runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristen Touborg (SF), 2002-02-05:
Bare for at rette hr. Christian H. Hansens sidste vildfarelse
omkring det kommunistiske islæt
Der er her tale om en erhvervsdrivende fond, og dem har vi en del af herhjemme i erhvervslivet.
Jeg tror, der er en del erhvervsdrivende fonde, der vil undre sig lidt over at blive kaldt kommunistiske.
Så vil jeg godt minde om, at hr. Christian H. Hansen tidligere har været ret velvilligt indstillet over for det, da rapporten kom.
Det her er nemlig ikke et SF-forslag - det er det i Folketinget.
Det er jo et udvalg, der er nedsat af den forrige regering, der har udarbejdet forslaget, og de vurderinger, der er lagt der, har hr. Christian H. Hansen jo tidligere udtalt sig positivt om, men også dengang fremhævede hr. Christian H. Hansen, at det ville være bedst, hvis man i sidste instans kunne blive selvejer.
Det ligger ikke i forslaget her, men jeg vil godt spørge hr. Christian H. Hansen, om der ville være en mulighed for, at Dansk Folkeparti på den baggrund - for hr. Christian H. Hansen siger jo, at danske landmænd er stolte af at være selvejere - vil gå ind at se mere velvilligt på forslaget.
Så skal jeg lige sige omkring det med kravene til miljøforholdene, at det jo er sådan, at man kender forholdene og også miljøkravene i forhold til den enkelte ejendom den dag, man skriver under på kontrakten, og efter den dag bliver de jo ikke ændret.
Christian H. Hansen (DF), 2002-02-05:
Man kan sige, at lovforslaget her fra SF har nogle gode intentioner, en god tanke, nemlig tanken om at hjælpe yngre landmænd i gang.
Forslaget går ud på at oprette en jordbrugerfond, hvori staten skal indskyde en kapital til opkøb af mindre bedrifter med henblik på bortforpagtning til unge landmænd.
Jamen umiddelbart kunne man sige, at det kunne man godt modtage positivt, men der er nogle elementer i forslaget, som gør, at vi ikke umiddelbart kan støtte forslaget, og det er, at vi har den opfattelse, at stolte danske landmandstraditioner altid har mundet ud i det, der hedder selveje.
Det vil sige, at man er stolt af at eje det, som man har med at gøre, stolt af at eje den bedrift, som man har med at gøre, og det lægger forslaget jo bestemt ikke op til efter vores opfattelse.
Så er der nogle af de restriktioner og krav, der ligger i det, bl.a. på miljøområdet.
Man kan stille sig spørgsmålet, om de krav, der bliver stillet på miljøområdet, i forvejen ikke er meget kraftige for landbruget, og hvis man gik ind og tog en kategori af ejendomme og sagde: Nu gør vi kravene lidt strengere her, ville der så ikke ske det, at man forværrede konkurrencevilkårene for netop den kategori, som er indarbejdet i lovforslaget her?
Det kunne vi også se som et faresignal.
Summa summarum må det blive fra vores side, at hvis forslaget skal indføres, må der ligge en garanti for, at der udelukkende er tale om en form for fødselshjælp til de yngre landmænd.
Det mener vi måske også at man på positiv måde kunne finde via YJ-ordningen.
Det er et spørgsmål, om man i forbindelse med drøftelserne af sådan noget her måske skulle gå ind at åbne op for den ordning og forbedre nogle ting dér.
Vi mener, at der er lidt af en glidebane i det her, hvor staten på længere sigt går hen og giver sig selv adgang til at drive landbrug, hvor det ikke ender ud i et selveje, og man kan godt drage lidt en parallel til, at det eksperiment har man jo egentlig foretaget i det gamle Sovjetunionen, og det synes vi ikke lige førte til noget positivt.
Så hvorfor indføre det hertillands?
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-05:
Jeg må igen sige, at selvfølgelig kan yngre landmænd, som ønsker at gå ind og være med til at sikre deres ejendom, også få YJ-lån, men når vi taler om strukturen omkring det her forslag, mener jeg stadig væk, at det er at blande æbler og pærer.
Marianne Pedersen (V), 2002-02-05:
Jeg er nødt til at sige, at forudsætningen for det, I selv har skrevet i rapporten, er, at yngre landmænd også kan få et YJ-lån.
Det fremgår af bemærkningerne, og det fremgår af teksten, og det har jeg fået bekræftet.
Jeg vil gerne stille det spørgsmål til hr. Ole Vagn Christensen, hvordan han har læst rapporten, for det er temmelig uheldigt, synes jeg, hvis vi skal stå her og diskutere det. Rapportens regnestykker hviler på, at det også skal være muligt for yngre landmænd inden for fondsejet at få YJ-støttelån.
Det er de samme statskroner, som vi talte om før i forhold til fonden her, som man kan få som selvstændig landbruger.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-05:
Som i resten af Europa har det danske landbrug været igennem en rivende udvikling.
I lyset af den kraftige strukturudvikling i landbruget kan det allerede i dag konstateres, at det er blevet meget vanskeligere at købe egen gård for de nye unge landmænd, idet der til en ejendom til en værdi af 12 mio. kr., som jo er det normale, skal præsteres en opsparing på 1.275.000 kr. for at få YJ-lån.
Antallet af unge, der etablerer sig som selvstændige landmænd, er da også halveret i løbet af få år.
Derfor mener Socialdemokratiet, at der er brug for initiativer, som letter de unges muligheder for at etablere sig som landmænd i Danmark og særlig med de nye landmænd, som er kommet ind.
Som i alle andre erhverv mener vi, der skal skabes lige muligheder for alle landbrugsinteresserede unge uanset pengepungens størrelse.
Det var ud fra dette ønske, at den tidligere socialdemokratiske fødevareminister i samarbejde med SF nedsatte en arbejdsgruppe, som havde til formål at etablere en jordbrugerfond.
Det er meningen, at jordbrugerfonden skal erhverve og bortforpagte landbrugsejendomme til især unge landmænd, som på denne måde sikres et fodfæste i landbruget.
I kølvandet på de høje etableringsomkostninger i landbruget er der nemlig opstået en stigende interesse for at anvende forskellige selskabsformer, herunder aktie- og anpartsselskaber som ejere af landbrugsejendomme.
Det traditionelle selvejerlandbrug er således i dag truet af det, man kalder fjerneje, hvor dispositionsfriheden for landmanden vil være begrænset.
Set i dette lys
vil oprettelsen af en jordbrugerfond give et alternativ for unge landmænd, der herved kan begrænse risikoen i forhold til selveje og samtidig bevare dispositionsfriheden.
Modellen forudsætter nemlig, at man kan se så langt frem, at et statsligt bidrag på 100 mio. kr. også er en nødvendighed. Jeg tror, det vil blive vanskeligt her i dette ting at finde opbakning til at få så stort et beløb ud af statskassen, som sagerne står i dag.
Derfor mener Socialdemokratiet, at vi må arbejde videre med at finde en anden form for finansiering.
Landbrugserhvervet bør selv spille sig på banen og være med til at finde private investorer, som kan være med til at rejse de nødvendige penge til at sikre jordbrugerfonden.
Som udgangspunkt mener vi, at en jordbrugerfond vil være et spændende supplement til den hidtidige praksis i landbruget.
I dag må den unge landmand selv købe sin gård, hvilket kræver et betydeligt indskud.
Hvis vi får en jordbrugerfond, vil man også kunne være landmand som forpagter.
Med andre ord er der tale om en helt ny måde at organisere sig på.
Hvis vi kan få finansieringen i orden med penge fra landbruget selv og fra de beslægtede erhvervsvirksomheder, er vi tilhængere af den tanke, som ligger bag jordbrugerfonden.
Marianne Pedersen (V), 2002-02-05:
Først omkring strukturen: Der kan jeg sige, som jeg har sagt tidligere, at strukturen bliver reguleret via landbrugsloven
, og samtidig vil jeg også sige med hensyn til at etablere sig som landmand, at der har vi jo i regeringens erhvervsredegørelsespakke påpeget og påvist, at vi kan give succession til medarbejdere, det vil sige, at det fremover skulle være nemmere for medarbejdere at blive ejere af landbrugsejendommene. Med hensyn til rapporten: Så vidt jeg er orienteret, fremgår det, at de 100 mio. kr., som skal indgå som fondens kapital, er rentefri for staten.
Hvis det er forkert, beklager jeg meget, hvis der er lavet nogle ændringer.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-05:
Jeg kan kun konstatere, at fru Marianne Pedersen ikke har læst arbejdsgruppens rapport - og det beklager jeg meget -
når hun heroppefra kan stå og påstå, at der på længere sigt skulle være nogle ufinansierede forhold ved etableringen af en jordbrugerfond.
Der står klart og tydeligt i rapporten, at »staten samlet set ... vil opnå finansielle fordele ved etableringen af en Jordbrugerfond«, sådan som konstruktionen ligger i rapporten og i det forslag, der er fremsat.
Jeg ved ikke, om spørgsmålet her beror på, at man ikke forstår det, der står i rapporten.
Jeg har helt klart sagt her, at det, der skal til ud over det, der ligger, er, at der er mulighed for, at jordbrugerfonden kan gå med ind i den struktur, der skal være.
Det er da klart, at den der million, eller hvor meget det nu er, man skal præstere, er med i den samlede finansiering for ejendommen, men det er jo så fonden, der går ind og honorerer disse ting.
Jeg må derfor klart sige, at det her er at blande æbler og pærer sammen.
Ritt Bjerregaard (S), 2002-02-05:
Nu gjorde Venstre jo det, at de simpelt hen valgte en anden ordfører i forhold til den debat, vi havde sidste gang, og derfor kunne man diskutere, i hvor høj grad man kunne angribe
hr. Vestergaard
Men det gælder jo ikke ordføreren for Dansk Folkeparti.
Det er sådan set svært at forstå, hvad det er, der er sket siden april og til i dag, bortset altså fra et finanslovforlig - og der er jeg enig i de tidligere ordføreres bemærkninger om, at det jo er, hvad der sker i et finanslovforlig.
Men ellers håber jeg da, at hr. Christian H. Hansen står ved nogle af de positive bemærkninger, der kom frem i forbindelse med forslaget i april 2001.
Else Theill Sørensen (KF), 2002-02-05:
Jeg vil give fru Lone Møller ret i, at det er samfundets ansvar at behandle folk, der har en sygdom, og det er også rigtigt, at der er mange, der får sygdomme af en dårlig ernæring.
Vi mener bare ikke, at det er den rigtige måde at løse problemerne på at lave den her kostpulje.
Man kan godt på andre måder bidrage til, at børn og unge får en bedre ernæring.
Og jeg mener, at det er en dårlig idé at tage det ansvar fra forældrene, selv om jeg erkender, at det kan være svært for børnefamilier at sørge for madpakker osv.
Så madordninger i skoler, som laves frivilligt, er absolut en god ting.
Christian H. Hansen (DF), 2002-02-05:
Først til fru Ritt Bjerregaard
: De positive bemærkninger er da ikke glemt.
Jeg har heller ikke i dag fra talerstolen givet udtryk for, at det hele ikke er positivt længere.
Jeg har sagt, at der kan være nogle af de her elementer, man kunne tage over i den model, som ministeren også har været ude og tale om, Måltidets Hus, hvor nogle af de her ting kunne indgå.
Til hr. Jørn Jespersen må jeg sige, at ja, jeg tillod mig at tage fødevaresikkerhed med ind her, fordi jeg synes, det også er et vigtigt emne at staten tager vare på.
Med hensyn til det med fødevarekvaliteten tror jeg ikke, at jeg på et eneste tidspunkt her i dag har givet udtryk for, at jeg ikke ønsker, at man er med i den debat.
Jeg tror ikke, at jeg på et eneste tidspunkt har givet udtryk for, at ministeriet heller ikke fremover skal drøfte fødevarekvalitet.
Det vil vi gerne være med til at præge debatten om.
Måske netop fordi vi nu sender et signal om, at folk også kan tænke selv.
Det er jo, som om der har været en tendens til, at hvis der blev snakket om bedre mad, sagde man straks til sig selv: Nej, det behøver jeg ikke at tænke mere over, for der kommer garanteret et råd, der kan vejlede mig i, hvordan jeg skal gøre det, og så skal jeg ikke bekymre mig om det i min hverdag.
Nu sender vi et kraftigt signal om, at det skal man. Så tror jeg i øvrigt på, at vi har nogle dygtige kommunalpolitikere, der vil tage det her op.
Det er jo sådan, at i november blev der også skiftet kraftigt ud i kommunalbestyrelserne, og jeg tror, at mange vil tage det her op som et vigtigt emne.
Lone Møller (S), 2002-02-05:
Jeg har lidt svært ved at forstå hr. Christian H. Hansens argumentation.
Jeg fik lige at vide, at det, regeringen nu havde tænkt sig at fortsætte som initiativ, var at lave en pjece, som skulle sendes ud, som man kunne tage op i daginstitutioner.
Så hører jeg i samme argumentation, at nu skal folk tænke selv; de har været så vant til, at der bare kom en pjece, og det løste ikke problemerne.
Jeg vil gerne spørge hr. Christian H. Hansen, om han mener, at løsningen er, at det fremtidige initiativ fra regeringens side er en pjece, eller er det så ensbetydende med, at folk ikke tænker selv?
Christian H. Hansen (DF), 2002-02-05:
Jeg nævnte, at der blev afsat en pulje eller et råd.
Jeg nævnte faktisk ikke en pjece.
Jeg tror, en pjece kan være med til - det må vi jo se bagefter - at skabe den debat, som er nødvendig for, at der bliver tage nogle initiativer i den her retning.
Jeg er glad for, at Fødevareministeriet stadig væk er opsat på området, og jeg tror på, at sådan nogle pjecer er med til at skabe debat, at de er med til at skabe en dialog omkring det.
Når det ikke længere er noget, der bliver styret fra statens side, hvor det er en eller anden pulje, man kan søge af - det har vi jo debatteret lidt i dag - og hvor man måske foretager en tilfældig lodtrækning, så tror jeg netop, at det giver styrke til, at man ude i kommunalbestyrelserne siger, at nu skal vi altså have gjort noget ved det her område.
Det er sådan, at kommunerne også kæmper lidt om tilflytterne, og så kan det være, at man begynder at kæmpe på det her område også.
Else Theill Sørensen (KF), 2002-02-05:
Da vores ordfører, fru Carina Christensen, desværre ikke kan være til stede, skal jeg på hendes vegne sige følgende: Det er klart dokumenteret, at vores kostvaner tit har sammenhæng med udviklingen af hjerte-kar-sygdomme, visse kræfttyper, overvægt og fedme.
Det er også dokumenteret, at sunde kostvaner er med til at forebygge, at disse sygdomme opstår.
Hvis børn og unge kan udvikle sunde kostvaner og videreføre dem i deres voksenliv, vil det på længere sigt kunne medvirke til en forbedring af den generelle sundhedstilstand og dermed påvirke middellevetiden i positiv retning.
Vi har i dag de bedste muligheder for at give danske børn en både god og ernæringsrigtig kost.
Udbuddet af fødevarer er nærmest ubegrænset, og økonomiske begrænsninger behøver ikke at være en hindring for at sammensætte en sund kost.
Alligevel oplever vi, at mange danske børn ikke får den rigtige kost.
Mange skolebørn springer måltider over, ikke mindst morgenmåltidet, og fylder sig i stedet med usund mad som burgere, chips og sodavand mellem måltiderne.
De fleste børn tilbringer i dag størstedelen af deres dag hjemmefra i skoler eller daginstitutioner.
Derfor er det da også oplagt at forbedre vilkårene for børns måltider disse steder, hvis man vil hjælpe børnene til at udvikle nogle sunde kostvaner. Så langt er vi i Det Konservative Folkeparti enige med forslagsstilleren.
Vi tror bare ikke på, at en statslig støtteordning på 50 mio. kr. om året er den rigtige måde at løse problemerne på.
Rigtig ernæring til børnene er forældrenes ansvar, ikke samfundets.
For os er det afgørende, at forældrene selv tager et ansvar for deres børns kost.
Det er ikke statens opgave.
Der er meget, forældrene kan gøre, hvis de ønsker at fremme deres børns madvaner.
Initiativet kan eventuelt startes via skolebestyrelserne.
Mange kommuner og skoler har allerede i dag etableret måltidsordninger, der har stor tilslutning fra eleverne.
Disse ordninger er vel at mærke etableret for egen regning og med forældrebetaling
I det store billede spiller midlerne fra børnekostpuljen
kun en mindre rolle.
Faktum er, at rigtig mange blev skuffede, da først pengene skulle deles ud.
Et andet mål med børnekostpuljen var, at der med midlerne var afsat penge til at indsamle erfaringer og formidle viden omkring gode måltidsordninger.
Dette arbejde er på ingen måde gået tabt.
Der findes allerede i dag en masse materiale, som de ansvarlige for madordninger i kommunerne kan trække på.
Som vi hørte det fra ministeren, vil der allerede til foråret komme nyt fra Fødevaredirektoratet, og det vil fortsat være muligt at søge både råd og vejledning i direktoratet.
Kommunerne og skolerne har altså allerede i dag adgang
til masser af viden og erfaring om børn, mad og måltider
De forældre, der i samarbejde med kommune og skoler ønsker at gøre en forskel på området, kan sagtens finde den nødvendige viden til at komme i gang.
Det Konservative Folkeparti kan ikke støtte forslaget.
Lone Møller (S), 2002-02-05:
Også fru Else Theill Sørensen er helt enig i, at vi har et problem.
Samtlige ordførere har jo påpeget, at børn og unge i dag faktisk har store ernæringsmæssige problemer.
Det er altså erkendt, men så hører enigheden også op, for så kom bemærkningen: Det er ikke statens opgave at løse det problem.
Jeg vil gerne spørge fru Else Theill Sørensen, om hun så mener, at det er statens opgave at behandle de børn og unge, som får følgesygdomme, når nu vi ved, at ernæringstilstanden i dette land er dårlig.
Er det heller ikke statens opgave så at sørge for at behandle dem?
Er det også forældrenes ansvar?
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-05:
Jeg vil godt spørge fru Theill Sørensen, om fru Lone Møllers idé om, at de her 50 mio. kr. i tilskud til skolemadordninger skulle kunne ændre ved børnenes ernæringstilstand.
Det er trods alt ét måltid om dagen sådan cirka det halve af året, det handler om.
Det må da vist være at reparere på symptomerne i stedet for at prøve at gøre noget ved årsagen.
Er det korrekt?
Else Theill Sørensen (KF), 2002-02-05:
Jeg vil give spørgeren helt ret i, at de 50 mio. kr. rækker
overhovedet ikke til noget som helst med at forbedre sundhedstilstanden.
Martin Lidegaard (RV), 2002-02-05:
Heller ikke i forhold til denne børnekostpulje har Det Radikale Venstre skiftet holdning i løbet af det sidste år. Tværtimod, som næsten alle talere har sagt, er der jo et utrolig stort behov på det her område.
Hvis man skal tage det argument, som Venstres ordfører tidligere brugte, nemlig at man nogle gange skal kigge på efterspørgslen efter den vare, som man taler om, må man sige, at der har været en utrolig stor efterspørgsel på denne her pulje.
Jeg går ud fra, at Venstres ordfører er enig i, at det må man tage som en indikation for, at der er en stor interesse, også selv om der så har været så mange, så man har måtte trække lod.
Det må jeg medgive ikke er nogen hensigtsmæssig fremgangsmåde, selv om jeg nogle gange mener, man kan have på fornemmelsen, at det nøjagtig er den fremgangsmåde, man har brugt, da regeringen besluttede, hvilke råd og puljer der skulle nedlægges.
Så vil jeg sige, at jeg også tror, at pengene rent økonomisk er givet godt ud, og i hvert fald er det utrolig ærgerligt, at man ikke når at følge op på de erfaringer, man havde her for det første år, og finde ud af, hvad det er for en type projekter, der batter noget, som bliver økonomisk bæredygtige, og som virkelig hjælper.
Det er enormt ærgerligt. Og så må jeg sige til hr. Christian H. Hansen igen, at jeg ønsker ikke på nogen måde at mistænkeliggøre hr. Christian H. Hansens pjece, men jeg mener ikke helt, at man kan sammenligne en enkelt pjece, som man sender ud til daginstitutioner, med en pulje, hvor der ligger 1.500 plus 300, det giver altså 1.800, ansøgninger om aktiviteter i hele landet.
Det Radikale Venstre støtter altså beslutningsforslaget.
Christian H. Hansen (DF), 2002-02-05:
Jeg må spørge hr. Martin Lidegaard, om hr. Martin Lidegaard ikke er enig i, at sådan en pjece - jeg må lige gøre opmærksom på, at det ikke er hr. Christian H. Hansens pjece, det er ministeriets pjece, jeg henviste til - kan skabe debat, fordi den indeholder nogle ting, som lægger op til, at man tager vare om denne her problematik og skaber noget debat ude i skolebestyrelserne og ude i kommunalbestyrelserne, når nu det er en pjece, der bliver udformet af ministeriet, og ikke hr. Christian H. Hansens egen lille pjece.
Martin Lidegaard (RV), 2002-02-05:
I modsætning til hr. Christian H. Hansen er jeg nok af den opfattelse, at de bedste resultater får man ved at give folk mulighed for selv at udforme deres egne projekter og tage udgangspunkt i deres egen virkelighed dér, hvor de er lokalt, og derfra lave de forskellige forsøg og ordninger, i modsætning til tanken om, at man fra ministeriets side med eller uden hr. Christian H. Hansens hjælp og assistance udsender en pjece, hvori der står, hvad man skal gøre og ikke skal gøre for at løse det her problem.
Jeg har intet imod den pjece, det er en ganske glimrende foranstaltning, det er bare ikke tilnærmelsesvis nogen erstatning for den anden ting.
Søren Søndergaard (EL), 2002-02-05:
Enhedslistens ordfører på området kan ikke være til stede.
Derfor skal jeg sige følgende: Da Enhedslistens daværende finans- og sundhedsordfører under forhandlingerne om finansloven for 2001 foreslog børnekostpuljen, der skulle finansiere forsøg med bespisning med økologisk mad i folkeskolen og i børnehaver, var det, fordi mange af folkesygdommene her i landet er betinget af forkert ernæring, og samtidig har det vist sig uendelig svært trods mange kampagner at ændre på voksne menneskers spisevaner. Vi havde efterhånden fået mange efterretninger ude fra skolerne om, at en stor gruppe børn manglede at have madpakker med i skole, og at de ofte havde penge med i stedet for, og de, der havde, købte nogle, skal vi sige meget underlødige fødevarer i spisefrikvartererne.
Det er et individuelt valg, og det vil Enhedslisten ikke forsøge at forbyde.
Børn skal selvfølgelig have lov til at foretage nogle fødevarevalg, som de ønsker, også af den mere horrible slags, men i modsætning til regeringen vil vi godt forsøge at sørge for, at børnene får et konkret tilbud om noget andet og noget bedre.
Det kalder vi valgfrihed.
Det er nødvendigt, når folkesygdomme som hjerte-kar-sygdomme, sukkersyge, allergi, fedme osv. skal angribes, at børnene bliver sikret en sund mad i barndommen, så de får mulighed for at lære at kunne lide den sunde mad.
Ideen om en pulje penge til mad i skoler og børnehaver udsprang nemlig på sin vis af det anerkendende udtryk »frikadeller, som vor mor lavede dem«, der bruges temmelig meget i det danske sprog, og som jo betyder, at den mad, vi fik som børn, kan vi godt lide.
Ja, faktisk betragtes det ubevidst som et kvalitetsstempel, hvis mad er ligesom den, vi fik som børn.
Der er ganske vist ikke nogen videnskabelig dokumentation for den opfattelse, men det er ikke desto mindre rigtigt, at vores madvaner grundlægges i barndommen, og det er derfor i barndommen, samfundet skal gøre alt for at sætte ind, hvis vi ønsker at ændre på dårlige madvaner og sikre gode madvaner.
Det er baggrunden for, at Enhedslisten fortsat kan tilsige vores fulde støtte til opretholdelse af børnekostpuljen.