Keld Albrechtsen (EL), 1999-01-19:
Baggrunden for det forslag, som er fremsat her, er jo den kendsgerning, at frynsegoderne i Parlamentet har nået et omfang, som er intet mindre end en skandale.
Hr. Aage Frandsen var lidt inde på, at det er store beløb, og B.T. havde den 3. juni en beregning af størrelsesordenen for dette frynseorgie, og her viste det sig, at man ud over grundlønnen kan hæve alle mulige forskellige former for frynsegoder på i alt i gennemsnit 1,7 mio. kr. om året pr. medlem.
Det er disse nålepenge, det er diæterne, det er rejsepengene osv. osv. Går man de konkrete udgifter igennem, som en EU-parlamentariker har, så viser det sig, at man uden overhovedet at forstyrre vedkommendes konkrete arbejde og udgifter dertil kunne fjerne mindst en million af disse 1,7 mio. kr., og der ville stadig være rigeligt til dækning af de konkrete omkostninger.
Derfor vil man faktisk kunne spare 600 mio. kr. om året
på -Parlamentets budget, uden at det overhovedet ville berøre effektiviteten og arbejdet på nogen som helst måde.
At en domstol, en såkaldt domstol kan få sig selv til at skrive sådan noget sludder er jo fantastisk. Men det korte af det lange er i hvert fald, at vi her har et system, som ikke er acceptabelt, og som ingen kan være tjent med i et demokrati.
Derfor støtter vi selvfølgelig også det forslag, som ligger til behandling i dag.
Det forslag er jo naturligvis ikke en gennemgribende løsning på problemet, for løsningen kan jo kun være, at man får fjernet alle disse skattefri frynsegoder, som uddeles fra Parlamentets side.
EU's institutioner er jo ikke i stand til at rydde op i deres egne sager.
Vi har jo set, hvordan svindelen breder sig uhæmmet i Kommissionen, og at de ikke vil gøre noget ved det.
Og vi har set, hvordan EU-parlamentarikere boltrer sig med at ansætte hinandens familiemedlemmer osv., osv. Vi kan jo konstatere, at EU's institutioner ikke er stand til at rydde op i deres egne sager.
Dem er man altså nødt til at administrere, for de forstår ikke alvoren af det.
Og derfor er det kun Ministerrådet og regeringerne, der er tilbage til at gøre noget ved det her. Vi foreslog fra Enhedslistens side, at den danske regering skulle skære de 600 mio. kr. af Parlamentets budget, som går til ren og skær fråds.
Men det ville regeringen ikke; det var nu alligevel at gå for vidt.
Det er, som om der er en masse fine ord fra regeringernes side, men når det virkelig kommer til at tage et opgør med Parlamentet og altså for den sags skyld også med Kommissionen og det, der foregår dér, så er viljen ikke rigtig til stede.
Og derfor synes vi selvfølgelig, det er fornuftigt, at man begynder med at tage det skridt, som nu ligger her i beslutningsforslaget.
Og jeg synes, ligesom hr. Aage Frandsen var inde på, at lad os nu bare gøre det her i Danmark, så kan man jo se, hvordan domstolene i givet fald måtte se på retsgrundlaget.
Jeg tror på, at der er et retsgrundlag til at gøre det, til at gå i gang med beskatningen her i Danmark.
Jeg kan ikke se, at en dansk domstol ville falde for de besynderlige argumenter, EF-Domstolen har ridset op i den her sammenhæng.
Derfor vil jeg selvfølgelig benytte skatteministerens tilbud om at stille disse spørgsmål i udvalget, så vi kan få den retlige side af sagen belyst grundigt.