runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Flemming Hansen (KF), 2001-01-17:
Jeg skal sige til opklaring for dem, der har lyst til at høre på os, at det spørgsmål, jeg har stillet her, er stillet cirka en halv dag før, ministeren indkaldte til det møde i morgen.
Men jeg synes, at sagen er så væsentlig, at jeg ikke ville trække det tilbage, og jeg synes, at ministerens svar bekræfter, at det er meget væsentligt.
Ministeren siger, han har indkaldt til et møde, hvor han vil diskutere med Folketingets partier, hvordan vi får løst problemet med grænsehandelen, men jeg mener, at man vel har en regering for, at den skal regere, og det er da vel ikke for meget forlangt, at man spørger en minister på området: Hvad har regeringen tænkt sig? Jeg beder om et svar på, hvad ministeren har tænkt sig, når han i offentligheden siger, at afgiften på øl skal sættes ned.
Det er ikke et spørgsmål om, hvad Folketingets partier vil, men hvad vil regeringen, og hvad vil skatteministeren?
Det må vi kunne forvente et svar på.
Med hensyn til detailhandelsavancer, som regeringen altid nyder at bringe ind, når man diskuterer sådan noget som det her, så synes jeg, at det er helt rimeligt, at vi afventer rapporten fra Konkurrencerådet, eller hvor det er, den kommer fra.
Det er ikke det væsentlige.
Det væsentlige er: Hvad vil regeringen gøre?
Det beder vi så inderligt om et svar på.
Jette Gottlieb (EL), 2001-01-17:
Enhedslisten er ligesom stort set alle andre ordførere
også enig med forslagsstillerne i, at det er en god idé at definere nogle kvalitetskrav til ældreplejen. Det pudsige er, at det dog faktisk sker i rigtig mange kommuner i dag.
Der er masser af dem, der har fastsat kvalitetsmål.
Det er udmærket.
Det er også udmærket, at det bliver genstand for offentlig debat, og der er også flere steder, hvor man som f.eks. på Sølund i København arbejder med etisk regnskab og den slags ting.
Men mål og standarder, og hvad man nu vælger at kalde dem, har jo kun reel mening, hvis der også er de økonomiske og personalemæssige ressourcer til at opfylde dem, og det er jo nok i virkeligheden dér, langt det største problem ligger.
Det er reelt dér, skoen trykker.
Det ville øge retssikkerheden for borgerne, og det kunne f.eks. være regler for fysiske rammer, det kunne være regler om, hvor tit man skulle yde hjemmehjælp på forskellige områder og sådan nogle ting.
Men det, der er problemet i det her forslag, er, at det igen bygger på en illusion om ældreplejen som et marked, hvor den ældre med f.eks. Internettet til hjælp eller lignende kunne finde den udbyder, der bedst modsvarede den ældres ønsker og behov.
Helt rodet bliver det så og heller ikke smart, når man i bemærkningerne bruger medicinering som et eksempel, eftersom
det jo er den ældres egen læge, der står for medicineringsstandarden, eller hvad man skal sige, så det er ikke noget, man skal gå ind i, medmindre man altså agter at fratage den ældre på plejehjem muligheden for selv at vælge sin egen praktiserende læge og skal have en kommunalt ansat læge til at foretage det
Derfor kan medicinering ikke være noget eksempel på et sted, hvor man skulle gå ind på den måde.
Derimod kunne man f.eks. sikre sig noget helt andet.
Man kunne f.eks. sikre sig, at alle former for praktisk og personlig bistand blev ydet ud fra en tankegang om et forebyggende og aktiverende sigte, og på den måde være med til at bevare den bedst mulige funktionsevne og det bedst mulige funktionsniveau hos den enkelte ældre.
Sådan nogle ting kunne man skrive ind i det.
Enhedslisten synes altså, det er en god idé med kvalitetsstandarder, men de skal tage udgangspunkt i den ældres virkelighed og ikke i en eller anden ideologisk illusion om sådan et ældreplejesupermarked, som gennemsyrer det her forslag, som det også gennemsyrer de andre.
Jette Gottlieb (EL), 2001-01-17:
Enhedslisten er enig med forslagsstillerne om, at der skal være et regelmæssigt tilsyn med forholdene.
Med hensyn til socialministerens lovforslag er det ude i høring, så vi ved jo godt noget om, hvad det handler om.
Det omhandler både dette område og det næste punkt på dagsordenen, nemlig bl.a., at kommunerne får pligt til to gange årlig at komme på uanmeldt tilsynsbesøg, og at der skal vælges bestyrelser med repræsentation af beboere og pårørende.
Begge dele har vi stor sympati for, men med hensyn til tilsynet er vi altså stadig på det hold, der siger, at det skal være embedslægeinstitutionen, der står for det, først og fremmest selvfølgelig fordi de er uafhængige af kommunen.
Men uanset hvilken model man vælger, er det jo vigtigt at gøre sig klart, at den enkelte plejebolig er den ældres hjem, og det vil sige, at tilsynet selvfølgelig skal ske med respekt for den enkelte beboers ret til privatliv.
Det synes jeg nok man også skal huske på. Hvis vi tager Københavns Kommune som eksempel, fører stadslægen, og det vil jo sige embedslægen, allerede uanmeldt tilsyn med de kommunale institutioner.
Tilsynet koncentrerer sig ikke kun om det, der kan registreres, såsom rengøringsstandard, medicinopbevaring og den slags ting, men også om trivslen, og det sidste prøver man at få et billede af ved gennem samtaler med beboere og pårørende og sådan noget.
I København har Enhedslisten stillet forslag om, at dette tilsyn suppleres med bydelsdækkende tilsynsråd bestående af to ældrerådsmedlemmer, to udpegede af de ansattes organisationer, altså plejehjemsorganisationerne, og to pårørende, som er valgt blandt de pårørende i bydelens plejehjem.
Et sådant rådstilsyn skal supplere stadslægens tilsyn, og samtidig vil det skabe et forum, hvor de ældre, de pårørende og personalet oplever hinanden som samarbejdspartnere.
Man er ikke optaget af lige præcis den enkeltes egne pårørende, man er nødt til at se det hele i et helhedsbillede.
Det ser ud til, der er opbakning om det forslag i København, så jeg venter, ordningen bliver indført
snarest gørligt
Det er imidlertid vigtigt at huske, at et tilsyn i sig selv ikke løser noget som helst.
Nogle af de store problemer, man kæmper med, skyldes jo netop personalenormeringerne.
Der er for lidt personale, og der er tidsproblemer, men et tilsyn vil gøre de problemer mere synlige, og det er vi selvfølgelig meget optaget af.
Hver enkelt beboer har sin egen praktiserende læge ligesom alle andre, og derfor er det også lidt mærkeligt, at det indgår i Venstres forslag, at det skal være en speciel læge, altså nogle få af beboernes læge, der har tilsynet.
Disse beboeres læge har jo ansvaret for behandling og medicinordinering, og hvis de opdager nogle kritisable forhold på plejehjemmet, har de selvfølgelig samtidig pligt
til at gøre opmærksom på det
Men det kan ikke erstatte det uvildige tilsyn.
Det er altså Enhedslistens opfattelse, at det er en vældig god idé med regelmæssige, uanmeldte tilsyn udført af embedslægen og suppleret med et beboer-/pårørenderåd og et lokalt tilsynsråd, og derfor synes vi, at dette forslag er fuldstændig utilstrækkeligt.
Aase D. Madsen (DF), 2001-01-17:
Der er altså noget, jeg ikke forstår.
Venstres ordfører siger, at embedslægen er for langt væk, så han ikke har mulighed for at følge det, der sker til daglig.
Men det er jo netop dér, kæden hopper af, for man er jo ikke uvildig, når man følger tingene til daglig og samtidig skal føre overopsyn og være klagemyndighed, eller hvad man skal kalde det, og skal lave disse rapporter.
Man er da netop uvildig, når man ikke er inde i systemet til daglig, og jeg kan ikke forstå, hvorfor fru Else Winther Andersen er så bange for embedslægen. Det blev også sagt, at det er kommunalbestyrelserne selv, der skal sammensætte disse uvildige tilsynsmyndigheder.
Ja, selvfølgelig er det det, men det er jo et spørgsmål om, hvad man lægger i begrebet uvildighed, og kommer embedslægerne ikke netop ind i tilsynsfunktionen som uvildige?
Birthe Skaarup (DF), 2001-01-17:
Efter Dansk Folkepartis mening er dette forslag lidt for omstændeligt. Jeg vil godt spørge fru Else Winther Andersen om det uvildige tilsyn.
Det er sådan, at Venstre og De Konservative foreslår, at det er de praktiserende læger, der skal udøve disse her tilsyn, men synes fru Else Winther Andersen ikke, det er for omstændeligt, når de kommer der i forvejen?
Det er jo sådan, at plejehjemsbeboerne har mulighed for at få deres læge med - ja, det skal de faktisk have - og i enhver by er der altså et vist antal praktiserende læger, og det kan jo være de samme, som fru Else Winther Andersen vil have til at lave de tilsyn.
Vi synes, det er temmelig omstændeligt, så hvorfor ikke lave det lidt mere enkelt?
Det kunne efter Dansk Folkepartis mening gøres ved, at vi får embedslægen på banen og får oprettet nogle bestyrelser med nogle af de engagerede folk, ildsjæle, ældreråd, pårørendegrupper osv., som kan rapportere videre.
Else Winther Andersen (V), 2001-01-17:
Jamen det er jo netop forskellen mellem Venstre og De Konservative og så Dansk Folkeparti: vi vil også gerne have, at de, som kommer der til daglig, ser, hvad det er, der foregår, og det er derfor, vi siger den praktiserende læge.
Embedslægen kommer der jo kun en gang imellem og vil aldrig nogen sinde få den samme fornemmelse af, hvordan dagligdagen er, om der er den nærhed og omsorg, som jo er meget vigtig, og som jeg forstår, at fru Aase D. Madsen også har læst sig til i denne bog, der bliver udgivet i dag, og lægger megen vægt på.
Vi fornemmer altså, at den praktiserende læge vil have meget større muligheder for at være opmærksom på, hvis noget er galt.
Men hvis han ser, at her er der noget, som han ikke har kompetence til at gøre noget ved, eller som han mener det vil være vigtigt, at embedslægen ser på, har han jo mulighed for at tage embedslægen med.
Vi er slet ikke imod embedslægeinstitutionen som sådan, vi vil bare støtte det nære.
Aase D. Madsen (DF), 2001-01-17:
Jeg regner med, at fru Else Winther Andersen har læst alle de henvendelser, vi har fået fra ÆldreSagen.
ÆldreSagen bliver ved og bliver ved med at tigge og bede om, at det bliver embedslægen, der kommer ind som et led i den uvildige kontrol med plejehjemmene og plejeboligerne, og vil fru Else Winther Andersen heroppefra sige, at fru Else Winther Andersen er uenig med ÆldreSagen i dens synspunkt om et uvildigt tilsyn med plejehjem og plejeboliger?
Birthe Skaarup (DF), 2001-01-17:
Til fru Else Winther Andersen: Når man oplever noget til hverdag, sker det jo mange gange, at man lukker øjnene for det, der sker.
Vi oplever det med os selv mange gange: når vi kommer ud til noget nyt, ser vi tingene på en anderledes måde, og det er her, kæden hopper af for Venstre, når man bliver ved med at sige, at det er de praktiserende læger, der plejer at komme på plejehjemmene, der skal udøve de tilsyn.
Kan fru Else Winther Andersen ikke se det rigtige i, at det er nogle mennesker, som ikke kommer på plejehjemmene til hverdag, der skal gøre det? Jeg ved, at de uvildige plejehjemstilsyn, der foregik tidligere med embedslægernes hjælp, blev afskaffet i 1990'erne.
Det var der selvfølgelig en grund til, men jeg ved også, at dengang syntes Venstre, det var en god idé.
Der skulle vistnok ske nogle besparelser, og så blev de sløjfet, og det syntes vi var utrolig ærgerligt.
Else Winther Andersen (V), 2001-01-17:
Fru Birthe Skaarup spørger mig direkte, om jeg ikke føler, kæden hopper af her.
Nu vil jeg sige, at jeg desværre ikke har ret meget tid til at cykle, så jeg har ikke så stor erfaring med, at kæden hopper af, og om man får sorte fingre, når man sætter den på.
Jeg synes, jeg erindrer noget om, at kæden tidligere hoppede af for børnene, men jeg føler ikke, at kæden er hoppet af her for hverken Venstre eller forslagsstillerne som helhed.
Vi mener, ideen er rigtig, og at beslutningsforslaget og de to andre beslutningsforslag, vi skal behandle i dag, er udtryk for, at det er det nære, vi ønsker at styrke.
Det er også derfor, vi siger, at det ikke skal være en livsstilling
for en praktiserende læge, efter 2 år er det nogle andre, der skal til. Vi oplever jo lidt af det samme rundtomkring i kommunerne, hvor der vælges en lægekonsulent, når der skal vurderes revalidering eller pension, når der er afgivet lægeerklæringer.
hvis det var den samme læge 10 år i træk. Jeg vil fortsat forsvare vores beslutningsforslag, også ud fra, at jeg føler, at man er dækket ind ved at kunne inddrage embedslægen.
Embedslægen er nemlig en god, fornuftig institution, som kan være anden instans, hvis man fornemmer, at der er et område, der skal ses på.
Så kan han komme og sige: Ved I hvad, her er altså noget, der skal gøres noget mere ved.
Aase D. Madsen (DF), 2001-01-17:
Jeg kan altså ikke forstå den stædighed, er jeg lige ved at kalde det, som Venstres ordfører lægger for dagen her.
Der er lige udkommet en rapport om demens og overmedicineringen af de demente på plejehjemmene.
I mange tilfælde står lægerne i det dilemma, at de bliver nødt til at give så meget medicin, så de ældre f.eks. ikke går ud på gader og stræder og gør frygtelige ting på sig selv, fordi man ikke må låse dørene.
Når der sker denne overmedicinering, er det så den privatpraktiserende læge, der skal ud og sige til kommunerne, at nu må de sandelig ansætte noget mere personale, således at han ikke bliver nødt til at overmedicinere de demente?
Eller er det en overordnet kontrolmyndighed som en embedslæge, der skal gå ind og sige, at systemet er forkert?
Når man har denne uvildige kontrol, så er det jo netop, fordi man skal kunne gribe ind over for denne overmedicinering.
Det er de praktiserende læger, der gør det.
Birthe Skaarup (DF), 2001-01-17:
Til fru Else Winther Andersen: Der er jo flere embedslæger.
Det behøver jo ikke være den samme embedslæge, der kommer på plejehjemmene.
Der er jo flere embedslæger, nu er eksempelvis Århus og Kate Runge nævnt flere gange, men der er jo flere embedslæger, der kan gå ind i den her funktion.
Er fru Else Winther Andersen klar over det?
Else Winther Andersen (V), 2001-01-17:
Jeg synes efterhånden, at de her spørgsmål er ved nærme sig det hypotetiske.
Det er jo nemlig rigtigt, at der rundt på plejehjemmene i nogle sammenhæng bliver givet for meget medicin, men bestemt ikke på alle vores plejehjem.
Der er nogle, der gør det.
Det kan også være noget, der er forkert.
Derfor er det jo fint, at en praktiserende læge har tilsynsforpligtelsen i en periode valgt af kommunalbestyrelsen, og at kommunalbestyrelsen kan bede om embedslægens hjælp til at se på, om der sker en rigtig medicinering.
Er det for meget?
Er det en generel foreteelse på hele plejehjemmet, eller er det kun nogle få praktiserende læger, der ordinerer for meget?
Jeg kan ikke se andet, end at her opfylder vi både, at kommunalbestyrelsen kan iværksætte et uvildigt tilsyn, og at man får det lokale islæt, så man ved, hvad det er for nærvær, social omsorg, hvad det er for en ånd, der er på det plejehjem, og at man også følger ting som medicinering.
Og enhver ansvarlig praktiserende læge, der har et sådant tilsyn, vil, hvis han eller hun fornemmer, at der er et problem, selvfølgelig bede embedslægen om hjælp til at se på problemet.
Så jeg er ganske tryg, hvis det her beslutningsforslag bliver ført ud i livet.
Henrik Dam Kristensen (S), 2001-01-17:
Beslutningsforslaget er en genfremsættelse af et beslutningsforslag fra sidste år.
Regeringen er også enig med forslagsstillerne i, at der skal være mere fokus på kvaliteten, når det gælder ældreomsorgen. Derfor arbejder regeringen også både konstruktivt og løbende med at forbedre kvaliteten af ældreplejen.
Som jeg ligeledes nævnte ved førstebehandlingen sidste år, så har vi allerede i dag lovgivning om udarbejdelse af kvalitetsstandarder for personlig og praktisk hjælp.
Disse kvalitetsstandarder dækker i forvejen et omfattende, men også centralt område af ældreomsorgen.
Ordningen er for øjeblikket til evaluering, og der afventes en endelig rapport i den nærmeste fremtid.
Regeringen er åben over for en diskussion om en udvidelse af kvalitetsstandarder, og det vil være hensigtsmæssigt at basere overvejelserne om en udvidelse af området på de erfaringer, der høstes med kvalitetsstandarder for den personlige og den praktiske hjælp.
Det er derfor min vurdering, at en stillingtagen til den fremtidige anvendelse af kvalitetsstandarder bør overvejes nøjere, når en evaluering af den nuværende ordning ligger klar.
Forslagsstillerne nævner ligeledes, at alle plejehjem og plejeboliger skal opfylde nærmere fastsatte kvalitetsstandarder.
Regeringen har faktisk i slutningen af sidste år lanceret certificeringsordningen, som er udarbejdet af Institut for Serviceudvikling.
Certificeringsordningen er et tilbud til kommuner og andre serviceleverandører, der vil skabe et redskab til at måle og dokumentere kvaliteten i ældresektoren.
Certificeringsordningen er dermed et tilbud, der bl.a. vil kunne medvirke til at sikre den ønskede kvalitet og et kvalitetsløft i plejehjem og plejeboliger.
Tanken bag ordningen er den, at en serviceleverandør via en række målepunkter skal kunne dokumentere kvaliteten af den service, der leveres. Man kan ikke få et certifikat, hvis man ikke arbejder målrettet med at sikre brugertilfredshed, medarbejderkvalifikation, arbejdsmiljø og opfyldelse af de politiske målsætninger for ældreplejen, der er vedtaget i kommunen.
Redegørelsen, forstår jeg, er under overvejelse i Sundhedsministeriet.
Som jeg tidligere har nævnt, er intentionerne i forslaget om en stadig bedre kvalitet i ældreplejen gode.
Regeringen er interesseret i løbende at udvikle kvalitet i ældreservicen og synliggøre dette for borgerne.
René Skau Björnsson (S), 2001-01-17:
Fru Grete Schødts døjer stadig væk med sin tandpine, så jeg er her endnu en gang på hendes vegne.
Også det her forslag er en genfremsættelse fra sidste folketingsår: det er så den tredje i dag.
I Socialdemokratiet er vi, som alle ved, meget optaget af at sikre en god kvalitet i ældreomsorgen generelt for de ældre.
I løbet af det sidste år er der jo også gennemført en hel del på ældreområdet, senest ved finansloven for 2001 og gennemførelsen af den såkaldte ældrepakke til forbedring af ældreplejen og de ældres vilkår.
Socialministeren er nu i fuld gang med at føre mange gode lovgivningsmæssige og administrative initiativer på ældreområdet ud i livet.
I relation til det her forslag hæfter jeg mig ved, at årsagen til, at Venstre og Det Konservative Folkeparti ønsker kvalitetsstandarder for hele ældreplejen, er ønsket om at skabe konkurrence mellem udbydere af ældrepleje, som det fremgår af bemærkningerne til forslaget.
For mig handler indførelsen af kvalitetsstandarder i ældreplejen mere om at skabe tryghed for ældre mennesker.
De ældre har krav på at få at vide, hvilken hjælp de er berettiget til i kommunens ældrepleje.
Jeg savner derfor personlig en menneskelig tilgang fra Venstre og Det Konservative Folkeparti til anvendelsen af kvalitetsstandarder, der mere handler om sikringen af og informationen om den gode omsorg og pleje end at skabe standardiserede markedsløsninger.
Det gælder også på ældreområdet.
Jeg mener, at serviceinformationen på en god måde overflødiggør forslaget fra Venstre og De Konservative om at udbrede obligatoriske kvalitetsstandarder, der skal gælde for hele ældreplejen.
Vi lægger i Socialdemokratiet meget stor vægt på, at vi løbende drøfter kvaliteten i vores ældreservice, og vi er glade for socialministerens tilsagn om en aktiv indsats på det her område.
Men Socialdemokratiet støtter ikke det her forslag, og det kan Det Radikale Venstre heller ikke, har jeg lovet at sige.
Else Winther Andersen (V), 2001-01-17:
Det er Socialdemokratiets ordfører, som jeg gerne vil stille det spørgsmål, om det er rigtigt opfattet, at når Socialdemokratiet snakker om kvalitetsstandard, så er det kvalitetsstandarder, der skal være fuldstændig ens på alle plejehjem over hele landet.
Eller vil man godt være med til at se på, hvordan de lokale forhold er, og se på, at det er nærvær og omsorg, der er den væsentligste del af det, der ligger i kvalitetsstandard?
René Skau Björnsson (S), 2001-01-17:
I Socialdemokratiet lægger vi stor vægt på, at der er medindflydelse på de kvalitetsstandarder, der bliver lavet, altså at brugerrådet er involveret, at ældrerådet er involveret, at det bliver så fleksibelt som muligt og tilpasset de lokale forhold.
Det, der bare skurrer lidt i vores ører i det her forslag, er fremhævningen af eller ønsket om - det står meget eksplicit i forslaget - at der skal skabes mere konkurrence mellem de forskellige udbydere af ældreomsorgen.
Else Winther Andersen (V), 2001-01-17:
Nå, dér slap det ud, at det var et spørgsmål om, at Socialdemokratiet var bange for, at der ad bagdøren var tale om udbud eller deslige.
Når vi snakker om kvalitet, kan vi se af undersøgelser i Greve Kommune, hvor både det offentlige og private har med pleje, rengøring og omsorg at gøre,
at tilfredsheden er betydelig større med de private, og at den er stigende med det offentlige, fordi der er kommet konkurrence.
Tilfredsheden gælder selvfølgelig også her omsorgen og nærværet.
John Vinther (KF), 2001-01-17:
Også under dette forslag er fru Pia Christmas Møller forhindret i at være til stede, så jeg skal kortfattet redegøre for Det Konservative Folkepartis holdning.
Beslutningsforslaget tjener flere formål.
For det første at sikre, at kommunalbestyrelsen får fastsat nogle nærmere bestemte kvalitetsstandarder for alle dele af ældreomsorgen fra personlig hygiejne til kostplaner.
Også her åbnes der for at inddrage lokale aktører, når disse kvalitetsstandarder skal formuleres.
For det andet skal det være nemmere for ældre at sammenligne plejehjem og plejeboliger i forskellige kommuner, og vi tror på, at fastsættelsen af kvalitetsstandarder for ældreplejen øger gennemsigtigheden og gennemskueligheden for de ældre, når de skal vælge en plejehjemsplads eller en plejebolig.
Forslaget skal naturligvis ses i sammenhæng med de to foregående, og også for så vidt angår dette forslag, kan Det Konservative Folkeparti varmt anbefale det.
Villy Søvndal (SF), 2001-01-17:
Også her er jeg i stand til at bruge taler, jeg tidligere har brugt, det er jo fordelen ved genfremsættelser, og jeg vil så gøre opmærksom på, at det er fint med kvalitetsstandarder, det er fint at beskrive, og jeg tror i øvrigt, det er i gang i en stribe kommuner.
Jeg tror, problemet er, at det nogle gange er svært at beskrive god kvalitet.
Det er lettest for de hårde data, kan man sige, men med hensyn til de mere bløde ting er det jo svært, men ikke desto mindre vigtigt at gå i gang med opgaven og beskrive, hvad man synes er kvalitet.
Bortset fra det forekommer det mig ikke at være det mest revolutionerende forslag, vi har behandlet i Folketinget.
Noget af det, man kan være bekymret over, er jo, at hvis man skriver meget, bruger meget tid på den slags sysler, uden at der tilføres ressourcer til ældreområdet i øvrigt, kan der ske det, at det bliver de meget skrivende, der kommer til at bestemme, og selv om man gerne vil omsorg med det her, kommer man i virkeligheden til at fjerne omsorg.
Det synes jeg er problemet ved at bevæge sig alt for langt lovgivningsmæssigt ind i det.
Det er klart, at man også må diskutere, hvor detaljeret Folketinget i øvrigt skal lovgive om ting, der skal gøres rundtomkring.
Endelig er det jo klart, at det her beslutningsforslag er skrevet inden udliciteringshistorien fra Aalborg for alvor kom frem, vel også inden de svenske erfaringer med udlicitering blev vurderet i en rapport, der konstaterer, at det er gået tilbage med kvaliteten i svensk ældreforsorg efter udlicitering.
Den vurdering var ganske uddybende refereret i Politiken i går. Derfor er det klart, at Venstres ubøjelige tro på, at der findes et middel til lyksalighedernes land på det område, og det hedder udlicitering, næppe lader sig anfægte af ting, der sker andre steder. Det tror jeg egentlig ikke på, men for SF's vedkommende synes vi, det er et meget mere direkte bud, der skal til, hvis vi skal forbedre kvaliteten på ældreområdet. Noget af det, vi gjorde med finansloven, var at tilføre ressourcer, der sikrer bedre genoptræning, sikrer økonomi, der gør det billigere for kommunen at bygge ældrecentre, tilknyttede servicearealer og den slags ting. Jeg synes, det her meget er ord.