Ole Sohn (SF), 2006-02-09:
Det har jo sine fordele at komme til i ordførerrækken lidt hen i debatten.
Man har lidt bedre tid til at forberede sig, og ikke mindst har man tid til at forberede sig på de spørgsmål, som bliver stillet, for de er sådan set rimelig velkendte, så det er jeg også forberedt på.
Det har været tilfældet gennem mange år, også op gennem 1990’erne, men med forstærket kraft efter at den borgerlige regering kom til, ikke mindst fordi regeringen og Dansk Folkeparti, målbevidst har skåret ned for en række grupper med indførelse af starthjælp, kontanthjælpsloft og lignende.
Derudover øges uligheden markant i kraft af, at der føres en økonomisk politik, som i den grad præmierer arbejdsfrie indtægter, mens arbejdsindkomster beskattes hårdt – en helt ulogisk situation, som et bredt flertal i Folketinget desværre ønsker skal fortsætte.
Boligejerne skal bare have deres skattefrie gevinster, og så kan de, der går på arbejde, beskattes lidt hårdere.
Dermed skabes også en markant øget ulighed i samfundet.
Når det er sagt, vil jeg også sige, at med regulering af overførselsindkomsterne sker der også en stigning af uligheden.
Det er ganske logisk, for satspuljen betyder jo, at en del af de midler, som afsættes til regulering af overførselsindkomster, ikke bliver udbetalt direkte til den enkelte, der modtager en overførselsindkomst, men indgår i satspuljen, som bliver brugt på de samme grupper, men på anden vis.
Dermed skabes der rent faktisk et øget skel mellem folk, der er på overførselsindkomst, og folk, der er i arbejde.
For at foregribe nogle af de spørgsmål, der vil komme, vil jeg sige: Ja, SF mener, at overførselsindkomsterne bør reguleres fuldt ud, og det har altid været vores principielle opfattelse.
Næste spørgsmål er: Hvorfor er SF så med i satspuljeforliget?
Det er vi af de historiske grunde, som man er nødt til at tage med i betragtning for at kunne se baggrunden for satspuljen.
Det var sådan, at da satspuljen blev etableret i 1990, var der nul regulering.
Interessant nok skete det i øvrigt også under en borgerlig regering, som ønskede at skabe øget ulighed.
Der var ingen automatisk regulering, dyrtidsreguleringen blev fuldstændig fjernet, så vi stod altså i en situation, hvor der var nul regulering.
SF var blandt de partier, der krævede, at reguleringen skulle genindføres.
Det kom vi ikke igennem med, men vi kom igennem med, at der blev indført en regulering gennem satspuljen, og det syntes vi alt andet lige var en markant fremgang i forhold til det, der fandtes.
Jeg synes, det er ret væsentligt at få med, at vi historisk set er gået fra en regulering på 0 til en regulering, der er tæt på de 100 pct.
Det er denne historiske kendsgerning, som er baggrunden for, at SF mener, at satspuljeforliget fungerer fint, men på det tidspunkt, hvor et flertal af partierne vil være med til at sikre en fuld regulering, er vi åbne over for det.
Vi har i øvrigt også foreslået undervejs, at reguleringen af satspuljeaftalen ændres, men det har vi ikke kunnet komme igennem med.
Vi har foreslået, at der eksempelvis sker en differentieret regulering af folkepensionen, så reguleringen af grundbeløbet kun skal dække prisudviklingen, mens pensionstillægget til gengæld overreguleres.
Det ville være en ændring med et meget fint socialt sigte, fordi de folkepensionister, som stort set kun har folkepensionen at leve af, ville få et markant løft, men det har vi altså ikke kunnet komme igennem med.
Vi arbejder selvfølgelig videre med vores forslag, men vi gør det inden for rammen af satspuljen, fordi vi ganske enkelt ikke tør overlade det til et borgerligt flertal at sikre de svagest stillede i samfundet.