Marianne Jelved (RV), 2005-10-06:
Vi vil også gerne udtrykke medfølelse med de danske styrker, som mistede en god og dygtig kollega, og samtidig give udtryk for en meget stor respekt for den indsats, dansk forsvar i det hele taget yder i det internationale arbejde, og vi vil meget gerne i dialog med regeringen om en prioritering af den danske internationale indsats fremover.
Jeg havde faktisk planlagt og været stærkt fristet til at fremsætte følgende forslag til vedtagelse: »Folketinget udtrykker sin tilfredshed med, at det på EU-ministermødet den 3. oktober 2005 lykkedes at nå til enighed i EU om at indlede optagelsesforhandlinger med Tyrkiet.«
Men jeg har modstået fristelsen, fordi jeg ikke synes, at det tjener sagen og Tyrkiets meget vigtige optagelsesforhandlinger at blive genstand for det, som har præget debatten her i dag.
Det er af historisk betydning, at Tyrkiet nu kan indlede de optagelsesforhandlinger, som der er gået 40 års forberedelser forud for.
Uanset forskellighed, uanset religion, gælder de demokratiske principper for det fællesskab, som EU er.
Det er vores sikkerhed i Europa, der er perspektivet, og det er i virkeligheden også Europas bidrag til en bedre udvikling i verden som helhed.
Vi ved godt, at der er kræfter i Danmark og i Folketinget, der vil forhindre den udvikling.
Nogle medlemmer af Folketinget skaber et fjendebillede af mennesker i det danske samfund og i Europa ved nedsættende og forhånende ringeagtsytringer, bl.a. om muslimer.
Jeg minder igen om et citat af Grundtvig, som jeg har brugt mange, mange gange også fra denne talerstol, nemlig at det er ord, der skaber det, det nævner.
Det er kræfter, der er med til at gøre integrationen også i det danske samfund til en meget, meget vanskelig sag, og jeg synes, det er problematisk i en eller anden forstand, og jeg har faktisk venlige følelser over for bl.a. partiet Venstre, når jeg siger, at jeg synes, det er betænkeligt – jeg kan ikke finde et mere blidt ord – at det er regeringens parlamentariske støtteparti, jeg taler om.
Siden Venstre og Konservative tiltrådte i 2001, er ledigheden blandt indvandrere steget, kriminaliteten blandt de unge er steget, og uddannelsesandelen er faldet.
Vi har gode tider – jeg er enig med statsministeren, der indledte sin tale i tirsdags på den måde.
Der er også kommet færre flygtninge, og der er langt færre familiesammenførte.
Men der er faktisk ikke sket nogen som helst forbedringer.
Det er på fjerde år.
Antallet af asylansøgere er faldet dramatisk, ja, det er faldet dramatisk i hele Europa.
Jeg minder bare om UNHCR's hjemmeside, som enhver kan gå ind på.
Danmark har i gennemsnit fra 1990 til 2003 modtaget ca. 2 pct. af de asylansøgere, der er kommet til EU.
Vi kan se på de seneste tal fra UNHCR, at Danmark i de seneste år har modtaget den samme andel, som de 15 gamle EU-medlemslande modtager.
De danske asylregler er i en eller anden forstand strammet op.
Det har vi ingen bemærkninger til i Det Radikale Venstre, men jeg noterer mig, at antallet af flygtninge glædeligvis er faldet dramatisk, og at vi ikke har borgerkrig længere i Europa, i den forstand som vi havde det i 1990'erne.
Til gengæld er reglerne om familiesammenføring ændret meget markant og har givet markante resultater.
Danmark kritiseres for at krænke menneskerettighederne.
Det er der stor offentlighed om, men det udløser kun et arrogant skuldertræk fra de ansvarlige.
Til gengæld har regeringen uden offentlighed ændret i mulighederne for dispensation fra familiesammenføringsreglerne.
Det ville jeg utrolig gerne have vidst
noget før.
Vi kan forstå, at der er visse uddannelser, der ophæver 24-års-reglen og tilknytningskravet.
Men Folketinget har ikke kendt til det, borgerne har ikke kendt til det, og det er jo det værste, for dermed underminerer man også retssikkerheden.
Lukkethed og uigennemskuelighed er det værste, for det presser retssikkerheden for borgerne.
Valgkampen handlede jo også om de her spørgsmål, og da blev S og R, hr. Mogens Lykketoft og jeg, beskyldt for at have en hemmelig plan for lempelser, og det er jo dybt ironisk, når regeringen allerede på det tidspunkt havde lempet og der faktisk ikke var nogen hemmelig plan.
Aldrig har der været så meget offentlighed om den sag fra S og R, som der var her.
Der var ingen hemmeligheder – jeg havde nær sagt desværre.
Men mulighederne for dispensation er jo i virkeligheden også en ren tilståelsessag – vi kan lige så godt vende den om – for de illustrerer jo ganske godt, hvad problemet er ved de regler.
Ordføreren for Det Konservative Folkeparti, fru Pia Christmas-Møller, var jo også lidt inde på det.
I en globaliseringstidsalder er det virkelig uhensigtsmæssige og urimelige regler, vi taler om her, og det giver et kæmpe problem.
Reglerne tager – og det her er direkte adresseret til Venstres ordfører – menneskers frihed og muligheder fra dem.
Det forstod jeg var de nye gennemgående ord i hr. Jens Rohdes tale her i dag – ord, som jeg har den samme opfattelse af værdien af.
Det her er begrænsninger af menneskers frihed og muligheder, alene fordi der er tale om blandede ægteskaber.
Jeg beder bare om, at man i al stilfærdighed bruger lidt tid til at overveje, hvordan vi bærer os ad med at komme ud af det her morads og finder nogle mere hensigtsmæssige bidrag til at løse det problem, der hedder at forhindre tvangsægteskaber og forbedre integrationsmulighederne.
Disse to målsætninger er Det Radikale Venstre enige i, og vi bidrager gerne til en konstruktiv dialog også i ikkeoffentlighed med henblik på at kunne offentliggøre gode resultater.
Vi har brug for velkvalificeret nødvendig arbejdskraft i Danmark; den går forbi os nu, og det er uholdbart af menneskelige grunde og af samfundsøkonomiske grunde.
Vi ønsker lige så inderligt, som jeg tror Venstre og Konservative gør det, en konkret forbedring af integrationen.
Integration afhænger af gensidighed, og vi vil meget gerne medvirke.
Vi mener, at der er fem forhold, hvor man skulle sætte ind.
Det er også den måde, danske unge klarer sig på, nemlig ved det netværk, som er omkring familien.
Punkt 2: Vi mener, at alle kommuner skal lave en plan med konkrete mål for integration, uddannelse og beskæftigelse – hovedmålsætningerne.
Punkt 3: Vi mener også, at man simpelt hen skal tage tyren ved hornene og sige, at vellykket integration belønnes, og det betyder, at flygtninge, der klarer sig selv i Danmark, får lov at blive i Danmark, selv om der er blevet fred i deres hjemland.
Man skal kunne se, at det nytter noget at integrere sig i det danske samfund, at det anerkendes.
Punkt 4: Staten bør afsætte – og jeg har sagt tænk på et tal, men det kan være et andet tal; det kræver nogle beregninger – op til f.eks. 2 mia. kr. om året til en egentlig ghettoplan.
Det her handler om investeringer, anlæg for at skabe varierede boligområder.
Punkt 5: Her beder jeg inderligt den nye undervisningsminister om at lytte, det er vel ment.
Der skal investeres i udviklingen af undervisningen af tosprogede børn, en udvikling, der bygger på viden, fordi vi faktisk ved nogle ting også fra vores nabolande om, hvad der virker.
Vi behøver ikke at være med i forliget.
Det er bare et ønske om, at der sker en udvikling i undervisningen af de tosprogede.
Det er fint med sprogscreening og sproghjælp osv., men det drejer sig her om selve undervisningen i folkeskolen.
Statsministeren indledte sin tale med: »Der er gode tider Danmark.
Vi oplever vækst og velstand.
Der er fremgang i Danmark hjulpet på vej af skattestoppet og hjulpet på vej af regeringens forårspakke, hvor vi sænkede skatter og fremrykkede investeringer.«
Det er jeg for så vidt enig i.
Regeringens bidrag til de gode tider er Venstres og Konservatives skattestop og forårspakken.
Jeg kan ikke lade være med at sige, at det er heltemodigt.
Alle de internationale institutioner, der priser Danmark i disse år – og i disse uger – tildeler Danmark stor anerkendelse, fordi vi har en meget robust samfundsøkonomi.
Der må jeg sige, at den ikke er skabt af skattestoppet og forårspakken.
Den er skabt af Schlüterregeringerne og Nyrupregeringerne, som gav det store skub, og jeg vil da ikke undlade at nævne, at Det Radikale Venstre var med på forskellig vis igennem alle disse år.
Der kom jo et virkeligt gennembrud i slutningen af 1980'erne og begyndelsen af 1990'erne med overskud på betalingsbalancen og et virkeligt gennembrud med massivt overskud på de offentlige finanser i midten af 1990'erne.
Den seneste artikel fra Danmarks Statistik beskriver jo det her i forbindelse med deres offentliggørelse af Danmarks Statistisk Årbog.
Men det er jo ikke holdbart i længden uden reformer, og derfor en appel igen til regeringen om også at invitere Det Radikale Venstre til reformer.
For vi mener, at vi kan bidrage med noget konstruktivt, og vi vil utrolig gerne med og håber på, at regeringen mener det alvorligt, og at vi får mulighed for ikke bare at forholde os til en pakke, der bliver lagt frem til marts eller april, som indeholder regeringens vurdering af Velfærdskommissionens og Globaliseringsrådets resultater, og så er det handlet af med Dansk Folkeparti, og så kan vi andre tage det eller lade være – take it or leave it; jeg håber virkelig inderligt på, at vi kan bidrage konstruktivt til egentlige forhandlinger.
For Det Radikale Venstre er det helt afgørende at holde fast i, at vi skal skabe mange arbejdspladser.
Alle skal i arbejde, og det kræver, at vi laver nogle egentlige ændringer af den måde, vores systemer fungerer på.
Lige nu går det ikke den rigtige vej.
Det er den forkerte vej, til trods for at det går bedre.
Jeg minder også om, at egentlige reformer også betyder, at der kommer en ændring i den struktur, den måde, systemerne fungerer på, sådan at det ændrer vores adfærd, for det er ikke nok med et arbejdsudbud, der skal også skabes en efterspørgsel.
Det er den efterspørgselsfunktion, som ikke er tydeligt nok fremme i det, regeringen har lagt frem, heller ikke i regeringens bestræbelser på at sænke skatten på arbejde.
Vi mener også, at det helt er afgørende, at vi diskuterer, hvad det er for værdier, principper og holdninger, der skal præge vores samfund også fremefter.
Jeg tror, hvis man ser 10 år frem, at det ikke er tiden om 10 år at blive ved med at betale raske og arbejdsduelige mennesker på 60 år for at holde op med at arbejde.
Det går ikke, det er den forkerte prioritering, og derfor må vi også frisk og frejdigt diskutere de velfærdsordninger, vi har, og jeg vil sige, at borgerne udmærket godt kan deltage i de diskussioner og forstå, hvad det er for udfordringer, vi står over for.
Det er i hvert fald vores oplevelse.
Endelig er det vigtigt som grundlag for, at vi får løftet de opgaver her, at uddannelse bliver helt centralt for alle.
Jeg ville virkelig gerne have haft en kommission, der havde siddet der, gerne hurtigtarbejdende, og bygget på den viden, vi rent faktisk har, så vi ikke får ændringer i folkeskolen, der bygger på ideologi og tro mere end på en faktuel forskningsviden, som eksisterer.
Statsministeren er kommet med et nyt begreb, som jeg gerne vil tage til mig: det involverende folkestyre.
Det involverende folkestyre handler jo også om at medinddrage de mennesker, som arbejder med at udforme det velfærdssamfund, som vi har opgaver til.
Derfor: Involver dog lærerne, medarbejderne på skolerne.
Jeg har opgivet at gå imod de obligatoriske test.
Der er et massivt flertal.
Det kører sit eget løb.
Men derfor kan man jo godt sige til kommunerne: Gå nu ud og sig til jeres medarbejdere, at de skal komme med de målsætninger, der viser, at de løfter opgaven, og at de også skal pege på, hvordan de vil vurderes på, at de faktisk gør det, så de får et medejerskab og bliver involverede i det involverende folkestyre i at løfte opgaven.
Lad dog kommunerne lave en plan for efteruddannelse af lærerne.
De skal jo kunne undervise i det, som de er sat til at undervise i.
Og skulle vi så ikke give skolen sin autoritet tilbage.
Skolen er samfundets og ikke en forlængelse af børneværelset.
Der skal være respekt om den undervisningsprofessionalitet, som er i skolen, fordi det er samfundets repræsentant.
Og lad os udvikle det gode undervisningsmiljø, den gode undervisning, og sætte fokus på den gode underviser.
Jeg tror, at vi kunne skabe – uanset de obligatoriske test, lad dem være i fred – en helt anden energi og dynamik, et helt andet engagement i at skabe verdens bedste folkeskole, hvis man lavede et egentligt involverende folkestyre, der involverer de mennesker, som skal løfte opgaven, og viste dem tillid, ansvar og respekt.