runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Kolstrup (EL), 2000-11-16:
Ja, det sidste forstod jeg ikke helt, nemlig at man kunne støtte forslaget til vedtagelse.
Det er måske ikke det skarpeste forslag, der ligger, men lad det ligge. Jeg forstod den radikale ordfører sådan, at den radikale ordfører ikke blot var lidt imod sinks, men principielt sagde nej tak til det. Jeg synes, det er meget vigtigt at få bekræftet, at den radikale ordfører ikke lavede nogen undtagelser i det princip, altså at vi skal bekæmpe sinks så meget som muligt, og at i hvert fald den del af regeringen, der hedder Det Radikale Venstre, ønsker at sige hundrede procent nej tak til det.
Det vil jeg gerne have bekræftet.
Når den radikale ordfører så taler meget om vigtigheden af at feje for egen dør, indebærer det så også, at Det Radikale Venstre mener, at miljø- og energiministeren på det kommende møde i Haag i videst muligt omfang skal tage kontakt med G77-landene og prøve at fremme deres sag, nemlig at man mindst, hvad angår de 70 pct., fejer for egen dør?
Ebbe Kalnæs (CD), 2000-11-16:
Ja, 5 minutter til indledning er jo ikke lang tid, og et minut her er endnu kortere.
Jeg tager altså en anden runde, for det her er vigtigt.
Det, der er det afgørende i det her, er jo, at jeg godt, ved at varm luft ikke umiddelbart laver noget miljø, og at det kun kan sælges én gang.
Det, der for mig er meget afgørende, er, at vi ikke får et nej, at vi får de mennesker med.
Det er så afgørende, at de kommer med ind på de her
skinner på så tidligt et tidspunkt som overhovedet muligt.
Så vil jeg gerne sige: Ja, altså besparelser og den danske energiteknologi, der sælger for langt over 20 mia. kr., og som i øvrigt også er en beskæftigelsesmæssig succes - det er en anden sag - er vi enige i er vigtig, men vi er bestemt også optaget af de danske mål. Vi skal passe på, at vi ikke kommer i en situation, at vi bliver så hellige, at vi tror, at miljøpolitik, som man kan løse teknisk og gennem aftaler, ikke giver bedre resultater, at den danske miljøpolitik ikke bliver sådan, at hvis ikke det gør ondt, så er det ikke noget værd.
Det, det handler om, er sådan set at nå målet, og hvis vi kan lave aftaler, som gør, at vi kan sætte vores ressourcer ind, som er mange, for vi er rige, og få et endnu bedre resultat, så vil vi være åbne over for dem.
Med de nuværende initiativer er der ingen tvivl om, at vi når de 50 pct.
Trenden er altså god nok, vi gør det ikke så dårligt, som vi somme tider vil understrege.
Der er slet ingen tvivl om, at vi når de 50 pct. på europæisk plan, men det afgørende er altså, at vi skal bruge det bedst muligt.
Det er altså miljøet, vi spekulerer i.
Vi plejer at kalde det for miljømæssigt købmandskab, og det behøver ikke kun være for at tjene penge.
Det kan også være for at nå målet miljømæssigt.
Anni Svanholt (SF), 2000-11-16:
Jeg synes, det var rart at høre, at CD's ordfører sagde med meget klar stemme: Vi siger nej til skov og sinks og alt muligt af den slags.
Jeg vil gerne spørge hr. Ebbe Kalnæs: Hvad siger CD så til atomkraft?
Hvad siger CD til, at vi siger: Det positive, det, vi ved, der virker, og som jeg ved at CD også er optaget af, nemlig energibesparelser og vedvarende energi, og CD taler jo også meget om teknologioverførsel, er det ikke det, vi skal samle os om og sige, at det er det, det handler om?
Jeg synes, det var positivt at høre den tale om teknologioverførsel til udviklingslandene, og det er jo utrolig vigtigt, men jeg blev ærlig talt ret overrasket over at høre synspunktet, at det var i orden at handle med varm luft.
Det skader jo netop indsatsen og vores fælles miljø.
Mener hr. Ebbe Kalnæs ikke, at vi skal lave de teknologioverførsler til udviklingslandene, at industrilandene skal stå ved deres løfter om bistand?
Hans Christian Schmidt (V), 2000-11-16:
Nej, jeg sagde bestemt ikke, at Kristeligt Folkeparti ikke kom med gode forslag.
Så det var jo dér, jeg havde mit spørgsmål.
Men lad mig stille det igen til hr. Ole M. Nielsen.
Hvis nu hr. Ole M. Nielsen selv kunne lave et forslag til vedtagelse med Kristeligt Folkepartis egne synspunkter, kunne hr. Ole M. Nielsen så ikke godt tænke sig, at vi åbnede lidt mere op og ikke begyndte at snakke om positivlister, og at det kun lige må bruges til det og det, for jeg kan ikke helt forstå, hvis man gerne vil miljøet det godt, hvorfor man så allerede starter i sit vedtagelsesforslag med at sige, at de og de ting må ikke ske.
Altså der tror jeg alligevel, at Kristeligt Folkeparti vil sige: Nej, lad os se, hvad der kommer, og så kan vi vurdere efterhånden.
Det var bare det, spørgsmålet gik på.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-11-16:
Tak, fordi jeg fik en chance mere.
Lampen her var sådan helt glorød, før jeg gik ned sidste gang.
Så det var på tide.
Nej, jeg er ikke enig med hr. Schmidt i, at socialisterne kun kan finde ud af det med afgifter dér.
Det er dog ikke rigtigt.
Men jeg bliver spurgt, om vi, hvis Kristeligt Folkeparti kunne lave et vedtagelsesforslag selv, så ville lave noget i stedet for positivlisterne.
Hvis vi skulle lave et forslag til vedtagelse selv, skulle det stadig væk stærkt understrege, at vi først har et ansvar for at gøre noget selv, og der har vi mange instrumenter, igen: Trafikdebatten. Vi har foreslået det med flyafgiften.
Det gør ondt, men vi kunne godt begynde herhjemme med en lille afgift for at vise det gode eksempel igen.
Jeg går meget ind for det gode eksempel.
Når vi så i den vedtagelse her har begrænset os til positivlister, er det, fordi det, man skal vælge fra, jo i virkeligheden er uendeligt, og jeg mener egentlig, at de par ting, vi nævner i positivlisten, kan der rummes meget inden for.
Dér mener jeg, der er mange gode ideer.
Det er jo, fordi vi ikke vil, at man både skal regne i skove og i landbrug, og at vi ikke vil handle med varm luft, og at vi ikke vil, at Vesten skal udnytte Ruslands elendighed og overtage deres kvoter osv.
Men vi kunne skrive en hel side om alt det, vi ikke vil.
Jeg synes faktisk, at de par overskrifter, der står her, som f.eks. energibesparelsesforanstaltninger, jo er meget brede. Dem kan der rummes meget inden for.
Det er ny teknologi og besparelser.
Det er rigtig mange ting.
Det kunne man også skrive en hel side om.
Det har vi ikke gjort.
Martin Glerup (S), 2000-11-16:
Er hr. Ole M. Nielsen ikke enig med mig i, at det, det drejer sig om, er at banke CO2-belastningen ned på alle områder, og at der er brug for det, og at der også en gang imellem er brug for at revidere de virkemidler og ajourføre planerne?
Men er det ikke også samtidig rigtigt, at vi er nødt til at skele til, hvor vi får mest miljø for pengene?
Og er det ikke også rigtigt, at man ikke - selv ikke for hr. Ole M. Nielsens parti - skal lade træerne vokse ind i himlen, når man ikke engang vil være med til at lægge en beskeden afgift på nogle meget forurenende industrielle drivhusgasser, som er 140-20.000 gange kraftigere og potente end CO2?
Aase D. Madsen (DF), 2000-11-16:
Men jeg vil da opfordre til, at hr. Enggaard går ned i Venstres arkiv og ser på de vedtagne energilove gennem tiderne, ja, bare gennem de sidste 2 år, hvor Venstre uden tøven overhovedet har været med til at vedtage lovgivning, hvor man tillader ransagelse uden retskendelse.
Knud Enggaard (V), 2000-11-16:
Det foreliggende lovforslag er jo en samling af bestemmelserne på området i én lov, som er rettet til efter de seneste EU-direktiver.
Man tør vel sige, at det også er
ved at være på tide, for direktivet er fra 1998
, så ministeren har været et par år undervejs.
Der er ingen umiddelbare virkninger af lovændringen.
Som hidtil fastlægges omfanget af lagrene af energiministeren i samråd med Folketingets Energipolitiske Udvalg, og det synes vi egentlig er et meget godt og fleksibelt system, som har fungeret gennem mange år.
Historisk går denne sag jo helt tilbage til Suezkrisen i 1956, og reglerne har i øvrigt varieret med hensyn til forpligtelser og rammer gennem årene, men har alt i alt været en god ting for det danske samfund.
Den omstændighed, at Danmark nu er mere end selvforsynende med olieprodukter, behøver ikke at betyde, at vi ikke har brug for en lovgivning af denne art, for vi må erindre, at vi også har en international forpligtelse til sammen med en lang række af de lande, som er i den samme situation som Danmark, i tilfælde af en forsyningskrise at prøve at afværge de værste konsekvenser for det civile samfund.
Det fremgår af høringssvarene i forbindelse med lovforslaget, at der er en interessant bestemmelse i det oprindelige lovforslag, som er udgået, nemlig hjemlen til, at man kan gå ind uden forudgående dommerkendelse for at undersøge forholdene i en virksomhed - og pas nu på, for nu roser jeg ministeren.
Det viser sig, at ministeren har respekt for grundloven, for med dens bestemmelse om, at man skal have en dommerkendelse for at undersøge i private folks forhold, må det jo i virkeligheden have været en lapsus, at det var med i det oprindelige forslag.
Det viser sig, at når man alligevel har en bødebestemmelse for at fremme de oplysninger, man har brug for, behøver man ikke at have en sådan hjemmel.
I Venstre er vi meget optaget af, at man ikke i tide og utide har hjemmel til at gå ind på folks ejendom uden dommerkendelse, men kun kan gøre det, når det er strengt nødvendigt, og derfor vil jeg rose ministeren for, at han har været lydhør over for denne indsigelse, og at han tilsyneladende kender grundloven, både dens ånd og ordlyd.
Vi har i øvrigt noteret os oplysningerne om, at det i disse år er sådan med sådanne lagre, at der er stigende krav
til deres friskhed.
Produkterne skifter sammensætning, og det vil sige, at udskiftning af lagrene bliver nødvendig hyppigere og hyppigere, hvilket naturligvis gør det mere og mere kostbart at have sådanne lagre.
Margot Torp (S), 2000-11-16:
Men når man tænker nærmere efter, er det jo et område af stor vigtighed, da det forebygger, at samfundet lige pludselig og måske ganske uforskyldt løber tør for olie og brændstof til vore køretøjer og meget mere i tilfælde af forsyningskriser i fredstid eller i en krigssituation. Selvfølgelig vil det hjælpe lidt på CO2-udledningerne, men vi ved kun alt for godt, at hvis det sker pludseligt og helt uforberedt, giver det nogle ganske alvorlige effekter. De fleste voksne i dagens Danmark kan sikkert huske, hvad det betød, da vi i første halvdel af 1970'erne pludselig erfarede, hvor afhængigt vort samfund var blevet af olien.
Det var ikke kun besværet med at klare sig med meget lidt varme, bilfrie søndage osv., for det var sådan set en udmærket øvelse i at nedbringe energiforbruget.
Nej, det var også det enorme fald i beskæftigelsen, der på én gang fik os til at forstå, at træerne ikke vokser ind i himlen, sådan som vi nærmest var begyndt at tro i de glade 1960'ere.
Det er derfor med god grund, at vi nu i mange år har været tilsluttet internationale aftaler med både EU og Det Internationale Energiagentur om at etablere lagre af olie til at imødegå de nævnte situationer, og at vi længe har haft love til at regulere dette område.
Når man med dette lovforslag opretholder det nugældende krav om olie til de 81 dage, det er sat ned til, er det for at give mulighed for at være med til at opfylde vores forpligtelser i en krisesituation uden straks at være nødt til at indføre forbrugsbegrænsende foranstaltninger.
Der gives med andre ord et bekvemt spillerum for at kunne agere uden straks at skulle i gåseøjne straffe befolkningen.
er ikke nogen ny lov, men nærmere en lov, der samler og tydeliggør eksisterende lovgivning på området og samtidig sikrer, at lovgivningen føres helt ajour med det seneste EU-direktiv på området.
Det mener Socialdemokratiet der er megen god mening i, og vi hilser det velkommen, at der ved udfærdigelsen af det endelige lovforslag er blevet taget højde for hovedparten af de indsigelser, som er fremført i høringsrunden.
Vi er godt tilfredse med, at ministeren nu også får hjemmel til at fastsætte regler for et beredskab i en krigssituation.
Det var der ikke mulighed for i den gamle beredskabslov.
Vi synes også, det er godt, at man ikke har opretholdt hjemlen til ransagning, når samfundet kan få tilstrækkelig indsigt på anden vis, og endelig bifalder vi, at ministeren efter den nye lov kan kræve indsigt i prisdannelsen, for så vidt angår lagerkapacitet, som en lagerpligtig virksomhed køber sig til hos en anden virksomhed.
Denne praksis ser ud til at blive mere og mere almindelig, og hvis erhvervet er enigt med ministeren i, at der er behov for en større gennemsigtighed på dette område, er der nu mulighed for at frembringe denne gennemsigtighed.
Ud fra disse betragtninger kan jeg sige, at Socialdemokratiet tilslutter sig dette lovforslag, som klart er udtryk for rettidig omhu.
Lovforslaget om pligtige lagre af mineralolier og mineralolieprodukter lyder unægtelig lidt tørt ...
Svend Auken (S), 2000-11-16:
Jeg tror ikke, der er nogen, der har advaret mere imod risikoen for det, man med et godt udtryk kan kalde klimasvindel, end jeg har, og det vil være den danske linje, at de regler, der skal laves, skal være så præcise, at vi undgår svindel, og de, om jeg så må sige, gratis reduktioner
med f.eks. varm luft bliver så små som muligt.
Vi er som udgangspunkt ikke tilhængere af, at planteoptag kommer med i første budgetperiode.
Det er vores linje, og den svarer jo helt til hr. Kolstrups linje.
Men hr. Kolstrup spørger om den danske linje, og den tror jeg, at selv hr. Kolstrup med mobilisering af hele sin intellektuelle udrustning vil have svært ved at finde noget utilfredsstillende ved.
Søren Kolstrup (EL), 2000-11-16:
Jeg konstaterede, at ministeren talte om, at han ville tage G 77-landenes melding til sig.
Det kan jo tolkes på mange måder alt efter temperament, men skulle jeg forstå det sådan, at de skulle have et lille skulderklap, ja, måske gerne et stort skulderklap?
Og i givet fald, hvordan skal det skulderklap udmøntes?
Det er det ene.
Det andet, som jeg knap nok fik svar på,
er: Hvor går grænsen for regeringen, hvad angår fup og fidus-arsenalet?
Har jeg forstået det helt korrekt, at man siger hundrede procent nej tak til sinks, hundrede procent, at her er man fast i kødet?
Det synes jeg er vigtigt at få en bekræftelse på.
Er det noget, man giver totalt grønt lys for, eller har man trods alt en lidt mere kvalitativ tilgang til det?
Svend Auken (S), 2000-11-16:
Jeg har i mit svar til fru Svanholt om de enkelte elementer i hendes, hr. Kolstrups og hr. Ole M. Nielsens vedtagelse givet udtryk for den danske forhandlingslinje, og der er jo ikke nogen stor forskel os imellem.
Der er problemet med loftet, hvor vi for at opnå enighed i Europa har accepteret 50 pct.
, selv om vort eget udspil var 70 pct.
Det tyder jo unægtelig på, at vi ikke er indstillet på at gå under de 50 pct.
og hvis det er det, der ligger i hr. Kolstrups spørgsmål, glæder vi os over, at G 77, altså udviklingslandene, efter en skepsis i begyndelsen nu klart støtter tanken om et kvantitativt loft og er tilhængere af et loft, der ligger højere end EU's.
Det vil vi selvfølgelig tage til os og være glade for.
Hr. Kolstrup spørger, om det er rigtigt, at EU-landene udgør førertroppen eller er nr. 1. Ja, blandt de industrialiserede lande er der overhovedet ingen tvivl om det.
Ikke bare er EU nr. 1, der er desværre uendelig langt ned til nr. 2 i det løb, og det er jo kun, hvad jeg før kaldte hr. Kolstrups pavlovske fornuftstab, hver eneste gang han hører ordet EU, der gør, at han ikke her i dag benytter lejligheden til at juble over de europæiske landes stærke indsats på klimaområdet.
Men jeg håber alligevel, at han kan overvinde sine reflekser og bruge både hovedet og hjertet og stemme sammen med resten af Folketinget i denne sag.
Søren Kolstrup (EL), 2000-11-16:
Miljø- og energiministeren udtalte, at der er kontinuitet i dansk miljø- og klimapolitik.
Miljø- og energiministeren talte om en aktiv linje: Vi presser på, og vi holder fast, og han talte også om globalt lederskab. Men når man så siger, at der ikke er sket noget nyt i denne her debat, synes jeg nok, vi har været vidne til under debatten, at det borgerlige Danmark, som regeringen altså vil støtte sig på i denne her sag, viser en fuldstændig principløshed, hæmningsløshed, hvad angår at lukke op for fup og fiduser.
Derfor må vi andre jo stille spørgsmålet til regeringen og ministeren: Hvad indebærer det her?
Indebærer det, at man efterhånden så vil gå med på Venstres linje, hvor man højt og klart har sagt: Åh, de 50 pct., det mener vi udelukkende af taktiske grunde?
Egentlig kan vi godt forestille os, at den nationale indsats reduceres til noget meget mindre.
Engang sagde miljøministeren: 70 pct., det er noget, vi holder fast ved.
Men nu skal vi så af hensyn til EU gå ned på 50 pct., det var dogmet nu, sagde Socialdemokratiets ordfører, hr. Martin Glerup.
Hvad bliver det næste?
På den baggrund bliver jeg nødt til at spørge og få afklaret: Jamen hvad indebærer det her?
Hvor mange fiduser vil man lægge op til?
Siger man hundrede procent nej tak til sinks?
Hvad siger man til de fælles projekter?
Er det et par enkelte af dem, man kan tåle, eller er det et generelt princip?
Og til sidst: Vil man overhovedet række hånd til dem, der vil slås for 70 pct. ved de kommende forhandlinger og støtte dem?
Eller vil man lukke sig inde, bure sig inde i EU-rummet og sige, at EU pr. definition er den mest progressive kraft, selv om man ved, det ikke er tilfældet?
Det er jo det, vi hele tiden har hørt, selv om man taler mod bedre vidende, eller hvad?
Er det det, vi skal fortsætte med?
Anni Svanholt (SF), 2000-11-16:
I det foreliggende lovforslag er der jo alene tale om at samle og tydeliggøre bestemmelser for pligtige olielagre i én lov samt tale om at gennemføre et EU-direktiv fra 1998 og dermed leve op til forpligtelsen over for Det internationale Energiagentur.
Det synes vi i SF er ganske fornuftigt, så det vil vi gerne støtte.
Ebbe Kalnæs (CD), 2000-11-16:
... at hr. Martin Glerup en dag kalder det miljømæssigt købmandskab, og det synes jeg er rart at høre, for der er jo ikke tale om et købmandskab, der skal give overskud i form af penge, men det skal give overskud i form af miljø, og det er det afgørende.
Det skal jo heller ikke nægtes, at da der var nogle i tidernes morgen, der startede et vindmølleeventyr, var vi mange, der grinede.
Det gør vi ikke mere.
Det er veritable kraftværker.
Vi har på nuværende tidspunkt 12-13 pct. af vores elforbrug derfra.
Det er kompliceret og vanskeligt at håndtere.
Men det, vi skal huske at sige til vores borgere, er, at når de pines af højere elpriser, for det gør de jo reelt, fordi vi har valgt den vej, så er det et bidrag, et væsentligt og voldsomt bidrag, til at få ændret problemet med CO2-udledning.
Jeg var for kort tid siden på Madeira med tre af mine kolleger og skulle diskutere grøn energi i Europa og en målsætning på 12 pct., og når så producentforeningen af alternativ energi fortalte, at man havde godt 4.000 MW i Europa, kunne vi som danskere knejse, fordi over halvdelen stod og var i Danmark.
At vi så ved samme lejlighed, når vi har skubbet penge i det her foretagende, også har en fornuftig teknologisk udvikling og en god forretning i Danmark,
er selvfølgelig kun rart.
Men det afgørende er, at vi skal huske, når vi taler om bidrag til det internationale klima, at så er det at turde også at lægge den industripolitiske vinkel i denne her sammenhæng og være med til at udvikle nye former, noget af det, Danmark kan bryste sig af, og noget af det, som vi kan gå ud og demonstrere rundtomkring kan bruges.
Jeg vil gerne sige, at de penge, der er brugt på grøn energi og højere elpriser hos forbrugerne, også er brugt til at gøre noget fornuftigt og fremadrettet.
Og det er småpenge i forhold til, hvad vi ellers har skudt penge i, som der ikke var perspektiv i.
De penge, der er skudt i her, har der været masser af perspektiv i, og det er det, der er vigtigt at forstå.
Og man skal lade være med at holde sig til den gamle borgerlige miljøpolitik, som gik på fortrængning, ikke af emission, men fortrængninger i hovedet.
Den går ikke længere.
Da jeg valgte at sige, at jeg gerne ville have en anden omgang, var det, fordi de første 5 minutter ikke rigtig slog til.
Der er én ting, der er væsentlig, når vi diskuterer klima, og det er, når jeg hører hr. Martin Glerup fra Socialdemokratiet sige, at vi skal have mest muligt miljø for pengene.
Det er, sådan lige før jeg tror ...
Anni Svanholt (SF), 2000-11-16:
... at Danmark kan sige med høj og klar stemme og sådan, at de kan høre det ovre på den anden side af Atlanten: Vi gennemfører vores målsætninger ved reduktion af drivhusgasser hos os selv, og vi synes, I skal gøre det samme, eller i det mindste tage hovedparten med 70 pct. hjemme og derudover kun bruge fleksible mekanismer, når det gælder energibesparelser og vedvarende energi.
Og drop så enhver tanke om alle mulige fiksfakserier og svindelnumre, hvor f.eks. skove og landbrugsarealer skal indregnes i klimaregnskabet.
Vi snyder kun hinanden, og vi taber alle på det.
Jeg vil starte med at sige tak til miljø- og energiministeren for besvarelsen.
Jeg forstod, at med hjertet var ministeren jo faktisk meget enig med forslagsstillerne til det forslag til vedtagelse, som er fremsat af Enhedslisten, Kristeligt Folkeparti og SF, og kunne jo så også bekræfte faktisk hovedparten af det forslags indhold.
Jeg er meget tilfreds med at høre, at det er det, der er linjen.
For man kunne jo blive lidt i tvivl undervejs, men det er hermed bekræftet, kan jeg forstå, og jeg håber også, at miljø- og energiministeren kan bekræfte det, der også tidligere er nævnt, at vi altså skal sikre, at det er nogle regler, der er troværdige, og at vi vil arbejde for et system med sanktioner, sådan at det hele kommer til at hænge grundigt sammen.
Men når vi lyttede til debatten her i dag, er det jo altså meget, meget tydeligt, at der er nogle, der er rigtige venner, og det håber jeg at miljø- og energiministeren kan mærke.
Jeg lagde især mærke til Venstres ordførers holdninger.
Jeg synes, at Venstre adskiller sig meget væsentligt fra det, regeringen står for.
Hvis man vil have et holdbart samfund, handler det om, at vi skal gøre en stor indsats i vort eget land - og det er hundrede procent - for at skære ned på CO2-udslippet.
Jeg synes også, det var rart at høre, at det fremgår af debatten her i dag, at vi ikke længere hører dem, der benægter, at der er noget, der er grueligt galt med vores klima.
Det var rart, at der er kommet den erkendelse, og det er jo heller ikke længere et abstrakt problem, men i stigende omfang barske kendsgerninger for mange mennesker.
Så vi står over for en kolossal udfordring, der kræver globalt lederskab og handlekraft og internationalt samarbejde.
Men det er ikke alene et spørgsmål om at undgå klimakatastrofer.
Det handler også om, hvordan retten til at slippe CO2 ud skal fordeles i verden, eller med andre ord, hvem der skal have lov til at producere menneskeskabte drivhusgasser.
Dermed kommer klimaproblemerne også til at handle om forholdet mellem rige og fattige lande og kampen om, hvor meget CO2 der skal være til rådighed pr. indbygger i fremtiden.
Det handler altså også om produktion, udvikling og velfærd på verdensplan.
Danmark er et lille land med et stort bidrag til klimaproblemerne pr. indbygger.
Det forpligter til at gå foran både hjemme og ude, og derfor skal vi sende miljø- og energiministeren af sted til Haag med den besked ...