runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tom Behnke (FRI), 1999-11-19:
Nej, hvis det var tilfældet, så ville medarbejderne forlade virksomheden og virksomheden lukke.
Punktum.
Så nemt er det, og så ville de andre virksomheder, hvor virksomhedsejeren godt kan finde ud af at lave en ordentlig overenskomst, leve videre og være konkurrencedygtige i øvrigt.
Og så skal vi lige holde fast i, at da hr. Ole Vagn Christensen i forbindelse med denne dames ansættelsesforhold og hendes klager blev spurgt om, hvordan det nu lige var, overenskomsten var, så kunne hr. Ole Vagn Christensen jo ikke svare.
For det, som hun har oplyst, er ikke i overensstemmelse med den overenskomst, der er indgået, og hvis man bare kan gå ud og påstå hvad som helst og så bruge det som argumentation her i Folketinget, så falder det hele jo fra hinanden.
Lad os nu holde os til, hvad er faktum.
Faktum var, at der på den pågældende virksomhed var indgået en overenskomst med nogle klare retningslinjer, som i øvrigt var i fuld overensstemmelse med de retningslinjer, som SiD kunne tilbyde.
Altså der var ingen forskel i overenskomstmæssige ansættelsesforhold, hvad enten man tog den ene eller den anden overenskomst.
Det, det drejede sig om, var, at SiD ville have monopol på overenskomster i det her land, og det skal de ikke have, så længe jeg lever.
Ove Hygum (S), 1999-11-19:
Til hr. Knud Erik Kirkegaard: Arbejdsretten, der består af særlig kyndige dommere, har talt i den sag, og derfor er der ingen grund til at håbe på, at jeg skulle intervenere.
Det skal vi simpelt hen afstå fra.
På et tidspunkt i debatten i dag - jeg tror, det var hr. Kristian Jensen, der var på talerstolen - blev der talt om den »rå magt og monopol«.
Da var jeg et øjeblik lige ved at tro, det var mejerierne, vi var i færd med at tale om.
Jeg synes, det er dybt betænkeligt, hvis vi på baggrund af nogle relativt få konkrete sager - set over tid - skulle ændre så afgørende ved styrkeforholdene mellem parterne på arbejdsmarkedet som det, forslagsstillerne lægger op til.
Så en enkelt oplysning.
Hr. Kristian Jensen var inde på, at der er nogle regler i Norge, men det er rent faktisk sådan, at den norske arbejdstvistlov ingen regler har om forhandlingsret eller om anerkendelse af organisationer for forhandlingsformål.
Det er en aftale, arbejdsmarkedets parter har indgået, og det er en opgave, der tilkommer dem.
Jeg behøver næppe at understrege endnu en gang, at regeringen ikke støtter forslaget.
Vi vil naturligvis svare på de spørgsmål, der måtte blive rejst under udvalgsbehandlingen, men jeg glæder mig over det, som formentlig bekymrer forslagsstillerne, at der ikke er udsigt til, at der er flertal for dette forslag.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-11-19:
Jeg lyttede meget opmærksomt til arbejdsministerens indlæg for blot at kunne spore en anelse forståelse for, at det, der foregår i Bøvlingbjerg, og det, der foregår i Ikast, ikke er så godt.
Men den forståelse kunne jeg altså ikke spore.
Jeg synes ikke, arbejdsministeren tager sagen alvorligt nok.
Jeg kan forstå, at arbejdsministeren agter at forholde sig fuldstændig passiv.
Arbejdsministeren henviste til afgørelsen i Arbejdsretten, som er citeret i forslagets bemærkninger.
Det er fuldstændig korrekt, at Arbejdsretten har sagt, at den konflikt, der er i Bøvlingbjerg, og den konflikt, der er i Ikast, er helt i overensstemmelse med det retsgrundlag, som
er gældende for området
Men så må vi have kigget på det retsgrundlag.
Det er den eneste konklusion, vi som forslagsstillere er kommet til, og vi vil arbejde videre med den sag, for de forhold, vi kan finde på de to arbejdspladser i det midt- og vestjyske, kan vi ikke bare se gennem fingre med.
Ole Vagn Christensen (S), 1999-11-19:
Jeg havde regnet med, at hr. Ole M. Nielsen ville stille spørgsmålet igen i hvert fald om det der med demokratiet. Jeg vil sige til hr. Ole M. Nielsen, at jeg har den opfattelse, at der er nogle ting i det her samfund, der er bedst tjent med, at der er en kolossal stor opbakning omkring det, og det er faktisk de forhold, som arbejdsmarkedets parter varetager.
Jeg mener ikke, at der er noget andet samfund i hele verden, der kan vise bedre resultater end det danske samfund med den model, som man har bygget op; at man har noget, som man siger, at det her det hører hjemme under lovgivningen, og så er der andet, vi har overladt til, at det her klarer man via aftaler.
Jeg mener ikke dermed, at man har underkendt hinandens rettigheder, eller at man har lagt sig under noget som helst, for vi i Folketinget er stadig væk den instans der, hvis parterne ikke kan finde ud af det, som vi jo har set ved nogle af de konflikter, der har været, så har været nødt til at rette det op.
Mogens Andreasen (DF), 1999-11-19:
Ja, der er nu sagt meget i denne her sag.
Som det fremgår af bemærkningerne til beslutningsforslaget, er der her tale om at bremse en tiltagende tendens til iværksættelse af blokader fra SiD's side over for virksomheder med kun få ansatte SiD'ere, på de virksomheder, som har indgået en aftale med Kristelig Fagforening.
Der er her tale om en blokade over for to virksomheder, Ikadan i Ikast og Brørup Maskinstation, som har varet i ca. 1 år uden udsigt til afslutning.
SiD mener at have monopol på overenskomster, hvis blot én medarbejder på en virksomhed er medlem af dette forbund.
Det er selvfølgelig helt uacceptabelt, at de har den mulighed.
Arbejdsministeren taler om internationale konventioner.
Jamen, det er jo udmærket, men det kunne jo da så være, at vi skulle have ophævet vores tilslutning til den internationale konvention, hvor vi ikke har den rettighed til at lave flere fagforeninger og overenskomster for fagforeninger uden for LO.
Der er jo ikke tale om, at der her røres ved blokaderetten.
Der er jo tale om, at man simpelt hen kører et monopol fra SiD på hele overenskomstområdet.
Og det ønsker man at holde fast i, og det ønsker regeringen, og det ønsker hr. Ole Vagn Christensen.
Men blokader af den karakter og længde, der her er tale om, er helt uacceptabelt.
Og det er til skade for virksomhederne, og det er til skade for de ansatte.
Jeg er helt sikker på, at hvis der var frie fagforeninger uden for LO, så kunne de lige så vel som LO indgå overenskomster, som godt kunne opfylde det, som tilfredsstillede medarbejderne på den enkelte virksomhed.
Jeg synes, det er urimeligt, at man ikke vil være med til at ændre disse ting, og det vil man åbenbart ikke.
Men vi kan i hvert fald fra Dansk Folkeparti tilsige vores fulde støtte til det her beslutningsforslag.
Kristian Jensen (V), 1999-11-19:
Til hr. Ole M. Nielsen
: Naturligvis, det var en fortalelse, at jeg ikke også fik den mulighed med, som naturligvis stadig væk er bevaret.
Så vil jeg blot rose hr. Ole Vagn Christensens profetiske evner, når han allerede her kan se en konsekvens af et beslutningsforslag, som endnu ikke er vedtaget.
Det er ikke profetiske evner.
Det er bare hr. Ole Vagn Christensens bud på det.
Derimod er jeg klar over, at der er en lang række andre bud på, hvordan fremtiden vil blive.
Jeg tror på, det vil blive en fremtid, hvor både de fagforeninger, der er inden for LO-familien, og de fagforeninger, der er udenfor, vil oppe sig i en konkurrence om at tilbyde medlemmerne de bedste overenskomster, den bedste service og hjælp.
Det er jo sådan, at vores forslag ikke går ud på at give nogle af fagforeningerne en særlig rettighed, en særlig fortrinsstilling, men derimod give dem muligheden for at tilbyde deres medlemmer den bedste service, det bedste tilbud, en fri konkurrence.
Og vi er faktisk nogle stykker, der tror på, at konkurrence fremmer kvalitet.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-11-19:
Jeg vil bare spørge hr. Kristian Jensen, om der stadig væk er mulighed for blokade, endda også for et mindretal af medarbejdere på en virksomhed, hvis ikke virksomheden har overenskomst med en organisation i forvejen?
Hvis man skal bruge 100 mio. kr. på børnefamilierne, så har vi bedre forslag til det, f.eks., som jeg nævnte, ved at målrette dem mod de mindste børn med enlige, studerende forældre.
Så målretter man dem mod nogle, der har brug for dem.
Her bliver der delt ud til folk, som har mere eller mindre brug for det.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 1999-11-19:
Jo, det er da rigtigt, at man altid kan anvise andre måder at bruge pengene på, men jeg vil stadig væk godt have svaret: Mener hr. Ole M. Nielsen, at dette er en forbedring for børnefamilierne, også de børnefamilier, som hr. Ole M. Nielsen i øvrigt stod og snakkede om, nemlig de børnefamilier, hvor vi taler om de mindste børn?
Mener hr. Ole M. Nielsen, at det er en forbedring eller det modsatte?
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-11-19:
Den her ordning er jo ikke engang rettet mod de mindste børn, og det er det, vi vil være med til.
Den er måske en beskeden forbedring for nogle børnefamilier, det vil jeg da bestemt ikke afvise, men det er en meget beskeden forbedring.
Thorkild B. Fransgaard (FRI), 1999-11-19:
Det lyder godt.
Når der er en, der holder orlov, er det allerede på nuværende tidspunkt, hvor man skal holde minimum 13 uger, et problem at få en ny medarbejder.
Hvad vil der ske, hvis man kan holde orlov i flere og kortere perioder, helt ned til 8 uger?
Ja, der vil ske det, at det faktisk bliver umuligt at få en ny medarbejder, og får man en, så er tiden gået, inden man får ham oplært.
Hvad er resultatet?
Jo, de medarbejdere, der er tilbage ude på virksomheden, skal jo løbe stærkere og stærkere, hvis de kan gøre det, for de løber allerede stærkt i dag.
Derfor ser jeg dét som det største problem i det her lovforslag.
Selvfølgelig er det noget, børnefamilierne ønsker.
Det kan jeg ikke forestille mig andet.
Men vi skal da også tænke på de medarbejdere, der er tilbage.
Derfor ser vi meget skeptisk på det her i Frihed 2000.
Der står i bemærkningerne til lovforslaget, at det koster ca. 100 mio. kr. for det offentlige.
Det er rigtigt, at der er skrevet cirka, for det er der ingen der kan sige noget om.
Men så ud for, hvad det koster erhvervslivet, står der 0 kr.
Det vil under alle omstændigheder komme til at koste erhvervslivet noget, men hvor meget er ikke til at sige.
Men én ting er sikker: Noget vil det koste, for hver gang man kan få en ny medarbejder - hvis man kan - skal han oplæres, og det koster penge. Jeg kan godt forstå, at der er nogle børnefamilier, der ønsker at kunne holde orlov i nogle flere og kortere perioder, men som medlem af det her høje Ting mener jeg, at vi også skal tage hensyn til de medarbejdere, der er tilbage ude på arbejdspladserne, og at vi også skal tage hensyn til arbejdsgiveren. Derfor ser vi meget skeptisk på det her lovforslag.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 1999-11-19:
Jeg vil til hr. Thorkild B. Fransgaard sige, at det er jo altså en offentligt betalt orlovsydelse, og det er derfor, den ordning også kan koste penge.
Men jeg vil egentlig gerne høre, om ikke hr. Thorkild B. Fransgaard er enig i, at der netop med forslaget, som det er fremsat her, er foretaget en konkret afvejning af, hvad arbejdsmarkedets behov kunne være, og hvad børnefamiliernes behov kunne være?
Jeg har vanskeligt ved at forstå, hvorfor denne her ordning skulle koste arbejdsgiverne en masse penge.
Jeg kunne forstå det, hvis det var tilfældet i forhold til en tidligere ordførers tale, hvor man mente, at der bare skulle laves aftalebaseret orlov.
Det kunne jeg forstå ville koste arbejdsgiverne penge.
Men her er der netop foretaget en konkret afvejning af behovene på begge sider.
Thorkild B. Fransgaard (FRI), 1999-11-19:
Til hr. Kramer Mikkelsen vil jeg sige, som jeg sagde i min ordførertale, at det, som jeg ser som det største problem i det her lovforslag, er det faktum, at som det er nu, er det allerede et problem at få en erstatningsarbejder, hvis der er en, der holder orlov, og at det vil blive meget vanskeligt, hvis der er nogen, der kommer ned på kun at holde 8 uger.
Det er det, vi ser som hovedproblemet i det her lovforslag.
Derfor ser vi skeptisk på det.
Kristian Jensen (V), 1999-11-19:
Vil den socialdemokratiske ordfører bekræfte, at Arbejdsretten tidligere har afsagt kendelse om, at overenskomster indgået under Kristelig Arbejdsgiverforening og Kristelig Fagforening er kollektive overenskomster, og vil den socialdemokratiske ordfører redegøre for, om der andre steder i verden er visse begrænsninger for indgåelse af konflikter, nemlig begrænsninger for, hvor stor organisationsprocent der er?
Jeg kan måske hjælpe lidt på vej og sige, at jeg hentyder til tilstandene i Norge.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-11-19:
Ja, arbejdsministeren og hr. Ole Vagn Christensen snakker og snakker om principper og om internationale regler, og det er helt, som jeg havde regnet med at det ville være.
Der er ikke nytænkning for fem flade øre under solen fra de to herrers side.
I stedet burde man måske forholde sig til virkeligheden:
Der er en virksomhed i det jyske, som nu har været udsat for en sådan blokade i over et år.
Blokaden fortsætter, og der er kun to muligheder, hvis blokaden fortsætter.
Den ene mulighed er, at virksomheden lukker.
Den anden mulighed er, at virksomheden flytter til udlandet.
Jeg vil godt spørge hr. Ole Vagn Christensen: Hvem har egentlig glæde af det?
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-11-19:
Jeg vil gerne spørge hr. Ole Vagn Christensen, om hr. Vagn Christensen har bemærket, at blokaderetten jo ikke fjernes ved det forslag her?
Den opretholdes f.eks. stadig væk på virksomheder, hvor der ikke er en kollektiv overenskomst, og på virksomheder, hvor den aktuelle fagforening har et flertal af medarbejdere.
Jeg vil gerne spørge hr. Ole Vagn Christensen, hvad det er for en gammel retsfornemmelse, der medfører, at et 100 år gammelt forlig skal ekskludere andre, mens det stadig væk på dansk grund, i det danske samfund, skal være en eksklusiv forsamling af medlemmer og organisationer, der har retten at ekskludere andre for at have indflydelse helt uden om dansk lovgivning.
Ole Vagn Christensen (S), 1999-11-19:
Ja, det var jo mange spørgsmål, og nu trækker man sagen op fra hr. Knud Erik Kirkegaards side.
Det var ikke en fagligt meget aktiv eller en tidligere tillids- eller sikkerhedsrepræsentant, der udløste konflikten, men derimod en magtesløs fabriksarbejder, der ikke kunne klare over 8 timers aften- og nattevagter ved plastmaskiner uden en spise-, ryge- og tissepause.
Og det, jeg gerne vil have lov til at spørge de herrer om, er: Er dette, hvad der menes med, at der er indgået en fornuftig aftale?
Jeg mener, at hvis det her skulle være resultatet af det, man henholder sig til, så betyder det, at på en lang række områder skal vi herinde lovgive for, at folk kan få tissepauser, rygepauser, spisepauser.
Og hvad bliver resultatet?
når hr. Knud Erik Kirkegaard spørger om, hvor denne virksomhed sådan set ender henne, ja, så siger medarbejderen selv her, at det ved hun ikke noget om, men det, hun ved, er, at hvis den får lov til at køre efter disse retningslinjer, kommer der det ud af det, at den så kan konkurrere andre ud, som har ordnede forhold med hensyn til alt muligt andet, som man kalder anstændighed.
Kristian Jensen (V), 1999-11-19:
Er det hr. Ole Vagn Christensen påstand, at Kristelig Fagforening har en aftale, der har det indhold, som hr. Ole Vagn Christensen her har fremført?
Hvis det er tilfældet, vil jeg sige, at jeg vil gerne se den aftale mellem de to parter, der siger, at der skal være 8 timers arbejde uden tisse- og rygepause, spisepause eller andre pauser, for ellers er det jo et fortegnet billede, hr. Ole Vagn Christensen giver af, hvad det er for aftaler, som vi kæmper for at der skal være ret til også at være på det danske arbejdsmarked.
Og når vi nu er i gang, så lad mig referere, hvad SiD-formanden i Lemvig siger om den anden konflikt, der er nævnt i bemærkningerne, nemlig konflikten omkring Brørup Maskinstation.
Dér siger han, at det er ikke aftaler om løn, ferieforhold, arbejdstid eller andet, der skiller.
Nej, det er de nemlig enige om.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-11-19:
Hr. Ole Vagn Christensen holdt igen en tale, som jeg næsten oplevede som en lang tale, og følelserne løb af med ham igen, men han svarede jo ikke på mit spørgsmål.
Mit spørgsmål var: Hvis Ikadan enten lukker eller flytter til udlandet, hvem har så egentlig fordel af det?
Og så vil jeg godt spørge hr. Ole Vagn Christensen, om han er bekendt med, at revisionsfirmaet PricewaterhouseCoopers har udarbejdet en meget, meget omfangsrig rapport, hvor man har sammenlignet de overenskomster, som SiD har med arbejdsgiverne, og de overenskomster, som Kristelig Fagforening har med deres arbejdsgivere, og konklusionen er, at der ikke er nævneværdig forskel.
Ole Vagn Christensen (S), 1999-11-19:
Jeg kan kun sige til hr. Kristian Jensen: Det kan godt være, det ikke er det, man ønsker, men det er det, der bliver konsekvensen af det her beslutningsforslag.
Kristian Jensen (V), 1999-11-19:
Hvis hr. Ole Vagn Christensen vil læse forslaget, så vil hr. Ole Vagn Christensen finde ud af, at beslutningsforslaget ikke fratager arbejderne retten til blokade ud over de få tilfælde, hvor de folk, der ønsker en blokade, er et lille mindretal, som vi har set i de sager, som er baggrund for, at forslaget nu er kommet frem. Det, som vi ønsker fra Venstres side, er ikke at nedbryde stabiliteten på arbejdsmarkedet.
Det, vi kigger på, er enkelte menneskers rettigheder i det her samfund.
Rettigheder til at vælge frit, selv vælge, hvilken fagforening og overenskomst man ønsker at være dækket af.
Retten til at sige: Ja, men vi ønsker at have en overenskomst, som ikke er med LO/DA, men derimod med Den Kristelige f.eks., Danmarks Frie Fagforening eller andre fagforeninger, som man ønsker.
Den rettighed til individuel frihed ligger Venstre meget på sinde, og derfor støtter vi naturligvis forslaget.
Ole Vagn Christensen (S), 1999-11-19:
Det kan godt være, hr. Kristian Jensen mener, vi ikke har udviklet os.
Vi mener til gengæld, at det har vi.
Men vi har gjort det i kraft af, at vi i det her samfund har en stabilitet og har muligheder og har givet hinanden muligheder, ved at der har været god enighed om, at man har haft en fredspligt.
Så har man kunnet komme i gang med at producere, og det har vi alle sammen tjent noget på, således at det her samfund nok også er et, der har givet mange mennesker mulighed for at kunne uddanne sig lidt bedre, end deres forældre har gjort.
På den måde har vi hele vejen igennem løftet os.
Jeg mener om det, som hr. Kristian Jensen siger om jungleloven, at i det øjeblik det lykkes, via et sådant lovforslag som det, der er lagt frem her, at tage retten til konflikt, til blokade, til strejker fra arbejderne, så har man virkelig givet dem junglelov.
Kristian Jensen (V), 1999-11-19:
på Christiansborg, at han ikke længere er klar over, hvad jungleloven går ud på.
Den går ud på, at den stærkeste har ret.
Og når vi snakker om forholdet mellem fagforeninger, er det sådan, at fagforeningerne i LO-familien i øjeblikket er de stærkeste, og hvis vi ikke sætter nogle spilleregler op, der giver plads til, at der kan være andre fagforeninger, ja, så er det de stærkeste, der udrydder de svageste. Det er jungleloven, og hvis det er det, hr. Ole Vagn Christensen gør sig til talsmand for, så værsgo. Når vi fra Venstres side ønsker at gå ind på det her, er det netop, fordi vi har erkendt, at de forhold, der var gældende, dengang man skrev arbejdsmarkedets grundlov og hovedaftalen, dem er der bare sket en udvikling af.
Det var hr. Ole Vagn Christensen selv, der sagde: »Det er 100 år siden«.
Men jeg kan forstå på det hele, at Socialdemokratiets politik ikke har udviklet sig.
Ole Vagn Christensen (S), 1999-11-19:
Hr. Kristian Jensen nævner tre ting i sin ordførertale.
Han nævner, at det ikke er nogen junglelov, man ønsker, han nævner, at man ikke vil se rå magt, og han nævner afgørelser i Arbejdsretten.
Jeg vil godt sige til hr. Kristian Jensen, at hvis nu - selv om det jo ikke kan lade sig gøre, for jeg tror, man er mere fornuftig, også langt ind i de borgerlige kredse og i hvert fald hos arbejdsgiverne i dette land - man skulle gå ind for hr. Kristian Jensens tankegang, må jeg bede om, at man læser det, som fire kloge mænd - hvoraf to var Venstrefolk - sammenskrev til det, der blev arbejdsmarkedets grundlov.
Her gjorde man netop opmærksom på, at man ikke ville have den rå magt, man har kunnet se i England.
Her har vi set den rå magt, og vi har også set, hvad den kunne resultere i, når der ingen fredspligt var for, at man kunne konflikte, og hvad man ellers kunne gøre, når man følte, at tingene ikke faldt på plads.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-11-19:
Udtrykket »at hælde vand ud af ørerne« mener jeg betyder, at man siger noget følelsesladet, som man egentlig ikke rigtig mener, og som man ikke agter at leve op til, og det er sådan set egentlig det, jeg synes vi er vidner til her.
Og det er jo rigtigt, for vi vil ikke komme med ufinansierede forslag.
Vi har alle sammen ønsker til finansloven, og det ved alle vi politikere jo.
Vi får masser
af breve fra vælgergrupper, som vil have nye ydelser, men der er meget få, der skriver til os om besparelser, i hvert fald slet ikke nogen, der gælder deres eget område - det har vi ikke været udsat for endnu.
Men det er rigtigt, at vi tager fra én gruppe børnefamilier og giver til den anden, nemlig fra dem med de ældste børn til dem med de mindste børn, fordi vi mener, det specielt er den aldersgruppe, hvor det er meget vigtigt, at forældrene har tid sammen med deres børn.
Det viser
Det betyder rigtig meget for børnenes trivsel længere henne i livet, og det er faktisk det, vi kalder en investering i fremtiden, som er utrolig vigtig, og som er vigtigere end hensyn til arbejdsmarkedet
lige her og nu
Vi får nok klaret den produktion i Danmark, vi skal have klaret.
Ellers kunne vi måske give lidt afkald på en økonomisk vækst og i stedet få en kvalitativ vækst, som det vil være at investere i børnenes fremtid.
Kan hr. Ole Vagn Christensen bekræfte, at vi betragter Folketinget som den øverste instans i det danske samfund?
Kristian Jensen (V), 1999-11-19:
Jeg går blot på talerstolen for at konstatere, at hr. Ole Vagn Christensen ikke ønsker at svare på vore spørgsmål.
Flere af os har gentagne gange i flere omgange været heroppe og stillet meget konkrete og håndgribelige spørgsmål, som hr. Ole Vagn Christensen ikke ønsker at svare på.
På spørgsmålet om, hvorvidt sandheden er ilde hørt, er jeg sikker på, at hr. Ole Vagn Christensen er den bedste dommer af os alle til at vurdere, hvorvidt sandheden er ilde hørt eller ej.
Jeg vil bare komme med den kommentar, at hr. Ole Vagn Christensen i sine bibemærkninger anerkendte, at aftalen mellem Kristelig Arbejdsgiverforening og Kristelig Fagforening indeholder de ryge-, tisse- og spisepauser m.v., som hr. Ole Vagn Christensen i sit første indlæg sagde de ikke indeholdt, og at aftalen faktisk, som hr. Knud Erik Kirkegaard sagde, dermed er lige så god som den, SiD kunne have forhandlet.
Tak for det!
Tom Behnke (FRI), 1999-11-19:
Jeg sad oppe på mit kontor og lavede noget andet, da jeg hørte hr. Ole Vagn Christensens tale i de dertil indrettede radioer, og først tænkte jeg, at radioen måtte være forkert indstillet, og at det måtte være en transmission fra Dumaen i Rusland.
Så kontrollerede jeg på radioen, at det var fra Folketingssalen, der blev talt, og at det var hr. Ole Vagn Christensen, der havde ordet, men ikke desto mindre var jeg stadig stærkt i tvivl på grund af det, som hr. Ole Vagn Christensen sagde.
Så vidt jeg har forstået, har Socialdemokratiet et slogan, der hedder »Frihed, lighed, broderskab«.
Dette med »frihed« og »lighed«, gælder det også, når vi taler om blokaderetten?
Jeg tænker nærmest på, at hvis det er sådan, at de røde fagforeninger skal have lov til at lave blokader, hvis virksomhederne har indgået overenskomst med f.eks. Kristelig Fagforening, hvordan ville situationen så se ud, hvis Kristelig Fagforening lavede blokader mod virksomheder, der har indgået overenskomst med de røde fagforeninger?