runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ulrik Kragh (V), 2004-11-11:
Målet med den internationale sikkerhedsstyrke i Afghanistan er at skabe stabilitet og sikkerhed for de kræfter, som er i gang med at genopbygge landet.
Taleban og Al-Qaedas greb om landet er heldigvis reduceret til enkelte lommer, som grundet den amerikanske indsats har rigeligt at gøre med at undgå at blive taget til fange.
Desværre er problemerne i Afghanistan ikke alene løst med Talebans og Al-Qaedas svækkelse.
Spredt i hele landet findes warlords, som grundet massive narkoindtægter, våbensmuglinger og anden organiseret kriminalitet har økonomisk styrke til at etablere egne militser og dermed destabilisere landet.
Det danske bidrag, som vi behandler her, har til formål at støtte den nu demokratisk valgte Karzai med at skabe et demokratisk og stabilt Afghanistan, som ikke længere skal være besat af Talebans middelalderlige mørke eller Al-Qaedas terrorbaser.
Planen blev godkendt på NATO-topmødet i Istanbul i juni i år.
Indsatsen er mangeartet: Ud over de støtteelementer, der i dag ydes til den internationale styrke og driften af Kabuls lufthavn, påtænkes indsatsen styrket med et bidrag på 40 mand til det tysk ledede Provincial Reconstruction Team i det nordøstlige Afghanistan, ligesom der bidrages med et C-130 Hercules transportfly med støttepersonel til at styrke de taktiske transportkapaciteter og eventuelt en 3 måneder lang genudsendelse af det kommunikationselement, der tidligere i år har været stillet til rådighed for NATO.
De danske soldater udstyres med det nødvendige mandat til at kunne anvende magt i selvforsvar for at kunne løse de stillede opgaver.
Trusselvurderingen er høj i Kabul og middel i det nordøstlige Afghanistan, og det betyder, at de civile nødhjælpsorganisationer har svært ved at få arbejdsro til at gøre deres indsats, hvorfor de danske soldater også i et vist omfang vil blive involveret i civilt-militært samarbejde for at maksimere genopbygningsindsatsen og dermed bidrage til en yderligere forbedret sikkerhedssituation.
I alt forventes bidraget at koste 165 mio. kr. i 2005.
Sammenfattende må man sige, at der stadig er store opgaver at løse, men at Afghanistan er på sporet med hensyn til at opnå demokrati.
Afghanistan har i løbet af 3 år fået vedtaget en forfatning som islamisk stat, men med et vestligt retssystem, og der er blevet afholdt valg den 9. oktober i år under væsentlig roligere forhold, end man turde have håbet.
Der var høj stemmeprocent, og især er der grund til at glæde sig over, at 42 pct. af kvinderne afgav deres stemme.
Det afghanske politi og forsvar er under genopbygning, og der skal holdes parlamentsvalg i 2005.
Det er alt sammen positive signaler, som vi fra dansk side skal bakke op.
Det gør vi med den militære indsats, vi behandler her, og med de hjælpepakker, som regeringen har afsat på henholdsvis 250 mio. kr. til humanitær hjælp i perioden fra 2002 til og med i år og 495 mio. kr. til genopbygning i perioden 2002-2006.
Alt i alt er der tale om en helstøbt indsats, som vi fra Venstres side bifalder, og derfor skal jeg meddele, at vi naturligvis støtter forslaget.
Jann Sjursen (KD), 2004-11-11:
Vores konklusion er bare, at netop fordi vi ikke vil øge engagementet i Irak, skal vi ikke bidrage til denne nye aktivitet, som NATO's træningsindsats er, selv om den i sig selv er ganske fornuftig, som jeg også har givet udtryk for.
Vi har i dag et flot og stort engagement i Irak, men vi må se i øjnene, at der kan komme nye opgaver, som vi skal bidrage til at løse.
Vi skal jo allerede om lidt behandle endnu et beslutningsforslag om udsendelse af flere danske soldater til Afghanistan, der kan tænkes flere udsendelser til Sudan m.v. fremover, og vi vil godt have, at man fra dansk side kan bidrage til det.
Det er det, der er baggrunden for vores overvejelser.
Der er ingen tvivl om, at situationen i Irak er vanskelig.
Vi kan se, at op mod valget den 27. januar vil stærke kræfter gøre alt, hvad der står i deres magt for at forhindre en valghandling, fordi de ikke ønsker en demokratisk udvikling i Irak.
Det er vigtigt at understrege, at regeringen bakker op om den internationale indsats til støtte for Irak.
Det gælder ikke blot i form af det bidrag til sikringsstyrken, vi har diskuteret i dag, det gælder også NATO's indsats for at træne og uddanne selvbærende irakiske sikkerhedsstyrker, FN's bestræbelser på at bistå den demokratiske proces og EU's pakke af bistandsaktiviteter.
FN's rolle bør styrkes både her og nu, i valgforberedelserne frem til januar og i støtten til den irakiske overgangsregering i den videre politiske proces.
Jeg er glad for at kunne konstatere, at et bredt flertal i Folketinget vil medvirke til et fortsat dansk bidrag til sikkerhedsstyrken og dermed efterkomme Sikkerhedsrådets appel i resolution 1546 om bidrag til sikkerhedsstyrken – en appel, som også den irakiske regering har rettet til hele det internationale samfund og direkte til Danmark.
Den irakiske befolknings kamp for at sikre stabilitet, genopbygning og demokrati bør være i fokus, og Danmark skal fortsat være med til at understøtte denne proces.
Der skal ikke være tvivl om, at målet er, at irakerne bliver herrer i eget hus, og den samlede danske indsats i Irak vil fortsat omfatte nødhjælp, genopbygning, polititræning og sikringsstyrkebidrag.
Afstemning
Ulrik Kragh (V), 2004-11-11:
Jeg kunne godt tænke mig at spørge Kristendemokraterne: Kan der undværes nogle af de soldater, der deltager i sikringen af det danske ansvarsområde, hvis vi skal medvirke til at træne irakiske soldater?
Eller kan der undværes nogle af dem, der beskytter civile og prøver at få genopbygningen og den humanitære indsats i gang, eller nogle af dem, der støtter den polske division, så den polske division kan have en god og sikker styring, eller nogle af dem, der arbejder i Bagdad og er med til at opbygge de demokratiske processer?
Jann Sjursen (KD), 2004-11-11:
Meget gerne.
Jeg synes ikke, det er så forunderligt endda, for vi har tidligere tilkendegivet, at vi ikke ønsker at sende flere soldater end dem, vi allerede har sendt, til Irak.
NATO's træningsindsats er meget nødvendig og fornuftig i arbejdet med den irakisering, som vi også ønsker, men det er jo et spørgsmål om, hvor stort et engagement i Irak man ønsker fra dansk side.
Vi yder i dag et forholdsvis stort bidrag, og vores bidrag til den multinationale sikringsstyrke er faktisk allerede blevet udvidet én gang, fordi vi måtte erkende, at det første kontingent på omkring 350 mand ikke kunne tilvejebringe en tilstrækkelig effektiv egenbeskyttelse.
Vi ønsker, at vore soldater skal kunne beskytte sig selv, og det medvirker vi gerne til.
Men vi har ikke noget ønske om, at Danmark engagerer sig endnu stærkere og hårdere i Irak, end vi gør med det bidrag, vi allerede har sendt af sted, og det burde sådan set ikke komme bag på hr. Ulrik Kragh, at det er vores opfattelse, for den har været tilkendegivet tidligere.
Ulrik Kragh (V), 2004-11-11:
Som sædvanlig er Kristendemokraterne jo konstruktive i det arbejde, vi udfører, men jeg må indrømme, at jeg er noget uforstående over for holdningen til beslutningsforslaget.
Vi har netop indgået et forsvarsforlig, som indeholder et ønske om en fordobling af den internationale indsats fra dansk side, startende i 2005, og vi er i en situation, hvor alle de aktiviteter, der foregår i Irak, er med til at sikre et stabilt og sikkert Irak og understøtte genopbygningen.
Derfor er det lidt forunderligt, at Kristendemokraterne vælger at sige, at lige netop den del af forslaget vil man ikke støtte.
Jeg synes, hr. Jann Sjursen skal have mulighed for at uddybe det synspunkt.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-11-11:
Indledningsvis vil jeg sige til ministeren, at det jo havde været passende, hvis regeringspartiernes ordførere havde indledt denne debat med at undskylde over for befolkningen, at man har ført en krig, som det nu er fastslået var ulovlig, og at man gjorde det ud fra en række begrundelser, som også efterfølgende har vist sig at være forkerte.
Det havde faktisk været rimeligt og på sin plads, at man havde indledt debatten med at gøre det.
Så vil jeg gå over til den situation, der tegner sig fremover.
Efter min mening spiller USA og desværre også den danske regering i øjeblikket fundamentalisternes kort.
Det er sådan, at hvis den politik, som USA – støttet af den danske regering – fører i øjeblikket, og som bygger på troen på, at militære midler kan løse alle politiske problemer, får lov til at fortsætte, ender det med etablering af et præstestyre i Irak a la det, man har i Teheran.
Det er fundamentalisterne.
Sandsynligvis ville det være sådan, at hvis man besøgte fundamentalisterne i Pakistan, og hvis man besøgte præstestyret i Teheran og kunne få samtaler under fire øjne med dem, ville de glæde sig over udviklingen, for hvis den bare fortsætter, kan de se frem til, at på et eller andet tidspunkt falder Irak i hænderne på dem.
Det er det, der er situationen, og det er forfærdeligt, at et flertal i Folketinget og i Bushadministrationen og hr. Søren Krarup, for at tage et eksempel, ikke kan forstå, at man spiller fundamentalisternes spil og styrker dem dag for dag.
Jeg tror ikke, det er det, hr. Søren Krarup vil.
Det er i hvert fald ikke det, han giver udtryk for, men det er reelt det, han gør.
Han spiller deres spil i stedet for at give de demokrater, der findes i Mellemøsten, mulighed for at bygge det civile samfund op.
Det, som denne debat handler om, er helt grundlæggende: om den militære vej kan føre til en løsning, eller om det er nødvendigt at vælge den civile vej for at få standset bombardementerne.
Der er to ting, der her og nu mere end noget andet fremkalder terrorisme i verden, og det er den israelske mur i Palæstina og bombardementerne i Falluja.
Det er de to ting, der for alt i verden skal stoppes.
Så kan vi bagefter diskutere mange ting, og Enhedslisten er villig til at diskutere mange ting, som kan gøres i den palæstinensiske fredsproces og gøres for at etablere fred, frie valg og demokrati i Irak.
Men der er én ting, vi under ingen omstændigheder kan medvirke til, og det er denne bestandige, sanseløse optrapning af volden, som nu sker fra begge sider i Mellemøsten, fra både vestlig side og islamisk fundamentalistisk side.
Det er forfærdeligt at se på, og det fremkalder en situation, hvor de kræfter, der skulle bære demokratiet i Mellemøsten, svækkes dag for dag.
De kræfter i den palæstinensiske bevægelse, der skal tage over efter Yassir Arafat og etablere demokrati i den nye palæstinensiske stat, undermineres dag for dag på grund af muren, ligesom demokraterne i Irak dag for dag undermineres på grund af den fuldstændig blinde militære fokusering, som rege ringerne i de vestlige besættelsesmagter udøver i området i dag.
Ulrik Kragh (V), 2004-11-11:
Det er jo typisk, at hr. Villy Søvndal er imod enhver form for aktivitet, som kan være med til at sikre fred og stabilitet rundtomkring i verden, lige så snart der står militær på ryggen af den.
Det har vi lært af de diskussioner, vi har haft hele dagen, og også her forsøger hr. Villy Søvndal at gøre en indsats for at sikre, at der er handlinger, som ikke kan foregå under sikre og trygge vilkår.
Man må bare sige, at her er SF uenig med den del af Folketinget, som går ind for denne paragraf, og derfor kan jeg sådan set ikke andet end at konstatere, at SF's opfattelse er markant forskellig fra den, jeg har.
Per Kaalund (S), 2004-11-11:
Vi vil gerne drøfte denne problematik også i udvalget.
Men vi har hæftet os ved, at personellets organisationer, både Hærens Konstabel- og Korporalforening og de andre organisationer, er gået med og har været med i et samlet forlig, kan man kalde det, om de her militære straffelove og det lovforslag, der ligger.
Det er jo ensbetydende med, at de ligesom har accepteret det.
Dels kan der være en historisk begrundelse for det, dels tror vi, at hvis man ikke har en militær straffelov gældende i fredstid, vil man være nødt til alligevel at have en række bestemmelser, som i givet fald skulle inkorporeres i den almindeligt gældende straffelovgivning her i landet.
Så vi tror, at der ligger en del praktik i det, herunder også de begrundelser, der står i bemærkningerne.
Det er klart, at en del af dem selvfølgelig retter sig mod, at man befinder sig i udlandet på en international opgave, men der er jo også forberedelsen af internationale opgaver.
Så vi tror, at der er et behov for det, men drøfter det gerne mere dybtgående under udvalgsbehandlingen.
Helge Adam Møller (KF), 2004-11-11:
Jeg er principielt meget enig i, at vi selvfølgelig skal leve op til internationale konventioner, men jeg må bare indrømme, at når jeg sidder og læser betænkningen, så indrømmer begge to jo over for hinanden, at vi – uanset om man vælger den ene eller den anden formulering – lever op til konventionen.
Men den ene halvdel synes, at vi bedst udtrykker det ved at bruge konventionens nøjagtige ord, og så siger den anden halvdel, flertallet, at hvis vi gør det, er der ingen almindelige mennesker, der kan forstå det, og derfor er det nok bedre at skrive det på almindeligt dansk, når det nu betyder det samme, så soldaterne ved, hvad de har at rette sig efter.
Så det er derfor, jeg siger, at det ikke er juridisk, det er mere en strid om ord.
Begge parter, sådan som jeg læser det, er enige om, at vi opfylder konventionen.
Morten Helveg Petersen (RV), 2004-11-11:
Jeg synes ikke desto mindre, at det er vigtigt, at vi bringer forslaget her i overensstemmelse med den internationale straffelovgivning.
Og jeg skal ikke kaste mig ud i en længere kronjuridisk diskussion – det har jeg slet ikke evnerne til – om, hvorvidt henholdsvis flertallets og mindretallets indstilling er hundrede procent identiske bortset fra et enkelt ordvalg.
Den slags sager er i øvrigt noget, som jurister kan bruge lang tid på, men jeg synes, det er principielt vigtigt, at når man i øvrigt går ind for Den Internationale Straffedomstol, eksempelvis kritiserer amerikanerne for ikke at ville tiltræde den osv. osv., så er det mindste, vi kan gøre, da at sikre, at vores egne forslag på dansk grund lever op til selv samme krav og standarder.
Det er den politiske intention fra vores side i hvert fald med § 9.
Helge Adam Møller (KF), 2004-11-11:
Jeg har et spørgsmål om noget, som hr. Morten Helveg Petersen berørte i en kort bemærkning til mig vedrørende § 9, og det er det med, at man skal adlyde en overordnets tjenstlige ordre, medmindre det er umiddelbart indlysende, at den er ulovlig.
Det er jo rigtigt, at der her er et flertal og et mindretal, men kan hr. Morten Helveg Petersen ikke bekræfte, at i betænkningen gør både flertallet og mindretallet rede for, at indholdet af deres to forskellige formuleringer er det samme, men at den ene part – flertallet – foretrækker deres formulering, fordi de, som de skriver, synes, at den er mere logisk og lettere at forstå for personellet, og at den anden part skriver, at når vi vælger den formulering, så er det, fordi den sprogligt er mere i overensstemmelse med det, der står i konventionen, men for øvrigt dækker de nøjagtig det samme?
Er det ikke rigtigt?
Så det er mere en strid om ord eller det, man kalder semantik.
Villy Søvndal (SF), 2004-11-11:
Jeg vil godt referere ganske kort fra samme henvendelse fra Danske Mediers Forum.
Den er dateret 14. april 2004.
Det er fjerde afsnit, og jeg citerer fem linjer: »Af betænkningen fremgår det, at udvalget anbefaler, at der indføres en ny bestemmelse om strafansvar for afsløring af militære hemmeligheder, som skyldes grov uagtsomhed, jf. forslagets § 33, stk. 3. I tilfælde af krigstilstand finder bestemmelsen ligeledes anvendelse over for civile.«
Det er altså i det her tilfælde over for journalister.
Det er en voldsom udvidelse.
Det er det altså.
Der kan man så mene, at det er man ikke bekymret for, på samme måde som man i USA på en række felter indsnævrer ytringsfriheden og sådan noget og siger, at det er nødvendigt i den nye tid, vi lever i.
Men jeg synes alligevel, at det er overraskende, at man er så ukritisk villig til at indsnævre ytringsfriheden.
Jann Sjursen (KD), 2004-11-11:
Nu er Grevilsagen én ting, og den bliver afgjort efter gældende lov og ikke efter de nye lovbestemmelser som sådan.
Som sagt kan man godt diskutere, om § 33 indsnævrer for meget, men det, der er vigtigt for mig at fastholde uanset det høringssvar, som hr. Villy Søvndal refererer til, er, at vi i dag har lovbestemmelser svarende til det, der står i det nye lovforslags § 33, som hr. Villy Søvndal opponerer imod.
Og der mener jeg ikke, at de nugældende lovbestemmelser på nogen som helst måde knægter den demokratiske debat eller bringer os bare i nærheden af noget, der kan betinge et ordvalg som hr. Villy Søvndals, når han siger, at vi nærmer os totalitære tilstande osv.
Det er for mig at se helt vildt, for at sige det mildt.
Villy Søvndal (SF), 2004-11-11:
Jeg læste op fra henvendelsen, som hr. Jann Sjursen også har, fra Danske Mediers Forum.
Der er de netop selv meget optaget af Grevilsagen, fordi den er meget principiel.
Ikke fra mediernes side i spørgsmålet om Grevil, men i spørgsmålet om de journalister, der har videregivet de lækkede oplysninger
Det, de gør, er at advare meget kraftigt mod den indsnævring af de demokratiske rettigheder, der ville være en konsekvens af at vedtage § 33.
Jann Sjursen (KD), 2004-11-11:
Det er også hr. Villy Søvndals bemærkninger om Frank Grevil-sagen, som bringer mig på banen, for jeg synes ikke, at hr. Villy Søvndal nøjedes med at holde sig til de faktuelle kendsgerninger, han repeterede her til sidst, men inddrog Frank Grevil-sagen som eksempel på, at vi skal den vej frem, hvis vi skal undgå at havne i totalitære tilstande eller i et hermetisk lukket demokrati.
For med hensyn til hans kritik af § 33 – man kan selvfølgelig diskutere, om man skal skærpe den i forhold til den nuværende lovs § 31, der jo indeholder tilsvarende bestemmelser – så må man dog trods alt sige, at vi lever i et land, hvor der jo også omkring f.eks. Danmarks deltagelse i Irakkrigen hersker enormt meget debat på bedste demokratiske vis, og hvor der ikke er hermetisk lukkede døre, hverken om beslutningsprocesser eller i forbindelse med, hvad de danske soldater foretager sig i Irak i dag.
Så jeg synes, hr. Villy Søvndal måske lige skulle overveje sit ordvalg i denne her sammenhæng.
Villy Søvndal (SF), 2004-11-11:
Det synes jeg bestemt fru Gudrun Laub skal gøre.
Det vil jeg helt trygt imødese, for det, jeg sagde, var tre ting.
Den ene er, at hr. Frank Grevil er anklaget, den anden er, at anklageren har rejst krav om 1 års fængsel, og den tredje er, at der falder dom den 30. november, vist oven i købet kl. 12.45.
Jeg er helt sikker på, at ingen af de tre ting – oplysninger, som er fuldt tilgængelige for enhver, der orienterer sig i den offentlige debat – er strafbare.
Men jeg må sige, at det altså imponerer mig lidt, at Venstre, som engang var et frihedselskende parti, er så optaget af – også i forhold til denne her debat – at indsnævre ytringsfriheden.
Det undrer mig, må jeg sige.
Men det må Venstre jo klare internt.
Gudrun Laub (V), 2004-11-11:
Jo, jeg hørte udmærket, at hr. Villy Søvndal nævnte, at anklageren havde krævet 1 års fængsel.
Men jeg synes, det var, som om hr. Villy Søvndal fuldstændig glemte, at det faktisk drejer sig om en verserende sag, som domstolen endnu ikke har truffet afgørelse i, og at vi ikke kan foruddiskontere afgørelsen, før vi har set referatet af sagen og måske endda har været nødt til at nærlæse det.
Det kan være, at jeg har misforstået det, men jeg vil da i hvert fald nærlæse Folketingstidende for at se, om jeg ikke har ret i den antagelse, at hr. Villy Søvndal faktisk foruddiskonterer en afgørelse, som vi venter på fra domstolene.
Villy Søvndal (SF), 2004-11-11:
Nej, slet ikke.
Jeg ved ikke, om fru Gudrun Laub hørte, hvad jeg sagde.
Jeg sagde, at der er en retssag i gang mod hr. Grevil, og jeg antager da, at jeg ikke afslører en så stor hemmelighed, at fru Gudrun Laub vil have mig buret inde for at gøre det.
Den har været omtalt i vel nok samtlige me dier, og at anklageren har krævet 1 års fængsel, var omtalt i samtlige medier i går.
Jeg ved ikke rigtig, hvordan Venstre overhovedet har det med ytringsfriheden i dag.
Er det sådan, at vi ikke engang må diskutere ting, der er almindeligt og offentligt tilgængelige, her i Folketingssalen, uden at Venstre synes, at vi er i nærheden af ytringsfrihedens grænser?
Jeg er altså dybt bekymret over den demokratiske udvikling eller mangel på samme, der er i gang i Venstre.
Gudrun Laub (V), 2004-11-11:
Jeg vil spørge, om hr. Villy Søvndal ikke har nogen betænkeligheder ved at komme med så bastante kommentarer til en så konkret sag som Frank Grevils.
Efter de almindelige retsprincipper, som jo er lige så vigtige som de demokratiske principper – for mig er de i hvert fald begge uhyre vigtige – skal man kende fakta for at gøre det, og man skal kende dem på grundlag af bevisligheder og ikke på grund af avisomtaler.
Har hr. Villy Søvndal ikke betænkeligheder ved at kommentere på et så løst grundlag?
Villy Søvndal (SF), 2004-11-11:
Nu ved vi jo ikke, om SF står alene med forsvaret for demokratiet i denne sag.
Det vil vise sig, når alle ordførertalerne er holdt, og jeg kan ikke forestille mig, at vi står helt alene, men lad os nu se.
Jeg forstår ikke, at et parti som Venstre, der engang var så optaget af frihedsrettigheder, ikke er optaget af den indsnævring af frihedsrettighederne, som følger af den dagsorden, at i kampen for at bevare vores samfundstype indsnævrer man konstant borgernes rettigheder, i dette tilfælde journalisters ret til at videregive oplysninger.
Jeg forstår ikke, at det ikke bekymrer i et parti som Venstre, der har de traditioner.
Så er det jo ikke alene SF's synspunkt, som hr. Ulrik Kragh forsøger at gøre det til.
Jeg citerede faktisk fra henvendelsen fra Danske Mediers Forum, som jeg ved at hr. Ulrik Kragh også er besiddelse af og har læst, så der er en almindelig demokratisk bekymring over, at man strammer så meget op i den militære straffelov.
Lad os nu tage den aktuelle situation.
Der er ingen, der er i tvivl om, hvor i Irak de danske soldater befinder sig.
Hvis en dansk journalist viderebringer oplysninger om, at i overmorgen skal de køre den og den tur kl. 9, og det medfører risiko for, at nogle vil lægge bomber ud, vil en sådan journalist selvfølgelig blive anklaget for at have lækket oplysninger, der har bragt andres liv i fare, men forholdet behøver ikke være omfattet af en militær straffelov.
Det, som er mit ærinde, er, at disse bestemmelser vil lukke hermetisk for de oplysninger, der er en fordel for et demokratisk samfund.
Det er et totalitært træk at lukke så fuldstændigt af, som der lægges op til med denne lovgivning.
Ulrik Kragh (V), 2004-11-11:
Lad os så gå over til den aktuelle situation.
Villy Søvndal (SF), 2004-11-11:
Den omfatter også den situation, hvor journalister på Berlingske Tidende videregav de oplysninger, som Frank Grevil lækkede.
Han gjorde det i demokratiets tjeneste, fordi afstanden mellem regeringens udmeldinger om vurderingen af Irak og de vurderinger, efterretningstjenesten sad med, var så langt fra hinanden, at hans samvittighed sagde ham: Jeg kan ikke sidde inde med en viden om så store forskelle, uden at jeg må gøre noget.
Det, der sker på grund af de bestemmelser, er, at den demokratiske debat – som selvfølgelig er ubekvem for regeringen, det forstår jeg godt – bliver lukket.
Vi står tilbage med et kæmpestort demokratisk problem, hvis man vedtager et så totalitært træk, som jeg synes er et af de mest vidtgående angreb på en demokratisk debat, vi har set i mange, mange år.
Morten Helveg Petersen (RV), 2004-11-11:
Sådan læser jeg det nu ikke helt, men det er oplagt, at vi dyrker den sag i udvalgsbehandlingen, og det er oplagt, at vi i øvrigt forsøger at få svar på den type spørgsmål fra folkeretskyndige.
Og jeg synes da, det er interessant, når Udenrigsministeriets repræsentant er med blandt det mindretal, som skriver, som de gør.
Så jeg er ikke helt sikker på, at det er to identiske formuleringer.
Havde det været tilfældet, så havde der vel ikke været en strid i udvalget.