runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Sohn (SF), 2000-11-09:
Så derfor vil jeg godt komme med en ny erkendelse.
Der kommer jo ikke noget nyt frem under solen hverken i det ene eller det andet indlæg i den her sag.
Jeg tror såmænd, vi alle sammen kan gå tilbage og se, hvad vi har sagt de foregående fem gange.
Så jeg skulle nok have gjort det, som jeg overvejede, da jeg skulle finde ud af, hvad jeg sagde sidste gang, vi behandlede forslaget.
Her fandt jeg frem til, at jeg åbenbart havde noget, der var vigtigere, så jeg havde bedt min kollega, hr. Ole Vagn Christensen, om at referere mine synspunkter.
Det skulle jeg have gjort igen, for så havde jeg været fri for at gentage debatten her hele tiden.
Jeg tror ikke, at vi kommer ret meget videre.
Jeg går ud fra, at det er spørgsmålet om organisationsretten og -friheden, vi diskuterer, og ikke et spørgsmål om, hvorvidt man skal regulere alle mulige andre forhold i samfundet.
Man kan selvfølgelig ikke, selv om man indgår en fri aftale på arbejdsmarkedet, indgå en aftale, som strider mod lovgivningen eller mod internationale konventioner.
Derfor kan man selvfølgelig heller ikke forestille sig, at man har en overenskomst, som indfører diskrimination af nogen art, fordi det er i strid med loven.
Vi har retten til at indgå kollektivaftale, vi har retten til at lade være, vi har retten til i kollektivaftalen at have eksklusivbestemmelser.
Det er ikke i strid med landets love, det er ikke i strid med internationale konventioner.
Jeg prøver bare at påpege, at konsekvensen af de to borgerlige partiers holdning, som er mest markant i oppositionstider, hvad det her spørgsmål angår, vil medføre nogle uoverskuelige konsekvenser, hvor man sagtens kan drage paralleller i forhold til tiden før 1899.
Det vil jeg gerne lave en historisk redegørelse over, men det tillader tiden ikke her.
Jeg ved heller ikke, hvor relevant det er, og jeg synes også, at man skal gøre det i en forsamling, hvor der er nogen, der lytter - ud over os.
Kristian Jensen (V), 2000-11-09:
For det første synes jeg ikke, at man skal undervurdere antallet af seere på DK 4; firetallet er faktisk ikke deres seertal, og der er flere, der følger med i de her folketingsdebatter, end man regner med, og derfor er det, der bliver sagt fra Folketingets talerstol i dag, noget, der også kommer ud til en bredere kreds, bl.a. ved at lægge det ud på Internettet m.v.
Derfor er jeg glad for, at hr. Ole Sohn har involveret sig i debatten her, men jeg er ked af, at han endnu en gang ikke svarede på mit spørgsmål.
Jo, han henviste til de andre ting, som man ikke må diskriminere imod, og at det er noget, vi har indført i lovene.
Og hvorfor er det blevet indført i lovene?
Det er det, fordi man i Folketinget har vurderet, at der er nogle ting, hvor vi ikke vil acceptere, at man diskriminerer.
Jeg synes, det er forkert, at hr. Ole Sohn og SF fortsat accepterer en diskrimination over for de mennesker, der ønsker at udnytte den fulde negative foreningsfrihed, for det, vi har i Danmark, er kun en svag skygge af reelt at have en negativ foreningsfrihed.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2000-11-09:
Nu kan jeg konstatere, at der er kommet fuldstændig overensstemmelse mellem hr. Ole Sohns og min opfattelse af begrænsningerne i aftaleretten på det danske arbejdsmarked.
Til gengæld er der nu ikke overensstemmelse mellem det, hr. Ole Sohn siger, og så hans konklusion.
Hr. Ole Sohn sagde for et øjeblik siden - nu kan jeg naturligvis ikke citere ordret, men jeg er overbevist om, at det kommer til at ligge meget tæt på: Man kan på det danske arbejdsmarked indgå kollektive aftaler, men man kan selvfølgelig ikke aftale noget, der indeholder diskrimination.
Den lader vi lige stå på skærmen et øjeblik.
For hvad er det her med eksklusivaftaler andet end diskrimination, som hr. Ole Sohn sagde?
Man kan selvfølgelig lade være med at være medlem af fagforeningen, men så kan man jo også tage og skride.
Annette Jørgensen (DF), 2000-11-09:
Jeg må indledningsvis slå fast, at organisationsfrihed her i landet er en afgørende faktor i vort samfund.
Det har imidlertid vist sig, at der ikke i alle tilfælde er tale om fri ret til at vælge organisation, og det fremsatte beslutningsforslag er udtryk for, at de mangler, som er på området, ønskes fjernet.
I bemærkningerne til forslaget er der givet en række eksempler på de problemstillinger, der er på området, og Dansk Folkeparti finder, at det bør være en nærmest grundlovssikret ret for såvel arbejdsgivere som arbejdstagere at melde sig ind i den fagorganisation, som varetager ens interesser.
Sagt ligeud skal der sikres total frihed på området, og der kunne siges mangt og meget om dette, men de mange eksempler, der tid efter anden gives på, at specielt ansattes organisationsfrihed knægtes, taler sit eget sprog om nødvendigheden af, at der bliver rettet op på de skævheder, der helt bevisligt er på området.
Dansk Folkeparti kan derfor støtte forslaget.
Lone Yalcinkaya (CD), 2000-11-09:
CD kan ikke støtte beslutningsforslaget, da vi i CD har den opfattelse, at den foreningsfrihedslov, vi har, er ganske god og fuldt tilfredsstillende.
Forslaget handler om at forbyde brugen af eksklusivaftaler på det danske arbejdsmarked.
Vi mener, det er arbejdsmarkedets parter, der selv bør være med til at ophæve aftaler, for det er altså dem, der har indgået dem.
CD mener, at den danske aftalemodel skaber stabilitet på arbejdsmarkedet, og det skal i rimeligt omfang respekteres.
Højesteret har i flere sager sagt, at eksklusivaftaler i sig selv ikke er i strid med internationale konventioner.
På den baggrund kan CD ikke støtte forslaget.
Kristian Jensen (V), 2000-11-09:
Når CD siger, at man vil have det her over til arbejdsmarkedets parter, så vil jeg bare spørge CD's ordfører, om der ikke i CD's opfattelse eksisterer andre parter på arbejdsmarkedet end LO-siden og DA-siden.
Om ikke CD erkender, at der også findes Kristelig Arbejdsgiverforening, at der findes en kristelig fagforening, at der findes Danmarks Frie Fagforening? Hvis man så trækker på skuldrene og siger, nå ja, men de er ikke særlig store, så er spørgsmålet bare, hvis det skulle være argumentet: Hvor er grænsen for et mindretals rettigheder så?
Jeg kunne ikke forestille mig, at CD ikke vil erkende, at der er andre spillere på arbejdsmarkedet end dem, der ønsker at opretholde eksklusivaftalen, og eftersom de mindre spillere på arbejdsmarkedet bliver presset af den aftale, som de ikke ønsker at have lod eller del i,
så er det faktisk ikke arbejdsmarkedets parter, der kan løse den her opgave, men det er en opgave, der kan løses af Folketinget for at give folk de frihedsrettigheder, som de fortjener i et demokrati.
Lone Yalcinkaya (CD), 2000-11-09:
Vi har ikke sagt, at der ikke findes andre organisationer end de to førstnævnte, og naturligvis er de også en del af den eksisterende gruppe, som indgår eller ikke indgår aftaler, og det må også være op til dem at lave dem.
Hvis de har behov for et specielt aftalearrangement med en arbejdsgiver, jamen så træffer de det også. Vi mener, at det system og det regelsæt, der er på området, fungerer fuldt tilfredsstillende.
Lone Saaby Johansen (RV), 2000-11-09:
Da det her forslag har været fremsat i tidligere folketingssamlinger, så er det jo også en kendt sag, at der er flere meninger om det her spørgsmål i Det Radikale Venstre.
På den ene side ønsker man at sikre den enkeltes ret til at organisere sig frit, på den anden side skal det være muligt for en arbejdsgiver og en faglig organisation at kunne indgå aftaler med hinanden uden offentlig indblanding.
Forslagsstillerne ønsker med dette forslag at prioritere organisationsfriheden højere end friheden for arbejdsmarkedets parter til at indgå den type aftaler, som de finder bedst.
Som det tidligere er nævnt, findes der tre højesteretsdomme, som peger i retning af, at den påståede mangel på organisationsfrihed ikke er noget praktisk problem.
Derfor mener Det Radikale Venstre, at der ikke på nuværende tidspunkt er nogen grund til at ændre på balancen mellem den enkeltes ret til at organisere sig og retten til kollektivt at indgå aftaler.
Så er der spørgsmålet om positiv og negativ organisationsfrihed, igen et meget vanskeligt dilemma.
Det Radikale Venstre tager afstand fra brugen af gammeldags midler i arbejdskampe, hvor man forsøger at håndhæve eksklusivaftaler med meget voldsomme sanktioner.
Det er sørgeligt, når man benytter sig af den slags sanktionsmidler, men udgangspunkter må være, at det er et problem, som skal løses ude på arbejdsmarkedet mellem parterne.
Så selv om beslutningsforslaget giver anledning til en række principielle overvejelser og absolut ikke lægger op til enkle svar, så er konklusionen, at Det Radikale Venstre ikke kan støtte forslaget, som det foreligger her.
Kristian Jensen (V), 2000-11-09:
Jeg anerkender naturligvis, at Det Radikale Venstres medlem af Folketinget lever op til grundlovens ord om, at man kun er bundet af sin egen overbevisning og derfor ikke føler sig forpligtet af det, som landsmødet har pålagt én at mene, så må partiet jo finde ud af, hvem man ønsker at stille op. Men det er noget andet, der får mig op på talerstolen, det er nemlig, at den radikale ordfører brugte det samme argument som hr. Ole Sohn, nemlig at man skal lade arbejdsmarkedets parter aftale frit.
Men hvis man lader arbejdsmarkedets parter aftale alt frit, så er det jo netop, vi kommer over i nogle situationer, hvor arbejdsmarkedets parter kan aftale, at der diskrimineres. Jeg kunne godt tænke mig at få den radikale begrundelse for, hvorfor det lige præcis er diskrimination af fagforeningsmedlemskab, man vil acceptere, når man ikke vil acceptere diskrimination på alle de andre områder.
Lone Saaby Johansen (RV), 2000-11-09:
Jeg vil lægge mig op ad CD's ordfører og sige, at det står frit for de parter, der er på arbejdsmarkedet, at indgå de aftaler, de vil.
Selvfølgelig kan der være nogle situationer, hvor man bliver nødt til at gå ind og lovgive, men ikke i det her tilfælde.
Jette Gottlieb (EL), 2000-11-09:
Enhedslisten vil stadig gerne være med til at slås for friheden til, at folk kan være medlem af lige præcis de foreninger og organisationer, de ønsker, eller for den sags skyld undlade at være medlem af nogen organisation overhovedet, alt efter hvad de finder for godt.
Vi går også ind for aftalefrihed, ligesom vi går ind for foreningsfrihed, og aftalefriheden betyder lige præcis, at organisationerne kan aftale f.eks. eksklusivaftaler.
Det betyder, at det i nogle tilfælde får konsekvenser for de folk, der ikke ønsker at være medlem af organisationen, nemlig at de ikke kan få arbejde det pågældende sted.
Det er jo en meget væsentlig anderledes ting.
Det betyder jo ikke, at de pågældende mister deres organisationsfrihed; det betyder, at de ikke kan få arbejde det pågældende sted, og det er noget helt andet.
Forslaget vil betyde frit spil for løntrykkere og for folk, der vil nasse på de resultater, som medlemmerne af organisationerne har tilkæmpet sig.
Arbejdsmarkedet er jo indrette på den måde, at over for arbejdsgivernes interesser eksisterer den enkeltes frihed kun
Det er fagforeningerne og deres medlemmer, der har tilkæmpet sig de løn- og arbejdsforhold, der gælder det pågældende sted for alle på arbejdspladsen. Det, som forslagsstillerne ønsker, er at fjerne de kollektive rettigheder med henvisning til de individuelle og undertrykke den kollektive frihed med den individuelle.
Det vil vi ikke.
Kristian Jensen (V), 2000-11-09:
Nu hører vi igen en ordfører snakke om arbejdsmarkedsparters aftalefrihed, og at de skal have ret til at aftale, hvad der nu måtte ligge.
Det tror jeg ikke Enhedslisten ønsker.
Det er jo et problem, hvor man netop har sagt, at dér er aftalefriheden ikke fuldstændig.
Det er ikke noget, man skal have ret til at aftale.
Men jeg har stadig væk ikke fået defineret, hvorfor det her spørgsmål er så anderledes end alle de andre, hvor vi har sagt: Dér må man ikke diskriminere.
Jette Gottlieb (EL), 2000-11-09:
Det, der er tale om, er, at der kun over for den ene part, arbejdsgiveren, er den kollektive fremtræden blandt de ansatte.
Så selve forudsætningen for, at der kan eksistere et aftaleforhold, er, at det er et fælles forhold.
Og det er lige præcis selve essensen i hele aftalesystemet.
Jeg snakkede i øvrigt ikke om arbejdsmarkedets parter.
Jeg snakkede om en kollektiv aftaleret, og det er den, der for mig er en meget, meget vigtig rettighed i det faglige system, og jeg talte om den kollektive frihed, som jeg også opfatter som en meget vigtig faktor.
Så har vi her i Folketinget en lang række love, der sætter begrænsninger for, hvordan arbejdsmarkedet generelt fungerer.
Det gælder arbejdsmiljøloven f.eks.
Det er ikke alt, der er tilladt, og det er slet ikke alt, der er gavnligt, hvis man må citere fra Paulus' første brev til korintherne.
Men derudover laver vi en lang række begrænsninger i den måde, hvorpå vi sætter tingene på vores arbejdsmarked.
Arbejdsmiljøet er den ene af dem, men vi har selvfølgelig også en lang række andre, f.eks. diskriminationsting.
Det er noget, vi sætter regler for her i Folketinget.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-11-09:
I forhold til tidligere skal jeg undlade at forlænge debatten.
Og her er desværre en god sag, som stadig væk trænger til at blive slidt på: debatten om organisationsfrihed.
Vi synes, at det er uanstændigt, at vi tillader eksklusivaftaler i Danmark, og det er jo også helt tydeligt, som også beskrevet på side 4 i bemærkningerne her, at vi har et problem i forhold til Europarådets Socialpagt, en sag der ikke er afgjort endnu.
Vi må se, hvad det ender med.
Men vi synes, det er urimeligt, at man skal stå i en forening, som man ikke har holdninger tilfælles med, for at opretholde sit job, for at have muligheden for at tjene til livets opretholdelse.
Det kan vi ikke acceptere, og derfor er vi medforslagsstillere på det her, som vi tidligere har været.
Hr. Bjarne Laustsen sagde - jeg vil ikke sige for en gangs skyld - men han sagde altså noget meget spændende: Han sagde, at når der kom noget fra EU, så har vi tradition for at implementere det i lovgivningen i Danmark.
Det er sådan lige på kanten af det, jeg opfatter som værende traditionen, og jeg tænkte nemlig på, da arbejdsministeren omtalte dette her direktiv om forbud mod forskelsbehandling på arbejdsmarkedet,
at så vil man selvfølgelig snakke med arbejdsmarkedets parter om det, og så vil man se, hvad der kunne gennemføres mellem parterne, og så ville man implementere resten. Sådan forstod jeg det, og derfor var mit spørgsmål nemlig til arbejdsministeren - nu fik jeg så lejlighed til at bringe det her - om det så er meningen, at de ting, som man kan være enig om imod aldersdiskrimination, og som er implementeret mellem parterne, så kun skal gælde mellem de dér såkaldte parter på arbejdsmarkedet, som vi jo alle sammen ved kun udgør en begrænset del af dem, der er på arbejdsmarkedet.
Altså spørgsmålet her til ordføreren var, om det var en fortalelse, eller det er en ny skik, man vil til at indføre fra Socialdemokratiets side.
Sandy Brinck (S), 2000-11-09:
Nu kan sandheden kan jo være ilde hørt, og fakta kan gribe forstyrrende ind i ens tankegang - det må jeg erkende - men fakta er, at skattetrykket har ligget fuldstændig fast på 27 pct. af bruttonationalproduktet fra 1994 til 2000.
Provenuet er bare kommet ind på forskellig vis, nemlig ved øgede grønne afgifter og lempelser af indkomstskatterne.
Jeg kan godt forstå, at det griber ind i hr. Kristian Thulesen Dahls tankesæt, men det er fakta.
Kim Behnke (FRI), 2000-11-09:
Jeg sad og blev helt rørt, da jeg hørte ministeren fortælle om, når han kommer hjem fra supermarkedet med al den her emballage.
Nu er det ikke os alle sammen, der har en ministerbil.
Vi, der benytter bus og cykel, fordi det er sundt og samfundsfornuftigt, har altså behov for, at tingene er emballerede, sådan at varerne, når vi kommer hjem med dem, ikke er gået i stykker, og derfor er transportemballage altså ikke bare noget, der er unødigt.
Når vi så har pillet transportemballagen af, er spørgsmålet til ministeren: Hvorfor skal den transportemballage så ikke være kompostérbar, sådan at vi i stedet for at smide den i skraldespanden kan smide den i vores kompostbeholder?
Hvis ministeren påstår, det er Danmark, der går foran, og det er nyskabelse, og det er nytænkning osv., vil ministeren så ikke godt fortælle, hvor det så er, de kompostérbare emballager er hjemlet i loven?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-09:
Jeg tager lige ordet for at anerkende, at skatteministeren siger, at det her ikke bare er et miljøforslag, det er også et forslag, der er nødvendigt for at få næste års finanslov til at hænge sammen, simpelt hen for at få det ekstraprovenu ind, der er med til at få finansloven til at hænge sammen.
Og så vil jeg bare sige, at for Dansk Folkeparti er det altså ikke sådan, at man kun kan føre en økonomisk ansvarlig politik, hvis man hæver skatter og afgifter.
Vi har fuld forståelse for, at når man finder nye udgifter, så skal man også finde indtægter eller - og det er så et ukendt ord for skatteministeren - besparelser. Vi føler faktisk, man ved en langt strengere prioritering af de offentlige udgifter sagtens kan føre en sund, økonomisk ansvarlig politik uden automatisk at skulle hæve skatter og afgifter, hver eneste gang man finder en ny udgift, som skatteministeren er talsmand for.
Mariann Fischer Boel (V), 2000-11-09:
Skatteministeren finder de store ord frem i dag: et historisk forslag.
Ja, det kan godt være, men jeg vil godt garantere skatteministeren, at det ikke vil gå over i historien, for det her forslag, og det var skatteministeren også i en vis udstrækning inde på, vil ikke leve ret længe, for
enten vil det blive overhalet af virkeligheden, eller også er man blevet meget, meget klogere, så man finder på noget, der kan anvendes i praksis i større udstrækning end det, man er kommer frem til.
Men jeg vil godt spørge skatteministeren: Hvorfor har man fra Miljøstyrelsens side ikke været villig til at inddrage eksterne specialister til at vurdere det udspil, som Miljøstyrelsen er kommet med?
Hvorfor har der ikke været mulighed for eller tid til at sende forslaget ud til høring i testpanelet?
Hvorfor skulle det gå så stærkt?
Var det, fordi der skulle 100 mio. kr. på bordet med det her forslag?
Og så bliver jeg nødt til at rette skatteministeren.
Skatteministeren kom til at sige, at lovforslaget fra Skatteministeriet blev udsendt efterfølgende, altså efter høringsfristen på Miljøstyrelsens udspil.
Det er ikke korrekt.
Lovforslaget fra skatteministeren kom ud, inden høringsfristen på Miljøstyrelsens vurdering om et nyt indeks var afsluttet.
Eva Møller (KF), 2000-11-09:
Jeg bemærkede, at skatteministeren sagde, det var en historisk dag, et historisk forslag.
Dette siger jeg, fordi ministeren jo gav tilsagn om, at man meget gerne ville indgå i et tæt samarbejde med industrien og de berørte parter om, hvordan forslaget skulle udformes, nøjagtig ligesom man gjorde sidste gang. Det forslag vil jeg da gerne på parternes vegne takke for, og jeg skal gøre ministeren opmærksom på, at oprindelig lovede man ved de første forhandlinger med brancheorganisationerne, at der kunne komme et forslag om miljøindeks i marts måned.
Det blev faktisk udsendt i august, som ministeren selv sagde, fordi det jo viste sig at være svært at udarbejde det, og så mente man altså alligevel, at industrien skulle kunne overskue det og skulle kunne kommentere det frem til september måned.
Det er dér, jeg mener, at kæden hopper af, at der er noget, der ikke går så godt.
Jeg vil også gerne takke for ministerens tilsagn om, at vi kan se på bagatelgrænsen.
Det vil vi vende tilbage til under udvalgsarbejdet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-11-09:
Jeg er enig med skatteministeren i, at det ville være helt uholdbart at privatisere dagpengesystemet, hvis det får den konsekvens, at kontingenterne ryger meget mærkbart op for grupper, som i forvejen har det svært i det danske samfund.
Bare så det er sagt.
Dernæst vil jeg sige til skatteministeren, at grunden til, at jeg tog ordet efter skatteministerens forrige indlæg,
var skatteministerens forsøg på at lave historieforfalskning, nemlig ved at sige, at hvis man går imod de 100 mio. kr. i ekstra provenu til statskassen i det lovforslag, vi nu behandler, så hænger det ikke sammen med det, man sagde i forbindelse med kroneafstemningen, hvor man var glad for, at vi i Danmark havde en økonomisk ansvarlig politik, der gjorde, at vi havde en sund økonomi i Danmark.
Det mener jeg er forkert, for man kan sagtens have en økonomisk ansvarlig politik i det her land uden at hente de her 100 mio. kr. ekstra i kassen.
Det kræver selvfølgelig, at man så er indstillet på at finansiere nogle af de ekstraudgifter, man ønsker, med besparelser andre steder, og der er det jo ikke bare kontingentkroner på dagpengeområdet, vi skal diskutere.
Der er jo en lang række områder, man kunne tage fat på.
Frode Sørensen (S), 2000-11-09:
Den lov om indskud på etableringskonti, som Venstre og De Konservative fremsætter forslag om at ændre, er faktisk en god lov, som i øvrigt senest er ændret i forbindelse med finansloven i 1999, hvor regeringspartierne sammen med Venstre og De Konservative foretog nogle fornuftige justeringer, som bl.a. havde til hensigt at fremme etableringslysten og samtidig give iværksættere mulighed for at opspare et fornuftigt kapitalgrundlag.
Det fremsatte beslutningsforslag indeholder forskellige forslag til ændringer, som jeg skal give et par kommentarer med på vejen: Socialdemokratiet mener ikke, at der er belæg for at lade indskudsgrænsen stige fra 25 pct. til 40 pct.
Ved aftalen i 1999 blev det muligt - uanset om man overskrider 25 pct.s grænsen - at indskyde 100.000 kr. mod de tidligere 50.000 kr., altså en fordobling, som vi ikke ser nogen grund til yderligere at forhøje.
En anden ting: At ændre aldersgrænsen for indskud fra det 46. år til det 65. år med deraf følgende mulighed for indskud frem til det 70. år finder vi ganske unødvendigt.
Vi har naturligvis intet imod, at folk i den meget modne alder etablerer sig, men vi oplever intet behov for en ændring af aldersgrænsen, så den bliver lig folkepensionsalderen.
Det tredje punkt om lempeligere efterbeskatning er efter Socialdemokratiets mening det mest betænkelige af delforslagene.
Såfremt det var uden konsekvenser, dvs. at man alene betalte den aktuelle skatteværdi - og jeg refererer til bemærkningerne til forslaget - så er vi altså inde på en glidebane, hvor man stort set med ét hundrede procents sikkerhed vil få en økonomisk gevinst ud af noget, som intet har at gøre med et reelt ønske om at etablere sig, men hvor det alene drejer sig om udskudt skat, som giver en likviditet, man kan lege med. Socialdemokratiet medvirker ikke til, at etableringskontotanken, som vi er meget positive over for, ændres til noget, som kan bruges til et spekulativt skatteobjekt, hvor den eneste sikre taber bliver statskassen.
Tillægget i dag på 5 pct. er med til at sikre, at indskud primært foretages af personer, som reelt ønsker at etablere sig, og ikke fordi man i opsparingsperioden har mulighed for at placere indskuddet og også de tilskrevne renter i værdipapirer.
I Socialdemokratiet mener vi, at tillægget på de 5 pct. pr. år meget fint sikrer, at der ikke blot indskydes på etableringskonti for at kunne spekulere med den udskudte skat, men at det gøres for at etablere sig.
Det sidste, jeg skal kommentere, er forslaget om, at indskud skal kunne finde sted i 5 år efter etableringen.
Jeg forstår forslaget således, at man ved etableringen hæver det, der står på etableringskontoen, men efter, at man så har etableret sig, begynder man igen at indskyde.
Man kan starte forfra, og det kan man gøre i 5 år.
Jeg er enig i skatteministerens kommentar for et øjeblik siden om, at det her ligner jo en genindførelse af investeringsfondshenlæggelser.
De indsatte beløb er frigivet mod forlods afskrivning.
Alt andet er efter min mening ganske ulogisk.
Med disse ord kan det næppe komme
som nogen overraskelse, at Socialdemokratiet ikke kan støtte det fremsatte beslutningsforslag.