Lene Espersen (KF), 2003-05-21:
Der har nu været en debat i de sidste 3 timer om hærchefens forsvinden, og meget af debatten har været en debat, der mest gik på meningsudveksling mellem Folkepartiets partier, men der har også været en del spørgsmål, som jeg mener kræver en besvarelse.
Jeg vil så også sige, at til mange af de ting, der er blevet rejst her i dag, er der tale om spørgsmål, der allerede findes svar på i de redegørelser og besvarelser, som er oversendt til Folketinget.
Jeg vil forsøge at opsummere det i syv punkter, som jeg ser har været de centrale diskussionspunkter under debatten.
Det første var spørgsmålet om, hvilke advarsler der havde været forelagt om, at hærchefen ville forsvinde ud af landet
Her må jeg henholde mig til, hvad der allerede fremgår meget klart af redegørelsen, herunder også, at der ikke har været den type advarsler, som nogen i hvert fald har forsøgt at sige der måtte have været i forhold til den irakiske hærchef.
Det næste har så været, og det har hr. Søren Søndergaard hæftet sig meget ved, de udtalelser, som hærchefen selv kom med i interviews.
Til det er der at sige, og det fremgår også meget klart af redegørelsen
, at det, der - om man så må sige - sætter hele processen i gang, ud over at regeringen ved oprettelsen af Statsadvokaten for Særlige Internationale Straffesager sikrer, at der er et organ til at tage sig af de her ting, er, at den irakiske hærchef anmoder om at få udstedt dansk rejselegitimation og altså signalerer, at hærchefen ønsker at forlade Danmark.
Det igangsætter en lang procedure, som det også fremgår af den redegørelse, som blev oversendt til Folketinget den 2. april 2003.
Det er en lang redegørelse, hvor det ender med, at hærchefen bliver varetægtsfængslet i surrogat i sit hjem i Sorø.
Så meget om det.
Derfor synes jeg, at diskussionen om, hvorvidt myndighederne var opmærksomme på risikoen for, at han ville flygte, er en diskussion, der på en eller anden måde er lidt aparte, for det er jo det, der er hele årsagen til, at hærchefen bliver varetægtsfængslet, så naturligvis var myndigheder opmærksomme på det.
Så kan man tage en lang diskussion om, hvorvidt de regler, vi har i dag om varetægtsfængsling, er tilstrækkelige, og hvorvidt varetægtsfængsling i surrogat var den rette metode til at holde hærchefen under overvågning på.
Og det er da klart, også i forhold til det videre forløb, at det er en af de ting, som vi må se på.
Det tredje, som har været et tema under debatten her i dag, har været min afgivelse af et svar i Folketingets spørgetid om efterlysningen.
Her er det fuldstændig korrekt, som hr. Søren Søndergaard også har sagt, at jeg faktisk har sendt en besvarelse over til Folketingets Retsudvalg på spørgsmål nr. 341, og der har redegjort for, hvordan omstændighederne var under besvarelsen af det første spørgsmål.
Jeg tror, at man for historieskrivningens skyld skal forstå, at det, der i hvert fald optog mig meget, da hærchefen forsvandt, var, at den smule grus i maskineriet, som der desværre havde været i Sakajevsagen, hvor det tog ganske lang tid, før de internationale efterlysninger faldt på plads, var væk.
Vi var optaget af, at det skulle finde forholdsvis hurtigt sted.
Og det betyder så selvfølgelig også, at for så vidt angår SIS - altså Schengeninformationsystemet - og Interpol, var det væsentligt, at man der havde en sikkerhed for, at der blev taget hånd om sagen med det samme.
For så vidt angår den del af efterlysningerne, er det jo ikke der, der er blevet rettet nogen kritik.
Der kan man sige, at man har været ganske hurtig til at få tingene sat på plads.
Der, hvor problemet har været, har været med hensyn til de nationale efterlysninger og med hensyn til at sikre, at grænserne blev lukket, og at folk i lufthavne og andre blev orienteret. Vi modtog et stykke tid efter en redegørelse fra Rigspolitiet og andre myndigheder om forløbet, som klart fortæller, at der altså ikke har været et velfungerende system.
Det betyder selvfølgelig også, at vi på det her område bliver nødt til at se på, om reglerne kan strammes op.
Men jeg synes sådan set, at der allerede er redegjort for det i forhold til Folketinget, og jeg forstår ikke, at der skal være så stor diskussion om det i dag.
Et andet diskussionemne har været, hvad regeringen har foretaget sig i forhold til den amerikanske ambassade.
Her er der det at sige, at regeringen har taget kontakt til de amerikanske myndigheder via den amerikanske ambassade i Danmark.
Vi sendte et brev i april måned, vi rykkede i sidste uge og håber meget på, at der snart kommer et svar.
Jeg har svært ved at se, at der her er noget som helst at komme efter i den kritik, der er kommet fra nogen, af, at vi skulle have rykket flere gange, eller hvad ved jeg.
Jeg synes så også, at det er væsentligt, som hr. Peter Skaarup har været inde på gentagne gange i løbet af i dag, at se på, hvad der egentlig er sket, siden regeringsmagten skiftede.
Ja, før regeringsmagten skiftede, var der ikke noget Statsadvokatur for Særlige Internationale Straffesager.
Og der var ikke sket en opstramning af reglerne i
udlændingeloven.
Det er sket, og det er gennemført.
Det er selvfølgelig også klart, at en sag som denne giver anledning til, at man ser på, om der er ting, der skal gås efter i sømmene en ekstra gang.
Og som det fremgår meget klart af mindretallets beretning i Retsudvalget, og som det også er fremgået af min tale i dag, er det min intention at sikre, at man i hvert fald på to helt væsentlige områder, ikke mindst i forhold til det, som hr. Søren Søndergaard også efterlyste, får strammet op på reglerne.
Det ene drejer sig om, at politiet og anklagemyndigheden udarbejder retningslinjer for indholdet af varetægtsfængsling i surrogat i sager af denne karakter.
Jeg har lyttet til, hvad der er blevet sagt under debatten, og det lyder lidt, som om Socialdemokratiet egentlig har den holdning, at der bare skal afsættes dusinvis af politifolk, der skal holde øje med de mennesker, der er på tålt ophold i Danmark.
Det er så Socialdemokratiets uofficielle bud på, hvordan tingene skulle foregå.
Jeg er absolut indstillet på, at når politi og anklagemyndighed er færdig med retningslinjerne, kan man tage en drøftelse af det, for jeg kan godt se, at der i vores system er en åbenlys kilde til, at folk kan forsvinde.
Efter at redegørelsen blev forelagt i april måned, er det jo åbenlyst, at tingene ikke fungerede godt.
Det drejer sig ikke så meget om de internationale efterlysninger.
Det drejer sig om de nationale efterlysninger, hvor der ikke er alle mulige formelle regler, der skal overholdes, men hvor det drejer sig om, at man ringer til Kruså, man skal ringe til lufthavne.
Der skal naturligvis ikke gå 5 timer, før en sådan procedure er sat i værk.
Det må kunne gøres langt hurtigere.
Her har jeg altså anmodet politi og anklagemyndighed om at lave nye retningslinjer.
Så at forsøge at give et billede af, at der ikke er sket noget, er ganske enkelt ikke korrekt.
Det er heller ikke korrekt, at sagen ikke er blevet taget alvorligt.
Der er lavet en stribe tiltag.
Endelig har vi altså også i denne sag sagt, at det ikke bare er et spørgsmål om at få sagen overstået og så komme
videre.
Næ, vi må se tilbage og se på: Er der ting, der ikke foregår så godt, som de kunne?
Inden for mit område er der på en række områder taget initiativ til, at der skal ske en forbedring af retningslinjerne.
Så er jeg slet ikke kommet ind på det, der hører under integrationsministerens område, men det er også et område, som man har set på i den videre proces.
Endelig og nok så væsentligt har der også været ret stor diskussion om, hvorvidt der skulle ske retsforfølgning af den tidligere irakiske hærchef, herunder f.eks. ved en international krigsforbryderdomstol, tribunal eller lignende.
Når der foreligger oplysninger om hærchefens opholdssted, vil der selvfølgelig skulle tages stilling til, om hærchefen kan og skal søges udleveret til Danmark. Det er klart, at regeringen i den forbindelse vil være meget opmærksom på muligheden for, at hærchefen retsforfølges i forbindelse med et eventuelt kommende retsopgør om forbrydelser begået under Saddam Husseins regime i Irak.
Det er nemlig regeringens principielle opfattelse, at personer, der mistænkes for f.eks. at have begået krigsforbrydelser, i videst mulig omfang bør retsforfølges i deres hjemland eller ved en international krigsforbryderdomstol, tribunal eller lignende.
Og kan dette ske ved en international domstol eller i det land, hvor beviserne typisk findes, er det naturligvis at foretrække, men der skal heller ikke herske tvivl om, at hvis det ikke er muligt, vil regeringen søge hærchefen udleveret til retsforfølgning i Danmark.
Sådan er sagen, og jeg tror ikke, at vi kommer det meget nærmere i dag.
Jeg tror, det var fru Sandy Brinck, som i sit ordførerindlæg endda gik så vidt som til at sige, at Socialdemokratiet ikke kunne acceptere disse rygter.
Og forhåbentlig kan det være med til at give myndighederne et endnu bedre grundlag, når vi en dag kommer i en situation, hvor der skal tages stilling til flere af den her slags ting.
Men jeg takker for debatten i dag, og jeg synes måske også set i lyset af den store optagethed, der er af at få reglerne forbedret, at det bliver meget interessant at se, hvor stor en del af Folketingets partier der så vil medvirke til at stramme op på reglerne, så der bliver et endnu bedre grundlag for myndighederne at regulere det her område på.