runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tove Videbæk (KRF), 1999-12-03:
Med dette lovforslag vil man tydeliggøre produktionsskolernes stilling som en selvstændig skoleform og understrege skolernes funktion som et egentligt uddannelsestilbud til unge, der ikke er klar til at begynde på en ungdomsuddannelse.
Og det er positivt, synes vi i Kristeligt Folkeparti, at produktionsskolerne nu får deres egen lov.
Den eksisterende rammestyring ønskes ophævet.
Dette punkt er man meget bekymret for rundtomkring i produktionsskolernes regi, så det vil vi gerne bruge tid til at kigge på under udvalgsarbejdet. Der skal igangsættes en række initiativer, der vil målrette skolernes aktivitet, og det synes vi naturligvis også er positivt.
Der skal sættes en grænse på 1 år for tilskud, og det er et reelt problem, for der er elever, der ikke kan klare sig med 1 år, men som skal gå på skolen endnu et halvt eller helt år for at blive helt klar til at komme på almindelige arbejdspladser.
Derfor vil Kristeligt Folkeparti også stille ændringsforslag om, at f.eks. 10 pct. af en årgang på en produktionsskole kan få lov til at gå endnu et halvt eller et helt år på produktionsskolen. Så er det vedrørende minimumselevtallet på 20: Det kan også være et problem for nogle i de tyndtbefolkede områder, men også det må vi kigge på under udvalgsarbejdet.
Produktionsskolerne har virkelig haft succes med at gøre
de mindre boglige unge klar til at komme ud på det almindelige arbejdsmarked, og derfor synes vi i Kristeligt Folkeparti ikke, at vi skal gøre det sværere for produktionsskolerne at agere.
Det er klart, at med faldende arbejdsløshed kan det være nødvendigt at slanke området lidt, men det skal gøres varsomt og med rettidig omhu for ikke at ødelægge disse gode tilbud til unge, der skal gøres klar til det almindelige uddannelsessystem eller arbejdsmarked.
Dette forslag skulle nødig medføre, at produktionsskolerne faktisk bliver nedlagt rundtom i kommunerne på grund af, at kommunerne vælger billigere løsninger, som ikke på samme måde sikrer, at de unge kommer videre i uddannelse og arbejde. Så Kristeligt Folkeparti er principielt for, at produktionsskolerne får deres egen lov, men der er flere områder i lovforslaget, herunder bl.a. finansieringen, som skal helt på plads, hvis Kristeligt Folkeparti skal støtte det.
Søren Kolstrup (EL), 1999-12-03:
I finanslovens forligstekst om produktionsskoler fremhæves, at disse skoler spiller en vigtig rolle i en flerstrenget ungdomsuddannelse, som jo er en af forudsætningerne for, at 95 pct. af en årgang - og efter Enhedslistens opfattelse vil vi jo da gerne have flere - gennemfører en ungdomsuddannelse.
Produktionsskolerne har dokumenteret deres betydning.
Her er et åndehul for unge, der ikke er parate til eller ikke har mod på umiddelbart at gå i gang med den mere strømlinede uddannelsesvej.
For at indfri denne målsætning opgives rammestyring til fordel for frit optag, og det er godt.
Det er et fremskridt i forhold til det, vi oplevede sidste år på finansloven.
Og så suppleres det med en målretning af produktionsskolernes aktivitet.
Problemet er selvfølgelig, at hvis man vil disse flotte mål, så skal man også ville redskaberne - SF's ordfører var også inde på det - og så er det meget vigtigt, at man har de teknikker, der kan føre frem mod det mål, som man hævder at ville forfølge.
Enhedslisten er stærkt interesseret i, at den videre bearbejdning af loven sikrer, at de kommuner, der har en produktionsskole, ikke straffes.
Det skal ikke være sådan, at nogle kommuner kommer til at stå med håret i postkassen og andre scorer kassen.
I nogle kommuner er det jo sådan, at produktionsskolen måske er det eneste alternativ for den her gruppe af unge, der ikke er så strømlinede, og derfor er det så vigtigt, at disse kommuner ikke bliver ladt i stikken.
Det er det ene problem.
Det andet problem er selvfølgelig medfinansieringens størrelse - et par ordførere har tidligere været inde på det - som ikke må tvinge kommunerne til at give sig i kast med løsninger, som i virkeligheden er dårligere for den unge end produktionsskoleløsningen.
Det er det andet problem.
Det tredje problem, som det for Enhedslisten er meget afgørende at lægge vægt på i de kommende drøftelser,
er spørgsmålet om, hvor lang tid de unge kan blive på en produktionsskole.
Produktionsskolerne har jo deres store force i forhold til en forholdsvis lille gruppe af unge, og blandt disse er der igen en mindre gruppe, en meget lille gruppe, 10 pct. eller derunder, som har behov for længere forløb end 12 måneder.
Altså, det er meget rigtigt at sige: Efter 12 måneder gør vi status.
Men hvis der er en gruppe af unge, som ikke har noget alternativ, må vi ikke lade dem droppe ud; så er det langt vigtigere at sikre, at nogle af de ildsjæle, som er på produktionsskolerne, kan tage hånd om dem.
Derfor har vi som det altafgørende mål i de her forhandlinger, at der ikke er nogen unge på produktionsskolerne, der tabes, og derfor er det vigtigt, at vi har en fleksibel holdning til, at alle unge, der ikke er parate til at gå ud efter de 12 måneder, stadig væk har en chance.
Henrik Svane (RV), 1999-12-03:
I Det Radikale Venstre er vi glade for, at vi får en selvstændiggørelse af produktionsskolerne med nærværende forslag.
Skolernes særlige pædagogiske praksis med udgangspunkt i værkstedsarbejde og en kombination af håndens og åndens arbejde anerkendes.
Og skolernes brobygningsfunktioner som institutioner for erhvervskompetencegivende ungdomsuddannelser, fremhæves, ligesom deres mulighed for at tage sig af unge, der er i fare for at falde fra en erhvervsuddannelse, understreges.
Det er en væsentlig ting for at holde skolernes engagerede personale fast på, at der skal gøres noget for de her unge mennesker.
Skolernes uddannelsesfunktion understreges også ved, at der indføres en etårsgrænse for deltagelse med statstilskud, dog med en mulighed for dispensation i op til 2 måneder, således at kommunernes ansvar for det revalideringsmæssige og socialpædagogiske fremhæves ved, at de må finansiere et forløb herudover. En væsentlig ting er, at skolerne fortsat har frit optag for målgruppen.
Det giver mig anledning til en lille bemærkning til fru Else Winther Andersen fra Venstre med hensyn til hendes bemærkning om, at dette lovforslag skal hastes igennem.
Der blev ikke direkte sagt lovsjusk, men der hænger ligesom en lille mørk sky over det, der blev sagt.
Jeg synes, det er væsentligt nu at sige, at det, som produktionsskolerne selv har været meget kede af siden sidste års aftale om rammestyring af kvoterne, jo er en af årsagerne til, at vi meget gerne vil gøre det her lovforslag færdigt nu, så de får meget bedre vilkår. Det ønsker de jo selv.
af en erhvervskompetencegivende ungdomsuddannelse
Derfor skal skolernes tilbud fortrinsvis have relation til fagområder inden for erhvervskompetencegivende ungsomsuddannelser.
For at sikre kvaliteten ved oprettelsen af nye skoler skal der fremover stilles krav om lokaler, inventar m.v. ved start af en ny skole.
Og der indføres så en minimumsstørrelse
på 20 årselever for skolerne, således at det faglige udbud og det pædagogiske miljø er bæredygtigt.
Det er en væsentlig pointe, at det er bæredygtigt.
Finanslovaftalen om produktionsskolerne giver anledning til drøftelser under udvalgsarbejdet om at finde den bedst mulige finansieringsmodel - det er oplagt - og derfor kan jeg tilslutte mig det, som Socialdemokratiets ordfører sagde på det område.
Vi glæder os til udvalgsbehandlingen og vil medvirke positivt for at få dette gode lovforslag gennemført endeligt.
Susanne Clemensen (CD), 1999-12-03:
Sidste år var CD et af forligspartierne bag finansloven for 1999, hvilket bl.a. betød, at vi var med til at indføre et loft for antallet af produktionsskoleelever på 5.300.
Det gik vi med til, fordi antallet af produktionsskoleelever ligesom antallet af daghøjskoleelever var steget markant gennem de senere år, og vi mente, at der var et behov for at hive i nødbremsen og spørge os selv, om det var den udvikling, vi ønskede skulle fortsætte.
Dermed har jeg ikke sagt, at skolerne ikke gør et stort og værdifuldt stykke arbejde, for det gør de.
Og det er hævet over enhver tvivl, at vi fortsat vil have brug for produktionsskolerne, selv om jeg naturligvis håber, at folkeskolen og vores øvrige uddannelsestilbud vil udvikle sig i en retning, som gør, at antallet af produktionsskoleelever vil falde.
Vi er naturligvis klar over, at et loft over antallet af årselever på produktionsskolerne har nogle uhensigtsmæssigheder i forhold til den pædagogiske indsats over for den enkelte elev.
Derfor har vi i CD også tilkendegivet, at hvis der kunne findes en anden løsning end kvotemodellen for produktionsskolerne, under forudsætning af, at antallet af årselever bør være på nogenlunde det samme niveau, nemlig 5.300 årselever, så var vi naturligvis interesseret i at medvirke til sådan en løsning.
Derfor er vi også at finde blandt dette års finanslovforligspartier, der ønsker at gennemføre det frie optag kombineret med en kommunal medfinansiering for produktionsskolerne. I CD er vi enige i, at produktionsskolerne er markant anderledes end daghøjskolerne, og derfor er det rigtigt, at daghøjskolerne og produktionsskolerne fremover skal have hver sin selvstændige lovgivning.
Vi er enige i, at produktionsskolerne er et uddannelsestilbud til de unge i form af en brobygning til især en erhvervskompetencegivende ungdomsuddannelse eller et midlertidigt såkaldt helle for den elev, der er sprunget fra en ungdomsuddannelse af den ene eller den anden årsag.
Det her fremsatte lovforslag ser efter vores opfattelse ganske fornuftigt ud.
Men naturligvis er vi optaget af, at en ny finansieringsmodel bliver så rimelig for den enkelte kommune som muligt, og at man sikrer, at ingen produktionsskoler på grund af deres ringe størrelse eller geografiske beliggenhed bliver nødt til at lukke, eller omvendt, at nogle kommuner føler trang til at bruge produktionsskolerne til andet end det, som de er tiltænkt.
Med de bemærkninger her kan CD støtte lovforslaget.
Christian H. Hansen (DF), 1999-12-03:
Der kan sikkert siges meget om produktionsskolerne - der er både gode og dårlige eksempler - men én ting kan vi sikkert alle blive enige om, og det er, at det er godt, at der er nogle uddannelsesinstitutioner, hvor folk kan få det nødvendige spark til at gå ud i samfundet og gøre en indsats også inden for arbejdsmarkedet.
Og det, at man ophæver lovfællesskabet mellem produktionsskolerne og daghøjskolerne, skulle jo gerne gøre, at produktionsskolerne kunne finde nogle nye veje og dermed også være i stand til at bygge broer og tunneler til enten fortsat uddannelse eller arbejde.
Det er vel vidende, at det ikke er lang tid siden, at man her i Folketingssalen har lavet nogle stramninger for produktionsskolerne.
Måske kunne man også have ventet og set, hvad evalueringen af det gjorde, inden man kom med lovforslaget.
Dette er nogle af de positive ting i lovforslaget.
Men jeg må også sige, at når man går dybere ind i finansieringsdelen, så kan Dansk Folkeparti få svært ved at medvirke.
Det virker, som om de problemer, staten førhen har haft, og de vanskeligheder staten førhen har haft med at styre det her område, bliver lagt over på kommunerne.
Dette er en problematik i lovforslaget, som vi faktisk mener er meget alvorlig.
Og vi vil være sikre på, at kommunerne får den fulde kompensation for de økonomiske konsekvenser af lovforslaget.
Så på dette område søger vi i Dansk Folkeparti
et meget stabilt håndslag.
Så Dansk Folkeparti vil selvfølgelig under udvalgsarbejdet stille en del spørgsmål til lovforslaget, men vi ser på det fra en positiv indgangsvinkel.
Margrethe Vestager (RV), 1999-12-03:
Jeg vil gerne takke for den overvejende meget positive tilslutning, der har været til forslaget om at gennemføre det frie optag og sikre produktionsskolerne en egen skoleidentitet.
Det har for regeringen været magtpåliggende at sørge for, at det, som er en integreret del af produktionsskolernes måde at fungere på, nemlig at den enkelte elev kan komme på skolen på et vilkårligt tidspunkt og få tilrettelagt et forløb, som kan afsluttes, når eleven er klar til det, er meget væsentligt at genindføre.
At der bag de uddannelsespolitiske intentioner, der er med hensyn til at sikre produktionsskolerne som en mulighed for dem, der ikke umiddelbart er klar til en egentlig ordinær ungdomsuddannelse, er nogle overvejelser om, hvilke finansieringsmæssige konsekvenser det må have, er ret indlysende.
Med hensyn til den finansieringsordning, som er foreslået i lovforslaget, vil der naturligvis ske en DUT-kompensation.
Når det er afgørende for os, at lovforslaget vedtages inden jul,
er det, fordi vi mener, at kvotestyringen har endog ganske skadelige effekter på produktionsskolernes muligheder for at gennemføre et frit optag i forhold til netop den enkelte elev, der har brug for produktionsskolerne som en måde at komme videre i ordinær uddannelse på.
Christian H. Hansen (DF), 1999-12-03:
Dansk Folkeparti ser det her lovforslag som et, der inden for uddannelsesområdet vil forsøge at skabe et større engagement i samfundsmæssige emner og udvikling af vores demokrati.
Ligeledes lægges der i lovforslaget op til, at elever og studerende sikres medlemskab af uddannelsesinstitutionernes bestyrelser og mulighed for at nedsætte elevråd, studenterråd samt repræsentation i udvalg og arbejdsgrupper, som den enkelte uddannelsesinstitution nedsætter til behandling af spørgsmål, der vedrører eleverne eller de studerende.
Demokrati er en meget positiv ting, men demokrati kan også være en mærkelig ting.
For eksempel var der engang et land, hvor man syntes, at alle var elever.
Dette land var også et demokratisk land, i hvert fald et land, hvor man brystede sig af demokratiet og lagde vægt på, at alle skulle høres.
Elever blev de kaldt, fordi man syntes, at befolkningen hele tiden skulle lære noget.
Eleverne valgte et råd på 179 rådsmedlemmer.
Eleverne, som havde valgt rådet, forventede, at de 179 rådsmedlemmer levede videre i demokratiets ånd om, at alle skulle være med, når der skulle træffes store beslutninger.
Men rådet var ikke indstillet på dette.
Rådet var ikke nær så demokratisk, som eleverne havde troet, for det var ikke alle, der kom med, når det store råd tog vigtige beslutninger.
Eleverne syntes ikke, at begrundelsen fra rådsmedlemmerne var pæn.
Og derfor vil det være spændende ved næste rådsvalg, når eleverne har givet deres stemme - måske rådet ikke får den samme rådsformand. Lad dette være en bemærkning om, at vi også selv nogle gange skulle kigge lidt indad.
Som det fremgår af selve lovforslaget, er der på mange uddannelsesinstitutioner allerede i dag en udviklet demokratisk kultur, men der er nogle uddannelsesinstitutioner, hvor forholdene ikke er sådan.
Umiddelbart kunne man sige: Hvorfor skal alting også være ens?
Og man kan da også håbe, at denne her ordning ikke medfører, at man kommer til at sidde og diskutere alle mulige mærkelige ting.
Helt konkret mener jeg, vi ikke må håbe, at det ender i endeløse diskussioner om dit og dat.
Vi kan da også fastslå, at på uddannelsesområdet er vi kommet utrolig langt, når det gælder demokrati, men hen ad vejen vil der være behov for, at man justerer området. Jeg vil sige, at selve intentionen om justeringen i lovforslaget er Dansk Folkeparti relativt positivt over for, og vi er også positive over for, at man har taget hensyn til de frie skolers ønske om at komme ud af lovforslaget.
Henrik Svane (RV), 1999-12-03:
Det Radikale Venstre er meget tilfreds med det foreliggende lovforslag.
Det er væsentligt, som nævnt i bemærkningerne, at elever og studerende inddrages i den demokratiske beslutningsproces og på den måde opdrages til at respektere demokratiets vilkår.
Samtidig er det et godt signal at sende til elever og unge studerende om, at engagement og holdninger faktisk kan gøre en forskel.
Muligheden for indflydelse er udstrakt, hvis dette lovforslag vedtages.
Det er godt.
Konsekvensen rækker nemlig videre end til engagementet på uddannelsesinstitutionen.
De studerende finder ud af, at indflydelse kommer med indsatsen.
Det er en vigtig lektie at lære i en tid, hvor tilsyneladende flere og flere får den opfattelse, at det er svært at ændre på tingenes tilstand, hvad enten det handler om skolepolitik, arbejdsforhold eller endda samfundsmæssige problemstillinger.
Demokrati er et stort plusord, og derfor kan der siges meget mere positivt om lovforslaget og dets konsekvenser.
De forskellige ordførere har allerede fremhævet de mange gode aspekter ved demokratiet og det potentiale, der derfor er for brugerne, dvs. de studerendes indflydelse og ikke mindst brugeropdragelsen.
Det Radikale Venstre er tilfreds med, at de frie skoler er udeladt af forslaget. Den demokratiske folkeoplysningstradition, de er rundet af, betyder selvfølgelig, at demokratiet og ansvarliggørelsen af eleverne allerede har en fremtrædende plads.
Imidlertid er det helt i tråd med en radikal holdning, at de studerende ikke er stemmeberettigede dér, fordi bestyrelsesposten omfatter arbejdsgiveransvar.
I et andet kritikpunkt er anført, at de studerende burde kompenseres for at tage et ansvar.
Det er Det Radikale Venstre overordnet uenigt i og er derfor tilfreds med, at det ikke har fået ministeren til at ændre lovteksten på det punkt. For Det Radikale Venstre er det frivillige engagement meget vigtigt.
Det bærende skal være sagen og ikke aflønningen.
Der er tendens til, at alt skal måles og vejes og gøres op i penge, men hvis det princip vinder indpas, er det en forkert retning.
Desuden er et studenterpolitisk engagement ikke mere omfattende eller kvalitativt bedre end så meget af det frivillige foreningsarbejde, som tusindvis af studerende påtager sig ulønnet ved siden af studier, at det berettiger til, at det ene erhverv skal lønnes, mens det andet er frivilligt. Men som sagt er disse ting netop ikke medtaget i lovforslaget, og Det Radikale Venstre kan derfor fuldt ud anbefale forslaget til vedtagelse.
Susanne Clemensen (CD), 1999-12-03:
Det repræsentative demokrati kan man ikke være modstander af, men derfor kan man jo godt se lidt forskelligt på, hvordan det skal fungere på uddannelsesområdet.
Det er af grundlæggende betydning for CD, at elev- og studenterindflydelsen ikke må forfladige eller udhule det ledelsesansvar, der er på uddannelsesstedet.
Et øget elev- og studenterdemokrati må ikke resultere i, at elever og studerende får afgørende indflydelse på eller ansvar for beslutninger, som elever og studerende ikke har forudsætninger for.
Derfor er vi også tilfredse med, at der i lovforslaget ikke lægges op til at fratage andre parter indflydelse.
CD har været særdeles tilfreds med, at ledelsesbegrebet og lederrollen generelt er blevet synliggjort og styrket i uddannelsessystemet gennem de senere år, om end vi gerne så, at ledelsesrollen i uddannelsessystemet blev endnu mere styrket.
F.eks. synes vi, det kunne være en spændende tanke i højere grad at åbne for, at det ikke kun var ledere, der havde erfaring med uddannelsessystemet eller kom fra det miljø, så det var dem, der næsten pr. automatik fik en lederrolle i uddannelsessystemet.
Elever og studerende skal efter vores mening først og fremmest
koncentrere sig om det, som de går i skole for, eller det, som de går på en uddannelsesinstitution for, nemlig at tilegne sig viden og opnå kompetence og høj kvalitet.
CD ønsker ikke at være med til at indføre noget, der kan udvikle sig til mødetyranni, hvor elever bruger en masse tid på alt muligt andet end det, deres uddannelse drejer sig om.
Modsat er vi enige i, at det ikke er nok at anskue demokrati og folkestyre som et abstrakt emne, som der i bestemte fag skal undervises i.
Også for elever i folkeskolen og studerende i ungdomsuddannelserne og de videregående uddannelser er det vigtigt at få indblik i, hvad det betyder at have indflydelse og ansvar, og også hvad det betyder at måtte bøje sig, fordi et flertal mener noget andet end en selv.
Desuden er det vigtigt, at vi lytter til elever og studerende, fordi de som brugere af uddannelsessystemet kan give os et fingerpeg om, hvor der eventuelt er noget, som trænger til at blive set efter i sømmene.
Her er altså tale om en balancegang mellem at lære demokrati og stadig væk at kunne koncentrere sig om det egentlige indhold af uddannelsen.
Som det fremgår af undervisningsministerens fremsættelsestale, er vi enige i, at det er positivt, at der her for første gang lægges lægges op til en række fællesdemokratiske grundregler, et fælles fundament, der sikrer, at det repræsentative demokrati i uddannelsessystemet kan udfolde sig og principielt med lige muligheder på alle uddannelsesniveauer, og derfor vil CD gå positivt ind i udvalgsbehandlingen.
Jeppe Kofod (S), 1999-12-03:
Jeg vil gerne spørge hr. Søren Kolstrup, om han har læst lovforslaget, især den del, der omhandler, at eleverne nu sikres plads i de formelle råd på institutionen.
Hr. Søren Kolstrup taler jo meget varmt om arbejdspladsdemokrati, og noget af det, lovforslaget rent faktisk lægger op til, er at tage eleverne med i arbejdsudvalgene vedrørende de ting, der foregår på uddannelsesinstitutionen, men det har hr. Søren Kolstrup åbenbart overset.
Søren Kolstrup (EL), 1999-12-03:
Nej, må jeg sige til hr. Jeppe Kofod, også jeg kan registrere de ganske små skridt, og jeg nævnte faktisk i min ordførertale - men det gik meget hurtigt - hvor man kunne registrere de små skridt.
Og igen: Jeg stemmer for det her forslag.
Det er ikke dér, uenigheden opstår.
Uenigheden mellem den socialdemokratiske ordfører og undertegnede går på, om man har lysten til at udvide arbejdspladsdemokratiet, så det batter.
Tom Behnke (FRI), 1999-12-03:
Frihed 2000 er til gengæld ikke særlig positiv over for lovforslaget her.
Jeg er meget enig i det, der blev sagt både af Venstres ordfører og af CD's ordfører.
Naturligvis er det sådan, at demokrati er godt, men demokrati er ikke altid godt; der er en række situationer, hvor man må se i øjnene, at demokrati kan blive for meget af det gode.
Der kan være for mange ting, der bliver taget op til demokratiske beslutninger.
Der kan være områder, hvor det ikke er hensigtsmæssigt, at man udbreder beslutningskompetencen, men hvor man bør lade dem, der står i spidsen, dem, der leder, dem, der har ansvaret for, at f.eks. undervisningens kvalitet er i orden, at undervisningstiden er i orden, at eksamenskravene er i orden, vurdere, hvad indholdet skal være, og ikke lægge det ud til en demokratisk beslutning.
Det, der jo nemt kommer til at gøre sig gældende her,
er et enten-eller.
Det kan blive et reelt og et virkeligt demokrati, hvor eleverne har hundrede procent indflydelse på, hvad der skal ske, men det vil være stærkt problematisk.
Vil man f.eks. kunne forestille sig, at eleverne synes, at eksamenskravene skal være strengere, at der skal være mere undervisning, at kravene skal være højere?
Nej, det mest sandsynlige er, at de prøver at få gennemført deres uddannelse så nemt som muligt og så hurtigt som muligt, og at eksamen er noget, som kan overstås nemt og bekvemt.
Det er klart.
Det er helt logisk, at de ønsker, man har i sin tilværelse, selvfølgelig er, at man kan få lov til at springe over, hvor gærdet er lavest.
Der er nogle enkelte, der skiller sig ud, som har den modsatte holdning; sådan vil det altid være.
Men det vil være problematisk.
Den anden variant af demokratiet, som meget nemt kan opstå, er et meget stærkt reduceret demokrati, hvor elevernes indflydelse vil være reduceret til, hvilken farve kridt læreren må have lov til at benytte, og lignende fuldstændig ligegyldige ting.
Det er pseudodemokrati, og hvis man vil gennemføre dét og så bilde eleverne ind, at nu har de lært noget om demokrati og indflydelse
, når det i virkelighedens verden er et pseudodemokrati, hvor de overhovedet ikke har haft indflydelse på noget som helst af relevans, så er det skadeligt for opfattelsen af, hvad et demokrati er. Så uanset hvad man gør med det her lovforslag, uanset hvor det lander henne, så vil det være stærkt problematisk, og derfor stemmer vi i Frihed 2000 imod forslaget.