Kristian Jensen (V), 2002-03-19:
Når man hjemme ved skrivebordet, køkkenbordet, eller hvor det nu foregår, lægger sit private husholdningsbudget, så sker det jo, at der ikke er penge til alle de ønsker, som familien måtte have.
Alt sammen kan hver for sig være gode og fornuftige forslag, eller det kan være i spøg og skæmt-afdelingen, men det er forslag, som man skal prioritere imellem for at få budgettet til at gå op.
Den nemme løsning ude i hjemmene kan være at lukke øjnene og håbe på, at arbejdsgiveren pludselig giver én lønforhøjelse, håbe på, at man vinder i lotto - og så i øvrigt husker sin lottokupon - eller at der kommer andre nye indtægter.
I virkelighedens verden sker det bare ikke, at man selv regulerer indtægterne.
Derfor må familierne igennem den svære beslutningsproces at vælge mellem de forskellige forslag og prioritere ned nogle steder for at kunne prioritere op andre steder.
Sådan er det i hjemmene, men sådan har det ikke altid været, når staten skulle lægge sit husholdningsbudget: Den årlige finanslov.
Der har været fri adgang til selv at bestemme indtægterne, og det er blevet benyttet i vid udstrækning under den tidligere regering.
Det har danskerne mærket ved, at de under skiftende socialdemokratisk ledede regeringer i 1990'erne i gennemsnit blev belastet med mere end én ny skat eller skatteforhøjelse om måneden.
Langt over 100 nye skatter og afgifter eller forhøjelser af eksisterende skatter og afgifter blev det til, inden vælgerne satte den tidligere regering på porten.
Det er slut nu.
Med regeringens skattestop er staten i præcis den samme situation som ganske almindelige danske familier.
Der skal prioriteres mellem de indtægter, der kendes på forhånd, og som er bestemt på baggrund af kendte satser og procenter og dermed på baggrund af den vækst, der altid vil være i samfundet.
Danmark har verdens højeste skattetryk, og vi har i årevis kun haft kurs mod flere skatter og afgifter.
Regeringspartierne har sat sig for at vende supertankeren om og sætte en ny kurs, hvor skattestoppet er det første vigtige skridt.
Derfor har opgaven i forbindelse med denne finanslov, udarbejdelsen af den og forhandlingerne omkring den, været anderledes end tidligere, hvor ubalance mellem indtægter og udgifter er blevet løst ved endnu et nyt greb i borgernes lommer. Den uskik sætter skattestoppet effektive grænser for.
Det har afgørende betydning på to fronter.
For det første - ganske oplagt - betyder det, at de forbedringer, der er til finansloven, der er aftalt, samtidig er finansieret ved helt konkrete og håndfaste besparelser andre steder.
Det har givet mange reaktioner, langt de fleste ganske forudsigelige.
Især har oppositionens klagesang kørt i den samme rille uden at komme med egne fremadrettede bud på finansiering ud over kendte forslag om nye skatter og afgifter.
Ved at gennemføre en modig politisk prioritering er det lykkedes at styrke velfærdssamfundets kerneydelser.
Finanslovaftalen med Dansk Folkeparti indebærer betydelige forbedringer for borgerne bl.a. ved at ændre reglerne for efterlevelseshjælp, give valgfrihed til selv at vælge plejebolig m.v. samt sikre nye klare regler for tildelingen af varmehjælp.
Derudover lå der allerede i regeringens forslag forbedringer gennem indførelse af en etårig fleksibel barselorlov, ekstra midler til sygehusene til nedbringelse af ventelisterne og ikke mindst øget kvalitet og valgfrihed til de ældre, der modtager hjemmehjælp.
Endvidere har satspuljeforhandlingerne medført en god aftale om forbedringer for samfundets mest udsatte grupper, præcis som vi forudsagde ved første behandling af finansloven.
Det betyder rent faktisk, at der i år vil være ca. 6.000 flere offentligt ansatte end sidste år.
Vi har gennemført en prioritering, sådan at indsatsen flyttes fra bureaukrati til ydelser, der er rettet mod at hjælpe mennesker i deres hverdage.
Jeg vil gerne sige, at det naturligvis aldrig er en lykkelig situation at skulle skille sig af med dygtige medarbejdere, hvilket har været tilfældet som følge af f.eks. saneringen af overflødige råd, nævn og kommissioner, men det er en uundgåelig konsekvens af den omprioritering fra bureaukrati til øget velfærd, som regeringspartierne lovede før valget, og som regeringen nu gennemfører.
Der har været meget debat i salen også i dag om afskedigelser, mange tal har svirret i luften, og mange myter om massefyringer har været bragt frem.
Heldigvis har meget få været funderet i virkeligheden.
Finansministeriet har i begyndelsen af marts opgjort, at der alene er varslet ca. 550 afskedigelser, og det betyder, at langt de fleste reduktioner i antallet af ansatte heldigvis vil ske ved naturlig afgang eller almindelige omrokeringer.
Den anden front, hvor skattestoppet nu sætter en helt ny dagsorden, er i forhold til borgerne.
De får nu sikkerhed for deres økonomi og deres egen budgetlægning.
I modsætning til tidligere vil borgerne ikke blive overrasket af nye grønne afgifter, stigende offentlige gebyrer eller nye skatter.
På samme måde ved husejerne nu, hvilket niveau ejendomsværdiskatten har, og dermed har de en langt større sikkerhed og tryghed for deres økonomiske forhold.
Det betyder, at skattestoppet også er med til at øge trygheden for borgerne.
Det sikrer, at man kender de økonomiske vilkår forud for planlægning af større beslutninger, og det øger valgfriheden.
For et skattestop betyder jo, at borgerne langsomt, men sikkert får lov til at beholde en større del af deres indtægt selv.
Ved at stoppe stigningen i de grønne afgifter er det faktisk en større hjælp til de laveste indkomster, som har været hårdest ramt af tidligere regeringers evindeligt stigende grønne afgifter.
Familierne får dermed flere muligheder for selv at prioritere, hvilke områder de i fællesskab ønsker at styrke, i modsætning til at vi fra politisk side tager deres penge og prioriterer for dem.
I fuld overensstemmelse med valgløfterne valgte regeringen at lægge sin politik frem til gennemførelse hurtigst muligt.
Derfor kan det ikke undre, at finansloven nu bæres igennem af regeringens parlamentariske grundlag. Den tidligere regering har klart og helt fra starten valgt at afvise de store reformer, som bl.a. finansierer de nye tiltag i finansloven for 2002.
Jeg vil derfor gerne benytte lejligheden til at kvittere for det konstruktive samarbejde og den ansvarlighed, som Dansk Folkeparti har udvist i forbindelse med finanslovforhandlingerne.
Det glæder mig også, at andre partier har valgt at bakke op om dele af de nye forslag, der ligger i finansloven for 2002, ikke mindst har det oven på valgkampen været en positiv overraskelse, at Socialdemokratiet er kommet på bedre tanker
i forhold til at yde 1,5 mia. kr. til landets sygehuse for at nedbringe ventelisterne.
På samme måde er jeg glad for, at det er lykkedes at samle et bredt flertal om fordeling af de midler, staten har fået ind ved salg af UMTS-licenserne.
Det viser både, at der naturligvis fortsat kan samabejdes på tværs i Folketinget, og at der er en stor interesse for at styrke forskning og it. Jeg har store forhåbninger til den igangsatte gennemgang af universiteterne, forskningen og sektorforskningsinstitutionerne, der skal danne baggrund for, at vi kan bruge vores forsknings- og uddannelsesmidler mere effektivt og dernæst styrke forskning og uddannelse.
Ligeledes er der indgået en bred aftale om fordeling af satspuljemidlerne og en hjælpepakke til de mindre kraft-varme-værker.
Jeg vælger at tage det som udtryk for, at især Socialdemokratiet nu opgiver det surmuleri, som desværre har været kendetegnende for partiets første måneder i opposition.
Det giver nemlig håb om, at kommende aftaler, herunder også finanslovaftaler, kan aftales og gennemføres på baggrund af brede forlig med både regeringspartierne, regeringens parlamentariske grundlag og oppositionspartier.
Venstre er fortsat af den opfattelse, at brede forlig og aftaler med flere af Folketingets partier er en styrke i det politiske arbejde.
Når den tidligere regering og venstrefløjen nu forhåbentlig kommer ud af deres selvvalgte politiske cølibat, skal de være velkomne til at indgå i det fremadrettede politiske arbejde.
Det er til gengæld meget skuffende, men ikke særlig overraskende, at Socialdemokratiet falder tilbage til deres vante finansieringskilder, nemlig nye skatter og afgifter, i det øjeblik finansieringen af de nye gode ønsker skal tilvejebringes.
Godt gemt i et ændringsforslag under reserverne har Socialdemokratiet nemlig hentet alle de skatte- og afgiftsstigninger samt de øgede byrder til erhvervslivet op af den skraldespand, som den nye regering smed skattestigningerne i.
Dermed ønsker Socialdemokratiet at fortsætte med at forringe erhvervslivets konkurrenceevne med nye byrder, og de ønsker at øge de grønne afgifter.
Det betyder, at en almindelig dansk gennemsnitshusstand skal betale 500 kr. ekstra i afgifter, hvis Socialdemokratiet får gennemført sit forslag.
Det gør Socialdemokratiet heldigvis ikke.
Regeringen fremsatte et godt og løfterigt finanslovforslag, som gennem de forskellige aftaler, finansloven består af, er gjort bedre.
I Venstre er vi meget tilfredse med, at der er indgået en aftale om i år at tilbageføre besparelserne på uddannelsesområdet.
Ved at ændre på effektiviseringskravene har vi nu et godt udgangspunkt for de allerede igangsatte reformplaner for uddannelse og forskning.
Dermed tegner finansloven et billede af et stærkt og fremadrettet Danmark, hvor øget kvalitet i velfærdssamfundets kerneydelser går hånd i hånd med bedre rammer for erhvervsliv, iværksættere og borgere.
Vi har i Venstre tænkt os at følge en god tradition,
nemlig at stemme for de fornuftige ændringsforslag og imod de ufornuftige ændringsforslag
Det betyder, at vi naturligvis stemmer for de ændringsforslag, regeringen stiller, og imod de andre forslag.