runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jann Sjursen (KRF), 2002-11-13:
Jeg tror, at man måske skal være påpasselig med at påtage sig den opgave at være åndelig garant i denne sammenhæng.
Men det var nu ikke det, der kaldte mig herop.
Det, jeg vil sige noget om, er i forhold til de bemærkninger, finansministeren gjorde om partier, der kunne være åbne over for, at satspuljeforligskredsen blev udvidet, og om de partier, der ikke kunne være åbne over for det.
Kristeligt Folkeparti har den holdning, at hvis en forligsparter ønsker at bringe et emne op til debat, kan man selvfølgelig diskutere det, og så kan man i givet fald beslutte sig for, at en forligskreds skal udvides.
Men vi har altså også den respekt for forligspartnere, at hvis der er en forligspartner eller to, der ikke synes, at en forligskreds skal udvides, bliver forligskredsen ikke udvidet.
Det synes jeg også hører med til billedet.
For Kristeligt Folkeparti er billedet af det, der er sket på satspuljeområdet, at regeringen har begået et klokkerent forligsbrud, som ikke er set før på tilsvarende vis.
Det vil jeg gerne have at finansministeren tager med i sine overvejelser.
Henrik Sass Larsen (S), 2002-11-13:
Jeg vil også prøve at spørge finansministeren: Sagde finansministeren, at hvis Enhedslisten ikke ønsker sådan åndeligt at gå ind for den aftale, der ligger her, kan de ikke blive en del af forliget?
Jeg mener, hvem skal definere det?
Er det så på den anden side, hvis man nu spørger, om Dansk Folkeparti kan komme med, Venstre og De Konservative, som er åndelige garanter for, at det er helt o.k.?
Vi kunne jo ikke få noget at vide af ordføreren.
Hvem er det, der definerer de her ting?
Så forstod jeg, at argumentationen var, at det er parlamentarisk uholdbart, men hvem definerer det?
Kan vi nu komme med et andet forlig og sige, at vi synes, det f.eks. er parlamentarisk uholdbart, at SF ikke er med i forsvarsforliget, og så vil man sige, at det er en fair begrundelse, kom endelig med den, og så må SF selvfølgelig være med?
Det svæver lidt i det uvisse.
Jeg kan ikke forstå, at ministeren oven på al den debat, der har været, ikke kan forstå, at vi har en vis bekymring
for, om en aftale er en aftale.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-11-13:
Jeg vil blot bede finansministeren herfra sige, at det er korrekt, at der står i lovforslaget, at partier, der stemmer for lovforslaget, fremover vil indgå i forligskredsen om udmøntningen af satspuljen.
Og det betyder, at hvis Enhedslisten stemmer ja til det lovforslag, som finansministeren har fremsat, vil Enhedslisten indgå i forligskredsen med fuld vetoret, som det er sædvane i den forligskreds.
Ole Sohn (SF), 2002-11-13:
Det er muligt, at det er sådan lidt pedanteri, men på en eller anden måde tillægger jeg faktisk parlamentet en vis betydning, og jeg er meget betænkelig ved, at regeringen betragter det som fairness og generøsitet at tilbyde forligskredse i flere niveauer.
Jeg håber og tror, at det er sagt i et forsøg på at være flink, men det virker faktisk stik modsat på mig.
Jeg mener, at det er nedværdigende at tilbyde partier at komme med på anden klasse.
Når vi havde debatten under sættemødet, hvor kort den end var, er det jo, fordi der i parlamentet er nogle principper om, hvordan forlig bliver til, og hvordan de opsiges.
Hvis regeringen havde opsagt forliget, før vi havde haft en forhandling i forligskredsen, og tilrettelagt en ny procedure, havde vi sandsynligvis fundet frem til noget i fuldstændig mindelighed. Jeg vil bare gerne have, at regeringen også har lidt forståelse for, at et parlament skal fungere som et parlament, og uanset om man har flertal, bør man også udvise respekt for mindretallets holdninger.
Ole Sohn (SF), 2002-11-13:
Nu er en del af forslagene fremsat, inden jeg kom i Folketinget, så derfor skal jeg ikke hundrede procent kunne sige det.
Men jeg forestiller mig, så vidt min historik er up to date, at vi har fremsat forslaget før.
Når vi gør det nu, så er det, fordi vi kan se, at den måde, som man udvikler satspuljen på, bliver begyndelsen til enden, og derfor vil vi hellere foreslå, at man sikrer, at de dårligst stillede får den fulde regulering.
Er der ikke flertal for det - og det fornemmer jeg ikke der er - så tror jeg faktisk, at der måske kan skabes et grundlag for, at vi laver en socialt retfærdig fremtidssikring af folkepensionen, som gør, at det bliver de dårligst stillede, der får den største gavn af den, og de mere velstillede pensionister, som har supplerende pensioner ved siden af, ikke får den samme glæde af folkepensionens grundbeløb.
Det er sådan en god Robin Hood-politik, som vi har lanceret tidligere, og den mener vi faktisk også bør være gældende.
Kristian Jensen (V), 2002-11-13:
Nå hr. Ole Sohn nu siger, at det har været en holdning, der har været SF's lige siden forslagets vedtagelse i 1990, så sammenholder jeg det med, at jeg på side 4 i forslaget kan læse en hel stribe tilfælde siden 1990, hvor denne her satsreguleringslov har været taget op i Folketingssalen til behandling og til mindre ændringer, rettelser og justeringer.
Jeg skal bare høre: I hvor mange af de tilfælde har SF rejst det samme krav, som SF rejser nu?
Ole Stavad (S), 2002-11-13:
Finansministeren har fuldstændig ret i, at det her er et aftaleforlig, der har strakt sig over en årrække.
Det går tilbage til 1990, som finansministeren siger.
Så går jeg også ud fra, at finansministeren er parat til at bekræfte, at netop på dén baggrund, også fordi der var diskussion om det, indkaldte hr. Mogens Lykketoft som daværende finansminister i den tidligere regering alle forligspartierne og spurgte, om der var ønske om, at det her forlig skulle ophøre med udgangen af valgperioden, altså det valg, vi havde i november 2001.
Der var en entydig tilbagemelding fra samtlige forligspartier om, at man ønskede, at det også skulle fortsætte efter valget.
Statsministeren bekræftede under regeringsforhandlingerne, hvor også partier, der ikke kom med, var til drøftelse, at det her forlig stod regeringen bag, og statsministeren har også gjort det efterfølgende.
Der har ikke, hverken før valget eller efter valget, været nogen meldinger om, at man ønskede forligspartikredsen udvidet eller forliget ændret, bortset fra, da man sad konkret i finanslovforhandlinger.
Derfor har man utvetydigt brudt en aftale.
Ole Sohn (SF), 2002-11-13:
Til det sidste kan jeg svare klart ja.
Det blev fremlagt både på det individuelle sættemøde over for SF, jeg kan jo ikke svare på de andre partiers vegne, og på det fælles sættemøde.
Ingen tvivl om det.
Og historien er også korrekt, når det var SF og Socialdemokratiet, der sagde nej. Jeg tror oven i købet, vi også har brugt et købmandskneb ved at sige, at det faktisk er bedre for de socialt dårligt stillede, at Dansk Folkeparti ikke er med, fordi det gør, at de ikke kan tilkæmpe sig en pulje ved siden af satspuljen.
Det afskriver de nu, så rent økonomisk bliver det også en besparelse for regeringen, at Dansk Folkeparti kommer ind.
Omkring det andet vil jeg sige: Når forliget bliver opsagt, og der bliver fremlagt et nyt lovforslag fra regeringens side - jeg har ingen intentioner om at kalde det forligsbrud, det er ikke det afgørende for mig, det er bare en konstatering, jeg gør - så mener jeg faktisk, at det mest fair, man kan gøre, er at rejse de ændringsforslag, man som parti måtte have til satspuljereguleringsloven.
Det vil være det mest relevante tidspunkt, og vi har faktisk ikke gjort det, mens forliget har eksisteret, fordi vi har respekteret forliget fuldt ud. Men når en kreds af partier åbner ballet, synes jeg da sandelig også, at det er rimeligt, at man tager den politiske debat om, hvad det er, vi vil med de dårligst stillede i samfundet.
Er det at give dem hundrede procent regulering, er det at tage 0,3 pct. ud og så fordele det på sæt og vis, som vi har gjort glimrende, eller er det at bruge det forslag, vi kommer med omkring pensionsdelen?
Det vil kræve en ændring af den måde, lovforslaget er lagt an, og derfor vil vi rejse debatten om det i udvalget.
Thor Pedersen (V), 2002-11-13:
Jeg vil først lige sige noget til hr. Ole Sohn med hensyn til argumentet: Man måtte have vidst, at der ville blive en modstand mod, at et parti, der er kommet ind efter 1990, og som gerne vil tilslutte sig ordningen og dens indhold, vil ind.
Partiet erkender, at ordningen, hvad man måske ikke har vidst tidligere, egentlig på mange måder er velfungerende og meget hjælpsom, men partiet skal holdes ude.
Dér kan man ikke sige, at det måtte man have vidst.
Det er noget, man konstaterer, og der var en gentagen appel til hvert enkelt parti, og der var fællesmødet, hvor jeg udtrykkeligt sagde, at hvis man ikke ville være med, var regeringen nødt til at overveje, hvordan man løste det problem, for vi anså det som parlamentarisk helt uholdbart.
Man er også nødt til at anerkende, at satspuljeordningen i sit indhold er helt usædvanlig.
Det er en parlamentarisk konstruktion, som er helt usædvanlig i forhold til, hvordan man i øvrigt vedtager at finansiere de opgaver, som Folketinget ønsker at støtte.
Så det er enkeltstående, og derfor er det også sådan, at man ikke kan sige: Hvordan er det på andre områder i forbindelse med et lovgrundlag?
Hvilken politisk aftale er der?
Hvordan er loven?
For sandheden er jo, at når vi skriver, at vi ønsker at videreføre den med samme grundprincipper, så er det de grundprincipper, der lå i den gamle aftale, og det er måden at arbejde sammen på.
Men det er klart, at de principper ikke har rod i selve loven.
De har rod blandt de partier, der er sikret, at grundlaget for overhovedet at lave en aftale eksisterer.
Sådan vil det selvfølgelig også være her.
Man tager højde for det historiske forløb.
Vi retter op på skævheder i det eksisterende retsgrundlag.
Så er det klart, at de partier, der stemmer for det - det er dem, der går ind for både modellen og formålet og indholdet, og selvfølgelig ikke dem, der vil sabotere - etablerer det politiske grundlag for håndteringen.
For det er et politisk grundlag, som ikke er forankret i loven.
Så kan alt det komme op til drøftelse - hvordan håndterer vi tilbagefald, og hvad er det, man ønsker?
- det er klart.
Men det er ikke usædvanligt, at de partier, der har støttet lovgrundlaget og dets indhold, også indgår i et sådant politisk magtcenter.
Ole Stavad (S), 2002-11-13:
Jeg giver gerne en enetime til fru Pia Christmas-Møller, så jeg kan få forklaret mig fuldt ud.
Pia Christmas-Møller (KF), 2002-11-13:
Det er gået op for mig, at hr. Ole Stavad og Socialdemokratiet mener, der er begået forligsbrud.
Ja, det er en sag for sig.
Men den sammenhæng, hvor hr. Ole Stavad beskyldte mig for at tale usandt, var altså i forbindelse med spørgsmålet om, hvorfor Det Konservative Folkeparti og Venstre ikke havde ønsket SF med i et arbejdsmarkedsforlig.
Det var i den
diskussion og i den sammenhæng, at jeg blev beskyldt for at tale usandt.
Og da svarede jeg, at arbejdsmarkedsforlig og forsvarsforlig, som var de to eksempler, hr. Ole Stavad hev frem, var væsensforskellige fra netop satspuljeforliget, fordi satspuljeforliget tidsubestemt genererer sine egne penge og tidsubestemt giver en vis kreds af partier en eksklusivitet til at fordele disse penge.
Og det er betydelige penge, derfor taler man om en finanslov i finansloven.
Det var, hvad jeg sagde.
Og hr. Ole Stavad har ikke her på nogen måde anskueliggjort, at det var forkert, at det er enestående ved netop satspuljeforliget, at vi ikke har nogen andre forlig, der har den indbyggede mekanisme med tidsubestemt generering af egne midler og tidsubestemt fordeling blandt en bestemt kreds af partier.
Det var alene det, jeg sagde, og det er ikke usandt, det
er sandt
Ole Stavad (S), 2002-11-13:
Jeg vil godt sige til fru Pia Christmas-Møller: Der lå ikke i det, jeg sagde, nogen ny melding om, at jeg mener, at det, fru Pia Christmas-Møller sagde, var faktuelt forkert.
Man kan tage hvert enkelt forlig, holde dem op ved siden
af hinanden, man kan finde karakteristika omkring dem, men det ændrer ikke ved, at den procedure, vi bruger, når vi laver forlig her i huset, den måde, som vi laver aftaler på, som vi skal sikre bliver overholdt, er lodret brudt af regeringen på alle punkter her, at regeringen er i gang med at ødelægge de mekanismer i det her hus, der får det til at fungere - næsten altid med mindretalsregeringer - fordi vi har respekt for hinanden, vi overholder aftaler, og vi går ud fra, at man behandler hinanden efter ordentlige regler og spilleregler.
Det er alt sammen og uden undtagelse brudt.
Det synes jeg egentlig at vi mangler en beklagelse for, kald det en undskyldning, eller hvad man vil.
Man har forsøgt at bortforklare i stedet for at sige undskyld.
Pia Christmas-Møller (KF), 2002-11-13:
Nærmere kommer man vel ikke en undskyldning end det, hr. Ole
Stavad leverede her, og derfor vil jeg gerne kvittere for det, men understrege, at sammenligningen med arbejdsmarkedsforliget ikke er reel i forhold til satspuljeforliget, fordi satspuljeforliget genererer sine egne midler; det gør man ikke i arbejdsmarkedsforliget efter de orienteringer, jeg har. Det er altså det, der gør satspuljeforliget så særegent, det er det, der gør, at man kalder det en finanslov i finansloven, og det, der gør, at man må sikre, at der er en vis parlamentarisk legitimitet, som giver partier, der ikke var med i 1990, en mulighed for at komme med.
Jeg anerkender, at der er al mulig grund til, at vi har forskellige synspunkter.
Socialdemokratiet er i opposition, vi er i regering, og det er rimeligt og fair, at vi har en åben og fair diskussion.
Men jeg synes - og det er også det, jeg håber vi kan lande denne her debat på - at vi må have et vist anstændighedens niveau for debattens afvikling.
Det håber jeg vi kan fortsætte med, som vi plejer at kunne det hr. Ole Stavad og jeg imellem.
Ole Stavad (S), 2002-11-13:
Jeg er meget glad for, at fru Pia Christmas-Møller siger, at hun ikke mod bedre vidende har sagt noget, der er forkert.
Det ville også have skuffet mig dybt, da jeg ikke tror, jeg behøver at bruge mange ord på at forklare fru Pia Christmas-Møller, at jeg sætter pris på hende som kollega og har gjort det gennem alle årene.
Derfor var det også, jeg blev så chokeret over, at der ud fra den måde, jeg opfatter det på, blev lavet nogle sammenligninger, man sagde ikke holdt vand.
Men hvis vi tager eksempelvis arbejdsmarkedsforliget, er der dér store beløb, endda milliardbeløb, der fordeles, og som man tager stilling til.
Det er, så vidt jeg husker det, også en aftale uden en bestemt udløbsdato.
Men jeg synes, det egentlig er nyttigt, at vi slutter den her debat med at sige: O.k, vi mener noget forskelligt. Fru Pia Christmas-Møller har argumenteret ud fra det, hun har ment var rigtigt.
Jeg opfatter det på en anden måde.
Men i forhold til den måde, jeg normalt opfatter fru Pia Christmas-Møller på, nemlig som en ordentlig og troværdig kollega, er jeg glad for de bemærkninger, fru Pia Christmas-Møller lige er kommet med.
Pia Christmas-Møller (KF), 2002-11-13:
Nu skal man ikke være nærtagende, når man befatter sig med politik, og dog må der vel være et gulv for, hvad man skal finde sig i.
Jeg blev tidligere på dagen af hr. Ole Stavad beskyldt for at tale usandt, vist oven i købet mod bedre vidende.
Det, jeg har hævdet og fortsat vil hævde, er, at satsreguleringsforliget er særegent, og det er det på to hovedpunkter. For det første er det mig bekendt det eneste forlig, vi har her i Folketinget, hvor man år ud og år ind genererer et betydeligt beløb, som så for det andet skal fordeles i en ganske bestemt forligskreds, inden for en meget bred, og det er så for det tredje, vifte af temaer, men som alle har overskriften udsatte grupper. Der er tale om, at flere ministerier ressortmæssigt kan komme i spil, når udmøntningen skal finde sted.
Der er altså tre karakteristika her, hvoraf det primære, der adskiller dette forlig fra alle andre forlig, jeg kan komme i tanker om, er, at man genererer et betydeligt beløb, og det gør man på ubestemt tid.
Der er altså en tidsubestemt generering af midler og en tidsubestemt aftale om fordeling i en bestemt forligskreds, som udelukker visse partier i Folketinget fra at være med.
Jeg kan ikke komme i tanker om, nu har jeg endda haft lidt tid til det, at der er andre tilsvarende forlig her i Folketinget, og slet ikke forsvarsforliget, som hr. Ole Stavad henviste til.
Derfor vil jeg altså meget gerne bede om, at vi trods alt, selv om vi kan blive iltre, og vi kan blive vrede og lignende, lige holder os en tand for gode til at beskylde hinanden for decideret at lyve fra Folketingets talerstol.
Jeg vil gerne gøres klogere, i hvert fald har det ikke været mod bedre vidende, for jeg kan ikke komme i tanker om andre forlig, der har disse karakteristika.
Ole Stavad (S), 2002-11-13:
Men det er jo det, vi har advaret regeringen imod, altså på den måde at lukke op for partier, der ikke har siddet og haft dyster med hinanden for at finde fælles grundlag.
Finansministeren spørger: Hvor står der i loven noget om tilbagefald, hvis ikke man bliver enig?
Det står ikke i nogen lov, det har det aldrig gjort, men det har været en meget, meget klar del af den politiske aftale.
Jeg tror godt, vi kan sige til hinanden, at når det er lykkedes i alle årene at opnå en forståelse og indgå en aftale, hvor vi alle sammen har måttet acceptere forslag fra andre partier, som vi ikke har været begejstret for, er det, fordi vi har vidst, at hvis vi ikke gjorde det, så ville også de hovedønsker, vi selv havde, betyde, at ingenting af det blev til noget.
Det er det, finansministeren risikerer at ødelægge.
Det er finansministerens ansvar.
Jeppe Kofod (S), 2002-11-13:
En konkret person efterlyses.
Man har fået en liste, som kom søndag, men desværre først blev opdateret mandag.
Den oplysning kommer til Udenrigsministeriet, og der må jeg bare spørge ministeren: Hvornår har ministeren fået kendskab til de oplysninger her?
Det, som ministeren taler om, er jo det russiske udenrigsministeriums henvendelse.
Her taler jeg om politimyndighederne, Interpol i Rusland, i Moskva, deres henvendelse, hvornår har ministeren fået kendskab til den?
Har ministeren fået kendskab til de oplysninger mandag, samtidig med at hans ministerium har fået kendskab til det?
Ole Stavad (S), 2002-11-13:
Nu er vi tilbage ved det, som hr. Henrik Sass Larsen var inde på i sit første spørgsmål til finansministeren, og også andre har nævnt det.
For nu forstår jeg, at det, som man har skrevet i lovforslaget, ikke er det, man mener.
Der skal ud over den faktiske handling i form af at stemme for også være en eller anden form for åndelig prøve.
Hvordan vil finansministeren føre den ud i livet i forhold til Dansk Folkeparti, som vi jo ikke har kunnet få svar fra i dag?
Derfor er det jo meget uklart.
Vi må så håbe, at vi under udvalgsarbejdet og frem til lovens vedtagelse kan få klarhed.
Derfor er det også svært at sige, hvordan man ville forholde sig til lovgrundlaget, når ikke vi ved, hvad konsekvensen er.
Det går jeg ud fra at ministeren har nogle muligheder for at løfte sløret for, da det er noget helt nyt i forhold til det lovforslag, som finansministeren har fremsat i Folketinget, og som vi diskuterer i dag.
Thor Pedersen (V), 2002-11-13:
Jeg er helt sikker på, at fru Pernille Rosenkrantz-Theil helt klart forstår, hvad det egentlig er, der blev sagt, men at det, som fru Pernille Rosenkrantz-Theil siger om alt det, man kan, selvfølgelig er interessant.
Jeg sagde udtrykkeligt, at det at stemme for lovforslaget, når man går over i den politiske fase, også er, at man er enig i lovens intentioner; hvor pengene kommer fra, hvor de skal hen, og hvordan det håndteres.
Dét er forligskredsen.
Man er velkommen til at stemme for lovforslaget, men i det begreb, som er anført også i teksten, ligger selvfølgelig, at man er enig i lovens indhold og formål.
Det ligger så i den politiske sfære at sige, hvordan vi ønsker at udmønte det retsgrundlag, som Folketinget giver i selve den vedtagne lov.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-11-13:
Jeg skal blot konstatere, at det er korrekt, at Enhedslisten ved at stemme for det her forslag kan indgå i forligskredsen med dertil hørende vetoret.
Vi er glade, hvis ministeren kan skaffe flertallet, og det lader det jo til, så Enhedslisten med sine fire mandater kan afgøre, om der skal tages penge fra de fattige eller ej.
Jeg kan kun opfordre finansministeren til også at overlade det ansvar til Enhedslisten på en lang række andre områder.
Margrethe Vestager (RV), 2002-11-13:
Det er også et forsøg på at klargøre, hvad det er for nogle forligsmetodikker, vi er i, for jeg forstår ikke helt, hvad det er for et forlig, man får adgang til ved at stemme for loven.
Er det det forlig, som vi havde, men som man må antage nu ikke længere eksisterer,
eller er det et forlig, som vil blive etableret i forbindelse med lovbehandlingen, herunder jo også netop en politisk aftale om tilbagefaldsklausul?
Vi ville synes, det var naturligt, at der faktisk var et forlig at få adgang til, for som det må være meget klart efter dagens debat, er vi flere, der mener, at regeringen så at sige har nedlagt det forlig, der var.
Derfor kan det ikke være dét forlig, man kan købe en adgangsbillet til ved at stemme for lovforslaget.
Ergo må det være et nyt forlig.
Vi bør få lejlighed til at få prøvet hinanden af med hensyn til, hvorfor vi egentlig går ind for det, og derfor også få lejlighed til at få drevet
en pæl igennem Enhedslistens destruktive tilgang til hele denne her diskussion og få klargjort Dansk Folkepartis tilsyneladende meget positive tilgang til denne her diskussion.
Kristian Jensen (V), 2002-11-13:
Forskellen er et ekstra forligsparti, og dét gør noget.
Der kom det jo frem igen.
Forskellen er, at Socialdemokratiet ikke vil have Dansk Folkeparti med.
Det er den eneste anke, der overhovedet er.
Nu har vi igen fået gentaget det, men lad så det ligge, for det er åbenbart for svært for Socialdemokraterne at sige det direkte.
Det skal komme sådan lidt indirekte.
Men det var jo tydeligt nok alligevel. Jeg vil godt vende tilbage til det spørgsmål, som fru Pia Christmas-Møller rejste, og som hr. Henrik Sass Larsen ikke svarede på.
Nu er det tydeligt, at hr. Henrik Sass Larsen er blevet sendt i byen med for dårlige oplysninger hjemmefra.
Hr. Henrik Sass Larsen har ikke fået orienteringer fra de øvrige medlemmer af hans gruppe, der har været til forhandlinger, og som vidste, at de her sager har været rejst over for forligspartierne, og at man har spurgt de nuværende forligspartier, om de var klar til at åbne op, hvis de partier, der var udenfor, tilsluttede sig forligskredsen.
Jeg synes, det er en skam for debatten, men også for hr. Henrik Sass Larsen, at han ikke er blevet ordentlig orienteret og derfor bliver hængt ud her.
Så vil jeg spørge igen: Vil hr. Henrik Sass Larsen anbefale sin gruppe, hvis man tager en orientering og for alvor bliver klar over, at de øvrige partier også skal tilslutte sig finansieringsdelen, at åbne forliget, som det blev foreslået, og som det tidligere blev nægtet af Socialdemokratiet?
Nu kunne man jo godt starte en polemisk debat med hr. Ole
Sohn om, hvem det så er, der lægger op til brud på forliget, når hr. Ole Sohn kræver en så grundlæggende ændring af indholdet i det, og dermed i langt videre omfang, end nogen kunne forestille sig, lægger op til at bryde det forlig, der rent faktisk ligger, og som regeringen har lagt op til indholdsmæssigt skal køre videre
Men det synes jeg rent faktisk, tiden er for fremskreden til at starte på.
Jeg skal bare spørge, som hr. Ole Sohn startede, for historiens skyld, om ikke hr. Ole Sohn kan bekræfte, at der på det sættemøde, som hr. Ole Sohn selv omtalte, blev orienteret om, at Dansk Folkeparti ville få tilbuddet om at indtræde og dermed også acceptere de vilkår, der er for satspuljen, ligesom også SF har accepteret de vilkår, der er for satspuljen. Dermed må den påstand, vi tidligere hørte fra hr. Henrik Sass Larsen om, at det kendte man sandelig ikke noget til, skyldes en manglende kommunikation internt i Socialdemokratiet.
Kan hr. Ole Sohn ikke bare bekræfte, at det blev fremlagt på sættemødet?