Bendt Bendtsen (KF), 2004-02-24:
Vi skal her behandle to beslutningsforslag vedrørende handicapområdet.
Det Radikale Venstre opfordrer med beslutningsforslag
Socialdemokratiet, SF og Enhedslisten vil med beslutningsforslag nr. B 115 pålægge regeringen at fremsætte lovforslag om at ændre byggeloven, så standarden DS 3028 bliver en del af byggelovgivningen.
Først vil jeg gerne sige, at regeringen prioriterer handicapområdet højt.
Men det er jo ikke første gang, regeringens handlingsplan for handicapområdet kritiseres for at være uambitiøs, og jeg tror nok, at det, vi skal diskutere og drøfte i dag, simpelt hen er dagens overbud her på Christiansborg.
Når man diskuterer, hvad denne regering gør og har gjort, vil jeg blot sige, at jeg faktisk er ved at være en lille smule træt af at høre, at de tiltag, som regeringen har gjort, ikke er rigtige.
Vore initiativer på handicapområdet, herunder handlingsplanen fra februar sidste år, repræsenterer den største samlede indsats på handicapområdet, en regering nogen sinde har præsenteret i nyere tid.
Vi har taget fat på nogle af de helt store problemområder i handicappolitikken.
F.eks. har vi som den første regering nogen sinde taget initiativ til at gøre noget
ved de handicappedes manglende tilgængelighed til det eksisterende byggeri, og vi har fundet finansiering til at løse et stort problem for handicappede studerende, nemlig det dobbelte optag.
Der er sat omkring 1 mia. kr. af til initiativerne i handlingsplanen i perioden 2003-2007.
af handicapboliger for 350 mio. kr. og en investeringsramme på 300 mio. kr. til tilgængelighedsforbedringer i det almindelige byggeri.
Nu er det jo ikke noget, regeringen gør alene.
Det sker i samarbejde med Folketinget, men det er altså første gang, alle de elementer bliver sat på dagsordenen.
Regeringen har altså sørget for, at der hele tiden sker fremskridt på handicapområdet, men vi er også nødt til at holde vore ambitioner oppe mod de økonomiske realiteter.
Mange af de handicapinitiativer, som foreslås, gælder ikke bare de to beslutningsforslag.
De er temmelig dyre, og vi må altså indstille os på, at vi ikke kan nå alt på én gang, for det er der simpelt hen ikke økonomi til.
Men det er naturligvis ikke vanskeligt at overbyde regeringens indsats, når der ikke tages hensyn til de økonomiske rammer, og her synes jeg, det er værd at bemærke, at Det Radikale Venstre har været med i de fleste af de aftaler, som de nu mener ikke er tilstrækkelige, og udmærket kender de økonomiske vilkår, vi arbejder under.
Regeringen kan ikke støtte, at standarden DS 3028 gøres retligt bindende, som det foreslås i B 115.
Grunden hertil vil jeg komme ind på i min gennemgang af de enkelte punkter i B 103, hvor et af punkterne jo netop er, at DS 3028 skal gøres retligt bindende, og mine bemærkninger til de to beslutningsforslag følger derfor opbygningen af B 103.
Det er f.eks. ikke alle handicappede, der har behov for en decideret handicapbolig, og nogle mennesker med handicap vil hellere blive boende, hvor de allerede bor, og modtage den fornødne hjælp, som serviceloven berettiger til. For at finde et tal for behovet af handicapboliger kunne vi jo spørge amter og kommuner, eller vi kunne spørge borgerne.
Det vil bare ikke give os et brugbart tal, fordi der er risiko for, at behovet enten er over- eller undervurderet.
Det svarer lidt til at spørge om boligmangelen generelt, den kan man heller ikke få brugbare tal på.
I B 103 foreslås det også, at der af Landsbyggefondens midler afsætter yderligere 300 mio. kr. til etablering af nye handicapboliger.
Jeg mener, det er overbud.
Med bolighandlingsplanen i aftalen om den kommunale økonomi for 2004 og med satspuljeaftalen for 2004 har vi allerede fået skabt bedre muligheder for, at amter og kommuner kan etablere handicapboliger, bl.a. ved at 800 utidssvarende botilbud efter serviceloven ombygges til 400 tidssvarende suppleret med ca. 400 nye almene ældreboliger samt yderligere 300 nye almene ældreboliger.
Herudover har vi iværksat et udredningsarbejde, der skal belyse, hvordan finasieringsreglerne på området kan tilrettelægges fremover.
Jeg synes, vi skal give disse initiativer tid til at virke.
Jeg er overbevist om, at vi med denne indsats vil se en klar forbedring af handicappedes boligforhold, og så vil jeg huske på, at såvel Det Radikale Venstre som Socialdemokratiet er med i satspuljeaftalen.
Begge beslutningsforslag vil gøre DS 3028 retligt bindende.
Regeringen besluttede imidlertid allerede i sin handicappolitiske handlingsplan fra februar 2003, at DS 3028 skulle forblive en frivillig standard, og det mener vi fortsat. For det første ville indførelse af så detaljerede krav gå stik imod regelforenklingen i opbygningen af byggelovgivningen.
Det gælder for konstruktioner, det gælder for brandsikring, og det gælder også for tilgængelighed.
For det andet er jeg altså ikke enig i, at DS 3028 afspejler de forventninger om almindelig komfort, der generelt stilles til det moderne og det fremtidige byggeri for alle borgere i Danmark.
Tværtimod stiller DS 3028 en lang række meget, meget detaljerede krav, som mange ikkehandicappede oplever som meget uhensigtsmæssige.
For det tredje er der de økonomiske realiteter - jeg gentager: de økonomiske realiteter.
Al forbedring af tilgængeligheden i det eksisterende byggeri koster penge,
også regeringens eget lovforslag, og en forberedelse til implementering af DS 3028 i alt byggeri ville koste endda meget store beløb.
Når der i bemærkningerne til B 115 nævnes, at Dansk Center for Tilgængelighed har beregnet, at når DS 3028 vil koste omkring 1-2 pct. af byggesummen for nybyggeri, er det baseret på nogle særlige forudsætninger, herunder at der bygges i ét plan, og det er jo ikke altid tilfældet.
Center for Tilgængelighed oplyser også, at for byggeri i flere etager vil merudgifterne til tilgængelighedsforanstaltninger udgøre op til 8 pct. af byggesummen i nybyggeri.
Gøres DS 3028 retligt bindende for alt byggeri i Danmark, som det foreslås i B 115, vil et forsigtigt skøn være, at der hvert år kommer merudgifter til opfyldelse af kravene i DS 3028-byggeri på minimum 14 mia. kr., og det er jo rigtig mange penge.
Ser vi på det offentligt tilgængelige nybyggeri, som er omtalt i B 103, bl.a. biografer, biblioteker osv., vil DS 3028 medføre offentlige merudgifter på minimum 300 mio. kr. Der er i begge tilfælde tale om minimumsskøn, og beregningerne forudsætter, at der ikke sker ændringer i byggeaktiviteten.
Det er imidlertid meget sandsynligt, at såfremt DS 3028 gøres retligt bindende, vil aktiviteten i byggeriet falde, fordi det meget omkostningsfulde tilgængelighedskrav vil medføre, at der er mange, der afstår fra om- og tilbygninger.
Det fører til mindre tilgængelighed for de handicappede, ligesom det vil ramme beskæftigelsen i byggebranchen og vil bidrage til en lavere vedligeholdelsesstandard i vores bygninger, og så er det, man må spørge: Er det det, Folketinget ønsker?
I modsætning til DS 3028 sikrer bygningsreglementets bestemmelser en praktisk og funktionel tilgængelighed, og den vil regeringen gerne bygge videre på i sit lovforslag nr. L 106.
Der er jo ikke nogen i dette Folketing, der ikke vil gøre alt godt for de handicappede.
Vi har alle sammen hørt om dårlige tilgængelighedsløsninger, og senest har Dansk Handicap Forbund gjort mig opmærksom på en række af disse løsninger.
Dem skal vi selvfølgelig undgå, og Økonomi- og Erhvervsministeriet har derfor i øjeblikket en dialog med handicaporganisationerne om tilgængelighed, herunder hvordan dårlig tilgængelighed kan undgås.
Boligudvalget vil selvfølgelig blive orienteret om resultaterne af de møder.
Taler vi om tilgængelighed på transportområdet, kan jeg sige, at regeringen arbejder for at skaffe gode transportmuligheder for alle, også handicappede.
Trafikforliget fra november 2003 betyder, at der bruges 50 mio. kr. til tilgængelighedsforbedringer på stationer, og denne aftale kommer oven i det beløb på 25 mio. kr., som regeringen allerede har besluttet at anvende til elevatorer. I alt er der altså afsat 75 mio. kr. til handicaptilgængelighed på transportområdet, og herudover vil jeg blot nævne, at 100 stationer ved udgangen af 2003 har gennemløbet stationsmoderniseringsprojektet.
Jeg vil gerne sige, at jeg er meget enig i, at tilgængelighed til bl.a. sundhedsklinikker er vigtig, men jeg synes dog, at forslagsstillerne har valgt en lidt forkert fremgangsmåde, bl.a. fordi lovpligtige tilgængelighedsforbedringer ved ejerskifte kan koste alt fra 15.000 kr. til langt over 1 mio. kr., hvis en praksis er placeret i etagebyggeri, og det er vel at mærke udgifter, som pålægges de enkelte læger eller apotekere, når de køber praksis eller apotek.
Jeg synes, at også her er det vigtigt med dialog i stedet for bare at køre frem.
Sammen med indenrigs- og sundhedministeren vil jeg derfor arbejde videre med at se på, hvad der kan gøres for at forbedre tilgængeligheden til sundhedsklinikkerne.
Jeg har i den forbindelse allerede haft kontakt til Apotekerforeningen, og jeg har sat mine embedsmænd til at arbejde videre med at finde en løsning på tilgængelighedsproblemerne til apotekerne.
Men regeringen kan altså ikke støtte forslaget.
Angående individuelle kørselsordninger foreslår forslagsstillerne en række ændringer i bestemmelserne, bl.a. fordi handicappede oplever store forskelle i serviceniveauet fra amt til amt.
Når det gælder den kollektive trafik, herunder de individuelle kørselsordninger,
er tilrettelæggelsen af tilbuddene lagt ud til amterne, fordi det er dem, der er bedst til at vurdere behovet, og når vi lægger ansvaret ud til regionale og lokale enheder, vil det naturligvis betyde, at der kan være forskel i tilbuddene.
Det er der også i den kollektive trafik generelt.
Regeringen mener ikke, der er behov for så omfattende ændringer som dem, der foreslås, men vi vil gerne have en præcisering af reglerne, som vi lovede i handlingsplanen.
Når det gælder efteruddannelse, er det regeringens målsætning, at handicappede skal have adgang til uddannelse, også efteruddannelse, ligesom alle andre.
Vi har igangsat en forsøgsordning vedrørende specialpædagogisk støtte til en udvalgt type efteruddannelse, nemlig AMU-uddannelserne, og vi skal bruge de erfaringer, vi får fra den ordning, til at se på, hvilke ændringer vi kan lave på efteruddannelsesområdet for at sikre handicappede de bedst mulige betingelser.
Jeg må altså på regeringens vegne desværre afvise de to beslutningsforslag, og jeg vil samtidig gerne sige, at i forbindelse med førstebehandlingen af L 106 tilkendegav jeg, at vi faktisk havde gennemført nye initiativer på handicapområdet, som ikke er set i mange, mange år - over 1 mia. kr. i nye initiativer i tidsrummet 2002-2004 og omkring 800 mio. kr. i tidsrummet 2005-2007.
Men som jeg også sagde dengang, er det jo ikke regeringen alene, der har tilvejebragt midlerne.
Meget er sket gennem satspuljeforhandlingerne, og meget er sket gennem forslag, der har været stemt bredt for her i Folketinget.
At prøve at lægge op til, at der ikke er sket noget på området, vil jeg blive ved med at afvise, og jeg er desværre også nødt til at afvise de to forslag, for de er ikke gode nok.