Per Stig Møller (KF), 2004-11-11:
Jeg takker den høje formand for forståelsen.
Det er jo sådan, at man ikke kan være to steder på en gang, og jeg skal jo repræsentere Danmark i Kairo i forbindelse med begravelsen.
Så jeg siger tak, fordi jeg får lov til at komme ind.
Det betyder selvfølgelig ikke, at regeringen ikke svarer på resten og ikke kommenterer resten, for forsvarsministeren vil jo rigeligt besvare yderligere spørgsmål, der måtte være i debatten.
Men jeg kan nu konstatere på det her tidspunkt, at der er en bred opbakning til beslutningsforslaget om en forlængelse af opholdet for styrkerne indtil udgangen af maj måned og en udvidelse i forbindelse med den ønskede NATO-opgave med et mindre antal instruktører.
Et enigt NATO, dvs. en enig vestlig verden,
er indstillet på at hjælpe Irak på fode igen.
Det synes jeg er godt, og jeg er også glad for den brede tilslutning, der har været her.
Jeg er meget glad for de rigtige bemærkninger, der er faldet, om de danske soldater, som laver denne her meget store og fremragende indsats, som er blevet præsenteret for Folketinget i dag af flere af ordførerne.
Det er jeg taknemlig for, og jeg vil også godt gøre deres rosende ord til soldaterne til mine.
Det er vigtigt, at soldaterne fornemmer en bred opbakning, når de er ude i så vanskelig en mission.
Der vil jeg så også glæde hr. Per Kaalund med at sige, at vi faktisk agter at sørge for, at soldaterne kan gøre mere sammen med de civile i de områder, de er i, så man får genopbygget landet, og så man får skabt arbejde i landet og ikke bare sender arbejdskraft til, som rejser ud igen.
Så hr. Kaalunds fornuftige ønske om en yderligere støtte til CIMIC er også fuldstændig i regeringens ånd.
Det er jo netop et forsøg på at øge irakiseringen.
Og når man så taler om, hvad formålet med det er, så er det, præcis som hr. Helveg Petersen sagde, jo for at følge FN's opfordring til at sørge for, at Irak i løbet af de kommende år får gennemført sit eget politiske systemskifte og kommer ind i et rimeligt demokrati.
Det er jo altså så heldigt, at den irakiske befolkning også deler det ønske.
Og vi er der da også på invitation fra Irak, på opfordring af FN og fra organisationer i Irak, hvad man ikke altid kan høre på nogle fra oppositionen.
87 pct. af irakerne angav, at de planlagde at stemme til valget i januar.
75 pct. – og det er det her, om det blev fair og frie valg, som hr. Keld Albrechtsen var inde på – regner såmænd med, at valget vil afspejle det irakiske folk.
Så det kommer altså ikke bag på nogen.
For man ved jo, at der er en masse, der vil forhindre disse frie valg og disse 87 pct. af irakerne i at stemme.
Og der sagde 31 pct. – og det er det, der giver terroristerne blod på tanden – at i det tilfælde ville de afstå fra at stemme.
Det vil sige, at terroristerne ved, at de kan få en hel del ud af at gøre situationen så kaotisk, så farlig og så ubehagelig for demokratiet som overhovedet muligt.
Jeg vælger det sidste.
Derfor er den danske plan, som Socialdemokratiet har efterlyst, sådan som hr. Niels Helveg Petersen sagde det i et svar, at få genopbygget Irak i overensstemmelse med FN's opfordring og efter Iraks eget ønske.
Og Allawi har netop for nylig i et brev til Danmark takket meget for vores indsats og klart udtrykt, at han sandelig ikke håbede, vi skar ned på indsatsen, for dertil var tiden ikke inde.
Det er det, jeg forstår ved irakisering.
Det er at lytte til dem og hjælpe dem med at få mere og mere ud af det.
Det er det, genopbygningsindsatsen går ud på, og derfor er jeg også lidt forundret over, at Socialdemokratiet ikke rigtig ved, hvorfor vi er der.
For det første har vi altså indsat et afsnit i det her beslutningsforslag for at præcisere, hvorfor vi er der, så Socialdemokratiet kan være klar over, hvorfor vi er der.
Og der præciserer vi jo, at vi skal opfylde de opgaver, som er nævnt her, at vi skal fremme irakiseringen.
Men det har jo været målet hele tiden fra det første beslutningsforslag, derfor gav vi jo både genopbygningsbistand og humanitær bistand i forbindelse med den militære.
Det var den trestrengede fremgangsmåde, som jeg allerede nævnte i marts 2003.
Og genopbygningsbistanden kan man jo få tal på i udvalget under arbejdet.
Mange penge er benyttet og endnu flere er benyttet inden for den humanitære bistand.
Det har til formål præcis at få genopbygget landet, at få gjort irakerne i stand til at overtage et velfungerende land.
Elektriciteten går frem, vandforsyningen går frem.
Men det skal gå bedre.
Så er det også, som det er blevet nævnt, sådan, at vi i beslutningsforslaget her jo yderligere understreger, at den nationale plan, som netop er anerkendt, og den ser sådan her ud, hvis Socialdemokratiet ikke har set den, The Iraqi Strategic Review Board National Development Strategy 2005-2007 – det burde ikke være nogen hemmelighed for Folketingets ordførere, at der foreligger en sådan national udviklingsstrategi –
er lavet af irakerne.
Og der skriver vi så også i beslutningsforslaget, at et mål er at få den strategi til at lykkes.
Så jeg synes ikke, der kan være nogen tvivl om, hvad vi er der for, og hvorfor vi er der, og hvad planen er.
Hvis man derimod taler om, at man skal have en speciel dansk strategi, en speciel amerikansk strategi, og en engelsk strategi, og en baltisk strategi, så vil jeg advare meget.
For hvad i alverden skal den irakiske ledelse stille op med en masse lande, der er inde og føre hver sin strategi?
Det kan jo godt blive noget virkelig forvirret noget, hvor man kommer til at sparke sig selv over benet.
Så det er altså irakernes ønsker og udvikling, vi satser på.
Derfor er jeg også glad for den brede tilslutning her til, at vi nu kan gå ind med et mindre antal til NATO-træningen.
Og der kan jeg sige, at irakisering jo også ligger heri, at der nu ifølge mine oplysninger er uddannet 110.000 soldater og politifolk, irakiske selvfølgelig, og at målet er inden udgangen af 2005 at nå frem til 235.000.
Og se, det mål prøver man jo også at forhindre fra terroristernes side.
Det kan vi jo se.
Man dræbte simpelt hen, fuldstændig brutalt, en række rekrutter, som man fandt ubevæbnede på vej til weekend.
Jamen det er da klart, fordi de ikke ønsker, at der skal være en irakisk politi- og militærstyrke, som kan støtte en demokratisk regering, en demokratisk udvikling.
Derfor må man spekulere over: Hvad er egentlig alternativet til vores indsats?
Det er jo egentlig hr. Villy Søvndal, der skulle svare på det, for han har meget imod den.
Hvad er alternativet?
At efterlade disse 87 pct. af irakerne, som ønsker at have det her frie valg, at efterlade dette land, som ønsker at få en irakisk hær, en irakisk politistyrke, fordi terroristerne ikke vil acceptere en politistyrke og en hær, der er demokratisk?
Er det det, man vil?
Det, terroristerne vil, er jo præcis at forhindre en frihed, og der synes jeg også, det er interessant, at der jo er nogle, der har været meget glade for Forsvarets Efterretningstjenestes vurdering af situationen og truslen af 28. oktober 2004, den er også blevet brugt af hr. Søvndal.
Jo, der kunne hr. Søvndal jo også læse, hvad det er, disse sunniekstremistiske grupper er ude på.
Der står jo i punkt 2: Grupperne deler ønsket om at få koalitionen ud af Irak og fjerne overgangsregeringen.
De vil have genoprettet den sunnitiske gruppes magt og privilegier.
Jamen det var jo dem, der sad på magten under Saddam Hussein.
Det var jo den terrorisme, der blev stoppet, da Saddam Hussein blev stoppet.
Jeg ved, at hr. Villy Søvndal er meget glad for begrebet statsterrorisme.
Det var jo nok det rigtige ord at bruge på Saddam Husseins regime, og det er det, de ønsker genoprettet, de sunniekstremistiske grupper.
Sunniekstremistiske terrorgrupper, herunder udenlandske ekstremister, står bag en del af angrebene.
Det står der i punkt 3.
Skal udenlandske ekstremister have lov til at forhindre irakerne i at få irakiseret deres land?
Nej, selvfølgelig ikke.
De sunniekstremistiske terrorgrupper, står der endvidere i punkt 3, betragter koalitionen som vantro og medlemmerne af overgangsregeringen som forræderiske muslimer.
Skal vi prisgive disse af terroristerne betragtet såkaldte forræderiske muslimer til terroristernes lov, som vi har fået beskrevet hvordan var i Falluja med disse slagtehuse, som er fundet?
Er det der, man skal se dem?
Jamen det er jo der, de vil bringe dem hen, hvis de får magt til det.
Hr. Ulrik Kragh har jo læst op fra Information i dag, hvordan forholdene er i Falluja, også for kvinderne.
Så vil jeg godt til hr. Villy Søvndals oplysning yderligere gøre opmærksom på punkt 9, hvor der står: Den nye overgangsregering vil dog blive udfordret af især de sunnitiske nationalistiske grupper frem mod næste valg.
Ja, det har vi alle sammen forudset, for vi vidste, de ville forhindre valget.
Så siger FE: Valget til januar 2005 er derfor kun én blandt en række forudsætninger for en forbedring af sikkerhedssituationen.
Det er jeg fuldstændig enig i, og jeg er enig med hr. Jeppe Kofod, som har sagt det offentligt; det samme har jeg også sagt, det er vi enige om.
Der er ikke kun den militære løsning, der er også den humanitære løsning, der er genopbygning, der er menneskerettighederne, der er demokratiudvikling, for ellers får man ikke løst det.
Det er den hverdag, der skal blive bedre i morgen, end den var i dag.
Jeg kan i øvrigt også sige fra den samme meningsmåling, som jeg har nævnt, at 47 pct. af irakerne fandt, at deres liv var bedre nu, end det var under Saddam Hussein; 31 pct. mente, det var værre, og 65 pct. regner med, at deres liv om et år vil være bedre end i dag.
Blandt de andre forudsætninger er jo effektivisering af de irakiske sikkerhedsstyrker, det prøver vi på, og inddragelse af de sunnitiske grupper i det centrale Irak i den politiske proces – det anbefaler Danmark kraftigt.
Derfor støtter vi jo også den politiske proces, og derfor har vi – sagt til hr. Keld Albrechtsen – givet 25 mio. kr. til FN's arbejde med at få valget realiseret.
Det er bare for at sørge for, at der kan komme valg, altså foregå vælgerregistrering, laves valglister osv.
Endelig skal jeg nævne som punkt 10 over for hr. Søvndal: Derfor vil der sandsynligvis udbryde borgerkrig, hvis koalitionen på nuværende tidspunkt trækker sig ud af landet, fordi der er et stærkt fjendskab mellem en række af grupperingerne i Irak.
Koalitionens tilstedeværelse bidrager til at stabilisere den politiske proces.
Hvis man vil have os ud, siger man: Jeg ønsker ikke at stabilisere den politiske proces.
Det er jo modsætningen til at være inde og stabilisere processen.
Det er nødvendigt, for trækker vi os ud, så destabiliserer man processen.
Det vil sige, at de, som er imod det her forslag, i virkeligheden siger: Jamen o.k., så lad dog den proces blive destabiliseret.
Vi er der for at løse de opgaver, som FE også påpeger her med henvisning til resolution 1546.
Der vil jeg godt bekræfte, hvad hr. Niels Helveg Petersen sagde til hr. Per Kaalund, at der ophører besættelsen jo faktisk med 1546. Resolutionen er af 8. juni, og den taler selvfølgelig om besættelsesmagterne, for de er besættelsesmagter den 8. juni.
Men så står der i resolutionen i samme afsnit – og det er det, hr. Per Kaalund har taget fejl af – at man hilser velkommen, at den ophører den 30. juni.
Man skriver selvfølgelig den 8. juni til folk i den titel, de har den 8. juni, men ikke har den 30. juni.
Så jeg tror, vi kan sige her til sidst, at det er en international opgave, vi er med til at løse, og jeg er glad for, at det danske Folketing så bredt løser den.
Jeg kan også sige, at den irakiske regering og alle de irakere, vi har haft møder med, også har været dybt taknemlige for den danske støtte.
Det er også en støtte til FN.
FN har appelleret til verden.
Vi er på vej ind i Sikkerhedsrådet, og vi vil naturligvis også følge FN's appeller, så vidt vi kan.
Der kommer så en ny resolution – det skal der gøre, det står der også i resolution 1546 den 8. juni; den skal komme inden da – som tager stilling til situationen, som den er på det tidspunkt.
Og så skal man igen tage stilling til det hele ved udgangen af 2005, hvis det lykkes at gennemføre den politiske proces.
Men det er jo præcis formålet med vores tilstedeværelse.