Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-24:
Der er for mig ikke nogen grund til at stå og gentage nøjagtig de samme argumenter, som kom fra Venstres ordfører, fru Marion Pedersen, så jeg vil prøve at tage afsæt videre derfra og sige, at oprindelig var vi alle sammen her i Folketinget jo enige om, at der var nogle områder, hvor der var et problem.
Jeg tror, de fleste af arbejdsmarkedsordførerne har haft besøg af repræsentanter for polio- og trafikofrene og fra Gigtforeningen, og vi fandt, at der altså var nogle områder, hvor nogle faldt ned mellem to stole.
Men lad os prøve at fundere lidt over ordet dagpenge.
Altså, vi er jo også alle sammen enige om, at folk, der er på dagpenge, formodes at skulle stå til rådighed for arbejdsmarkedet, og så plejer vi at kunne sætte punktum.
Nu taler vi så om sygedagpenge.
Når man er på sygedagpenge, formodes man at få dagpenge, mens man er syg, vel at mærke hvis der er rimelig udsigt til, at man kan vende tilbage til arbejdsmarkedet.
Dermed også sagt, at hvis man ikke kan vende tilbage til arbejdsmarkedet, skal man ikke ind under noget, der benævnes dagpenge.
Det er vi jo i virkeligheden enige om.
Så de mennesker, som er syge, og som ikke har en rimelig udsigt til at kunne vende tilbage til arbejdsmarkedet, skal have noget andet i vores udmærkede sociale system.
Så har vi altså fundet, at der var nogle gigtramte og polioramte, hvor den moderne lægevidenskabelige kunnen har gjort, at de med 1 år plus forlængelse – nu er det 2 år med forlængelsesmuligheder – ikke kunne afklares fuldt ud, og derfor var det for dem urimeligt, at de røg helt ud af forsørgelsessystemet, når det med en vis grad af sikkerhed fra en læges mund kunne slås fast, at der ved yderligere behandling var mulighed for, at de kunne vende tilbage til arbejdsmarkedet.
Jeg synes, det er vigtigt, at vi holder fast i, at det her hviler på den forudsætning, at der er en rimelig mulighed for, at man kan vende tilbage til arbejdsmarkedet.
Derfor har det også for os Konservative været utrolig vigtigt, at vi fastholder, at der er en tidsfrist i det her; man kan ikke være på dagpenge i en uendelighed – der er en 4-års-periode, og vi har så nogle aktiveringsperioder, indtil dagpengeperioden ophører, og det er en del af hele velfærdsreformen – ligesom man heller ikke kan være på sygedagpenge i en uendelighed.
Men lad mig lige sige – også for at seerne ude i det ganske land kan forstå det – at det jo ikke er, fordi folk skubbes ud i det bare ingenting.
For de syge, som ikke kan forventes tilbage på arbejdsmarkedet, er der jo andre ting.
Det er det ene.
Det andet er, at det hævdes, at der er borgere, der ryger ud til ingen form for forsørgelse, men det hører med til diskussionen, at så er det altså borgere, der formodes at kunne være finansieret af en ægtefælle, der har en vis indkomst.
Det falder muligvis uden for rammerne af det her
M023S15441643KAJE.FM Page 1553
Wednesday, February 7, 2007 12:50 PM
forslag at tage en diskussion om det personlige ansvar, og om det altid er det offentlige, der skal løfte og være en institution for en hvilken som helst borger, eller om der også er et personligt ansvar for, at man skal løfte og hjælpe hinanden inden for et ægteskab.
Det falder nok uden for rammerne af det her, men det er stadig væk relevant at gøre gældende, at vi bør have en diskussion om det personlige ansvar; om der skal være en institution, der griber folk i en hvilken som helst situation – altså hele det socialdemokratiske velfærdssamfund, hvor systemet tager sig af folk og ingen tager sig af hinanden.
For det er jo ikke sådan, at der ikke er forsørgelse til den enlige.
Alt i alt mener vi, at der her er fundet en fornuftig balance med forlængelsesmuligheder til de syge, som en læge vurderer at der er rimelig udsigt til vil kunne komme i arbejde.
Vi noterer os, at det her ikke bliver en sovepude for lægerne, da kommunerne, som er tættest på – særlig med de nye jobcentre; de skal nemlig stå for finansieringen ud over de første 52 uger – hele tiden kan holde øje med, at der sker noget for de syge, at der er en fremdrift i deres helbredelse, sådan at vi ikke giver sygedagpenge til mennesker, som ikke kan formodes at komme tilbage til arbejdsmarkedet, for de skal nemlig have en anden form for hjælp.