Helge Adam Møller (KF), 2003-05-08:
Jeg har lært dem og deres holdninger og det, hr. Keld Albrechtsen repræsenterer, at kende, men med hensyn til nogle af de andre partier, som jeg har på fornemmelsen vil gå imod forslaget, vil jeg lytte med meget stor interesse til, hvad deres argumenter er for at gå imod.
Det, det drejer sig om, og det, der er basis for forslaget, er, at vi sammen med en række andre nationer skal være med til at sikre, at de 22 millioner mennesker, der bor i Irak, hurtigst muligt kan få det, de savner: at de kan få mad, at de kan få vand, at de kan få boliger, at de kan få sygehusene til at fungere, og at børnene trygt kan gå i skole uden at træde på landminer, osv. osv.
Vi skal også sikre, at irakerne hurtigst muligt kan overtage det politiske ansvar for deres eget land, både på lokalt plan og på landsplan, og stille og roligt opbygge det demokrati, som de ikke har haft i generationer.
Jeg kan godt acceptere, at der var nogle, der var imod beslutningen om krigen.
Vi har lige hørt argumenterne fra Socialdemokratiet, vi kender dem fra andre partier, og det er selvfølgelig fair nok, at man har den holdning, selv om jeg og mit parti havde en anden.
Men som hr. Per Kaalund meget klart skitserede, er situationen jo den, at nu er Saddam Hussein væk, og uanset hvilken holdning man tidligere måtte have haft til, hvordan han skulle væk, og hvornår det skulle ske, synes jeg, at man ud fra en humanitær og menneskelig holdning må sige: Jamen så skal vi da være med til at sikre, at Irak bliver genopbygget hurtigst muligt.
i år og næste år,
Vi yder hjælp til genopbygningen, vi udsender politifolk, der kan sikre, at tingene kan foregå under rimelig normale forhold, og ifølge det forslag, vi behandler i dag, sender vi et militært bidrag på knap 400 mand derned.
De fire elementer supplerer hinanden, men man må vel sige, at forudsætningen for, at de øvrige kan virke, altså den humanitære bistand og genopbygningen, er en militær indsats, i hvert fald i startfasen.
Kernen i det er en opklaringseskadron fra garderhusarregimentet, som er stationeret på Bornholm.
Det er en enhed, som har haft en hård, effektiv og realistisk træning, og mange blandt personellet har været ude på tilsvarende missioner før.
Vi sender en særlig enhed, der er beregnet til civilt/militært samarbejde, og vi sender et ammunitions- og minerydningshold, som dels skal beskytte enheden, men også yde hjælp til de irakiske skolebørn og andre ved at fjerne miner.
Vi sender en sanitetsdeling med læger og sygeplejersker, som kan passe og pleje både irakerne og soldaterne, hvis der bliver brug for det, vi sender faktisk også et antal jægerpatruljer, altså et specialstyrkeelement, og vi sender et antal sprogofficerer, som er specialuddannet i arabisk, så vi kan kommunikere direkte med befolkningen.
Det er altså en styrke, der kan medvirke til, at vand, hospitaler, mad, bygninger og samfundet som helhed kommer til at fungere.
Til allersidst: Der har været et par medier,
der har beskæftiget sig lidt med, at der er høj risiko for terror og høj minefare.
Ja, det er der jo, og faren er nok lidt højere, end den ofte har været, når vi har sendt danske soldater ud.
Men jeg gør opmærksom på, at hvis der ikke var nogen som helst risiko, var der ikke grund til at sende soldater derned, for så fungerede samfundet.
Soldaterne er selvfølgelig udrustet, trænet og bevæbnet på en sådan måde, at risikoen for den enkelte soldat er så lille som overhovedet muligt.
De kender risikoen, de ved, hvad det er for en opgave, de skal løse, og de ved, at der er mange mennesker, der vil takke dem for den professionalisme, de udøver ved at tage til Irak.
Vi støtter forslaget.