Elisabeth Arnold (RV), 2000-12-07:
Unge mennesker begår kriminalitet.
Det gør de desværre, og det gør de i alle lande.
Alle lande har et problem, fordi de ikke kan behandle unge lovovertrædere på samme måde og efter samme regler, som de behandler voksne, modne mennesker, som ved, hvad de foretager sig.
Det er et problem, der er fælles for alle lande.
Det fremgår klart af det forslag, der er fremsat her, at man har søgt at løse det problem på mange forskellige måder.
Jeg synes, det er en udmærket oversigt, der er i Dansk Folkepartis forslag, hvor man gennemgår en række forskellige landes konstruktioner af måder at behandle unge lovovertrædere på.
Landene har vidt forskellige traditioner, forskellige konstruktioner af disse ungdomsdomstole, og de har også forskellige holdninger til det at have en kriminel lavalder.
Nogle lande har det slet ikke, nogle har den på 16 år, nogle
på 17 år, nogle har den på 12 år, nogle har den på 21 år.
Det er meget forskelligt.
Mit spørgsmål er så selvfølgelig: Skulle vi ikke prøve at finde ud af, om disse forskellige konstruktioner overhovedet hjælper?
Er der nogle statistikker over ungdomskriminaliteten, som viser, at disse konstruktioner hjælper, eller er der nogle, der er bedre end andre?
Er der én, som vi skal vælge? Det bedste spørgsmål af dem alle er jo: Hvorfor har Finland, Sverige, Norge og Holland ikke nogen ungdomsdomstole?
Hvorfor har de ikke det?
Der må jo også være en forklaring på, hvorfor vores nordiske broderlande og Holland ikke har ungdomsdomstole.
Det kunne jo være, fordi man i øvrigt har et andet system, nemlig et tæt samarbejde mellem politi og sociale myndigheder for dem, der er under den kriminelle lavalder, hvor man griber ind med sociale foranstaltninger, med tvangsanbringelser, med andre former for foranstaltninger over for unge, der begår kriminalitet.
Det, at man er under den kriminelle lavalder, betyder jo ikke, at der ikke sker noget.
Det er jo fejlagtigt, og det er måske en måde, hvor nogle af de helt unge kriminelle prøver at spille store over for deres omgivelser.
De siger: Haha!
Der skete jo ikke noget.
Der sker meget ofte noget i form af fjernelser og i form af anbringelser på institutioner, hvor der kan være ganske skrappe sanktioner involveret for den unge.
Så jeg synes, det var interessant, hvis vi i Retsudvalget kunne få nogle beskrivelser af, om disse ungdomsdomstole overhovedet virker, eller om den nordiske model i virkeligheden er god nok, for der findes jo lovgivning i vores sociallovgivning, som siger, hvordan man skal samarbejde om disse ting.
Jeg har været med til adskillige møder sammen med politiet rundtomkring i landet, og dér er meldingerne, at samarbejdet med kommunerne er overordentlig forskelligt.
Flere ordførere har også her gjort rede for, at der er nogle kommuner, som er meget aktive i det ungdomskriminalpræventive arbejde, og andre kommuner er mere efterladende.
Politiet kan melde om det samme.
Nogle steder er samarbejdet med kommunerne fremragende, andre steder er samarbejdet ikke særlig godt. Det skal vi prøve at gøre noget ved, men vi skal ikke, fordi samarbejdet fungerer dårligt i nogle kommuner, begynde at lovgive om ungdomsdomstole, når vi i øvrigt i vores nordiske broderlande ikke har en tilsvarende lovgivning. Jeg synes, det må være værd at kæmpe for en nordisk enighed på det område.
Det tror jeg i virkeligheden vi har meget glæde af.
Det Radikale Venstre har flere gange tidligere sagt ja til at kigge på en form for sanktion over for unge under den kriminelle lavalder, men ikke i det normale retssystem.
Det er det, som det ekspertudvalg, der sidder under lømmelpakkeinitiativet, skal arbejde med.
Det venter vi så, der vil komme et initiativ om i slutningen af januar måned, og det venter vi på.