Kim Andersen (V), 2001-03-15:
Jeg finder anledning til i forbindelse med behandlingen af dette beslutningsforslag her fra Folketingets talerstol at citere, hvad vi også har gengivet i bemærkningerne til forslaget.
»Loven skal være ærlig og retfærdig, tålelig, efter landets sædvane, passende og nyttig og tydelig, så at alle kan vide og forstå, hvad loven siger.«
Det er et citat fra Jyske Lov fra 1241.
Det er jo klar tale.
Over for dét står, hvad en lang række ganske almindelige borgere, som i dagligdagen er i berøring med lovgivningen på miljøområdet, føler er virkeligheden for dem i deres dagligdag.
Men over for det står også, hvad en række administratorer, politikere og sagkyndige efterhånden mener om dette område.
Vi citerer således i bemærkningerne professor Peter Pagh fra Københavns Universitet, der karakteriserer miljølovgivningen som en lovgivning, der efterhånden er blevet helt uforståelig selv for fagfolk.
Og som tidligere borgmester i Århus og minister Thorkild Simonsen sagde det i Berlingske Tidende den 1. april 1997, så har miljø- og energiministeren efterhånden sat sig i spidsen for opbygningen af et planbureaukrati, der ikke har set sin lige i dansk planlægningshistorie.
Vi havde håbet på, at der havde været en smule hold i statsministerens bemærkninger i forbindelse med debatten i maj 1996 om forespørgsel nr. F 44 om foreneligheden mellem lovgivningen inden for bl.a. planlægnings- og miljøområdet og bestemmelserne i grundlovens § 72 og § 73, da han sagde, at han ikke ville udelukke, at regeringen i næste runde kunne se på Miljø- og Energiministeriets område.
Det er ikke sket.
Men det er måske, fordi regeringen grundlæggende har den holdning, som daværende finansminister, hr. Mogens Lykketoft, gav udtryk for i Jyllands-Posten den 26. oktober 1979, hvor snakken var om den offentlige sektor, lovenes gennemskuelighed og muligheden for at administrere dem retfærdigt til alles forståelse.
Han sagde: Borgerne behøver ikke at forstå de komplicerede regler - underforstået: det er nok, vi gør det, og at vi har fagfolk til det.
Jeg forstår på miljøministerens bemærkninger og afvisning her fra talerstolen, at vores gentagne fremsættelser af dette beslutningsforslag dog trods alt har båret nogen frugt.
Jeg opfattede ministerens bemærkninger sådan, at man på hans ministerområde rent faktisk er gået i gang med en gennemgribende sanering af love og regelsæt.
Det hilser jeg velkommen og siger tak, hvis det så er udtryk for, at det, som statsministeren i sin tid i 1996 sagde, nu endelig, langt om længe, og efter at vi har fremsat dette beslutningsforslag adskillige gange, er ved at ske fyldest.
Ministeren dadlede os for, at vi ingen konkrete eksempler havde fremlagt i beslutningsforslaget.
Ja, og det var der såmænd også andre ordførere, der gjorde. Til den indvending kan jeg sige, at den var forventet.
Man kan jo sige, at var vi fremkommet med konkrete eksempler, som vi sagtens kunne have gjort, så ville man have sagt: Nå ja, det er enkeltstående historier, hvor kommune eller amt har misforstået eller lagt en forkert vurdering ind i administrationen.
Er det i virkeligheden ikke noget mere generelt, I vil? Og når vi så kommer med et mere generelt forslag på området, så siger man: Nå, er det bare sådan noget ud i den blå luft.
Vi troede, det var baseret på nogle konkrete erfaringer fra virkelighedens verden.
Har I ikke nogle eksempler?
Så det er nok i virkeligheden umuligt at indfri det ønske, og derfor tilslutter jeg mig helt de bemærkninger, som hr. Ole M. Nielsen kom med, at det her skal tages som en håndsrækning til regeringen om et bredt samarbejde om at gøre miljølovgivningen enklere, klarere og mere gennemskuelig.
Sandheden er jo også, at det er et projekt, der kun kan foregå, hvis der er bred politisk enighed om det, og hvis man har ministeriernes dygtige embedsmænd og forvaltningen bag sig fuldt og helhjertet i den proces.
Fru Bierbaum fra Socialdemokratiet mente, at den nuværende miljølovgivning var klar, logisk og systematisk.
Ja, systematisk, det vil jeg sådan set ikke sætte spørgsmålstegn ved.
Det er jeg ikke sikker på jeg kan gennemskue, men det tror jeg også den er.
Men klar og logisk, jævnfør mine bemærkninger fra før, tror jeg ikke, mange opfatter den som, hverken almindelige borgere eller såkaldte eksperter. Hr. Jørn Jespersen var ud over de allerede kommenterede bemærkninger omkring det abstrakte i beslutningsforslaget inde på, at der ikke var nogle stærkere miljøpolitiske målsætninger i vores beslutningsforslag.
Ja, men det er jo sådan set ikke det, det drejer sig om, vil jeg sige til hr. Jespersen.
Det drejer sig om reglerne og lovgivningen og måden, borgerne kan forholde sig til dem på, og måden amter og kommuner kan administrere på.
Det er jo ikke i det
beslutningsforslag her, vi skal fastlægge miljøpolitiske målsætninger.
Det er en tankegang, jeg vel kan følge, og som vi langt hen ad vejen er meget, meget enige i, og som vi gerne ser yderligere implementeret på området.
Hr. Jespersen mente ikke, vi var gået foran og havde været konstruktive i den sammenhæng.
Det er jeg ikke enig i.
Jeg mener, at den energireform, som vi for ca. 1½ år siden med en lang række andre partier var med til at få vedtaget her i Tinget, i vid udstrækning baserer sig på markedsøkonomiske instrumenter.
Jeg beder også hr. Jespersen erindre sig vores synspunkter om afgifter på kemikalier, hvor vi netop har den opfattelse, at farligheden af et givet produkt skal afspejle sig i højere afgifter, og at det netop er farligheden, der
skal være udslagsgivende for afgiftens størrelse og ikke det pågældende produkts pris.
Til hr. Fauerholdt siger jeg tak for tilslutningen.
Jeg synes, der var mange fornuftige og rigtige eksempler i hr. Fauerholdts indlæg, bl.a. om sagsbehandlingstid og dette at kunne overskue love og regler i en sammenhæng.
Fru Peschardt bebrejder os, at vi fremsætter et forslag, uden at der er etableret et nyt flertal.
Jeg ville i og for sig være tilbøjelig til at give fru Peschardt ret. Det er også et forhold, som jeg kan beklage.
Jeg er ked af det.
Har vi fået et andet flertal?
Har statsministeren i aftes sagt det, som vi alle sammen venter på som det forløsende for, at vi kan få gjort noget ved denne regerings regeren og hersen med den almindelige borger på bl.a. dette område, nemlig valget.
Men det er jo ikke sket endnu.
Men vi venter, og fru Peschardt skal vide, at så vil vi, hvis vi får flertallet til det, gøre noget på det her område, og vi vil også meget gerne have fru Peschardts parti med til det. Ja, gruppearbejde er jo noget, der ligger hr. Kolstrups parti nært.
Det er sådan set også en god arbejdsform på mange områder.
Beslutningsforslaget her er i virkeligheden en håndsrækning til gruppearbejdet bredt i Folketinget med regering og administration og dermed også med Enhedslisten
Det kræver, at man har forvaltningen og viljen med sig.
Den hjælp får vi ikke fra hr. Kolstrup.
Således som den parlamentariske situation er og med hr. Kolstrups selvvalgte position som dikkende lammehale og som parlamentarisk grundlag for regeringen, havde jeg såmænd heller ikke forventet mig andet svar i den sammenhæng.
Tak til hr. Ole M. Nielsen for et venligt og positivt tilsagn.
Og til slut skal jeg blot meddele, at CD, som ikke kan være til stede, støtter beslutningsforslaget, og det samme gør Det Konservative Folkeparti.