Jann Sjursen (KRF), 2002-11-14:
Så er det, man spørger sig selv, om det kun gælder konfirmandundervisningen for hr. Keld Albrechtsens vedkommende, men lad det nu være.
Jeg vil først og fremmest godt takke SF for at have rejst denne forespørgselsdebat, og jeg vil også godt sige tak til udenrigsministeren for besvarelsen.
Jeg vil sige, at på mange måder dækkede besvarelsen udmærket også de holdninger, der gør sig gældende fra Kristeligt Folkepartis side i forhold til Iran.
Der skal ikke være nogen tvivl om, at præstestyret i Iran er under al kritik, selv om der også findes reformvenlige kræfter i landet, og indsættelsen af præsident Khatami og genvalget af ham kan selvfølgelig godt udlægges, som om der er en reformproces i gang, sådan som udenrigsministeren også gjorde det.
Jeg synes måske, at den del af udenrigsministerens tale og beskrivelsen af de reformvenlige kræfter fik lige vel meget plads i forhold til, hvordan situationen rent faktisk er i Iran, for uanset de reformvenlige kræfter - det sagde udenrigsministeren også - hjælper det jo ikke så synderlig meget, når man tænker på, at det er præsteskabet, der til syvende og sidst har det afgørende ord at skulle have sagt.
Og det ord er ikke noget godt ord.
Man kan ud fra enhver betragtning i forhold til både demokrati og menneskerettigheder rette en sønderlemmende kritik mod Iran.
Det gælder med hensyn til retssystemet med tilfældige rettergange, stening, piskning, dødsdomme, tortur osv., som det blev nævnt, og den diskrimination, der foregår især over for kvinder, men også over for andre grupper i det iranske samfund.
Derfor må man sige, hvis man skal komme med et overordnet syn på Iran og situationen dér, at det ikke er noget kønt syn.
Man kan selvfølgelig - menneskerettighedssituationen i Iran taget i betragtning -
vælge helt at afskrive styret og en dialog med styret.
Det mener jeg ikke at vi skal gøre på nuværende tidspunkt.
Jeg mener også, det er enormt vigtigt, når man som EU har lagt op til en handels- og samarbejdsaftale med Iran, at man gør den betinget af, at der parallelt med handelspolitiske initiativer også føres en politisk dialog.
udenrigsministerens ord om, at hvis den politiske dialog ikke umiddelbart bar frugt, altså førte til konkrete handlinger og ikke bare holdningsudvekslinger, måtte det selvfølgelig også få betydning for handelssamarbejdet
Det mener jeg er enormt vigtigt.
Ellers har det jo ikke nogen konsekvens i forhold til, hvad der kunne blive vedtaget af FN's Menneskerettighedskommission og generalforsamlingen siden hen, hvis vi alligevel bare handler og snakker med iranerne.
Derfor finder jeg det vigtigt at holde udenrigsministeren fast på netop den del af hans tale, for man kommer ikke uden om, at den handels- og samarbejdsaftale, der er lagt op til fra EU's side med Iran, er at betræde nye veje i forhold til Iran, og jeg vil også sige, at det faktisk er en forholdsvis farlig vej i forhold til den menneskerettighedssituation, der er.
Derfor skal netop den aftale følges meget nøje.
Der skal selvfølgelig være dialog med især de reformvenlige kræfter, og jeg er enig i den tyngde, som udenrigsministeren her giver de reformvenlige kræfter i Iran.
Situationen er i dag en anden, end den var, da vi sidst - jeg kan dårligt sige vi, for jeg var ikke medlem af Folketinget dengang, men i forhold til, da Folketinget sidst havde en debat om Iran, nemlig i 1996, fordi der nu er kræfter i Iran, som det er vigtigt at have en dialog med.
Jeg synes, det er rigtigt, at hovedtyngden i dialogen bliver lagt dér, hvilket jeg også forstod var regeringens opfattelse.
Vi kan selvfølgelig støtte det forslag til vedtagelse, der er fremsat af flere partier, herunder bl.a. altså Kristeligt Folkeparti.