runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Nicolai Wammen (S), 2004-03-24:
Vi synes, det er dybt utilfredsstillende, at regeringen nu giver skattelettelser til den del af befolkningen, der har de højeste lønninger, mens de, med de laveste lønninger skal betale gildet.
Vi synes, at en skattereform skal være en, hvor man nedsætter skatten på arbejdsindkomst, sådan at vi kan få folk i arbejde.
Det er også en del af den jobplan, som Socialdemokratiet har lagt frem, og som vil kunne skaffe 15.000 flere i arbejde.
Det, vi jo desværre har set, er en regering, hvorom man i dag må sige, når man skærer ind til benet, at den bruger 9,5 mia. kr. på at skaffe 6.000 job, efter at den har tabt op mod 50.000 job.
Derfor er jeg meget enig med fru Rosenkrantz-Theil i, at der er behov for en ny kurs.
Der er behov for en regering, der ikke bare snakker om at gøre noget ved ledigheden, men som rent faktisk gør noget ved ledigheden, sådan at vi også kan få de mange mennesker, der er på overførselsindkomster, og som gerne vil og på alle måder kan bidrage på arbejdsmarkedet, ind på arbejdsmarkedet, og sådan at vi også kan sørge for, at vores pensionister får en bedre løsning end den, regeringen og Dansk Folkeparti har aftalt.
Villy Søvndal (SF), 2004-03-24:
Det er ærgerligt, at statsministeren, når statsministeren nu har chancen for at besvare de ikkebesvarede spørgsmål, allerede her ved starten er kørt fast i en rille, hvor der, uanset hvad man spørger om, så bliver gentaget det samme.
Derfor vil jeg prøve et nyt spørgsmål, og jeg håber, at statsministeren dermed bringes ud af rillen.
Hvis man læser den gamle Forsvarskommissions betænkning, som jo er et offentligt dokument og derfor kan diskuteres, så siger den i 1998, at der ingen sikre oplysninger er om operative masseødelæggelsesvåben.
Det siger man i Forsvarskommissionens betænkning.
Hvordan kan det så være, at statsministeren i modstrid med efterretningstjenestens oplysninger til Jyllands-Posten om masseødelæggelsesvåben udtaler, at det ikke er noget, vi tror, det er noget, vi ved?
Hvad er det for en glidning, og hvor har statsministeren hentet de informationer fra, som altså er i lodret modstrid med, hvad den danske efterretningstjeneste siger?
Kamal Qureshi (SF), 2004-03-24:
Ja, altså statsministeren bliver jo ved med at tale om, at der var enighed i FN's Sikkerhedsråd om, hvorvidt Irak var en trussel eller ej, men ikke desto mindre var der jo ikke enighed om, at man skulle gå i krig.
Det må vel være dem, der vurderer truslen, som også må spille ind med henblik på, hvordan man så skal gøre noget ved det, og der har statsministeren jo så sammen med en række andre lande vurderet anderledes.
Det, jeg gerne vil spørge om, er: Er det ikke korrekt, at David Kay i sin rapport siger, at han på det tidspunkt, hvor han fremlægger rapporten, endnu ikke kan sige noget sikkert om, hvorvidt våbnene eksisterer?
Det gør han først senere, da han går af, men hvis efterretningerne om de irakiske våben var så sikre, som regeringen påstod, hvorfor er Kay så usikker?
Han må vel formodes at have de samme og endnu flere oplysninger til rådighed, som statsministeren besad.
Villy Søvndal (SF), 2004-03-24:
Som sagt var vi nogle stykker fra Folketinget, der var i FN's Sikkerhedsråd i efteråret 2002 som FN-delegerede.
Dengang var verden og dermed også Sikkerhedsrådets medlemmer delt op i to grupper: nogle, der meget gerne og så hurtigt som muligt ville gå i krig med Irak - USA tilhørte denne gruppe, England var med, den danske statsminister var med - og så lande, der ikke ønskede at gå i krig.
Hvordan forklarer statsministeren, at en række lande, der ikke ønskede at gå i krig, Tyskland, Frankrig, Rusland m.fl., stemte for en resolution, der gav lov til at gå i krig?
Blev de narret?
Hvordan vil statsministeren overhovedet forklare, at lande, der soleklart efterfølgende sagde, at de ikke ville gå i krig, skulle have været så enfoldige, at de stemte for en resolution, der gav lov til at gå i krig?
Er det ikke selv for statsministeren en forklaring, der virker for langt ude?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Men det, som fru Line Barfod siger, er heller ikke korrekt.
Som det fremgår af bemærkningerne til beslutningsforslag nr. B 118, så pålagde FN's Sikkerhedsråd Irak betingelsesløst at underkaste sig våbeninspektioner.
Et sådant omgående, betingelsesløst og aktivt samarbejde fandt som bekendt ikke sted, og derved overtrådte Irak Sikkerhedsrådets resolution.
Line Barfod (EL), 2004-03-24:
Jamen det er tydeligt, at statsministeren er trængt.
Enten afviser statsministeren at svare på spørgsmålene, eller også begynder statsministeren på angreb på venstrefløjen.
Nu prøver vi én gang til, og så kan det være, at statsministeren denne gang vil svare: Hvordan kan det være, at Syrien kunne få tilsagn fra de permanente medlemmer i Sikkerhedsrådet om, at resolution 1441 ikke kunne anvendes som grundlag for en krig mod Irak?
Er det, fordi de permanente medlemmer i Sikkerhedsrådet har løjet over for Syrien?
Er det det, der er den danske regerings opfattelse?
Eller hvordan kan det være, at den danske regering når frem til et helt andet resultat end de permanente medlemmer af FN's Sikkerhedsråd og et andet resultat end det, Colin Powell har udtalt som repræsentant for USA?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Også det har vi været igennem flere gange.
Nu er jeg ikke i stand til at tilføje mere nyt.
Det er jeg altså virkelig ikke.
Vi har tidligere været i den situation, at det internationale samfund har måttet reagere, uanset at der var uenighed i FN's Sikkerhedsråd.
Det gjaldt i 1999 i forhold til Kosovo.
Så det er en gammel problemstilling, og jeg er ikke i stand til at tilføje mere nyt.
Line Barfod (EL), 2004-03-24:
Det er utroligt, som statsministeren snakker rundt og rundt.
Det ene øjeblik er 1441 ikke med i grundlaget, og i det næste øjeblik er den.
Det ene øjeblik kan de gamle resolutioner ikke bruges, og i det næste kan de godt.
Så vil jeg stadig gerne have svar
på, hvordan det kan være, at den danske regering er nået frem til, at 1441 i sammenhæng med de gamle resolutioner kan bruges, når de permanente medlemmer af FN's Sikkerhedsråd ikke mente, at de kunne bruges, når Syrien havde fået tilsagn fra de permanente medlemmer i Sikkerhedsrådet om, at resolution 1441 ikke kunne anvendes.
Mener statsministeren, at de permanente medlemmer i Sikkerhedsrådet lyver eller har taget fejl, eller hvad er det, der er grundlaget for, at den danske regering på trods af udtalelserne fra de øvrige lande mener, at 1441 godt kan anvendes?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Det har jeg ærlig talt
Det er nemlig sådan, at 1441 skal ses i sammenhæng med de gamle resolutioner fra 1990 og 1991.
I resolution 1441 står der, at Saddam Hussein har krænket, har forbrudt sig mod resolution 687 fra 1991, altså det, jeg kalder våbenhvileresolutionen, og derfor er det ikke 1441 i sig selv, men det er 1441 i sammenhæng med de gamle resolutioner, der giver det folkeretlige grundlag.
Det har vi sagt flere gange.
Line Barfod (EL), 2004-03-24:
Jamen nu må statsministeren bestemme sig.
Så er det, at jeg godt vil høre: Hvad er det så regeringen har brugt resolution 1441 til?
Og stadig: Hvordan kan det være, at regeringen trækker resolution 1441 ind i debatten, når medlemmerne af FN's Sikkerhedsråd ikke selv mener, at resolution 1441 overhovedet kan bruges som grundlag for en krig i Irak?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Det må bero på en misforståelse fra fru Line Barfods side.
Vi har tidligere flere gange oplyst til Folketinget, at regeringen aldrig har haft den opfattelse, at sikkerhedsrådsresolution 1441 i sig selv udgjorde tilstrækkeligt grundlag for en væbnet aktion mod Irak.
Det har vi aldrig påstået.
Line Barfod (EL), 2004-03-24:
Regeringen ved jo, at Colin Powell er blevet citeret i f.eks. syriske medier for at sige, at resolution 1441 ikke kunne bruges til at udløse en krig.
Regeringen har haft lang tid til at undersøge, om det var rigtigt, når Colin Powell var citeret for sådanne udtalelser.
Der er jo mange, som har samme opfattelse som Colin Powell, altså at resolution 1441 ikke kan bruges som grundlag for en krig,
og derfor vil jeg gerne høre fra statsministeren, hvordan det kan være, at den danske regering har fundet frem til en holdning, der går på tværs af den holdning, der var i Sikkerhedsrådet og i USA.
»Vil ministeren forklare, hvorfor den danske regering anså resolution 1441 som tilstrækkeligt grundlag for en væbnet aktion mod Irak, i lyset af, at både Colin Powell og f.eks. den franske og den syriske delegation i Sikkerhedsrådet alle har konkluderet, at resolution 1441 ikke dannede tilstrækkeligt folkeretligt grundlag?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Det er jeg ikke bekendt med.
Det er jo forkert, når hr. Søren Søndergaard beskriver det sådan, at en eller anden tilfældig stat hiver nogle gamle resolutioner frem.
Det er FN's Sikkerhedsråd, som enstemmigt i november 2002 har fastslået, at Saddam Hussein har forbrudt sig mod resolutionerne fra 1990 og 1991.
Derfor fik han i november 2002 en sidste chance.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-24:
Jeg kan forstå, at regeringen her har et andet synspunkt end de fleste folkeretseksperter.
Det er jo så også i orden, det skal jeg ikke gøre mig klog på.
Men jeg må da indrømme, at jeg bliver en lille smule nervøs, når man sådan lige pludselig kan vågne op en dag, og så bliver der hevet en 10-12 år gammel resolution frem som begrundelse for at sende danske soldater i krig. Derfor vil jeg da godt spørge statsministeren, om der ligger andre resolutioner, som man kan forestille sig lige pludselig bliver hevet frem og kan begrunde gennemførelsen af en krig.
Jeg ville synes, det var stærkt betænkeligt, hvis der lå sådan nogle 10, 12, 15, 20 eller 38 år gamle resolutioner, som en eller anden tilfældig stat, f.eks. USA, lige pludselig kunne trække frem og sige, at det her er begrundelsen for, at vi sammen med Danmark kan gå i krig et eller andet sted i verden.
Hvis det virkelig er regeringens opfattelse, må jeg bede om, at statsministeren svarer på, om der ligger andre resolutioner, som kan bruges på samme måde.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Som bekendt er der en vældig diskussion blandt folkeretskyndige om det her.
Vores synspunkt er meget klart: Den gamle resolution fra 1990 gav bemyndigelse til magtanvendelse over for Irak.
Resolutionen fra 1991 var en - hvad skal vi kalde det? - våbenhvileresolution, som stillede en række betingelser op
for en våbenhvile, som Saddam Hussein skulle overholde.
Det gjorde han ikke, og det blev fastslået enstemmigt i resolutionen fra november 2002, altså den, der hedder 1441, at han ikke overholdt bestemmelserne, og dermed var
forudsætningerne for den våbenhvile så at sige brudt
Vi mente, at dette manglende samarbejde med FN's Sikkerhedsråd måtte have en konsekvens.
Så det hænger meget fint sammen, og det er lagt meget åbent frem i Folketinget, der er ikke noget at komme efter.
Søren Søndergaard (EL), 2004-03-24:
Det, der måske kan forekomme en lille smule mærkeligt for folk, der sidder og hører det her ude ved krystalapparaterne eller tv'et, eller hvor de nu sidder, er, at man kan bruge 10-12 år gamle resolutioner som begrundelse for at gå i krig.
Altså man kan hive en resolution frem, der er 10-12 år gammel, og så sige: Den her begrunder, hvorfor vi går i krig.
Det var sådan set det, statsministeren sagde.
Jeg synes, det var ærgerligt, at statsministeren ikke blev på den høring i morges.
Altså én ting var, at statsministeren ikke ville svare på spørgsmål, men statsministeren kunne godt være blevet og have hørt nogle af de indlæg, der var fra nogle af de juridiske eksperter.
Der var bl.a. en af de juridiske eksperter, som gjorde opmærksom på, at bemyndigelsen fra de første resolutioner - der omkring den første Golfkrig - næppe omhandlede mere end Kuwaitsagen, bl.a. fordi de henvendte sig til stater, som - og jeg citerer - samarbejder med Kuwaits regering.
Deraf fremgik det tydeligt, at det var resolutioner, som ene og alene tog udgangspunkt i spørgsmålet om befrielsen af Kuwait og situationen, hvor Saddam Husseins regime havde besat Kuwait.
Derfor vil jeg godt spørge statsministeren, hvad statsministeren siger til den argumentation, at de resolutioner i virkeligheden tilhørte et helt andet tidspunkt og derfor ikke kan bruges som folkeretligt grundlag for en krig, som gennemføres 12 år senere.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Jo, det oplyste jeg meget åbent.
Det står her.
Og det, jeg står med her, er det beslutningsforslag, som Folketinget blev forelagt tilbage i marts sidste år.
Så der er ikke holdt noget skjult.
Der er anført 13 begrundelser i det.
Det er meget klart og åbent lagt frem.
Ole Sohn (SF), 2004-03-24:
Men er det ikke en lidt særegen situation, at man laver en multinational indsats, en koalition, som har vidt forskellige mål og intentioner med at indgå i krigen?
Det er da vist et særsyn, at de tre lande, som Danmark har været partner med eller er partner med i en krig, har brugt masseødelæggelsesvåben som argumentation.
Masseødelæggelsesvåben har spillet en central rolle i den danske debat, men åbenbart ikke som grundlag for at indgå i krigen.
Hvordan kan vi indgå i en krig sammen med andre lande, som har en helt anden argumentation for krigen?
Det synes jeg er meget underligt.
Det var heller ikke noget, statsministeren oplyste over for Folketinget, at vi går i krig på vores helt eget grundlag, som er helt adskilt fra koalitionspartnernes.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Som jeg nu har forklaret flere gange, må det efter den danske regerings opfattelse have en konsekvens, hvis en skrupelløs diktator som Saddam Hussein bare gang på gang sætter sig ud over, hvad FN's Sikkerhedsråd beslutter.
Hvis man bare lader fem og syv være lige og lader ham drive sit spil, så sender man et meget farligt signal til alverdens terrorister og tyranner om, at de bare kan gøre, som de vil uden hensyn til det internationale samfund.
Det skulle have en konsekvens.
Ole Sohn (SF), 2004-03-24:
Kunne formanden af humanitære grunde foreslå statsministeren en lille pause, sådan at han kunne komme til sig selv og så komme lidt mere i dybden med besvarelserne?
Det er også mange timer, statsministeren skal være på. Jeg har siddet og lyttet, og jeg betragter mig selv som lægmand i udenrigspolitiske spørgsmål, men der er noget, der undrer mig meget, og det er, at statsministeren erkender, at hele debatten også i Danmark stort set kun drejede sig om masseødelæggelsesvåben, men det spillede åbenbart ingen rolle i forhold til Danmarks deltagelse i det, der i beslutningsforslaget hedder den multinationale indsats. Så undrer det mig egentlig lidt, at USA, Storbritannien, Australien, alle lande, som vi er i koalition med, har brugt masseødelæggelsesvåben som argumentation.
Men Danmark er gået i krig på et helt andet grundlag.
Så er spørgsmålet: Hvordan kan Danmark indgå i en koalition, hvis fornemste mål, argumentet for krigen, har været masseødelæggelsesvåben, når det overhovedet ingen rolle spiller for Danmark?
Hvordan kan vi så indgå i sådan en koalition?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Med al respekt så synes jeg, at det nu er hr. Keld Albrechtsen, der taler sort. Grundlaget for den danske regering og folketingsflertallets beslutning om at deltage i befrielsen
af den irakiske befolkning var, som jeg nu har sagt flere gange, Saddam Husseins manglende samarbejde med FN's Sikkerhedsråd.
Det fremgår meget klart.
Det tror jeg også er fremgået meget klart af den debat, vi har haft i dag.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-03-24:
Jamen jeg takker da for, at statsministeren alligevel vil læse besvarelsen op.
Nu kan det jo godt være, at statsministeren, da han har kigget ned i papiret, har tænkt: Nej, det svar rækker ikke; det kan vi altså ikke komme med.
Men så var han jo alligevel næsten nødt til at læse det op i anden runde.
Kan statsministeren ikke godt selv høre, at det, han læser op, ikke kan have været en krigsgrund?
Det var allerhøjst en grund til den kritik, som lå i den resolution, hvor det, som også hr. Villy Søvndal oplyste på et tidligere tidspunkt, udtrykkeligt er gjort klart fra USA's side, at en tolkning af den resolution ikke kunne danne grundlag for at føre krig.
Så den besvarelse, statsministeren lige har givet, er jo i og for sig en tilståelse af, at der ikke forelå et legitimt krigsgrundlag.
Jeg må bede statsministeren om at erkende, at så langt
er vi da nået under denne her spørgetid.
Jamen det er vi da.
Vi er da nået dertil, at statsministeren ikke længere er i stand til at forklare krigsgrundlaget.
Det vil jeg da i hvert fald mene er en holdbar konklusion på den lange række af spørgsmål, som vi har haft nu, og på de svar, som statsministeren har givet os.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Jo, men altså helt ærligt, jeg må tage det forbehold her i eftermiddag, at når der bliver stillet de samme spørgsmål, som jeg har besvaret tidligere og mange gange, så tillader jeg mig altså indimellem at sige, at det er der givet svar på.
Men når nu hr. Keld Albrechtsen meget gerne vil vide, hvad der står på mit papir, skal jeg gerne læse op: Jeg vil erindre om, at det af resolution 1441 fra november 2002 klart fastslås, at Irak ikke lever op til sine forpligtelser under resolution 687.
Det er med andre ord ikke korrekt at tale om formodede overtrædelser.
Sikkerhedsrådet var enigt om, at Irak overtrådte sine internationale forpligtelser.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-03-24:
Nu kan jeg forstå, at statsministeren er gået i sort.
Han kan ikke mere besvare spørgsmålene.
Jeg lagde mærke til, at da han skulle besvare hr. Søren Søndergaards spørgsmål om, hvad der egentlig var grundlaget for krigen, måtte han give op.
Da var der ikke mere tilbage.
Så stiller jeg et fuldstændig præcist spørgsmål.
Det er i øvrigt det samme spørgsmål, som er formuleret på tryk, så statsministeren har haft rigelig lejlighed til at se det.
Han har sikkert endda et talepapir liggende på sin pult.
Nu skal man selvfølgelig ikke bare ukritisk læse alt op, som man får i hånden, men jeg vil da alligevel opfordre statsministeren til ikke helt at give op, men trods alt prøve at gå ind og besvare spørgsmålet. Ellers må vi jo konstatere, at statsministeren ikke længere er i stand til at besvare spørgsmålene i denne sag, men det er måske heller ikke så overraskende.
Nu ved jeg ikke, om de pårørende til de hundredvis af døde soldater synes, at krigen er slut.
Det kan jeg næppe forestille mig at de synes.
Befolkningen skal udsættes for en liberalistisk chokkur, kastes ud i fattigdom.
Jeg er heller ikke sikker på, at befolkningen synes, problemerne er løst.
Men det er en hel diskussion for sig; den skal vi jo ikke have i dag.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Jeg er helt uenig med hr. Keld Albrechtsen.
Det var i høj grad holdbart, hvad der skete, og jeg mener også, at det var en rigtig beslutning, der blev truffet.
Lad mig bare minde om, hvad der er situationen nu, som hr. Keld Albrechtsen jo burde glæde sig over: Krigen er overstået, Saddam Hussein er væk, han er i fængsel og bliver forhåbentlig snart stillet for en domstol, så regnskabet med ham kan blive gjort op.
Undertrykkelsen af den irakiske befolkning er ovre, er slut.
Der er udarbejdet en demokratisk forfatning, som sikrer de enkelte irakere en frihed, som de aldrig bare antydningsvis har været i nærheden af.
Ikke mindst får kvinderne sikret rettigheder, som de aldrig havde troet mulige.
Det er den mest frie og liberale forfatning i Mellemøsten.
Irak er på vej mod at blive i hvert fald en slags demokrati, og dagligdagen bliver nemmere og bedre for irakerne, fordi forsyningerne af elektricitet, vand og energi er på vej op på mindst samme niveau som før krigen og givetvis mange steder endnu bedre.
Uddannelsessystemet bliver gradvis bedre, titusindvis af lærere er blevet omskolet, og undervisningen drejer sig nu ikke længere om krig og had, men om indlæring af faktiske færdigheder.
Sundhedstilstanden for de irakiske børn bliver gradvis bedre, bl.a. på grund af vaccinationsprogrammer.
Jeg synes, der er grund til at glæde sig over det, for det er jo hverdagen for irakerne, og den synes jeg egentlig hr. Keld Albrechtsen burde beskæftige sig lidt mere med.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-03-24:
Jamen det kan vi jo konstatere.
Den officielle begrundelse har statsministeren forsøgt at holde fast i hen over eftermiddagen; det kan han ikke længere.
Så vil jeg prøve på at komme ind på et andet spørgsmål, som jeg synes er meget vigtigt i denne her sag, nemlig: Hvad sker der i tilsvarende situationer i fremtiden?
Vi kan ikke risikere, at det gentager sig, at en regering går til Folketinget med et forkert beslutningsgrundlag, som så fører til, at et flertal vedtager at gå i krig.
Villy Søvndal (SF), 2004-03-24:
Hr. Ole Sohn nævnte tidligere, at hvis statsministeren føler sig så træt, at han ikke længere kan svare, skal vi tilbyde den humanitære intervention, at statsministeren får lidt vand i hovedet og lidt luft, så han både er i stand til at rejse sig op og svare på spørgsmål og måske også kommer ud af den der rille, hvor statsministeren, når han svarer, bruger sådan helt faste vendinger, der ikke rigtig står i forhold til de spørgsmål, der bliver stillet.
Men jeg prøver lige igen: Mener statsministeren, at de slet ikke har forstået situationen i de udenrigsministerier, ej heller de statsledere, der stemte for resolution 1441 i sikker forvisning om, for det var de blevet lovet, at den ikke gav anledning til en krig?
Er de ubegavede, eller blev de snydt, eller hvordan kan det være, at lande kan stemme så meget imod deres egen overbevisning?
Jeg er som sagt fuldt indforstået med, at hvis statsministeren har brug for luft, så lad ham dog få lidt luft.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-03-24:
»Vil ministeren redegøre for, hvad fraværet af masseødelæggelsesvåben i Irak betyder for en vurdering af Iraks formodede overtrædelser af FN's Sikkerhedsråds resolution 687 og resolution 678?«
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
for at svare på.
Det er klart, at hvis han ikke overholdt de betingelser, var betingelserne for - om jeg så må sige - våbenhvilen jo brudt.
Det er det, der bliver konstateret i 1441.
Nu ligger 1441 der, og derfor er det en helt hypotetisk situation at prøve at spekulere på, hvad der ville være sket, hvis den ikke havde været der.
Det skal jeg i hvert fald ikke begive mig ud i.
Lad mig så bare sige, at jeg selvfølgelig er dybt taknemlig for den menneskekærlige indstilling, som spørgerne lægger for dagen, men jeg afstår ganske fra tilbuddet.
Nu kører vi igennem.
Jeg skal give ordentlige svar på det, der bliver spurgt om, men hvis der bliver spurgt om det samme og det samme og det samme igen, så synes jeg, det er mest respektfuldt, at man går videre til det næste.
Lad mig bare gentage, at der var et enigt FN-Sikkerhedsråd, som var af den opfattelse, at Saddam Hussein udgjorde en sikkerhedsrisiko, og derfor var det selvfølgelig afgørende, at han samarbejdede med FN om at få den risiko fjernet.
Det ville han ikke, og derfor måtte man jo antage, at han virkelig var den sikkerhedsrisiko, som han tilsyneladende gerne selv ville fremstille sig som.
Lad mig tilføje til det, jeg sagde før om David Kays rapport, at der blev også fundet dokumenter og udstyr, der kunne anvendes til berigelse af uran gemt hjemme hos flere forskere.
Det ændrer bare stadig væk ikke på, at den danske regerings grundlag for at deltage i den militære aktion var Saddam Husseins manglende samarbejde med FN's Sikkerhedsråd.
Det kan man i hvert fald roligt kalde et hypotetisk
spørgsmål
Jeg gentager, hvad jeg sagde før: Jeg har ikke kendskab til, at en sådan eksport skulle have fundet sted.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-03-24:
Lad os nu sige, at det her er tilfældet, vil ministeren så svare på, om det på det givne tidspunkt var lovligt eller ulovligt?
Og vil ministeren svare på, om ministeren mener, at det bør være lovligt eller ulovligt?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-03-24:
Det er nøjagtig det samme spørgsmål, som vi var inde på før, og som jeg altså nu har svaret på utallige gange, nemlig at jeg ikke har kendskab til, at Danmark skulle have eksporteret varer, der kunne bruges i produktionen af kemiske eller biologiske våben.