Margrete Auken (SF), 1997-10-30:
Dette lovkompleks har jo været længe undervejs.
SF foreslog i 1992, at man tog fat på problemet med domstolenes underordning under Justitsministeriet, som jo har været et stort problem, som jeg synes vi skal blive ved at forholde os til.
Ingen kan med rimelighed, mener jeg, hævde, at regeringen har søgt at påvirke domstolene, men på trods af det lever vores system på ingen måde op til hverken Den Europæiske Menneskerettighedskonvention eller Det Europæiske Dommercharter, for der står udtrykkelig - og det gentages jo mange steder - at domstolene ikke bare skal være sådan faktisk uafhængige, de skal også fremstå sådan.
Og det er jo så det, vi døjer med: Hvordan får vi dem til at fremstå sådan?
Det er klart, der har da været en side af denne her debat, hvor man hele tiden har følt, at når man nu var så bange for at putte dem dér eller dér hen, så var det, fordi man alligevel ikke helt havde lyst til også de facto at lade dem være uafhængige.
Så længe såvel dommerudnævnelser som bevillinger og ansættelser har været styret af Justitsministeriet, som også samtidig havde politiet under sig, så har den altså været gal, i hvert fald formelt; og spørgsmålet om domstolenes stilling gælder altså ikke bare realiteterne, men også formaliteterne.
Det er et vigtigt og krævende princip, at de også skal fremstå som uafhængige, og jeg er ikke helt sikker på, at det resultat, vi behandler i dag, er et fuldgodt svar på spørgsmålet.
Men tilnærmelsesvis lever det jo i hvert fald op til det.
Sagen har som sagt været længe undervejs.
I fjor kom endelig med to års forsinkelse betænkningen fra Domstolsudvalget.
Den bar præg af, at udvalget var nedsat under nøje overvågning af Justitsministeriet.
Man kunne næsten høre cheferne sige: Det kan der vist ikke ske noget ved.
Og der skete jo så heller ikke så meget; det var i hvert fald grunden til den protest, som kom fra mange sider, da resultatet forelå.
Den foreslåede domstolsstyrelse er nu blevet så uafhængig af Justitsministeriet, at vi vel kan være den bekendt ude i verden også i forhold til de internationale regler.
Vi havde stadig væk foretrukket, at Domstolsstyrelsen enten var blevet helt selvstændig eller havde fundet et andet ministerium end politiets.
Statsministeriet er foreslået flere steder, og det er stadig væk værd at overveje, og det bør altså drøftes under udvalgsbehandlingen.
Det forudsætter, at hele administrationen holdes fri af Justitsministeriet, og at i hvert fald chefstillingerne slås op.
Det synes jeg altså også lige, vi skal have klarhed over i dag.
Jeg forstår godt, at organisationerne siger, at kontinuitet og tryghed, og hvad ved jeg, i ansættelsen er det vigtigste; men hvis man begynder at kunne genkende hele systemet henne i den næste afdeling, så er der altså noget galt.
Mennesker bliver dog vel ved med at tænke sådan lidt, som de nu er vant til, og det har jo været noget af den kritik, man har fremført over for dommerne, at selv om de sådan formelt set var uafhængige, så var de altså alle sammen vokset op i det samme radisebed. Derfor ville det altså være gavnligt, om man fik nye folk ind og ikke bare mennesker, der forsikrede, at de var uafhængige.
At styrelsen kan fremsende sit budget til Folketinget, bør nok også op i selve lovteksten.
Det er der flere, der har bedt om, Advokatrådet f.eks.
Det er vigtigt, at både pligter og rettigheder fremgår af selve lovteksten.
Jeg vil også minde om, at Advokatrådet oprindelig i sit menneskerettighedsprogram anbefalede, at domstolene blev helt uafhængige af regeringen.
Flere, bl.a. Advokatrådet og Center for Menneskerettigheder, mener så også, at - det er også en af de ting, jeg synes, vi skal kigge på - ombudsmanden bør have kompetence over for styrelsen, idet de med rette gør gældende, at styrelsen jo ikke er en domstol, altså styrelsen er et andet organ, end domstolene er.
Og det er vel lidt for bøvlet, hvis man ligefrem skal have en hel retssag i gang
, hvis der skal klages over afgørelser truffet af Domstolsstyrelsen.
Men det kan vi så snakke om.
Selve sammensætningen af Domstolsstyrelsen er måske en anelse bombastisk.
Otte ud af elleve er systemets folk.
I øvrigt vil jeg godt lige vide, og det vil jeg godt spørge justitsministeren om: Hvor er Sø- og Handelsretten blevet af?
Hvad hører den hjemme under?
Har den indstillingsret til en af landsdommernes pladser?
Den er ikke nævnt på det sted.
Jeg går ud fra, at det er en forglemmelse.
En af de gode ting, der er kommet ind her, efter at udvalgets forslag er blevet til et lovforslag,
er, at Procesbevillingsnævnet er flyttet fra Justitsministeriet til Domstolsstyrelsen. Det nævn er jo også et af SF's børn, og vi er stolte af det, selv om det er blevet til i en lidt sær alliance mellem SF, Socialdemokratiet og Fremskridtspartiet, og vi kan jo så glæde os over, at sådan lidt langsomt og efterhånden kommer det danske domstolssystem på niveau med intentionerne i grundloven og menneskerettighedskonventionerne.
Og hertil hører så også Procesbevillingsnævnets frigørelse fra ministeriet.
Dommerudnævnelsesrådet er som sagt også blevet bedre, end det var i udvalgsbetænkningen.
Jeg vil godt her have lov til at spørge om to ting, en, som der næppe kan svares på nu, men som vi kan overveje, og en anden, som der skal kunne svares på.
Den, der næppe kan svares på, er, om det ikke vil tage grusomt lang tid, inden vi får en reel fornyelse igennem.
Men jeg vil godt her spørge, hvad der i grunden sker, hvis ministeren ikke vil følge indstillingen til dommere.
Så skal det i Retsudvalget, står der så, eller i Folketinget, men hvad så?
Der er ikke gjort rede for, hvad der så skal ske. Hvad er processen?
Jeg vil godt lige have at vide, hvad der er tænkt på.
Der er også spørgsmålet om, hvordan man får andre ind end de sædvanlige, hvor der altså åbnes op for advokater og folk i ministerierne osv., og så står der for advokaternes vedkommende, at de kan få en prøvetid, som er betydelig kortere.
Det er en vældig god idé.
Jeg vil godt spørge: Har man ikke tænkt på, at der var andre end Slotsholmen og Advokatrådet - for nu igen at sige, at det er sig selv, man møder.
Kunne man ikke forestille sig, der også var fremragende advokater, f.eks. i nogle af de private organisationer, som kunne have brug for en mulighed for en frigørelse, som ikke skulle være på de 9 måneder?
Jeg vil godt bede ministerne svare på, om det bare var, fordi den stod stille, at man ikke kunne tage nogle af de store frivillige organisationer og Center for Menneskerettigheder, og hvad ved jeg - det ligger jo nu lidt halvvejs ovre hos os selv - f.eks. Flygtningshjælpen, Folkekirkens Nødhjælp og en række andre af den slags organisationer.
Hvad hvis man skulle finde nogen dér?
Hvordan ville det tage sig ud?
Det kunne måske også være godt, hvis der kunne komme en vis rotation mellem dommerne.
Der var en landsdommer, der nævnte for mig, at det måske slet ikke ville være så tosset, hvis landsdommere fik lov til en gang imellem at være en tur i byretterne og erfarede deres mangfoldighed for en tid.
Det ville nok forudsætte en vis lønudligning mellem dommerne, da det ellers næppe ville kunne lade sig gøre, men det synes jeg også er værd at overveje.
Så kommer det spændende spørgsmål om dommernes biindtægter.
Her er der altså stadig væk store mangler i forslaget.
For det første synes jeg, man skal diskutere, om de overhovedet skal have biindtægter, altså om der overhovedet skal være indtægter ved siden af.
Jeg spurgte i sin tid i Sydafrika - jeg tror, jeg har nævnt det før fra denne talerstol - forfatningskommissionen, om man kunne forestille sig, at deres dommere havde sideindtægter, og dér så de altså på mig, som om jeg havde spurgt om noget meget, meget frækt, og som om jeg havde antydet, at det ikke var en ordentligt retsstat, de byggede op.
Jeg mener nu nok, at vi har gavn af at have dommere i nævn og råd, og at vi skal beholde dem dér.
Men spørgsmålet er, om det er klogt at have dommere på et niveau over byretsdommere, simpelt hen fordi hvis en sag bliver indbragt for retten, så skal det være sådan, at man ikke møder folk, som man ellers enten er på linje med eller er undergivet i andre sammenhænge, hvis det skal gå fair for sig.
Det er i spørgsmålet om de private voldgifter, det grimme ligger.
Vi har næsten ikke diskuteret betimeligheden
af, at dommerne skal lave det her.
I Norge er der en debat om det, og dér har Høyesteretts præsident, Carsten Smith, skrevet om det.
Diskussionen optræder også i Center for Menneskerettigheders høringssvar.
Jeg synes, vi bør forholde os til spørgsmålet, om det ikke er et problem, når hele det kæmpeområde, som det privatøkonomiske område er, unddrages domstolenes retsskabende funktion, som det sker i øjeblikket.
Og så er der altså problemer med pengene.
Og hvorfor ikke?
Hvis man endelig skal sige: Nej, de skal altså have lov til at stikke dem i deres egen lomme, så begriber jeg ikke, at så mange dommere i den grad erklærer, at de ikke er noget særligt.
Vi mener i SF, at dommerne er noget særligt.
Det er der også andre, der mener, det har dommer Kallehauge ment, og en række andre har også ment det.
Det bør i hvert fald være den forbedring, vi får igennem, at vi fastholder, at dommerne er noget særligt, og at de også skal fremstå og synes helt uafhængige, og derfor skal vi i hvert fald have at vide, hvad de får for de dér hverv, så det ikke bare er noget, man nænsomt hvisker til præsidenten, sådan så han lige tyst kan gå med det.
Jeg tror faktisk, det er vigtigt, at det kommer klart frem.