runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elisabeth Arnold (RV), 2001-10-09:
Det er et spørgsmål, der er lidt i samme stil som fru Dorte Bennedsens, for nu har jeg læst forslaget flere gange ret grundigt, og jeg kan altså ikke se nogen speciel grund til, at der skulle ageres nu frem for tidligere.
Man tager i beslutningsforslaget udgangspunkt i flertallets indstilling fra dengang, der var lagt op til straffuldbyrdelsesloven, og så beskriver man i øvrigt, at det er uholdbart, at stærke fanger kan..., osv., og at der er mange indsatte, som truer ansatte og familier, og derved kan der skabes nogle magtforhold i fængslerne, som er helt uholdbare.
Alle disse ting har vi netop diskuteret i forbindelse med straffuldbyrdelsesloven, og det var jo en af grundene til, at vi gjorde det lettere for personalet at kunne foretage disciplinærforanstaltninger over for de indsatte.
Derfor savner jeg dokumentation for, at det efter straffuldbyrdelseslovens vedtagelse er blevet værre i fængslerne, end det var før.
De ubehagelige arbejdsforhold, som fru Karen Rønde påpegede i sin ordførertale, er jo nogle, som vi kendte, fra før vi gennemførte straffuldbyrdelsesloven.
Så jeg synes, at forslagsstillerne på en eller anden måde skylder at beskrive: Hvad er det så, der har ændret sig efter straffuldbyrdelsesloven, som gør, at det nu er påkrævet at handle?
Søren Søndergaard (EL), 2001-10-09:
Enhedslisten støtter de minimale forbedringer af forbrugerbeskyttelsen, som sker med implementeringen af dette forbrugerkøbsdirektiv.
Vi mener imidlertid, at regeringen skulle have benyttet lejligheden til at gennemføre en mere omfattende reform af forbrugerbeskyttelsen, som på en række områder kunne have medvirket til at styrke forbrugernes retsstilling.
Vi ser gerne, at Danmark gik i spidsen også på det område og blev et ægte foregangsland.
Det er naturligvis et fremskridt, at den såkaldte absolutte reklamationsfrist udvides fra 1 til 2 år, men efter vores opfattelse er den foreslåede ændring helt utilstrækkelig.
Der er adskillige dyre forbrugsgoder, som skal holde i meget mere end 2 år, og når en forbruger har købt og betalt for en genstand, som skal kunne holde i en længere periode, er det urimeligt, at en absolut frist afskærer forbrugeren fra at reklamere over manglende holdbarhed efter 2 år.
Hvor lang tid en vare skal holde, må bero på, hvad der er aftalt og i øvrigt på varens art.
Der er f.eks. forskel på mursten og mælk.
Sådan som vi forstår det, er hovedproblemet derfor ikke, om fristen skal være 1, 2 eller for den sags skyld 5 år, men om der overhovedet skal være en særlig frist.
Så vidt vi har forstået, har man f.eks. ikke en sådan frist i Finland og England.
Det bør også overvejes, om det ikke burde indføjes i lovforslaget, at en vare altid er mangelfuld, hvis den ikke kan anvendes uden væsentlig risiko for personskade, eller den ikke er i overensstemmelse med alle relevante forskrifter fra det offentlige.
I hvert fald har vi svært ved at se, i hvilke tilfælde dette princip bør kunne fraviges.
Vi mener også, at forbrugerne skal have ret til at få deres penge tilbage eller i det mindste få udleveret et nyt produkt, der fungerer, i tilfælde af mangler ved produktet.
Sælgerens mulighed for at afhjælpe mangler ved hjælp af reparationer fører ofte til - det tror jeg de fleste kender - at forbrugeren tvinges til at ligge i mere eller mindre fast rutefart til og fra butikken for at få den fejlfri vare, han har betalt for, så den fungerer i overensstemmelse med det, han egentlig har betalt for.
Enhedslisten vil foreslå, at anledningen benyttes til at indføre en generel fortrydelsesret.
En sådan fortrydelsesret gives allerede af en meget stor del af markedet, og tiden er derfor inde til også at indføre nogle minimumsbestemmelser på dette område.
Enhedslisten vil gå kritisk og positivt ind i udvalgsarbejdet med dette lovforslag, og vi vil som antydet på en række områder fremkomme med ændringsforslag som efter vores opfattelse på afgørende vis vil styrke forbrugernes retsstilling.
Jann Sjursen (KRF), 2001-10-09:
Kristeligt Folkepartis holdning er generelt den, at strafniveauet for personfarlig kriminalitet skal øges.
Det har jeg tilkendegivet i tidligere debatter, også i folketingsdebatten sidste folketingsår i forbindelse med Venstres og De Konservatives lovforslag nr. L 161, som i år er lovforslag nr. L 2. Sidste år sagde jeg om Venstres og De Konservatives lovforslag, at selv om vi generelt ønsker, at strafniveauet for personfarlig kriminalitet skal hæves, så mener vi, at man med fordel kan afvente Straffelovrådets betænkning og overvejelser, når man, som V og K foreslår, vil ændre på så mange forskellige strafferammer, som tilfældet er.
Det er fortsat Kristeligt Folkepartis holdning, selv om vi er positive over for intentionerne bag Venstres og De Konservatives forslag.
Justitsministeren har også selv ved flere forskellige lejligheder, specielt når ministeren på regeringens vegne skulle tage stilling til oppositionens forslag, lagt selvsamme syn for dagen, og Kristeligt Folkeparti har faktisk også oplevet at få afvist forslag af ministeren med henvisning til, at Straffelovrådet sad og arbejdede.
Lad mig derfor i den sammenhæng i dag bare stilfærdigt konstatere, at ministeren med det, der er lagt frem i dag, bryder lidt med sine tidligere holdninger. Jeg vil godt sige, at vi fra Kristeligt Folkepartis side kan støtte det konkrete forslag, som nu er blevet gennemarbejdet, og som vi så vil tage stilling til.
Vi støtter det, fordi det altså falder i tråd med vores generelle holdning, nemlig at strafferammerne for personfarlig kriminalitet skal hæves, og vi mener i særdeleshed, at når vi taler om voldtægt, er der tale om en så uhyggelig forbrydelse, som kan ødelægge mennesker for livet, at der er grund til at hæve strafferammen.
Derfor støtter vi lovforslaget fra regeringen.
Men jeg vil også godt tilslutte mig dem, som i debatten har nævnt, at andre initiativer, i virkeligheden for at hjælpe ofrene som sådan, også er nødvendige.
For Kristeligt Folkeparti er det ikke nogen farbar vej kun at fokusere på hårde straffe som svaret på kriminalitet.
Det er omvendt heller ikke nok at fokusere alene på forebyggelse.
Kriminalitet skal i virkeligheden mødes med en helhedsorienteret indsats, der omfatter både hensyn til retfærdighed og til menneskelighed, også fordi ofrene i mange tilfælde ikke kun er dem, der bliver ramt af kriminaliteten, men det er faktisk også gerningsmændene selv.
Af den grund er det vigtigt, at debatten om, hvordan vi får nedbragt volden og voldskriminaliteten i vores samfund, ikke kun bliver til en debat om skærpede strafferammer, men også bliver en debat om, hvordan vi overhovedet kan forebygge, at vi kommer i den situation.
Hvordan kan vi overhovedet hjælpe ofrene, dem, der er ofre for voldsmænd og voldskvinder, og hvordan kan vi hjælpe selv voldsmænd og voldskvinder til at finde et andet grundlag at leve livet på uden kriminalitet og uden vold?
Med disse ord vil jeg give Kristeligt Folkepartis tilslutning til lovforslaget fra regeringen og også tilsige et positivt arbejde i Retsudvalget, for at forslaget nyder fremme.
Sonja Albrink (CD), 2001-10-09:
Som tidligere ordførere allerede har tilkendegivet, drejer forslaget sig jo om at gennemføre et EF-direktiv fra 1999 vedrørende forbrugergaranti.
Som det også er blevet sagt, er der jo flere forskellige ændringer, og der er også, som andre ordførere har sagt, i forbindelse med de ændringer i hvert fald tre høringssvar, nemlig fra Dansk Industri, Dansk Handel & Service og Forbrugerrådet, som viser, at der er visse problemer.
Jeg skal ikke gå nærmere ind i, hvad det er, de påpeger i deres høringssvar, men blot tilkendegive, at jeg er enig med de tidligere ordførere: Lad os få en grundig udvalgsbehandling, således at vi får et godt forslag, når det engang skal tredjebehandles her i Folketinget.
Sonja Albrink (CD), 2001-10-09:
Det er vel ikke overraskende, at vi nu igen ser det forslag
fra Venstre og De Konservative, som også før har været behandlet.
Det er et forslag, som vi i CD støttede i sidste folketingssamling, ikke så meget på grund af den konkrete udfordring, men fordi der i forslaget ligger en intention om en reel skærpelse af strafniveauet i sager, som indebærer alvorlige fysiske krænkelser, sager som voldtægt og vold.
Og i CD er vi fortsat hundrede procent enige i, at der er behov for markante skærpelser af strafniveauet i disse sager. Derfor er det ekstra glædeligt, at også regeringen omsider har forstået, at der bør gøres et eller andet.
Justitsministeren har hver gang til dels erklæret sig enig i intentionerne, men der var jo bare det lille problem, at man sammen med en række andre partier henviste spørgsmålet til Straffelovrådet, som har fået til opgave at vurdere straffene.
En række konkrete sager med en enorm mediedækning kombineret med regeringens indsats med hensyn til dette meget vigtige samfundsanliggende har imidlertid fået justitsministeren til at glemme alt om Straffelovråd, og man har på ganske udmærket og grundig vis i det foreliggende lovforslag konkluderet, at straffene i voldtægtssager ikke er tilstrækkelig markante.
Det er noget, mange af os har haft på fornemmelsen længe, men det er jo altid rart at blive bekræftet af eksperterne, men lad nu det ligge.
I CD er vi absolut glade for, at justitsministeren endelig har set lyset.
Det er så lidt ærgerligt, at ministeren ikke tilsvarende har set lyset i relation til andre forbrydelser, men ministeren skal ikke høre et ondt ord for, at han har valgt voldtægt som det første.
Efter vores opfattelse bør der vedtages lovændringer med udgangspunkt i begge forslag på den måde, at det bliver regeringens systematik med forhøjelse af den generelle strafferamme i straffelovens § 216, stk. 1, som anvendes med den konsekvens, at stk. 2 ophæves.
Rammen bør dog i overensstemmelse med forslaget fra Venstre og Det Konservative Folkeparti forhøjes til 12 års fængsel.
Jeg skal ikke gå nærmere ind i det gamle forslag, som CD fremsatte i sidste samling vedrørende minimumsstraffe.
Jeg kan forstå på hr. Peter Skaarup, at han synes, det er et godt forslag at indføre minimumsstraffe.
Jeg synes, at det, der er vigtigt, og det, vi skal gøre i denne her sag, er at gå ind i en positiv udvalgsbehandling.
Vi kigger på intentionerne i de forslag, som ligger fra Venstre og De Konservative, og vi ser på regeringens forslag, og så håber vi ved måske at lægge de to sammen at få et glimrende forslag ud af det sidst på året.
Dorte Bennedsen (S), 2001-10-09:
Jeg holder meget af belæringer fra hr. Helge Adam Møller, og det er jo ikke første gang og vel nok heller ikke sidste gang, jeg får sådan en.
Jeg er helt klar på hele det forløb, hr. Helge Adam Møller beskriver, men han sagde jo noget meget vigtigt til allersidst, nemlig at det er adskillige år siden.
Jeg tror, det er 3-4 år siden, at vi fik den henvendelse.
Det, det handler om her, er, at nu har vi altså ændret straffuldbyrdelsesloven og de ting, vi har været inde på.
Det er altså, efter at straffuldbyrdelsesloven er indført, og det er dér, hvor jeg siger, at hvis Fængselsforbundet stadig væk og på trods af indgrebet har disse synspunkter, var det rimeligt, at de gav lyd fra sig.
Og så sagde fru Karen Rønde også, at vi har lov til at gå ud og lytte.
Ja, selvsagt, men vi skal også som folketingsmedlemmer være utrolig varsomme.
De stærkeste advarsler gennem tiderne er vel kommet fra fru Birthe Rønn Hornbech, fru Karen Røndes kollega og partifælle, mod, at vi laver hovsalovgivning, at vi får øje på et problem, og så går vi ud og laver lovgivning og løser det ene problem, uden at sagerne bliver set i en sammenhæng.
Her synes jeg, det er vigtigt, at man får set tingene i en sammenhæng.
Det er også derfor, jeg synes, det er vigtigt, at man hører kriminalforsorgens synspunkter om det her og ikke kun enkelte forbunds, og at vi får vurderet tingene.
Men som sagt, jeg takker hr. Helge Adam Møller for belæringen og glæder mig til den næste.
Karen Rønde (V), 2001-10-09:
Voldtægt er en afskyelig form for forbrydelse.
Voldtægt er den forbrydelse, der mest af alt krænker et andet menneskes integritet.
Dette bør afspejles i strafferammen.
Samfundet bør på det kraftigste tage afstand fra denne form for forbrydelse, denne uhyrlige krænkelse.
Det kan vi bl.a. gøre ved at have høje strafferammer, som domstolene bruger.
Vi noterer derfor med stor tilfredshed, at det nu også er gået op for regeringspartierne, at straffene for voldtægt er for lave.
Det vil vi gerne sige tak for, og vi vil gerne kvittere for, at regeringen har lyttet til Venstre og De Konservative.
Dog er det trist, at regeringen ikke ønsker at hæve strafferammerne for vold.
Det enkelte menneskes ret til at færdes frit uden at blive overfaldet er en grundlæggende ret, som straffeloven bør afspejle, især når volden sker fuldkommen uprovokeret mod et offer, som voldsmanden ikke har haft forudgående kontakt til.
Vi takker de partier, som har ytret støtte til Venstres og De Konservatives forslag, og vi ser frem til et særdeles konstruktivt udvalgsarbejde.
Søren Søndergaard (EL), 2001-10-09:
Jeg synes, at hr. Helge Adam Møller mangler at tilføje, at de, der har dømt i den retssag, jo har ikke været justitsministeren eller medlemmer af Folketinget.
Det er ikke dem, der har siddet og afsagt den her dom.
Det har været nogle borgere, som har repræsenteret et udsnit af den danske befolkning, bl.a. en stor gruppe borgere, som er udpeget af Det Konservative Folkeparti, en stor gruppe borgere, som er udpeget af Venstre, en stor gruppe borgere, som er udpeget af Dansk Folkeparti osv.
Det er jo sådan, systemet fungerer.
Jeg ved ikke, hvorfor de i den konkrete sag har valgt disse domme.
Jeg er fuldstændig enig i, at det lyder som nogle ualmindelig lave domme.
Jeg kan bare konstatere, at dér har Det Konservative Folkeparti og alle andre partier altså også et ansvar i forhold til at samle deres folk og diskutere retspolitik, for det er jo altså dem, der træffer afgørelsen, når den konkrete dom skal udmåles.
Det er hverken folketingsmedlemmer eller justitsministeren.
Anne Baastrup (SF), 2001-10-09:
For 1 times tid siden redegjorde jeg for, hvordan man har fastlagt praksis, hvor jeg også gjorde opmærksom på, at det var en konservativ justitsminister, der, for at sige det lige ud, har været ansvarlig for, at man ikke har anket sagerne, har været ansvarlig for, at statsadvokaten ikke har fået sagerne kørt videre i systemet.
Hr. Helge Adam Møller svarede ikke dengang.
Der er da overhovedet ingen, der er i tvivl om den beskrivelse og de domme, hr. Helge Adam Møller nu er kommet med.
Vi forstår det ikke.
Men det er bare ikke os, der skal træffe den konkrete afgørelse.
Den retspraksis, der ligger til grund for Statsadvokatens konkrete beslutning om, uden at spørge nogen som helst, at den ikke skal ankes, er blevet lagt under de 10 år, hvor der var en konservativ justitsminister.
Hr. Helge Adam Møller ved også godt, at den første konservative justitsminister var forsvarsadvokat.
Det kan også have haft en vis betydning for den praksis, han har lagt i forløbet.
Helge Adam Møller (KF), 2001-10-09:
Hvis fru Anne Baastrup og jeg også er medlemmer af Folketinget om 20 år, vil fru Anne Baastrup også om 20 år stå og sige, at hvad der skete tilbage i sidste årtusinde, i begyndelsen af 1980'erne, er årsagen til, at Folketinget i dag ikke gør noget.
Jeg ved ikke, hvad hr. Ninn-Hansen har gjort eller ikke gjort i 1982, 1983 og 1984, men jeg ved i hvert fald, at vi er nogle, der har forsøgt i slutningen af sidste århundrede og ind i begyndelsen af dette århundrede gang på gang at bringe de her sager op.
Jeg ved, at det er rigtigt, som hr. Søren Søndergaard siger, at der selvfølgelig sidder to domsmænd.
Men jeg bebrejder helt klart en justitsminister, og det er uanset, om han er konservativ eller socialdemokrat eller andet, at man ikke, hvis man mener, det er forkert - og det mener jeg, men det gør justitsministeren og regeringen jo ikke, for de har jo tilladt, at sådan er strafniveauet - instruerer om, at den type sager med sådanne straffe skal ankes, ikke alene hver gang, men hver eneste gang.
Denne er ikke anket, og det er vel, fordi den afspejler det strafniveau, som man ønsker, og det er fair nok, jeg ønsker bare et andet.
Anne Baastrup (SF), 2001-10-09:
I forbindelse med voldspakken var vi inde på spørgsmålet om, hvad Folketinget kan gøre i forsøget på at få forhøjet straffene, og der kom det jo klart frem i en henvendelse fra dommerne, at de ikke ønskede den måde at lave en lovgivning på.
Derfor kommer justitsministeren nu med en anden variation
af det
Det vil sige, at man fjerner den lavere del af strafferammen, når det drejer sig om voldtægt.
Men det, hr. Helge Adam Møller ved eller burde vide, er
jo, at man hviler på den praksis, der har været i forløbet.
Og dér synes jeg, at Det Konservative Folkeparti svigtede grusomt det efterår i 1998, hvor vi var et flertal i Folketinget, der fik vedtaget, at Straffelovrådet skulle beskæftige sig konkret med: Hvordan er strafferammerne i dansk straffelovgivning?
Hvordan udnyttes de?
Er der problemer i forhold til den måde, man ser på mennesket i dag?
Det er dét, jeg synes er så forfærdelig fortvivlende, at vi ikke havde et enigt Folketing, der sagde: Her har vi et projekt for Straffelovrådet, det synes vi i enighed at Straffelovrådet skulle påtage sig.
Men nej, De Konservative, Venstre og Dansk Folkeparti kører bare frem hele tiden med konkrete forslag til at ændre enkeltsager i stedet for at se på det i en sammenhæng.
Elisabeth Arnold (RV), 2001-10-09:
Lovforslaget her er en implementering af et direktiv om regler om forbrugerkøb.
Det, man især brugte meget krudt på, var, at man ikke ønskede fristen for reklamationer forhøjet fra 1 til 2 år.
Det ville betyde, at store dele af dansk erhvervsliv ville få store problemer med at skulle garantere for deres varer så længe.
Det syntes jeg næsten var et selvstændigt argument for at gå ind for en forhøjelse af reklamationsfristen, for det kunne jo sige noget om, at de danske producenter ikke havde alt for høje tanker om kvaliteten og holdbarheden af deres egne produkter.
Men ikke desto mindre blev det afvist af Danmark ved det afgørende ministerrådsmøde med den begrundelse - det er i hvert fald den, der står i Europaudvalgets referater - at det var et uoverskueligt, uklart og rodet direktivforslag.
Nu er det jo ikke første gang, vi har set et sådant fra Ministerrådets side, og jeg vil nok også mene, at direktivforslaget om personoplysninger var et af den slags, hvor man kan sige, at det i hvert fald ikke gjorde det nemmere for de parlamenter, der bagefter skulle gennemføre lovgivningen i praksis.
Men fra radikal side har vi i hvert fald hele tiden været tilhængere af forhøjelsen af reklamationsfristen fra 1 til 2 år.
Det mener vi er en god forbrugerbeskyttelse, og det er under alle omstændigheder en væsentlig del af lovforslaget, som også vil betyde noget for mange forbrugere i det daglige.
Derfor er vi fra radikal side tilfredse med, at vi nu skal implementere direktivet i dansk lovgivning. Men jeg er også enig med de ordførere, som tidligere har sagt: Lad os gøre det grundigt, og lad os gøre det ordentligt.
Direktivet blev som sagt kritiseret fra dansk side for at være uoverskueligt og rodet, og så må vi i hvert fald gøre vores til, at den danske lovgivning bliver ordentlig og gennemskuelig.
Søren Søndergaard (EL), 2001-10-09:
Jamen så synes jeg, at vi skal bruge det her til lidt forbrugeroplysning til borgerne, for jeg synes ikke, at der skal stå det indtryk tilbage for to domsmænd, der deltager i en retssag, og som synes, at der skal gives en strengere dom end den, som den juridiske dommer mener, at de så bare skal opgive, fordi de får at vide, at det er praksis, og at den garanteret vil blive anket, hvis man giver længere straf.
Jeg synes da, de skal insistere, og der har hr. Helge Adam Møllers parti og alle andre partier jo også en forpligtelse til at sikre, at de domsmænd, som sidder, har modet til at insistere på, hvad de synes er rigtigt, og ikke lade sig tyrannisere.
Det synes jeg ikke man skal.
Så må dommene jo blive anket, hvis der er et ønske om at anke dem, og så må tingene gå deres gang. Men jeg synes ikke, man skal efterlade det indtryk her, at domsmænd skal være sådan nogle viljeløse nogle, der overhovedet ikke har deres egen mening. Man skal selvfølgelig stå ved, hvad man synes dommen skal være.
Det er jo derfor, man er udnævnt som domsmand.
Helge Adam Møller (KF), 2001-10-09:
Jeg er helt enig med hr. Søren Søndergaard i det sidste, at der er en vigtig forbrugeroplysning for os alle sammen at give domsmænd, og det er, at det altså er noget, de er udpeget til, jævnfør vores grundlov, og det betyder, at de selv skal tage stilling til, hvad der er ret og rimeligt.
Hvordan kan jeg så vide det?
Ja, det er, fordi jeg så tit har hørt den forklaring, jeg selv gav: Vi mener i virkeligheden, at han enten burde slippe billigere eller have noget mere, men dommeren sagde, at sådan er retspraksis, og det kan I godt spare jer.
Til justitsministeren
med hensyn til, at domstolene følger den retning, vi vil have: Ja, domstolene følger flertallets intentioner i Folketinget.
Og det er jo fint.
Jeg kan bare konstatere, at det eksempel, jeg nævnte, der skete for 2 måneder siden, altså er den domspraksis, der er i øjeblikket for meget grov, langvarig mishandling af en fuldstændig uskyldig mand i hans egen lejlighed: 4 og 8 måneders fængsel. Og den er ikke anket, for det har man også i landsretten fundet var i overensstemmelse med den domspraksis.
Og det er altså ikke tilstrækkeligt efter min mening.
Jeg kan konstatere, at det er det efter flertallets mening, men vi arbejder på at få det ændret.
Frank Jensen (S), 2001-10-09:
Jeg tror, at vi alle sidder med nøjagtig samme følelse, når hr. Helge Adam Møller læser en udskrift fra den endelige afgørelse ved domstolen op.
Man skal hele tiden erindre sig, at forud for, at den her dom er afsagt ved domstolene, har der været en førelse af sagen over for retten.
Der har været vidneforklaringer, der har været en beskrivelse af de samlede omstændigheder i sagen.
af hr. Helge Adam Møller.
Det er også, synes jeg, lidt af en unfair måde at debattere på at bringe andre ind i en debat på grundlag af, at man læser noget op, hvor den, der læser det op, heller ikke er i stand til selv at give en beskrivelse af de samlede omstændigheder, der har ført både juridiske dommere og lægdommere frem til at afsige den her dom.
Hvis vi kunne føre debatten på et fuldt oplyst grundlag, ville det give en anden form for debat.
Der er som regel omstændigheder, når de bliver beskrevet, som giver forklaringer på, hvorfor almindelige mennesker med sund fornuft som lægdommere, som juridiske dommere fastlægger strafniveauet.
Det, der har været gældende for Folketinget, er, at der er et stort flertal, der har sagt, at i de grove, personfarlige voldssager, som vi heldigvis ikke har så mange af i Danmark, men i dem, vi har - dér, hvor man tidligere gav 1 års fængsel - vil vi have en strafudmåling, der skal op med ca. 1 år.
Det kan man se har været gældende for Folketingets flertal.
Man kan jo også se, at domstolene flytter sig.
Det er ikke sikkert, at domstolene fuldt ud er nået op på det niveau, men jeg er sikker på, at den afsmittende virkning, som vi har på alle voldssager, i opadgående retning, også dem, der ligger i spændingsfeltet mellem § 244 og op til § 245, altså fra simpel vold op til grov vold, hvor hr. Helge Adam Møller kan se en jævn stigning i strafudmålingen, er en udvikling, som er kommet.
Den udvikling tror jeg vil fortsætte, og jeg er glad for, at Højesteret har afsagt kendelse, der siger, at de underliggende retter skal lægge den til grund, Og det er vel det, der var formålet med det.