Svend Auken (S), 2000-04-25:
Jeg vil gerne sige tak for den venlige modtagelse af lovforslaget.
Forligspartierne besluttede sig på et ret sent tidspunkt af forhandlingerne til at tage dette med i aftalen og ville gerne have det til første behandling sammen med de øvrige forslag, og det er baggrunden for, at høringsfristen først udløber i morgen, men jeg skal sørge for, at alle svarene kommer over til udvalget, så medlemmerne kan bruge dem direkte.
Jeg skulle svare fru Gitte Seeberg på spørgsmålet om, hvorvidt man er gået længere end det, der var aftalt med hensyn til udligningen mellem Øst- og Vestdanmark.
Det er man ikke.
Det er, om jeg så må sige, den grønne el, man udligner, og dér er det jo rigtigt, som hr. Peter Hansen-Nord har understreget, at det jo kun er en periode, hvor det er aktuelt.
Når markedet til sin tid er etableret, vil vi selvfølgelig få den samme pris i hele Danmark.
Det vil sige, at man erhvervsmæssigt vil skabe et bedre grundlag i Vestdanmark end i Østdanmark.
Men da der er en række andre faktorer, som trækker til fordel for Østdanmark på andre områder, kan det jo synes meget rimeligt, at det sker. Jeg er opmærksom på det, der bliver sagt om det geografiske.
Jeg hørte med stor interesse, at Dansk Folkeparti altså gik ind for, at jyder og fynboer skulle betale væsentligt mere end folk, der bor på Sjælland.
Det var et interessant lighedssynspunkt.
Jeg kan forstå hr. Hansen-Nord, der siger: Jeg er sjællænder, så jeg har ikke nemt ved at stemme for det her lovforslag, som mit parti har pålagt mig at være ordfører for og sige ja til.
Det kan jeg forstå.
Men at man ligefrem vil gøre en dyd ud af, at man er imod en almindelig retfærdighedshandling, det har jeg altså svært ved at se, men jeg har i det hele taget ikke helt nemt ved at forstå fru Aase D. Madsen og hendes parti.
Jeg vil gerne sige tak til dem, der har stillet denne forespørgsel, altså til de energipolitiske ordførere i Folketinget.
Jeg synes, det er en god lejlighed til at få diskuteret hovedlinjerne i vores energipolitik herhjemme.
Vi befinder os på energiområdet virkelig i en reformtid.
Sidste år var det elreformen, der stod højest på dagsordenen.
Der blev lavet et kæmpearbejde, og det viste sig, at vi i Danmark var i stand til at forene de to hensyn, som i mange andre lande ikke har kunnet forenes, nemlig hensynet til markedet og hensynet til miljøet.
Nu er det altså gasreform, varmereform, energibesparelsesreform, der er på dagsordenen, og det vil sige, at vi, et bredt flertal, i fællesskab har lagt nogle lange linjer, lagt nogle strukturer fast for den danske energipolitik.
Det er ikke ensbetydende med, at vi tager livet ud af den politiske debat, tværtimod er det det, der kommer til at foregå inden for rammerne af lovgivningen på energiområdet, der bliver det spændende.
Jeg synes, det er betryggende af hensyn til vores internationale forpligtelser og af hensyn til de meget store investeringer, der skal foretages på det her område, at vi i fællesskab kan lægge lange linjer, der binder i en længere årrække, uanset hvem der har regeringsansvaret.
Det er klart, at der er en række konkrete mål, vi har sat os, som udløber inden, om jeg så må sige, selve aftalerne udløber.
Det er godt nok, for der skal hele tiden være plads til både den politiske uenighed og den politiske forhandling og også til det politiske kompromis.
Men det er en god ting for sektoren, det er en god ting for Danmarks placering internationalt og opfyldelsen af vores miljømål, at vi i enighed har kunnet lave disse store reformer sammen.
Vi har i energireformpartierne hele tiden været enige om, at vi ikke ville tilstræbe den laveste fællesnævner.
Vi ville tilstræbe den højeste fællesnævner.
Det vil sige, at de prioriterede ønsker, som regeringspartierne, den borgerlige opposition og Socialistisk Folkeparti har haft, alle har fået en særlig bevågenhed, og det betyder, at vi faktisk er endt med en samlet reform, hvor der virkelig er noget for alle at glædes over.
Jeg kan som repræsentant for regeringen sige: Jeg glæder mig over stort set alt det, der står i reformen.
Sådan har måske ikke alle reformpartierne det, men jeg tror, vi alle sammen føler, at der her virkelig er sket noget.
Jeg synes, vi er godt rustede til at møde fremtidens udfordringer med den reform, der nu bliver gjort færdig inden sommerferien.
Vi i regeringen lægger afgørende vægt på, at vi fortsat kan være med til at drive den internationale udvikling fremad.
Fundamentet for dette er en stærk og troværdig national indsats.
Der er ingen tvivl om, at den omfattende nationale indsats på CO2-området har givet os et godt udgangspunkt for at deltage aktivt på den internationale scene.
Med fremlæggelsen af »Klima 2012«, der også omfatter de øvrige drivhusgasser, er vi nu kommet helt i front også i arbejdet med at reducere de øvrige drivhusgasser.
Energiområdets udledning af drivhusgasser indgår naturligvis med særlig vægt i »Klima 2012«, men derudover sætter klimastrategien også fokus på en række andre områder, ikke mindst på landbrugsområdet og på transportområdet.
På disse to områder vil regeringen komme med særskilte vurderinger af sektorernes muligheder for at reducere drivhusgasudledningen både for perioden fra 2008 til 2012, altså den første budgetperiode under klimakonventionen, og på længere sigt.
Endvidere vil regeringen i år fastlægge den fremtidige regulering af industrielle drivhusgasser.
På energiområdet vil regeringen fremlægge en opdatering af »Energi 21«.
Opdateringen skal først og fremmest omhandle perioden fra 2008 til 2012, men herudover skal både 2013-2017 og perspektivet helt frem til 2030 belyses.
Jeg tror, det er godt med denne form for rullende perspektivplanlægning, så vi hele tiden med den viden, vi har i dag, med de beslutninger, vi har truffet i dag, og med de mål, vi har sat os i dag, har et grundlag for at vurdere, hvordan fremtiden tegner sig.
Det er jo ikke den eviggyldige sandhed om, hvordan tingene rent faktisk vil komme til at tage sig ud i 2013, i 2018, i 2025 eller i 2030, men det er et godt, seriøst fagligt bud på, hvad det er, vi ønsker, og hvilke muligheder vi har for at opfylde vores ønsker.
Produktion og forbrug af energi er stadig den enkeltpost, der tæller mest i det samlede drivhusregnskab, i og med at CO2-udledningerne, som vi ser stammer fra disse sektorer, udgør knap 80 pct. af den samlede drivhusgasudledning.
Det betyder, at både udmøntningen af energispareloven samt el-, gas- og varmereformerne vil få en væsentlig betydning for vores drivhusgasudledning fra 2008 til 2012.
Jeg skal ikke gå i detaljer med de her forslag, vi har dem jo til behandling senere i eftermiddag, kun sige, at jeg synes, det er en flot pakke, vi har forhandlet frem i fællesskab.
Produktion af el til eksport kan føre til en meget stor CO2-udledning, sådan som vi har set det i de senere år.
En mulig løsning kan være at pålægge elproducenterne at købe emissionstilladelser svarende til deres eleksport baseret på fossile brændsler.
På samme måde håber jeg, at vi kan finde en fornuftig ramme for realisering af havmøllepålægget.
Alt i alt er det regeringens vurdering, at Danmark kan opfylde 21 pct.-målsætningen for de seks drivhusgasser for perioden fra 2008 til 2012 dels ved hjælp af det, der allerede er gennemført, dels ved hjælp af en række nye virkemidler.
Til næste forår vil regeringen fremlægge en ny samlet status for Folketinget til brug for Tingets stillingtagen til ratifikation af Kyotoprotokollen.
Forskning i drivhuseffekten har i løbet af de seneste år bevæget sig i en retning, hvor der bliver mindre og mindre tvivl om problemets eksistens og omfang.
Jeg er personlig overbevist om, at vi står over for et kæmpe miljøproblem, der vil kunne udvikle sig katastrofalt, hvis ikke vi passer på.
Det betyder, at opgaven ikke er løst ved, at vi lever op til vores målsætninger i 2005 og fra 2008 til 2012, hvor svære de ellers kan virke at nå.
Vi har et medansvar, der betyder, at vi til stadighed bliver nødt til at søge nye muligheder for at reducere vores udledninger.
Her spiller ikke mindst forskningen en betydelig rolle.
Forskningen i nye energiteknologier, ikke mindst hvad angår vedvarende energi,
er af helt afgørende betydning for vores muligheder for at reducere CO2-udledningen på lang sigt, og jeg tillægger det derfor stor vægt, at der fortsat opretholdes og udvikles en omfattende og højt kvalificeret energiforskning og -udvikling i Danmark.
I forlængelse heraf vil regeringen iværksætte en analyse og vurdering af den eksisterende klimaforskning.
Transportens CO2-udledning har været jævnt stigende igennem de senere år, og vi har måttet se i øjnene, at det vil blive meget svært for sektoren at leve op til målsætningen om, at udledningen af CO2 i 2005 skulle reduceres til 1988-niveauet.
Regeringen har derfor desværre måttet tage konsekvensen heraf og opstille et mere realistisk udviklingsforløb for transportsektoren.
Det betyder imidlertid ikke, at regeringen vil opgive den overordnede målsætning for 2005 om en 20 pct.-reduktion af CO2-udledningen.
Det betyder naturligvis, at andre dele af energisystemet kommer til at skulle levere en større CO2-reduktion end den, der oprindelig var forudsat, men med både energispareloven, reformerne på el-, gas- og varmeområdet og den nye tilskudsordning for industrien samt iværksættelsen af en række initiativer på transportområdet kommer vi meget tæt på at opfylde 20 pct.-målsætningen, og det er jo flot.
Ser vi på den nuværende udvikling i energiforbruget og CO2-udledningen, er der således ingen tvivl om, at det går
den rigtige vej.
De foreløbige tal for 1999 viser, at CO2-udledningen nu er faldet med næsten 10 pct., 9 pct. siden 1988.
Forbruget af kul er faldet med hele 43 pct., og udnyttelsen af vedvarende energi er steget med ikke mindre end 71 pct. i denne periode, og samlet set følger denne udvikling det scenario, der er beskrevet i »Energi 21«.
Jeg er selvfølgelig meget glad for, at vi nu har fået en bred politisk aftale om, at de høje gaspriser ikke må føre til, at varmepriserne for de decentrale kraftvarmeværker ikke kan konkurrere med individuel olie- og gasfyring. Nu mangler vi kun lige det at få udfyldt denne aftale og leve op til de løfter, vi har givet borgerne i disse områder.
I øvrigt skal vi jo glæde os over, at Danmark takket være en fremsynet politik og de ressourcer, vi har i Nordsøen, er nettoeksportør af olie og gas og derfor samlet set økonomisk med hensyn til udenrigsafsætning har haft glæde af de høje oliepriser.
Dansk energipolitik er først og fremmest blevet udformet i et internationalt perspektiv, og derfor vil jeg gerne til sidst give en kort status over forskellige aktiviteter i international sammenhæng, der på forskellige måder understreger energiområdets stadig mere grænseoverskridende karakter: Det internationale energisamarbejde foregår på mange niveauer.
Indsatsen i nordisk regi, i EU-regi, i OECD-regi, i Østersøregi, i Det Internationale Energiagenturs regi, i FN-regi og gennem Energicharteret sker i nogle af de mange fora, hvor Danmark er aktivt med, når det drejer sig om den internationale energipolitik.
Et særligt aspekt i FN-arbejdet er opfølgningen af Riokonferencen, især arbejdet med klimakonventionen og Kyotoprotokollen, som stort set indgår i alt internationalt arbejde i dag.
Danmark har været med til at gøre en bæredygtig udnyttelse af energiressourcerne og energipolitikken til et hovedemne på CSD 9, altså det møde i Kommissionen for Bæredygtig Udvikling, der foregår til næste år i FN-regi.
Jeg vil lige nævne, at Danmark netop har været vært ved Klimasekretariatets workshop om fælles virkemidler.
Workshoppen, der fandt sted i København fra den 11. til den 13. april, var en meget stor succes.
Dermed er arbejdet med konkrete virkemidler og politikker blevet sat på den globale dagsorden i relation til klimakonventionen.
Østersøregionen er et geografisk område, hvor det er oplagt at fremme fælles virkemidler, og regeringen lægger generelt set stor vægt på at styrke samarbejdet i Østersøregionen.
Samarbejdet mellem landene er nu blevet formaliseret gennem etableringen af en gruppe seniorenergieksperter eller embedsmænd, som har det overordnede ansvar for koordinationen af energisamarbejdet i Østersøregionen.
fremad
Regeringen vil prioritere indsatsen i det nye samarbejdsforum meget højt.
Et af de primære samarbejdsfelter er klimaområdet, hvor Danmark arbejder aktivt for at få etableret en forsøgsmark for Kyotomekanismerne i Østersøområdet.
Hermed kan vi få en række nyttige erfaringer med brug af mekanismerne i god tid inden 2008, hvor mekanismerne for alvor skal bruges.
Regeringen vil også fremover arbejde for, at Danmark bidrager til en miljømæssigt bæredygtig udvikling på energiområdet såvel nationalt som internationalt.
De nyeste vurderinger viser, at vi er godt på vej til at nå vores egne reduktionsmål.
Jeg er derfor overbevist om, at vi sammen skal nå de mål, vi har sat os.
Forhandling