Ove Hygum (S), 1998-06-17:
Spørgsmålet om børnefamiliernes forhold har været til debat ved en række lejligheder det sidste halve års tid, og diskussionen har især drejet sig om tid.
Det er vigtige spørgsmål, fordi det har stor betydning, at der er den nødvendige tid til omsorgen for den opvoksende generation.
Børnene vil gerne se mere til deres forældre, og de vil gerne have tid til både at opleve noget sammen med dem og til at have en rolig og ustresset hverdag.
Regeringen er, som det fremgår af redegørelsen, meget opmærksom på børnefamiliernes forhold og er derfor indstillet på, at der skabes de bedst mulige forhold for såvel forældre som børn; men regeringen er også nødt til at tage andre hensyn.
Som et svar til flere kan jeg sige, at vi er nødsaget til at sikre et tilstrækkeligt finansieringsgrundlag for nye og ændrede velfærdsgoder, også ydelser til børnefamilierne.
Arbejdsstyrkens størrelse er i sagens natur afgørende for finansieringsgrundlaget, men også for et velfungerende arbejdsmarked i en tid med stigende efterspørgsel efter arbejdskraft.
Derfor er regeringen også optaget af, at det i takt med, at der skal imødekommes et behov for mere tid til børnefamilierne, sikres, at arbejdskraften kommer tidligere ud på arbejdsmarkedet og gennemsnitligt trækker sig senere tilbage.
Når det er sagt, kan jeg konstatere, at der er kommet en række reaktioner på redegørelsen inden for den sidste uges tid og også her i dag.
Når man hører, hvor tynd redegørelsen skulle være ifølge nogens opfattelse, kan man næsten undre sig over, at det kan tage så lang tid at kommentere den.
Jeg har selvfølgelig noteret mig mange kritiske røster, som jeg ikke finder helt velbegrundede, fordi redegørelsen faktisk rummer en række tilsagn og initiativer, som tilsammen kan skaffe børnene og deres forældre noget mere tid sammen.
Som jeg allerede har sagt, er det vigtigt med gode rammer for børn og forældre, og disse gode rammer vil regeringen gerne være med til at skaffe.
Men der er altså også andre spillere på banen, ikke mindst børnefamilierne selv.
Som det er i dag, findes der faktisk allerede en lang række muligheder for at tilrettelægge arbejds- og familielivet, så tingene kommer til at hænge bedre sammen, og der bliver tid til børnene.
Regeringens Børneudvalg, som der har været henvist til flere gange i dag, udgav allerede for 2 år siden pjecen »Tid til børn, tid til arbejde« med information og vejledning.
Her peges der på en lang række muligheder, og med udgangspunkt i pjecen mener jeg faktisk, at børnefamilierne selv kan skabe en mere rimelig hverdag.
Det handler jo også om at prioritere: Hvad vil familierne
helst?
Hvad er vigtigst for dem?
Er det karrieren?
Er det et større forbrug, større forbrugsgoder, eller er det børnene?
Det er nu meget svært at få det hele på en gang, og måske ville det være bedst for den enkelte familie i en prioriteringsovervejelse at vente lidt med nogle af de andre ting og til gengæld arbejde lidt mindre og på den måde tilgodese behovet for samvær i familien.
Når jeg nævner familiernes egen prioritering, er det, fordi den hører med i det samlede billede, og ikke fordi jeg ønsker at lægge hele ansvaret over på familierne.
Regeringen står ved, at vi har lovet at komme med nogle konkrete forslag, men for mig at se er det først og fremmest vigtigt, at vi tilpasser regler og bestemmelser på en sådan måde, at de imødekommer de faktiske behov.
Vi kunne med rette kritiseres for at ændre lovgivningen, hvis ikke vi havde sikret os, at ændringerne rent faktisk dækkede børnefamiliernes ønsker og behov og hang sammen med virksomhedernes muligheder for at tilpasse sig.
Det er også derfor, at redegørelsen lægger op til, at der skal ske en drøftelse med arbejdsmarkedets parter om, hvordan børnepasningsorloven kan gøres mere fleksibel, før der fremsættes forslag her i Folketinget.
Jeg har godt hørt reaktionerne fra flere fremtrædende faglige folk fra fagbevægelsen.
Jeg har lidt svært ved at forholde mig til længden af hjørnespark; jeg mener, fodboldbaner er vel dimensioneret efter de internationalt gældende regler.
Jeg mener, at de, der sår tvivl om, hvorvidt regeringen vil noget konkret med dialogen med arbejdsmarkedets parter, åbenbart er af den opfattelse, at de ikke har meget tillid til egne muligheder og til egne argumenter i forbindelse med de kommende drøftelser.
LO og Dansk Arbejdsgiverforening kvitterer for invitationen til dialog.
Jeg har allerede været i kontakt med hovedorganisationerne, og som en bemærkning til det med hjørnespark og syltekrukke kan jeg sige, at hovedorganisationerne på arbejdsmarkedet og de kommunale organisationer indleder drøftelserne med regeringen allerede på fredag kl. 7.30 og kl. 7.30 af hensyn til daginstitutionernes åbningstider, ellers havde vi gerne startet før.
Jeg har lagt op til, at der skal være tale om helt åbne drøftelser, hvor i princippet alt kan komme til debat.
Jeg har selvfølgelig gjort mig en hel del tanker om, hvad der gerne måtte komme ud af arbejdet, men jeg vil ikke lægge nogen begrænsninger på organisationernes kreativitet, så jeg har bedt om at få alle de ideer, visioner og indfald, som organisationerne overhovedet kan komme i tanker om.
Lad os få dem frem, så tager vi en grundig drøftelse og får forhåbentlig sorteret i bunken af gode ideer, som vi skal arbejde videre med, således at jeg i efteråret kan præsentere konkrete forslag her i Folketinget.
Bemærkningen fra hr. Tom Behnke om, at parterne jo ikke kunne finde ud af at finde en forligsløsning her i foråret, mener jeg er irrelevant i denne sammenhæng.
Vi taler om arbejdsmarkedspolitiske spørgsmål, som det er vigtigt at få parternes syn på, og derfor bliver der tale om en meget reel og åben dialog med parterne.
Jeg har så konstateret med glæde, at det finder langt de fleste partier
Med hensyn til ferie er det en selvfølge, at børn så vidt muligt holder ferie sammen med deres forældre.
Det er efter min mening især arbejdsgiverens, men også samarbejdsudvalgenes ansvar, at børnefamiliernes særlige behov tilgodeses på området her.
De fleste offentlige og private virksomheder, eller i hvert fald mange af dem, tager da også i ferieplanlægningen et udstrakt hensyn til børnefamiliernes særlige behov, men det gælder tilsyneladende ikke på alle arbejdspladser.
Derfor vil vi i den kommende folketingssamling fremsætte forslag om en ændring af ferieloven, hvor det henstilles til arbejdsgiverne at tage hensyn til en lønmodtagers ønske om, at hovedferien placeres i lønmodtagerens barns skoleferie.
Det indgår i kommissoriet, at udvalget skal overveje muligheden for at overføre en del af ferien fra et ferieår til det næste ferieår.
I den nugældende ferielov skal de 5 ugers ferie holdes i løbet af ferieåret.
Det sikrer ikke altid en tilstrækkelig grad af fleksibilitet for den enkelte ansatte.
Der er ikke mulighed for at opspare ferie for at kunne tage en længere ferie i et senere ferieår, og yngre ansatte, som planlægger at få børn, kan nu ikke spare ferie op, som de vil holde, når de har fået børn.
Her vil muligheden for at opspare ferie hjælpe.
Regeringen mener derfor, at der skal være mulighed for i et givet omfang at overføre ferie fra et ferieår til det næste, men overførslen af ferie skal ses i sammenhæng med en større ændring af ferieloven, og regeringen afventer derfor udvalgsbetænkningen og den efterfølgende større ændring af ferieloven, hvor overførsel af ferie fra et ferieår til det næste vil indgå ikke alene, men som et af flere elementer.
Vi har i de seneste år set en udvikling på overenskomstområderne, hvor der lægges mere vægt på også at skabe familievenlige forhold på arbejdspladserne.
Jeg tænker f.eks. på udbredelsen af syge- og barsellønsordninger og - som det nyeste - omsorgsdage.
Omsorgsdagene blev introduceret i 1995, hvor de offentligt ansatte fik ret til 10 omsorgsdage.
I 1997 fulgte det finansielle område med med ret til 5 omsorgsdage til de ansatte om året, og, som vi alle ved, blev børnefamiliedagene introduceret på en del af det private overenskomstområde i forbindelse med standsningen af konflikten i år. Jeg kan ikke lade være med som en ironisk kommentar til de mange kritiske indlæg, der har været om, at vi har været længe om at tage initiativer på området, at sige, at der var
en række af de samme partier, der mente, at vi tog lidt for mange initiativer netop på børnefamilieområdet her i maj måned.
Jeg vil også nævne de aftaler om tele- og hjemmearbejde, som arbejdsmarkedets parter har indgået senest i forbindelse
med overenskomstfornyelsen i 1997
Her åbnes der for, at en del af arbejdet kan udføres hjemme.
Telearbejde er ikke på samme måde afhængigt af tid og sted, men kan i højere grad indrettes efter den ansattes egen rytme.
Det giver nogle nye muligheder for at kombinere familie- og arbejdsliv på en anden måde end hidtil.
Endelig skal jeg understrege også som en kommentar til flere indlæg, at det er regeringens opfattelse, at deltid bør være en mulighed, som alle på arbejdsmarkedet har.
I dag er der stadig enkelte overenskomster, som ikke giver adgang til deltid.
Gennemførelsen af EF's deltidsdirektiv giver anledning til at se på, om mulighed for deltid i overenskomsterne kan fremmes yderligere.
Deltidsdirektivet bygger på de europæiske arbejdsmarkedsparters aftale herom.
Aftalen har til formål at fjerne forskelsbehandling af enhver art mellem deltidsansatte og fuldtidsansatte og fjerne barrierer for deltidsarbejde.
Regeringen vil også selv gennemgå lovgivningen for at sikre, at der ikke er unødvendige barrierer for deltidsarbejde i vores lovgivning.
Samtidig med at deltid skal være en mulighed for alle, ser regeringen meget positivt på, at mange vælger at arbejde
på fuld tid
Hvis den udvikling skal fortsættes, vil det kræve mere familievenlige arbejdspladser, og derfor vil regeringen med indledning på fredag gerne drøfte med arbejdsmarkedets parter, hvordan udbredelsen af det familievenlige arbejdsmarked kan understøttes af netop aftaler indgået mellem arbejdsmarkedets parter.
Regeringen forestiller sig, at man kunne igangsætte forsøgsordninger på konkrete arbejdspladser, hvor der er et ønske om at formulere en personalepolitik, der skaber en familievenlig arbejdsplads.
Vi har dog ikke forudfattede meninger om, hvordan udbredelsen af de familievenlige arbejdspladser skal gribes an.
Der er mange muligheder, og her er virksomhederne og lønmodtagerne de helt centrale aktører.
Virksomhederne, ledelse og medarbejdere, har nøglen til, hvordan man skaber bedre sammenhæng mellem arbejdsliv og familieliv.