runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Thor Pedersen (V), 2002-11-20:
Lige først til hr. Jens Peter Vernersen vil jeg sige, at forudsætningerne i finansredegørelsen, det bagvedliggende materiale om 85.000 flere i arbejde, er fuldstændig uændret i forhold til den forudsætning, der lå tilbage for den tidligere regerings »En holdbar fremtid - Danmark 2010« fra januar 2001.
Det er fuldstændig uantastet.
Men det er klart, at det, der er afgørende, er:
I hvilken takt lykkes det en regering at få den vækst i arbejdsstyrken større eller mindre?
Hvordan er det samlede konjunkturforløb?
Hvad er der sket i verden omkring os?
Hvad er det, vi skal forholde os til?
Så det vil altid være sådan i en fremskrivning, at det jo alt andet lige hedder, at der er lagt nogle forudsætninger til grund.
Hvis man bruger de forudsætninger, der er lagt til grund både i »Danmark 2010« fra januar 2001, i Økonomisk Redegørelse fra 2002 og i finansredegørelsen, så er der et råderum til skattelettelser.
Efter at man har finansieret skattestoppet, er der et råderum til skattelettelser og serviceforbedringer, men hvordan de skal fordeles er op til en konkret beslutning.
Hvad skal man i givet fald give i skattelettelse, og hvad skal man bruge til serviceforbedring?
Det er ikke besluttet.
Der viser finansredegørelsen jo, at der er et spænd.
Man har nævnt to scenarier om, hvor meget man vil tilgodese i forbindelse med en demografisk udvikling, om det svarer til et råderum på 0,4 i teorien til skattelettelse eller 0,7 i teorien til skattelettelse frem mod 2010.
Det er det, man kan forholde sig til, og det er en politisk afgørelse, man vil træffe år efter år.
Men man kan sige, at 2005 er sådan set det første step, og der ligger den på 1 pct. Til hr. Jacob Buksti: Det er klart, at konjunkturudviklingen hele tiden skal afspejle de beslutninger, regeringen måtte tage.
Men altså i det teoretiske materiale, alt andet lige, ceteris paribus, er der et råderum, som man politisk må forankre til: Hvad er skattelettelse, og hvad er service?
Hvornår skal en skattelettelse sætte ind?
Hvordan er trenden?
Hvordan er forventningen til, at trenden holder?
Går det bedre?
Går det dårligere?
Det er præcis det, man vurderer år for år, og den første vurdering tager vi i foråret 2003.
Ole Sohn (SF), 2002-11-20:
»Mener statsministeren, at det fremmer en redelig politisk debat, når en vigtig publikation som Finansredegørelse 2002
offentliggøres på et tidspunkt, hvor der reelt ikke gives oppositionen mulighed for at forholde sig til indholdet over for offentligheden, og agter statsministeren at sikre, at det ikke gentager sig?
Skriftlig begrundelse
Det er ikke en rimelig og fair måde at behandle Finansudvalget, Folketinget og pressen.
Men det giver selvfølgelig regeringen og ikke mindst finansministeren særlige muligheder for uimodsagt at fokusere på de sider af redegørelsen, som regeringen finder mest ønskværdigt.
Men det er ikke en metode, der fremmer en demokratisk og offentlig debat.
At offentliggørelsen skulle være blevet fremskudt fra torsdag til mandag, fordi indholdet af finansredegørelsen øjensynligt skulle være lækket til en avis, er ingen undskyldning.
Faktisk ligner det mere en bevidst strategi, at pressen orienteres før Finansudvalget og Folketinget.
Derfor rejser det spørgsmålet: Hvorfor sker der læk fra Finansministeriet?
Vi så det også i forbindelse med regeringens finanslovudspil i august, hvor flere aviser kunne skrive fyldigt om forslaget fredag før den formelle offentliggørelse, og også før klausulerede eksemplarer var uddelt til Finansudvalgets medlemmer.
Det synes ikke at være en tilfældighed.
Faktisk ligner det et nøje planlagt forsøg på styring af pressen og den offentlige debat, en form for smagsdommeri, som spørgeren troede lå regeringen fjernt.
Derfor anmodes statsministeren om at komme med garantier for, hvordan regeringen i fremtiden vil sikre, at Finansudvalget og Folketinget sikres en fair behandling, således at der kan blive en anstændig offentlig debat.
Jens Peter Vernersen (S), 2002-11-20:
Jeg er faktisk glad for, at finansministeren bekræfter, at forudsætningen for, at det scenarie, der er opstillet i finansredegørelsen, jo så er, at man får flere i arbejde.
Det er også det, som statsministeren siger på sit pressemøde den 12. november, hvor der netop bliver sagt, at forudsætningen for, at vi kan etablere disse skattelettelser, er, at der kommer flere i arbejde, og at vi ikke vil bruge pengene, før vi har set resultatet, men det resultat vil man vel næppe se i 2004.
Så er det jo altså, at jeg spørger: Hvordan vil man så finansiere skattelettelsen?
Er det så et spørgsmål om at finansiere skattelettelsen f.eks. ved besparelser, eller hvordan vil man gøre det?
Jeg må jo minde om, at hvis man f.eks. har 5 mia. kr. til rådighed, giver det jo kun 100 kr.
om måneden - et hundrede kroner om måneden - til hver eneste skatteyder på bundskatteområdet, altså et meget lille beløb. Det var måske rart at få oplyst, hvor man vil finde råderummet.
Er det besparelser, det drejer sig om?
Ole Sohn (SF), 2002-11-20:
Når jeg har stillet spørgsmålet, hænger det lidt sammen med, at vi i sommer så en situation, hvor der i forbindelse med offentliggørelse af finansloven var sket en lækage - tilsyneladende fra Finansministeriet - som gjorde, at finansloven blev offentliggjort, før den overhovedet var oversendt til Finansudvalgets medlemmer i en klausuleret udgave.
Derfor er spørgsmålet, om der ligger en eller anden form
for ny kutyme, og det er det, vi gerne vil have en afklaring af.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-11-20:
Jeg vil gerne sige til hr. Ole Sohn, at den måde, som Finansredegørelse 2002 blev offentliggjort på,
bestemt ikke var som ønsket af regeringen.
Det er regeringens politik, at betænkninger, udvalgsrapporter og andre publikationer fra ministerierne skal afleveres til Folketinget senest samtidig med, at de bliver gjort tilgængelige for pressen.
Finansredegørelse 2002 var planlagt offentliggjort torsdag den 14. november.
Finansministeriet fik så mandag den 11. november kendskab til, at Berlingske Tidende agtede at omtale redegørelsen tirsdag den 12. november.
Så den tidligere end planlagte offentliggørelse af redegørelsen var altså begrundet i, at alle, såvel Folketing, den øvrige presse som befolkningen, skulle have lige adgang til redegørelsen, når Berlingske Tidende agtede at omtale den tirsdag.
Så på den baggrund mener jeg, at regeringen efter omstændighederne gjorde sit for at sikre en redelig politisk debat om redegørelsen.
Ole Sohn (SF), 2002-11-20:
Jeg har da meget forståelse for, at pressen forsøger at få fingre i et materiale, før det bliver offentliggjort, af hensyn til at komme først.
Så min kritik går ikke på, at nogle journalister har fået fat i det, men mere det, at det er noget, der gentager sig.
Så på en eller anden måde må der være nogle procedurer i Finansministeriet - som ikke er tilstrækkelig ordentlige nu - som sikrer, at materiale ikke går ud af huset, eller at nogen udleverer det. Derfor har jeg et opfølgende spørgsmål: Hvad agter
statsministeren at gøre for at sikre, at Finansministeriet strammer op på reglerne, så man undgår, at dette gentages?
Nu er det her jo ikke enestående.
Det er jo faktisk anden gang i løbet af få måneder.
Det er faktisk anden gang i træk, hvor det drejer sig om nogle større udspil, finansloven som nr. 1, og nu kommer finansredegørelsen.
Det giver jo i hvert fald os som folketingsmedlemmer store problemer med, at man pludselig bliver ringet op af en journalist, som spørger om kommentarer til en finansredegørelse, som man først forventede ville være offentliggjort 2 dage senere.
Jacob Buksti (S), 2002-11-20:
Jeg vil gerne spørge statsministeren i forlængelse af hr. Ole Sohns spørgsmål, om statsministeren er bekendt med, at der under den tidligere regering var tilsvarende lækager med så kortvarigt mellemrum.
Mig bekendt har der ikke været noget tilsvarende i de 9 år, den tidligere regering sad, og nu har vi altså her stort set de eneste to tilfælde, der har været - kan statsministeren forholde sig til det?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-11-20:
Først vil jeg sige til hr. Ole Sohn og for så vidt også hr.
Jacob Buksti
, at den proces her jo altså bestemt ikke har været som ønsket af regeringen.
Jeg tror ikke, nogen regering ønsker, at tingene lækkes, før man selv ønsker, at de skal præsenteres.
Til hr. Jacob Buksti vil jeg sige, at det kan jeg ikke huske noget om på stående fod.
Jeg husker blot, at der var mange lækager også under den tidligere regering.
Så spørger hr. Ole Sohn, om der tages skridt til at stramme procedurerne op.
Vi ved jo alle sammen, at når det gælder pressens muligheder for at få fat i ting før tiden så at sige, udvises der stor opfindsomhed.
Jeg ved ikke, om man kan gardere sig mod den slags.
Og jeg er ikke sikker på, at man selv med nok så stramme og indviklede procedurer fuldstændig kan gardere sig imod, at der en gang imellem er ting, der slipper ud før tiden. Men jeg er fuldstændig enig med hr. Ole Sohn i, at der bør gælde det vilkår, at folketingsmedlemmer og andre skal have mulighed for at kunne kommentere redegørelser, de har læst. Og derfor bør det være en klar regel, at det er tilgængeligt for Folketingets medlemmer mindst på samme tidspunkt, som det er tilgængeligt for pressen.
Og hvis det havde stået til regeringen, havde det også været tilfældet i denne her sag.
Jacob Buksti (S), 2002-11-20:
Men jeg mindes bare ikke, at der har været lækager, som var så tæt på hinanden, at det svarer til at være hver gang.
Jeg mindes heller ikke, at der har været lækager, når det drejer sig om finansloven forstået på den måde, at hele finansloven blev offentliggjort, før den egentlig skulle offentliggøres.
Jeg mindes heller ikke, at den daværende finansminister har måttet fremskynde et pressemøde, fordi redegørelsen var lækket til pressen.
Hvad vil statsministeren gøre, for at der ikke også næste gang er en lækage fra Finansministeriet til Berlingske Tidende - så det ikke er sådan, at det ikke bare er en gang imellem, men at det er hver gang.
Det synes jeg da ikke at statsministeren kan leve med.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2002-11-20:
Jeg vil da gerne gentage, at den måde, som finanslovforslaget i august nåede frem til pressen og dermed offentligheden på, såvel som den måde, som finansredegørelsen 2002 nåede frem på, ikke er som ønsket af regeringen.
Vi vil naturligvis gøre vores yderste for at sikre, at folketingsmedlemmer er i besiddelse af rapporterne i det mindste på samme tidspunkt som pressen, således at hvis man bliver bedt om en kommentar, er man også i stand til at have sat sig ind i stoffet, inden man skal kommentere det.
Det er et fuldstændig berettiget ønske og krav fra ethvert folketingsmedlem, og det er det, regeringen stræber efter.
Jeg skal da gerne se på, om det kan lade sig gøre at iværksætte procedurer, der giver større sikkerhed for, at det kan lade sig gøre hver gang.
Men en garanti kan jeg altså ikke give, for vi ved af erfaring - og det har ikke kun været under denne regering, men under alle regeringer i dette land - at pressen jo af naturlige grunde har en interesse i på et meget tidligt tidspunkt at kunne omtale ting som nyheder.
Det er et vilkår, vi alle lever under - regering såvel som opposition.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jørn Jespersen (SF), 2002-11-20:
»Er udenrigsministeren enig i, at udviklingsbistand, hvor der stilles krav om, at modtagerlandet skal bruge pengene til køb i donorlandet, er en betydelig mindre effektiv form for bistand end afbundet bistand, det vil sige bistand, hvor der ikke stilles krav om køb i et bestemt land?«
Spørgsmålet er begrundet i, at det tilsyneladende er lykkedes Danmark helt alene at sørge for, at en stor mængde ulandsbistand fra EU-landene ikke kommer ud i offentligt udbud og dermed ikke har den lave pris, som man kunne have opnået, og den kvalitet, som ulandene efterspørger.
Derfor er jeg selvfølgelig interesseret i helt principielt at høre, om udenrigsministeren er enig med os i, at bistand, der er bundet til indkøb i bestemte lande i donorlandene, nødvendigvis må være mindre effektiv og komme ulandene mindre til gavn, end den kunne have gjort.
Per Stig Møller (KF), 2002-11-20:
Positionen i sagen har været den samme med skiftende regeringer og varet i mange år, så det er jo ikke nogen ny position.
Jeg erindrer også et møde i udvalget tidligt i foråret, hvor bl.a. SF gav udtryk for, at med den høje bistandsprocent, vi har, skal man ikke uden videre gå ud i afbinding.
Jeg tror, der var en, der sagde, at vi jo ikke skal være tossegode.
Så jeg mener nok, at regeringen har haft det brede flertal, inklusive SF, bag sig, sådan som det har været i årevis i det her spørgsmål.
Men det er jo klart, at svaret på spørgsmålet er, at det efter al sandsynlighed vil give en mere effektiv bistand, hvis leverancer ikke bindes til indkøb i giverlandet.
Vi vil derfor gerne ophøre med at binde vores bistand, men andre giverlande må også ophøre med at binde deres. Der er to hovedgrunde til, at vi fra dansk side hidtil og under skiftende regeringer har bundet nogle leverancer til indkøb i Danmark.
For det første er det urimeligt, at Danmark med sin meget høje bistandsprocent i forhold til BNI, sådan som partierne til venstre for regeringen jo også sagde i foråret, skal åbne for konkurrence fra andre giverlandes virksomheder
Det er selvfølgelig meget vanskeligt at beregne, hvor meget bistanden fordyres som følge af manglende international konkurrence.
Der findes forskellige beregninger, OECD og Verdensbanken arbejder med en størrelsesorden på 15-30 pct. dyrere.
Vi har således i forvejen en yderst liberal praksis
med hensyn til oprindelsen af det udstyr, danske virksomheder leverer, Udenrigsministeriet kan åbne for afgivelse af udenlandske tilbud, som det også er sket, såfremt der ikke opnås tilstrækkelig konkurrence mellem virksomheder i Danmark. For øjeblikket diskuteres det i EU.
Kommissionen fremlagde en meddelelse i går.
Jørn Jespersen (SF), 2002-11-20:
I SF er vi helt enige i, at det skal ske i alle lande, det var vel også det, der var lagt op til i EU i maj måned, hvor det alene var Danmark, der forhindrede, at det rent faktisk skete
Udenrigsministeren erkender jo blankt og indrømmer helt åbent, at bundet bistand er dyrere, er dårligere, og at OECD taler om fordyrelser på 15-30 pct., det er jo mange milliarder kroner, som de fattige lande går glip af på den måde.
Skal vi på den baggrund forstå udenrigsministerens svar i dag sådan, at Danmark nu er parat til at støtte Kommissionen i, at bistanden skal afbindes, sådan som det var foreslået allerede i maj, og at vi ikke længere vil stille os i vejen for, at den bliver afbundet?
Ole Sohn (SF), 2002-11-20:
Man kunne måske opfordre statsministeren til at indhente erfaringer fra Forsvarsministeriet, for det kan jo godt lade sig gøre i nogle ministerier at holde ting tæt ind til kroppen, indtil de skal offentliggøres.
Hvis man havde den samme lemfældige omgang med materiale i Forsvarsministeriet, som man har i Finansministeriet, kunne det stå meget grelt til med sikkerheden i landet.
Så spørgsmålet er, om man ikke fra regeringens side bør prøve at gennemgå de procedurer for at se, hvad man kan gøre for at hindre, at materialet lækkes.
Dels er det det samme ministerium, dels er det den samme avis
Jeg synes, der er et eller andet, som tilsiger, at regeringen ikke alene i egen interesse, men primært af hensyn til, at man kan få den offentlige debat på et sagligt og fair grundlag for alle parter, tager initiativ til at stramme reglerne og ikke bare konstaterer, at det er et problem.
Per Stig Møller (KF), 2002-11-20:
Hvis vi får opfyldt de forudsætninger, så er vi enige. Hermed sluttede spørgsmålet.
Jens Peter Vernersen (S), 2002-11-20:
Jamen det fremgik jo også af spørgsmålet, at det var med udgangspunkt i finansredegørelsen, at spørgsmålet var stillet.
Det, der er lidt afgørende at få afklaret, er, hvor meget af det råderum, der rent faktisk er brugt, fordi skattestoppet jo, som det også fremgår, netop bruger af det der råderum.
En anden forudsætning er jo, at flere kommer i arbejde, og det er vel dybest set en måske lidt skrøbelig forudsætning, for hvis der sker det, at der netop ikke kommer flere i arbejde, bliver der jo ifølge finansministeren heller ikke plads til skattelettelser.
Det er jo også præcis det, som aviserne skriver i dag, hvor de citerer Det Økonomiske Råd, selv om rådets rapport først bliver offentliggjort på mandag, for, at man skal glemme skattelettelser.
Der står præcis det samme i Politiken og i Berlingske Tidende
, fordi vismændene, Det Økonomiske Råd, åbenbart ikke finder, at det råderum er til stede, og derfor er skattelettelser, som jo er med i regeringens program, måske aldeles usikre.
Thor Pedersen (V), 2002-11-20:
Jeg vil lige have lov at sige, at baggrunden for svaret er, om regeringen mener, at der inden for rammerne af 2010-målsætningen er et råderum for nedsættelse af indkomstskatten uden fulde kompenserende besparelser eller kompenserende indtægter.
Hertil er svaret, at det finanspolitiske råderum frem til 2010 er diskuteret i den netop offentliggjorte finansredegørelse for 2002.
2010-målsætningerne omfatter bl.a. en betydelig varig stigning i beskæftigelsen dels gennem højere erhvervsdeltagelse, dels gennem lavere ledighed.
I finansredegørelsen er det finanspolitiske råderum til skat og service som udgangspunkt uændret i forhold til fremskrivningen i Økonomisk Redegørelse fra januar 2002.
Finansredegørelsen viser dermed, at der er plads til en vis reduktion af indkomstbeskatningen inden for de rammer, som er opstillet frem til 2010, men det kræver, at de opstillede mål om bl.a. arbejdsmarkedet og udgiftsstyring realiseres.
Som nævnt i finansredegørelsen har regeringen ikke taget stilling til størrelse og sammensætning af en eventuel reduktion af skatten på arbejdsindkomst.
Det sker først i foråret 2003.
Jens Peter Vernersen (S), 2002-11-20:
Spørgsmålet stilles for at få skabt klarhed over, om regeringen efter fremlæggelse af finansredegørelsen har råderum til at nedsætte personbeskatningen.
Jacob Buksti (S), 2002-11-20:
I forbindelse med finanslovens fremsættelse understregede finansministeren bl.a., refereret på forsiden af Børsen den 28. august, at der ingen penge er til lavere skatter.
Det førte, så vidt jeg har forstået, til en lille studiekreds i regeringen, idet vicestatsministeren mente, at man blev nødt til at sige, at det arbejder man på.
Statsministeren har tidligere her i dag i spørgetimen understreget, at finansredegørelsen ikke kan bruges til at sige noget som helst om, hvad råderummet til skattelettelser aktuelt er, idet det forudsætter, at de beregningsforudsætninger, som er lagt ind, opfyldes, og det er det, der arbejdes på.
Er finansministeren enig med statsministeren i den udtalelse, statsministeren er kommet med her i dag, at finansredegørelsen som sådan ikke siger noget som helst om, hvilket råderum der er?
Per Stig Møller (KF), 2002-11-20:
Det er sådan, vi vil arbejde, og det vil vi selvfølgelig også drøfte med Folketinget.
Rapporten fra Kommissionen kom jo altså først i forgårs, og der var ingen lande, der ønskede at gå ind i en tæt drøftelse i går, så der er ikke noget, der er løbet forbi Folketinget.
Den kommer selvfølgelig.
Hvad angår bistandsprocenten, har vi jo også tidligere været enige om her, at de andre skulle højere op.
Men jeg mener altså også, at dansk erhvervsliv vil stå sig i den konkurrence, så jeg mener ikke, at der længere er så meget at frygte fra dansk side i den forbindelse.
Vi besluttede også i går, kan jeg orientere hr. Jørn Jespersen om, at vi nu nedsætter en monitoreringsgruppe i Kommissionen for at holde øje med, at de løfter om øget bistandsprocenter, som skal bringe os op på de 0,39 pct., også bliver fulgt.
Så der bliver altså også sat stærkere ind over for bistandsprocenten i EU efter mødet i går.
Jørn Jespersen (SF), 2002-11-20:
Jeg er helt enig i, at der ikke skal være smuthuller osv., og at vi skal se fremad og sige, at nu bruger vi den meddelelse, der er kommet, som vi i Folketinget ikke har haft lejlighed til at se endnu, men som formentlig også kommer til os i løbet af meget kort tid, og perioden frem til, at denne her sag skal afgøres i et rådsmøde, til at sikre, at der ligger et forslag, som sikrer afbinding, som sikrer, at der ikke er smuthuller, og at alle landene afbinder, under den forudsætning at vi jo ikke taler om, at alle skal yde den samme bistandsprocent som forudsætning for at afbinde.
Jeg vil bare gerne være helt sikker på, at vi er enige om køreplanen, at vi er enige om målet, og at vi er enige om, at det skal være den danske linje fremover.
Per Stig Møller (KF), 2002-11-20:
Til det sidste vil jeg sige, at det jo nok ikke er så centralt for debatten.
Så selv om der er 3-5 pct. af den danske bistand - for det er, hvad vi taler om - som så kommer i udbud,
vil de nogle hundrede millioner kroner jo efter min opfattelse komme tilbage til dansk erhvervsliv i kraft af det, de kan erobre på konkurrencemarkedet i andre lande. Til hr. Jørn Jespersen vil jeg sige, at regeringen går ind for afbinding under lige vilkår.
Vi hørte Kommissionens oplæg i går, som vi jo altså ikke har haft mulighed for at drøfte - vi hørte det i går, men det var jo først fremkommet i forgårs, og det kommer op igen på et senere ministerrådsmøde igen, besluttede vi også i går - og der er Kommissionen jo også inde på det, de kalder reciprocitet, det vil sige, at det skal være en gensidig beslutning, der træffes om afbinding, så der ikke er smuthuller og numrene med, at modtagerlandet skal tvinges til at købe i donorlandet.
Så: Ja, jeg er enig med spørgeren i, at vi skal af med afbinding, men det skal være på lige vilkår.
Per Dalgaard (DF), 2002-11-20:
Jeg vil spørge udenrigsministeren, om det ikke er hans vurdering, at med den givne bundne bistand er chancen for, at de midler, vi sender til ulandene, når i de rigtige hænder, større, end hvis det bliver udbudt og alle andre kan levere til de pågældende lande.
Per Stig Møller (KF), 2002-11-20:
Konklusionen er jo korrekt, men det er jo også en svær og tung opgave, vi har foran os, for det kræver så, at vi får samme politik andre steder, og at USA og Japan ikke pludselig kan overtage hele det europæiske marked. Men det er konklusionen, for USA og Japan skal vi jo altså også have ind i billedet.
Karen Jespersen (S), 2002-11-21:
Nu fik vi så opklaret, at Dansk Folkeparti godt udadtil kan sige de ting, de mener ikke er tilstrækkelige, eller som kan laves bedre, og også kan sige, hvordan de mener, de skal være bedre, så man kan godt regne med, at det, vi hører fra Dansk Folkeparti, også er dækkende for partiets politik.
Men det er jo stadig væk sådan, som hr. Villy Søvndal også siger, at det også skal holdes inden for rammerne af de aftaler, der er lavet med amterne og kommunerne. Jeg vil godt spørge Dansk Folkepartis ordfører, om man er enig i den aftale, som regeringen lavede med amterne og kommunerne, om man er enig, når der står, at »der er enighed om, at en mere målrettet økonomisk styring er nødvendig for at bremse« - for at bremse - »den hidtidige vækst.« Det er altså den vækst, der var under den tidligere regering. »
I forlængelse heraf er der enighed om, at de senere års vækst i enhedsudgifterne bør bremses op, og at rummeligheden i de almindelige tilbud til børn og unge bør øges.«
Er man enig i, at regeringen skal være med til at bremse de sociale udgifters vækst?
Villy Søvndal (SF), 2002-11-21:
Måske er det allerværste i den her situation for dem, det går ud over, at der er kø ved håndvaskene.
Der er ingen af dem, der er ansvarlige for den situation, der er opstået, der vil tage ansvaret. Regeringen og regeringens helt faste og meget trofaste støtteparti siger: Det er ikke vores ansvar.
Når man sidder rundtom til møder med kommunale folk eller amtskommunale folk, er de ikke i tvivl om, hvor skylden for alt det her ligger, nemlig i at regeringen fører en voldsomt stram økonomisk politik over for kommunerne.
Den sænker man til 0,7 pct., altså til en tredjedel af den hidtidige vækst.
På amternes socialområde, de tunge områder, har vi haft en årlig vækst på 6,5 pct. - på 6,5 pct. - som nu er væk.
Det er da klart, at det kan mærkes, og jeg synes, det er dybt uansvarligt, at de partier, der er med til at bære ved, Dansk Folkeparti, Venstre og De Konservative, ikke vil tage ansvaret over for de mennesker, der skal lægge ryg til konsekvenserne af den økonomisk meget hårdhændede politik, man fører.