runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Allan Niebuhr (KF), 2006-11-29:
Det skal også ses i lyset af, som hr. Jens Peter Vernersen siger, at man havde lidt svært ved at bruge dem.
Vi skal have de nye lokale aktionsgrupper
godt i gang.
De skal have fundet deres egne ben, og det ved vi jo godt tager tid.
Så vi tror på, at når pengene bliver brugt lokalt på en fornuftig måde ude i området, hvor tingene rører sig, skal det ske på et godt og solidt grundlag, der er forankret ude i lokalområderne.
Det tror vi sker bedst på den her måde.
Derfor har vi valgt den løsning, og vi tager ikke nogen penge.
Vi hugger ikke penge fra de lokale områder.
Vi har lavet en struktureret plan om, hvordan vi mener det her fungerer på den bedste måde.
Vi støtter vældig godt op, synes jeg, også i 2007 og 2008.
Jeg er helt sikker på, at de penge, der så ikke blev formøblet på grund af et 100-procents-udlæg fra starten, bliver der god brug for at bruge også i de kommende år.
Kristen Touborg (SF), 2006-11-29:
Jeg har det sådan, at jeg, da jeg hørte den konservative ordførers tale, syntes, at jeg havde hørt den før.
Dengang hed det bare »Danmark i balance«.
Nu har man fundet nogle andre positive ord, men det er i øvrigt det samme, man mener.
Man går ud og lavet en kommunalreform, og så står den konservative ordfører nu og siger: Det er jo kommunerne, der skal sikre, at servicefaciliteterne også kommer ud på landet.
Jeg vil godt spørge den konservative ordfører: Når kommunerne skal spare penge på baggrund af den politik, regeringen fører, ville det så ikke være naturligt, at det kom til at give sig udslag i bl.a. skolenedlæggelser?
Allan Niebuhr (KF), 2006-11-29:
For det første vil jeg sige, at hvis hr. Kristen Touborg har hørt den her tale før, må det være noget af et tilfælde.
For det første har jeg ikke holdt talen her for 5 år siden.
For det andet har jeg siddet og skrevet den her tale i går og i dag, og jeg har selv fabrikeret den, så det må være en ren tilfældighed.
Så er det, fordi De Konservative holder fast i den politik, de har lagt.
Jeg vil gerne sige, at jeg stadig væk holder fast i, at for udviklingen i yderområderne, i landdistrikterne, er det, vi laver her, en håndsrækning, og dét er signalværdien.
Det er stadig væk ude i kommunerne, i kommunalbestyrelserne, man vælger, hvilket serviceniveau man lægger i de enkelte landdistriktsområder.
Vi er vel efterhånden nået dertil ved de mange debatter, vi har haft om kommunalstrukturen, at have fået begravet den skrøne om, at det er herindefra, vi har ødelagt mulighederne for udvikling ude i kommunerne.
KL har godkendt den budgetlægning, der ligger i kommunerne, og kommunerne har den fulde rådighed over de penge, der skal til for at drive deres kommuner på en fornuftig og forsvarlig måde.
Kristen Touborg (SF), 2006-11-29:
Når jeg sagde, at jeg havde hørt talen før, var det ikke et angreb om, at det var genbrug af taler.
Det var indholdet, jeg tænkte på.
Men jeg vil gerne spørge ordføreren om den omstændighed, at De Konservative om udviklingen af levevilkårene i landdistrikterne siger: Der bruger vi ca. 20 pct. af den pulje, som regeringen har besluttet skal være til rådighed i år.
Den kunne jo have været meget større, hvis det var det.
Det ville man så ikke.
Synes De Konservative, at det er tilstrækkeligt at bruge 20 pct. på de 600.000 mennesker, der er ude i landdistrikterne, og som ikke har noget med landbrug at gøre?
I den sammenhæng går man ud og tager kun en femtedel af midlerne.
Man siger: De er forbeholdt de 600.000 mennesker, der er derude, som ikke har noget med landbruget at gøre.
Allan Niebuhr (KF), 2006-11-29:
Jeg synes ligesom, at vi går lidt i ring.
Man har fra oppositionens side lige beklaget sig over eller bebrejdet den siddende regering, at vi de senere år ikke har kunnet bruge de penge, der skulle til.
Nu vil man bebrejde os, at vi holder lidt igen og siger: Lad os komme i gang med den nye kommunestruktur.
De nye lokale aktionsgrupper skal finde deres ben, finde deres samarbejdsmåde og samarbejdspartnere, og lad os så få det sat i gang, der skal sættes i gang.
Og i 2008 tager vi en beslutning om, hvad der skal ske fra 2009.
Vi tager ikke en eneste krone, der var beregnet til udvikling i landdistrikterne, og bruger til noget som helst andet.
Der bliver bare det mere at fordele fra 2009 til 2013.
Jeg synes, at det er en meget forsvarlig måde at få startet det her fornuftigt op på.
Kristen Touborg (SF), 2006-11-29:
Det er ofte blevet fremført, at udviklingen af landdistrikterne ikke skal være afhængig af beslutninger truffet ovenfra i det politiske system, altså fra kommuner, amter eller Folketing, men at udviklingen derimod skal være båret af aktive og engagerede borgere og beboere rundtomkring i de tyndtbefolkede områder, der brænder for sagen.
Det er da heller ikke helt løgn, at ildsjæle er nødvendige for at opnå et godt resultat rundtomkring.
Men det betyder bare ikke, at ildsjæle er tilstrækkeligt til at indfri løfterne fra regeringen, da den tiltrådte for 5 år siden, om Danmark i balance.
Der skal altså også penge til, for at projektet kan lykkes.
Der er det desværre, som om regeringen ikke rigtig vil overholde sine løfter.
Fødevareministeren rejste rundt i hele landet og udstedte løfter – på regeringens vegne går jeg ud fra – om, at det nye landdistriktsprogram fra 2007 til 2013 ville gøre alt såre godt.
Fødevareministeren sagde med sædvanlig sønderjysk underdrivelse: Ja, ja, ja, 1,1 mia. kr. pr. år til landdistrikterne er da også en slags penge.
Det sagde fødevareministeren.
Det er SF faktisk fuldstændig enig med ministeren i.
For 1,1 mia. kr. pr. år kan man gøre en hel del gavn i landdistrikterne.
Problemet er bare, at beløbet de første 2 år faktisk er blevet halveret.
Så heller ikke her lever regeringen op til sit valgslogan om, at den holder, hvad den lover.
Den holder tværtimod kun det halve af det, den lover, i hvert fald på det her område.
Hvorfor løber regeringen så fra sine løfter?
Det kan man kun gisne om.
Men det skulle ikke undre mig, om hr. Thor Pedersen har haft en vi indflydelse på resultatet.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2006-11-29:
Tak for svaret.
Jeg forstår det sådan, at det også er finansministerens holdning, at der ikke er én sektor, der skal gå helt uden for det her, men at der skal tildeles kvoter.
Men jeg fik ikke rigtig noget svar på, om ministeren mener, at det er mest fornuftigt at have en ligelig fordeling, altså naturligvis baseret på CO2-udslip, eller om det er ministerens holdning at have en skævdeling af kvoterne.
Det synes jeg faktisk er vigtigt at vide.
Så nævnte ministeren også selv, at man jo har mulighed for at sælge en del af kvoterne i den periode, det handler om, nemlig 2008-2012.
Jeg vil gerne høre, om ministeren er enig med mig i, at det faktisk er et problem, at det ikke er alle kvoterne, man kan sætte til salg, altså sådan at det samme ville gælde i de andre EU-lande, fordi man på den måde ville få en meget bedre afspejling af CO2-udslip, hvis det var kvoterne i almindelighed, altså hundrede procent, der skulle sælges.
Charlotte Fischer (RV), 2006-11-29:
Den her diskussion handler om prioritering af de midler, vi har, hvor vi bruger dem bedst.
Ministeren kan jo godt lade som om, vi er mere eller mindre vanvittige i oppositionen, når vi går rundt og taler om, at det valg, regeringen nu træffer med at sænke frit valg-fristen, faktisk kan gå ud over noget andet.
Man kan jo bl.a. læse høringssvarene til lovforslaget.
Så helt skævt er det nok ikke.
Ministeren lægger selv meget vægt på at tale om det manglende mandskab, der er.
Men det synes jeg ministeren glemmer lidt, for det er jo meget mærkeligt, at man så fremsætter et lovforslag, der lægger endnu mere pres på mandskabet, men jeg vil spørge helt konkret: Hvis det nu viser sig, at de interne ventetider, som ministeren snart finder ud af hvad er, har jeg forstået, stiger som følge af den her sænkning af frit valg-fristen, vil ministeren så være klar til at bakke ud og sige: O.k., det var den forkerte prioritering?
Frit valg-reglen er et selvstændigt bidrag – men kan i øvrigt ikke stå alene – til at sørge for, at der er fokus på det sammenhængende patientforløb, fordi det udvidede frie valg også går på nogle af de komponenter, som et sammenhængende patientforløb består af.
Det giver patienten rettigheden til at træde ud, hvis der f.eks. er udsigt til mere end 1 måneds ventetid på en scanning eller på noget andet selvstændigt diagnostisk, som skal på plads for at få patientforløbet op at køre.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2006-11-29:
Der skulle selvfølgelig have stået »at der derfor bør ske en stram og ligelig fordeling af kvoter«.
Men jeg går ud fra, at finansministeren eller hans embedsmænd nok har regnet ud, at det under alle omstændigheder var det, jeg mente.
Jeg synes, det er vigtigt at få en diskussion med finansministeren om hans holdning til kvotefordeling og også om de ting, der er poppet op med mellemrum, hvor i hvert tilfælde en enkelt minister har sagt, at han så syntes, at man skulle kompensere med afgiftslettelser, hvilket jeg naturligvis er helt uenig i.
Henrik Sass Larsen (S), 2006-11-29:
»Kan ministeren oplyse, hvor mange kræftpatienter der ikke har kunnet tilbydes strålebehandling inden for den maksimale ventetid på 4 uger i Danmark eller i udlandet, og hvor det har formindsket de pågældende patienters chancer for at blive helbredt?«
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-29:
Det, der er det interessante i den her sag, er jo i virkeligheden, hvad det overhovedet er, ministeren mener.
Når ministeren selv står inde for det citat, som han henviste til i spørgsmålet, nemlig at borgerne selv skal tage større ansvar, må det jo betyde et eller andet.
Det kunne være interessant at vide, hvad ministeren egentlig mener med det.
Det kan godt være, at oppositionens tid er til det, min tid er ikke helt til det.
Jeg er i øjeblikket levende interesseret i at prøve på at rette op på nogle systemfejl, sådan at danske kræftpatienter kan få behandling til tiden.
Så er det selvfølgelig meget interessant at deltage i en eller anden spændstig intellektuel øvelse hernede, det har bare ikke rigtig noget at gøre med virkeligheden uden for vinduerne.
Der bliver spurgt til, om regeringen ønsker at sende den offentlige sektor på slankekur.
Nej, det ønsker regeringen ikke.
Regeringen ønsker at sætte rammerne for en debat, der handler om, hvordan vi får skabt bedre velfærd ved at bruge flere ressourcer, men altså også ved at erkende, at vi oven i flere ressourcer er nødt til at tænke nyt og anderledes, fordi der er 200.000 offentligt ansatte på vej på pension, uden at der er sikkerhed for, at der er lige så mange, der vil ind på arbejdsmarkedet.
Til den diskussion hører også f.eks. med hensyn til nogle kronikere at diskutere, hvordan man kan understøtte dem i at være med til at tage et positivt medansvar for deres egen situation.
Jeg synes faktisk, at den her diskussion hænger meget nøje sammen med de problemer, regeringen har haft med kræftbehandling, som jo netop illustrerer det der med, at regeringen siger et og gør noget andet.
Derfor er det rart at vide, om vi har udsigt til reelle kvalitetsforbedringer, eller om det bliver, som det plejer at være med den her regering, nemlig at man siger et, og i virkeligheden så bliver kvaliteten ringere.
Der var en falsk præmis, nemlig at regeringen gør noget, der er modsat det, den siger.
Det er jo ikke noget spørgsmål, det er bare en falsk påstand.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2006-11-29:
Det er nemt at komme udenom på den måde.
Det skulle helst være en god debat om, hvad vi skal med vores samfund i fremtiden og ikke en eller anden retorisk øvelse, som jeg synes, indenrigsministeren forsøger at reducere det her til nu.
Det er ikke en retoriktime, men et forsøg på at få et folkestyre til at fungere.
Jeg skal spørge ministeren, om der i forbindelse med kvalitetsreformen kommer flere penge til den offentlige sektor, for man kan vel i hvert fald konstatere, hvis jeg har forstået debatten korrekt, at de i Norge og Sverige har brugt flere penge på bl.a. kræftbehandling, og det betyder også, at kræftpatienter der har væsentlig bedre vilkår end i Danmark.
Det er jo netop derfor, at vi i Enhedslisten mener, at det hænger tæt sammen, når man taler om, hvilken størrelse den offentlige sektor skal have i forhold til den private i fremtiden, og så, hvad der foregår lige ude foran vinduet den dag i dag.
Det er da interessant nyt.
Så kunne jeg godt tænke mig at vide med hensyn til de citater, som fru Line Barfod havde oppe: I hvilket omfang skal den offentlige sektor stige sammenlignet med den private sektor, altså i hvilket omfang bevæger de to størrelser sig ens?
En af årsagerne til, at vi bekymrer os en anelse om det her, er, at det er blevet meldt ud, at der ikke kommer flere penge i forbindelse med kvalitetsreformen, så det er jo noget nyt, hvis der gør det, og så fordi både beskæftigelsesministeren og indenrigsministeren, som må siges at være relativt indflydelsesrige i den her regering, har fremsat ytringer, der går på, at den offentlige sektor skal have en mindre andel af det samlede samfund, end den har i dag.
Det er jo sådan set interessant for borgerne og for os andre at vide, om det er det, man pejler frem imod.
Hvordan de to sektorer er vokset i forhold til hinanden kan man se, når man gør regnskaberne op.
Sådan er det.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-29:
Jeg synes, det er meget interessant, for nu får indenrigsministeren jo sagt, hvad det er, han i virkeligheden vil, nemlig at det er et spørgsmål om at få private firmaer ind i billedet.
Jeg ved ikke, om indenrigsministeren har en idé om, at mennesker, der er ansat i private firmaer, kan yde en bedre service end dem, der er inden for det offentlige.
Det må ministeren selvfølgelig selv om, men når ministeren siger, at der skal være frit valg til at vælge en eller anden privat udbyder, kunne jeg godt tænke mig at vide, om ministeren har fulgt med i, hvad erfaringerne på området er, bl.a. hos de ansatte i ældresektoren.
Det er nogle af dem, der er blevet ramt hårdest, og det er nogle af dem, der er mest kritiske over for det, den evindelige udlicitering har betydet for dem.
Så sent som forleden dag kunne vi læse om, hvad det betyder for de mennesker, at de bliver sikringsfyret med jævne mellemrum, og det er derfor, jeg må spørge ministeren: Tror ministeren, at det vil betyde bedre kvalitet for ansatte og brugere, at man øger antallet af udliciteringer og brug af private firmaer inden for den sociale service?
Vi snakker om, at borgerne skal have et frit valg.
Det er jeg varm tilhænger af, men det forudsætter naturligvis, at der er noget at vælge mellem, og hvis der kun er det offentlige, er der ikke noget at vælge mellem, og så er der ikke noget frit valg.
Al erfaring viser, at brugertilfredsheden stiger, når man kan vælge, og det gælder både for dem, der vælger at vælge, og dem, der vælger at lade være med at vælge.
Udliciteringsrådets sidste publikation, der kom for nogle få dage siden, og som tager fat på spørgsmålet om medarbejdernes situation ved virksomhedsoverdragelse, viser jo også, at deres situation afhænger enormt meget af, hvordan forløbet har været, og hvordan det har været tilrettelagt.
Jeg tror sådan set, at det er sjovere at være den hjemmehjælper, der kan sige: Jeg kommer hjem til fru Jensen, fordi fru Jensen har besluttet, at det netop er mig, der skal komme, og jeg ikke bare er sendt i en situation, hvor fru Jensen ikke har andre muligheder.
Jeg tror sådan set, at man vokser som menneske ved at blive positivt tilvalgt, uanset om man er offentligt ansat eller privat ansat.
Jeg mener ikke, at man er et bedre eller dårligere menneske, fordi man er ansat i den ene eller den anden sektor, men jeg tror, man vokser som menneske ved at blive tilvalgt.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Line Barfod (EL), 2006-11-29:
»Er det tankerne, at den kommende kvalitetsreform skal indeholde ændringer for de ansatte, så de ikke skal underlægges minuttyranni og andet, som »det frie valg« har medført i ældreplejen?«
Henrik Sass Larsen (S), 2006-11-29:
»Vedstår ministeren som øverste ansvarlige chef for Sundhedsstyrelsen sit ansvar for, at kræftpatienter ikke har fået strålebehandling inden for den maksimale ventetid på 4 uger, som er lovet patienterne, og som ministeren og Sundhedsstyrelsen efter gældende lovgivning har det endelige ansvar for at leve op til?«
Morten Østergaard (RV), 2006-11-29:
I sundhedsvæsenet kan man i modsætning til i alle andre af livets forhold prioritere alting op; det har ingen konsekvenser, når man prioriterer op.
Det, vi ønsker i Det Radikale Venstre, er en saglig diskussion, og det saglige er jo at erkende, at hvis man prioriterer ressourcer til åreknuder og andre ting, som også skal behandles, så prioriterer man det fra noget andet, for – som ministeren selv har været inde på – der er kun det samme antal hænder.
Derfor ville det rimelige være at sige fra ministerens side, at det er regeringens politik at smøre et tyndt lag fernis ud, og at vi til gengæld må acceptere, at folk med livstruende sygdomme og de, der står på de interne ventelister, må svigtes i det her; vi har travlt med at vinde næste valg, patienterne må vente.
Altså, det forslag, der har med aktivitet på sygehusene at gøre, som er blevet stillet af Det Radikale Venstre, og som gør, at Det Radikale Venstre har en politik, der afviger fra regeringens, er et, der blev fremsat omkring finansloven i 2005.
Der var et forslag om at skære i den pulje, der var til aktivitet på landets sygehuse.
Det er sådan set det.
Vi ønsker at prioritere ressourcer til det her, og vi erkender, at det er en udfordring at nå ud i alle hjørner, men der kommer altså ikke mere strålebehandling ud af, at den, der er uddannet ortopædkirurg, afskæres fra at foretage noget ekstrabehandling i noget udvidet arbejdstid efter frit valg-reglen.
Den udfordring, vi står med på kræftområdet, er, at der mangler personale med tilstrækkelige kompetencer, og det løses da ikke ved, at man tage nogle patienter et helt andet sted i sygehusvæsenet og siger: Så skal I ikke have nogen rettigheder.
Thor Pedersen (V), 2006-11-29:
Det, der er med vores kvotesystem,
er jo, at det i hvert fald i kvotedirektivet er slået fast, at man skal sikre en omkostningseffektiv reduktionsindsats.
Det vil sige, at der bliver sat pris på hvert ton CO2, der udledes i virksomhederne, og at der endvidere højst må bortauktioneres 10 pct. af kvoterne.
Det er jo sådan, at alle andre EU-lande uddeler gratis kvoter til virksomhederne, og derfor vil vi i lighed med andre lande uddele en vis mængde gratiskvoter til virksomhederne i Danmark.
Der spørges til statsstøtteregler, og det er selvfølgelig sådan, at så længe kvotetildeling sker inden for direktivets rammer, er det i overensstemmelse med traktatens statsstøtteregler.
Så kan man spørge, hvad det så er, der er forudsætningen.
Det er, at der skal være tale om objektive og gennemsigtige kriterier vedrørende tildelingen.
Der skal tages hensyn til det potentiale, man har, når det gælder det tekniske og økonomiske i de enkelte kvoteomfattede sektorer.
Selvfølgelig vil vi følge dette kvotedirektiv.
Den gældende regulering hindrer ikke, at der tildeles efter forskellige kriterier mellem sektorerne, og det var der også tale om i den kvotetildeling, der fandt sted og finder sted i perioden 2005-2007.
Når det gælder afgiftslettelser og statsstøtte, som der også spørges til, blev afgifterne jo indført med det formål at reducere udledning af CO2, og siden da er EU's kvotesystem indført.
Per Clausen (EL), 2006-11-29:
Jeg forstår godt, at ministeren ikke har lyst til at snakke om fortiden, men ministeren slipper jo ikke for at forholde sig til den kendsgerning, at den behandlingsgaranti, han lovede os, efter at han var blevet valgt i 2001, for de her sygdomme ikke er blevet overholdt i praksis.
Ministeren slipper jo heller ikke for at tage stilling til, hvordan det kunne ske, at ikke bare amterne, men også H:S, hvor sundhedsministeren er repræsenteret i bestyrelsen, og Sundhedsstyrelsen, hvor ministeren også har et ansvar, har svigtet.
Ministeren slipper jo heller ikke for at forklare, hvordan det kan være, at det faktisk på trods af alt det her er lykkedes ministeren i dag at være i den situation: Det gik galt, det gik galt steder, hvor jeg var repræsenteret, og hvor jeg burde have gjort min indflydelse gældende, men jeg vidste intet, og derfor er det ikke mit ansvar.
Når han nu har ansvaret for Sundhedsstyrelsens arbejde, når han nu har en repræsentation i H:S' bestyrelse, når han nu godt vidste, at man ikke var i stand til at overholde behandlingsgarantien på de danske sygehuse, hvordan lykkedes det ham så fortsat at leve i uvidenhed?
Der har både jeg og med mig alle andre været fuldt vidende om og haft fuld indsigt i, at vi ikke har kunnet give behandling til alle patienter på det lokale sygehus inden for 4ugers-fristen.
Jeg kan i øvrigt også konstatere, at der har været opbakning til regeringens måde at prioritere det her område på.
Regeringen er ikke blevet mødt med et eneste forslag fra den seriøse del af oppositionen om at øge bevillingerne til området.
Det eneste forslag med relevans, vi har mødt, er et forslag fra Det Radikale Venstre vedrørende finansloven 2005 om at reducere bevillingen til hospitalsbehandlingen med 80 mio. kr. Så der må jo være stor tilfredshed med de ressourcer, vi har sat af, og det er ikke nogen nyhed, at der er et pres på de danske stråleafdelinger.
Så er der spørgsmålet om garantien, altså den mekanisme, der skal virke over for den enkelte patient, der ikke kan tåle at vente mere end 4 uger, hvor sygehus og i sidste ende Sundhedsstyrelsen har et ansvar.
Der har jeg jo fuldt foldet ud i de samråd, jeg har deltaget i, at første gang jeg får viden om, at der er sager i Sundhedsstyrelsen, som overhovedet ikke er undergået nogen form for sagsbehandling, er som opfølgning på den artikel, der var i Politiken forrige mandag.
Karen Hækkerup (S), 2006-11-29:
Ja, uvidenhed kan være dejlig, for det fritager jo en for at påtage sig det ansvar, man også rettelig har.
Jeg hørte ministeren udtale, at han er meget ulykkelig over konsekvenserne for de patienter, det her er gået ud over.
Hvis han havde følt et personligt ansvar, var han selvfølgelig gået, men det føler han jo heldigvis ikke.
Behandlingsgarantien blev nu berørt igen i det her spørgsmål.
Jeg kan godt forstå, den bliver berørt, for der er stor forvirring om, hvorvidt den faktisk eksisterer.
Ministeren har jo selv skøjtet rundt nogle gange i nogle forskellige forklaringer spændende fra, at det ikke er en ultimativ garanti, til at vi nu skal overholde garantien allerede fra i dag, og der har været mange, mange flere forklaringer på, hvad en garanti er, og hvad den ikke er.
Jeg vil bare som mit afsluttende spørgsmål lige bede ministeren svare med ja eller nej: Kan vi slette hele den lange diskussion, der har været, og så sige, at hermed og fra i dag er der en behandlingsgaranti, og den betyder, at alle patienter kan blive behandlet inden for 4 uger?
Har vi sådan en garanti, og er den ultimativ?
Det er det, garantien går ud på, og i den forstand er der ikke noget nyt under solen.
Det nye under solen er, at det er konstateret og nu dokumenteret via den redegørelse, Sundhedsstyrelsen har udarbejdet, at der har været et sagsbehandlingssvigt i Sundhedsstyrelsen, og i nogen grad jo altså også på nogle af landets sygehuse, og det bliver der rettet op på nu.
Hermed sluttede spørgsmålet.