runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Bødskov (S), 2003-04-03:
Pointen er stadig væk, at sagsantallet stiger, og at pengene bliver færre.
Det kan man se i budgetoverslagstallene.
Det er det, der er pointen.
Det er fuldstændig ligegyldigt, om det er 2001, kombinationen er den samme.
Sagsbehandlingstiden vil med garanti stige som konsekvens af den meget dårlige kombination.
Karsten Nonbo (V), 2003-04-03:
Jeg prøver at udtrykke mig lidt mere klart.
Det, jeg mener, er, at de ressourcer, som kriminalforsorgen bruger på at arbejde for gerningsmanden, kunne jo ende med at gå ud over de ressourcer, man skal bruge
på voldsofrene, med hensyn til tid og bekymring og arbejde osv. Da man ikke kan være to steder på én gang, kunne man jo risikere, at der blev lagt mere arbejde ét sted på bekostning af det andet sted.
Anne Baastrup (SF), 2003-04-03:
Jeg bliver nødt til lige at spørge, hvor i beslutningsforslaget hr. Karsten Nonbo kan læse, at SF overhovedet overvejer at give voldsoffererstatningen til de kriminelle.
Jeg ved godt, at hr. Karsten Nonbo synes, at verden i dag det er den mest vidunderlige, og den måde, det hele er struktureret på, er rigtig, rigtig god, men hvorfor drager hr. Karsten Nonbo en fiktiv slutning ud af et beslutningsforslag, hvor der overhovedet ikke står noget som helst om, at de kriminelle skal have erstatningen? Det kan godt være, at hr. Karsten Nonbo synes, at han mangler begrundelser for at afvise det her beslutningsforslag, men så synes jeg altså, at begrundelserne skal fremgå af beslutningsforslaget og ikke være sådan noget gedigent - må man godt sige sludder? - som hr. Karsten Nonbo angreb mig for.
Jann Sjursen (KRF), 2003-04-03:
Kristeligt Folkeparti har længe ønsket en retlig regulering
af fosterreduktion.
Den kommer så nu.
Det bliver jeg nødt til at sige.
Først og fremmest savner vi en parallel indsats med hensyn til at forebygge, at kvinder overhovedet bliver sat i en situation, hvor de skal træffe beslutning om et indgreb, der i bedste fald fjerner et ønskebarn og i værste fald betyder, at alle fostre dør.
Kristeligt Folkeparti mener således, at der også er behov for at ændre loven om kunstig befrugtning, så der kun sættes ét befrugtet æg op, medmindre forældrene reelt ønsker at få tvillinger eller flere børn.
Hvis man kun sætter ét befrugtet æg op, så bliver kvindens mulighed for at blive gravid ganske rigtigt mindre.
Vi kan heller ikke tilslutte os, at alle trillingegraviditeter skal resultere i et tilbud om fosterreduktion.
Vi skal i stedet satse på yderligere tilskud
til familierne.
Det er ikke lettere adgang til abort, flerlingefamilierne beder om.
I Kristeligt Folkeparti er vi simpelt hen bange for, at tilbud om fosterreduktion vil føre til, at det bliver sværere og sværere for disse familier at få støtte, når de nu bare kunne have valgt at nøjes med to børn.
Det værste ved forslaget er dog muligheden for at få fosterreduktion uden særlig tilladelse, hvis barnet f.eks. har Downs syndrom eller Turners syndrom.
Og ikke nok med det, de skal også kunne fjernes, selv om de er levedygtige.
Hvad er det dog for et menneskesyn?
Det er simpelt hen at sige, at man ikke må ligge samfundet til byrde på nogen måde, og man skal heller ikke være alt for anderledes.
Selv om det, som det står i forslaget, er de samme regler, der gælder i forvejen for de almindelige provokerede aborter, gør det det bestemt ikke bedre efter Kristeligt Folkepartis opfattelse.
Vi ønsker ikke et sådant frasorteringssamfund.
Landsforeningen LEV har i sit høringssvar til forslaget udtrykt stor betænkelighed ved netop denne frasorteringsmulighed, som forslaget udbygger i forhold til de eksisterende regler.
Landsforeningen mener, at der er behov for en diskussion om og en præcisering af, hvad der menes med en alvorlig legemlig eller sjælelig lidelse, fordi landsforeningen mener, at foreningens målgrupper af udviklingshæmmede for det meste opnår en god livskvalitet, hvor lidelse ikke præger dagliglivet.
Dette er de væsentligste grunde til, at Kristeligt Folkeparti ikke kan støtte lovforslaget.
I det hele taget er det bemærkelsesværdigt, hvor lidt lovforslaget beskæftiger sig med de sociale og rådgivningsmæssige problemstillinger, der også melder sig i forbindelse med fosterreduktion.
Men som sagt: Kristeligt Folkeparti kan ikke støtte lovforslaget.
Og vi har en række spørgsmål, som vi vil søge belyst under udvalgsarbejdet.
Søren Søndergaard (EL), 2003-04-03:
Jeg skal på formandens opfordring sige, at da vores ordfører på området, fru Line Barfod, ikke kunne være til stede, må Folketingets medlemmer nøjes med mig, og jeg skal sige følgende: Svangerskabsafbrydelse eller abort er en meget alvorlig beslutning.
Der bør sikres de kvinder, der overvejer abort, den bedst mulige rådgivning.
Derfor vil vi i Enhedslisten ikke acceptere, at abort skal kunne finde sted på private hospitaler og klinikker og dermed blive en sundhedsydelse, som der kan reklameres for og konkurreres om. Vi synes hellere, regeringen burde gøre en indsats for at forbedre rådgivningen for de kvinder og deres mænd/kærester, som står midt i det svære valg.
Der bør altid være en samtale med en socialrådgiver eller psykolog, der er specielt uddannet i den type samtaler og kan rådgive om de muligheder og de konsekvenser, der er af de to valg.
I dag sker det desværre jævnlig, at der kun er en kort samtale med den praktiserende læge, og det er det, der danner grundlag for den svære beslutning.
Hvis en praktiserende læge og socialrådgiver og psykolog sad i det samme lokale sundhedscenter, ville det måske give et bedre samarbejde.
Lovforslaget åbner også for fosterreduktion.
Vi ser i de her år en hurtig udvikling i de teknologiske muligheder for genetisk forskning, fosterdiagnostik m.v., som efter vores opfattelse rummer uhyggelige perspektiver.
Hvis man begynder at sætte flere æg op hos kvinder for hurtigere at få dem gjort gravide og derefter fjerner nogle af fostrene igen, fordi de pågældende kun ønsker ét barn, så bliver kvinder i et vist omfang reduceret til rugemaskiner.
Når en kvinde vælger kunstig befrugtning, skal hun have en grundig information om, hvad det indebærer, herunder også muligheden for, at hun bliver gravid med flere fostre.
Hvis hun ikke ønsker det, er muligheden i stedet at adoptere et barn.
Selvfølgelig skal der være mulighed for at fjerne et af flere fostre, hvis fostret er dødt eller alvorligt misdannet, eller der er fare for kvindens liv, uanset om graviditeten er naturlig eller skabt ved kunstig befrugtning.
Men det bør ikke være muligt som normal regel at fjerne fostre, så der kun er ét tilbage, blot fordi der generelt er en større risiko ved en graviditet med flere fostre end ved en graviditet med kun ét foster. Enhedslisten kan ikke støtte forslaget.
Martin Lidegaard (RV), 2003-04-03:
Da Det Radikale Venstres ordfører ikke kan være til stede, skal jeg på hendes og partiets vegne fremføre følgende: Vi har jo her at gøre med et emne, som både etisk og menneskeligt er vanskeligt. Vi taler jo om at afbryde et liv for at redde et andet.
Men det, at det er vanskeligt og svært, fritager os jo ikke for ansvaret for at skabe en lovgivning for området, tværtimod kan man sige, er der måske mere end andre steder her brug for, at vi har nogle retningslinjer i samfundet.
Vi har i Det Radikale Venstre taget udgangspunkt i, at vi har nogle svære problemer på de her områder, og det forslag, der ligger, bygger på Det Etiske Råds vurderinger, nemlig at reduktion som udgangspunkt kun bør foretages, hvis der kan fremlægges en medicinsk begrundelse for indgrebet.
Der er altså ikke tale om en fri adgang til reduktion, men kun under ganske bestemte omstændigheder.
Hertil kommer, at høringssvarene vidner om, at der er meget bred opbakning fra alle, der har ekspertise på området, og på den baggrund kan Det Radikale Venstre tilslutte sig forslaget.
Anne Baastrup (SF), 2003-04-03:
Jeg er glad for, at vi kan samarbejde om det her, men så vil jeg også godt sige: Jeg ser altså også det her lovforslag som en regulering af lovgivningen, hvor man ellers har baseret sig på Sundhedsstyrelsens praksis, og hvad lægerne sådan selv syntes.
Jeg synes, at det forhold, at der har været to fosterreduktioner fra tvillinger til et enkelt barn, uden at der tilsyneladende har været nogen lægelig begrundelse for det, virkelig var noget, der gjorde, at jeg ikke et sekund er i tvivl om, at det her er bedre end den praksis, der er.
Jann Sjursen (KRF), 2003-04-03:
Jamen det synes jeg faktisk vi skal få gjort.
Man kan godt være uenig om nogle ting, man kan også være enig om andre, men den hjælp, der skal til socialt og økonomisk, er vi jo enige om.
Så lad os få gjort det.
Blot så også den bemærkning, at nu siger fru Anne
Det er jo evident, også når man ser på lovforslaget og de oplysninger, der blevet givet i bemærkningerne.
Men det er også meget et spørgsmål om, hvor stort et problem man vil gøre handicap til.
Jeg siger ikke, det er nemt at være handicappet, men det er jo hele normalitetsdiskussionen om, hvad vi egentlig vil acceptere, ikke bare som samfund, men også som vordende forældre, og her synes jeg, at man også må tage fat i diskussionen om, hvad det egentlig er, vi vil af med.
at leve?
Og den del af diskussionen håber jeg også, at SF vil gå mere konkret ind i, selv om vi måske ikke bliver helt enige.
Anne Baastrup (SF), 2003-04-03:
Så synes jeg, vi i fællesskab skal lave et ændringsforslag i den sociale servicelovgivning, der giver det reelle alternativ i denne her situation.
Men jeg vil så understrege, at for SF har det i hele den her diskussion altså også været afgørende, at de meget alvorlige tal viser, at for tidligt fødte børn kan risikere i højere grad at få handicap og kan risikere at dø ved fødslen.
Det er ikke usædvanligt, at man føder meget for tidligt, når man er trillingegravid, så derfor synes jeg, at man skal have både og-muligheden, og der vil jeg give tilsagn om, at vi finder ud af, hvad det er for et kapitel i serviceloven, og så piller vi det ud.
Nu har vi diskuteret det her under førstebehandlingen, så derfor er der ikke nogen identitetsproblemer.
Hr. Jann Sjursen har fuldstændig ret i, at de regler, der gælder om sikring og hjælp og bistand til folk, der får mere end et barn, er elendige.
Vi vil meget gerne være med til at lave et fælles forslag om, at vi kan forbedre forholdene for tvillingebørn, trillingebørn og firlingebørn, ingen tvivl om det, og jeg mener også, at forældrene skulle have dobbelt barselorlov.
Men det, vi har taget stilling til her, er, at forældrene, som står i en situation, hvor de skal gennemføre en graviditet, hvor risikoen for for tidlig fødsel og risikoen for at få et handicappet barn alene på grund af den for tidlige fødsel er så stor, at de skal have muligheden for at få tilbud om fosterreduktion.
Der ville det selvfølgelig være helt naturligt, at man så også forbedrede forholdene for trillingeforældrene, således at de rent faktisk havde et acceptabelt alternativ, frem for at de på grund af fysiske omstændigheder vælger at få en fosterreduktion.
Jann Sjursen (KRF), 2003-04-03:
Fru Anne Baastrup bruger den samme sprogbrug, som flere ordførere har gjort, og som jeg egentlig bare vil gøre en bemærkning til på nuværende tidspunkt, for jeg synes, den er speciel, nemlig at der er tale om, at vi ikke afbryder et svangerskab i forbindelse med fosterreduktion, og det er jo selvfølgelig rigtigt.
Men der er jo så tale om, at man afbryder et liv, og det siger jo selvfølgelig noget om, hvor man har synsvinklen på denne her sag.
Men det var blot det, jeg ville bemærke.
Det, der blot bringer mig på talerstolen, er de bemærkninger, som fru Anne Baastrup gjorde om trillingegraviditet.
Der bliver der jo så et tilbud, som jeg forstod at fru Anne Baastrup og SF bifaldt, om, at man så muligvis skal foretage fosterreduktion.
Det kan man selvfølgelig godt se som et tilbud, men omvendt er det jo også et enormt ansvar, man lægger på de forældres skuldre så at skulle tage stilling til den mulighed. Her vil jeg bare henvise til, hvad f.eks. Trillingeforeningen jo typisk taler for, og det er nemlig ikke, at de vil have mulighed for fosterreduktion, men at de savner bedre økonomiske muligheder, når de bliver modtagere af måske tre børn, som mange gange er flere end forventelig.
Er det ikke den problemstilling, man hellere skulle se på, i stedet for at man giver det her tilbud om fosterreduktion som en fast praksis, når der er tale om en trillingegraviditet?
Helge Adam Møller (KF), 2003-04-03:
Jeg er i den situation, at der i virkeligheden ikke er væsentlige ting i det, de tre første ordførere har sagt, jeg er uenig i, og det er jo sådan set meget rart, når man tænker på, at det alligevel er tre forskellige partier, i hvert fald på en del områder.
Men lad mig kort sige, at den konservative folketingsgruppe ikke overraskende kan støtte forslaget, og at det er en enig folketingsgruppe, der kan støtte forslaget.
Vi synes, det er rigtigt, at man nu laver en retlig regulering af området.
Man har jo i mange år foretaget fosterreduktioner, men uden at der var en egentlig lovgivning på området, og da det er et utrolig vigtigt - følelsesmæssigt og på andre måder - område, der bør fastsættes klare og tydelige retningslinjer for, så synes vi, det er rigtigt, at lovforslaget nu er fremsat.
Det er jo sådan, at ved fosterreduktion er der ikke tale om at afslutte et svangerskab.
Det er i hvert fald ikke hovedformålet.
Hovedformålet er jo at bevare det og at forhøje chancerne for, at svangerskabet gennemføres sikkert for kvinden, og at så mange af fostrene som overhovedet muligt kan overleve og blive til levende mennesker.
Jeg vil godt sige, at de fire tilfælde, hvor reduktion af fostre skal kunne foretages, finder vi er rigtige.
For det første er det, hvis indgrebet væsentligt formindsker den risiko, der er eller kan være for, at en kvinde spontant aborterer alle fostrene.
For det tredje hvis fostrene vil få en alvorlig legemlig eller sjælelig lidelse.
For det fjerde hvis der vil opstå fare for kvindens liv, eller hendes helbred vil blive væsentligt forringet.
Vi mener, at i de fire tilfælde bør der kunne foretages en fosterreduktion.
Lad mig så slutte med den anden del, der også er i forslaget, hvor man giver mulighed for, at man også kan få foretaget en fosterreduktion på et privat hospital eller en privat klinik.
Det synes vi er naturligt og rigtigt.
De eksisterer.
De er gode og velfungerende ligesom offentlige hospitaler er, og der bør selvfølgelig også på dette område være valgfrihed for den enkelte kvinde, så hun vælger det, som hun synes passer bedst til hendes situation.
Så fuld og hel tilslutning til lovforslaget.
Birthe Skaarup (DF), 2003-04-03:
Jeg vil stadig væk sige, at børn med Downs syndrom altså ikke har en alvorlig sygdom, og selvfølgelig skal vi lige have afklaret det under udvalgsbehandlingen.
Hvis det er indeholdt i dette lovforslag, så vil vi i Dansk Folkeparti naturligvis helt klart ikke være med til det, heller ikke ud fra hvordan vi ser, at børn med Downs syndrom er søde, glade, rare børn, der fungerer udmærket.
Jann Sjursen (KRF), 2003-04-03:
Jeg synes, svaret er interessant, for jeg har jo netop spurgt justitsministeren for nylig om, hvad en alvorlig legemlig og sjælelig lidelse er, og der blev det helt klart bekræftet, at man netop kan foretage i hvert fald abort, når det gælder Downs syndrom.
Jeg går ud fra, at det tilsvarende gør sig gældende på dette område, men det kan vi få afklaret under udvalgsbehandlingen.
Derfor vil spørgsmålet til fru Birthe Skaarup være: Hvis lovforslaget her åbner for, at man kan foretage fosterreduktion, hvis fostre har f.eks. Downs syndrom eller Turner, vil Dansk Folkeparti så stille ændringsforslag?
Det må man jo tro på baggrund af det, fru Birthe Skaarup siger
Birthe Skaarup (DF), 2003-04-03:
Med hensyn til fosterreduktioner er der jo lagt op til, at det skal være fostre med alvorlige risici for, at de kan udvikle sig katastrofalt med meget slemme sygdomme.
Vi anser overhovedet ikke Downs syndrom for en slem sygdom.
Derfor mener vi ikke, at det er en af de sygdomme, som man skal foretage fosterreduktioner på grund af.
Karsten Nonbo (V), 2003-04-03:
Efter justitsministerens grundige gennemgang, som Venstre helt kan tilslutte sig, er der ikke så meget at sige, men jeg vil gerne sige, at SF's tanke omkring voldsofre som sædvanlig er ædelmodig, den kalder på ædelmodighed. Venstres største problem med det her beslutningsforslag er, at der bliver lagt endnu en aktør ind i arbejdet, nemlig kriminalforsorgen.
Ikke fordi vi har mistillid til kriminalforsorgen, men vi har et udmærket snit, mener vi i Venstre, ved at kriminalforsorgen tager sig af de dømte og får dem på ret kurs.
Så må politi, advokater, kommuner og andre hjælpe ofrene, som de også gør i dag.
Jeg tror ikke, det er klogt, at vi får forbundne kar mellem forbryder og offer, medmindre forslagsstilleren vil være med til at tage erstatningen fra ofrene og give den til gerningsmændene.
Det tror jeg ikke, man vil.
Eller omvendt.
Derfor skal jeg ikke gentage debatten fra den 22. januar sidste år, hvor fru Eva Kjer Hansen var ordfører for Venstre.
Jeg skal blot minde om, at i dag er det kommunerne, der har den professionelle indgangsvinkel til at hjælpe mennesker i nød.
Det er kommunerne, som har kendskabet til borgerne i forvejen, og det er derfor dem, der bedst kan skønne og prioritere, hvordan der skal sættes ind.
Det er også kommunerne, der i forvejen revaliderer og dækker flytteomkostninger osv.
Derfor tror jeg ikke, det vil være en god idé at få en spiller mere på banen.
Det kan gå hen at virke modsat af de intentioner, som SF har.
Noget andet er, at der fortsat skal være plads til individuel vurdering, og nu skal himlens sociale port heller ikke åbne sig i alle voldssager.
Her tænker jeg på den kontaktvold, hvor gerningsmanden sådan set ender med at blive den forurettede.
Der skal være mulighed for at bedømme hver for sig.
Det er helt centralt, at vi stiller krav til bistandsadvokaten, og han skal være tovholder i forhold til sin klient, altså offeret.
Han skal huske at rådgive om sagens videre gang, hvad offeret har af muligheder for hjælp, og hvad offeret har krav på af hjælp.
Det bliver også centralt, at kommunerne bliver gearet til at behandle sagerne
Vi er ikke et sekund i tvivl om, at SF vil det bedste for voldsofrene, og det vil vi også i Venstre, men det her mener vi ikke er midlet, og derfor kan vi ikke støtte forslaget.
Da Det Konservative Folkepartis ordfører, hr. Helge Adam Møller, ikke kan være til stede, skal jeg sige på hans vegne, at Det Konservative Folkeparti heller ikke kan støtte forslaget.
Birthe Rønn Hornbech (V), 2003-04-03:
Inden hr. Søren Søndergaard bliver for glad for justitsministeren, vil jeg lige bryde ind her.
Det var ud fra en lovkvalitetsbetragtning. Det var altså betragtninger om høringsrunde osv. Der er jo det væsentlige problem - ud over at domstolene altså ikke har, som vi har skrevet i betænkningsbidraget, nogle ordentlige forarbejder og motiver, hvis det er oppositionen - at Folketingets muligheder i virkeligheden stækkes ved private forslag.
Der er nemlig ikke nogen at stille spørgsmål til, hvor der skal svares under ministeransvar.
Det er faktisk et af hovedproblemerne, og derfor kan man altså sige, at selv om der er en grundlovssikret ret til at fremsætte private lovforslag, har det sine grænser, hvis Folketinget skal kunne hænge en minister op.
Men jeg giver hr. Søren Søndergaard ret i, at diskussionen er spændende.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2003-04-03:
Jeg kunne godt tænke mig, fordi der er meget stor velvilje til denne massive oplysningskampagne, at der kunne komme et notat til Retsudvalget, for det er jo også noget med succeskriterier og hvordan og hvorledes.
Søren Søndergaard (EL), 2003-04-03:
Jeg vil også sige tak til ministeren.
Blot to ting.
Og kan vi bruge nogle af de indvandrerfamilier, vi har i Danmark, nogle af de flygtningefamilier, vi har i Danmark, til at ændre ting i deres eget land til det bedre, synes jeg, det er en fantastisk positiv ting, som vi selv skal bidrage til.
Den anden ting var det forslag, den tanke, som ministeren fremlagde, som jeg synes var utrolig interessant, nemlig ideen om, at hvis der er større ændringsforslag til et lovforslag fra regeringen eller lovforslag fra oppositionen, som vil betyde større ændringer, vil det være godt med en høringsrunde.
Jeg synes, det er en fantastisk spændende tanke.
Jeg vil bare høre, om det er noget, man har diskuteret i regeringen, eller om det er ministerens helt egen opfattelse.
Vi vil i hvert fald godt fra Enhedslistens side med det samme tilsige vores støtte til at arbejde videre med den idé.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2003-04-03:
Jeg vil godt sige tak til ministeren.
Jeg synes, det er meget positivt, at der allerede er sat nogle foranstaltninger i gang, så man kan lave en massiv oplysningskampagne.
Jeg vil så bare spørge ministeren: Hvordan mener ministeren, at det så kan blive formidlet ud til de afrikanske familier?
Det er jo utrolig svært med en pjece.
Forstår de den?
Hvad havde man tænkt sig?
Skal det være grupper i afrikansk regi, eller er det de afrikanske kvinder, som skal være talsmænd, skal oversætte eller skal formidle det, eller havde man tænkt sig nogle konfliktgrupper eller hvordan og hvorledes?
Jann Sjursen (KRF), 2003-04-03:
Indledningsvis vil jeg godt sige, at vi fra Kristeligt Folkepartis side kan støtte regeringens lovforslag, som jo går ud på særskilt at kriminalisere kvindelig omskæring, ikke fordi det ikke har været strafbart, men fordi man fra regeringens side ønsker at indsætte en særlig bestemmelse i straffelovgivningen.
Vi synes, at noget kan tale for det, selv om det ikke er traditionen, at vi gør det sådan.
Men det, der taler for det, er, at man måske får lettere ved i oplysningsøjemed at få henledt forældres opmærksomhed på, at vi ikke vil acceptere kvindelig omskæring, og derfor støtter vi, at regeringen har valgt at indsætte den særlige bestemmelse i straffeloven.
Jeg vil også godt sige, at vi kan støtte, at lovforslaget lægger op til, at man i det her spørgsmål fraviger princippet om dobbelt strafbarhed.
Det er der bestemt brug for.
Martin Lidegaard (RV), 2003-04-03:
Da Det Radikale Venstres ordfører ikke kan være til stede,
skal jeg på hendes vegne fremføre følgende: Det er jo ikke første gang, Folketinget diskuterer kvindelig omskæring, og det bliver desværre nok heller ikke sidste gang, selv om man godt kunne ønske sig, at vi fik bugt med den modbydelige tradition. Lovforslaget, vi taler om i dag, gør det muligt at straffe danske statsborgere og herboende personer, som tager til udlandet for at få foretaget omskæring af piger og unge kvinder.
Det sker, selv om handlingen ikke er strafbar i landet, hvor omskæring finder sted.
Dermed bryder loven, som flere også har været inde på, med princippet om dobbelt strafbarhed.
Det skal ikke være nogen hemmelighed, at Det Radikale Venstre normalt tillægger dobbelt strafbarheds-princippet meget stor betydning.
Men i denne sag må vi også erkende, at argumentet vejer tungt for at markere, at omskæring er fuldstændig uforeneligt med dansk kvinde- og menneskesyn, og derfor er vi rede til i dette afgrænsede tilfælde at gå på kompromis med princippet.
Med den bemærkning, at vi kun kan komme denne modbydelige tradition til livs, hvis vi primært satser på oplysning og holdningspåvirkning, som flere har været inde på,
kan vi tilslutte os forslaget.