Jann Sjursen (KRF), 2001-10-04:
Det er blevet gentaget igen og igen, at verden med ét slag ændrede sig, da de kaprede passagerfly tirsdag den 11. september bragede ind i to af USA's vigtigste symboler, World Trade Center og Pentagon.
Men det er ikke kun de store symbolladede bygninger i USA, der ligger i ruiner, det gør også det fredshåb, som spirede så stærkt efter Berlinmurens fald i 1989.
Nu er vi i bogstaveligste forstand bombet tilbage til den kolde krig eller noget, der kan blive endnu værre, også på trods af de lyspunkter man selvfølgelig også skal lede efter i den nuværende situation.
I første omgang er det chokket og sorgen og medfølelsen
med de ramte, der dominerer, men vi er også nødt til at tænke fremad og overveje, hvordan vi bedst dæmmer op for den masseterrorisme, som er indvarslet.
På det sikkerhedspolitiske plan har NATO for første gang besluttet at aktivere traktatens art. 5, som siger, at et angreb på et NATO-land skal betragtes som et angreb på hele NATO.
Derfor har NATO-landene udsendt en erklæring om, at vi står bag USA i de aktioner, der er nødvendige for at genetablere sikkerheden.
Kristeligt Folkeparti tilslutter sig fuldt ud den nye NATO-erklæring, som er en stor solidaritetserklæring med det amerikanske folk.
Og når det er fastslået, hvem der står bag, skal Danmark naturligvis være parat til at bidrage til at forhindre yderligere terror fra disse terrorister og til at forebygge lignende terrorhandlinger rettet mod NATO-lande.
Med andre ord står vi også bag den linje, som statsministeren og regeringen har lagt for at svare på den udfordring, som har mødt ikke bare Danmark, men hele verdenssamfundet efter den 11. september.
Jeg er glad for, at statsministeren i sin åbningsredegørelse i tirsdags ikke blot lod det blive ved, sagt lidt firkantet, krudt og kugler, men også nøje understregede, at den nye situation i endnu højere grad tilsiger, at vi lægger vægt på internationalt at arbejde på at mindske uligheden.
Vi skal arbejde på at få skabt den ny verdensorden, som så mange gange har været indvarslet, men som vi desværre ikke har set endnu.
Jo, vi har måske nok set en ny verdensorden, sådan som George Bush, den daværende amerikanske præsident, indvarslede efter Golfkrigen, men det er faktisk en verdensorden, som er værre end den gamle.
Vi finder fra Kristeligt Folkepartis side, at et håndslag fra dansk side i den situation til verdens befolkning, i virkeligheden til de fattigste, også burde udformes i forbindelse med de finanslovforhandlinger, som snart påbegyndes, i form af en flerårsaftale omkring den danske udviklingsbistand.
En aftale, som betyder, at vi kommer op på 1 pct. af bruttonationalindkomsten i udviklingsbistand næste år, sådan som det også fremgår af den finanslov, som i øjeblikket er gældende for 2001.
Vi synes med andre ord ikke, at regeringens rigtige holdninger på det område helt modsvares af det finanslovforslag, der er lagt frem, hvor man ikke tilsiger udviklingslandene støtte i form af den ene procent, der ellers er lovet i finansloven for i år.
Jeg vil godt advare imod, at tragedien i USA bruges, som det tidligere er blevet gjort her i debatten i dag, som en rambuk for udlændingedebatten herhjemme.
Ved helt generelt og uden nuanceringer at koble dansk udlændingepolitik sammen med terrorbekæmpelsen, som det desværre også er sket flere gange i dag, bliver grøfterne i integrationsdebatten blot gravet endnu dybere, end det allerede er tilfældet.
Det synspunkt vil de fleste sandsynligvis være enige i.
Jeg konstaterer bare, at den retorik, der anvendes, reelt er med til at etablere en sammenhæng mellem terrorbekæmpelse og udlændingedebatten, og det beklager jeg dybt.
Det er netop det faktum, som er med til at skabe de dybe grøfter i udlændingedebatten, og én ting er de grøfter, der måske graves her på Christiansborg, det kunne måske nok være til at komme over, langt værre er det, at der også graves grøfter i befolkningen.
Det vil være sørgeligt, hvis det også lykkes selvmordspiloterne at flyve deres terrorfly lige midt ind i Danmark i overført betydning.
Hvis det lykkes dem at splitte muslimske og kristne naboer i Danmark, så har de virkelig opnået deres mål.
Det skal vi ikke tillade.
Det, vi står i nu, er hverken en etnisk krig eller en religionskrig, det er en kamp mod terrorisme, en kamp, som vi heldigvis ikke står ene om.
Lad mig herefter vende mig til nogle mere indenrigspolitiske betragtninger.
De kan være svære at komme til efter begivenhederne den 11. september, det indrømmer jeg, men der melder sig jo også en dag, hvor disse spørgsmål skal håndteres.
Vi lægger fra Kristeligt Folkepartis side utrolig vægt
Familien er det grundlæggende fællesskab, hvor vi vokser op, udvikles og modnes som mennesker, og derfor er en harmonisk opvækst i et trygt og godt familiemiljø den bedste ballast i livet, selv om det naturligvis ikke er den eneste, vi får.
Men fordi familien er det grundlæggende fællesskab, dér hvor vi også for alvor i praksis lærer, hvad solidaritet og demokrati vil sige og kan føre det videre ud i det bredere fællesskab, derfor skal vi som samfund også være med til at skabe gode rammer for familiens trivsel, ikke bare for familiemedlemmernes egen skyld, men også for samfundets skyld, så det enkelte menneske får overskud til i højere grad at tage ansvar for fællesskabet og engagere sig i netop medmennesket.
De første år af børnenes opvækst er de vigtigste overhovedet, og det er derfor, at Kristeligt Folkeparti også i lang tid har arbejdet for en forlænget barselorlov, en barselorlov på et helt år, og vel at mærke en fleksibel barselorlov, der også kunne give småbørnsforældrene mulighed for at gå på deltid.
Det har været opmuntrende - for nu at se positivt på det - at vi i løbet af foråret har oplevet, at snart sagt alle partier i Folketinget har meldt sig bag dem, der bakker op om kravet om en forlænget barselorlov.
Jeg vil gerne sige, at vi fra Kristeligt Folkepartis side lægger vægt på at finansiere vores forslag, også de forslag vi bringer ind i finanslovforhandlingerne, og det gælder også vores forslag om en forlænget barselorlov.
Vores synspunkt er helt klart det, at vi har råd, hvis vi vil.
Spørgsmålet er måske snarere, om vi har råd til at lade være med at give børnene de bedre opvækstvilkår, som er så helt afgørende også for, hvordan vores fællesskab i det hele taget udvikler sig.
Det er af afgørende betydning for Kristeligt Folkeparti, at finanslovaftalen for 2002 kommer til at indeholde en forlænget barselorlov.
Ældre er generelt en ressourcestærk gruppe, men der er selvfølgelig en del ældre, som har brug for hjælp, og som har brug for bedre vilkår.
Det er fint nok, at statsministeren i sin åbningstale siger, at regeringen nu vil gøre noget for at få
hjemmehjælpen til at fungere, men her må jeg sige, at det har vi ærligt talt hørt før.
Det sagde statsministeren også i sin åbningstale sidste år og forrige år.
Selv om mange kommuner allerede i dag lever op til deres forpligtelser, så gælder det ikke alle.
På det seneste har især de uacceptable forhold i Københavns Kommune vist, at det ikke er en selvfølge, at kommuner gør det.
Vi er derfor for længst kommet dertil, hvor det ikke er nok med de fine ord.
Der må handling til.
I den forbindelse er det da et lille skridt i den rigtige retning, at socialministeren nu ved lov vil pålægge kommunerne at tage deres løfter om hjemmehjælp alvorligt, men det er ikke vidtgående nok, når socialministeren siger, at de ældre, der svigtes af hjemmehjælpen, skal kompenseres økonomisk.
Nej, de skal faktisk også have mulighed for at tilkalde erstatningshjælp fra et privat hjemmeservicefirma, som kommunen har indgået en aftale med, så de ikke blot får penge, men de rent faktisk får den hjælp, de har brug for.
Der er jo en grund til, at de er blevet visiteret til en hjemmehjælp.
Ved folketingsbeslutning nr. B 76 fra den 1. juni pålagde et flertal uden om regeringen, et flertal anført af Kristeligt Folkeparti, at regeringen skal fremsætte et lovforslag inden 1. november, som skal sikre den nødvendige støtte til renoveringen af selvejende institutioners plejeboliger.
Det undrer os såre, at det lovforslag ikke er nævnt i regeringens lovkatalog, som blev fremlagt i tirsdags, ligesom det i øvrigt undrer os, at finansieringen af det lovforslag på 100 mio. kr. ikke fremgik af det finanslovforslag, som regeringen fremlagde i august måned.
Lad mig på dette tidspunkt af dagen blot stilfærdigt sige: Det lovforslag må og skal ligge på Folketingets bord senest 1. november.
ønsker et samfund, der er indrettet, så det fuldt ud kan bruges af alle.
Det kan være svært at løfte den opgave på én gang, for det er faktisk en stor opgave at løfte.
Men vi vil i forbindelse med finanslovforhandlingerne satse på, at handicapområdet får et løft.
Vi vil bruge knap 200 mio. kr. på at forbedre de handicappedes vilkår.
Det gælder for det første i spørgsmålet om at opnå større grad af tilgængelighed for handicappede i det offentlige rum.
Det er et stort problem for handicappede at få adgang til alle offentlige institutioner, undervisningssteder og offentlig transport.
Dér må der sættes ind.
Det gælder for det andet i forhold til den såkaldte ledsageordning, som jo kun gælder for de 18-67-årige.
Det betyder i realiteten, at mennesker med handicap mister en rettighed til fortsat at kunne leve et aktivt liv uden for deres hjem, blot fordi de fylder 67 år.
Dette tab af rettigheder kan opleves som yderst diskriminerende.
Et fysisk eller psykisk handicap forsvinder jo ikke, bare fordi man er blevet ældre eller kommet over de 67 år.
Derfor ønsker vi fra Kristeligt Folkepartis side denne aldersgrænse fjernet, så vi ikke gør forskel på de handicappede på grund af alder.
Udlændingedebatten er desværre i høj grad reduceret til, hvad der skal indføres af stramninger for at undgå, at flere kommer her til landet.
Jeg vil gerne slå fast, at det for Kristeligt Folkeparti at se ikke er her, de væsentligste problemer ligger.
Generelt mener vi i Kristeligt Folkeparti
, at udlændingeloven allerede i dag er særdeles stram.
Statsministeren har sågar på et tidspunkt kaldt den verdens strammeste udlændingelov.
At den er meget stram, viser sig f.eks. i reglerne for mulighederne for at indgå ægteskab for personer under 25 år.
Det viser sig i forhold til de tilknytningskrav til Danmark, der er, når det gælder indgåelse af ægteskab, også med hensyn til at have en passende bolig.
På de områder mener vi faktisk, at udlændingelovgivningen er for stram.
På andre områder kan der være grund til at stramme op, så vi har blandt andet foreslået, at muligheden for at opnå tidsubegrænset opholdstilladelse først skal kunne ske efter 5 år og ikke som i dag efter 3 år, dog således at sagsbehandlingstiden indregnes i den periode, der skal gå, inden man kan opnå tidsubegrænset opholdstilladelse. Vi har også sagt, at vi mener, det er vigtigt, at man foretager en reel individuel efterprøvelse af opholdsgrundlaget, inden man tildeler tidsubegrænset opholdstilladelse.
Vi ønsker, som det også fremgår af udlændingeloven, at man så også i praksis foretager en egentlig efterprøvelse af opholdsgrundlaget.
Men overordnet set
er det altså Kristeligt Folkepartis politik, at udlændingepolitikken ikke bare skal have som hovedsigte, at vi skal holde så mange som muligt ude af Danmark.
Det handler faktisk i høj grad om, at vi på baggrund af den lovgivning, vi har, sikrer den bedst mulige integration af dem, der kommer, og jo da ikke mindst af dem, vi allerede har som borgere.
Og det er en integration, der meget let bliver slået i smadder af den aktuelle udlændingedebat ud over de mere formelle barrierer, der kan være.
Her påhviler der ikke mindst os folkevalgte politikere et stort ansvar.
Det er mange gange blevet understreget også i debatten i dag, og jeg er enig i, at tilknytningen til arbejdsmarkedet er en vigtig brik i integrationen.
Derfor er det også tosset, at vi modtager de nye danskere, flygtningene især, på en sådan måde, at vi reelt klientgør dem fra den dag, de kommer hertil. Vi synes, det ville være naturligt at sige, at de, der rent faktisk har mulighed for at få arbejde, efter at de er kommet hertil, at de selvfølgelig får den midlertidige arbejdstilladelse, også i den periode, hvor deres ansøgning om asyl rent faktisk bliver behandlet. Og jeg er enig med dem, der i debatten har talt for, at det er vigtigt, at kommunerne følger op på integrationsloven, er med til at sikre, at bistand bliver til arbejde eller uddannelse.
Men det er jo ikke kun noget, der skal gælde i forhold til de nye danskere, det gælder jo også i forhold til gamle danskere, så der er sådan set ingen grund til at gøre det til et specielt integrationsspørgsmål.
Jeg synes også, det er vigtigt, at de moderate miljøer blandt nydanskerne, muslimske kredse især, som jo ellers bliver prygelknabe for meget i debatten i dag, træder i karakter og træder frem og siger fra, også over for nogle af de ubehagelige scener, vi har oplevet i Danmark efter den 11. september.
Lad mig til slut kommentere statsministerens stadig voksende brug af ordet værdier.
Som formand for et parti, der for 4 år siden gik til valg på et krav om en øget værdidebat, kan jeg selvfølgelig kun hilse det velkommen, at landets statsminister nu også er med til at sætte den dagsorden.
Det mener jeg faktisk at statsministeren er.
I sin åbningsredegørelse i tirsdags gjorde han meget ud af, at vi skal holde sammen i Danmark, og at vi skal værne om det fælles værdigrundlag.
Statsministeren lagde meget vægt på to begreber i relation til vores fælles værdigrundlag, det var demokrati og frihed, og det er helt klart to centrale begreber, to centrale værdier.
Men jeg synes egentlig, det ville være velgørende, hvis statsministeren også i værdidebatten vil pege meget konkret på og sætte navn på, hvad det i virkeligheden er for et fælles værdigrundlag, som det danske samfund mere eller mindre er rundet af, og som stadig væk præger det, nemlig det kristne.
Det er det kristne værdigrundlag, der har præget Danmark i tusind år og stadig væk gør det og i øvrigt gør det, uanset hvordan vi hver især kan have det med Vorherre på det rent personlige plan.
Hvordan ville det danske samfund således ikke have set
ud, hvis vi ikke havde kendt til det kristne begreb næstekærlighed, at vi ikke kun har et ansvar for os selv, men er forpligtet til at arbejde for værdige forhold for vore medmennesker, også for nye medborgere?
Eller er nogen i tvivl om, at vores prioritering af menneskerettighederne herhjemme står på fundamentet af det kristne menneskesyn: at ethvert menneske har uendelig stor værdi, uanset race, køn, alder, evner, kultur og religion?
I sin prædiken i Slotskirken forud for Folketingets åbning sagde biskop Karsten Nissen: »Kristendommen har gennemsyret vor lovgivning og vor sprogbrug på mangfoldige måder, som vi ikke altid erkender.« Jeg er fuldstændig enig.
Og jeg anser det faktisk for en meget vigtig politisk opgave også i de nærmeste år at være med til at skabe en øget erkendelse af, at det danske samfund også bygger på og især bygger på det kristne værdigrundlag.