Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-05-05:
Fra CD's side synes vi, der er god grund til at være opmærksom på antallet af provokerede aborter, for det er jo for den enkelte kvinde et følelsesmæssigt meget vanskeligt spørgsmål at tage stilling til.
Først efter en rådgivende samtale med lægen træffer man beslutningen.
Der foretages herhjemme ca. 17.000 provokerede aborter årlig, og i 1995 blev 13 pct. af aborterne foretaget på teenagere.
Der er grund til bekymring vedrørende kvinderne mellem 20 og 29 år, som har den højeste hyppighed af aborter.
Aldersgruppen 15-19-årige er den eneste gruppe, som har flere aborter end fødsler, og det er vel også forståeligt.
I dag er det sådan, at de fleste kvinder vælger at få børn, ligesom de også vælger at få en abort.
Det at få et barn er altså noget, man planlægger, og det kunne så også være en af forklaringerne på de 17.000 provokerede aborter, der foretages om året.
Andre vigtige faktorer er kvindens alder, antallet af børn i familien, den sociale baggrund og arbejdssituationen.
Så har det været påstået, at kvinder vælger abort som prævention, og det er jo i princippet ikke rigtigt, da abort foretages efter undfangelsen.
I øvrigt mener jeg ikke, at antallet af aborter, der kommer ind under det begreb, udgør et stort antal.
Det må være forholdsvis lille.
Det kan være kvinder i en særlig vanskelig social situation, det kan være misbrugere af stoffer eller alkohol, som af den grund har særlig vanskeligt ved at administrere en fornuftig prævention.
Før loven om fri abort blev vedtaget, fandtes der ikke rigtig nogen tal eller statistikker på området, og de må nærmest komme ind under det, som kaldes mørketal.
Men der er et tal, jeg synes der er god grund til at hæfte sig noget ved, og det var det, jeg nævnte i indledningen om de 13 pct. provokerede aborter, teenagerne står for.
Tallet betyder, at vi ikke har været effektive nok i oplysningskampagnen om sikker sex.
Sikker sex-kampagnen har i de sidste år koncentreret sig om nødvendigheden af at beskytte sig for ikke at blive smittet med aids og chlamydia, og ikke mindst derfor er tallet bekymrende.
13 pct. er et alt for stort tal, og derfor skal det overvejes, hvordan vi kan nå eleverne i folkeskolen og gymnasiet med en oplysningskampagne, der kommer dem ved i en sådan grad, at de tager den til sig.
Her kunne man bruge foreningen Sex og Samfund, for den gør et godt stykke arbejde og ville være en glimrende partner ved tilrettelæggelsen af en sådan kampagne.
Prævention kan være et svært problem
, når man er ganske ung, og det er derfor væsentligt, at de unge kan få den rådgivning, der er brug for - også individuelt og i deres nærområde - og gerne af en personlig ungdomsrådgiver med specialuddannelse, som kan vejlede de unge i spørgsmålet.
Derudover må der være mulighed for at få rådgivning af egen læge eller en anden læge, f.eks. skolelægen, eller for at få rådgivning i amtsklinikken, hvis den unge ønsker det. Skolens undervisning kan styrkes med oplysningsmateriale, som er udarbejdet med henblik på den kampagne, som ministeren talte om, og det arbejde må meget gerne sættes i gang.
Oplysningen må også gerne være af et lidt moderne snit, så den når den aldersgruppe, den er rettet imod.
Den anden gruppe, der er grund til at bekymre sig om, er de kvinder, der ikke er i stand til at administrere prævention, enten af sociale årsager eller fordi de er ude i problemer med misbrug af stoffer eller alkohol, som jeg var inde på før.
Her synes jeg, man skulle sætte ind med opsøgende arbejde på gadeplan, og det forudsætter en styrkelse af de offentlige og private institutioner, der arbejder i de miljøer, hvor disse kvinder færdes.
Der er rigtig god grund til en ekstra indsats her, for de udgør jo en gruppe, der færdes uden for behandlingsinstitutionerne, i al almindelighed lever et elendigt liv og har meget svært ved at motivere sig til at gennemgå en behandling.
Vi kan derfor støtte det af Kristeligt Folkeparti fremsatte forslag til vedtagelse.