Martin Lidegaard (RV), 2003-03-12:
Jeg tror, jeg vil gøre noget så usædvanligt som at tage udgangspunkt i et spørgsmål, som Venstres ordfører, hr. Eyvind Vesselbo, stillede.
Nu er hr. Eyvind Vesselbo her desværre ikke, han har åbenbart ikke tid til at følge debatten.
Grunden til, at jeg gerne vil tage udgangspunkt i det spørgsmål, hr. Vesselbo stillede, er, at jeg synes, debatten i dag på mange måder har været meget interessant.
Noget af det, der har været interessant at se, har jo været den totale forbrødring mellem Dansk Folkeparti og Venstre, hvilket kunne foranledige en til at tro, at Venstre satser på, at hele den her klimastrategi skal forhandles med ét parti og gennemføres med et smalt flertal.
Jeg synes, der er grund til lige at huske Venstre på, at der er et alternativ, og jeg tror, at alle aktører i Danmark og alle investorer vil stå sig ved, at vi får et bredt forlig om de her ting.
En anden grund til, at jeg gerne vil tage udgangspunkt i et spørgsmål fra hr. Eyvind Vesselbo, er, at det faktisk var et godt spørgsmål.
Hr. Eyvind Vesselbo spurgte nemlig under sin ordførertale, om Det Radikale Venstre var i stand til at svare på de spørgsmål, som jeg stillede til hr. Eyvind Vesselbo.
Jeg spurgte jo: Er det fornuftigt at tage som en fuldstændig given forudsætning, at vi får mest miljø for pengene ved at benytte de fleksible mekanismer og kvoterne i stor stil?
Jeg tør heller ikke sige med hundrede procents sikkerhed, hvad klimaforpligtelserne bliver efter 2012.
Det tilsiger alle markedsmekanismer.
Det andet, man kan sige, er, at der bliver strammere krav efter 2012.
Med de to forudsætninger mener jeg faktisk, at der er brug for at sige, at vi risikerer, at det kan blive en meget dyr strategi at satse ensidigt på fleksible mekanismer
, hvis ikke vi også indkalkulerer tiden efter 2012 og den usikkerhed, der kan være ved priserne på kvoterne.
Så selv ved at følge regeringens filosofi, mest miljø for pengene, mener jeg sagtens, man kan argumentere for, at der skal være en balance i tingene.
Nu må jeg sige, at hverken ministeren eller hr. Vesselbo eller nogen andre fra regeringen på noget tidspunkt har givet bare en indikation af, hvor stor en del der skal købes eller ordnes på en eller anden måde, og det gør det jo umuligt, kan man sige, at føre en diskussion.
Jeg vil gerne herfra sige, at for Det Radikale Venstre vil et udspil være følgende: Vi har 20 mio. t manko som udgangspunkt.
vi som udgangspunkt.
, og det vil jeg gerne kvittere for, i hvert fald for langt størstedelens vedkommende, at det må værkerne selv klare, og de må købe kvoterne, eller man kan måske endda advokere for, at man, når man fordeler kvoterne, laver incitamenter til øget brug af naturgas som brændsel på de samme værker. Så har man backup-funktionen, som hr. Ulrik Kragh efterlyser, men langt renere.
I hvert fald: Det må de selv ordne, vi kan måske hjælpe med nogle incitamenter.
Tilbage er der 10 mio. t.
Det vil Dansk Folkeparti spørge.
Det har jeg et fuldstændig rent svar på.
Vi ligger i øjeblikket i forhandlinger om salg af elselskaber.
Vi har gentagne gange spurgt, hvorfor vi ikke skulle bruge det provenu, staten får, når vi er færdige med de forhandlinger, hvilket provenu forbrugerne - forbrugerne! - har skabt gennem at øge værdierne i elselskaberne, til at nedsætte CO2.
Hvorfor skal forbrugerne nu til at betale en gang til for nedbringelse af CO2?
Hvorfor vil denne regering, som ønsker at nedsætte prisen på el, tvinge forbrugerne ud en gang til?
Hvorfor ikke blive enig om at bruge i hvert fald en del af det provenu, som forbrugerne har skabt, til det her?
Så har vi finansieringen på plads, det kommer ikke til at koste forbrugerne 1 øre.
Der vil vi gå ind for en langt mere offensiv energibesparelsepolitik.
Vi tror, der er en bred vifte af områder.
Vi mener også, som andre har været inde på, at transport kunne være en ting, man kunne kigge nærmere på.
Så er vi også med på at sige, at resten kan vi finde ved at investere pengene i fornuftige projekter andre steder i verden, hvor vi kan få noget for dem, også for de sidste 5 mio. t.
Det er en konkret plan.
Det koster ikke forbrugerne noget som helst, tværtimod kan de spare penge på energibesparelserne.
Den er fremtidssikret.
Hvis kvoterne bliver dobbelt så dyre, hvis vi efter 2012 pludselig skal reducere 20 pct. mere, så har vi gjort størstedelen af arbejdet. Det er mere miljø for pengene.
Det er langsigtet.
Hvorfor kan vi ikke blive enige om det?