Lars Løkke Rasmussen (V), 2004-04-21:
Jeg synes, det har været en meget spændende debat at lytte til og også en god debat med mange interessante overvejelser.
Der er partier, der flytter sig i den her sag.
Det karakteriserer måske meget godt kompleksiteten i det, vi har med at gøre her, lovgivningen om kunstig befrugtning.
Der er mange ting, der skal balanceres af mod hinanden, og jeg forstår på det, der er blevet sagt, at der i hvert fald er nogle af partierne, der balancerer sagen lidt anderledes nu, end de gjorde på mit kontor før jul.
Det er kun naturligt, at tingene udvikler sig, og det understreger måske behovet for, at vi giver os god tid til at få drøftet denne sag med alle dens komplekse problemstillinger igennem under det forestående udvalgsarbejde.
Det siger jeg selvfølgelig også, fordi det element omkring præimplantationsdiagnostik, som indgik i regeringens forslag, som er en del af forslaget her, og som havde en særlig hastende karakter, nu er færdigbehandlet og vedtaget af Folketinget den 31. marts, hvorved man jo kan sige, at der måske ikke er det helt store kissejav for at få den resterende del af lovgivningen vedtaget.
Jeg skal jo ikke blande mig i Folketingets tilrettelæggelse af Folketingets arbejde, men jeg vil i hvert fald meget gerne tilkendegive, at i forhold til nogle af de problemstillinger, der har været rejst, f.eks. i relation til en god model for forældreegnethedskriteriet, skal det ikke være en ambition fra min side om, at alting skal gå stærkt, der skal stille sig hindrende for, at vi finder en fornuftig model.
Lad det være sagt til en start, men lad mig så også lige besvare spørgsmålet fra fru Birthe Skaarup om, hvordan vi håndterer det forhold, at Folketinget den 31. marts har vedtaget en lov om præimplantationsdiagnostik.
Jeg skal blot her sige, at regeringen naturligvis vil stille ændringsforslag, der trækker de dele af forslaget ud, som Folketinget allerede har vedtaget.
Så vil jeg knytte nogle bemærkninger til forskellige elementer, der har været fremme i debatten:
Der er forslaget om nu at fastlægge en ensartet standard for, hvordan vi yder service i forhold til barnløse i det danske sundhedsvæsen.
Situationen har, indtil nogle ganske få amter satte et andet serviceniveau, været den, at der har været en konsensus i amtskommunale kredse om, at man gav barnløse ét tilbud om at få fertilitetsbehandling med henblik på at få ét barn.
Det var ligesom det serviceniveau, der blev sat.
Regeringen har syntes, at det var fornuftigt, at vi satte et ensartet serviceniveau på området for alle danskere uanset bopæl, og vi har syntes, at det har været det fornuftigste også med et blik for det vedvarende ressourcepres, der er i det danske sundhedsvæsen, at sætte grænsen der, hvor der de facto er konsensus om, at den skal være, nemlig ved at sige, at udgangspunktet er, at et par, der allerede har et barn, som de begge er genetiske forældre til, eller hvor den ene af forældrene med den andens samtykke er blevet insemineret med fremmed donorsæd, ikke længere opfylder kravet i loven om at få behandling i det offentlige sygehusvæsen.
Derfor må jeg også på det bestemteste frabede mig de vendinger, fru Line Barfod bruger om, at vi nu begrænser
folks seksualliv.
Vi begrænser ingenting, og jeg kunne ikke drømme om at gøre det.
Det, vi regulerer her, er jo: Hvad er
det for et serviceniveau, vi skal give i den offentlige sektor på området her?
Og der er jo ingen forældre, uanset om de har et, to, tre eller fire børn, og uanset hvem der har forældremyndigheden, som er afskåret fra at få flere børn i et andet regi, nemlig i privat regi.
Så er der spørgsmålet om et forældreegnethedskriterium, hvor jeg er meget enig i de bemærkninger, der har været fra flere ordførere, om, at her er der jo altså ting, der skal balanceres af mod hinanden.
På den ene side er der det hensyn, at det forekommer at være skæbnens ironi, hvis vi bruger offentlige ressourcer og offentlige kompetencer på at tilvejebringe børn, som vi på forhånd ved får et dårligt liv eller i hvert fald et dårligt udgangspunkt for et godt barneliv, fordi det er åbenlyst, at forældrene ikke er forældreegnede.
På den anden side er der jo så det synspunkt, at voksne mennesker selv må tage ansvaret for deres gerninger, og hvis man vil sætte børn i verden, så er det jo i høj grad et personligt ansvar, og ingen kan jo være interesseret i, at vi bager et system op, hvor vi skal bureaukratisere de mange, mange, mange behandlinger, der finder sted på området i det danske sundhedsvæsen.
Så der skal jo findes en modus vivendi; der skal jo skabes en model, som på den ene side betrygger os alle sammen i, at man i de åbenlyse tilfælde ikke yder behandling til forældre, som er åbenlyst forældreuegnede, uden at vi af den grund drukner i bureaukrati.
Jeg vil meget gerne være med til i det videre arbejde at diskutere med Folketingets politiske partier, hvordan man finder den rigtige balance her.
Det har været sagt fra flere sider - bl.a. var hr. Naser
Khader inde på det - at der ikke er nogen ankeadgang, og at der er et problem med folks retsstilling og retssikkerhed her.
Det anerkender jeg nu ikke uden videre, for der er jo på området her som på alle andre områder en almindelig mulighed
for administrativ rekurs, så man kan gå til amtskommunen, hvis man er utilfreds med de afgørelser, der træffes i det amtskommunale sygehussystem.
Så jeg anerkender ikke, at der ikke er nogen mulighed for at anke, men man kan selvfølgelig altid diskutere, om man skal lade sig nøje med den almindelige administrative rekurs, eller om man skulle overveje et andet system.
Jeg synes, det bør være en fælles målsætning, at vi skaber et system, hvor vi ikke betvivler det personlige ansvar, og hvor folk selv bærer ansvaret for at sætte børn i verden, men at vi på den anden side i forhold til de helt åbenlyse tilfælde får en mulighed for at trække en streg i sandet.
Så er der spørgsmålet om donoranonymitet, hvor jeg med tilfredshed konstaterer, at der synes at være et flertal for at opretholde donoranonymiteten.
Det mener jeg sådan set er afgørende vigtigt for at sikre, kan man sige, interessen omkring sæddonation, så det noterer jeg mig med tilfredshed.
Der har været rejst et spørgsmål, bl.a. fra hr. Naser
Khader, omkring børnekonventionen.
Det er jo noget, vi kan vende tilbage til i det efterfølgende udvalgsarbejde.
Jeg vil blot her tilkendegive, at der ikke er en entydig fortolkning af børnekonventionen i relation til spørgsmålet her, men det kan vi jo vende tilbage til. Når vi ønsker at stå vagt omkring donoranonymiteten, skyldes det dels det synspunkt, jeg har redegjort for, nemlig udsigten til, at antallet af sæddonorer ellers vil falde, og dels skyldes det jo det forhold, at børn vil være beslægtet genetisk med enten moderen eller faderen.
På den måde kan man jo sige, at de deler livsvilkår med et antal børn i samfundet, som jeg ikke er i stand til at anslå meget præcist, men det drejer sig altså om de børn og voksne, der går rundt i det danske samfund med en i virkeligheden falsk viden om, hvem mor og far er; moderen ved man normalt, hvem er, men der er et antal børn, som nok har en forkert idé om, hvem deres egentlige far er; det er der forskellige tal på.
Der er sådan set ikke noget problem i at opretholde donoranonymiteten i forhold til sæd.
Det rokker ikke ved disse børns position i forhold til så mange andre børns position.
Så er der spørgsmålet om ægdonation, som jo er, vil jeg gerne sige her, et af de forslag, der er bragt op, som jeg kan forstå at i hvert fald nogle har ændret position til.
Regeringens holdning har helt overordnet været den, som fru Ester Larsen også udmærket redegjorde for, at vi sådan set med den her lovgivning ønsker at komme sådan så tæt på det naturlige som overhovedet muligt. Jeg har lige været inde på nogle synspunkter omkring det at dele eksistensvilkår og skæbnevilkår, hvor man kan sige, at det forhold, at man har en mor og faderen ikke er den biologiske far, i virkeligheden ikke er afgørende forskelligt for børn, der er kommet til verden via fertilitetsbehandling, og så en række andre børn i det her samfund.
Det forholder sig unægtelig anderledes, hvis man er barn som resultat af en ægdonation.
Omvendt kan man jo sige, at fordi man træder ned ad en sliske, er det jo ikke et selvstændigt argument for, at man så også kan slippe med hænderne og få fuld fart på ned ad slisken.
Det siger sig selv, at de overvejelser, jeg her har gjort mig, også er baggrund for, at regeringen ikke har fundet anledning til at foreslå ændringer af lovgivningen om enlige kvinders adgang til kunstig befrugtning.
Det er sådan set et element i debatten, som regeringen ikke positivt har overvejet.
Jeg tror, jeg skal indskrænke mig til disse bemærkninger og så stille mig til rådighed for et godt udvalgsarbejde og altså også med en tilkendegivelse af, at efter min opfattelse haster det ikke mere, end det jager.
Jeg synes, det vigtigste er, at der kommer kvalitet ind i arbejdet her.