Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-02-28:
Jeg vil gerne indlede med at sige, at jeg næsten har lyst til at stille mig herop og lade være med at sige noget i 5 minutter.
Seks gange har jeg stillet de samme spørgsmål, og seks gange har jeg ikke fået noget svar, og så er der nogle, der stadig undrer sig over, at jeg udtaler min hån over for det her sted.
Jamen det kan der da ikke være noget mærkeligt i med den behandling, den nuværende regering giver oppositionen.
Her er ikke nogen debat, her er ikke nogen reelle svar, herfra starter ingen folkelig debat i forhold til resten af befolkningen, det er løgne, det er manipulation, og det er fortielser.
Det har ingenting med demokrati at gøre.
Det er elitært, og det er centralistisk, og det er fløjtende arrogant. Min skepsis over for det her system bliver større og større for hver evig eneste gang, jeg sætter mine ben på Christiansborg.
Jeg havde ærlig talt håbet, at det ville forholde sig omvendt.
Jeg vil så også gerne sige lidt om den her debat i dag, for den handler jo lidt om det samme, nemlig demokratiet i vores samfund: om folkeoplysning, om almen dannelse, om folks mulighed for at deltage i en debat, og det ønsker denne her regering tydeligvis ikke.
De, der er dårligst uddannede og har sværest ved at deltage i den folkelige debat, skal have endnu dårligere mulighed for at få uddannelse, end de har i dag.
Der må man rose den tidligere regering.
Uanset at jeg ikke altid har været så glad for den tidligere regering, så havde de i det mindste en ambition om, at 95 pct. af en ungdomsårgang skulle have en uddannelse, og det er sådan set fornuftigt.
Man kan så sige, at det var ærgerligt med den tidligere regering, at den var lidt ligeglad med, hvordan det skete, bare det skete.
Det største problem, der er med de danske uddannelser i dag, er den markedsgørelse af uddannelserne, der sker, en
markedsgørelse, som blev indledt af tidligere undervisningsmister Bertel Haarder, fortsat af SR og nu igen videreført af den nye VK-regering.
Uddannelse bliver betragtet som en vare, der skal leveres af en virksomhed.
Og de grundlæggende elementer i markedsgørelsen er taxametersystemet, hvor man giver penge pr. fuldført elev.
Det sikrer, at et politisk flertal kan styre uddannelserne den vej, de vil, altså igen en magtcentralisering, et elitært tiltag og fuldstændig mangel på frit valg for de enkelte og frit valg for de enkelte institutioner.
De her taxametersystemer skal sikre, at uddannelsen fokuserer på produkter frem for kvalitet og på, at der inden for systemet kan laves nedskæringer, der gennemføres forholdsvis skjult - det sker igen ved finansloven i år -
og når jeg siger forholdsvis skjult, er det, fordi det er åbent for alle, hvor mange procent der bliver skåret med. Hvis ellers finansministeren gider fremlægge de reelle tal, ligger det forholdsvis klart, men der bliver ikke foretaget en politisk prioritering. Man går ikke ind fra politisk hold og siger: Vi ønsker at skære i bogkvaliteten i skolerne, eller: Vi ønsker at skære i lærertimerne, nej, man lægger det ud til den enkelte skole at stå for nedskæringerne.
Herindefra planlægger man så uddannelserne og de store visioner osv. osv., og så lægger man alt det sure arbejde ud på skolerne.
Det er det, der forstås ved decentralisering herindefra.
Det er den måde, man ønsker at skrue et uddannelsessystem sammen på.
I Enhedslisten mener vi, at det er fuldstændig mangel på forståelse for, hvordan man får kvalitet ind i uddannelserne.
Man - de borgerlige og Socialdemokratiet - har allerede nu gjort en række uddannelsesinstitutioner selvejende.
Man har gjort dem til virksomheder, der skal fungere som virksomheder med virksomhedsopbygning og virksomhedsledelse.
Det seneste skud på stammen er planerne om at afskaffe universitetsdemokratiet og gøre universiteterne selvejende.
Det står i regeringsgrundlaget, men det blev lanceret af Socialdemokratiet sidste sommer.
Er det visioner for uddannelsessystemet - undskyld mig!
- at erhvervslivet skal ind og sidde og diktere, hvordan uddannelserne skal være, og at man fuldstændig kører de studerende og underviserne ud på et sidespor?
For mig at se
Det er den måde, vi finder de bedste løsninger på, som er gode løsninger for alle, både erhvervslivet, de studerende og de forskere, der arbejder på universiteterne.
Men det er åbenbart ikke holdningen her.
Der skal det være en enkelt lille elite, der sidder og dikterer det hele, ligesom vi ser det i salen i dag, hvor der ikke bliver svaret ordentligt på de spørgsmål, der bliver stillet, og hvor der ingen dialog er, ingen debat.
De, der har magten, kan læne sig tilbage og folde hænderne og være fuldstændig ligeglade med, hvad de andre partier siger.
Både den tidligere regering og den nuværende har beskåret i de arbejdsløses ret til uddannelse, f.eks. i forbindelse med arbejdsmarkedsreformens forskellige faser, hvor f.eks. den tredje fase betød en voldsom nedskæring af lediges muligheder for uddannelse efter eget valg, idet antallet af uger faldt fra 52 til 6, og f.eks. den voldsomme indskrænkning af positivlisten, som betød, at arbejdsløse fik fjernet en lang række uddannelsesmuligheder.
Resultat af den grundlæggende asociale uddannelsespolitik, der har været ført i mange år både fra de borgerlige og fra Socialdemokratiet, er, at uddannelsessystemet i Danmark stadig har en social slagside.
Uddannelserne er stadig institutioner for middelklassen med middelklasseværdier, hvor det stadig er unge fra de øverste sociale klasser, der slipper lettest igennem.
Den tidligere regering gjorde ikke meget for at rette op på det her.
Den nuværende regering gør det direkte værre, og det synes jeg er sørgeligt, jeg synes, det er skadeligt for demokratiet, og jeg skammer mig over de forslag, denne her regering fremlægger, og ikke mindst over den måde, de fremlægger dem på.