Efter Det Radikale Venstres opfattelse igennem næsten 100 år har parterne dybest set fælles overordnede interesser, og det er i virkeligheden også bedst, at de forskellige særinteresser afvejes i forhold til hensynet til helheden.
Der skulle altså gå næsten 100 år, inden Venstre erkendte det samme.
Men det var måske ikke lige det, statsministeren tænkte på?
Nej, statsministeren rejste helt over til Tony Blair for at fortælle os alle sammen, at det er frygtelig gammeldags at tale om venstre og højre i dansk politik.
Også det er en meget sen erkendelse.
Lige siden 1905 har Venstre været højre i dansk politik, så det er såmænd ét fedt, det med venstre og højre, for Venstre placerer sig, hvor det bedst kan betale sig at være.
Men det betyder jo ikke, at der ikke er borgerlige partier eller socialistiske partier eller endog et radikalt parti.
Det betyder jo ikke, at der ikke er forskel på partierne, for det er vel ikke kun ansigterne, der er forskellige.
, selv om man skulle tro det, når man har hørt nogle af indlæggene i dag.
Og der er forskel på politikken og på det, partierne vil værne om og bekymre sig om.
Hørups ord: »del jer efter anskuelser« passer vel stadig, selv om der er kommet en ny regering.
Jeg har allerede trukket nogle forhold frem.
Jeg vil nævne endnu et: miljøet.
I 1970 vedtog en borgerlig regering by- og landzoneloven.
Det er grundloven for det danske landskab.
Den er grunden til, at vi kunne værne om det åbne land.
Også den vil regeringen nu bringe til fald.
Det kan og vil Det Radikale Venstre ikke medvirke til.
Man kan lave ændringer af skattesystemet, det kan laves om igen efter et valg, men ændringer af det åbne land er nærmest uigenkaldeligt.
Jo, Venstre og De Konservative og Dansk Folkeparti kan skabe mange ændringer, og det er bestemt ikke alt, vi har hørt om der lyder lige godt, men vi ser frem til regeringens konkrete forslag, og så vil vi forholde os til dem. Til allersidst vil jeg opfordre regeringen til at genoverveje stillingen til den politik, regeringen har gjort rede for i forhold til EU.
Jeg er lidt skuffet eller ærgerlig over og beklager, at det ikke fremgår, at regeringen vil arbejde for at modne mulighederne for, at Danmark kan tage stilling til forbeholdene.
Det er en opgave, som kræver politisk ledelse, og som jeg mener regeringen må stille sig i spidsen for.
Men vi mangler nogle klare meldinger på disse spørgsmål.
Jeg vil også opfordre til, at regeringen ser på forbeholdene i sammenhæng med regeringskonferencen for 2004.
Hvordan vil regeringen i øvrigt involvere borgerne i disse forberedelser?
Hvordan skabes der sammenhæng mellem det internationale engagement og Danmarks ønske om at præge udviklingen, som regeringen har beskrevet det, og som Det Radikale Venstres er enig i, og Danmarks forhold til EU?
De svar vil vi gerne have inden alt for længe.