runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Søndergaard (EL), 1999-03-16:
Vi synes også, at det er interessant, at Dansk Folkeparti har kastet sig ud i kunstdebatten.
Vi, Dansk Folkeparti og os, har anmeldt to forespørgselsdebatter omtrent samtidig.
Nu er det ikke sådan, at vi koordinerer vores politiske initiativer med Dansk Folkeparti, men i denne her sag har vi af rent praktiske årsager tilbudt Dansk Folkeparti, at vi kunne tage de to debatter samtidig, da de til dels omhandler det samme emne.
Vores var bredere end Dansk Folkepartis.
Dansk Folkepartis var mere fokuseret på et enkelt aspekt af bredden.
Men det ønskede Dansk Folkeparti ikke, og derfor har vi to forespørgselsdebatter i dag, og det er naturligt, at jeg vil gemme vores principielle overvejelser til den bredere forespørgsel, vi har rejst, og ikke detaljen i det.
Men alt andet lige glæder det os selvfølgelig oprigtigt, hvis Dansk Folkeparti er kommet længere i sin kulturpolitik end til at bevare nationale mindesmærker, genetableringen af et Dannevirke og den årlige afpudsning af kanonerne ved Dybbøl Banke.
Men problemet er, når man så hører, hvad det er, Dansk Folkeparti vil som alternativ, at så fremstår det ikke særlig klart.
Det er jo fuldstændigt klart, at fru Aase D. Madsen vil bruge det her som en anledning til at få færre kroner til kunst, og på trods af, at hr. Nødgaard siger det modsatte, så er det jo også klart, at i det forslag til vedtagelse, som hr. Nødgaard fremsætter, vil Dansk Folkeparti være med til, at Folketinget skal træffe beslutning om, hvilke kunstværker der skal hænge på museerne.
Og dér vil jeg sige: Stillet over for valget mellem, at det er hr. Nødgaard og Dansk Folkeparti, der skal træffe den beslutning, og så at det er dem, der træffer beslutningen i dag, vil jeg sige, at vi foretrækker dem, der træffer beslutningen i dag.
Poul Nødgaard (DF), 1999-03-16:
Finder hr. Søren Søndergaard og dermed Enhedslisten, at det er rigtigt, at en mindre kreds af museumsledere, statslige kunstindkøbere, professorer og galleriejere egenrådigt bestemmer, hvad der er god kunst, og specielt hvad den skal koste?
Jeg kunne måske godt gå med til, at de fandt ud af ting, men de sidder og handler med hinanden på kryds og tværs og støtter hinanden.
Jeg skal ikke komme ind på navne, men hvis hr. Søren Søndergaard har læst teksten, må han også vide, at Enhedslisten burde tage kraftigt afstand fra det, der foregår på det her område.
Det, der foregår inden for billedkunstens verden i øjeblikket, tåler simpelt hen ikke dagens lys, og det er Enhedslisten faktisk mere eller mindre med til at dække ved at feje Dansk Folkepartis forespørgsel til side.
Jeg ved ikke, hvad Enhedslisten vil med den næste forespørgsel.
Den er måske mere akademisk.
Jeg ved det ikke, men det vil tiden jo vise.
Vores er jordbunden.
Jeg vil lige sige til hr. Arne Melchior, at hvor meget eller hvor lidt jeg går på museum, er sådan set den her debat helt uvedkommende, men hvis jeg endelig skulle drage det ind i debatten, så kunne det jo godt være, jeg gik mindst lige så meget på museer, som hr. Arne Melchior gjorde.
Det forfærdeligste indlæg, vi har hørt her i dag, kommer netop fra CD ved hr. Arne Melchior, for han drejer debatten over på noget helt andet end det, vi skulle debattere i dag.
Det er let, og det er billigt at stå og beskylde Dansk Folkeparti for rindalisme, og jeg ved ikke hvad.
Vi ville af med alle kunstbevillingerne, og hvad ved jeg.
Vi har ene og alene rejst en debat om den måde, tingene administreres på, og hvorledes museumsledere og andre gode folk i sådan et lukket kredsløb kan foretage alle de dispositioner, de vil, for skatteydernes penge.
Det er det, denne sag drejer sig om, og intet andet.
Nu kender jeg hr. Melchior fra andre debatter, mange debatter herinde.
Man kan lide det eller ej, men hr. Melchior har det sådan, at hvis der bliver sagt noget, han ikke bryder sig om, så stiger blodtrykket næsten op over mikrofonkanterne her af bare forargelse.
Jeg kan ikke forstå, hvorfor vi ikke kan føre en afslappet debat omkring tingene og så respektere, at andres synspunkter jo kan være lige så gode som ens egne.
Jeg synes bare, at CD som de andre partier har vist en vis sammenspisthed her i dag.
Arne Melchior (CD), 1999-03-16:
SF's ordfører - SF's ordfører, gentager jeg - hr. Ole Sohn, påstod, at denne forespørgsel ikke indebærer rindalisme.
Så har SF's ordfører aldeles ikke læst det fremsatte forslag til vedtagelse, hvor der står, at Folketinget skal pålægge regeringen, og Folketinget altså selv vil stå som garant for, at statslige midler til kunststøtte anvendes på fuldt forsvarlig vis.
Det er klar rindalisme, og det ved hr. Ole Sohn godt!
Desuden er det jo blevet forklaret to gange af hr. Nødgaard, at han vil have, at partiernes ordførere her skal lytte til socialdemokratiske vælgere i Slagelse - den gik til hr. Søren Hansen - og så fik hr. Brian Mikkelsen den, at han skulle spørge de ventende på stationen i Ringsted.
Må jeg gøre opmærksom på, at hr. Nødgaard ligesom jeg og andre har skrevet under på at overholde grundloven, i hvis § 56 det hedder, at et folketingsmedlem ene er bundet ved sin overbevisning og ikke må modtage forskrift fra sine vælgere.
Jeg vil påstå, at hr. Nødgaard og kompagnis taler heroppefra og forslaget er ren rindalisme og ren populisme og i strid med den grundlov, hr. Nødgaard har skrevet under på at ville overholde.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 1999-03-17:
Det er byfornyelsen i København, som får mig her op.
Byfornyelsen betyder, at man nedlægger små billige lejligheder, at de små billige lejligheder forsvinder, siger hr. Villy Søvndal.
Nu er byfornyelse jo for en ganske lang periode, forhåbentlig for forrentningsperioden.
Man må jo sige, at det er ganske mange år, lejlighederne kommer til at stå, hvis vi opgiver.
Jeg vil starte med at sige: Vi har i København ganske mange små lejligheder.
Dem, der typisk bliver talt om fra SF's side, er vel ca. halvdelen af boligerne i København, nemlig de mange boliger, som er på 2 værelser eller mindre.
Det er faktisk halvdelen af Københavns boligmasse, der har den størrelse.
10.000 af de boliger, eller måske endda lidt flere, har ikke bad indlagt.
Og jeg vil godt advare SF mod at blive ved med at drage dette her element ind i forbindelse med byfornyelsen, fordi vi dermed også stopper den kurs, der har været lagt med at omdanne decideret slum, usunde lejligheder, utidssvarende boliger.
Det er det, vi har grebet fat i i København og ikke mindst på Vesterbro.
Den kurs må ikke stoppes.
Mere til forståelsen vil jeg lige sige, at jeg tror da ikke, at jeg gav udtryk for, at det kun skulle være danske statsborgere, der skulle have demokratisk indflydelse i deres boligområde.
Tværtimod ville jeg gerne have hr. Egil Møller til at sige, at det stort set kun var de danske statsborgere, der skulle have demokratisk indflydelse.
Det fik jeg ham til, og det var jo udmærket.
Nu har vi flere gange fået konstateret i den her debat, at der er nogle holdninger, som hører til ovre i den socialdemokratiske side af salen eller den venstre side af salen, og så andre, der hører til ovre på den anden side.
Det får vi jo klart demonstreret i en debat som denne her.
Der er forskel på hudfarven, der er forskel på, hvor den demokratiske indflydelse skal ligge, og hvor stor indflydelse man får i sit lokalsamfund.
Jamen det er måske lidt i samme boldgade som det, fru Dorit Myltoft var heroppe og snakke om.
gik man i Dansk Folkeparti ind for.
Det var i den almene sektor; man skulle ikke have øget demokratisk indflydelse i den private sektor.
Og jeg vil godt stille det korte og præcise spørgsmål: Gælder
det for alle beboerne i ejendommene?
Gælder det, at alle beboere i boligområderne skal have øget demokratisk indflydelse, eller er det kun danskerne, der skal have det?
Dorit Myltoft (RV), 1999-03-17:
Jeg må gøre hr. Egil Møller opmærksom på, at hr. Egil Møller med sit forslag om antallet af etniske minoriteter i forhold til danskere lægger op til en overtrædelse af internationale konventioner, og jeg tillader mig at gå ud fra, at også Dansk Folkeparti vil overholde de bestemmelser, som Danmark har skrevet under på.
Villy Søvndal (SF), 1999-03-17:
Til hr. Lars Kramer Mikkelsen: Det er vi meget enige i.
Byfornyelsen må ikke stoppe.
Vi har jo i fællesskab, Socialdemokratiet og SF, ved de finanslove, vi indgik for henholdsvis sidste år og året i forvejen, været med til at slås for en betydelig ramme til byfornyelse ud fra det samme grundsynspunkt, at byfornyelse er rigtigt, og at man skal lade være med at romantisere omkring slummen. Men dér, hvor vi skilles, er jo ved synet på de små lejligheder.
Det er også dér, man skilles i diskussionen i København, og ikke ved, om vi fortsat skal have lejligheder uden bad, uden toilet, og som er forslummede.
Jeg vil meget advare imod den form for romantik.
Lissa Mathiasen (S), 1999-03-17:
Jeg vil godt takke hr. John Vinther for de indledende bemærkninger i talen, for lige nøjagtig den indledning var jo den bedste beskrivelse af, hvorfor der er behov for at koordinere, hvorfor der er behov for at se tingene i helheder.
Der blev nævnt miljøområdet, der blev nævnt trafikområdet, og der blev nævnt en række andre områder.
Tak for, at vi fik lige nøjagtig den illustration en gang til.
Vi er 100 pct. enige i Socialdemokratiet, og jeg håber også, at man fra Venstres side, når man får tænkt sig lidt nærmere om, kan se, det er klogt, at vi får den bedre koordination mellem de forskellige sektorer, så vi sikrer, at vi får den helhed, som befolkningen rent faktisk ønsker, og som vi mener giver den en langt bedre trivsel og velfærd i dagligdagen.
John Vinther (KF), 1999-03-17:
Jeg håber sandelig, der er en forskel på det at være konservativ og det at være socialdemokrat.
Det er der også.
Nej, vi ønsker ikke, at man udvisker forskellene.
Men jeg er helt på det rene med, at kan udlejer og lejer aftale sig frem til forbedringer af boligen, til en udvidet råderet, så må de meget gerne det for min skyld.
Jeg kunne jo så omvendt sige: Den, der har valgt at investere i egen bolig, påtager sig også den økonomiske risiko, og det, som vi altså har noget imod, er, at hvis man skulle give lejerne mulighed for at udøve fuldstændig samme råderet, som tilkommer en ejer, men uden nogen form for økonomisk risiko - den skulle stadig være hos udlejeren -
er det altså ikke et system, vi synes vil være særlig hensigtsmæssigt, og det går vi i hvert fald ikke med til.
Carsten Hansen (S), 1999-03-17:
Man ser jo her tydelig forskel på konservativ og socialdemokratisk politik.
Det vil jeg give hr. John Vinther ret i.
Men det er jo underligt, at når man bor i egen bolig, hvor man i øvrigt får meget store tilskud via rentefradraget, må man ifølge konservativ politik gøre, hvad der passer én.
Men at udvide råderetsbegrebet en lille smule for folk, der bor til leje i en almennyttig bolig, vil De Konservative altså ikke være med til.
Lejere må ikke via råderetten få lov
til selv at bestemme, hvor væggene skal stå, om en radiator skal flyttes osv.
De regler skal ikke udviskes.
Her ser vi tydeligt forskellen mellem det at være borgerlig og at være socialdemokrat.
John Vinther (KF), 1999-03-17:
Det Konservative Folkeparti er ikke fortaler for, at man skal lade de mennesker, der af den ene eller anden grund har valgt at bo i lejebolig, sejle deres egen sø.
Men et system, hvor man udvisker forskellene mellem ejer- og lejeboliger, hvor man giver lejerne de samme rettigheder, som de ville have, hvis de ejede deres egen bolig, hopper vi ikke på.
Må jeg ikke erindre Socialdemokratiet om, at hvis målsætningen med denne redegørelse er at beskrive bl.a., at det kan medvirke til et løft af et område, hvis man har blandede boligformer, så er der jo ikke meget fidus i at udviske de forskelle, der skulle være med til at styrke hele området, i så høj grad, at man i virkeligheden ikke opnår andet, end at det alt sammen ligner hinanden.
Den model køber vi ikke.
Men det var ikke et angreb på folk, der bor i lejeboliger.
Carsten Hansen (S), 1999-03-17:
Det, der bl.a. får mig på talerstolen, var hr. John Vinthers sammenligning mellem en ejerbolig og et ægteskab.
Der vil jeg godt sige, at får man ikke den, man elsker, så må man jo elske den, man får, og der er en række mennesker her i landet, som er tvunget til at bo til leje.
Skal vi bare lade de områder, som ikke er attraktive, sejle deres egen sø?
Jeg tror, det er væsentligt også for Det Konservative Folkeparti, at vi får udviklet de områder, og det er jo det, der er lagt op til.
Eller skal vi bare sige: De, der har råd, kan købe en ordentlig bolig, og resten lader vi sejle deres egen sø?
Det, der jo bl.a. er lagt op til i denne byredegørelse, er, at de, som ikke kan få den, de elsker, også skal være med i udviklingen af vore byer.
Rikke Hvilshøj (V), 1999-03-17:
Jeg mener ikke at have udtalt, at fru Lissa Mathiasen udtrykte en centralistisk holdning, hvis vi nu skal adskille det.
Det, jeg oplevede, da jeg læste redegørelsen, var, at det oplæg, som fru Lissa Mathiasen kom med, var relevant, men meget mere relevant i en kommunalbestyrelse.
Det er noget helt andet. Jamen jeg vil da ønske, at den her redegørelse er en inspiration til kommunerne, men jeg synes i høj grad, den bærer præg af, at der nu skal sættes helt konkrete projekter i gang, som er meget centralt defineret, og når der direkte står i redegørelsen, at regeringen arbejder for at mindske støj, at fredeliggøre gader, pladser og andre opholdsarealer samt at gøre det mere sikkert at færdes i byen, så er det noget, jeg synes det er underligt at en regering overhovedet beskæftiger sig med.
Hvad er det regeringen vil?
Vil den kigge på nogle gader og pålægge kommunalbestyrelsen, at lige de der gader skal den fredeliggøre?
Det er nede i en detaljeringsgrad, som jeg synes hører til i kommunalbestyrelserne.
Lissa Mathiasen (S), 1999-03-17:
Jeg har ikke på noget tidspunkt fra Socialdemokratiets side talt for en central detailstyring, tværtimod.
Men jeg kan heller ikke et eneste sted i den redegørelse, der ligger fra ministeren, se, at der er lagt op til det, tværtimod.
Jeg vil sige, at det glæder mig faktisk også, at lige så vel som vi er glade for den her redegørelse, siger Kommunernes Landsforening med den hilsen, som vi alle sammen har fået i Boligudvalget, at det er godt, bypolitikken er kommet på dagsordenen.
Landsforeningen finder det positivt, at bypolitikken nu er med her, og så går den videre, og det er lige nøjagtigt det, som jeg synes er så væsentligt at bygge videre på.
Det er ikke kun kommunerne, men også staten, der skal arbejde tværsektorialt og helhedsorienteret.
Samarbejde mellem ministerier, styrelser m.v. bør styrkes.
By- og boligministeren bør medvirke til at sikre, at bypolitikken kan blive integreret både vertikalt og horisontalt, samt at koordinationen og integrationen også sker i forhold til EU-lovgivningen m.v. Lige nøjagtigt de ideer, som vi har set ligger i den her redegørelse, er det, den lægger an til. Derfor er der ikke nogen form for centralstyring; jeg vil nærmere sige, det er det stik modsatte.
Det, man prøver, er at få en helhed ud af alle de elementer, der rent faktisk ligger.
Frank Aaen (EL), 1999-03-17:
Det var, fordi vi havde den debat om, hvordan det går med andelen af små boliger i København.
Ud over at der skete massive nedlæggelser af små boliger op gennem 1970'erne og starten af 1980'erne, anerkender jeg, at tempoet i nedlæggelse af små boliger er sænket en anelse op til i dag, men jeg vil gerne høre by- og boligministerens holdning til den plan, der verserer i Københavns Kommune i øjeblikket, hvor man siger, at for at skabe et mere varieret udbud af boliger i København er det nødvendigt at øge andelen af store boliger, og det forudsætter, at andelen af små boliger på to værelser og derunder skal halveres til omkring 68.000.
Kan vi ikke være enige om, at en sådan boligpolitik i Københavns Kommune er komplet uansvarlig og et svigt af dem, der har brug for små boliger?
Lissa Mathiasen (S), 1999-03-17:
Det, der får mig på talerstolen, er, at vi atter en gang skal høre hr. Frank Aaen svinge Københavns Kommune rundt i manegen.
Jeg synes egentlig, det er urimeligt.
Jeg kunne godt tænke mig at stille et helt konkret spørgsmål, for gentagne gange er det blevet sagt fra den her talerstol, at man i Københavns Kommune nedlægger alle de små lejligheder.
Jeg vil godt høre hr. Frank Aaen heroppefra helt konkret fortælle mig, hvor mange små lejligheder der rent faktisk er blevet nedlagt i forbindelse med den proces, der har været omkring byfornyelsen.
Hvor mange er det rent faktisk, vi taler om i størrelsesorden?
Pia Gjellerup (S), 1999-03-17:
Det kan jo være, at tankevirksomheden fører til, at man vælger ikke at handle.
Dette blot være sagt for den gode ordens skyld.
Jeg har forestillet mig, at vi har en konkurrencelov som den nugældende i hvert fald året ud, og det sagde jeg også i min første besvarelse, så jeg mener også at have svaret på tillægsspørgsmålet.
Så er jeg da glad for, at hr. Jørn Jespersen medgiver, at fusionskontrol ikke er det eneste element, der kunne være med til at indgå i bedømmelsen af konkurrenceforholdene, herunder lovgivningen herom.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Aaen (EL), 1999-03-17:
Det, jeg sagde før, er, at jeg anerkender, at i de senere år er tempoet i nedlæggelsen af små lejligheder aftaget.
Men kigger vi over en 20-årig periode, så er 200 overhovedet ikke tallet.
Så skal vi langt højere op.
Det vender vi tilbage til.
Derudover er der det holdningsmæssige: Vil man arbejde for, at der i fremtiden er et tilstrækkeligt antal boliger, der har en størrelse og en pris, sådan at de, der ikke har så mange penge, faktisk kan få en bolig i København?
Det er det afgørende spørgsmål, og jeg kan love for, at det kommer også i form af skriftlige spørgsmål til by- og boligministeren, om vi kan få nogle tilsagn om, at det er målsætningen.
Det er ikke sådan, jeg kan læse et dokument, der ligger fra Københavns Kommune, men jeg har hørt det tilsagn, der er kommet fra ministeren.
Det skal vi nok få fastholdt på skrift, sådan at vi kan få bremset det, vi mener er en meget farlig udvikling i Københavns Kommune, nemlig at skubbe dem, der har mindst indtægt, ud for at få nogle flere ind med større indtægt.
Det er jo også det, der er sket de sidste 10 år.
Lissa Mathiasen (S), 1999-03-17:
Umiddelbart kan det jo forekomme en, som om vi efterhånden har fjernet os lidt fra redegørelsesdebatten.
Det, der kalder mig herop, er, at hr. Frank Aaen nu lige pludselig sådan svinger sig op i de store højder og en gang til begynder at skryde om det, der er foregået i Københavns Kommune.
Så tillod jeg mig lige så stille at spørge, om hr. Frank Aaen kunne give os tallet på, hvor mange det var.
Det kunne hr. Frank Aaen ikke, for det ødelagde lidt af historien.
Derfor syntes jeg ikke, det var rimeligt, at man skulle gøre den lille del, der er blevet nedlagt, til det her store dyr i åbenbaringen.
Jeg har også fornemmelsen af, at hr. Frank Aaen egentlig dybest set var ret enig i, at det var en begrænset mængde, der var blevet nedlagt, set i forhold til, hvad der i øvrigt er blevet byfornyet.
Derfor undrer det mig lidt, at man nu en gang til kan tage den her debat op på den måde.
Jytte Andersen (S), 1999-03-17:
Det er ganske mange.
Det betyder faktisk, at der er mange familier, der bor i toværelseslejligheder, også i relativt ordentlige lejligheder, der ikke er saneringsmodne eller byfornyelsesmodne, som meget gerne vil have en lidt større lejlighed.
Så når vi taler om de små boliger i København, er det altså ikke boliger, som alene er beboet af unge mennesker, der er under uddannelse.
Der synes jeg faktisk, at det er godt, det er fremsynet af Københavns Kommune, når de så har muligheden for det i forbindelse med byfornyelse, at de så tænker det borgerønske ind.
Så der skal være den vifte af valgmuligheder.
Det mener jeg faktisk ikke står i modsætning til Københavns Kommunes strategi, der siger: Når vi har 40 pct. af vores samlede beboelse, der er toværelses, er man altså nødt til at se lidt på, hvordan vi kan ændre det, når vi nu skal have fjernet de utidssvarende boliger.
Frank Aaen (EL), 1999-03-17:
Enhedslisten går ikke ind for at bevare utidssvarende gamle boliger uden varme og uden toilet.
Hvordan kan man få den tanke?
Vi går bare ind for, at man, i takt med at man nedlægger eller renoverer den type af gamle lejligheder, sørger for, at der er nye, andre boliger, som folk kan henvises til, så der er en mulighed for dem, der har brug for en lille, billig bolig.
Det, der altså er på dagsordenen i dag i Københavns Kommune - og jeg er ked af, jeg ikke kunne få by- og boligministeren til at tage klart afstand fra det - er en målrettet indsats for at halvere andelen af små boliger.
Det er ikke et spørgsmål om, at man vil renovere, man vil halvere andelen, man vil nedbringe andelen af små boliger.
Det er altså det samme som, at der ikke skal være ordentligt udbud af boliger til dem, der har brug for en mindre bolig.
Det bør man tage afstand fra. Og jeg må endnu en gang sige: Jeg er meget forundret over, at jeg tidligere i debatten skulle udsættes for det angreb fra den socialdemokratiske ordfører, da det faktisk er den politik, man bevidst går efter i Københavns Kommune, hvor man har borgmesterposten.
Derfor bør man altså arbejde i en anden retning og sørge for, at den linje bliver lagt om, så der bliver ordentlige boliger til dem, der har brug for en mindre og billig bolig, som de kan betale.
Jytte Andersen (S), 1999-03-17:
Det er Socialdemokratiets politik at fjerne de små utidssvarende utætte boliger, hvoraf mange ikke har installationer, der svarer til, at vi lever i 1999.
Det er socialdemokratisk boligpolitik.
Det skulle jeg hilse og sige.
Men det er også Socialdemokratiets boligpolitik at sørge for, at der er en mangfoldighed i boligsammensætning, i størrelse, i ejerformer, så muligheden for, at de unge får ikke bare en uddannelse, men også en bolig indfris som målsætning.
Jeg er nødt til at sige til hr. Frank Aaen, at hvis Enhedslisten fik magt, som de har agt, så ville det stoppe byfornyelsen i København, så ville man simpelt hen sætte byfornyelsen i København totalt i stå, for al byfornyelse i København handler jo om at kigge på, hvordan boligerne ser ud, hvordan vi kan bringe dem i en fornuftig stand. Jeg vil så godt sige omkring ungdomsboliger, at jeg netop har indkaldt borgmestrene i universitetsbyerne, i uddannelsesbyerne til et møde for at få drøftet, på hvilken måde de kan løfte opgaven - her taler jeg ikke bare om Københavns Kommune, men om alle uddannelsesbyerne undtagen Århus, som faktisk løfter det meget flot - og sige til dem: I har et ansvar.
Når I får uddannelsespladser til jeres byer, så har I altså også et ansvar for at skaffe boliger til de unge mennesker, der kommer til jeres byer.
Nu kan jeg ikke lige huske datoen, men det møde er i hvert fald indkaldt.
Frank Aaen (EL), 1999-03-17:
Nej, selvfølgelig går vi ikke ind for bare at bevare noget gammelt skidt, men vi går ind for, at der skal være reelle muligheder for, at unge mennesker, folk, der ikke har ret mange penge, og som kun har brug for en mindre bolig, også faktisk kan finde den.
Og jeg må jo sige tak til by- og boligministeren for den erkendelse, der lå heri, at der i Københavns Kommune er konkrete planer om at nedbringe antallet af små boliger.
Så kan man selvfølgelig undre sig meget over, at den socialdemokratiske ordfører synes, at det var meget på sin plads at angribe Enhedslisten for at kritisere Københavns Kommune, når det faktisk er Københavns Kommunes udtrykte politik at nedbringe andelen af små boliger.
Er der nogen her, der bare et sekund tror på, at der vil blive bygget et tilsvarende antal andre, bedre, mindre boliger til en pris, der kan betales?
Nej, det er ikke det, der er på tapetet.
Villy Søvndal (SF), 1999-03-17:
Jeg har såmænd kun et enkelt spørgsmål til ministeren.
Et af de områder, jeg omtalte i min ordførertale, og som ministeren også svarede på i sin svartale, var diskussionen om anvisningsretten. Der anvendte ministeren en formulering, der lød, sådan som jeg hørte det: Vi skal prøve at presse videre på anvisningsretten.
Jeg vil så spørge: Betyder det, at ministeren ser et behov for, at SF genfremsætter forslaget?