Søren Søndergaard (EL), 2003-04-25:
Danmark er et af de få EU-lande, der tillader våbentransporter, der kan omgå EU-beslutninger.
Det er jo fantastisk.
Det er ikke mange steder, hvor Danmark lægger sig ud med EU, men det her er altså et af stederne.
Sverige, Tyskland og England har f.eks. regler mod den slags.
I 1980'erne vurderede en ekspert, at hver fjerde danske coaster havde sejlet med våben til tredjelande om bord.
Hvad der er sket siden, er der ikke nogen, der præcis ved.
Der er ikke nogen præcise opgørelser, for der føres simpelt hen ikke kontrol.
SiD og Det Svenske Forskningsinstitut SIPRI mener, at det hul udnyttes flittigt af danske redere, fordi lige præcis danske redere er i den situation, hvor de kan omgå det. Blandt de lande, der frit kan sejles våben til på danske skibe, er f.eks. Burma og Congo, og hvis vi tager Congo, så er en af dagens nyheder, som man har kunnet se i aviserne i dag, at borgerkrigen foreløbig har kostet 3 millioner mennesker livet - 3 millioner mennesker livet.
Så må man jo stille spørgsmålet
: Hvor mange af disse 3 millioner mennesker er blevet myrdet af våbenladninger, der er sejlet på danske skibe med kurs mod Congo? I hvert fald er der ikke sket noget for at forhindre det.
Der har jo ellers været tid nok til det, kan man sige.
Nu blev der sagt rosende ord om det her forslag, og derfor vil jeg da også straks give de rosende ord videre til dem, der skal have dem, for det er ikke Enhedslisten, der har skrevet det her forslag.
Det fremsatte beslutningsforslag blev med nøjagtig samme ordlyd i forslaget, bortset fra et par enkelte datoer, der er ændret, vedtaget her i Folketinget den 19. maj 1987, det vil sige for 16 år siden, af Socialdemokratiet, SF, VS og Det Radikale Venstre.
På den baggrund blev den konservative justitsminister Erik Ninn Hansen tvunget til at fremsætte et lovforslag
den 7. oktober 1987
Men det forslag blev ikke vedtaget, for efter at det var blevet fremsat, kom der valg, og efter det valg kom De Radikale ind i regeringen.
Da Socialdemokratiet og SF den 15. marts 1989 genfremsatte Erik Ninn Hansens lovforslag, stemte De Radikale lige pludselig imod det forslag, de tidligere havde været med til at fremsætte.
I begyndelsen af 1990'erne fik vi så en ny regering, hvor både Socialdemokratiet og De Radikale indgik, men nu var emnet gået fuldstændig i glemmebogen.
Det kom så frem igen i forbindelse med debatten om Thor Emilie, hvor det viste sig, at en dansk reder havde hentet våben i Polen og sejlet til borgerkrigen i Sudan, hvor et bestialsk styre undertrykker det kristne mindretal.
Derfor rejste vi denne her sag, da ikke andre rejste den.
Vi genfremsatte det forslag, der altså var blevet vedtaget 14 år tidligere, fuldstændig uændret.
Så blev der reageret, nemlig på den måde, at man, umiddelbart inden vi skulle i Folketingssalen, meddelte fra Justitsministeriet, at man nu havde nedsat et udvalg, der skulle undersøge sagen.
Og det betød selvfølgelig, at alle ordførere kunne gå op og sige, at det var et ualmindelig godt forslag, men nu var der jo blevet nedsat et udvalg, så vi må hellere vente og se, hvad det udvalg kommer med. I marts i år, 2 år efter at udvalget var blevet nedsat, kom det så frem, at det udvalg havde holdt to møder.
To møder, hvor der reelt ikke var sket noget som helst.
Derfor sagde vi: O.k., så må vi hellere genfremsætte det endnu en gang, det forslag, der altså er blevet vedtaget for mange, mange, mange år siden.
Det, der så skete, var selvfølgelig, kunne man næsten forudse, at Justitsministeriet så udtalte, at der nu skulle ske noget.
Det kan jo godt være, at det er, fordi Enhedslisten er utålmodig, at vi synes, at der er noget underligt over denne her proces.
Det kan godt være, fordi vi har en eller anden mistanke om, at der måske i virkeligheden sidder nogle rederinteresser, der har en meget stor indflydelse, at vi insisterer på at fastholde det her forslag.
Men man må da indrømme, at når vi kigger på den historie, så er den bemærkelsesværdig. Vi vil være tilfredse med et klart tilsagn, eventuelt kan det også komme til udtryk fra et flertal i form af en beretning, hvis man ikke vil vedtage et beslutningsforslag.
Det er jo ikke et lovforslag, det er et beslutningsforslag.
Men hvis man ikke vil vedtage et beslutningsforslag, så kan man eventuelt via en beretning eller via et tilsagn fra justitsministeren få slået fuldstændig klart fast, at det her vil blive behandlet i den kommende samling. Der vil blive lagt et forslag frem, som følger de her principper.
For hvis der ikke vil blive konstateret det, så mener vi, at der er behov for, at det her 14-16 år gamle forslag fra Folketinget får endnu en vedtagelse her med henblik på, at Justitsministeriets udvalg så ved, hvad det er for et grundlag, som et flertal mener, de skal arbejde efter.