Pia Gjellerup (S), 1998-01-27:
Jeg vil gerne først sige tak for ministrenes besvarelser og fortsætte med på Socialdemokratiets vegne at kommentere en sag, der ikke har haft et tilfredsstillende forløb.
Allerede kort efter offentliggørelsen af kommissionens beretning stod nogle ting lysende klart.
For det første: Færøerne havde ved aktiebyttet fået ansvaret for en bank, som var i dårligere stand, end man havde oplyst for dem.
For det andet: Den Danske Bank havde sluppet ansvaret for banken ved bl.a. at give oplysningerne til landsstyret om dens økonomiske stilling, som ikke var dækkende for den situation, som Færøbanken faktisk befandt sig i. For det tredje: Beslutningsgangen i Danmark var allerede i den tidligere regerings tid fastlagt på en sådan måde, at der var for lidt føling med de oplysninger, som der blev truffet vidtrækkende politiske beslutninger på grundlag af.
For det fjerde: Dette førte til en ikke fuldt oplyst beslutningsproces, hvor begge de endelige beslutningstagere, nemlig den danske regering og det færøske landsstyre, havde et ufuldstændigt grundlag at træffe beslutninger på.
Det førte så også til, at en beslutning pludselig fremstod som ekstremt hastende, hvilket betød, at det færøske landsstyre fik en meget kort tid til at indstille sig på nye vanskelige beslutninger.
De to rigsdeles regeringer er ikke blevet rige af sagen. Den Danske Bank slap derimod for at bære deres del af tabet.
Der må i det kommende arbejde naturligvis arbejdes med at skabe en kompensation eller erstatning fra Den Danske Bank.
Grundlaget for et sådant arbejde ligger lige for i beretningen.
Her behandles et møde, der var mellem Den Danske Bank og ledelsen af det færøske landsstyre, som bankens egne repræsentanter vidste, og jeg citerer fra beretningen side 852, »... var et afgørende tidspunkt i forhandlingerne.«
På dette møde udtalte direktør Peter Straarup fra Den Danske Bank sig om tre afgørende forhold ved Færøbanken.
For det første: Færøbanken havde på kort sigt ikke behov for kapitaltilførsel.
For det andet: Færøbanken havde været meget forsigtigere end den anden færøske bank med hensættelser
Og for det tredje: At Den Danske Bank ville give mere, end den modtog ved aktiebyttet.
Disse tre forhold viste sig ifølge undersøgelseskommissionens beretning ikke at give et dækkende billede af den faktiske situation, som Færøbanken befandt sig i, og som man ellers tog udgangspunkt i vedrørende aktiebyttet.
Det er i orden, det er endda fornemt at forfægte sine virksomhedsmæssige interesser, men der må være en grænse ved afgivelsen af urigtige oplysninger.
Indtil videre er Den Danske Bank altså blevet rig i betydningen at have sparet et stort millionbeløb
, og så kan man spørge: Er der så nogen, der er blevet klogere?
Ja, man kan jo ikke se sådan en afdækning af et forløb, der fører til en konklusion på et helt utilfredsstillende grundlag, uden at gennemtænke nøje: Hvad kunne der have været gjort for at sørge for et fuldt oplyst og rigtigt beslutningsgrundlag?
Her er der en del svar, som vi fra Socialdemokratiets side gerne vil bidrage med.
Det ene, man kan sørge for, er en bedre kommunikation færøske og danske myndigheder imellem. Det har vist sig, at selv henvendelser, der fra første færd behandles stilfærdigt og udramatisk, kan vise sig at blive mere betydningsfulde og det endda hurtigere, end nogen havde forestillet sig.
Her tænker jeg på modtagelsen i Statsministeriet af henvendelsen fra Den Danske Bank udramatisk henvist til drøftelse i den kreds af embedsmænd, der arbejdede fast med færøske bankspørgsmål.
Ingen i denne faste kreds havde nogen opfattelse af noget dramatisk eller presserende.
Men der viste sig at være andre, der mente det, og så udviklede den færøske økonomi sig i et så ildevarslende tempo, at det i sig selv blev et dramatisk argument for hurtig handling.
Og så manglede der den tidligere udramatiske information, som kom til at stå mere centralt.
Ærgerligt, men det er til at indrette sig på i fremtiden, sådan at det ikke gentages.
Det andet, vi gerne vil bidrage med, er, at man kan sørge for, at en konstruktion som den med Finansieringsfonden af 1992 ikke kommer til at indtage en så enestående central rolle i forarbejde, forhandling og præsentation af en beslutning, som det er blevet afdækket i beretningen.
Konstruktionen var at fjerne de egentlige embedsmænd netop så meget fra processen, at der kunne trives to helt forskellige opfattelser af opgaverne hos henholdsvis forhandleren, nemlig Finansieringsfonden, og regeringens rådgivere, nemlig embedsmændene.
Denne misforståelse og fejlopfattelse har været en væsentlig årsag til, at såvel den danske regering som det færøske landsstyre godkendte aktiebyttet på et ufuldstændigt grundlag.
Det håber jeg regeringen vil være ekstremt opmærksom på i lignende situationer.
Endelig vil vi gerne bidrage med som det tredje, at man kan sørge for, at der i forhandlingssamarbejde er nøje klarhed over de enkelte deltageres opgaver og over de forventninger, der kan næres til deres arbejdsfelt og forpligtelser.
Problemet, der tegnes i beretningen, er, at forventningerne til Finanstilsynet har været meget forskellige og ikke de samme som Finanstilsynets egen opfattelse af rollen.
Disse forskellige opfattelser har været af stor betydning for hele forløbet og de politiske beslutninger, der følger, og som er det afgørende.
Så er vi i det mindste blevet klogere.
Hvad så med dem, der bestemt ikke blev rigere?
Det færøske landsstyre måtte til Danmark for at låne endnu flere penge, fordi man havde overtaget ansvaret for en bank, som
var i dårligere stand, end man havde oplyst for dem.
Regeringen må i samarbejde med det færøske landsstyre vurdere det tab, som kan henregnes til de skjulte dårligdomme i banken.
Disse penge har man måttet låne for meget.
Regeringen må også sammen med det færøske landsstyre vurdere, på hvilken måde Den Danske Bank kan blive inddraget.
Samlet vil det endelig være både nødvendigt og hensigtsmæssigt at se på den samlede gældsafvikling fra Færøerne til Danmark, så den kan ske i et forhold til færøsk økonomis bærekraft.
I lang tid forud for beretningens offentliggørelse var der en intens optagethed af, om der var oplysninger i beretningen, der kunne bringe lykke i et bestemt lille Venstrehjem, oplysninger, der kunne fælde regeringen.
Bedst ville det være, om der var steder, hvorom man kunne påstå, at her viste det sig, at statsministeren havde løjet for Folketinget.
n en uge før beretningen fødtes en lille baby i det pågældende Venstrehjem, en baby af den slags, der fødes hver eneste uge i Venstrehjemmet.
De små babyer træder triste ind
Babyen fortalte om ting, der skulle være ganske vist.
lang tid før hans statsministertid.
Ildevarslende lød det.
Man forstod, at beretningen måtte indeholde en afsløring af, at dette ikke var rigtigt.
Men beretningen kom, og der stod ikke det ønskede.
Nu fandt babyens stolte fader så en ny vinkel på samme historie.
Et notat fra slutningen af januar 1993
havde næsten det samme indhold, og det kendte statsministeren i hvert fald.
Og så ville det jo være forkert at sige, at man først kendte indholdet meget senere.
Men ak, notatet viste sig allerede om søndagen ikke at indeholde dette forfærdelige tal.
Han fandt et nyt notat, som statsministeren kendte, og som indeholdt dette frygtelige tal.
Nu var problemet imidlertid, at tallet dækkede over noget helt andet.
Der findes sikkert en hel del måske især på skatteområdet.
Vi vil lytte interesseret til råbene om vildledning, voldsmænd og andre vildmænd.
Et uundgåeligt spørgsmål til sidst er: Hvad var det, der gjorde selve tanken om et aktiebytte og derved skabelsen af en enkelt bank på Færøerne til en acceptabel tanke?
Jeg vil ikke føje så meget til i forhold til det, ministrene har sagt, med en forudgående krise og derefter en linje, der blev lagt, hvor Danmark ydede hjælp til nødvendig selvhjælp.
At der var en brik af den meget lange række vellykkede initiativer med hjælp fra Danmark til at bringe Færøerne på fode igen, der ikke blev lagt på en fornuftig måde, må ikke skygge for, at Danmark med en meget konstant og kontant indsats har ydet bidrag til det færøske samfunds genrejsning.
En genrejsning og en indsats, der mange gange overstiger det tab, som ikke burde have været der i forbindelse med aktiebyttet.
Genrejsningen er i gang.
Færøerne har for øjeblikket bedre styr på økonomien.
Jeg skal herefter på vegne af Socialdemokratiet, SF, Det Radikale Venstre og Enhedslisten fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »
Med baggrund i beretningen fra undersøgelseskommissionen om Færøbanksagen konstaterer Folketinget: - at den tidligere regering i efteråret 1992 fastlagde strukturer med bl.a. Finansieringsfonden af 1992 og den tværministerielle Færøgruppe, som lagde sporet for den efterfølgende håndtering af konsekvenserne af Færøernes økonomiske krise, - at der er grund til kritik af, at skiftende regeringer siden efteråret 1992 har undladt at give det færøske landsstyre rettidig information om alle oplysninger, som danske regeringer og embedsmænd modtog, herunder især kritik af den sene orientering om henvendelsen fra Den Danske Bank, - at det færøske landsstyre og den danske regering begge havde et ufuldstændigt grundlag for godkendelse af aktiebyttet, - at Finanstilsynet har optrådt på en sådan måde, at det var uklart for andre, hvilken rolle Finanstilsynet spillede i forbindelse med aktiebyttet, at der var forskellige opfattelser af opgaven som kommerciel eller politisk, og at danske myndigheders samlede håndtering af sagen om aktiebyttet var mangelfuld og utilfredsstillende, og - at Den Danske Bank gav oplysninger til landsstyret, der ikke var dækkende for den faktiske situation, som Færøbanken befandt sig i.
Folketinget tager til efterretning, at regeringen vil iværksætte undersøgelser, der kan danne grundlag for en vurdering af, om der kan gøres tjenstligt ansvar gældende over for embedsmænd.
Folketinget opfordrer herefter regeringen til i samarbejde med landsstyret: - at undersøge mulighederne for at gøre krav gældende over for Den Danske Bank, - at arbejde for en bedre kommunikation mellem danske og færøske myndigheder, og - at genforhandle den samlede gældsafvikling, så den sker i et rimeligt forhold til færøsk økonomis bærekraft.«