Brian Mikkelsen (KF), 2002-04-11:
Jeg blev oprigtig glad, da jeg fik spørgsmålet om, hvad regeringen kan oplyse om vores kulturpolitik.
Med mit kendskab til spørgerne var jeg ikke i tvivl om, at det både rummer en spids kritik og en rund vilje til konstruktiv dialog. Jeg har imidlertid også lyttet til signalerne fra ordføreren for forespørgerne for et øjeblik siden og har valgt at tolke spørgsmålet som en invitation til en fremadrettet drøftelse af regeringens kulturpolitiske værdier, strategier og indsatser.
Sagen er jo den, at vi i Danmark har haft en god tradition for bred politisk enighed om mange kulturpolitiske spørgsmål.
Det har været til fordel for samfundet og for kulturlivet, og det er en tradition, den nye regering ønsker
at bygge videre på. Det er også rigtigt, at der har været nogle besparelser på kulturområdet.
Regeringen har også bemærket, at ikke alle er ganske enige i finanslovens besparelser.
Hvis en enkelt minister efter en god nats søvn skulle have glemt det, er vedkommende hurtigt blevet vækket af kritiske røster.
Men heldigvis lever vi jo i et demokratisk samfund, hvor regeringen kan kritiseres i medierne, i demonstrationerne og her i Folketinget.
Men jeg synes da lige, at jeg vil minde om, at valget i november sidste år klart viste, at et flertal i den danske befolkning ønskede en ny regering, der på en gang ville holde skatterne i ro og arbejde for bedre forhold for nogle af samfundets svage grupper, børnefamilierne, de syge og de ældre.
Det gør vi, det har vi levet op til, og prisen er selvfølgelig besparelser på forskellige områder.
De besparelser har ikke, vil jeg godt indrømme, været sjove at gennemføre, heller ikke for mig som kulturminister.
Men denne finanspolitiske omprioritering har altså været nødvendig for at tilgodese de mål, som regeringen er valgt på, og som jeg naturligvis bakker op om. Når det er sagt, synes jeg lige, at man skal have proportionerne på plads. Jeg synes også, at vi i dag skal bruge tiden på at drøfte fremadrettede planer og samarbejdsmuligheder mere end allerede vedtagne besparelser.
Der er ikke nogen perspektiver i at diskutere de besparelser, der er foretaget på Kulturministeriets område.
Det er langt vigtigere at overveje, hvordan vi anvender de ca. 4 mia. kr., som staten stadig bruger på kultur, og som er det højeste kulturbudget i hele verden, bedst mulig til gavn for kulturlivet og for den danske befolkning.
Nogle har talt om, og det har nok været foranlediget af deres politiske observans, at finansloven skulle være udtryk
for en bevægelse fra en kulturel guldalder mod en kulturel stenalder.
Se, hvis det er rigtigt, så varede stenalderen
til langt op i den forrige regerings tid
Faktisk skal vi kun et par år tilbage for at finde et bevillingsniveau på kulturområdet, som svarer til 2002.
Kulturpolitikkens oprindelige mål om at give alle danskere adgang til god kulturpolitik er langt hen indfriet.
Derfor er tiden inde til at skabe nye visioner.
Kulturen, kunsten og samfundet er jo i hastig forandring.
Derfor må kulturpolitikken fornys for at bevare og udvikle de værdier, vi holder af som danskere.
Hertil kommer, at regeringen selvfølgelig ønsker at søge et borgerligt svar på tidens kulturelle udfordringer.
Derfor skal der også gøres op med nogle af fortidens vaner og uvaner.
Denne her regering ønsker ikke at oprette en ny pulje med egen administration, hver gang der opstår et nyt kulturelt behov.
Det har andre partier ønsket.
Opgaven er tværtimod at udvikle og forenkle de eksisterende systemer, så de bliver tidssvarende.
Denne her regering ønsker heller ikke, at kunstnere skal være henvist til at leve af støtte fra det offentlige. Opgaven er jo tværtimod, som vi også gjorde rede for i regeringsgrundlaget, som vi også lever op til, at give dem bedre mulighed for at sælge deres kunst, jf. det forslag, vi har lavet om fradrag for salg af billedkunst.
Det er god, borgerlig kulturpolitik, at vi sikrer, at flest muligt kan leve af det, de er så gode til, som giver os alle sammen oplevelser, som udvider vores horisont - det kan være billedkunstneren, det kan være forfatteren, det kan være musikeren - og så skal vi bruge vores generøse kulturmidler til at sikre, at de, som ikke kan klare sig selv, får et fornuftigt fundament.
Denne her regering opfatter ikke markedet som en trussel
mod kulturel kvalitet.
Denne regering opfatter det tværtimod som en udfordrende opgave at forene markedets og kulturens frie kræfter, så der opstår fornyelse med kvalitet.
Vi ønsker f.eks. hverken formynderi eller anarki på medieområdet.
Opgaven er tværtimod at føre kulturpolitik i samarbejde med andre samfundsområder.
Denne her æra er altså en ny begyndelse, men på ingen måde en kulturpolitisk revolution.
Regeringsgrundlagets afsnit om kunst og kultur fastslår indledningsvis de værdier, vi bygger på, og det er frisind, det er forskellighed, og det er fællesskab.
Frisind, fordi alle mennesker har ret til at udtrykke, hvad de vil, på måder, som de har lyst til.
Men det frisind skal ikke føre til værdirelativisme, hvor alt bliver lige gyldigt.
Frisind betyder nemlig også, at borgerne har ret og pligt til at sige fra, f.eks. når man møder holdninger eller kunstneriske udtryk, som man ikke bryder sig om.
Forskellighed, fordi mennesker har forskellige erfaringer og forskellige kulturelle behov, som skal respekteres på deres egne betingelser.
Sådan har det altid været, men i de her år gør globaliseringsudfordringer det endnu tydeligere.
Fællesskab, fordi kultur bidrager til at binde grupper og nationer sammen, og sammenlignet med de fleste andre nationer er Danmark jo en kulturelt ensartet nation.
Her er det en vigtig opgave for vores kulturpolitik at bevare og udvikle dansk kultur.
Vi skal på én gang fastholde de værdier, vi holder af, og så selvfølgelig også være åbne over for andres.
Denne her regering lægger altså op til en kulturpolitik, der fastholder, at vi har ret til at holde af og være stolte af dansk kultur og dansk identitet.
Der er jo ikke andre i hele verden end os 5 millioner danskere, som kan passe på og udvikle vores sprog og vores kultur.
Repræsentanter for andre kulturer har selvfølgelig samme ret til at holde af og være stolte af det, der er deres.
Men det, der er vores opgave, er at værne om dansk kultur og udvikle dansk kultur.
Vi lægger altså også op til en politik, som fastholder, at dansk kultur og identitet har sin styrke i åbenhed over for omverdenen.
Vi skal både give og modtage fra andre kulturer og folkeslag, vi skal værne om friheden til forskellighed og tolerance som vigtige elementer i vores kultur, og den sunde nationalfølelse må ikke blive til usund nationalisme.
Vi har i regeringen ansvaret for støtten til den professionelle billedkunst: musikken, teatret, litteraturen, arkitekturen og anden kunstnerisk udfoldelse
, og det er vi både glade for og stolte af.
Men vi har også ansvaret for støtten til eksempelvis vores kultur: medierne, bibliotekerne og amatørkulturen.
Dem er vi også glade for.
For regeringen udgør alle de her områder en helhed, og ingen af elementerne kan undværes i et rigt og varieret kulturliv.
Den skal nok overleve, hvis vi, der holder af den, påtager os at bevare og udvikle den med udgangspunkt i et bredt kultursyn.
Det er kulturministerens og andre kulturpolitikeres opgave at have værdier og omsætte dem i politik, men det er ikke vores opgave at være holdnings- eller smagsdommere. Derfor har vi i Danmark en sund tradition for armslængdehåndtering på kunstens område.
Det betyder, at vi politikere har fastlagt nogle overordnede rammer, og så overlader vi det til repræsentanter for kunstnerne selv eller andre med specialviden at fordele de store ressourcer, vi har til rådighed for kulturelle projekter.
På tilsvarende vis har vi på nogle kulturområder, f.eks. idrætten, en lige så sund tradition for selvforvaltning.
Der findes allerede mange gode eksempler på et frugtbart og nyskabende samarbejde mellem kulturen og erhvervslivet.
Den tradition vil vi videreføre og udvikle.
Derfor er Kulturministeriet sammen med Erhvervsministeriet ved at skabe nogle projekter, som skal styrke samarbejdet mellem kulturen og erhvervslivet.
Et af disse er et netværk, som er under etablering af konsortiet NyX. Netværket skal, når det er dannet, fungere som mødested for erhvervslivet og forretningsfolk samt repræsentanter for kultursektoren.
Et andet er et miljø for kulturelle iværksættere, som skal ligge i tilknytning til de kulturelle uddannelsesinstitutioner på Holmen.
I løbet af regeringens første 100 dage er bølgerne gået højt, må vi sige, i kulturpolitikken, men der er også sat mange skibe i søen:
Vi har fremsat forslag, som gør virksomhedernes kunstkøb
og udsmykning afskrivningsberettiget, samt forslag om, at hædersgaver og priser til kunstnere bliver gjort skattefri. Oprydningen i unødigt bureaukrati, som hæmmer frivilligt arbejde i foreningslivet, er begyndt, og det er - endnu en gang - besluttet at opføre et skuespilhus på Kvæsthusbroen.
Kulturministeriet har også mange andre skibe under konstruktion, som skal løbe af stabelen i den kommende tid.
Jeg arbejder således med konkrete udspil på næsten alle kulturens områder.
På kort sigt skal regeringens kulturpolitik i særlig grad fokusere på følgende områder, som på en gang fornyer og viderefører traditionen:
For det første er der kulturarven, fordi det er vigtigt som individer, som grupper og som samfund at vide, hvor vi kommer fra.
Derfor udvikler vi stadig Kulturarvsstyrelsen, som skal sørge for en helhedstænkning på museums- og fredningsområdet.
Vi har i forgårs fremsat et forslag til en ny arkivlov, som skaber øget åbenhed.
For det andet er der den skabende og udøvende kunst, fordi vi synes, det er vigtigt, at man sikrer kunstnerne rimelige arbejds- og produktionsbetingelser.
For det tredje er der spørgsmålet om kulturel fornyelse gennem udveksling, fordi nye kunst- og kulturformer skabes gennem samspillet mellem forskellige kunstarter, medier og kultur.
Vi arbejder med detaljerne i den nye struktur for den internationale kulturudvekslings og kultureksports centre m.v. For det tredje arbejder vi med medier og medieindhold, fordi det er afgørende, at der findes kvalitetstilbud i den globale medielandsby, og derfor fremlægger vi i løbet af relativt kort tid et forslag til en ny medieaftale.
Vi arbejder også med en politisk aftale på filmområdet for 2003-2006, hvor der bliver indbudt til brede politiske forhandlinger i løbet af halvanden måneds tid.
For det fjerde har vi kultur og erhverv, fordi nye partnerskaber mellem kulturlivet og erhvervslivet kan skabe udvikling og vækst i begge verdener.
Vi arbejder med nye initiativer, der kan styrke samspillet mellem kultur- og erhvervsliv.
Derfor arbejder vi med en idrætspolitisk redegørelse; vi arbejder med en udredning, der skal fokusere
på samspillet mellem idræt og erhverv; vi arbejder med en revision af eliteidrætsloven, og vi ser på, hvordan man kan fjerne mange af de forhindringer, der findes for det frivillige arbejde rundtomkring i foreningsverdenen. For det sjette ser vi på provinsens kulturliv, fordi det er vigtigt, at alle danskere har adgang til gode kunst- og kulturtilbud.
Derfor arbejder vi med en pulje, som skal fremme kulturlivet uden for hovedstadsområdet.
Ud over disse fokuspunkter og initiativer på kort sigt er det også min hensigt at igangsætte et arbejde, som kan belyse de kulturelle og kulturpolitiske udfordringer og muligheder på lidt længere sigt.
Bæredygtige kulturpolitiske visioner kan kun udvikles i levende samspil med kulturens og kunstens skabere, formidlere, brugere, forvaltere - og politikere.
Vi politikere har den fælles opgave at skabe vide rammer for det nye århundredes kunstneriske og kulturelle kreativitet.
Derfor ser jeg frem til tilbagevendende, konstruktive og meget gerne brede politiske dialoger om, hvordan vi løser den opgave bedst muligt.
Det er, hvad jeg kan oplyse om regeringens kulturpolitik, når tidsrammen er begrænset til 15 minutter, og den kan jeg se præcis er gået.
Forhandling