runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Sonja Albrink (CD), 2000-03-29:
Da mit partis ordfører, hr. Ebbe Kalnæs, ikke kan være til stede, skal jeg på CD's vegne fremføre følgende: Lad det være sagt med det samme, at CD meget gerne vil være med til at hjælpe de skovejere, der i dag har behov for afhjælpning af problemerne efter stormfaldene, der ramte Danmark i december 1999 og i januar i indeværende år
, og samtidig sikre, at der skabes en varig fremtidig ordning.
Imidlertid er det CD's opfattelse, at det fremsatte forslag snarere end at afhjælpe udnytter de ramte skovejeres situation til at få etableret en fremtidig ordning, som bl.a. indeholder krav om en basisforsikring mod stormfald og pålæggelse af fredskovspligt.
Men målet helliger ikke midlerne.
Umiddelbart kan det jo lyde fornuftigt, at private skovejere i lighed med andre erhvervsdrivende skal tegne en forsikring mod stormskade, men der er bare den ikke uvæsentlige detalje forbundet med en basisforsikring, at gennemsnitspræmien vil være problematisk for en del skovejere.
Man skal jo huske på, at skovbrug er et erhverv, som er karakteriseret af stor bunden kapital og et lille løbende afkast.
Det betyder, at der sjældent vil være opsparet væsentlige økonomiske reserver, og efter CD's opfattelse bør forsikringsordningen derfor også være frivillig.
Efter nugældende lovgivning er der for fredskovspligtige arealer krav om, at der skal ske en gentilplantning af de stormfældede arealer.
Selv om CD ønsker bevarelse af de såkaldte ikkemarkedsomsatte værdier, er det altså CD's holdning, at det skal være de enkelte skovejere, som bestemmer, hvad der skal ske på deres arealer, når der ikke et fredskovspligt.
Kravet om fredskovspligt er unødvendigt og alt for indgribende i den privates ejendomsret.
Det kan ikke være rigtigt, at der fra centralt hold, dvs. Stormrådet, skal træffes beslutning om, hvorvidt jorden skal gentilplantes eller eksempelvis udlægges til agerbrug.
Det kan ikke være rigtigt, at skovejerne skal rette sig ind efter Stormrådet.
Det er som sagt ikke kun skovejerne, som er blevet ramt af orkanskader.
, i lighed med skovejere oplevet stormfald i deres frugtplantager, og regeringen har fremlagt et aktstykke, hvor der ydes tilskud til orkanramte frugtavlere.
Vi mener i CD, at der også bør kunne findes en mulighed for at inddrage frugtplantagerne under denne ordning, men det er noget, vi vil stille spørgsmål om under udvalgsbehandlingen.
Jeg må tilkendegive, at såfremt vi i CD skal kunne støtte det forslag, som er til behandling i dag, skal der ske nogle væsentlige ændringer af det mellem første og anden behandling.
Vibeke Peschardt (RV), 2000-03-29:
Orkanen, der ramte Danmark i begyndelsen af december sidste år, var nærmest en katastrofe.
specielt nåleskovene.
Orkanen efterlod selvfølgelig et behov for gentilplantning for at sikre skovenes fortsatte eksistens, og det koster penge.
Men vi har jo hørt her i dag, at der faktisk også fra statens side er udvist en meget stor venlighed over for skovejerne og dem, der er blevet ramt, for at hjælpe med at løse problemet, og derfor synes jeg faktisk også, at diskussionen i dag har været meget skuffende.
Den har stort set gået på, at det, man foreslår i lovforslaget, nemlig en solidarisk ordning for skovejere, uanset om de har løvskov eller nåleskov, er især de små fredskovejere imod, og de ønsker ikke at deltage i denne solidariske ordning.
Det finder vi ikke rimeligt i Det Radikale Venstre; vi finder
derimod, det er rigtigt, at man fra statens side bidrager med et meget stort beløb, flere hundrede millioner kroner, til ordningen, men så synes vi faktisk også, at alle skovejere burde stå sammen om den sag. Det har flere gange været nævnt heroppefra, at man har lovpligtige forsikringer, som ikke kendes i andre erhverv.
Det er nok muligt, men jeg vil dog sige, at vi alle har lovpligtige forsikringer.
Vi har alle sammen en lovpligtig ansvarsforsikring for vores bil, vi har alle sammen en lovpligtig ansvarsforsikring for vores hus, så derfor er det altså ikke noget ukendt begreb, at man har disse solidariske ordninger i forsikringsverdenen.
Vi har i Det Radikale Venstre fra forskellig side modtaget nogle henvendelser om denne lovgivning, og en enkelt af de pågældende har vi opfordret til at komme i deputation i udvalget.
Det er klart, at vi i udvalget vil høre på, hvad deputationer og andre siger, men til gengæld tror jeg godt, jeg kan sige, at vi er ret optaget af at få en solidarisk ordning igennem, for det er jo det, der vil sikre fremtiden.
Hans Christian Schmidt (V), 2000-03-29:
Jeg må sige, at jeg forstår sådan set ikke fru Vibeke Peschardts bemærkninger om de solidariske løsninger.
Sandheden er jo, at hvis man sætter sig ned og regner på det her, henter forsikringsselskabet vel noget, der ligner 25-30 pct. af de beløb, der bliver indbetalt, til sine egne administrationsomkostninger, og det er vel en rimelig forrentning, vil jeg tro, men det er i hvert fald ikke noget, der er til gavn for skovejerne.
Og jeg må stille to spørgsmål til fru Vibeke Peschardt: Hvis nu en landmand i et område, hvor der kommer en sådan orkan, skal have udbetalt penge i stormflodserstatning, er det så ikke rigtigt, at det er nok, at han er brandforsikret?
Og hvis nu fru Vibeke Peschardt gerne vil parallelisere dette med andre erhverv, kunne fru Vibeke Peschardt så forestille sig, at det også var det krav, man skulle stille til skovejerne?
Egil Møller (DF), 2000-03-29:
Jeg tror, jeg hørte forkert, men det lød, som om den radikale ordfører nævnte, at der findes lovpligtige ansvarsforsikringer for huse, og det har jeg aldrig hørt om før.
Der er krav om en brandforsikring for ejendommen, hvis der er prioritetslån, men kun under den forudsætning.
Hvis der ikke er lån, er der ingen krav om en forsikring.
Vibeke Peschardt (RV), 2000-03-29:
Til hr. Egil Møller: Det kan være, jeg kom til at udtrykke det forkert.
Det, jeg mente, og det, jeg ved, er, at man er forpligtet ved lov til at ansvarsforsikre sin bil og forsikre sit hus, og hvis man ejer en etageejendom, skal man brandforsikre den.
Jeg skulle have sagt »brandforsikre«, og nu kan jeg se, hr. Egil Møller nikker.
Det er godt.
Så stillede hr. Hans Christian Schmidt mig nogle spørgsmål, og jeg er ikke sådan helt præcist klar over, hvad de går på, men det første kan jeg i hvert fald huske.
Det var noget med, at administrationsbidragene i de forsikringsordninger, som skovejerne i den solidariske ordning nu skulle til at betale, ville komme op på skyhøje beløb.
Jeg ved ikke, hvor meget forsikringsselskaber betaler i administrationsbidrag, men jeg tvivler på, at det er 30 pct., og i øvrigt vil jeg sige: Jo flere der er medlemmer af en forsikringsordning, desto mere kan man nedbringe udgifterne til den.
Hans Christian Schmidt (V), 2000-03-29:
Jamen vi er jo inde på noget meget fundamentalt og også noget meget komplekst med det, vi diskuterer nu.
Det jo rigtigt, at en husejer skal have en brandforsikring og en landmand skal have en brandforsikring, og så kunne vi jo sige til skovejerne, at de også skal have en brandforsikring, for det
er da ret væsentligt, hvis skoven brænder.
Men det, der er det helt afgørende her, er, at vi siger til et helt erhverv: Nu skal I helt ekstraordinært som det eneste erhverv forsikre jer mod jeres driftstab.
En borger har da ingen pligt til at forsikre sin bil, selv om den har en vis værdi, men det vil man forlange af skovejerne. Jeg forstår bedre, hvorfor det her har givet problemer.
Det er, fordi vi ikke er helt enige om, hvad de folk har meldt tilbage til os, og det er netop, fordi de ikke vil finde sig i, at man skal gå ind og bestemme for dem, om de skal forsikre sig mod driftstab.
I øvrigt kan man sige, at det da normalt er vores synspunkt, at det må folk vel selv finde ud af.
Jeg vil endnu en gang bede om, at man kommer op og fortæller, hvilke flere erhverv der skal det.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-03-29:
Det er næsten det samme, som hr. Egil Møller sagde.
Det er den der forvirring om paralleliteten mellem forsikringskrav. Der er ikke krav om at have sin bil forsikret, men kun om at have en ansvarsforsikring af hensyn til den skade, man kan påføre andre mennesker, ellers må man have lov at sætte sin bil til.
Der er heller ingen krav om at have sin ejendom brandforsikret, kun hvis man skylder penge i ejendommen.
Det er et spørgsmål om kreditorsikkerhed; der er ikke tale om ens egen sikkerhed.
Så den parallelitet holder ikke.
Karsten Nonbo (V), 2000-03-29:
Lovforslaget er en konfirmation af en aftale, som den 6. oktober blev indgået mellem landenes justitsministre.
Venstre kan tilslutte sig den indgåede aftale og dermed lovforslaget.
Der er god balance og logik i lovforslaget.
Svensk politi må først og fremmest ligesom dansk politi arbejde på brostrækningen og på strækningen mellem de nærmeste danske og svenske afkørsler.
Alt andet ville også være ulogisk.
Og så ville det skramle noget, når man bakkede ned derfra, hvis vi ikke havde den aftale.
Dernæst må svensk politi foretage forfølgelse og observation i en yderligere radius af 25 km - samme forhold, som mellem den danske og tyske grænse.
Men man kan jo spørge om, hvorfor vi fra dansk side er mere skeptiske end svenskerne.
Fra svensk side er der ikke krav om, at dansk forfølgende politi skal stoppe ved 25 km.
Hvad skyldes den forskel?
Der har ikke været problemer ved den dansk-tyske grænse, og det ville være usandsynligt, at der skulle blive det ved Øresund.
For det første er grænsen naturligvis mere afgrænset.
Dernæst vil der være en længere varslingstid og en længere reaktionstid for politiet på den modsatte side, hvis der foregår en eftersættelse.
Yderligere er der mere politi i Øresundsregionen end i Sønderjylland, således at der altid vil være mulighed for at aflevere en flygtende bil via vognradio til politiet på den modsatte side.
Også reglerne om, at politiet er underlagt det stedlige lands love, herunder såvel beskyttelse som adfærdskrav og erstatningspligt, er en logisk konsekvens for både politiet og for borgerne.
Derfor nærer Venstre ingen betænkelighed ved at stemme for lovforslaget.
Birthe Skaarup (DF), 2000-03-29:
»Hvilke initiativer vil ministeren tage, efter at det er kommet frem, at dyrlæger modtager ekstra rabatter ved udskrivelse af medicin?«
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-03-29:
Hr. Thulesen Dahl stiller som så mange gange før et helt forkert spørgsmål.
Forholdet er, at Danmarks situation i tilfælde af et nej vil blive forandret.
Et nej vil forandre Danmarks placering og situation, mens et ja muliggør, at vi kan fortsætte vores gode, stabile udvikling.
Det er det, der er forskellen, og derfor er spørgsmålet forkert stillet.
Situationen er, at et nej bringer os i en usikker fase, men et ja sikrer, at vi kan fortsætte ad den stabile kurs, vi er på i øjeblikket.
Jeg vil tale om det politisk visionære, det gode - så vidt jeg kan se det - for Danmarks fremtid.
Men jeg må naturligvis også, når jeg bliver spurgt, hvilken økonomisk situation Danmark vil stå i i tilfælde af et nej, svare så godt, som jeg nu kan.
I tilfælde af et nej - det vil jeg gerne gentage - vil jeg ikke fraskrive mig muligheden for, at regeringen naturligvis må gøre, hvad den kan for at beskytte os, så godt det kan lade sig gøre.
Men det bliver på andre betingelser, det bliver på svækkede betingelser, og det er derfor, kravene
til os kan blive større, end de ellers ville være blevet.
Når det gælder den politiske union, må man ikke forveksle den med Europas Forenede Stater.
Begrebet den politiske union dækker jo over noget andet.
Det begreb, vi anvender i dag om den politiske union, dækker for det første over et meget fornuftigt udenrigspolitisk samarbejde, hvor der sandelig af og til er behov for at føre en fælles udenrigspolitik over for f.eks. det tidligere Jugoslavien.
Det dækker også over meget fornuftige fælles holdninger til den internationale økonomi, f.eks. at vi skal have spekulationen under kontrol, og det dækker også over meget fornuftige holdninger til, hvilke værdier vi har i Europa, og hvad det er, vi skal kæmpe for i fællesskab, jf. Lissabontopmødet, hvor vi sagde, at beskæftigelsen er et fælles mål, som vi skal kæmpe stærkere for end nogen sinde før.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-03-29:
Jeg synes, der er tale om meget uld i mund i de svar, der kommer her i dag: Statsministeren vil ikke garantere, at der kommer et indgreb, men han vil heller ikke fraskrive sig muligheden.
Han vil primært diskutere visioner, men når det kommer til stykket, vil han ikke alligevel.
Jeg synes, det står hen i tåger, hvad det egentlig er, statsministeren vil med hensyn til de ting.
Men lad mig så stille et supplerende spørgsmål: Hvis regeringen nu går ud og siger til befolkningen, at det kan da godt være, den vil lave et eller andet, hvis det bliver et nej, kunne det så ikke være et fremskridt for demokratiet, hvis man sagde præcis, hvad det er, man vil lave?
De små antydninger, de små hentydninger til, at det kan da godt være, man laver et eller andet, synes jeg er direkte ubehagelige og meget lidt fremmende for, at vi får en ordentlig diskussion.
Så derfor: Hvis regeringen vil lave et indgreb, kunne vi så ikke få en sikkerhed for, at vælgerne i det mindste ved, hvad det er, man vil gribe ind med?
Peter Skaarup (DF), 2000-03-29:
Regeringen og statsministeren har jo tidligere rost den såkaldte ERM II-aftale, der netop sikrer Danmark mod spekulation og sætter os ind i den slange i forhold til euroen, som regeringen har været interesseret i at vi er med i.
Jeg kan ikke opfatte situationen anderledes, end at det er det, statsministeren ønsker, i og med at statsministeren ligesom siger: Der vil blive spekuleret, der er stor risiko, osv. osv., selv om realiteterne jo er, at regeringen selv har rost, at vi er koblet sammen med euroen, koblet sammen med den nye valuta, efter denne aftale. Jeg vil altså gerne spørge: Vil regeringen - og jeg kan ikke tolke det anderledes - tage initiativ til, at den aftale bliver ophævet, eller hvad er situationen?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-03-29:
Jeg kan afslutningsvis sige til hr. Holger K. Nielsens spørgsmål, om regeringen ikke præcist og nøje og i alle detaljer kan fortælle, hvad den vil gøre i tilfælde af et nej
det kan regeringen ikke, og årsagen til det er, at regeringen kan jo lige så lidt som hr. Holger K. Nielsen helt præcist forudse, hvordan reaktionen vil blive fra de internationale finansielle kræfter.
Men vi kan have én stor overskrift, og det er den, jeg var inde på i mit første svar: Vi kan forvente en rentestigning; rentespændet i forhold til de 11 eurolande vil blive større.
Det vil ramme en masse familier i Danmark, og det vil også ramme investeringerne i Danmark.
Vi kan også forvente en reaktion på det internatinale finansielle marked, for jeg tror, det er rigtigt at konstatere, at man dér forventer, at Danmark siger ja, fordi der er så mange fordele for Danmark ved at sige ja.
Men siger vi nej, jamen så er Danmark kommet i en helt ny situation, og derfor ville det være meget forkert af mig her i dag at gå ind for noget konkret.
Det ville ikke være at varetage landets interesser.
Det, det gælder om, hvis vi kommer i den situation, er at tænke på, hvad der er bedst for Danmark, og hvad der skal til for at sikre, at der fortsat er tillid til dansk økonomi.
Til hr. Peter Skaarup, som omtalte den aftale, vi har nu under betegnelsen ERM II, må jeg sige, at den kan bedst beskrives ved at kalde den en kassekredit.
Det er i virkeligheden en kassekreditaftale, vi har med eurolandene, og hr. Peter Skaarup ved godt, at en kassekredit skal betales tilbage, og den må ikke overtrækkes, i hvert fald ikke ret meget og ikke ret ofte; den skal også betales tilbage.
Men hvis vi siger ja, er det ikke nogen kassekredit, så er det et fællesskab, hvor man står sammen om at værne sig mod omverdenen.
Vi får en hundrede procent forsikring gratis, for det er jo den samme internationale politik, man fører mod international spekulation.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-03-29:
»Er statsministeren enig med de eksperter fra store udenlandske banker, som hævder, at et dansk nej til ØMU'en den 28. september 2000 ikke vil få synderlig indflydelse på den danske rente og den danske økonomi?«
Skriftlig begrundelse
Der henvises til telegram fra Ritzau mandag den 20. marts 2000.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-03-29:
Spørgsmålet lyder, om jeg er enig i internationale eksperters bedømmelse, og dertil må jeg sige, at det er jeg ikke.
Jeg tror, at de, der er bedst til at bedømme Danmarks situation, er dem, der bor i Danmark - herunder regeringen, andre politikere og økonomer - og der er ikke tvivl om, som jeg har sagt så ofte, at forskellen på et nej og et ja er renten, usikkerheden og på ny mangel på stabilitet i regeringens og landets bestræbelser på at fortsætte den gode linje, vi har.
Jeg tror, det kan sammenfattes sådan.
Jeg synes, hr. Holger K. Nielsen og SF skal tænke på, hvad der tjener dette lands interesser bedst.
Så enkelt kan det gøres op.
Der er nu 11 lande, der har en fælles valuta, og det er en realitet.
Jeg forlanger ikke, at hr. Holger K. Nielsen skal kunne lide den fælles valuta, det er slet ikke det.
Det eneste, jeg bare vil foreslå hr. Holger K. Nielsen, er at se i øjnene, at vi har en fælles valuta, og at vi må stille os selv det spørgsmål: Her er et område, hvortil mere end halvdelen af den danske eksport går, her er et område, hvor man træffer en række politiske beslutninger, der har stor, stor betydning for vort land, og her er et område, hvor vi kan få større beskyttelse - skal Danmark så beslutte at blive ude på sidelinjen og stå udenfor som et lille, sårbart land, eller skal Danmark gå ind og være med til at præge beslutningerne?
Jeg mener, det er bedst for Danmark at sige ja til den fælles valuta.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-03-29:
Jamen det svar er da helt utroligt.
Så kommer der nogle eksperter og siger, at det vil der faktisk ikke blive, men så siger statsministeren: Jamen dem skal vi ikke tro på, nu skal vi lige pludselig tro på danske politikere. Man må altså have to hoveder at tage sig til i den diskussion, for jeg fatter ikke noget som helst længere.
Jeg mener, at enten må man tage det alvorligt eller ej, at der kan blive et eller andet spekulationspres mod kronen, hvis det bliver et nej, og det tager jeg alvorligt som nejsiger.
Alle dommedagsprofetierne er vildt, vildt overdrevne.
Ja, mit svar er: ved at stå udenfor.
Det er i virkeligheden det, svaret kan koges sammen til: Fordi de andre har det, så skal vi også være med. Er det ikke korrekt?
I 1992 gik befolkningen imod den tankegang.
Man sagde nej den 2. juni 1992, og faktisk fik vi sat en ny dagsorden i Europa.
Er det ikke korrekt?
Villy Søvndal (SF), 2000-03-29:
Jeg var også meget fascineret af den argumentation, der hedder, at udlændinge ikke er så gode til at vurdere, hvad der sker i Danmark.
Jeg sad og prøvede at tænke tilbage til den sidst udkomne OECD-rapport, som omtalte de økonomiske forhold i Danmark.
Man kan ikke vælge på den måde, at når der kommer udtalelser, man bryder sig om, er de kloge og rigtige
, og så tager man medløbet, men når der kommer nogle, man ikke bryder sig om, så gælder de ikke.
Jeg troede i øvrigt, at store dele af det, der sker i EU i øjeblikket, var grundet på, at andre lande uden for det pågældende land selv er i stand til at vurdere, hvad der sker i dette land, for uden det er det vel svært at forstå hele Østrigdiskussionen.
Det forekommer mig at være et helt underligt argument,
så at sige brugt til lejligheden
: Når man kan bruge et argument, så tager man det, og når man ikke kan bruge det, så beder man om, at det bliver kastet væk.
Sådan kan man ikke argumentere sammenhængende.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-03-29:
Man kan virkelig høre, hvordan der her varmes op til månederne fremover: Der kommer en rentestigning, og det vil ramme en masse familier i Danmark.
Altså vi kan virkelig se, hvordan man forsøger at gå ind i den enkeltes terminsregninger og med eksempler vise, hvordan det kan blive, osv.
Det lover virkelig ikke godt.
Nu ved jeg ikke, hvor mange penge statsministeren har, og det skal jeg heller ikke blande ind i denne her diskussion, men når det så handler om, hvem der egentlig kan spekulere mod den danske krone, er det nok ikke statsministeren og mig, der gør det, så er det nogle valutaspekulanter, og så er det bl.a. udenlandske banker, der i givet fald også vil sidde og være med til at styre det.
Når vi så spørger: Vil der blive spekuleret mod den danske krone?
Der vil måske komme lidt krusninger, så vil det hele falde på plads, og så vil det køre stort set, som det gør i dag, så skal vi ikke lytte efter dem, så passer det bare ikke, for så kan man ikke holde fast i sit ragnarokscenario med at skræmme den danske befolkning for at få det ja den 28. september.
Jeg synes virkelig ikke, det lover godt for debatten.
Peter Skaarup (DF), 2000-03-29:
Jeg synes også, at statsministeren er langt ude i sin argumentation.
Det er nogle bankøkonomer, det er jo ikke bare nogle tilfældige, man har spurgt, det er et bredt spektrum.
Ude over hele verden har man spurgt forskellige bankøkonomer: Får det her nogen særlig virkning på den danske økonomi?
Og de siger: Det kan da godt være, det får en lille virkning på det tidspunkt, hvor nejet kommer, men i det lange løb har det ingen som helst betydning for den danske økonomi.
Det er reelt det svar, man får, og det er jo også det svar, vi så i 1992, hvor nejet også blev dømt til at være dommedag osv., og der skete ikke en pind, tværtimod fik Danmark utrolig rosende omtale af samtlige Europas befolkninger, der også var skeptiske over for det her projekt og heller ikke var enige i det.
Så taler man om, at vi nu har en kassekredit i denne her ERM II-aftale.
Jeg har dog aldrig hørt, at det skulle være en
kassekredit.
Det svarer jo nærmest til, at vi skulle være sådan en form for vasalstat, der skulle oprette en kassekredit hos andre lande.
Vi har ikke nogen kassekredit, vi har en koordineret pengepolitik, som det her er et udtryk for, og den vil statsministeren bevare, og derfor bliver der selvfølgelig heller ikke nogen problemer, for det er regeringens egen politik.