Elisabeth Arnold (RV), 2000-09-06:
Jeg anede en lidt sarkastisk tone i hr. Keld Albrechtsens spørgsmål, hvor han taler om de lyriske udredninger om fredens projekt.
Det er en forpligtelse for vores generation at arbejde for, at fortidens katastrofer ikke gentager sig.
Og uanset hvordan man vender og drejer det, så vinder man ikke freden ved blot selv at være fredelig; man skal også gå aktivt ind i det fredsskabende arbejde.
Og når det handler om Europa, så er Frankrig og Tyskland selvfølgelig kernepunkterne, kernelandene, men det er også vigtigt, at de mindre lande er med, for vi holdes jo ikke uden for krigens rædsler, hvis vores naboer ryger i totterne på hinanden.
Det behøver ikke involvere os direkte, men vi trækkes alligevel med i slipstrømmen.
Så nævner hr. Keld Albrechtsen Ukraine.
Ukraine har altså ikke ansøgt om medlemskab af EU.
Der er hjælpeprogrammer mellem EU og Ukraine.
Der er også mange programmer i de organisationer, som Ukraine og Danmark er medlemmer af i fællesskab, f.eks. Europarådet.
Der er også kontakter, men Ukraine har ikke ansøgt om medlemskab, og hvis det gjorde det, er jeg helt sikker på, at man ville behandle ansøgningen ordentligt og fair og sige: Ja, når I har opfyldt de og de betingelser, haft demokratiske valg og har en fungerende retsstat - hvilket i øvrigt er nogle af de betingelser, man skal opfylde i Europarådet - så lad os diskutere det.
Mig generer det ikke at få f.eks. Ukraine med ind i kredsen af ansøgerlande.
Jeg har overhovedet ingen problemer med det.
Men jeg kan bare se, at hver gang der er en ny gruppe lande, der kommer med i ansøgningsrækken, så finder hr. Keld Albrechtsen endnu et land, som ikke er med.
Albanien er i øvrigt heller ikke med endnu i rækken af ansøgerlande.
Hr. Kristian Thulesen Dahl spørger, om ensretningen er svaret.
Jamen der er jo ingen ensretning.
Landene har jo ikke fælles religion, har ikke fælles sprog, har ikke fælles traditioner, har ikke fælles kultur, men de vil alle sammen gerne have fred, og de vil også alle sammen gerne have velstand; de vil alle sammen gerne have tryghed.
Hvis det er ensretning, så siger jeg: Ja tak, for de vil gerne have velstand alle sammen.
Det sidste spørgsmål tager jeg bagefter.
Jeg skal ikke komme med en lang historisk redegørelse af, hvordan samtlige krige i verden er opstået, men mange af dem er i hvert fald opstået på grund af ulige økonomiske forhold, sociale spændinger mellem nabolande.
Og noget af det, der er vigtigt ved Den Økonomiske og Monetære Union, er at skabe stabile økonomiske forhold i alle medlemslandene, så der ikke opstår store spændinger imellem dem, så ingen f.eks. har store devalueringer, hvor de påfører hinanden vanskeligheder.
Så vil jeg gerne sige til hr. Kristian Thulesen Dahl om folkeafstemninger, at den tyske udenrigsminister, Joschka Fischer, kommer med en meget skarp kommentar til den tyske kommissærs forslag, hvor han siger, at man meget nøje burde gennemtænke, hvad det ville betyde at bede hver eneste tysker om at tage stilling til, om man nu skulle udvide med Polen. Jeg synes, det var godt og markant sagt af Joschka Fischer. Jeg er fuldstændig enig med ham i den bedømmelse. Det med at give hinanden karakterer gør vi hver eneste dag, og det gør vi hver eneste sæson i Europarådet, hvor vi lige siden 1950 har givet hinanden karakter på demokratiets, på menneskerettighedernes og på retsstatens vegne.
Vi bedømmer hvert eneste medlemsland, hvert eneste ansøgerland, og vi bedømmer dem jævnligt og regelmæssigt, og vi uddeler øretæver og advarsler og alt muligt i Europarådet.
Det har vi vænnet os til, og det accepterer vi.
Vi tager ud som valgobservatører i hinandens lande og ser, om det nu også går ordentligt til.
Så det er en trafik, vi har haft i årtier.
Jeg synes, hr. Kristian Thulesen Dahl skulle tage og prøve det.