runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Flemming Hansen (KF), 2000-05-24:
Som det fremgår af bemærkningerne, har De Konservative og Venstre stillet ændringsforslagene til nr. L 267 sammen, og
jeg vil allerførst, inden jeg går ud i min argumentation, anerkende, at regeringen har fremsat lovforslaget.
Det er et skridt i den rigtige retning, men vi synes det er et for lille skridt.
Vi har det udgangspunkt, at når man får 100 pct. ret i en sag ved skatteankenævn og de højere instanser, skal man også have 100 pct.s dækning.
Det er et udtryk for, at de offentlige myndigheder har underkendt borgeren, og så skal borgeren ikke have omkostninger for at få sin ret.
Det ville på den måde være muligt at undgå en masse af de sager, hvor man føler, at det er en offentlig embedsmand, der har ondt et eller andet sted og gerne vil rejse en sag af principielle grunde.
Men for os er det et spørgsmål om retssikkerhed, når myndighederne ikke tror på borgeren, og får borgeren 100 pct. ret skal han også have 100 pct.s dækning.
Mariann Fischer Boel (V), 2000-05-24:
I Venstre der er vi egentlig lidt ærgerlige over, at der i Folketinget ikke er fuld forståelse for det pres, en skatteyder bliver udsat for, når der opstår uenighed med skattemyndighederne om fortolkning af en svært forståelig skattelov, eller for de ulige vilkår, der hersker mellem en skatteyder og så det magtapparat, skatteyderen føler han er oppe imod.
Det må være åbenbart, at det må høre til undtagelsen, at en skatteyder vil føre en omkostningskrævende skattesag af lyst, og som jeg også nævnte det i forbindelse med førstebehandlingen, er der altid knyttet mange personlige omkostninger til det at køre en skattesag.
Men i Venstre må vi nu konstatere, at et meget lille flertal afviser at give fuld omkostningsdækning, når en skatteyder har vundet en skattesag, med den begrundelse, at en sådan dækning kunne anspore til, at afgørelser bliver påklaget i et videre omfang, end hensynet til retssikkerheden kan begrunde det.
Endvidere er der en udtalt bekymring over, at fuld omkostningsdækning kunne understøtte en ukritisk holdning til udgifter til sagkyndig bistand.
Men så bliver jeg altså nødt til at sige, at i Venstre ligger vi ikke under for den holdning, at den teoretiske misbrugsmulighed for den enkelte skal begrænse retssikkerheden for de mange.
Det kan egentlig også undre mig lidt, at man ikke kan finde flertal for forslaget om at forhøje godtgørelsesprocenten fra de 85 til de 100 pct. i de tilfælde, hvor det alene er på skattemyndighedernes anfordring, at en sag bliver videreført.
Men under alle omstændigheder er det uacceptabelt, at en skatteyder kan stå med en vundet skattesag efter i årevis at være blevet slæbt igennem skattesystemets vridemaskine og så må konstatere, at der samtidig er forbundet en stor ekstraregning med denne her sag.
Det er efter vores mening
Derfor har vi valgt en refusionssats på 75 pct. for delvis medhold, fordi det vil være vanskeligt at lave en 100 pct.s afgrænsning.
Det vil i hvert fald betyde, at bureaukratiet vil være stort i den forbindelse.
Flemming Hansen (KF), 2000-05-24:
om, at De Konservative og Venstre stiller sig udenfor.
Kære skatteminister, vi vil meget, meget gerne være med i masser af skatteforlig med skatteministeren, men det er altså en forudsætning, at skatteministeren ikke starter med at lave nogle forlig over finansloven med Enhedslisten, forlig, fra hvilke han ikke kan rykke sig én millimeter.
Så vil vi nemlig ikke være med, og det vil vi fortsat ikke.
Det skal jeg garantere for. Så er der spørgsmålet om, hvad skatteministeren sagde i forbindelse med tv-udsendelsen.
Det er klart: Det, der er sagt i salen, kan dokumenteres.
Og jeg husker ret tydeligt, hvad skatteministeren sagde, fordi jeg i samme tv-udsendelse kom til at rose skatteministeren for hans udtalelser.
Og det er meget usædvanligt, at jeg gør det, for det er sjældent, der er grund til det.
Derfor kan jeg så tydeligt huske, hvad skatteministeren sagde. Så synes jeg, skatteministeren brillerede ved at glemme at svare på de spørgsmål, han fik fra hr. Kim Behnke og fra undertegnede og fra andre: Hvor skal det her underskud dækkes?
Hvem er det, der skal betale?
For efter at vi har fået tallene fra hr. Sand Jensen i Silkeborg, som bare er én ud af et halvt eller helt hundrede antal forhandlere, kan skatteministeren vel ikke længere være i tvivl om, at der bliver en manko i statskassen på mellem en halv og en hel milliard kroner.
Hvem skal betale i stedet for?
Skal vi have mere afgift på benzin?
Det er skatteministeren jo verdensmester i.
Aage Frandsen (SF), 2000-05-24:
I civile retssager følger man princippet om, at vinder man en sag, så får man 100 pct.s dækning, taber man en sag, så får
man 0 pct.s dækning.
Er der tale om delvis medhold, kan der gives delvis kompensation.
På baggrund af de diskussioner, der har været, besluttede skatteministeren efter aftale med en række partier i Folketinget sidste år at nedsætte et udvalg.
Det udvalg er nået frem til, at man i stedet for at anvende, skal vi sige de almindelige civilretlige principper, skal anvende et andet princip, nemlig 50 pct.s godtgørelsen.
Det er et udvalg, som Folketinget har været enig om skulle nedsættes.
Det har grundigt kigget tingene igennem, set efter, i hvilket omfang der kan være tale om, at man kan give differentieret dækning, hvis man mener, man taber, om der kan være tale om princippet 100 pct. og 0 pct.
Det når frem til 50 pct., og så synes jeg, det er underligt, at man så i Folketinget siger, at uanset vi selv har bedt om at få det kulegravet, har nedsat et udvalg, så siger vi nej, vi vil have det princip, som vi gik ud fra fra starten af.
Jeg synes, det er underligt, at de pågældende partier ikke siger: Vi er uenige med det dér udvalg i de og de spørgsmål, og derfor nåede vi frem til en anden konklusion. Nej, man laver sin egen konklusion, og den havde man formentlig lavet på forhånd.
Derfor mener jeg, man må sige, at enten er det det her princip, som man selvfølgelig ikke kan sige, om er objektivt sandt, men det vælger vi, eller også vælger vi det andet princip, hvor man tager udgangspunkt i, at vinder man, så er det 100 pct., taber man, er det 0 pct. Hvis man anvendte det sidste princip med 100 pct. og 0 pct., er det klart, at der så er en række sager, der ikke bliver rejst, og det vil underminere retssikkerheden, fordi de mennesker, der følte sig krænket, ikke tør rejse en sag.
Her anvender vi et system, som vi klart siger ikke gælder andre steder.
Det er et bevidst valg, og man må altså enten vælge det ene princip eller det andet princip. Med hensyn til andre forhold, hvor folk også kan komme i klemme, er det også vigtigt at understrege, at hvis man nu i den grad skulle støtte folks muligheder for yderligere at rejse skattesager, så skal man vel også lave tilsvarende principper, når det drejer sig om sager om arbejdsløshedsdagpenge, sygedagpenge, førtidspension m.v.
Der er en klar tendens til, at borgerlige partier er meget mere interesseret i folks retssikkerhed, når det drejer sig om skattesager, end når det drejer sig om andre sager, f.eks. sociale sager. Derfor kan vi støtte skatteministerens forslag, som det er fremsat, og derfor afviser vi de forslag, der er stillet af Venstre og De Konservative.
Ole Stavad (S), 2000-05-24:
Hr. Flemming Hansen og Skatteudvalget har fået omfattende dokumentation for, at der ikke er noget underskud at dække, og derfor er der heller ikke noget hul.
Tværtimod kan vi forvente en vis meget beskeden merindtægt som følge af det her forslag, og det er ganske veldokumenteret under hele udvalgets arbejde.
Jann Sjursen (KRF), 2000-05-25:
Fru Pia Kjærsgaard omgærdede Kristeligt Folkepartis familiepolitik med meget stor sympati, men jeg er sådan set glad for, at fru Pia Kjærsgaard tidligere i debatten også selv nåede frem til, at der trods alt er en forskel, også en principiel forskel, på Kristeligt Folkepartis og Dansk Folkepartis familiepolitik, nemlig at Dansk Folkeparti dybest set vil lade børnefamilierne og familiepolitikken være afhængig af arbejdsmarkedets parter.
Hvis man gennemfører Dansk Folkepartis familiepolitik i den aftapning, som fru Pia Kjærsgaard gjorde rede for her i dag, så vil det jo betyde, at den enkelte far og mor skal forlade sig på forhandlinger med arbejdsgiveren, hvis vedkommende vil have f.eks. børnepasningsorlov, og ikke som nu, at man kan sige, at man faktisk har en ret til orlov.
Man skal sikre sig, at man har en arbejdsgiver, der rent faktisk vil give omsorgsdage osv., og det vil i praksis betyde, at den sympati, som fru Pia Kjærsgaard viser børnefamilierne her i dag, ikke får nogen betydning.
Pia Kjærsgaard (DF), 2000-05-25:
Jeg erkender over for hr. Jann Sjursen, at det er en balancegang, men hr. Jann Sjursen må så også medgive mig, at det er dybt problematisk, hvis Folketinget skal til at lovgive om arbejdstid.
Det synes jeg det er.
Jeg må også sige, at de tilstande, som hr. Jann Sjursen ønsker, og som jeg også kan se noget meget, meget tiltalende i, nemlig at børnene i hvert fald i de første år har mulighed for at være hjemme, at en af forældrene kan passe dem, er ikke mere end en generation tilbage, længere siden er det ikke, at Danmark var skruet sammen på den måde.
Sådan er det ikke i dag, men det har kunnet lade sig gøre for ikke ret mange år siden.
Jeg synes, at hr. Jann Sjursen burde huske, at da han var lille, blev han formentlig passet hjemme, det vil jeg næsten tro, det skal jeg ikke blande mig i, men sådan har det rent faktisk været i et samfund som det danske.
Så det er bestemt slet ikke uladsiggørligt.
Jann Sjursen (KRF), 2000-05-25:
Jamen jeg vil da gerne medgive, at jeg er især min mor stor tak skyldig.
Bortset fra det synes jeg ikke, at nutidens familiepolitik skal realiseres ved, at vi bare skuer tilbage, vi skal jo skue frem og sige, hvad fremtidens familiepolitik skal være, og fremtidens familiepolitik må være den, at forældre i højere grad tilskyndes til selv at være sammen med deres børn, når de er helt små.
Det kræver en absolut forbedret barselsorlovsordning, at de tilskyndes til at vælge deltidsarbejde, hvilket også efter vores opfattelse kræver lovgivning fra Folketingets side, hvis det skal lykkes.
Derfor vil jeg bare erkende, og fru Pia Kjærsgaard har sådan set også sagt det selv, at når det kommer til stykket, er arbejdsmarkedet vigtigere også for Dansk Folkeparti end familien og familiepolitikken, at vi skal føre politik på de voksnes præmisser i stedet for børnenes præmisser.
Det er og bliver konsekvenserne af Dansk Folkepartis politik.
Jes Lunde (SF), 2000-05-25:
Hvis den sidste sætning var en invitation, så siger vi ja tak.
Et af de flotteste slogans, jeg kender, er »mennesket frem for systemet«, og hvis vi i efterårets løb kan gøre mere for at bringe mennesket i centrum, så kan vi udvikle mere af det, vi havde fat på i virkeligheden allerede sidste efterår: plads for alle.
Det med, at vi insisterer på, at der skal være plads for alle på arbejdsmarkedet, de skæve, dem, der har været langtidsledige, dem, som har svært ved at komme ind og få fat, dem vil vi have ind, og at vi i arbejdsmarkeds- og uddannelsespolitikken ikke vil finde os i, at det er systemtænkningen, der dominerer, men vil have det noget mere indrettet på at passe til det, de arbejdsløse har brug for, at vi i ældreomsorgen skal tage mere hensyn til, at individet kan finde sig selv, at der kan blive muligheder for et aktivt liv for de ældre; vi er meget med på det hele.
SF og CD har forskellige konklusioner med hensyn til ØMU'en.
Jeg vil så bare gerne lige have lov til at sige, at vores nej ikke er sådan et selvtilstrækkeligt nej.
Det er ikke noget med, at vi vil sidde inde under osteklokken.
Vi er meget engageret i europapolitikken, vi lægger meget vægt på, at Europa opererer fælles på mange, mange områder: miljøpolitik osv., osv., bare lige for at få det sagt. Det er ikke selvtilstrækkelighed, der er SF's begrundelse for vores nej.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-05-25:
Det lyder næsten, som om fru Pia Kjærsgaard synes, at bare man er et nyt parti, så har man lov til at være uansvarlig.
De beregninger, jeg har fra dagspressen, viser jo, at der kommer et hul i statskassen på 150 mia. kr., hvis Dansk Folkepartis skattepolitik og socialpolitik blev gennemført.
Så er svaret, at så må man prioritere anderledes.
Hvordan vil man så prioritere anderledes?
Det betyder så, at de kvinder, der ikke tjener alt for meget, ikke har råd til at gå på arbejde, for de kan ikke betale for daginstitutionerne.
Det hænger simpelt hen ikke sammen.
Kan vi dog ikke få en lille forklaring på, hvordan tingene på en eller anden måde skal passe?
Villy Søvndal (SF), 2000-05-25:
Jeg forstod, at tilbudet om at slå pjalterne sammen ikke længere står åbent.
Det vil jeg så bare kvittere for.
Jeg har den grundlæggende opfattelse, at hvis jeg skulle betegne det største blålys, jeg har oplevet i dansk politik i de år, jeg har medvirket, så tror jeg, jeg ville sige Dansk Folkeparti.
Det er, fordi afstanden er simpelt hen så stor, afstanden er så voldsomt stor i synet på, hvad SF står for, i menneskesynet, i synet på svage mennesker i samfundet, men der er også den praktiske forskel, at sætter man sig ned og regner på Dansk Folkepartis udspil, er det bare så milevidt mellem de programerklæringer, der ligger, og så den faktiske virkelighed.
Det tror jeg også folk er ved at få øjnene op for, og derfor tror jeg, at den type diskussion, vi har lige nu, er nyttig.
Jeg tror, at hver gang vi bevæger os væk fra symboldiskussioner og ned og diskuterer virkelighed og realitet som lige nu, bidrager det positivt til, at Dansk Folkeparti får en naturlig størrelse, og det vil jeg meget gerne medvirke til.
Jeg er sådan set lidt ked, at jeg igen kommer til at afbryde dem, der opfatter sig som et kommende regeringsalternativ, men det synes så at være min lod i dag. Jeg synes næsten, jeg er nødt til at svare på det tilbud, fru Pia Kjærsgaard kom med, om at slå pjalterne sammen.
Jeg vil sige, jeg har fået mange tilbud af forskellig art i løbet af mit liv.
Nogle af dem har jeg opfattet som attraktive.
Sådan har jeg svært ved at opfatte dette, men det er, fordi jeg ikke tror, man skal slå sig sammen, når man er diametrale modsætninger.
Jeg opfatter også efter debatten i dag med Dansk Folkeparti og fru Pia Kjærsgaard, og på den måde synes jeg den har været nyttig, at Dansk Folkeparti på tre områder vil betyde en katastrofe.
Hvis man kan sidde og regne på tallene i Dansk Folkepartis programmer, vil programmet være en katastrofe for gamle, for arbejdsløse, for lejere, for børn.
Så vil det være en katastrofe for dette samfunds rummelighed.
Jeg ønsker aldrig nogen sinde at leve i et samfund, der er så snævert som det, Dansk Folkeparti lægger op til i synet på menneskenes forskellighed.
Endelig vil det selvfølgelig være en katastrofe for dem, der lider virkelig nød i denne verden.
Så nej tak, tilbudet har absolut ingen interesse.
Pia Kjærsgaard (DF), 2000-05-25:
Jeg sagde, at det samarbejde, vi tiltrådte i 1972, var et ganske andet samarbejde end det, det har udviklet sig til, og Dansk Folkeparti har en anden holdning til de afstemninger, der har været siden hen.
Vi ønsker ikke den vej, som Venstre vil gå, hvor Venstre fortsat ønsker en udvikling i retning af den politiske integration.
Svaret er nej på fru Ulla Tørnæs' spørgsmål, om Dansk Folkeparti så vil melde sig ud.
Fru Ulla Tørnæs skal lade være med at prøve at spore debatten hen på det; det er ikke det, det drejer sig om op til 28. september.
Jes Lunde (SF), 2000-05-25:
Jeg kunne ikke være mere enig, og jeg vil så sige, at hvis stemningen er så god i øjeblikket, så der også er andre partier på den borgerlige fløj i salen, der nikker med og siger: Ja, det gør vi noget ved, så vil jeg da håbe, at de vil gå herop og tage nogle korte bemærkninger og bekræfte det og ikke bare sidde og nikke nede i salen.
Vi har jo desværre været vidne til, at der er sket mange stramninger f.eks. på arbejdsmarkedsområdet, hvor man lige præcis har forringet lediges muligheder for selv at vælge sig en uddannelse og selv finde ud af, hvad der er deres vej videre frem i livet.
Der har været utrolig meget systemtænkning i de arbejdsmarkedsreformer, som har været lavet i de senere år, og hvis vi kan få nogle tilsagn fra Venstre og fra regeringspartierne om, at man nu vil være med til at bryde op i det, så ville det være kolossalt vigtigt, for vi spilder en fantastisk masse milliarder i den måde, vi gør det på i øjeblikket.
Det er en urimelig behandling af de ledige, at de kostes rundt på tilfældige kurser.
Så kan vi bryde op i det, ville jeg være lykkelig for ethvert tilsagn.
Hvis Venstres formand tør tage ordet i den debat, så ville det være meget fint.
Pia Kjærsgaard (DF), 2000-05-25:
Dansk Folkeparti går ind for, at det samarbejde, vi har i Europa, er et fornuftigt, praktisk samarbejde og ikke et ideologisk samarbejde, sådan som det bliver mere og mere, at nationerne i Europa har selvbestemmelse.
Jeg synes, det er forkert af fru Ulla Tørnæs at blive ved med at sige, at det her drejer sig om EU; det spørgsmål troede jeg egentlig vi havde afklaret.
Jeg troede, jeg havde svaret klart og tydeligt før, at det ikke er det, vi ønsker.
Vi kunne da godt have forestillet os, at man havde fastholdt det nej, som danskerne gav i 1992.
Så tror jeg, at danskerne havde haft et mere fornuftigt, ja, et helt mere afklaret og fornuftigt forhold til EU, end de har i dag, hvor der er den store skepsis.
Det er min fornemmelse, at Venstre bare ikke kan få nok integration, at Venstre vil blive ved og ved og ved og ved og allerede nu, hvor vi skal hen og stemme den 28. september om et af vores forbehold, begynder at tale om, at vi også skal afskaffe de andre.
Ulla Tørnæs (V), 2000-05-25:
Det, jeg ikke forstår, er, hvordan fru Pia Kjærsgaard her fra Folketingets talerstol kan stå og sige, at det EU ikke længere er det, som Dansk Folkeparti ønsker.
Så må den naturlige konsekvens da også være, at Dansk Folkeparti toner rent flag og siger, at så er konsekvensen af, at lederen af Dansk Folkeparti står her på Folketingets talerstol og siger, at EU ikke længere er det handelssamarbejde, som Dansk Folkeparti ønsker, at man siger, at så forlader vi EU.
Jeg synes, det ville være klædeligt for Dansk Folkeparti at erkende og vedstå det, som man egentlig selv siger.
Konsekvensen af det, man siger, bør man også vedstå.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-05-25:
Jeg synes, jeg stillede nogle klare spørgsmål, men jeg fik altså ikke nogen som helst svar fra fru Pia Kjærsgaard.
De 150 mia. kr., som statskassen mister, kan man altså ikke omsætte i skattelettelser, for så bliver der et endnu større hul, så tingene hænger altså ikke sammen. Jeg kan ikke forstå, hvordan det her kan kombineres med Dansk Folkepartis lovprisning af den meget, meget stærke krone.
Hvis Dansk Folkepartis socialpolitik og skattepolitik gennemføres, så har vi ingen stærk krone mere.
Jeg vil hævde, at den største trussel mod kronen er fru Pia Kjærsgaards skatte- og socialpolitik.
Mimi Jakobsen (CD), 2000-05-25:
et aldeles glimrende samarbejde med partiet Venstre
bl.a. om alt det, der hedder regelbøvl, bøvl for virksomheder.
Og da samme hr. Kolind, som jeg citerede før, skulle prøve at lave revolutionen på Oticon, besluttede han faktisk, at han ville prøve at finde ud af, hvad det er for en medarbejdertype, der kan lave den forandring.
Det er ikke nogen dårlig målestok.
Men også for de selvstændige erhvervsdrivende er der mange regler, jeg tror de godt kunne undvære, og som er med til at tage gejsten væk.
Men lad os dog prøve.
Til det sidste først: Når jeg bevidst nævnte vismændene i min opremsning over de emner, der var gennemgået, sammen med Bob Dylan, så var det, fordi jeg regner vismændene for mindre kvalificerede til at udtale sig om vores samfund end Bob Dylan.
Jeg har hele tiden ment, at projektet med euroen er et klart politisk projekt, derfor interesserer det mig faktisk ikke så meget, hvad vismændene siger, så det har jeg ingen kommentarer til.
Der er så mange økonomer, der siger så meget.
For mig er euroen et politisk projekt først og fremmest.
Og om vi taber lidt eller vinder lidt, tror jeg ikke der er nogen der ved ret meget om, men det er ikke min argumentation.
Så derfor lytter jeg stadig væk hellere til Bob Dylan end til vismændene.
Det ved jeg alt om.
Det kan danskerne også.
Og jeg mente, det var en dum beslutning, vi traf i 1992, men det betyder ikke, at jeg mener, at danskerne er dumme.
For det mener jeg faktisk ikke.
Men jeg er bekymret over den udvikling, der gør, at vi lukker os.
Det er en helt anden sag.
Ulla Tørnæs (V), 2000-05-25:
Jeg må ærlig indrømme, at jeg har lidt svært ved at se sammenhængen i Dansk Folkepartis argumentation.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-05-25:
Nej, vi er netop ikke enige om, at vi ikke kan styre det arbejdsmarked fra Folketinget, vi tror på, vi skal styre det lidt mere fra Folketinget.
Mimi Jakobsen (CD), 2000-05-25:
Jamen jeg har da desværre også en klar fornemmelse af, at det ikke er de spørgsmål, der får fagbevægelsens ledere til at ligge vågne om natten, for det er derude, det skal løses.
Jeg understreger bare stadig, at jeg ikke tror på, at man har en »effektiv arbejdskraft«, hvis den ene arbejdskraft sidder og tænker på, at nu skulle vedkommende have hentet barnet for et kvarter siden, og den anden sidder og siger, at drengen havde 38.9 i morges, da jeg gik, hvordan mon det går nu osv., osv. Det er min egen erfaring som minister, at sådan nogle medarbejdere kan man lige så godt sende hjem den dag, og så skal de nok klare arbejdet senere.
Jeg kan kun sige, hvad jeg mener om det.
Jeg tror, det er en dårlig investering, eller rettere lad mig vende det positivt: Det vil være en god investering, arbejdslederne kunne foretage, hvis de gav rum til det her.
De får en langt mere effektiv, dejlig arbejdskraft ud af det.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-05-25:
Jeg tillader mig at fortsætte temaet fra første runde.
Det var det med den fleksible arbejdstid: Det er vi også fuldstændig enige om, det vil vi jo frygtelig gerne, men der må jeg så sige til fru Jakobsen, at der støder Centrum-Demokraternes opbakning til den danske model og den stivhed, der er i systemerne dér, altså an imod de ønsker, som fru Jakobsen virkelig har for fleksibilitet. Det må vi så snakke om i den nye samling, det ville være virkelig herligt.
Mimi Jakobsen (CD), 2000-05-25:
Det med servicejobbene kan jeg godt svare på: Dér vil vi have, at regeringen nu går til den i kommuneforhandlingerne, og det kan finansministeren godt skrive ned, for den manglende aktivitet, der er i kommunerne, kan vi ikke acceptere, og det kan regeringen garanteret heller ikke.
Og hvad der så skal ske om 2 år,
kan jeg til gengæld ikke svare på.
Og med hensyn til sanktioner: Det kan jeg ikke svare på. Dér må fru Jette Gottlieb henvende sig til CD's ordfører.
Jeg er ikke ordfører på området, jeg kan ikke reglerne tydeligt.
Jeg er politisk ordfører, og sådan nogle ved jo en lille smule om lidt af hvert, men bestemt ikke detaljer, så det må være svaret.
Jette Gottlieb (EL), 2000-05-25:
Det er til temaet bøvl og resultater.
Jeg er lidt bekymret for, om CD nu står med en falsk varebetegnelse, og derfor bliver jeg nødt til at være en lille smule mere konkret.
Altså når CD siger, at de gerne vil være med til at løsne lidt op for hele det der regelsæt og Regeldanmark og sådan noget, så vil jeg godt spørge helt konkret: Når vi fremsætter forslag i næste samling om at lempe lidt på sanktionssystemet i dagpengereglerne, vil CD så være med til at lempe lidt på sanktionssystemet, bl.a. efter at der jo altså fra meget kompetent juridisk hold er gjort opmærksom på, hvor meget strammere end det øvrige retssystem det er?
Vil CD være med til, når forsøgsperioden efter 2 år udløber, så at introducere servicejob, men med genoptjeningsret, så det bliver mere normale job end det, der nu er etableret?
Og vil CD være med til at sikre, at inden for voksen/efteruddannelsessystemet, som vi nu har sat i værk, bliver der et selvvalg for de voksne til at finde ud af, hvad det er, de mener de har behov for at uddanne sig i, i langt højere grad end der ligger i vores nuværende VEU-reform?