runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Aage Frandsen (SF), 1999-04-29:
Til fru Else Winther Andersen vil jeg godt knytte den kommentar, at det kan godt være, at der ikke nu er dagpengemodtagere, som søger ind på AMU-centrene, fordi der ikke er behov for det.
Det er helt fint.
Men det ændrer ikke ved, at når der er tale om dem, der er uden for dagpengesystemet, som kommunerne nu skal finansiere, så er der ikke penge til at finansiere opholdet for dem, og at kommunerne gør det ikke.
Det vil jeg også skyde på gælder for AMU-Center Djursland, at man ikke får bistandsklienter og flygtninge af gode grunde, fordi der ingen er til at finansiere dem.
Men det betyder ikke, at behovet ikke er der.
Det er i hvert fald tilfældet andre steder, at der er mennesker, der godt ville have været inde dér, at man sådan set gerne ville sende dem derhen, men der er ingen, der vil betale for dem, fordi man har lavet den dér finansieringsomlægning.
Og den kan måske være fornuftig nok, hvis kommunerne bare havde vidst, at de skulle til at finansiere det.
Men det vidste de jo ikke, for beslutningen blev truffet i november måned, 2-3 måneder efter at budgetterne er lagt i kommunerne, og der er af gode grunde heller ingen overførsel af midler kommet til kommunerne.
Poul Erik Dyrlund (S), 1999-04-29:
Hvis vi nu kigger på spørgsmålet om daghøjskolerne, så synes jeg, der er en ting, vi skal have på plads.
Det er det også, det vil jeg gerne erkende, men er det ikke et spørgsmål om, at SF var med til sammen med regeringen at lave en aftale allerede i forbindelse med finansloven for 1998 om, at målsætningen på daghøjskoleområdet var 9.800 elever?
Så det er altså ikke et spørgsmål om penge.
Det er et spørgsmål om, hvordan og hvorledes man skruer tingene sammen.
Det kan ikke hjælpe noget, at man fra hr. Aage Frandsens side står her og henviser til, at man har bundet sig til anden side, og at der ikke er flere penge at bruge af.
Det havde der jo heller ikke været, hvis man skulle have fulgt den aftale op, der lå i forbindelse med finansloven 1998.
Så havde der været sat penge af til 9.800 elever, uanset hvem den aftale var blevet indgået med.
Så det er altså ikke et spørgsmål om penge.
Aage Frandsen (SF), 1999-04-29:
Da vi lavede aftalen omkring daghøjskolerne, var det i det første finanslovforlig, vi var med til at indgå i den her omgang om, at der blev flere penge til området.
Året efter lavede vi en aftale om, at målsætningen var 9.800 elever, og at vi ville kvalitetssikre daghøjskolerne.
Man skulle styre efter kvalitet, sikre mere kvalitet, og jeg synes, det er overraskende, at den vejledning, der skulle fortælle om, hvad kvalitet er, aldrig udkom.
Men hvis det viser sig, at behovet måske er mere end 9.800, så må man vel bruge hovedet indvendig og ikke være argumentresistent og sige: En aftale er en aftale, og den gælder.
Aftalen gjaldt på det tidspunkt.
Nej, vi vil kvalitetssikre, og jeg mener ikke, hr. Poul Erik Dyrlund på noget tidspunkt har kunnet gribe mig i, at jeg ikke ville styre mere kvalitetsbevidst.
Jeg synes, der er ganske mange daghøjskoler, tidligere og desværre også stadig væk, der udbyder noget, som jeg synes ligger på kanten af, hvad en daghøjskole skal lave.
Det var det, jeg ville have gået efter, og det var det, jeg gik efter.
Men det er meget nemmere at få Finansministeriet til at forstå, at et tal er et tal, og det var også det, de borgerlige partier kunne forstå.
Poul Erik Dyrlund (S), 1999-04-29:
Jeg vil gerne erkende, at jeg er enig i hr. Aage Frandsens bemærkninger om kvalitet.
Det skal der ikke herske nogen tvivl om.
Det kan jeg ikke argumentere imod, og det ønsker jeg ikke at argumentere imod.
Men jeg har alligevel hr. Aage Frandsen mistænkt for at have glemt at bruge hovedet, da man fastsatte det tal, der hedder 9.800 elever.
Hr. Aage Frandsen var inde på situationen omkring daghøjskolerne, og jeg vil da gerne spørge, om ikke hr. Aage Frandsen hørte undervisningsministeren tilkendegive, at det dér med kvoter nok ikke var det heldigste.
Noget tyder på, når man lytter til hr. Aage Frandsen, at han har overhørt den bemærkning. Om der er muligheder for på et senere tidspunkt at kigge på den problemstilling, skal jeg lade være usagt
, men hr. Aage Frandsen kan jo få chancen, hvis man i øvrigt vil være konstruktiv osv., næste gang der skal forhandles finanslov, og i særdeleshed for at blive ved finanslovbordet, hvis man vil have indflydelse på de her ting.
Så er der spørgsmålet om produktionsskolerne.
Er det ikke korrekt, at der er plads til 5.300 årselever?
Er det ikke korrekt, at hvis man omsætter det tal, er der rent faktisk plads til 8.000-9.000 elever på produktionsskolerne i løbet af et år?
Else Winther Andersen (V), 1999-04-29:
Til hr. Aage Frandsen vil jeg sige, at jeg kan referere fra Dagbladet Djursland den 20. april fra i år, hvor der er en artikel om, at AMU-centeret mangler elever, og at man bl.a. har rettet henvendelse til Arbejdsformidlingen i Grenå, der oplyste, at man reelt ingen arbejdsløse havde at sende som elever.
Og det må vel være de arbejdsløse, der i første omgang skal være deres elevgrundlag.
Så det er på den
baggrund, at jeg har brugt den vending.
Hr. Dyrlund siger, at der er tale om historieskrivning.
Det mener jeg nu er lidt voldsomme ord at bruge.
Vi har altid vist ansvarlighed både i uddannelser og efteruddannelse, så det kan der vel ikke være meget i, men hr. Dyrlund har formodentlig ikke hørt efter det sidste, jeg sagde; det gik også lidt hurtigt.
Vi ønsker at udnytte penge og ressourcer bedst muligt, og ønsker, at der skal være sammenhæng i efteruddannelsen, så både brugerne, virksomhederne og kursusudbyderne får et overblik over, hvad der tilbydes.
Det er ordret, hvad jeg sagde i min ordførertale, og det er lige nøjagtig det, som fremgår af artiklen fra Mandag Morgen, der ikke fandt sted.
Aage Frandsen (SF), 1999-04-29:
At regeringspartierne skulle acceptere et forslag til vedtagelse, som er fremsat af et oppositionsparti, ville jo nærmest være en historisk begivenhed, for enten afviser man vores forslag med den begrundelse, at man er uenig i det, der står i det - det er man ikke her - eller også afviser man det med, at det er overflødigt.
Jeg vil godt spørge hr. Hans Peter Baadsgaard, om der i det, ministrene sagde, f.eks. var en tilkendegivelse af, at vi i god tid inden finanslovforhandlingerne får grundlaget for de beslutninger, der eventuelt skal træffes for næste år, for jeg går ikke ud fra, at tanken er, at man bare kører videre, for så bliver katastrofen dobbelt så stor.
Har vi en garanti for, at vi i god tid får beslutningsgrundlaget?
Vi ved jo, hvad resultatet af det forløbne år har været, men hvornår ved vi, hvad regeringen vil med det?
Risikerer vi ikke, at det igen bliver engang i midten af november, og at beslutningen så kan risikere at blive truffet uden om dem, der har forstand på det?
Hans Peter Baadsgaard (S), 1999-04-29:
Det er jo allerede i finanslovaftalen for 1999 bebudet, at der vil blive taget initiativer på det område, hvad angår finansloven for år 2000, og det vil da være vores bestræbelse, at vi ikke kommer i den omtalte situation.
Vi må jo beklage, at det gik for hurtigt for skolerne, og at de fik
for kort tid til at omstille sig, men vi må rose dem for, at de alligevel har tacklet de problemer, som de blev bragt i, på en konstruktiv måde, som jeg kan registrere det mange steder. Det problem må vi så søge at undgå i næste omgang, og det skal da være vores bestræbelse fra Socialdemokratiets side at sikre, at vi får det tilrettelagt så betids, at der både bliver tid til at drøfte det herinde og bliver den nødvendige tid til omstilling.
Men det behøver vi ikke at binde regeringen til at fremlægge en plan for, for jeg går ud fra, at det vil fremgå af regeringens lovkatalog, hvad der skal tages af initiativer på det område, og det foreligger som bekendt i oktober måned.
Aage Frandsen (SF), 1999-04-29:
I de forhandlinger, der foregik i Finansministeriet, tror jeg ikke, jeg røber nogen hemmelighed ved at sige, at det ikke var mig, der fandt på tallet.
Men jeg accepterede tallet i en forhandlingssituation, hvor vi fik en masse ting ind om kvalitet, ting, som den daværende undervisningsminister i øvrigt var enig i, men som han ikke rigtig havde fået igennem i forhandlingerne med, ja, måske med regeringspartierne.
Det fik jeg igennem ved den lejlighed, men jeg mener ikke, at man i tilstrækkelig grad har levet op til det med hensyn til at sikre kvaliteten og sikre, at de ting, som man udbyder på daghøjskoler, er det, som ligger i formålet med daghøjskoler, nemlig at det er folkeoplysning, men at de også har et sigte i forhold til arbejdsmarkedet.
Det, som vi bagefter må konstatere, er, at det ikke var muligt at komme dertil med de midler.
Så har man to muligheder: enten at sige, at man skal kvalitetssikre endnu mere, eller også erkende, at det kunne være, at tallet 9.800 simpelt hen bare var et tal, der var opfundet.
Det ved vi jo alle sammen godt det var.
Det var jo ikke ét, der kom ned fra himlen.
Det var et tal, som man fandt.
Og hvis det viser sig, at virkeligheden er en anden, så er det altså, at argumenterne må tælle, virkeligheden må tælle.
Hvis der falder en bombe ned herudenfor, så må vi da tage højde for, at der er noget mandskab, der kan rykke ud ved den lejlighed.
Jeg forstod på fru Else Winther Andersen, at man ikke er tilfreds med regeringens indsats, men Venstre er jo på baggrund af finanslovforliget støtteparti for regeringen på det her område, og derfor undrer det mig noget, at man, når man ikke er tilfreds, så alligevel ikke kan stemme for vores forslag til vedtagelse, hvor vi beder regeringen fortælle, hvad regeringen vil, for det kan jeg forstå at Venstre heller ikke rigtig ved.
Men det er åbenbart støttepartiforbindelsen, som er så stærk, og så nært et forhold skal man altså passe på med at komme i. Så vil jeg godt spørge fru Winther Andersen: Hvad lå der i det, der blev sagt om, at AMU-centrene mangler elever?
Er det, fordi der ikke er mennesker nok, der gerne vil ind på dem, eller er det, fordi der simpelt hen ikke er behov for dem.
Dem skal kommunerne finansiere, og kommunerne har ikke pengene.
Hvad er så grunden til, at de elever ikke er der?
Er det så ikke bare, fordi der ikke penge til det, og ikke, fordi behovet ikke er der?
Poul Erik Dyrlund (S), 1999-04-29:
Nu skal man jo passe på ikke at tage munden for fuld, men rent faktisk oplevede vi vel for ganske kort tid siden lidt historieskrivning, idet vi jo for første gang i lang tid her fra talerstolen i hvert fald hørte varslet et politisk budskab fra Venstre i og med, at fru Else Winther Andersen afslørede, at Venstre vil komme med sin egen VU-reform.
Og det er jo klart, at når der lige pludselig kommer den form for budskaber fra et af Folketingets store partier, kunne det være interessant, om vi ved den lejlighed kunne få afsløret nogle pejlemærker i retning af, hvor dette budskab mere konkret peger hen.
Frank Jensen (S), 1999-05-04:
Det er ikke for at fortsætte debatten med hr. Peter Skaarup om, hvem der taler nedværdigende eller ej, men det var altså hr. Skaarup, der startede, men jeg stopper gerne for mit vedkommende, hvis hr. Skaarup så lader være med at pådutte andre, at de taler nedværdigende.
Næ, det, hr. Skaarup er ked af, tror jeg, er, at hr. Skaarup er kommet så sent med sit beslutningsforslag her, at det ikke rigtig er gået op for hr. Skaarup, at der faktisk er gennemført stramninger med hensyn til det, som hr. Skaarup ser som et problem, og som jeg er enig med hr. Skaarup i: at der er for mange undvigelser fra åbne fængsler. Dér er praksis allerede ændret, og det er sket, inden hr. Skaarup fik sit beslutningsforslag til behandling her i Folketinget.
Og for så vidt angår dem, der udebliver fra påbegyndelse af afsoning, er det indskærpet, at det får konsekvenser, og dér får de allerede at vide i forbindelse med indkaldelsen
til påbegyndelsen af afsoningen
, at hvis de udebliver, skal de ikke regne med, at de kan få udgang, i hvert fald ikke i den første del af deres afsoningsperiode. Så tingene er allerede gennemført, så hr. Skaarup behøver ikke at være så ked af debatten.
Den har været udmærket, men tingene er altså allerede sat i gang.
Peter Skaarup (DF), 1999-05-04:
Jeg tror heller ikke rigtig, vi kommer videre med det her, så afslutningsvis vil jeg bare sige, at det er rigtigt, at der er sat nogle initiativer i gang, og det har jeg også rost flere gange her fra talerstolen, idet jeg har sagt, at det er godt, at man fra regeringens side er begyndt at se på det her.
Det er udmærket, men at gennemføre f.eks. bare det forslag, som Venstre, De Konservative og CD er kommet med, har man jo ikke ønsket.
Og man vil altså heller ikke gennemføre det forslag, som vi debatterer her i dag, og som bl.a. drejer sig om at tillægge 25 pct. ekstra straf, når groft kriminelle flygter fra fængslerne.
Det er man ikke villig til, men det er det, jeg efterlyser, og det burde være klart for enhver, at det er det, vi har ønsket med denne debat, men det får vi altså ikke igennem, og det er bare beklageligt, at regeringen ikke vil være med til det.
Men vi vil fortsat arbejde på, at det bliver til lovgivning, og vi håber på, at der efter næste valg bliver et flertal, der vil lave de her ting om, sådan at vi får en mere stram retspolitik i Danmark, som bl.a. betyder, at det skal koste mere at flygte fra fængslerne.
Frank Jensen (S), 1999-05-04:
Ifølge forslaget fra Dansk Folkeparti opfordres regeringen til at fremsætte de fornødne lovforslag og foretage ændringer i administrative forskrifter med det formål at udstyre strafafsonere på udgang eller under prøveløsladelse med en elektronisk mikrochip.
Det skal ifølge forslaget give myndighederne mulighed for at følge og kontrollere strafafsonernes færden.
Jeg mener, at forslaget nærmer sig det groteske i en sådan grad, at jeg ikke vil gå i enkeltheder med at illustrere dette, og jeg tror, at enhver bare ved at se på titlen på forslaget er i stand til at se, hvad det er for groteske tanker, der ligger bag forslagsstillernes overvejelser om at fremsætte sådan et forslag. Jeg vil i øvrigt gøre opmærksom på, at Kriminalforsorgen ud over den sikkerhedsmæssige opgave også har en behandlingsmæssig opgave, som gerne skulle resultere i, at de indsatte er mindre kriminalitetstruede efter afsoningen end ved indsættelsen i en af Kriminalforsorgens institutioner. Blandt de grundlæggende principper for Kriminalforsorgens arbejde kan nævnes, at behandling af indsatte bl.a. skal bygge på selvdiciplinering, normalisering og ansvarliggørelse.
Principperne hviler på det overordnede synspunkt, at de indsatte så vidt muligt skal behandles som samfundets borgere i øvrigt og på den måde anspores til at udvise ansvarlighed
for egne handlinger
Forslaget ligger milevidt fra ideen om normalisering og ansvarliggørelse og vil snarere modvirke end bidrage til en resocialisering af straffeafsonere.
Desuden giver de gældende regler mulighed for at træffe foranstaltninger med henblik på at undgå misbrug i forbindelse med udgang og prøveløsladelse.
Det har jeg allerede redegjort for under den tidligere debat.
På den baggrund, og da mikrochip-ideen som nævnt strider mod hele resocialiseringstanken, kan regeringen ikke støtte forslaget.
Dorte Bennedsen (S), 1999-05-04:
Når man har været medlem af Folketinget i mange år, har man set en del besynderlige forslag.
At udstyre folk på udgang fra fængsler med en mikrochip, omtrent som man øremærker hunde, er dog et af de mere absurde og ubehagelige. At give tilladelse til udgang og til prøveløsladelse er et meget væsentligt element i arbejdet for at undgå, at folk efter udstået afsoning falder tilbage til fornyet kriminalitet.
I 1998 blev der alene til uddannelse og til arbejde givet knap 18.000 udgange, og kun i en halv procent af tilfældene var der tale om misbrug.
Og af disse misbrug bestod den helt overvejende del, langt mere end 90 pct. af dem, i, at den pågældende kom for sent hjem eller eller havde fået en tår over tørsten, når han dukkede op.
Det var altså den type af misbrug og ikke, at de udeblev. Kriminalforsorgen har et regelsæt til at reagere over for de ganske få, som ikke overholder spillereglerne, og det er absurd og ydmygende at reagere kollektivt over for alle, der får udgang.
Og hvad værre er: Det er direkte skadeligt for resocialiseringsindsatsen.
Socialdemokratiet kan ikke støtte dette forslag.
Frank Jensen (S), 1999-05-04:
Jeg kan helt følge hr. Tom Behnkes tilgang til det her, for det er jo sådan, som hr. Tom Behnke også var inde på, at forud for, at man får udgangstilladelse, foretages der en konkret vurdering, og forud for, at man bliver prøveløsladt, foretages der en konkret vurdering, og er der i Kriminalforsorgen mistanke om misbrug enten af udgangen eller af prøveløsladelsen, får man hverken tildelt udgang eller prøveløsladelse.
Så dér har hr. Tom Behnke opfattet forholdene fuldstændig korrekt.
Peter Skaarup (DF), 1999-05-04:
Justitsministeren var jo så lige heroppe med en lille bemærkning, men jeg tror ikke, man må spørge justitsministeren her, men så kan jeg jo spørge den socialdemokratiske ordfører, om det ikke er korrekt, at der er et problem på det her område.
Og er det ikke korrekt, at der ofte har været begået kriminalitet i forbindelse med udgange?
Og synes Socialdemokratiet ikke på den baggrund, at det var værd at overveje at give Kriminalforsorgen det vink, at det synes man der måske skulle gøres noget ved?
Og en mulighed var altså den her mikrochip eller lignende foranstaltninger, der kunne gøre, at man så nogenlunde kunne have styr på de enkelte fanger, som man kunne have mistanke om ville begå den slags kriminalitet.
Synes Socialdemokratiet ikke, det var en overvejelse værd?
Dorte Bennedsen (S), 1999-05-04:
Det er jo rart at få et klart spørgsmål, som man kan svare klart på: Nej, det er ikke korrekt.
Der var enkelte politifolk, der meldte det, men politiledelsen har undersøgt det, og det er ikke korrekt.
Jeg mener, at der i forbindelse med de utallige udgange, der gives netop i forbindelse med julehøjtideligheden, var 10 tilfælde, og det var altså enkelte folk, der meldte det, men da man undersøgte sagen, viste det sig, at der ikke var hold i den.
Peter Skaarup (DF), 1999-05-04:
Jeg synes ikke, jeg er kommet med nogen nedværdigende udtalelser om andre partier eller personer herinde; Der har været mange fangeflugter, og de tal har været alvorlige i lang tid, og derfor efterlyser Dansk Folkeparti initiativer fra regeringen, der kan stramme op på de forhold - lige så vel som der i øvrigt er mange andre partier herinde der gør det - sådan at vi kan sikre, at de fanger, der er i Danmark, er inde bag fængselsmurene og ikke ude, hvor de kan begå ny kriminalitet, mens de i virkeligheden burde sidde inde bag murene.
Det er det eneste, jeg har sagt her, og det er det, forslaget går ud på.
Bendt Bendtsen (KF), 1999-05-04:
I Det Konservative Folkeparti har vi den holdning, at vi gerne vil have strammet yderligere op på prøveløsladelser og udgang.
Derom kan der ikke være nogen tvivl, og jeg behøver ikke gentage, hvad jeg sagde under behandlingen af det forrige forslag.
Der er jo heller ikke nogen beskrivelse af økonomien i det her forslag.
Kan det lade sig gøre?
Og hvad koster det?
Og når vi så tænker på antallet af udgange set i forhold til den investering, politiet skulle til at bruge på at efterforske, om de pågældende havde været på et indbrudssted, mener vi, at man med det her forslag har skudt fuldstændig over målet, og vi har egentlig heller ikke den holdning, at man skal rende og mærke mennesker. Så vi kan ikke støtte forslaget.
Karsten Nonbo (V), 1999-05-04:
Der skal skabes sikkerhed for, at udgang og prøveløsladelse er motiveret fra den indsattes side, og rigtigheden af den indsattes forklaringer om, hvad formålet med udgangen er, skal være efterprøvet.
Så burde det ikke være nødvendigt med de omtalte chip. Noget andet er, at vi nok kunne se på og lære lidt af de erfaringer, man har gjort i USA og Sverige.
Det er formentlig et dyrt elektronisk udstyr, vi skal have til at dække hele landet til benefice for nogle udgange og nogle prøveløsladelser, som åbenbart er givet på et usikkert grundlag, og så var der jo grund til at lade være med at give dem. Vi ser også problemer i, at den prøveløsladte jo formentlig, ligesom han kan flygte fra et fængsel, også, når han er ude, kan afmontere sin chip, og hvad gælder så rent juridisk?
Skal han kunne dømmes eller frikendes, hvis chippen har opholdt sig ét sted og han har opholdt sig et andet sted?
Man kunne jo forestille sig, at han bortadopterede sin chip, så en god kammerat gik med chippen i øst, mens han selv sad på en bar i vest og hyggede sig, og politiet ledte efter ham i øst.
En anden ting er, at man påstår, at en udeblivelse bedre kan spores ved hjælp af en chip, men det virker dilettantisk, for har han viljen til at udeblive, så har han også viljen til at afmontere chippen.
Der er også en anden glidebane, som man måske starter på med chippen, nemlig at det måske kan ende som en slags hjemmeafsoning frem for en afsoning inde bag murene, og det tror jeg ikke er Dansk Folkepartis mening med forslaget.
Jeg kunne levende forestille mig, at den person, som måske skulle have 4 måneder for hustruvold, kunne afsone dem derhjemme og være hustyran stadig væk, og han kunne måske oven i købet få fruen til at hente øl til ham, mens han sad derhjemme.
Så jeg er bange for, at det her ud over at være dyrt også vil være en glidebane, hvor vi ender et helt andet sted, end Dansk Folkeparti formentlig havde tænkt sig at vi skulle ende.
Tom Behnke (FP), 1999-05-04:
I modsætning til både ministeren og den socialdemokratiske ordfører synes jeg, der er en anden problemstilling, som gør sig gældende i det her, og jeg kunne da godt tænke mig at høre, om den ikke er indgået i overvejelserne.
For som udgangspunkt er det jo imponerende, hvad der kan lade sig gøre i den »fagre nye verden«, og umiddelbart er det jo besnærende, men sagen er vel, at hvis der sidder nogle indsatte i de danske fængsler, hvor man er så meget i tvivl om, hvad de vil gøre, når de kommer på udgang, så bør man vel slet ikke sende dem på udgang, så bør myndighederne vel overveje, om de overhovedet skal have lov til at komme ud. Hvis man vil følge den tankegang, er forslaget her vel egentlig helt overflødigt, for så skal de indsatte naturligvis slet ikke have lov til at komme ud.
Og hvis det Kriminalforsorgen gjorde sit arbejde, som den bør gøre det, og som den jo også gør i stort set alle tilfælde, er den mikrochip vel helt overflødig, kan man sige. Og det her forslag adskiller sig jo ganske væsentligt fra et helt andet forslag, nemlig forslaget om elektronisk hjemmefængsling, hvor der er tale om helt andre kriminalitetstyper osv., og hvor det jo er en helt anden type sanktion, man giver, men jeg skal bare høre, om det ikke er dér, vi bevæger os hen? Forslaget er dybest set overflødigt.
Jann Sjursen (KRF), 1999-05-04:
Fra Kristeligt Folkeparti har vi forståelse for de intentioner, der ligger bag forslaget her fra Dansk Folkeparti.
Det er klart, at indsattes undvigelser fra fængsler bør sanktioneres, og vi bør også se på, hvordan der eventuelt kan sættes hårdere ind over for sådanne undvigere.
Men jeg synes allerede, debatten her i dag på tre punkter har vist, at Dansk Folkepartis forslag ikke er helt enkelt.
Det første problem er spørgsmålet om at overføre undvegne til superfængsler.
Det er jeg enig i.
Det er det ene punkt.
Det andet punkt er spørgsmålet, som rejses i Dansk Folkepartis forslag, punkt 3, omkring tillægssanktioner, hvis der er anvendt vold eller trusler i forbindelse med udgang.
Jeg er enig med det, som jeg tror, Venstres ordfører sagde i den sammenhæng, at i så fald er der tale om en ny sag.
Så er der ikke tale om, at man skal prøve at fastsætte en form for tillægssanktion.
Altså er det også et problematisk punkt i Dansk Folkepartis forslag.
Og det tredje og nok så afgørende punkt set med Kristeligt Folkepartis øjne er så, at Dansk Folkeparti ønsker at begrænse mulighederne for besøg for dem, der er undveget, som en yderligere sanktion.
Her står vi af, og det gør vi så også samlet med det forslag, som Dansk Folkeparti har rejst, selv om vi da har forståelse for nogle af de intentioner, der ligger bag forslaget.
Men netop de tre punkter er problematiske, og det sidste er ikke bare problematisk, der står vi direkte af, som jeg sagde.