Rasmus Prehn (S), 2005-04-12:
Fra Socialdemokratiets side har vi fra starten været meget optaget af at værne om miljøet ved at nedbringe CO2-udslippet.
Vi har været blandt de forreste, når det gælder om at implementere tankerne fra FN's klimakonvention og Kyotoprotokollen, og med hr. Svend Auken som miljø- og energiminister i 1990'erne lykkedes det Danmark at gå forrest med nedbringelsen af CO2, og vel at mærke ved en lang række indenlandske initiativer i Danmark.
Der blev bl.a. fremmet en række alternative energikilder, først og fremmest vindkraft, som ud over at være CO2-neutral energiproduktion er blevet en betydelig eksport- og beskæftigelsesmæssig succes for Danmark.
Med dette lovforslag, der har til formål at fremme en reduktion af udledning af CO2 og andre drivhusgasser på en omkostningseffektiv måde gennem et system af omsættelige kvoter og kreditter, implementerer vi det EU-ændringsdirektiv af kvotedirektivet, der giver medlemslandene mulighed for at sikre, at virksomhederne ud over CO2-kvoter kan anvende kreditter opnået gennem drivhusgasreducerende projekter i andre lande.
Sagt ligeud sikrer forslaget virksomhederne mulighed for selv at vurdere, om det er mere økonomisk hensigtsmæssigt at købe kreditter i udlandet end selv at reducere CO2-udslippet, og derfor kommer vi ind på det, som Enhedslistens ordfører også nævnte i sit spørgsmål: Kommer vi på denne måde til at motivere virksomhederne til at tænke mere på økonomien end på at reducere CO2-udslippet?
Man kan sige, at CO2-udslippet bliver reduceret andre steder, hvilket i og for sig kan være udmærket, al den stund klimaproblemet er et globalt anliggende.
Men det må stå klart for os alle, at vor kontrol og føling med andre landes CO2-reducering aldrig bliver den samme, som hvis vi selv foretager den, og da det tilmed er uklart, hvor loftet for virksomhedernes brug af kreditter købt i udlandet skal ligge – altså hvor stor en del af CO2-kvoten, der må opfyldes ved køb af kreditter i udlandet – er vi fra Socialdemokratiets side bekymrede for, om Danmark spiller sig nogle kort af hænde, som kunne være gode at have med i spillet om fremtidens klimaenergipolitik.
Regeringens linje har mildt sagt været meget svingende i denne debat.
Tidligere miljøminister Hans Christian Schmidt har ligefrem givet udtryk for, at man ikke ønskede noget loft, men i valgkampen var Venstre pludselig helt på linje med Socialdemokratiet og sagde, at størstedelen af initiativerne til CO2-reducering skulle ske ved indenlandske initiativer.
Fra Socialdemokratiets side har vi som bekendt fremsat et forslag til folketingsbeslutning om en ny langsigtet strategi for udbygning af den vedvarende energi i Danmark.
Her foreslår vi, at Danmark skal leve op til ånden i Kyotoaftalen ved at indfri 75 pct. af landets reduktionsforpligtelser ved nationale foranstaltninger, og det kan derfor ikke overraske nogen, at det for Socialdemokratiet betyder meget, at niveauet for anvendelse af udenlandske kreditter ikke bliver højere, end at vi stadig kan varetage størstedelen af vores CO2-reducering ved egne foranstaltninger her i Danmark.
Vi mener, ånden i Kyotoaftalen lægger op til, at kreditter kun skal være et supplement til kvotesystemet, og vi mener, at Danmark i 1990'erne beviste, at vi kunne slå flere fluer med ét smæk og opnå flotte miljø- og energimæssige resultater, samtidig med at vi sikrede os en fantastisk økonomisk og beskæftigelsesmæssig succes i form af viljefast og modig satsning på alternativ energi.
Endelig er vi fra socialdemokratisk side interesserede i at få oplyst, hvorfor det alene er miljøministeren, der skal fastsætte regler m.m. vedrørende tildeling, beholdning, overdragelse og annullering af kvoter og kreditter i forbindelse med CO2 samt om fastlæggelse af gebyr.
Hvorfor kan Energiudvalget og/eller Miljø- og Planlægningsudvalget ikke fortsat være med som beslutningstagere i disse spørgsmål?
Med disse bemærkninger går vi konstruktivt ind i forhandlingerne om dette lovforslag.