Holger K. Nielsen (SF), 2004-03-31:
Jeg siger tak for redegørelsen.
Jeg må tilstå, at i betragtning af den debat, vi havde tidligere i dag, kan man godt blive lidt forbløffet over de forskellige standarder, der er for menneskerettigheder forskellige steder i verden.
Noget af det, vi blev bebrejdet her tidligere, var: Hvad vil I gøre, hvis ikke I vil i krig?
Vi forsøgte at sige noget om, at der måske er andre muligheder end at gå i krig, hvis man skal løse menneskerettighedssituationer rundtomkring i verden og gøre noget i forhold til uacceptable forhold.
For det er jo, kan man sige, det stik modsatte af det, som kunne være en fast politik i forhold til at overtræde menneskerettighederne, og det er udtryk for en dobbeltmoral i udenrigspolitikken, som nødvendigvis vil vække lede rundtomkring.
For som det også blev påpeget af statsministeren, er der meget store vanskeligheder, meget store problemer i den kinesiske menneskerettighedssituation.
Og så er svaret: Vi må have en dialog med den kinesiske ledelse.
Det er jo det, vi andre blev hånet for tidligere i dag: at vi bare ville have dialog.
Men her vil man sandelig have dialog og samtidig give signaler om, at det faktisk går meget godt. Jeg synes, at et af problemerne i den danske regerings politik her er, at naturligvis skal vi forsøge at få et samarbejde i gang også med verdens største land, det er indlysende nok, men spørgsmålet er, om vi på forhånd skal sige til kineserne: Det går vældig godt, vi regner med, at det går vældig godt, og derfor ophæver vi våbenembargoen; eller vi skal vende det om og sige: Ved I hvad, I er nødt til først at vise nogle konkrete resultater i jeres menneskerettighedssituation, før vi ophæver våbenembargoen. Den eneste logiske måde at forholde sig til det her på er, at man siger: Det og det og det skal være opfyldt, før vi vil ophæve vores våbenembargo. Der må jeg så tilstå, at da jeg hørte på statsministeren, var der ikke skygge af det i det, han sagde.
Hans melding var, at vi skulle have dialogen, og han henviste til den nye kinesiske forfatning.
Man kan ikke måle menneskerettighedssituationen ud fra, hvordan forfatningen er.
Human Rights Watch og en masse andre menneskerettighedsorganisationer er jo fuldstændig enige om, at der i den seneste tid er sket en forværring af menneskerettighedssituationen i Kina.
Jeg må derfor sige, at vi på det her punkt er mere enige med den amerikanske regering end med den danske regering, for den amerikanske regering er jo meget opmærksom på det her og vil derfor godt have en kritik af Kina i FN's Menneskerettighedskommission.
Det er et fuldstændig forkert signal, der bliver afsendt her, et fuldstændig forkert signal.
Det er udtryk for, at man siger til den kinesiske ledelse: I kan fortsætte, som I har gjort den seneste tid, vi ser gennem fingre med det; det, der er det centrale for os, er at udbygge den økonomiske handel.
Det er vel også her, vi har årsagen til dobbeltmoralen: Vi har at gøre med verdens største marked, vi har at gøre med et meget voksende marked, hvor hele det vestlige erhvervsliv er frygtelig interesseret i at komme ind på det kinesiske
marked
Det er også karakteristisk, at det var en erhvervsdelegation, statsministeren var i spidsen for i Kina, og i den situation vil man godt please de kinesiske ledere. De danske virksomheder skal have gode kontrakter, de skal have gode aftaler med kineserne, og det kunne måske hjælpe lidt, hvis man pleaser dem lidt, hvis man klør dem lidt i nakken.
Jeg opfatter helt klart, at det var det, der skete her - helt klart det, der skete her.
I forhold til menneskerettighedssituationen, i forhold til tibetanerne, i forhold til muslimerne i Shenyang, i forhold til Taiwan, i forhold til de politiske aktivister, der bliver forfulgt, og de it-brugere, der bliver fængslet, er det et meget, meget dårligt signal, og derfor håber jeg, det vil ændre sig.
Jeg vil godt på vegne af SF, Dansk Folkeparti, Enhedslisten og Kristendemokraterne fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse