Ove Hygum (S), 1999-02-12:
Det store fald i arbejdsløsheden, som vi har set de sidste 6 år, og som ingen hverken i dag eller i går har sat spørgsmålstegn ved, er det største sociale fremskridt i nyere dansk historie.
Og sandheden er vel, at beskæftigelsen er steget mere, end vi i vore mest optimistiske øjeblikke overhovedet turde håbe på. Regeringens politik er lykkedes over al forventning, måske endda så meget, at vi er en smule truet af vores egen succes.
Nu mangler vi læger og sygeplejersker, og vi mangler pædagoger og hjemmehjælpere, og vi mangler ingeniører og edb-folk, vi mangler bygningshåndværkere og metalarbejdere, ja, sådan kunne man fortsætte.
Vi kan skimte risikoen for, muligheder for sammenbrænding eller overophedning af økonomien, flaskehalse, løninflation, svækket konkurrenceevne.
Og det er lige netop det, som vi under alle omstændigheder ikke vil se stiltiende på, men reagere i forhold til, også inden situationerne opstår.
Man kan vel roligt sige, at vi i 1998 har dokumenteret, at vi er villige til at gribe ind i tide.
Derfor greb vi ind i tide mod det private forbrug og ejendomsprisernes himmelflugt med pinsepakken.
Derfor prioriterede vi en forbedring af arbejdsmarkeds- og uddannelsesindsatsen øverst på dagsordenen, og derfor lagde vi op til en forandring af efterlønnen for at overtale alle dem, der har mulighed for det, til at blive lidt længere på arbejdsmarkedet.
Modsat det indtryk man kunne få, når man lytter til diskussionen om efterlønnen, så afskærer vi ikke dem, der er svage, dem, der er udslidte og dem uden private ressourcer fra at trække sig tilbage ved 60-års-alderen.
Vi gør det ikke vanskeligere for disse grupper, og vi bevarer et grundlæggende solidarisk system.
Et solidarisk system, fordi hovedfinansieringen til efterlønsordningen kommer fra et progressivt skattesystem, og der er ensartet betaling til efterlønsordningen, uanset om man arbejder i en branche eller inden for et fag, hvor der er tradition for et væsentligt, et højt træk eller anvendelse af efterlønsordningen.
Men vi tager selvfølgelig noget fra nogen.
Efterlønnen bliver lidt mindre, hvis man har en stor pensionsformue og samtidig ønsker at trække sig tidligt tilbage.
Det vil altid være kontroversielt at tage fra nogen, og det bliver selvfølgelig ikke bedre, når den nye efterlønsordning måtte blive kompliceret og svær at overskue.
Lad mig slå fast, at en reform, der tilskynder til senere tilbagetrækning fra arbejdsmarkedet, måtte på bordet. Det er også fremgået af dagens debat: En tilbagetrækningsreform var ganske enkelt nødvendig, fordi vi kan se for os, at befolkningssammensætningen ændrer sig så grundlæggende, at der bliver risiko for meget stærk mangel på arbejdskraft. Andre har nævnt det i dag: For hver 15-årig dansker vi har, er der nu to på 52 år, og når man skruer tiden 8 år frem, kan man se, at én skal afløse to.
Det gør, at man må reagere.
Der er brug for en offensiv politik som supplement til ændrede tilbagetrækningsordninger.
Og det er bl.a. en offensiv seniorpolitik.
Vi har brug for, at virksomhederne, offentlige som private, byder sig til med spændende muligheder, med spændende job for de ældre.
De ældre vil blive en stadig mere efterspurgt arbejdskraft.
Det er derfor, vi må reformere tilbagetrækningsordningerne nu.
I dagens debat om lovforslaget har der været rejst en lang række spørgsmål.
Hr. Mogens Andreasen får i sit indlæg, ét af sine indlæg, blandet noget om film ind i diskussionen.
Og når jeg lytter til hr. Mogens Andreasens indlæg og tænker lidt over begrebet film, så er jeg kommet til den konklusion, at filmen i hvert fald for hr. Mogens Andreasen visse steder er knækket.
Det, der er tale om med den efterlønsreform i relation til grundloven og notatet fra justitsministeren, er jo ikke en grundlovssikring af efterlønsordningen, men en udtalelse om, at de frivilligt indbetalte bidrag ved ordningens eventuelle ophør skal tilbage til dem, der har bidraget.
Det er det, Justitsministeriet antager.
Så er der også i relation til hr. Mogens Andreasens påstand om, at man kun kan være sikker på at få pengene tilbage i tilfælde af død, grund til at minde om, at der i lovforslaget - selv om det er omfattende, så har det dog været kendt en uges tid - er bemærkninger om, at der bliver fastsat regler for tilbagebetaling af bidragene i tilfælde af, at der indtræffer eksempelvis en social begivenhed; et medlem, der går på førtidspension er nævnt i lovforslagets bemærkninger.
Det er også nævnt, at i andre særlige tilfælde kan der blive tale om tilbagebetaling af medlemmets bidrag.
F.eks. hvis et medlem er overgået til fleksjob efter lov om social pension før det fyldte 50. år og derfor har mistet retten til såvel efterløn som seniorydelse, ja, så kan der også blive tale om tilbagebetaling af bidrag. Når man lytter til debatten i dag, kan man også få det indtryk, at vi forringer vilkårene for nuværende efterlønsmodtagere.
Jeg synes ikke, der er nogen grund til at give så vildledende oplysninger til den danske befolkning.
De nuværende efterlønsmodtagere og de, der har muligheden for, men som ikke har udnyttet muligheden endnu, at trække sig tilbage i dag, for de pågældende sker der ingen ændringer. Tværtimod vil de, der er fyldt 60 år før den 1. juli 1999, foruden det at være sikker på at have krav på de nuværende efterlønsregler også have mulighed for at få andel i nogle af de spændende nye ting, der ligger i lovforslaget omkring den nye ordning.
Hr. Tom Behnke har prøvet at så tvivl om efterlønsbevisets værdi.
Det er således med efterlønsbeviset, at det sikrer efterlønsmodtageren eller den potentielle efterlønsmodtager, at man kan trække sig tilbage, når man vil, efter at man har fået retten til og beviset på efterlønnen, uanset om man i mellemtiden går hen og bliver syg, og man har ret til og har et krav på at få sin efterløn udmålt i forhold til det beregningsgrundlag, der var gældende, da man opnåede efterlønsretten.
Derfor er det et meget stærkt bevis.
Derfor er sagsbehandlingen omkring beviset måske nok omstændelig, men ganske nødvendig, hvis man vil have et stærkt bevis.
Vi står her med valget: skal vi have et betydningsfuldt bevis, skal der være en ordentlig sagsbehandling; hvis ikke man vil kunne leve med en ordentlig sagsbehandling, så får man ikke et stærkt bevis.
Vi har valgt at prioritere ønsket om at skabe tryghed for den, der har rundet efterlønsalderen, og skabe den tryghed, der gør, at den pågældende uden problemer kan udskyde beslutningen om at forlade arbejdsmarkedet.
Og hvis den pågældende vil forlade arbejdsmarkedet, kan man også trygt gøre det mere gradvis.
Spørgsmålet om EU-Kommissionens forespørgsel vedrørende den danske efterlønsordning synes jeg ganske enkelt ikke hører hjemme i den her sammenhæng.
Det er der ganske enkelt ingen grund til.
Det er ikke en aktuel situation for os.
Vi har svaret på Kommissionens forespørgsel.
Det har været sådan i debatten, at man også har bekymret sig om opsparing, danskernes lyst til opsparing, og dér vil jeg benytte lejligheden til at fremhæve noget, som har været en smule overset i debatten her den senere tid, nemlig det meget glædelige vi har oplevet i forbindelse med de overenskomstløsninger, som parterne har opnået enighed om her i begyndelsen af 1999.
Dér ser vi en usvækket og oven i købet styrket udbygning af arbejdsmarkedspensionsordningerne.
Så nuvel, det kan godt være, at der for så vidt angår
den mere private opsparing har været en afdæmpning i interessen i slutningen af 1998, men når vi ser på, hvordan arbejdsmarkedets parter har prioriteret opsparingen i tiden efter, så synes jeg, det giver anledning til en vis optimisme.
Med hensyn til SF's bud de senere år, hvad angår efterlønnen, vil jeg med et glimt i øjet sige til hr. Aage
Frandsen, som redeligt har orienteret om SF's synspunkter vedrørende modregning i kapitalpensionen, og spørgsmålet om mere fleksibilitet har også været inde i ordvekslingerne mellem SF's ordfører og andre partiers ordførere, at jeg må næsten forstå tingene således, at regeringen sammen med forligspartierne i hvert fald på en række områder har lyttet til SF's råd, men at vi, for så vidt angår modregningen og måske også fleksibiliteten, ikke er gået helt så langt, som SF gerne havde set. Jeg tror imidlertid, at når vi kommer et par år frem, ja, måske allerede i løbet af et kvartal, så vil vi opleve, at også SF og Enhedslisten vil være blandt dem, der kan se fordelene i den nye ordning, og også vil være blandt dem, der vil anbefale danske lønmodtagere og andre at undlade at fravælge bidrag til efterlønsordningen.
Jeg tror det, og jeg synes, historien giver belæg for at nære den tro.
Den socialdemokratiske ordfører har jo nævnt, at der var partier, der ikke var vildt begejstrede for ordningen, da den blev indført i 1979, og siden har vi set, at der også fra de pågældende har været en varm anbefaling og et varmt forsvar for at bevare ordningen i den tidligere skikkelse.
Jeg skal slutte med at sige - og det er en bemærkning
til fru Jette Gottlieb - at der er jo ikke tale om, at vi generer borgere over 60 på grund af reglerne om aktivering.
Det er et spørgsmål om, at samfundet forpligter sig til, når nogle stiller sig til rådighed på arbejdsmarkedet, hurtigst muligt at skabe bedre forudsætninger for, at de pågældende kan komme i beskæftigelse.
Jeg vil slutte med at takke forligspartierne for forhandlingerne frem til lovforslagets fremsættelse.
Det er jeg naturligvis indstillet på og siger tak for den velvillige behandling fra de flestes side her i dag.