Ester Larsen (V), 2004-01-29:
I modsætning til den radikale ordfører kan jeg sige, at i Venstre er vi meget taknemmelige for, at de private fonde støtter mangfoldigheden og ikke fremmer ensporetheden, som det kom til udtryk. Hvis man forestiller sig, at alle de kunstværker, som private samlere har skænket museerne, blev vendt om,
ville der ikke blive meget at se på.
Det er hurtigt overskuet, hvad det offentlige har ydet til museernes indhold, skriver Knud W. Jensen i bogen »De glade givere«.
Her oplyses det også, at hele 90 pct. af den samlede bestand af kunstværker er donationer fra samlere, kunstnere og fonde og flest fra de sidste.
Danmark har lykkeligvis helt usædvanlig mange kulturstøttende fonde.
Det betyder, at vi gennem årtier har kunnet nyde nyindkøbt kunst til museer og det offentlige rum. Man har samtidig kunnet følge, hvorledes fondene har tilpasset sig samfundsudviklingen, så de i dag indgår i et stadig tættere samarbejde med det omgivende samfund.
Hvor fondene tidligere suverænt indkøbte kunst og forærede den til institutioner, er fremgangsmåden en anden i dag.
Nu er det ofte institutionerne, der tager initiativet og søger finansiel støtte til værker, til formidling, til bygninger, til nyopførelser og restaureringer, til udstillinger, til forskning og f.eks. til digitalisering af bøger og billeder.
Generøse givere har gennem almennyttige fonde beriget vores samfund uden modkrav.
Mange almennyttige fonde blev etableret i forrige århundrede.
Deres tilblivelse hang nøje sammen med strukturen i det daværende erhvervsliv, hvor store enkeltmandsejede virksomheder var et resultat af industrikulturens vækst.
Strukturen er nu ændret, så den type fondsdannelser vil vi næppe se flere af.
Motiverne bag fondsstiftelserne var forskellige.
I flæng kan nævnes en brændende kunstinteresse, ønsket om at give alle borgere adgang til kunst, social indignation eller viljen til at gøre noget for sit land.
De store, gamle almengørende fonde er dannet i perioden
fra 1900 til 1950, og de er næppe stiftet ud fra ønsket om skattemæssige spekulationer, alene af den grund at beskatningen på stiftelsestidspunktet var meget lav.
De seneste fondsdannelser er mere upersonlige, udsprunget som de er fra den finansielle sektor hovedsagelig i forbindelse med fusioner.
De vil næppe heller blive efterfulgt af mange.
De har tilført kulturlivet milliarder af kroner gennem årene.
Beløbene er af en størrelsesorden, som det offentlige ville have svært ved at erstatte.
Vi burde glæde os ublandet over den enorme berigelse af vores kultur, som fondene står bag.
Erhvervslivets støtte til kulturen er heldigvis i vækst.
Statens Museum for Kunst driver sit X-rum med tre årlige udstillinger af samtidskunst finansieret af et sponsorat.
Men udbyttet af arbejdet er gensidigt.
Eksempelvis har sponsorater til udvikling af it-løsninger inden for museumsverdenen ført til en produktudvikling, som har været
til gavn for begge parter.
Venstre vil gerne ændre lovgivningen, så de kan fratrække rene donationer uden modydelse.
I Venstre er vi meget tilfredse med det stadig tættere samarbejde mellem kulturverdenen og fonde og virksomheder, ligesom vi glæder os over fondenes mangfoldighed. Vi ønsker at forstærke de incitamenter, der kan føre flere penge til kulturlivet.
Det fremmer pluralismen, men der er stadig behov for store offentlige tilskud.
I kraft af den lovgivning, som Socialdemokratiet påbegyndte, og som den borgerlige regering i 1980'erne gennemførte med bred opbakning, har kulturen modtaget flere midler, end nogen regering ville kunne tilgodese den med.
I dag strør fondene med mild hånd livgivende midler ud over det danske kulturlandskab.
På vegne af Venstre, Dansk Folkeparti og De Konservative vil jeg gerne fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget anerkender den store betydning, som private fonde og virksomheder har for det danske kulturliv.
De bidrager med deres støtte og engagement til et rigere, mere varieret og mangfoldigt kulturudbud.
Folketinget konstaterer, - at regeringen har taget en række konkrete initiativer til at styrke samspillet mellem kultur og erhverv, - at regeringen vil følge udviklingen på området, og - at regeringen vil være opmærksom på forholdet mellem den offentlige og private støtte til kulturlivet.«