runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-03-02:
Nu hørte jeg med stor glæde, at hr. Jakob Axel Nielsen går ind for lønmodtagernes personlige frihed.
Jeg kunne bare godt tænke mig at vide, om det er De Konservatives opfattelse, at lønmodtagerne faktisk har en personlig frihed i forholdet til deres arbejdsgiver.
Er det ikke sådan, at arbejdsmarkedet er opbygget sådan, at det er arbejdsgiveren, der suverænt leder og fordeler arbejdet og bestemmer, hvem der er ansat, hvor mange der er ansat og på hvilke betingelser?
Er det ikke sådan, at der er kraftige begrænsninger i lønmodtagernes frihed med den måde, arbejdsmarkedet er skruet sammen på?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-03-02:
Jeg kan godt forstå ordene, som kommer ud af hr. Jørgen Arbo-Bæhrs mund i forbindelse med spørgsmålet, men jeg forstår egentlig ikke, hvilken sammenhæng de kommer i.
Man kan jo på en måde sige: Jo, de har deres personlige frihed – det kan man sige på et meget akademisk plan.
Men før, dengang der eksisterede eksklusivaftaler, er det min holdning, at de ikke havde deres personlige frihed i områder, hvor drømmejobbet stod og blinkede, eller hvor der var arbejdsløshed.
Der er man naturligvis hurtigere til fals og vil sige: Jamen lad mig da så melde mig ind i en forening, der støtter noget, jeg dybest set ikke har sympati for.
Så i det lys har man ikke sin personlige frihed.
Det er også det, som er en af præmisserne i Menneskerettighedsdomstolens dom, nemlig at man ikke kunne være sikker på, at man ikke støttede et politisk parti.
Det kunne man ikke se på sin kontingentopkrævning.
Den var ikke opdelt efter, om man kun støttede fagforeningen, eller om man også støttede noget, der gik videre til et bestemt politisk parti.
Så derfor var en af præmisserne for dommen, at man ikke kunne være sikker på, at man ikke støttede noget, som man ikke solidariserede sig med.
Det var en af præmisserne for, at Danmark blev dømt.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-03-02:
Nu tror jeg ikke, at hr. Jakob Axel Nielsen rigtigt forstod, hvad det var, jeg sagde.
Jeg siger ikke noget om, hvorvidt denne dom har noget at gøre med personlig frihed.
Jeg siger bare, at på det danske arbejdsmarked har lønmodtagerne ikke en personlig frihed.
Lad mig prøve at give et eksempel: Hvis vi nu tager bryggeriarbejderne på Carlsberg – 200 mand – så har de ikke nogen som helst indflydelse på, om de mister deres arbejde.
I en virksomhed, der har et overskud på 3,5 mia. kr., bestemmer virksomhedens ledelse suverænt, om disse 200 mennesker har et arbejde eller ej.
Er det en personlig frihed for disse bryggeriarbejdere?
Det var bare det, jeg godt ville høre: Om det er sådan, at den personlige frihed rent faktisk er virkelighed, eller om den er ren fiktion.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-03-02:
Jeg må indrømme, at jeg synes, at hr. Jørgen Arbo-Bæhr er langt ude med det spørgsmål, for man har den personlige frihed til at sige: Ved du hvad, arbejdsgiver, jeg vil ikke være her mere, jeg siger op.
Men arbejdsgiveren har også sin ret til at lede og fordele arbejdet og sin ret til at vælge at lægge en produktion i Fredericia i stedet for i København.
Det har ikke noget med den personlige frihed at gøre.
Det kunne også være, at de pågældende bryggeriarbejdere – nu skal jeg ikke blande mig i Carlsbergs drift – kunne få job i Fredericia, hvis der var nogle job i Fredericia.
Det har bare ikke noget med den personlige frihed at gøre.
Det er to spørgsmål, som hr. Jørgen Arbo-Bæhr blander fuldstændig sammen, nemlig arbejdsgiverens ret til at lede og fordele arbejdet, som er helt ukrænkelig og har været det siden hovedaftalen af 1896, og så den enkeltes ret til selv at bestemme, hvilken forening man er medlem af, og hvilket politisk parti man vil støtte.
Kim Mortensen (S), 2006-03-02:
Tak for rosen for ordførertalen.
Jeg er lidt i tvivl om, hvorvidt jeg skal gengælde den, men jeg har et spørgsmål til den konservative ordfører, der sådan mere går på den holdningsmæssige del af det.
Alligevel har vi et dansk arbejdsmarked, hvor omkring 90 pct. af lønmodtagerne er organiseret i en fagforening.
Der er så nogle, der har valgt at stå udenfor, og nogle, der er medlem af en kristelig fagforening af en eller anden grund, men 90 pct. er organiseret i en fagforening.
Synes den konservative ordfører, det er en god idé, at vi har et arbejdsmarked, hvor lønmodtagerne er organiseret i en fagforening, arbejdsgiverne er organiseret i en arbejdsgiverforening, og hvor de to parter forhandler overenskomster og spilleregler på arbejdsmarkedet?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-03-02:
Det var et kort og konkret spørgsmål.
Ja, det synes vi er en meget god idé.
Vi bakker fuldstændig op omkring den danske model.
Men må jeg så have lov til at sige, at jeg synes, der var noget pragmatisk i selve spørgsmålet, når det siges, at der er 2,5-3 millioner mennesker på det danske arbejdsmarked, og det kun vedrører 200.000.
Jamen det er rigtigt.
Sådan kan man kigge på det rent pragmatisk, men det her er jo om principper, og så er det i virkeligheden ligegyldigt, om det så var 50.000 eller 200.000.
Det er om principper, det er om det enkelte individs ret til selv at bestemme, hvilken foreningen man vil være medlem af.
Lad mig så igen sige, at der også er undersøgelser, der har vist, at 800.000 deltagere på arbejdsmarkedet har troet og altså været i den vildfarelse, at de var omfattet af en eller anden form for eksklusivaftale.
Så det kommer til at ramme meget bredt, og det vil vi komme til at se nu.
Jeg tror, at det her betyder, at nogle vil melde sig ud af en fagforening, men det betyder måske også, at nogle af de eksisterende fagforeninger bliver bedre, fordi de skal til at konkurrere på kvalitet.
Kim Mortensen (S), 2006-03-02:
Jeg er da glad for at høre, at i hvert fald den konservative ordfører – for så er der i hvert fald et af regeringspartierne, der har det – stadig væk har en smule tillid til den danske arbejdsmarkedsmodel.
På den måde vil jeg godt kvittere for det.
Så kunne vi måske sammen med i hvert fald Det Konservative Folkeparti prøve at lave en arbejdsmarkedspolitik, hvor man ikke konstant var i krig med fagbevægelsen og var i krig med det danske arbejdsmarked, men prøvede at holde en lille smule sammen på det.
Jeg vil gerne lige kort stille det sidste spørgsmål: Kan vi blive enige om, at der kun er ca. 200.000 lønmodtagere, der er beskæftiget inden for området, og som er omfattet af en eksklusivbestemmelse?
– bare for at sikre, at der ikke er andre tal, der cirkulerer rundt.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-03-02:
Jeg kan bekræfte, at tallet 200.000 også er det tal, jeg har hørt.
Så hvis hr. Kim Mortensen og jeg har hørt det samme tal, og det er rigtigt, så kan vi bekræfte det.
Der er helt klippefast enighed om, at i Danmark gælder den danske model.
Det vil sige, at hovedparten af arbejdsmarkedspolitikken ordnes af lønmodtagerorganisationer og arbejdsgiverorganisationer.
Det er vi enige om.
Kim Mortensen (S), 2006-03-02:
Det er sådan lidt i retning af det her med, om en forening efter ordførerens opfattelse sådan skal eller kan blande sig i politik eller involvere sig i politik, eller om man bare skal varetage medlemmernes interesser.
I realiteten er det vel det, fagforeningerne gør, nemlig at sige: Vi vil gerne påvirke.
Carsten Hansen (S), 2006-03-02:
Jeg vil også sige, det er rart at mærke, at De Konservative viser en vis imødekommenhed her.
Det, jeg vil spørge om, drejer sig om, at De Konservative altid med deres naturlige tilgang til arbejdsgiverorganisationerne har været optaget af, at der var et velordnet og et organiseret arbejdsmarked – det, at der er to aftaleparter, der står ret stærkt.
Det tror jeg ganske mange andre lande misunder os, og det er i virkeligheden forudsætningen for denne fleksible model, vi har på arbejdsmarkedet.
Mener hr. Jakob Axel Nielsen ikke, at det, at vi har nogle stærke lønmodtagerorganisationer og arbejdsgiverorganisationer, i virkeligheden underbygger og er forudsætningen for, at vi kan have den aftalemodel, vi har, med en stærk form for tryghed og efteruddannelse?
Hvis vi forestiller os, at forslaget her svækkede den organiserede del af arbejdsmarkedet meget kraftigt – vi har jo sigtet på arbejdsgiversiden, hvor vi gentagne gange har mødt deputationer, også ved uformelle møder og i forbindelse med lobbyvirksomhed, hvor arbejdsgiveren simpelt hen har klaget over, at den uorganiserede underbyder ikke overholder overenskomster og alt mulig andet – hvordan ser De Konservative så på, at vi på en eller anden måde sikrer og fremmer det, at vi har en dansk model, hvor vi også støtter op omkring det, at der er et organiseret arbejdsmarked?
Det er jo et problem, også når vi ser på globaliseringen og konsekvenserne af åbningen mod Østeuropa, hvor vi jo i Danmark har fået håndteret det meget godt via en fælles aftale.
Men vi kan se i Norge, hvor kun 50 pct. af menneskene på arbejdsmarkedet er organiserede, at de har haft en ti gange så stor officiel indvandring af østeuropæisk arbejdskraft, og i virkeligheden er den vel tre gange større.
Fremgangen af byggeriet i Norge har været på 33 pct., fremgangen i beskæftigelsen af norske arbejdere har været 2 pct., så er hr. Jakob Axel Nielsen ikke enig i, at vi må se på at sikre, at vi har et arbejdsmarked, hvor både lønmodtagere og arbejdsgivere er organiserede og overholder de aftaler, der bliver indgået?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-03-02:
Jeg kan godt forstå hr. Carsten Hansens bekymring for, at kollektivet kommer til at lide nederlag, men man får ikke Det Konservative Folkeparti til at indføre eksklusivaftaler igen ad bagvejen.
Hvis der er et dilemma eller paradoks mellem kollektivet og enkeltindividet, så stiller vi os på enkeltindividets side og for den frie ret til selv at bestemme, hvilken forening man vil være medlem af.
Lad mig gentage: Hvis nu det er sådan, at fagforeningerne kun skal til at konkurrere på kvalitet og ikke på nogle medlemmer, de så at sige får gratis, fordi medlemmerne tvinges ind i klubben, så kan det være, de bliver så attraktive, at folk positivt vælger dem til, og at de ad den vej bliver stærke, fordi de skal konkurrere på kvalitet.
Men jeg går selvfølgelig ind for, at der er stærke organisationer på lønmodtagersiden, der kan tale med stærke organisationer på arbejdsgiversiden, for det er en forudsætning for den danske model, som roses over hele verden lige for tiden.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-03-02:
Jeg er meget enig med SF’s ordfører
i, hvad han sagde i sin tale.
Jeg kunne så bare godt tænke mig at få præciseret, om ikke også hr. Ole Sohn kunne have den formening, at lige præcis den eneste grund til, at det her skal gennemføres ved lov i stedet for at lade det være op til arbejdsmarkedets parter, netop er, at man vil gå videre end dommen og f.eks. inddrage ansættelsessituationer eller aftaler om anvisning mellem fagforeninger og den enkelte virksomhed, hvilket jo bliver inddraget i det her lovforslag, men ikke er en del af dommen.
Er hr. Ole Sohn ikke enig med mig i, at man på den måde faktisk har en vis form for sikkerhed for, at det her forslag går videre end dommen, og at det er baggrunden for, at beskæftigelsesministeren vil have det vedtaget ved lov?
Ole Sohn (SF), 2006-03-02:
Der er ingen tvivl om, at regeringen ideologisk ønsker at gå langt videre.
Det har regeringen i årevis meget åbenlyst givet udtryk for ikke bare i regeringssituationen, men også tidligere, da de var i opposition.
Så holdningsmæssigt vil regeringen gerne gå langt videre end dommen.
Det, jeg så præciserede i min tale, hvor jeg i øvrigt også er enig med spørgeren, er, at vi selvfølgelig skal sikre os, at når man som udgangspunkt siger, at der her er tale om en lov, som implementerer en dom fra Menneskerettighedsdomstolen, så skal vi også sørge for, at den alene implementerer dommen.
Jeg mener sådan set også, at regeringen har en eller anden, jeg ved ikke, om jeg må sige gentleman’s agreement med Det Radikale Venstre og Socialdemokraterne om, at man aldrig – at man aldrig – gør andet end at minimumsimplementere EU-direktiver.
Man gør altså kun lige det, man skal.
Det kunne man jo også gøre i den her sag, så derfor går jeg ud fra, at der er en vis konsistens i regeringens linje i lovgivningsarbejdet.
Så jeg tror bare, det er deres ideologiske hjerte, der er løbet af med dem, og det går jeg ud fra at vi kan få afklaret under udvalgsarbejdet.
Så jeg vil gerne tage en positiv tilgang til lovarbejdet.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-03-02:
Nu tror jeg ikke, at det er nogen hemmelighed, at regeringens ideologiske hjerte meget, meget tit løber af med dem, og det er vel vores andres opgave, også SF’s opgave, at være et ideologisk modstykke til den måde, regeringen forsøger at bruge det her på.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge, om ikke lige præcis det, at vi har snakket om nogle aftaler – og hr. Ole Sohn gjorde jo glimrende opmærksom på, hvordan sådan nogle aftaler bliver indgået – og at vi bør overlade det til aftaleparterne at sørge for, at vi er i overensstemmelse med Menneskerettighedsdomstolens dom, er tilstrækkeligt til, at man på forhånd skal afvise at lovgive om det her spørgsmål.
Er SF ikke enig med mig i, at det vil være helt naturligt i henhold til aftalefriheden at sørge for, at vi undlader at lovgive, og at vi derfor sammen stemmer nej til det her lovforslag.
Ole Sohn (SF), 2006-03-02:
Jeg tror, at hr. Jørgen Arbo-Bæhr kan få ministerens tilkendegivelse af, at det også er regeringens opfattelse, at SF er et ideologisk modstykke til regeringen.
Det tror jeg sådan set ikke der er ret meget tvivl om.
Når vi siger, at vi anerkender dommen, så anerkender vi også, at regeringen kommer med et lovudkast, som vi dog som udgangspunkt ikke er enige i, fordi vi mener, man skal forhandle sig ud af det.
Så giver man netop arbejdsmarkedets parter mulighed for at forhandle sig ud af det og forhandle en erstatning ind i overenskomsterne.
Bent Bøgsted (DF), 2006-03-02:
Det var egentlig ikke meningen, at jeg ville stille spørgsmål til hr. Ole Sohn, men det gør jeg alligevel, for jeg kan ikke rigtig fange, hvad det er, hr. Ole Sohn siger vedrørende minimumsimplementering, og hvordan SF vil tage stilling til lovforslaget.
Som jeg tolker det, vil det sige, at SF på nuværende tidspunkt ikke har taget stilling til, om de vil stemme for lovforslaget.
Hvad angår minimumsimplementering: Det her går videre end minimumsimplementering, netop fordi arbejdsgiveren også er nævnt og også er omfattet af eksklusivaftaler.
Hvis jeg tolker hr. Ole Sohn ret, så er det mere end minimumsimplementering, og det er hr. Ole Sohn egentlig imod.
Har jeg forstået det ret, når jeg mener, at det er sådan, at hr. Ole Sohn egentlig er imod, at arbejdsgivere og liberale erhverv også bliver omfattet af forbuddet, fordi de ikke er omfattet af dommen?
Ole Sohn (SF), 2006-03-02:
Jeg kan se, at ministeren venter med meget spidse ører på mit svar.
Nu er det jo sådan, at SF under ingen omstændigheder er imod, at man overimplementerer, heller ikke i EU-sager.
Men i denne sag ligger der faktisk et meget kvalificeret høringssvar fra LO, der gør opmærksom på nogle negative formuleringer i lovforslaget, som de gerne vil have ændret eller præciseret, så der ikke sker en overimplementering, som vil svække den kollektive aftaleret mere, end dommen tilsiger.
Jeg går som en selvfølgelighed ud fra, at også Dansk Folkeparti under udvalgsarbejdet vil være med til at få rettet det ind, og jeg er også meget optimistisk med hensyn til udvalgsarbejdet, fordi det bliver tilkendegivet, at man vil lave en parallelitet for de liberale erhverv.
Det er vist en kendt sag, at både Dansk Folkeparti og SF har advokeret for det gennem temmelig lang tid.
Bent Bøgsted (DF), 2006-03-02:
Jeg ser med spænding frem til udvalgsarbejdet, hvor vi skal snakke om, hvorvidt der er overimplementeret eller ej, og om hr. Ole Sohn ønsker at trække arbejdsgiverne ud af lovforslaget.
Det ser jeg frem til med spænding.
Men jeg kan bare ikke forestille mig, at hr. Ole Sohn vil gå imod den overimplementering, der ligger i lovforslaget, for så vil frisørerne blive meget kede af det.
Det er jo nødvendigt at overimplementere, for at frisørerne også kan blive omfattet af lovforslaget her, og det håber jeg da hr. Ole Sohn godt kan acceptere.
Ole Sohn (SF), 2006-03-02:
Jamen der er jo forskel på at overimplementere og på at lave en parallelitet.
Det, man gør over for frisører og lignende, er jo at lave en parallelitet, som siger, at eksklusivbestemmelserne på arbejdsmarkedet også skal gælde for en række af de liberale erhverv.
Det er en parallelitet, men at overimplementere er, at man – som LO gør opmærksom på i høringssvaret – ud over at lave en begrænsning i forbindelse med ansættelsesforholdet formulerer sig på en sådan måde, at det kan tolkes som en begrænsning af aftaleretten.
Jeg tvivler på, at Dansk Folkeparti ønsker det.
Det gør SF i hvert fald ikke, og derfor er jeg også ret sikker på, at selv om vi måske ikke kan tale regeringen til fornuft, kan vi i hvert fald ved at lægge vore stemmer sammen sikre, at de problemer, der måtte være, bliver løst.
Torsten Schack Pedersen (V), 2006-03-02:
Jeg bed mærke i, at hr. Ole Sohn synes, det er helt i orden med eksklusivaftaler, fordi man har friheden til at sige nej tak til et arbejde, hvis det er forudsat, at man skal være medlem af en bestemt fagforening.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, om hr. Ole Sohn synes, at den mulighed for at indgå aftaler skal gælde på alle mulige andre områder.
Skal det eksempelvis være muligt at aftale, at der er nogle regler på arbejdsmiljøområdet, som ikke skal gælde her, fordi vi har aftalefrihed, og hvis man er uenig, kan man bare lade være med at tage arbejde her?
Er det ikke en lidt besynderlig argumentation?
Hvis man drager den yderste konsekvens, hvor går grænsen så?
Hvor er lønmodtagerbeskyttelsen henne, hvis man bare kan overlade alt til aftalefrihed?
Kan hr. Ole Sohn ikke se det absurde i den påstand?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-03-02:
Det er klart, at hvis den danske model skal fungere, skal der være stærke arbejdsgiverorganisationer, og der skal være stærke lønmodtagerorganisationer.
Det, det her lovforslag handler om, og det, som jeg synes er så principielt vigtigt, er, at lønmodtagerorganisationerne repræsenterer nogle medlemmer, der har valgt den pågældende organisation positivt til og ikke blevet tvunget ind i den af et eller andet mere eller mindre direkte eller indirekte pres.
For at den danske model skal fungere, skal organisationerne på arbejdsmarkedet selvfølgelig også være stærke.
Men det må bygge på frivillighed, om man vil være medlem af den pågældende forening.
Ole Sohn (SF), 2006-03-02:
Det vil den altid være i alle livets forhold, og jeg gjorde udtrykkelig opmærksom på, at eksklusivaftalerne er indgået mellem to ligeværdige parter, altså en arbejdsgiverorganisation og en lønmodtagerorganisation, og derfor er der tale om et ligeværdigt forhold.
Men den enkelte person, som søger job på ti forskellige virksomheder, kan jo vælge: Er der nogle betingelser eller bestemmelser på to eller tre af de virksomheder, som ikke bekommer den pågældende særlig vel, kan han jo lade være med at søge.
Bent Bøgsted (DF), 2006-03-02:
Jeg tror ikke, jeg har ændret holdning, hvad Kristelig Fagforening angår, det tror jeg egentlig ikke.
Hvad det andet angår, så er det da fuldstændig rigtigt, som hr. Carsten Hansen siger, at det er en generalforsamling, der afgør tingene, men altså man ser også langt hen ad vejen, at de, der har en anden holdning end hovedbestyrelsen i en fagforening, egentlig bliver buhet ud, hvis de begynder at sige noget på en generalforsamling.
Det har jeg selv oplevet, så det er ikke noget nyt.
Jeg er stadig væk medlem af 3F, fordi jeg mener, de giver en god service, men derfor er jeg ikke enig med 3F i, hvad de står for partipolitisk.
Det er da fuldstændig rigtigt.
Det er ikke altid, medlemmernes interesser svarer til den siddende regerings interesser, men det er heller ikke altid, medlemmernes interesser svarer til den siddende bestyrelse for en fagforenings interesser.
Der kan man jo se, at nogle foreninger ikke er på højde med deres medlemmers ønsker.
Det ser vi tydeligt i dag.
Carsten Hansen (S), 2006-03-02:
Jeg har altid respekt for folk, der vil gøre et ordentligt lovgivningsarbejde.
Det medvirker vi gerne til, og vi skal nok også få stillet de rigtige spørgsmål, men jeg synes, der allerede nu ligger en del dokumentationsmateriale.
Jeg vil ikke køre enkeltsager, men dog alligevel nævne, at jeg står med en sag om en kvinde, der efter et drab på hendes arbejdsplads får posttraumatiske stresstilstande.
Det er endt med, at hendes sygedagpenge er standset, fordi hun ikke kan revalideres, og hun kan ikke få nogen hjælp, fordi hendes ægtefælle tjener almindelig løn.
Det medfører et tab på 14.000 kr. om måneden, og det er jo ikke rimeligt.
Jeg har selvfølgelig respekt for, at man vil undersøge sagerne.
Det er ca. 5.000 mennesker, der af den ene eller den anden årsag ikke kan få deres forhold afklaret på så kort tid – altså hvad der videre skal ske med dem – og derfor i virkeligheden ender på varig overførselsindkomst.
Er hr. Bent Bøgsted ikke enig i, at det er et problem, og er hr. Bent Bøgsted ikke enig i, at der er nogle, der bliver ramt af de regler, vi har i dag?
Karen J. Klint (S), 2006-03-02:
Det, jeg var ved at sige, var, at vi jo har for vane at få nogle lovforslag, hvor alt skal på nettet.
Og når vi har en undervisningsminister, der synes, at skolers gennemsnitskarakterer skal på nettet, så må det være rimeligt, at man, når undervisningsministeren også er kirkeminister, går på talerstolen og også giver kirkeministeren lidt karakterer.
I den her anledning er det så ros til kirkeministeren, fordi han har vist smidighed med hensyn til at dele et lovforslag, sådan at vi kan få en debat om folkekirkens struktur i sammenhæng og ikke få en beslutning nu, som mere hænger an på det, vi skal lave i efteråret.
Så tak til ministeren for det.
Hermed sluttede forhandlingen.
Afstemning
Ændringsforslag nr. 1-3 vedtoges uden afstemning.
Lovforslaget overgik derefter til tredje behandling.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-03-02:
Nu snakkede Venstres ordfører om mange andre ting end lige præcis det her lovforslag.
Al ære værd og respekt for den personlige frihed, men jeg kunne godt tænke mig at høre Venstres ordfører
, om man virkelig støtter et lovforslag, som indeholder en række andre ting end det, der lå i dommen fra Menneskerettighedsdomstolen: at man f.eks. nu vil til at forbyde aftaler mellem virksomheder og fagforeninger om, at fagforeningerne står for anvisning af arbejdskraft, hvilket sikrer en vis form for frihed til, at man også kan få den rigtige arbejdskraft på virksomhederne.
Hvorfor skal et sådant lovforslag indeholde nogle bestemmelser, som er helt nye i forhold til det gamle lovforslag, og som der intet belæg er for i domstolens afgørelse?
Jeg savner bare logik, for hvis det virkelig er Venstres opfattelse, at det er til skade for lønmodtagerne, at man direkte gennem fagforeningerne får en anvisning, der sikrer, at det er de rigtige mennesker, der får de rigtige job,
hvorfor har man så ikke skrevet det i det lovforslag, der blev fremsat i 2003?
Hvorfor finder man nu på noget nyt?
Har man ændret holdning til frihedsrettigheder, eller har man bare besluttet sig for at udnytte situationen maksimalt?
Torsten Schack Pedersen (V), 2006-03-02:
Jeg synes, hr. Jørgen Arbo-Bæhr må gøre sig klart, at det må være naturligt, at der ikke er nogen steder, hvor det er en forudsætning, at man er medlem af en bestemt fagforening for at kunne tjene til livets ophold.
Det må være de faglige kvalifikationer, der er afgørende, og ikke, om man skal tvinges ind i en bestemt forening for at få lov til at få et arbejde.
Derfor må jeg sige, at det her helt fundamentalt drejer sig om den personlige frihed.
Skal man tvinges ind i en bestemt fagforening, som for nogles vedkommende har et politisk formål, for at få lov til at udføre et stykke arbejde?
Og jeg troede egentlig, at der burde være meget, meget bred opbakning til, at vi der får sikret den personlige frihed og får sikret, at dansk lovgivning overholder domsafsigelsen.