Knud Erik Kirkegaard (KF), 2003-11-27:
Lad mig allerførst glæde Enhedslistens ordfører - jeg går nemlig ud fra, det vil blive modtaget med glæde - med at sige, at Det Konservative Folkeparti ikke kan støtte forslaget fra Enhedslisten. Jeg tror nemlig, det er meget hensigtsmæssigt for det politiske liv i Danmark, at er der to partier, der er hinandens fundamentale modsætninger, er det Enhedslisten og Det Konservative Folkeparti.
Enhedslisten er, har jeg forstået, et revolutionært parti, men det er vi ikke i Det Konservative Folkeparti.
Vi er et bevarende parti, som ønsker at bevare de værdier, der er i det danske samfund.
Dermed være ikke sagt, at der ikke kan være behov for ændringer for at bevare det værdifulde.
Men vi er som udgangspunkt et bevarende parti, og derfor er der ikke noget som helst at sige til, at vi er helt uenige i det forslag om at adskille kirke og stat, som Enhedslisten har fremsat.
For Det Konservative Folkeparti betyder det utrolig meget at fastholde det danske kulturgrundlag, og vi har den opfattelse, at kristendommen og folkekirken er så faste bestanddele af det danske kulturgrundlag, at vi ville begå forræderi mod det danske kulturgrundlag, hvis vi fulgte det forslag, der er fremsat af Enhedslisten.
Ethvert forslag om at adskille kirke og stat vil blive mødt med en mur af modstand i Det Konservative Folkeparti.
Med hensyn til det andet forslag fra Socialdemokratiet kan jeg glæde den socialdemokratiske ordfører med, at vi er ikke uden sympati for forslaget.
Vi kan dog ikke støtte forslaget, sådan som det er udformet, og grunden til det skal jeg komme tilbage til om et øjeblik.
I det socialdemokratiske forslag gør man opmærksom på, som også andre ordførere har gjort her i dag, at der foregår en meget livlig kirkepolitisk debat i Danmark, og at livligheden tager til, og det synes jeg da er godt og frugtbart.
Men hvad er det så, man diskuterer?
Nogle ønsker at ændre grundloven og på den måde sikre en mulighed for at adskille kirke og stat, og andre ønsker, at der skal foregå en udvikling i retning af selvstændiggørelse af folkekirken, men inden for grundlovens rammer.
Debat er altid godt, og jeg deltager også selv meget gerne i den.
Ikke alene er der debat, men jeg har også en klar fornemmelse af, at holdningerne flytter sig i disse år, og i hvilken retning?
I retning af ønsker om mere demokrati inden for folkekirken og et ønske om i større grad selv at kunne varetage sine egne interne forhold inden for folkekirken.
Det er netop noget af det, der har været udgangspunktet
for de initiativer, der er taget her i Folketinget.
Jeg tænker eksempelvis på de ændringer, der er sket af økonomilovene, hvor menighedsrådene får meget større kompetence over deres budgetter end tidligere, og at vi - i øvrigt bl.a. på initiativ af Socialdemokratiet - fik ophævet bemyndigelsen til, at vi herindefra kan blande os i fastsættelsen af kirkeskatten ude i de lokale menigheder og i provstiudvalgene.
Vi har også en debat om Fællesfonden.
Her føler jeg også klart, at der er et ønske om mere demokrati, og det er et ønske, som jeg deler.
Der er også et ønske om, at man tager folkekirken med på råd, når der bliver truffet beslutninger om både indtægter og udgifter til Fællesfonden.
Det føler jeg er helt naturligt, og jeg er overbevist om, at vi fra Folketingets side er nødt til at iagttage disse ændringer i holdningerne i den kirkepolitiske debat og også tage til efterretning, at vi måske med lidt forsinkelse også må efterkomme nogle ønsker - ikke alle, men nogle.
Hr. Jesper Langballe var så venlig at give udtryk for nærmest beklagelse over, at han ikke deltog i det konservative landsrådsmøde, så han havde haft mulighed for helt præcist at lytte til, hvilke kloge ord jeg sagde om kirkepolitik på Det Konservative Folkepartis landsrådsmøde.
Det var nemlig meget kloge ord.
Men man skal som konservativ også lytte til, hvad der foregår, for hvis man ikke lytter, kan man komme ud i en situation, hvor udviklingen giver et resultat, man som politiker ikke ønsker.
Jeg har tidligere hørt hr. Jesper Langballe tale om Edmund Burke her fra Folketingets talerstol, og han giver jo netop udtryk for det synspunkt, at somme tider skal man forandre - ikke for at lave om, men for at bevare tingene.
Jeg er overbevist om, at hvis vi herinde ikke tog hensyn til den debat, der har været om Fællesfonden, ville vi i den grad medvirke til, at de kræfter, der ønsker en hel eller delvis adskillelse af stat og kirke, ville blive voldsomt styrket.
Derfor tror jeg, det er klogt - sådan som der også er optræk til hos det udvalg, der har været nedsat, i den betænkning, som er i høring i øjeblikket, og i det lovforslag, som kirkeministeren også har sendt i høring - at efterkomme nogle ønsker, for ellers vil man bære ved til det bål, der hedder adskillelse af stat og kirke.
KL. 16.55 Forandre for at bevare - det var det, jeg gav udtryk for
på det konservative landsrådsmøde, og jeg er ked af, at hr. Jesper Langballe ikke havde lejlighed til at høre det, for så er jeg helt sikker på, at han i meget høj grad ville være enig i de synspunkter, som jeg fremførte. Så kommer jeg frem til konklusionen: Hvordan vil Det Konservative Folkeparti stille sig til det socialdemokratiske beslutningsforslag?
Jeg har en hel del sympati for det, fordi det giver udtryk for et ønske om at lytte til debatten og bidrage til debatten, men jeg tror bare, metoden er forkert.
Skal der komme noget virkelig bæredygtigt ud af en debat, er jeg overbevist om, at det skal være en debat, der gror nedefra.
At styre en debat oppefra kommer der meget, meget sjældent noget egentlig positivt ud af, så jeg foretrækker, at debatten fortsætter, at vi lytter herinde, at vi også deltager i debatten og på et tidspunkt kommer frem til nogle konklusioner.
At styre debatten oppefra, som Socialdemokratiet lægger op til, kan vi ikke støtte i Det Konservative Folkeparti, og derfor kan vi altså heller ikke støtte beslutningsforslaget fra Socialdemokratiet.