Dorit Myltoft (RV), 1999-03-17:
Jeg vil som de øvrige ordførere her i dag gerne takke by- og boligministeren for denne bypolitiske redegørelse.
Alene den grund, at 80 pct. af befolkningen er bosiddende i byer, begrunder, at det er godt med en bypolitisk debat.
Redegørelsen udmærker sig ved at gå på tværs af sektorer og dermed se på samspillet mellem forskellige initiativer og nødvendige indsatsområder.
Det betyder samtidig, at man skal finde penge afsat til initiativer fra andre ministerier end By- og Boligministeriet.
Redegørelsen forstås således bedst, når den ses i sammenhæng med de øvrige redegørelser fra regeringen, f.eks. på trafik- og transportområdet og på den nylige Affald 21.
Affald er jo et synligt resultat af byernes liv, om end vi tit prøver at lukke øjnene for det.
Redegørelsen udmærker sig også ved at rumme mange anvisninger på nytænkning inden for gældende regler og bestemmelser.
Jeg vil knytte kommentarer til deltemaer i redegørelsen.
Det kan jo umuligt lade sig gøre at kommentere alle punkter.
For det første byfornyelsen: Med den lov om byfornyelse, som trådte i kraft 1. januar 1998, er der i høj grad tale om decentral afgørelse, at skabe velfungerende byområder, at skabe velfungerende boliger og boligområder, at fremme økologiske ressourcer og miljømæssige samt arkitektonisk rigtige løsninger i byfornyelsen, for nu at citere nogle af lovens formålsbestemmelser.
For at løse den opgave er der mulighed for støtteordninger.
I Det Radikale Venstre mener vi, at der fortsat er behov for offentlig støtte for at sikre den nødvendige byfornyelse, men vi må samtidig sige, at med den økonomiske vækst og især med den lave rente er der bedre muligheder for, at private selv sikrer bedre boliger og bygninger.
I en nylig udgivet publikation, »Housing Renewal in Europe«,
påpeges, at dansk byfornyelsespolitik i europæisk perspektiv har været mindre effektiv til at fremme boligmassens fornyelse, fordi den har medført for få private investeringer i renovering.
Jeg tror, at det billede, der her ridses op, er ved at ændre sig radikalt.
Selv om det ikke er videnskabeligt funderet, synes jeg nok, at danske byer renoveres ganske betydeligt i disse år.
Byfornyelse er i øvrigt et område, hvor borgerinddragelsen er naturlig, og det udgør derfor en god basis for det såkaldte netværksdemokrati, hvor demokratiforståelsen udvikles sammen med løsningen af en konkret opgave. Det næste tema, jeg vil kommentere, er de blandede
boformer.
På boligområdet er der planmæssigt tale om succeshistorier.
De store boligblokke fra 1960'erne og 1970'erne er et synligt resultat af, at efterkrigstidens enorme bolignød blev knækket, og parcelhusområderne er et synligt bevis på, at man ønskede at skille bolig og erhverv, især industrien, men man fik også skilt lettere erhverv og indkøbsmuligheder fra boligområderne.
Nu er det så andre vinde, der blæser.
Og de siger: Pas på jeres fantastiske by.
Det kan jeg jo glæde mig over, når jeg bor i Nyborg.
Det er et referat fra en større konference, der har været, og der siger en af arkitekterne
Folk gider ikke det dér med at gå rundt og slå hver sin græsplæne.
Det er så en del af den udfordring, vi står med i dag.
Der er kommet en anderledes mobilitet.
Hvis man ser på et livsforløb, er antallet af flytninger for mennesker i dag meget, meget større end i tidligere generationer.
Det stigende antal mennesker, som både kan og vil betale for kvalitetslejligheder, betyder, at der er behov for ustøttede lejeboliger.
Det Radikale Venstre er fortsat meget optaget af at sikre andelsboligformen, og vi ser derfor frem til at være med til at kigge på de nye finansieringsmuligheder, der nævnes i redegørelsen.
Derudover vil jeg sige, at fremtidens pensionister har formuer i form af betalte parcelhuse.
Allerede nu er der mange ældre mennesker, som ønsker at sætte deres penge fra salg af parcelhus i en andelsbolig.
For nylig har Socialforskningsinstituttet lavet en undersøgelse, som de kalder »De unge ældre i år 2010«, og det er jo godt nok mange år frem i tiden, men der peges netop på nogle helt andre boligformer til de mennesker, der i dag er erhvervsaktive, men som jo bliver pensionister.
Det tredje område, som jeg vil kommentere, er byggeriet og især forskning herom.
Bygningsreglementet og forskellige støtteordninger kan være med til at forbedre bygningsstandarden.
Men de forskellige rejste sager om byggeskader kan være med til at sætte fokus på et bedre byggeri, og her kommer forskningen ind.
I en nylig udgivet rapport fra Akademiet for De Tekniske Videnskaber siges det, at byggeriet er for ineffektivt, ustruktureret og fyldt med for mange fejl.
Det er hårde ord.
Der gøres især opmærksom på, at der mangler en systematisk erfaringsopsamling.
I Det Radikale Venstre er vi af den opfattelse, at et kvalitetsløft i byggeriet vil være en kombination af højteknologisk viden, industriel forarbejdning og så en renæssance af håndværksmæssig kunnen, altså det gode håndværk.
Mange af de tekniske løsninger er grundlaget for erhvervsproduktion.
Jeg kan nævne et eksempel som termostater på radiatorer.
Et andet eksempel kunne være solceller og solfangere indpasset i tagkonstruktion, og et tredje eksempel er elevatorer.
Trafiklys med lyd er et fjerde eksempel.
Alt sammen noget, der kan udvikle sig til eksportvirksomheder.
Byer er nemlig et sted, hvor der opstår viden, og viden kan udnyttes til menneskelig, samfundsmæssig og økonomisk vækst.
I redegørelsen nævnes - og det er det sidste, jeg så når - modeller for kultur og idrætsplanlægning.
På landsplan er der meget skæv fordeling af idrætsfaciliteter.
Her er der virkelig brug for at tænke kreativt og alternativt.
For flere år siden så jeg et forslag til at bruge en by til idrætsaktiviteter.
Jeg opfordrer til, at disse forslag kan indgå i de foreslåede projekter om kultur- og idrætsplanlægning.
I Det Radikale Venstre deltager vi fortsat aktivt i debatten både på landsplan og på lokalt plan.