Kim Behnke (FP), 1997-11-21:
Jeg må sige, at jeg ikke helt havde forberedt mig på, at debatten i dag skulle udvikle sig sådan, som hr. Estrup nu har medvirket til.
Jeg kan huske de mange gange, hvor hr. Estrup og jeg har skændtes fra denne talerstol om, hvor store kvoterne skulle være for det almennyttige byggeri, hvor meget staten skulle regulere, osv., hvor hr. Estrup i flammetaler har forsvaret, at Boligministeriet skulle have større kvoter osv.
Men selv hr. Estrup kan åbenbart blive klogere, og så tegner det jo godt. Det tegner egentlig også godt, når man læser de første 15 sider af den boligpolitiske redegørelse, for det er jo en lang oplistning af alt det, vi alle sammen er enige om: det er godt med byggeri, det er dejligt, at håndværkerne kan komme til at lave noget, og at arkitekterne har ressourcer til at eksperimentere med nye former for byggeri - alt sammen noget, vi kan glæde os over alle sammen.
Men der er også problemer, og derfor er det mest interessante, når vi kommer over til afdelingen for de nye initiativer, regeringen forventer, der skal tages.
Lad mig i den forbindelse slå fast, at efter Fremskridtspartiets opfattelse er det sådan, at det, at familierne har fået en så god privatøkonomi, at der igen er råd til at bygge nye huse i Danmark, er et absolut gode.
Det, at folk har mulighed for gennem kreditforeningslån osv. at kunne mødes med en arkitekt og få deres drømme til at gå i opfyldelse, er et samfundsgode, som vi absolut skal påskønne, og derfor er det godt, at det private byggeri er kommet i gang igen.
Når det gælder udlejning af private boliger, er det et område, der stadig ligger fuldstændig i ruiner, og det skyldes, at man fra Folketingets flertals side prioriterer den almennyttige sektor så højt, at det stort set er umuligt at bygge noget til privat udlejning.
Når man kigger på ministerens bemærkninger om bedre kvalitet og spændende arkitektur osv., synes jeg også, vi ved en lejlighed som denne skal bemærke, at selv på arkitektskolerne er det gået op for folk, at tankerne har været lidt for flyvske de seneste år.
Det er konstateret, at ved nogle byggerier har man været oppe på flere tusinde forskellige, spændende materialer, hvor arkitekterne sidder med deres computere eller med deres tegneredskaber og papir og synes, det kan være sjovt at fusionere kobber med plastic og aluminium og alt muligt; men når håndværkerne står derude og skal få tingene til at fungere, og når folk efterfølgende kan konstatere, at ved temperaturudsving løber vandet ind og andre ting, må også arkitekterne erkende, at deres opgaver i de kommende år altså ikke kun skal være at lave noget, der ser flot ud på papiret, men også at lave noget, som virker i den praktiske hverdag.
Efter mine samtaler med folk fra arkitektskolerne er det nu også mit indtryk, at man i hvert fald dér er opmærksom på spørgsmålet.
Men det skal den gøre, for intet er så samfundsøkonomisk forfærdeligt, som når man bygger noget, der senere skal repareres og sættes i stand.
Det danske samfund har spildt enorme ressourcer på byggesjusk, betonskader og andre renoveringer.
Ét er, at man bygger noget og det ser spændende ud og man tror på det tidspunkt, at det er i orden, men når man så efterfølgende skal ind og reparere det, er de samfundsøkonomiske omkostninger derved ganske, ganske betydelige.
I den forbindelse er det for vores vedkommende næsten ligegyldigt, om det er bygherren, om det er den, der bor der, eller om det er det offentlige, der skal betale for reparationerne.
Det er døde penge, vi skal bruge, og derfor må opgaven for os være at finde metoder til at sikre, at det byggeri, der bliver lavet, har en tilstrækkelig høj kvalitet.
Ministeren skriver i redegørelsen, at man skal »... pege på eksempler, der viser skaderamt byggeri, således at eksemplerne kan tjene som erfaringsformidling om byggeskader.
I udpegningen af sådanne eksempler skal ikke ligge nogen stillingtagen til ansvarsmæssige forhold.«
Når der er byggeskader, er det så, fordi arkitekten har dummet sig?
Er det, fordi den offentlige kontrol med byggeriet har været for dårlig?
Eller er det håndværkerne, der har været sjuskede og hellere ville drikke øl den eftermiddag end sørge for at sætte tætningslister i?
Hvis ikke man får en ansvarsplacering, så er vi bange for, at disse eksempler ikke resulterer i andet end skuldertræk. Så kan de selvfølgelig bruges som lysbilleder, der bliver vist på de kurser, ministeren vil sætte i gang, så håndværkerne lærer at lade være med at begå fejl fremover. Vi tror, at der skal helt andre drastiske ting til for at få antallet af byggeskader bragt ned.
Og i stedet for at lægge en skat på alle boliger - der er jeg enig med den konservative ordfører, for så beskatter man jo også dem, der ikke begår fejl - skal man sørge for, at entreprenørerne, at håndværkerne betaler til en pulje, så de håndværkere, som så ikke begår fejl, og de entreprenører, som ikke begår fejl, skal betale mindre til den pulje.
Ud over det bør vi bruge pressens magt.
En sådan metode har man jo med stor fornøjelse benyttet sig af inden for restaurationsbranchen.
Aldrig før har københavnske restauranter taget sig så meget sammen, som efter at de fik deres navn nævnt i avisen, hvis levnedsmiddelkontrollen ikke kunne acceptere kvaliteten i deres restauranter. Det skal være en kombination af, at branchen selv betaler for de fejl, der bliver begået, og at de, der ikke begår fejl, skal præmieres, både ved at de bliver offentliggjort, og ved at de slipper billigere til denne pulje, hvorfra man kan hente penge. Når - og det forekommer jo desværre stadig væk - der oprettes sådan et anpartsselskab af 21. november, og folk skal finde det 5 år efter, at det har været ude og bygge et par parcelhuse, så findes selskabet ikke, det er lukket, og det fortaber sig ud i tågerne, hvem der egentlig har ansvaret.
I den artikel, som vi har fået tilsendt fra Entreprenørforeningen op til debatten i dag, erkender man jo selv, at en bil eller en computer produceres billigere og bedre år for år, og at byggeri derimod stadig er dyrt og i nogle tilfælde endda dårligt med uacceptable fejl.
Det er jo en erkendelse fra branchen, som jeg nok synes burde få dem til selv at gøre noget for at forhindre, at vi har så dårligt byggeri.
Jeg græmmes, når jeg ser, at man laver ting, hvor det primært er gipsplader og ståltråd, der indgår som byggematerialer.
Enhver kan sige sig selv, at det ikke holder i længden.
I den forbindelse er Folketinget selv en af dem, der benytter sig af det, for når man skal indrette nye lokaler og kontorer, så gøres det med gipsplader og ståltråd.
Så er der spørgsmålet om den måde, hvorpå entreprenøren skal have penge og muligheder for at forske og nyudvikle.
Der er det jo rigtigt, at hvis de penge skal være til stede, så skal virksomhederne gå godt.
Det kan ikke nytte noget, at ministeren så bare nærmest konstaterer, at når de ikke selv har penge til det, ja, så må man hellere nedsætte en helt masse udvalg og offentlige organer, som skal stå for den forskning.
Hvad har vi ansvaret for?
Og så må vi få fjernet nogle af de belastninger, sådan at branchen selv har råd til aktivt at deltage i forskning og i udvikling, sådan at man ikke blot skal glæde sig over, at der er nogle EU-midler og nogle statsmidler, som skal finansiere det, for det er i længden ikke den rigtige måde at gøre det på.
Vi tror på, at den produktudvikling, der foregår i den enkelte virksomhed, kan være langt mere bæredygtig end den, der foregår, når man samler nogle mennesker i et udvalg, som så sidder og skriver en eller anden rapport.
Så er der i ministerens redegørelse også nogle betragtninger om globalisering og brug af danske løsninger.
I den forbindelse skal jeg blot minde ministeren om at følge sagen fra Socialministeriet med EXSOS meget nøje og se, hvor galt det kan gå.
Sådan skal det ikke gå under
Boligministeriet
Man glæder sig over Danidaprojekter.
Jamen de er jo hundrede procent skatteyderfinansieret, så det er der såmænd ikke nogen grund til at glæde sig så meget over. Det sidste, jeg kan nå at sige noget om, inden lampen tænder, er spørgsmålet om Øresundsregionen, hvor ministeren skriver, at der nu skal gennemføres nogle forsøgsbyggerier. De skal så evalueres, og det skal ske på begge sider af Øresund.
Øresundsprojektet har jo allerede på nuværende tidspunkt indskrevet sig som en af danmarkshistoriens største fiaskoer, for der er ingen private, der er interesseret.
Der er ingen, der vil bygge noget som helst derude.
Og at forsøge at rette op på den fiasko ved at lave noget statsligt finansieret forsøgsbyggeri tror vi ikke på.
Vi skal i stedet for gå ind og se, hvad det er, der er grunden til, at de private ikke er interesseret i Øresundsregionen, og så gå ind og fjerne de hindringer, der er.
I det hele taget støtter Fremskridtspartiet til fulde den del, der drejer sig om deregulering, afregulering, hvorimod vi er stærkt bekymrede, hver gang der skal bruges statsmidler.
Og med erklæringen fra Entreprenørforeningen må ministeren tage nogle konkrete initiativer.