Jakob Axel Nielsen (KF), 2005-06-03:
Som jeg nævnte den 12. april i år, da vi behandlede F 7 om efterlønnens fremtid, er Europas gamle økonomier i fare for at miste deres konkurrenceevne på grund af manglende vilje til at reformere pensions- og velfærdssystemerne – for endnu en gang at citere EU’s økonomikommissær.
Også dengang pointerede jeg fra denne talerstol, at det ikke er Det Konservative Folkepartis vilje, at vi skal miste den konkurrenceevne.
Sammen med en højere levealder er der derfor ingen tvivl om, at færre skuldre skal bære byrderne for flere.
Hvis vi ikke laver justeringer i velfærdssamfundet, kan det kun lade sig gøre, hvis vi vil acceptere skattestigninger.
Nogle vil nok hævde, at vi i de mange år, vi har talt om skattelettelser, kun har været optagede af egne velfærdsinteresser i snæver forstand.
Det kunne da være, at der var nogle politiske uvenner eller politiske fjender, eller hvad man nu skal kalde dem, der kunne finde på at hævde det.
Vi Konservative mener simpelt hen, at vi ikke har råd til ikke at sætte skatterne ned.
Elasticiteten ved en skattesænkning er positiv forstået på den måde, at tilskyndelsen til at tage en ekstra tørn er så stor, at vi tror på, at det vil medføre et større skattegrundlag.
Heldigvis kan vi konstatere – og så kigger jeg på de ærede Radikale – at vi ikke længere står helt alene med den opfattelse, som vi har haft i så mange år.
Det konservative fokus er derfor disciplineret målrettet mod at sikre justeringer, der peger i retning af, at sunde og raske mennesker bliver på arbejdsmarkedet.
Jeg føler i den sammenhæng trang til at citere Morgenavisen Jyllands-Posten onsdag den 1. juni, altså i forgårs, hvor vismændene udtaler: »Vores analyse viser desuden, at den gruppe, der i dag er på efterløn, i stor udstrækning ligner de andre på arbejdsmarkedet.
Kun omkring 10-15 pct. af efterlønsmodtagerne ville kunne få førtidspension.
Så det andet hovedformål med efterlønnen, at den er en ordning for nedslidte, holder heller ikke for en nærmere prøvelse.«
Og så skal jeg lige for præcisionens skyld bemærke, at det første formål altså var, at man fik en omfordeling mellem yngre og ældre på arbejdsmarkedet tilbage ved efterlønnens indførelse i 1970’erne.
Men det er altså også derfor, at vi Konservative den 12. april foreslog at ændre efterlønnen til en decideret seniorydelse.
Kære venner, vi vil alle sammen gerne bevare vores velfærdssamfund, og økonomiske justeringer er simpelt hen bare nødvendige, det er et faktum.
Jo længere vi venter på at få de her velfærdsjusteringer, jo sværere bliver det, og jo værre bliver situationen.
Som jeg også nævnte den 12. april, afventer vi Konservative Velfærdskommissionens udspil og ser frem til, at alle Folketingets partier til den tid deltager i en åben og fordomsfri politisk debat om, hvordan vi skal gøre tingene, så vi får tingene til at hænge sammen i fremtiden.
Hvis vi så ser på de her fem beslutningsforslag, som vi behandler i dag, så er de altså meget ens.
Fælles for dem er, at der er tale om en lempelse af reglerne for de ældre ledige eller efterlønsmodtagere, og fælles for dem er, at de ikke medvirker til, at Danmark positivt får de her nødvendige justeringer, snarere tværtimod.
SF’s forslag vil stensikkert betyde, at det vil være mere gunstigt at forlade arbejdsmarkedet og gå på efterløn, og det er faktisk det modsatte, vi har brug for.
brugerminister Lars Barfoed, sagde, da Socialdemokraterne – jeg tror, det var i 2004 – fremsatte et tilsvarende forslag, følgende: Det er naivt at tro, at forslaget vil øge arbejdsudbuddet.
Forslaget vil medføre, at det er mere attraktivt at gå på efterløn.
Det var rigtigt dengang, og det er rigtigt i dag.
De her forslag peger desværre ikke i den rigtige retning.
For så vidt angår reglen om de 60-årige, vil jeg godt være lidt mere åben, selv om jeg allerede nu kan afsløre, at vi Konservative ikke kan støtte det.
Men jeg vil godt være lidt mere åben.
Jeg er med på, at det er, som om der er en tendens i tiden til at smide erfaringerne ud med badevandet, det ser vi mange steder, og tro, at alt, hvad der kommer fra unge, og det vil i den her sammenhæng snart sige alle under 45 år – der faldt hr. Ole Sohn så også for ungdomsgrænsen – er moderne, rigtigt og visionært.
Det vil jeg godt medgive hr. Ole Sohn – for ligesom at være lidt positiv over for ham – ikke nødvendigvis er rigtigt.
Der er mange erfaringer fra seniorerne, som vi kan få god gavn af, og derfor er der god grund til at diskutere, hvordan vi får den effektive tilbagetrækningsalder øget.
Vi kan se, at tilskyndelsen til at komme ind på arbejdsmarkedet er faldende omkring pensioneringsalderen, men vi må også fastholde, at hvis man skal være på dagpenge – og det uanset om man er under 60 år eller, hvis forslaget her skulle komme igennem, over 60 år – må man også stå til rådighed for arbejdsmarkedet.
Så i stedet for at vedtage det her forslag skulle vi i den konservative optik hellere se på, om ikke efterlønnen er en ordning, der tvinger folk ud i ledighed og tilskynder folk, der i virkeligheden har masser af ressourcer i sig, til at forlade arbejdsmarkedet.
Som også vismændene siger: Det er jo kun 10-15 pct., der ikke er arbejdsduelige, af alle dem, der går på efterløn.
Efter min mening er det forrykt at sige farvel og dermed nej tak til så gode ressourcer.
Som Folketinget nok kan forstå, har jeg her tilkendegivet, at vi ikke kan støtte det, fordi vi har den holdning, at vi skal have nogle forslag, der peger i den rigtige retning i forhold til de overordnede diskussioner, vi skal have til efteråret.
Og i den sammenhæng synes jeg, synes vi, at det ville være hovsapolitik at vedtage et lille bitte forslag, der går lidt i én retning, for så om 5, 6, 7, 8 måneder at tage en diskussion, der går i den helt anden retning.
Det må forvirre vælgerne.
Derfor synes jeg, at vi skal holde fast nu ved de eksisterende regler og tage en stor, åben, fordomsfri debat, når Velfærdskommissionen har talt.
Men vi kommer ikke uden om, og det skal jeg gerne udtale her, også selv om det sikkert vil blive brugt imod mig, at der er noget aldersdiskriminerende i den nuværende sammensætning af reglerne.
Det kommer vi ikke uden om.
Og naturligvis er vi nødt til at se på sådan noget.
Vi kan ikke i længden leve med, at der er denne her helt ubegrundede aldersdiskriminering.
Så det vil jeg meget gerne være med til at diskutere, men vi medvirker ikke til at lave et eller andet hurtigt nu, som så skal ændres i en anden retning senere hen.
I det hele taget synes jeg, det kunne være interessant for Folketingets partier at tale om – og det er jo altså ikke alt, man kan lovgive om – hvordan vi i øvrigt som lovgivere sender nogle signaler, der appellerer til, at erhvervslivet begynder at fokusere på ældre og de ressourcer, de har.
Den diskussion synes jeg kunne være interessant, og jeg går meget gerne ind i den.
Men forslagene her, som de er, går i den forkerte retning, også i forhold til den overordnede debat, som jeg håber og forventer at vi får til efteråret.