runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Grete Schødts (S), 2000-03-22:
Jeg forstår ikke, hvorfor Venstre og De Konservative vil gøre så mange ældre mennesker sure med det her forslag, for det er faktisk det, der bliver konsekvensen, hvis forslaget skulle blive vedtaget.
Alle de mennesker, der bor i en kommune, hvor man har sørget for at bygge det antal plejeboliger, der er behov for,
vil med en vis rimelighed blive meget sure, når de kan se, at de plejeboliger, som de med rette har sat næsen op efter, vil gå til borgere fra andre kommuner.
Det vil vi ganske enkelt ikke være med til i Socialdemokratiet.
Betyder det så, at Socialdemokratiet ikke går ind for et friere valg for ældre?
Nej, det gør det ikke, men det betyder, at vi ikke kan leve op til yderligere frie valg end dem, der foreligger.
Vi har allerede i dag betydelige muligheder.
Man har muligheden for at flytte over kommunegrænser, flytte til et plejehjem, hvor man har tilknytning til familie, pårørende og andre.
Naturligvis så vi gerne, at en plejeboligs standard, hvad enten det drejer sig om de fysiske rammer, om udsigten f.eks., eller om kvaliteten af pleje og omsorg, kunne indgå som et kriterium, når ældre skal vælge plejebolig i en anden end bopælskommunen.
Men det kræver efter Socialdemokratiets opfattelse, at der er plejeboliger nok, så et valg ikke skubber andre med en berettiget forventning om en plejebolig i egen kommune længere ned på ventelisten.
Hvis dette forslag samtidig havde indeholdt f.eks. et forslag om yderligere 4.000, ja, 5.000-6.000 plejeboliger og samtidig havde anvist en acceptabel finansiering, kunne vi måske have snakket om det.
Men finansieringen af velfærdsydelser er jo ikke ligefrem det, Venstre sådan medvirker allermest til.
Med disse ord kan jeg på Socialdemokratiets vegne afvise forslaget.
Else Winther Andersen (V), 2000-03-22:
Det er noget andre toner, den socialdemokratiske ordfører, fru Grete Schødts, lægger for dagen, end dengang vi i 1991 vedtog, at vi ophævede stavnsbåndet.
Da ville man godt være med til, at man kunne vælge en anden kommune. Så jeg vil da gerne høre, hvad det er, der gør, at man nu ikke synes, at de ældre selv skal have lov til at være med til at vælge deres sidste bolig.
Hvorfor skal vi vælge for de andre?
Jeg vil også gerne kommentere: Det er da alligevel første gang, jeg har hørt både en socialminister og en socialdemokratisk ordfører sige, at der ikke er plejeboliger nok.
Når vi tidligere har haft debatten her, plejer man at sige, at der er bygget så og så mange boliger, ældreegnede boliger og deslige under ét, men nu siger man pludselig, at der ikke er nok.
Hvordan kan det gå til?
Villy Søvndal (SF), 2000-03-22:
Forslaget om frit valg af plejehjemsplads er ret enkelt, nemlig at den ældre frit skal kunne vælge plejehjemsplads enten i egen kommune eller i en anden kommune, hvor der i dag skal være en religiøs eller familiemæssig begrundelse.
Tankegangen bag forslaget er også, at det frie valg vil tvinge kvaliteten højere op, ved at man kan vælge.
Forslaget minder jo meget om et forslag, jeg i øvrigt selv fremsatte i 1991.
Dengang havde vi en socialminister fra Venstre.
Hvis jeg husker rigtigt, hed hun fru Else Winther
Andersen
Det blev dengang afvist af ministeren med den begrundelse, at det ville give problemer for kommuner med mange plejehjemspladser.
Jeg mener for så vidt, at ministeren dengang havde ret i sin argumentation, nemlig at det, man kan frygte, som også ministeren var inde på, er, at den kommune, der stort set intet foretager sig i forhold til plejehjemsbebyggelse, vil kunne opleve, at problemet så løses af den anden kommune, der bygger mange plejehjem.
Det er vel i virkeligheden ikke særlig klogt at arrangere det sådan, og derfor kan man sige, at den afgørende diskussion, som Venstre smyger sig uden om i forslaget, jo i virkeligheden drejer sig om kapacitet.
Jeg synes, det er underligt, at Venstre ikke tager den diskussion sådan mere med åben pande, for man kan diskutere meget frem og tilbage på det her område, men summa summarum er, at vi i dag har så få pladser, at vi visiterer så begrænset, kan man sige, at de mennesker, der bliver tilbudt en plejehjemsplads, enten er stærkt fysisk plejekrævende i meget stort omfang eller også er senildemente i meget stort omfang. Derfor har vi brug for som grundlag for den her
diskussion at diskutere det, som socialministeren også var inde på, nemlig at bygge flere ældreboliger og bygge flere plejehjemspladser.
Så vil jeg godt kvittere for socialministerens forståelse for den her sammenhæng, nemlig at det helt afgørende ældrepolitiske spring hedder at bygge og bygge og bygge, at bygge noget, der er velegnet til den tæthed, den nærhed, den tryghed, som er forudsætningen for det, og så selvfølgelig også sikre, at der er de mennesker til stede, der gør, at vi kan få en ordentlig pleje.
Jeg tør ikke gisne om, hvorfor Venstre smyger sig uden om den diskussion, men hvis jeg alligevel blev provokeret til at skulle gætte på det, vil jeg umiddelbart tro, at det har meget at gøre med, at så kan man ikke nøjes med de luftige formuleringer og de gode hensigter, så skal man gribe til baglommen, så koster det nemlig.
Det koster penge at opføre et plejehjem, det koster penge at bemande et plejehjem.
Det er til gengæld den reelle diskussion.
Medmindre man er et fuldstændig fritsvævende åndevæsen, så giver den her diskussion om frit valg kun mening i den situation, at vi har det antal plejehjemspladser, der gør, at man reelt kan vælge.
Og jeg synes måske, det for klarhedens skyld ville være rart, hvis Venstre vil melde ud om det.
Vi afviser således ikke forslaget her, men vi synes lidt, det bliver en skindiskussion, hvis de materielle forudsætninger ikke diskuteres.
Else Winther Andersen (V), 2000-03-22:
Et svar til hr. Villy Søvndal, som også er udvidet til et spørgsmål: Tror hr. Villy Søvndal virkelig, at alt løses bare ved at bygge flere plejehjemspladser?
Det er jo et typisk spørgsmål, der kommer fra SF hver eneste gang.
Man tror, at alt kan løses, bare der bliver bundet flere penge i halen på det. Derimod drejer det sig om, at de virkelig svage ældre, de ældre, som kan få de pladser, selv kan vælge den sidste bolig.
Vi har faktisk temmelig mange, og det er jo helt sjovt, at det er mig, der står og forsvarer de mange, og Socialdemokratiet og nu regeringen, der siger nej.
Vil det virkelig sige, vil jeg så spørge hr. Villy
Søvndal, at man vil fratage mennesker den ret, at man selv kan vælge sin sidste bolig?
Villy Søvndal (SF), 2000-03-22:
Nej, må jeg sige til fru Else Winther Andersen
, det er jo ikke en afvisning, heller ikke det, jeg sagde i min ordførertale.
Men igen synes jeg bare, vi har det, man kunne kalde en skindiskussion. Valgmuligheden forudsætter jo, at der er et antal steder
at vælge imellem
Hvis den ældre, der f.eks. har boet hele sit liv i København, gerne vil på et plejehjem i København, så forudsætter det, at det tilstrækkelige antal plejehjemspladser er til stede, ikke?
Det var, at vi engang kom til at bygge for mange plejehjemspladser i et område lige nord for Kolding.
Det havde den meget lykkelige konsekvens, at fordi vi skulle fylde pladserne op, så visiterede vi både ældre, der havde et stort plejebehov, og ældre, der næsten ikke havde noget plejebehov.
Hvad skete der så?
De spurgte i en gruppe: »Må vi godt lave en minigolfbane rundt om plejehjemmet?«
En anden gruppe spurgte: »Må vi tage musikinstrumenter med?«
Det blev et kolossalt spændende plejehjem.
Mit ideal er ikke, at vi erstatter enhver type af ensomhed på ældreområdet med plejehjem.
Inge Refshauge (DF), 2000-03-22:
Dansk Folkeparti kan støtte forslaget fra Venstre om frit valg-princippet, når det angår plejehjem og plejeboliger.
Vi mener som forslagsstillerne, at ældre, der skal på et plejehjem, skal have lov til at vælge, hvor de vil leve deres sidste tid.
Det skal være muligt, at det kan ske tværkommunalt.
Det skal være muligt, at det kan ske tværkommunalt.
I dag er der begrænsninger på, når en ældre vælger et plejehjem eller en plejebolig uden for egen bopælskommune.
Det finder vi i Dansk Folkeparti ikke det skal være.
Der er dog kommuner, der har en begrænset valgfrihed, nemlig mellem kommunalt drevne plejehjem og plejehjem, som er selvejende institutioner, og i de tilfælde, hvor der er familiære hensyn, kan den ældre også flytte uden for kommunegrænsen.
Vi mener, at begrænsningen i det frie valg skal helt væk.
Det vil så også anspore plejehjemmene til at blive endnu mere kvalitetsbevidste, hvad angår pleje og omsorg.
Der bliver ligesom sat mere fokus på plejehjemmene og plejeboligerne, når fritvalgsprincippet kommer ind.
Princippet om, at pengene følger den ældre fra hjemkommunen og ud i andre kommuner, mener vi i Dansk Folkeparti er i orden.
Fritvalgsprincippet vil efterhånden brede sig endnu mere i samfundet.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2000-03-22:
Så har der været de tilfælde, hvor vi har diskuteret, om ikke man skulle kunne flytte nærmere sine børn, eller det kunne jo, som der vist står i forslaget, også være af religiøse grunde, at man ønsker at flytte, men her er der jo, hvis vi prøver at sammenligne med et frit sygehusvalg, nogle problemer forbundet med det.
Dels vil jeg da i dag, hvor jeg står her og ikke har brug for et plejehjem, sige, at jeg vil vælge Lotte, for det
er alligevel det bedste plejehjem, jeg har set på skærmen indtil dato, og det er, fordi det er det, vi synes, vi har brug for nu.
Men man kunne jo også komme i en situation, hvor man havde brug for et specialhjem, fordi man havde udviklet Alzheimer.
Der er så mange ting, man kunne forestille sig kunne blive problematiske.
Dels så forudsætter det jo også - det er da rigtigt nok, som der er sagt før i dag - at der er noget at vælge imellem.
Vi har det med at sige, at vi har en vifte af tilbud, og når man beder om at få den foldet ud, er det nogle gange så småt, og det kan der jo være flere forskellige årsager til.
I hvert fald så forudsætter det at kunne vælge et andet plejehjem jo også kendskab til, hvad det er, man flytter efter.
Så forudsætter det vel også en anden ting.
Den kommune, man gerne vil hen til, vil nemlig først og fremmest ønske at dække behovet for sine egne borgere med et niveau for kvalitetsstandard og tilbud og udbud, som er almindelig i den kommune, for det er nemlig også meget forskelligt, hvad det er, man egentlig tilbyder.
Nogle steder har, som jeg sagde før, lagt mere vægt på spørgsmålet om at have et hjem, et egentligt hjem, hvor der også er tid og omsorg, og andre går meget op i at skrive skemaer for de forskellige ting, der sker med et menneske gennem livet, og så kan man jo måle og veje det, hvis man vil.
Så det er altså utrolig forskelligt, og det er vanskeligt at danne sig et overblik over det.
Jeg vil da gerne støtte at give en større fleksibilitet, hvis man ønsker at flytte af den ene eller den anden årsag, men jeg kan se, at der er nogle problemer forbundet med det,
nemlig de problemer, som jeg sagde før, der er dukket op omkring frit sygehusvalg, hvor vi heller ikke har kunnet levere varen af mange forskellige årsager, men lige så meget, fordi det enkelte menneske jo er individuelt og har brug for et tilbud, der er sat sammen præcis efter behov, og det kan det være svært at byde ind på for et plejehjem i en anden kommune.
Else Winther Andersen (V), 2000-03-22:
Jeg bliver nødt til at spørge den radikale ordfører: Hvor er respekten for den ældre henne i den lange ordførertale om, at vi andre ved bedst, hvordan de ældre skal have det?
Jeg vil gerne spørge: Hvor er respekten henne for den ældre til selv at kunne være med til at vælge og planlægge den bolig, der er brug for, når den ældre virkelig skal ind og have pleje og omsorg?
Dernæst vil jeg også gerne spørge den radikale ordfører om, hvad der er anderledes i dette her forslag om at kunne vælge plejehjem selv, end der var ved i fællesskab at ophæve stavnsbåndet i 1991, så de ældre selv kunne flytte fra en kommune til en anden?
Anders Samuelsen (RV), 2000-03-22:
Kerneproblemstillingen her er egentlig spørgsmålet om demokrati kontra økonomi.
Det er spørgsmålet om, hvorvidt respekten for de ældre skal udtrykkes i den form, som Venstre lægger op til her, hvor vi taler om velfærdssamfundet som et supermarked, eller om man har respekt over for alle borgere i samfundet og siger, at vi har et demokratisk system, og at vi f.eks. har et kommunalt system, som er en del af det demokratiske system, hvor vi har valgt at decentralisere i så høj grad som muligt.
Det er et spørgsmål, om vi, hver gang vi herinde opdager, at tingene ikke foregår lige nøjagtig sådan, som vi gerne vil have det ude lokalt, så - meget i modsætning til, hvad jeg egentlig troede var Venstres politik - siger statsstyring, eller om vi skal fastholde, at vi har et demokratisk system, og det stoler vi på.
Jeg er enig i, at det er klart formålstjenligt og et ønske, at også enlige mødre får mulighed for tage sig en uddannelse.
Men jeg er også enig med, jeg tror, det var CD's ordfører, som sagde, at hvis der viste sig at være penge tilovers, kunne det være formålstjenligt også at se på, om det lige netop er på det her område, vi skal sætte ind, plus at jeg netop, når vi nu bliver henvist til SU-rådets formand, mener, at det må være det mindste, man kan gøre, at vente og så afhøre de endelige indstillinger og så tage stilling ud fra det.
Jette Gottlieb (EL), 2000-03-22:
Det forslag, som vi kigger på her og nu, giver jo ikke noget frit valg i sig selv.
Der er stort set ingen substans i forslaget.
Hvad er det, man skal vælge indenfor?
Det er svært at se andet end en ideologisk markering, og det er for så vidt også i orden.
Men hvis man nu alligevel forestiller sig fru Jensen, der efter et par ugers behandling på sygehuset er klar til udskrivning, og det er klart, at hun ikke længere kan klare sig i eget hjem, og derfor er hun sammen med sine pårørende og sundhedspersonalet og den kommunale sociale forvaltning blevet enig om, at nu skal hun udskrives til et plejehjem.
I hendes kommune er der så to ugers ventetid på en plejehjemsplads, men det forudsætter jo naturligvis, at hun er villig til at flytte ind dér, hvor pladsen er.
Hvis fru Jensen skal have et reelt frit valg, så forudsætter det jo, at der er ledige pladser på alle plejehjem.
Når man flytter på plejehjem, så er det oftest, fordi man har behovet her og nu.
Man er altså ikke i en situation, hvor man kan vente, indtil en drømmeplads bliver ledig.
Enhedslisten har flere gange foreslået, at det skal være den ældre selv, der visiterer sig til en plejehjemsplads.
Se, det opfatter jeg som et ægte frit valg.
Når en ældre medborger selv ønsker at flytte fra de vante omgivelser til en ældrebolig eller et plejehjem, så er der garanteret en god grund til det, og den ældre er selv den, der bedst er i stand til at bedømme det.
Hvad enten ønsket er begrundet i manglende fysisk formåen eller utryghed ved at bo alene, så bør grunden accepteres.
Vi vil gerne være med til at give de ældre den type frie valg.
Det frie valg mellem praktisk og personlig bistand i hjemmet eller indflytning i en mere beskyttet bolig er et reelt frit valg.
Jeg synes, at forslagsstillerne skulle besøge nogle af de plejehjem, og de ville hurtigt erkende, at der ikke er meget folkedans på landets plejehjem, så enhver forestilling om ældreboligområdet som et marked, hvor samfundet udstyrer den enkelte ældre med en pose penge, som hun selv kan bruge til at købe en plads for, er rent ud sagt absurd.
Det ville være at fralægge sig det fælles ansvar for, at de ældre, der har det største behov for omsorg, får den hjælp, de har brug for. Så Enhedslisten tror ikke rigtig på det her forslag som andet end en hensigtserklæring uden fundament i realiteternes verden, og det kunne være lidt rart at vide, hvilke skatteudskrivninger eller forhøjelser af skatter Venstre vil være villig til at acceptere for at sikre, at det rette antal ældreboliger eller plejehjemspladser er til rådighed, sådan at der kan blive tale om et reelt frit valg.
Henrik Dam Kristensen (S), 2000-03-22:
Ifølge forslaget ønsker man at pålægge kommunerne, at der bliver udarbejdet kvalitetsstandarder på al ældreomsorg, og jeg forstår, at kvalitetsstandarderne skal medvirke til at kvalificere det frie valg og skabe gennemskuelighed og øget konkurrence mellem udbyderne af ældreomsorgen.
Jeg ved ikke, om jeg ville være så optaget af at skabe øget konkurrence mellem dem, der er udbydere af ældreomsorg.
Jeg tror nok, jeg ville være mere optaget af at sikre, at de tilbud, vi har, er af så høj kvalitet som overhovedet muligt, og ligesom i den debat, vi netop har overstået, synes jeg, der er et spørgsmål, som hele tiden dirrer i luften, nemlig: Hvor megen overkapacitet skal der i realiteten være, før man har et frit valg?
Jeg hørte, at alle ordførerne satte fokus på kvaliteten i ældreomsorgen, og det ønsker regeringen bestemt også.
Vi er fuldstændig enige i de flotte ord om at sætte den ældre i centrum.
Vi ønsker bl.a. at skabe en diskussion om, hvordan der kan skabes større brugerindflydelse og gennemsigtighed, og derfor har vi, som det også blev nævnt tidligere i dag,
Vi glæder os meget til at være en del af den og at konkludere på et tidspunkt.
Trods de indimellem gode intentioner, der kan ligge bag forslaget, kan regeringen på nuværende tidspunkt ikke bakke op om en udvidelse af kvalitetsstandarderne, og det er der i hvert fald to helt konkrete årsager til.
For det første har vi allerede regler om udarbejdelse af kvalitetsstandarder for personlig og praktisk hjælp.
Ordningen er, forstår jeg,
i øjeblikket under evaluering, og evalueringen forventes afsluttet her i løbet af år 2000.
Det tror jeg er klogt at have i baghovedet, før vi går videre.
For det andet arbejder regeringen med en række konkrete projekter, som alle har til formål at give ældreområdet et kvalitetsløft.
Disse projekter skal bl.a. give kommunerne redskaber, som kan være med til at skabe større gennemsigtighed og give klare rettigheder for brugerne samt sætte fokus på ikke kun brugernes individuelle ressourcer, men også deres behov.
Bl.a. har et mindre antal kommuner i samarbejde med Socialministeriet udviklet og afprøvet en række ideer, værktøjer og metoder for at forbedre plejen i plejeboligerne.
Erfaringerne herfra skal sammen med en række konkrete forslag til indsatsområder opsamles og udbredes til anvendelse i landets øvrige kommuner, og udbredelsen påbegyndes her i foråret 2000.
Andre af projekterne handler bl.a. om opkvalificering af både den kommunale leder og personalet, altså hele plejepersonalet.
Ikke mindst det tror jeg er helt afgørende for det, som jeg hører alle ordførerne give udtryk for, nemlig at sikre kvaliteten, når det gælder vore plejehjem.
Med disse ord må jeg afvise forslaget, som det ligger her og nu.
Men intentionerne synes jeg bestemt der bør arbejdes videre med i den kommende tid.
Grete Schødts (S), 2000-03-22:
Det er umuligt ikke at sympatisere med hensigten bag dette beslutningsforslag, for hvem vil ikke gerne have nogle gode kvalitetsstandarder på ældreplejen og i ældreomsorgen?
Så meget vil jeg give forslagsstillerne medhold i.
Men når vi fra Socialdemokratiets side ikke støtter forslaget, er det, fordi forslaget netop griber ind i en proces, der allerede er i gang - ja, faktisk griber forslaget ind i to processer, og vel at mærke på en upassende vis.
Det ved Venstre og De Konservative naturligvis også godt, og derfor betragter jeg også snarere forslaget som en holdningsmarkering end som et initiativ, der kan omsættes til handling.
Som socialministeren så klart gjorde rede for, er der allerede i dag regler om udarbejdelse af kvalitetsstandarder for personlig og praktisk hjælp.
Hertil kommer alle de initiativer, der foregår for at få den indsats, som kommunerne yder, til at virke bedre, og det er den proces, forslaget vil virke lammende på - eller man kan sige, at processen og forslaget kommer i den forkerte rækkefølge.
Vi skal først have resultaterne af alle de initiativer, før vi beder kommunerne om at sætte nye standarder for, hvordan den personlige omsorg i en kommune skal være.
Vi har ikke brug for nye paradeforslag.
Vi har ikke brug for mere kontrol, som det her forslag lægger op til.
Det er det at få hjælpen ud i det enkelte hjem til de opgaver, som de enkelte har brug for og ikke selv kan.
Og det handler meget mere om dygtig ledelse på vore plejehjem og i vores hjemmepleje, og det handler om at sætte mennesket over systemer.
Det, som det her forslag er udtryk for, er bare et nyt system.
Hvad der skaber en bedre ældreomsorg er hårdt arbejde med hele tiden at udvikle og evaluere den service, vi allerede har, og ikke mindst sørge for udbredelsen af kendskab til de gode eksempler.
Vi har ikke brug for nye initiativer om kontrol, men brug for initiativer, der på den ene side kan sikre, at vi sætter den enkelte ældre i højsædet, giver den enkelte medbestemmelse og indflydelse på egen hverdag, og på den anden side sikre, at vi bruger vores ressourcer optimalt.
Derfor har vi brug for nogle gode ideer og brug for en dialog med dem, som ældreomsorgen drejer sig om: de ældre, personalet, pårørende og mange flere.
Denne dialogproces har regeringen som bekendt startet med den første høring her den 3. marts.
Denne dialog slutter hverken i dag eller i morgen, og denne her proces skal vi ikke kortslutte ved at vedtage sådan et beslutningsforslag i dag.
Dialogen om ældreomsorg skal have lov at køre, og Venstre og De Konservative skal være meget velkomne til at deltage i denne dialog, ganske ligesom vi gør det i Socialdemokratiet.
Men tiden er ikke til dette forslag lige nu.
Tiden er inde til dialog.
Derfor må vi også af den grund afvise forslaget.
Villy Søvndal (SF), 2000-03-22:
Og der er øjeblikke i historien, hvor man sådan har en meget stor frihed.
Jeg sad og overvejede, hvad forskellen egentlig ville være, hvis man stemte for eller undlod at stemme eller valgte at stemme imod det her forslag.
Jeg tænker sådan i forhold til, hvordan de ældre bliver betjent.
Der vil næppe være den store forskel.
Jeg tror ikke, de ville kunne mærke den.
Jeg må kvittere for Venstres egenskab til at have en mand ansat, der er i stand til at lege med ord i en ganske fortryllende form og dermed en gang imellem sikre en debat, hvor indholdet stort set er fraværende.
Det synes jeg betegner en meget stor grad af frihed.
Jeg tror, at DJØF, altså Danmarks Jurist- og Økonomforbund, ville mærke meget mere til det her forslag end de ældre.
Jeg synes, det er en forlængelse af den diskussion, som jeg synes Bent Rold Andersen berettiget har rejst, nemlig om vi ikke er ved at beskrive os ihjel på det her område, sådan at alt bliver atomiseret, analyseret i småstykker, mens helhedsindtrykket, omsorgen, plejen, kærligheden til mennesket forsvinder i det her arbejde, hvor DJØF'erne får lov at lave alt det beskrivende.
Men på den anden side tror jeg i virkeligheden ikke, at det vil betyde så meget, bortset fra at der er nogle ting i forslaget, som vi ikke bryder os om.
Vi bryder os ikke om, at man på det her område skal ud at konkurrere med store private entreprenører.
Vi er modstandere af i SF, at ISS og andre skal have en fremtrædende rolle inden for ældreområdet.
Vi tror ikke på, at det betyder bedre forhold - tværtimod, hvis den første gevinst, der skaffes, skal bruges til at skaffe afkast til dem, der har investeret i et firma.
Igen synes vi, at det er et skinforslag.
Vi synes, at de egentlige diskussioner ligger et helt andet sted. De ligger i forhold til ressourcediskussionen, for det er nemlig reelle mennesker ude hos de ældre, der er brug for flere af, og ikke flere beskrivende folk.
Det tror vi der er langt mere folkelighed i.
Vi tror, der er langt større kvalitetsudvikling i det end i det her forslag, som jeg synes bærer præg af, at Venstre må have mange ansat i sekretariatet, som er medlemmer af DJØF.