Birthe Rønn Hornbech (V), 1999-01-21:
Den tekniske udvikling, den videnskabelige nysgerrighed, har ført os vidt, og vi er nogle, der mener for vidt.
Den udvikling, mennesket selv har sat i gang, har bragt os i nogle forfærdelige dilemmaer, som vi ikke kan komme ud af.
Fælden er smækket i, som den tjekkiske forfatter Milan Kundera engang sagde det.
Den fælde bliver ubehageligt synlig, når jordemødre kan berette om, at levedygtige og sunde fostre lægges ud i hospitalernes skyllerum for at dø en ensom og uværdig død, fordi de er uønskede, mens hele det tekniske apparat går i gang for at redde måske mindre levedygtige små væsener, som forældrene brændende ønsker skal leve.
Det er godt, at der er jordemødre, der har den ubehagelige virkelighed inde på livet, som også tør stå frem og berette om det, for det er jo noget, vi helst vil lukke øjnene for.
Og Kristeligt Folkeparti skal have tak for partiets utrættelige kamp for at tvinge Folketinget til at se problemerne i øjnene og tage ansvaret.
Vanskeligheden er ikke blot at finde sin egen religiøse og etiske holdning til spørgsmålene, men også juridisk og lægefagligt at udforme specifikke regler, der virker efter enhvers personlige holdning.
Det lader sig ganske enkelt ikke gøre, for livet og døden lader sig ikke indpasse i firkantede regler.
Mon ikke vi alle kan være enige om, at der er alt for mange svangerskabsafbrydelser?
Man kan rejse spørgsmålet, om vi overhovedet er et oplyst land, når vi over en årrække har foretaget en halv million fosterdrab.
Derfor må det fortsat være målet at oplyse og ansvarliggøre, ikke mindst den opvoksende ungdom, så uønskede svangerskaber som ideel fordring undgås helt.
Oplysning er mere end vejledning om prævention.
Det er også, at vi sikrer, at kvinder ved, hvilken hjælp der kan ydes, hvis de vælger at fuldføre et svangerskab.
Endelig drejer det sig også om en sober oplysning om, hvad der egentlig sker, når et svangerskab afbrydes.
Mange kvinder har ladet sig presse til abort og senere fortrudt bitterligt, når det gik op for dem, hvor udviklet et foster er, ikke mindst hvor svangerskabet afbrydes sent i forløbet. Fostre er efter en tid mennesker, og man kan se, det er mennesker, og mange præster har foretaget dåb af ønskede, men for tidligt fødte børn, som lægerne måske ville kalde en abort.
Vi kan ikke lukke øjnene for den kendsgerning, at vi er kommet i den situation, hvor ønskede, men for tidligt fødte børn døbes og begraves, efter at lægerne har gjort alt for at bevare livet, mens andre, sunde og levedygtige, børn dræbes og brændes uden navn, fordi de er uønskede.
Det kan vi ikke leve med. Men den konstatering er langt lettere end at finde en løsning på et næsten uløseligt dilemma, når retsreglerne skal udformes.
Det er forståeligt, at dette dilemma, der alt for længe har været holdt skjult, påkalder sig stærke følelser, når det beskrives i al sin grusomhed.
Og vi skal ikke piske en stemning op, men grundigt diskutere og overveje, hvordan vi afværger denne grusomhed, som jo egentlig er en overtrædelse af straffeloven, i hvert fald hvis man tager straffelovens ord for pålydende.
Men der er ikke nogen lette løsninger.
Det er ikke så enkelt bare at bemyndige en sundhedsminister til at fastsætte en øvre grænse for abort og så flytte grænsen, efterhånden som lægevidenskaben udvikler sig. Hvad er et levedygtigt foster? Skal det kunne leve 1 døgn, 1 uge, 1 måned, 1 år?
Og skal vi tvinge kvinder til at føde børn, der er stærkt misdannede, og som vi ved ikke kan leve?
Og er tidligere eksempler på levedygtige ekstremt tidligt fødte børn den forsvarlige rettesnor?
Er et ekstremt tidligt født barn, der overlevede i USA ved et mirakel, det, der skal danne eksempel for juridiske regler i Danmark, kan man spørge.
Og spørges skal der, og debatteres skal der.
Modige menneskers udsagn har allerede nu medført, at der udvises større varsomhed med de sene aborter.
Det er det første gode resultat af debatten.
Et beslutningsforslag er ikke et tilstrækkeligt beslutningsgrundlag, for jo mere vi beskæftiger os med problemerne, jo flere dilemmaer vil vi blive stillet over for.
Og så må ministeren åbent fremlægge et lovforslag, som Folketinget kan diskutere og tage ansvaret for.
Vi vil i Venstre afvente dette forslag, men kan allerede nu forudse, at der i folketingsgruppen vil være forskellige opfattelser af sagen.
Nogle mener, at abortreglerne generelt skal skærpes, i hvert fald når det drejer sig om den sociale indikation, andre mener det er umuligt at fastsætte klare grænser, og andre vil måske mene, at der i nogle tilfælde skal være en klar grænse.
Men vi tager det alle meget alvorligt og finder, at dette ikke bare kan løses ved kompromis mellem ekspertgrupper og politiske partier.
Dette må drøftes løbende helt uden skelen til partipolitik.