Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2002-05-21:
16,9 pct. af verdens BNP tilfalder i dag 76 pct. af verdens befolkning.
Skævvridningen mellem fattige og rige lande og mellem nutidens og fremtidens generationer er bagsiden af den medalje, hvis forside vi kalder civilisation.
Baggrunden er først og fremmest globaliseringens politiske underskud, altså at vi ikke har formået at skabe et verdensomspændende styringssystem til supplering af nationalstaternes styringsredskaber.
Vi mangler at få udviklet en global retsorden.
Det er den udfordring, politikerne i Johannesburg mere end noget andet må forholde sig til.
Hvordan gør vi resultatet af de globale forhandlinger om miljø og udvikling bindende?
Hvordan får vi landene til at leve op til de konventioner og politiske aftaler, som de for længst har underskrevet?
Hvordan får vi et sanktionssystem, som gør det muligt at komme efter dem, der ikke gør, som de skal?
For Det Radikale Venstre at se skal Johannesburg ikke bruges til at opfinde nye målsætninger for miljø og udvikling, men til at sætte fokus på de mål, verdens lande for længst har aftalt, men som alt for få lande føler sig forpligtet af.
Lad os på verdensplan bruge Johannesburg til at udtage de mest konkrete mål for de allerede vedtagne protokoller og konventioner for miljø og udvikling og lad os derefter opstille håndfaste redskaber til at opnå disse mål, herunder bindende tidsterminer.
Lad os udstikke retningslinjer for det videre samarbejde mellem miljø- og udviklingskonferencerne og deres resultater og f.eks. WTO-processen.
Lad os på europæisk plan bruge Johannesburg til endnu en gang at vise, at Europa kan tale med én stemme, at Europa er en afgørende samtalepartner for hele verden, når det drejer sig om miljø og udvikling.
Lad os gentage succesen fra Kyoto.
Lad os statuere et eksempel, hvor vi går foran og viser vores vilje til selv at bidrage.
At vi kommer til Johannesburg med en ratificeret Kyotoprotokol er i sig selv en god historie, som må give mange andre en lidt ram smag i munden. Men også på andre områder bør vi gå foran.
Lad os bruge Sevilla til at blive enige om, at alle EU-lande med undtagelse af de nye medlemslande inden 2010 bidrager med mindst 0,7 pct. af BNI, og at hele EU i gennemsnit yder 0,7 pct. af BNI.
Lad os også fortælle resten af verden, at vi i Europa er parate til at ændre markant på vore landbrugsstøtteordninger, således at ulandene får en reel chance for at konkurrere.
Tænk på, hvor stor støtten er til landbruget.
Det er konkurrenceforvridning, der virkelig vil noget.
Lad os på nationalt plan bruge Johannesburg til at vise vores vilje og evne til globalt lederskab, hvilket EU-formandskabet giver os mulighed for.
Lad os vise alle de danske EU-skeptikere, at EU er et rigtig godt politisk svar på den økonomiske globalisering, ja, helt nødvendig, hvis vi ikke slet og ret skal blive løbet over ende af den størrelse, vi kalder udviklingen.
Og lad os imødegå usikkerheden i den danske befolkning som følge af globaliseringen og hypermoderniseringen ved at komme med konkrete svar på, hvordan vi politisk hamler op med den udvikling.
Sådanne svar ville klæde regeringen og dens støtteparti langt mere end at give de fremmede skylden for alverdens problemer, en strategi, som i øvrigt blot styrker forestillingen om nationalstaten i en tid, hvor vi har behov for præcis det modsatte.
Vicedirektøren for det amerikanske udviklingsministerium sagde for nylig, da hun besøgte Danmark, at Danmark er verdens samvittighed - Danmark er verdens samvittighed.
Vi vil være stolte af vores land. Heri ligger der en stor forpligtelse, et stort ansvar at løfte for regeringen. Mange af mine kolleger har allerede været inde på det meget lidt betimelige i, at regeringen et halvt år før formandskabet for EU og Johannesburg valgte at lade miljøet og verdens fattige betale prisen for, at vi, borgerne i et af verdens rigeste lande, måske kan få vores hofteoperation nogle uger før, og at vi ikke skal betale skat af det, vores hus reelt er værd. Jeg kan kun erklære mig enig i, at regeringens åbenlyse mangel på interesse for miljø og udvikling herhjemme er meget beklagelig, men samtidig udtrykke et stærkt ønske om, at regeringen med Folketingets opbakning nu sætter alle sejl til for at vise, at vi kan og vil ægte forandring af verdens gang.
Gid Johannesburg må blive et vendepunkt!