Margrete Auken (SF), 2002-03-12:
Ja, det tager tid, og det koster at få en tyk bankbog i troværdighedsbanken.
Det er faktisk det eneste sted, Danmark kan blive internationalt rig, nemlig hvis vi sørger for at få sat en masse ind på den konto.
Det kan gå meget hurtigt med at blive blanket af, sådan så man pludselig står med en næsten tom konto.
Jeg tror nok, at regeringen i øjeblikket undervurderer, hvad der er sket internationalt, at vi fremstår som et tredjerangsland, at mange oplever Danmark som fuldstændig uinteressant.
Der er oven i købet nogle, der bruger os som skræmmebillede.
Tidligere var vi et forbillede, nu er vi et skræmmebillede.
Jeg fik refereret fra min datter i Berlin, hvor Joschka Fischer havde talt på universitetet, tror jeg, det var, og havde nævnt Italien, Østrig og Danmark i samme åndedrag, og det syntes hun ikke var sjovt.
Den samme melding kommer altså fra mange forskellige rundtomkring, at Danmark er blevet et land, som man måske har gode venner i og derfor gerne vil have med at gøre, men som ikke længere er tiltrækkende for folk, der går efter værdierne.
Jeg vil gerne til denne her lejlighed citere fra lederen i Mandag Morgen fra i går, hvor der står, at for et par år siden lancerede Mandag Morgen den højtflyvende vision, at Danmark med troværdighed kunne udvikle sig til en værdiernes stormagt.
Lidt efter står der, at det indebærer et stigende fokus på de værdier, der ligger til grund for de enkelte nationer, hvad de står for, hvordan de udvikler kompetencer og skaber optimale rammer for de enkelte mennesker osv.
Så står der lidt efter i den samme leder, at det ellers så stolte flagskib - og der nævnes så dansk miljøpolitik - er blevet offer for kortsigtet populistisk tænkning.
The Economist oprullede i sidste uge en række af de umiddelbare setbacks, som dansk miljøpolitik er udsat for, og her henvises der så til ansættelsen, altså det gør The Economist, af Bjørn Lomborg. Så skriver Mandag Morgen videre, at sidst, men absolut ikke mindst, er der sagen om Center for Menneskerettigheder og den beskæmmende studehandel, regeringen har indgået med Dansk Folkeparti, herunder især forsøget på at presse centerets direktør, Morten Kjærum, væk fra posten.
Partiet - det er altså Dansk Folkeparti - lagde endda ikke skjul på hvorfor.
De kunne ikke lide direktørens synspunkter.
Hvor dybt kan man synke? spørges der.
Og så står der til allersidst i lederen, ja, jeg kan bare tage den allersidste linje.
Der står: »Jo, der er et yndigt land - eller der var.«
Jeg vil godt rose regeringen for, at man trods alt med det svar, vi har fået nu, så vidt jeg kan høre, prøver at få rimpet lidt af stumperne af historien sammen.
Jeg er ikke stensikker på det, og jeg beklager altså meget det forslag, som der er flere, der har sagt ligger på hjemmesiden. Sådan omdeler vi altså ikke i Folketinget.
Og man kan godt omdele et forslag, samtidig med at det går til høring hos udvalgets medlemmer som et minimum.
Det er ikke noget, jeg sådan bliver meget vred over, men det er ikke så klogt, at vi ikke har set det inden, så vi havde haft lejlighed til at læse det godt igennem.
Det vil jeg da så bare beklage.
Men jeg har oplevet, at regeringen faktisk er optaget af, at man nu skal leve op til Paris-principperne, og angående spørgsmålet om direktøren vil det jo ret hurtigt vise sig, om der har været et forsøg på at få ham væk enten ved en lusket aftale eller ved den intimidering, som jo åbenlyst har været her i dag.
Det vil vi jo kunne se ud fra, om direktøren søger stillingen.
Det håber og regner jeg da med, at han gør, for jeg tror på regeringen, og jeg tror på de forsikringer, der har været, både af udenrigsministeren i Berlingske Tidende i lørdags, og også på, hvad jeg har hørt fra først og fremmest den konservative ordfører i dag, men da for den sags skyld også fra statsministeren.
Men der er stadig væk problemer, og der er problemer med økonomien.
Det er vanskeligt at kunne leve op til Paris-principperne, når man nu er nede på det halve tilskud i forhold til, hvad man har fået før, og der er problemer med, at man har fået en overbestyrelse.
Jeg er heller ikke helt glad for, at man har skullet skifte navn.
Disse ting vil vi selvfølgelig så fordybe os i, når vi får forslaget og vil kunne gå igennem, hvad det er, der er sket med Center for Menneskerettigheder, men SF har valgt i dag at have tillid til, at regeringen faktisk er ude i et seriøst ærinde og gerne vil prøve, om man dog ikke kan feje lidt af det sammen.
Jeg tror ikke, det er gjort med det her, men det er dog et lille skridt i den rigtige retning, efter at man har taget et kæmpe dyk nedad.