runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Louise Frevert (DF), 2003-05-14:
»Vil ministeren redegøre for Michael Christiansens udtalelser i B.T. onsdag den 23. april, hvor han udtaler, at der skal 150.000 flere teatergængere i Det Kongelige Teater, samtidig med at man har tænkt sig - uden at det har været drøftet i de politiske partier - at man nu i stor udstrækning vil til at lave musicals, samtidig med at der også skal være børneteater, og om det er noget, som Det Kongelige Teater selv kan træffe beslutninger om, når det ikke står i dets formålsparagraffer, og om ministeren ikke mener, det vil være konkurrenceforvridende for teaterlivet i Danmark?«
I Dansk Folkeparti er vi udmærket klar over, at der i kapitel 2, § 2, i teaterloven står, at Det Kongelige Teater er Danmarks nationalteater.
Og teatret, hvis virke omfatter hele landet, skal uden ensidighed opføre forestillinger af høj kvalitet baseret på nye og klassiske værker inden for ballet, opera og skuespil med særlig hensyntagen til danske værker.
Det er da også udmærket, men jeg vil godt have at vide fra ministerens side, hvordan det kan være, at Michael Christiansen påtænker at få 150.000 flere teatergængere ind uden at stjæle fra andre teatre, som vil spille nær sagt det samme repertoire som Det Kongelige Teater. Det er jo vel vidende, at vi alle sammen ved, at musicalgenren er en fuldstændig kommerciel teaterform, og at det vil være en stor konkurrenceforvridning, hvis Det Kongelige Teater desuagtet ville starte med at lave produktioner i musicalgenren.
Brian Mikkelsen (KF), 2003-05-14:
I efteråret bad jeg Det Kongelige Teater om at udarbejde teatrets visioner for de kommende år - specielt set i lyset af den unikke situation, hvor vi får et operahus om 1½ år og et skuespilhus i hvert fald i 2007-08 - til brug for bl.a. de kommende politiske drøftelser om en ny 4-årig aftale for Det Kongelige Teater for perioden 2004-07.
Teatrets visionspapirer fik jeg lige før jul, og papiret indeholder en række meget spændende overvejelser, også et par forslag, som jeg synes kræver en nærmere drøftelse.
Et af teatrets ønsker er at nå et bredere publikum ved også at spille et lidt mere folkeligt repertoire som f.eks. musicals og operetter som nævnt i fru Louise Freverts spørgsmål til mig.
I teaterloven står der, at Det Kongelige Teater uden ensidighed skal producere et repertoire af høj kunstnerisk kvalitet inden for ballet, opera og skuespil.
Der står desuden, at teatret skal videreføre de klassiske traditioner og samtidig gennem sin virksomhed udvikle en nutidig scenekunst.
For at skabe det bedst mulige grundlag for, at Det Kongelige Teater kan fungere optimalt, administrativt såvel som kunstnerisk, blev det ved en ændring af teaterloven i 1991 besluttet at etablere en bestyrelse på den nationale scene.
Det er en bestyrelse, der repræsenterer både kulturel og erhvervsmæssig indsigt.
Ønsket med lovændringen for 12 år siden var at styrke Det Kongelige Teaters øverste ledelse, sikre teatrets kunstneriske udvikling og give teatrets bestyrelse mulighed for en selvstændig udformning af teatrets virksomhed, herunder at fastsætte overordnede retningslinjer.
Som det fremgår af teaterloven, er Det Kongelige Teaters bestyrelse teatrets øverste ledelse.
Det er teatrets bestyrelse, der over for mig har det overordnede ansvar for, at de bestemmelser for teatrets virksomhed, der er fastsat, overholdes.
Det er en god ordning, der er kommet ind i teaterloven for at sikre Det Kongelige Teater arbejdsro.
Men det er selvfølgelig også klart, at vi politikere også må og skal have en mening om nationalscenen, og hvad vi forstår ved nationalsceneforpligtelsen.
Jeg regner med at indkalde alle kulturordførerne til første møde om Det Kongelige Teaters kommende politiske aftale umiddelbart efter sommerferien.
Her skal vi indlede drøftelserne om de politiske forventninger og ønsker til nationalscenen i de kommende 4 år, herunder Det Kongelige Teaters ambition om at nå et nyt og bredere publikum.
Det Kongelige Teater har gennem tiderne opført både operetter og musicals.
Nogle af teatrets store succeser har jo været musicals som »Esther« og »Teenagerlove«.
Louise Frevert (DF), 2003-05-14:
Det er da dejligt at høre, at ministeren er så velinformeret, og det kan jo være, at kulturministeren så har lyst til at dele sin viden med mig og løfte sløret for, hvad det er for et repertoire, man har tænkt sig at spille på Det Kongelige Teater, hvad angår musicals.
For det er det, jeg vil hen til, om det, ligesom der står i teaterloven, fortrinsvis skal være danskproducerede musicals, f.eks. af Sebastian og andre, der primært skal være på Det Kongelige Teaters scene.
Eller vil man være så konkurrenceforvridende, at man har tænkt sig at skyde Niels-Bo Valbros Det Ny Teater i sænk ved denne konkurrenceforvridende virksomhed?
Mariann Fischer Boel (V), 2003-05-14:
Jamen det er jo netop det, som den arbejdsgruppe om hold af svin skal drøfte og komme med et udspil til, altså hvordan man kan få knækket den her kurve.
Det kan jo ikke nytte noget at sætte nogle ting i værk, hvis man ikke har en eller anden sikker forventning om, at det så også er det, der skal til for at løse problemet.
Og jeg tror, det er dér, vi har en mangel i vores viden, og det er så den, vi må prøve at råde bod på.
Brian Mikkelsen (KF), 2003-05-14:
Nu laver komponisten Sebastian jo aldeles glimrende musicals, og det kan jo være, det kan være med til at nyskabe nogle ting, som måske kunne opføres på Det Kongelige Teater.
Men sagen er jo den, at vi ikke hidtil har haft politisk tradition for at begrænse Det Kongelige Teaters mulighed for selv at vælge kunstnerisk sprog og repertoire.
Men det kan man også drøfte under de kommende politiske forhandlinger.
Med hensyn til spørgsmålet om børneteater, som jo også har været drøftet i offentligheden, og som også har været nævnt i spørgsmålet, synes jeg, det er glædeligt, at Det Kongelige Teater fremover vil satse yderligere på børn og unge.
Danmarks nationalscene er og skal være hele landets teater, herunder også børns og unges.
Jeg ser personlig gerne, at Det Kongelige Teater fremover udvider samarbejdet med de øvrige teatre om forestillinger for børn, unge og for børnefamilier både inden for balletten, operaen og skuespillet.
Også det emne synes jeg vi skal tage op i forbindelse med de politiske drøftelser
Louise Frevert (DF), 2003-05-14:
Men nu kommer jeg så til et nyt spørgsmål, for det har
jo også noget med økonomi at gøre
Det er: Hvad har man så tænkt sig med kapellet?
For så vidt jeg ved, vil kapellet have meget store vanskeligheder ved at spille den genre.
Det vil sige, at man skal til at foranstalte et helt nyt orkester, der skal ind på Det Kongelige Teater og spille.
Og så vidt jeg har erfaret, havde man jo ikke tænkt sig at gå ud over den budgetramme med de bevillinger, der kommer, og som vi skal til at forhandle om, ud over de eksempelvis 100 mio. kr. til et nyt operahus og 40 mio. kr. fra Københavns Kommune.
Så jeg har meget, meget, meget svært ved at få det her til at passe sammen rent økonomisk, for som sagt har genrerne
meget svært ved at korrespondere med hinanden
Derfor ser det for mig ud, som om man allerede på nuværende tidspunkt har lavet en kalkule, hvor man har budgetteret med nogle helt andre incitamenter i selve opsætningen af Det Kongelige Teaters fremtidige repertoire.
Peder Sass (S), 2003-05-15:
Hvis hr. Leif Mikkelsen mener, der skal gøres noget, vil hr. Leif Mikkelsen så også erkende, at det ikke er lykkedes - jf. de oplysninger, der er blevet fremført her flere gange, nemlig at det kun er halvdelen af befolkningen, der dyrker motion - for foreningsverdenen at løse denne opgave?
Der skal altså flere aktører på banen.
Så vil jeg tage det lille citat, som jeg har gjort før,
fra det udmærkede blad Dansk Ungdom og Idræt
Der står, at når de, dvs. organisationerne, årlig modtager flere hundrede millioner kroner i statstilskud, bør der være en forpligtelse til konstant at afsøge nye områder og finde nye målgrupper inden for rammerne af det frivillige foreningsarbejde.
Det skriver hr. Leif Mikkelsen.
Så spørger jeg her igen: Er hr. Leif Mikkelsen med denne udtalelse, der ligesom stiller krav til foreningsverdenen om, at man skal gøre noget ved de her områder for de svage grupper, enig i, at der skal indgås resultatkontrakter som en forudsætning for at modtage de 240 mio. kr. eller 220 mio. kr., som den anden organisation får?
Mette Frederiksen (S), 2003-05-15:
Til hr. Leif Mikkelsen
: Altså der er jo ikke nogen grund til at tale forbi hinanden i den her diskussion
, for jeg tror sådan set sigtet på mange måder er fælles i Folketinget.
Argumentationen fra Socialdemokratiet i dag om fortsættelsen af den her pulje er jo ikke noget, vi griber ud af den blå luft og siger, at nu afsætter vi 20 mio. kr. til et eller andet tilfældigt idrætsformål, tværtimod.
Jeg har netop fået en evaluering af hele programmet, som viser, at de millioner, der tidligere har været afsat på området, faktisk har haft en positiv effekt.
Det har fået flere mennesker til at dyrke noget idræt.
Det har fremelsket nogle nye initiativer og lidt mere kreativitet rundt omkring.
er faktisk bare lige det, vi lægger oven på foreningerne.
I samspillet mellem foreninger og andre kreative hoveder eller ved at hente nye mennesker ind på idrætsområdet tror vi faktisk på, at vi kan få flere mennesker til at dyrke idræt, at vi kan opdyrke nogle nye fællesskaber, at vi kan sørge for at skabe en lidt større glæde i hverdagen hos en masse mennesker.
Det synes vi ærlig talt Venstre skulle gå med til.
Arne Toft (S), 2003-05-15:
I Ungdom & Idræt, DGI's blad, nr. 9 fra i år, udtaler formanden for Dansk Firmaidræt, Peder Bisgaard, og jeg citerer: »Hvis organisationerne skal varetage det område, som IPIP havde, så tror jeg ikke, at vi ville være så villige til at bruge risikovillig kapital på de områder eller opsøge de problemfelter, IPIP opsøgte.« Og Peter Bisgaard fortsætter: »Jeg føler, at IPIP efterlader et tomrum.
Lige nu taber de, fordi organisationerne ikke er gearet til at tage hånd om dem.« I samme artikel udtaler Preben Staun, formand for Dansk Idræts-Forbunds Breddeudvalg og tidligere medlem af IPIP's arbejdsgruppe, at hvis projekterne stopper og foreningen ikke fortsætter, så må kommunerne tage emnet op.
Det gælder også for dem, der ikke ønsker at være med i foreningslivet.
Altså en formand for en af idrættens hovedorganisationer erkender, at de ikke har pengene, og at man i Dansk Idrætsforbund mener, det er en kommunal opgave.
Leif Mikkelsen (V), 2003-05-15:
Hr. Arne Toft peger på, at halvdelen af befolkningen ikke dyrker idræt, og det er skidt.
Det problem løses jo ikke ved et projektarbejde.
Hr. Arne Toft siger her fra talerstolen, at stort set ingen har rost foreningslivet mere end Socialdemokratiet, og at de vil gøre det i fremtiden, og jeg er enig i, at det brede samarbejde, vi normalt har omkring idrætspolitikken, er godt at fastholde.
Men så er hr. Arne Toft vel også enig med mig i, at det er virkelig hensigtsmæssigt at arbejde på at få denne halvdel eller en stor del af dem med i foreningslivet og ikke i kunstigt etablerede projekter, som - og det viser udredningen også - har tendens til at dø, når pengestrømmen stopper.
Alt andet har vist sig at stoppe, når festen stopper, om jeg så må sige.
Det er derfor, jeg siger, at det er den vej, jeg vil have at vi skal.
Derfor er jeg meget glad for, at lige præcis hr. Peter Sass leverer argumentationen, når han citerer en organisationsformand, der erkender, at der er et problem.
Det vil sige, at det etablerede foreningsarbejde erkender, at der er et problem, og det vil de gerne arbejde med.
Ja, der er da ikke nogen større bevægelse, vi kan få sat i gang med at arbejde på det; de kan gøre meget mere end både Folketing og eventuelle projekter.
Og det er jo ikke noget pengeløst område, hvis vi tager idrættens organisationer med de tipsmidler, vi har, så jeg synes, det er langt lykkeligere, hvis de bliver drejet i retning af at imødekomme noget af den bekymring, som hr. Arne Toft har.
Så når erkendelsen nu er der i idrættens organisationer, jamen så er det godt, så vil vi få en række projekter at se fra deres side, som er forankret i foreningslivet, som er båret af frivilligt arbejde.
Det skal vi understøtte, dette frivillige arbejde, og ikke en professionalisering af en projektkultur, der kommer til at køre sideløbende hermed.
Så jeg fastholder, at der er en god linje i den erkendelse, som idrætten nu gør sig.
Peder Sass (S), 2003-05-15:
Landsformanden for DGI, Søren Møller, erkender, at DGI ikke er i stand til at ramme ungdomskulturen præcist nok.
Det er nemlig et problem at fastholde de 16-19-årige i det frivillige foreningsliv.
fra maj.
En undersøgelse fra seks gymnasier i Ribe viser også, at drengenes kondital er faldet lidt, men pigerne har et lavere gennemsnitligt kondital, og det er nu faldet til 31 mod 35 sidste år.
Bengt Saltin, der er leder af Center for Muskelforskning, har i den forbindelse udtalt: »16-årige piger har et kondital som 60-årige.
Kvinder er i markant højere risiko for tidligere at få kroniske sygdomme med døden til følge, når deres kondital er omkring de 30.«
Bengt Saltin kritiserer i øvrigt regeringen for at gøre for lidt for at ændre danskernes livsstil.
Er hr. Leif Mikkelsen enig i, at vi har et problem, hvis der ikke tages fat på dette set i et sundhedsperspektiv?
Leif Mikkelsen (V), 2003-05-15:
Når hr. Arne Toft nu gennemgår stort set samtlige idrættens organisationer og deres udtalelser, hvorefter de virkelig har fokus på og øje for problemerne, og de så henviser til, at en pulje på de der 20 mio. næsten kan blive en katastrofe for de her særlige områder, så vil jeg sige, og det vil jeg gerne sige uden omsvøb, at jeg anerkender simpelt hen ikke, at organisationslivet ikke kan løse den opgave, hvis de vil det. Den slags udtalelser fra disse organisationsformænd må være et signal om, at det vil man, for det er en prioritering.
Jeg har en anelse erfaring fra organisationslivet og de muligheder for prioritering inden for de økonomiske rammer, de har, og jeg vil sige, at hvis man ønsker at prioritere anderledes, end man gør, så kan man gøre det.
Det er ikke et udsultet område, og det er godt, og det er jeg enig i at det heller ikke skal være.
Det er det altså ikke, så jeg køber ikke, at der er ting, der ikke kan gennemføres, fordi der eventuelt ikke er en statslig pulje, for mit hovedsyn er, at det ikke er statslige puljer, vi har brug for, det er ikke statslige puljer, der skal løse den her sag.
Det er så også til fru Mette Frederiksen.
Det er jo en trossag, om det nu er en statslig pulje, der sådan bliver åbenbaringen, eller vi tror på, at foreningslivet kan det.
Jeg har en tro på, at en dialog og debat fra politisk hold med det frivillige foreningsarbejde også påvirker deres adfærd og den retning, de går i, og den dialog medvirker jeg gerne til, og jeg opfordrer dem til, at foreningslivet skal forpligte sig til og inspireres til at være opmærksom på samfundsudviklingen.
Derfor er svaret til hr. Peder Sass: Nej, der skal ikke betingelser med tipspengene, og hvis Socialdemokratiet ikke kan tænke den tanke til ende på et eller andet tidspunkt, ja, så melder de sig simpelt hen ud af idræts- og fritidspolitikken.
Det ville være at øve vold på det, der er kernen i dansk idrætspolitik: at tillid er bedre end kontrol, og at der er tillid, og at de her penge i mange år er blevet brugt på fremragende vis på grund af særdeles ansvarlige ledere i de her organisationer igennem en lang årrække, og jeg tror stadig væk, at de bliver ved med gang efter gang at vælge ansvarlige ledere, så vi trygt kan sige: De penge er givet godt ud, de bliver brugt godt og ansvarligt, så der skal ingen forpligtelser være.
Arne Toft (S), 2003-05-15:
Men det har netop vist sig, at Idrætspolitisk Idéprogram har været med til at skabe noget, og det er da rigtigt, at det har ikke været dem udefra, som har båret det her igennem.
De har været med til det.
Tværtimod er det jo idrætsverdenen, der har været med, instruktører, der har været med til at sætte det her i gang.
Mener ministeren ikke, at så lille en pulje kan være med til at skabe så meget, som vi kan se at Idrætspolitisk Idéprogram har skabt, alle de ting, de har sat i gang, alle de, som er kommet i gang, som ikke normalt er i en idrætsforening, men som måske gennem andre ting kan blive trukket ind i en idrætsforening, mener ministeren ikke, at hvis så lille en pulje kan skabe så meget, som den har skabt, burde man bevare sin pulje?
Brian Mikkelsen (KF), 2003-05-15:
Må jeg sådan lidt uskyldigt spørge min ellers meget gode ven og idrætsforkæmper, hr. Peder Sass: Hvorfor skal vi så egentlig diskutere det nu?
Altså jeg mener, hvorfor stiller man et forslag, man ikke har ikke skabt finansiering til?
Vi varmer op til næste år, o.k., det var da en interessant konstruktion i dansk politik.
Nå, men ud over det er det da rigtigt, at en del af finansieringen til IPIP også kom fra idrætsorganisationerne selv.
Regeringen har på tipsaktstykket, som Socialdemokratiet har stemt for, reserveret 8 mio. kr. til idrætsformål.
Og der vil vi i regeringen præsentere et udkast til en bearbejdet form for nye projekter, hvor vi sammen med idrætsorganisationerne, hvor vi sammen med forskellige offentlige myndigheder prøver at udvikle et modelprojekt, som vil være med til at fremme idrætsinteressen.
Det vil vi lancere lidt senere.
Men pengene vil altså blive brugt på idrætsformål.
Til hr. Peder Sass: Jeg tror, vi deler præcis den samme interesse.
Langt de fleste af Folketingets partier - jeg ved, at det også gælder Socialdemokratiet - har en ihærdig og en kærlig interesse for idrætspolitikken.
Det har vi jo også set tidligere, også da Socialdemokratiet var i regering.
Jeg tror egentlig, der er en tværpolitisk interesse i at løfte og gøre noget for idrætten, og det tror jeg også godt vi kan blive enige om her.
Vi har jo sagt i regeringsgrundlaget, at regeringen vil styrke idrættens sundhedsmæssige og uddannelsesmæssige dimension.
Derfor har vi også haft en stor gruppe af organisationsfolk og idrætsforskere til at give et bud på det, og de bud bliver offentliggjort snart.
I den forbindelse vil jeg melde ud om et nyt initiativ, som regeringen spiller ud med på området, som vil involvere forskellige parter inden for idrættens verden, kommuner osv., om at gå sammen om at løse en konkret udfordring, en konkret opgave.
Det håber jeg vi kan blive enige om, også med Socialdemokratiet, som altid har vist sig som et meget idrætspositivt parti.
Peder Sass (S), 2003-05-15:
Nu stillede ministeren jo spørgsmål til os.
Det er egentlig den modsatte vej, man normalt gør det i de her seancer, men minsteren spurgte om, hvor pengene skulle komme fra.
Og ministeren ved udmærket godt, hvor de penge ligger, for ministeren har jo noget med 255 mio. kr. fra tips- og lottomidlerne, som stilles til rådighed for Kulturministeriet, og kulturministeren kan jo i et aktstykke prioritere, hvorledes disse penge skal anvendes, om de skal gå til kulturen, til dansen, til udvikling eller til udlandsrejser eller lignende.
Der ligger jo muligheden for, at man kan prioritere, hvis man mener, der skal være vilje til at udvikle nogle områder, som der er behov for at man udvikler, for at folkesundheden i Danmark kan udvikles og blive bedre.
Så der er finansieringsmæssige muligheder.
Vi ved godt, at vores beslutningsforslag desværre kom for sent, og at de penge ikke er til stede på nuværende tidspunkt.
Derfor kan jeg så allerede nu meddele, at det beslutningsforslag, som ligger her på bordet, kan vi ikke skaffe finansieringsmæssig dækning for.
Derfor bliver dette beslutningsforslag genfremsat i den nye folketingssamling, og så får ministeren mulighed for i et aktstykke dér at bidrage til, hvorledes vi kan klare denne opgave.
Arne Toft (S), 2003-05-15:
Hvis man i dag spørger idrættens hovedorganisation, om de har fået de 7 mio. kr. tilbage, da IPIP blev nedlagt sidste år, er svaret nej.
Har ministeren gjort sig overvejelser om, hvorvidt disse millioner fortsat skal anvendes til idrætsformål?
Brian Mikkelsen (KF), 2003-05-15:
Jamen jeg vil godt understrege, at Idrætspolitisk Idéprogram blev etableret med de bedste intentioner om at gribe fat om grupper i det danske samfund, som havde vanskeligt ved at blive aktiveret i det traditionelle idrætssystem.
Evalueringen viser, at det er lykkedes på nogle områder, på en del områder er det ikke lykkedes.
det sig også, at kun cirka en tredjedel af projekterne, man har støttet, var varige projekter efterfølgende. Da penge jo ikke bare sådan hænger på træerne - godt nok er 20 mio. kr. ifølge hr. Arne Toft ikke særlig mange penge - så kunne jeg da godt tænke mig at vide, hvor Socialdemokratiet vil finde de penge henne.
De ligger jo ikke nogen steder.
Vi har afsluttet tipsaktstykket, som Socialdemokratiet selv har stemt for, så jeg ved ikke, hvor de penge er henne, så at sige.
Vi har dem i hvert fald ikke nogen steder.
I forvejen betaler vi massivt mange penge til idrætten, fornuftigt, men det er mange penge, og de skal selvfølgelig også være med til at løse en del af de her opgaver. Hr. Peder Sass
spurgte, om man kunne tænke sig, at der ville komme sådan en udviklingspulje.
Nej, det kan man ikke.
Det kan man ikke tænke sig.
Det har regeringen ingen planer om i fremtiden.
Peder Sass (S), 2003-05-15:
Jeg er bekendt med, at der i Kulturministeriet i øjeblikket foregår et udredningsarbejde om idrættens samspil med sundhed og uddannelsessektoren.
Jeg er vidende om, at udredningen skal danne grundlag for en idrætspolitisk redegørelse, som vi forhåbentlig får her i den næste folketingssamling.
Udredningen vil belyse idrættens sundhedsmæssige og uddannelsesmæssige dimension, herunder foreningsidrætten.
Det skal så ske i samspil med andre aktører som f.eks. skoler og institutioner med hensyn til, hvordan man kan forbedre mulighederne og motivationen for at dyrke idræt.
Så kommer mit spørgsmål til ministeren: Kan ministeren forestille sig, at dette udredningsarbejde, som er i gang, vil komme med anvisninger på, om der nødvendigvis vil være behov for at lave en sådan udviklingspulje, der kan være med til at udvikle ideer og forbedre rammerne, sådan at flere begynder at dyrke idræt?
Leif Mikkelsen (V), 2003-05-15:
Nu har hr. Arne Toft jo indtil flere gange nævnt den halvdel
af befolkningen, der ikke dyrker idræt, og der er sådan næsten en katastrofestemning.
Jeg går ud fra, at Socialdemokratiet stadig væk er enig i, at det er en frivillig sag at dyrke idræt, at det skal det fortsat være, og at det ikke sådan ligefrem er et samfundsproblem, hvis der er nogen, der ikke gør det.
Der er mange andre måder at bevæge sig på, der er fysisk arbejde osv.
Så der er altså flere måder, og det er ikke nogen samfundskatastrofe, sådan som man næsten kan få indtrykket af.
Jeg går ud fra, at vi er enige om, at det fortsat er frivilligt.
Det blev nævnt af hr. Arne Toft, at det allerbedste, der stod tilbage efter idéprogrammet, var, at der var nogle blivende faciliteter.
Jeg går ud fra, at vi er enige om, at vi har en lokal anlægsfond, der er etableret med betydelige midler, hvis opgave er at udvikle nye aktivitetsmuligheder ved at skabe blivende faciliteter, så vi ikke skal have noget idéprogram, der har det som formål.
Det har aldrig været tænkt som sådan, så hvis det står tilbage, må vi efterhånden konstatere, at så har det været fejlagtigt.
Hvis det er det, Socialdemokratiet har fået øje på, jamen så har det en lys fremtid i at værne om anlægsfonden.
Så hermed en helt gratis og god idé.
Peder Sass (S), 2003-05-15:
Jeg hørte ministeren omtale ordet partnerskaber, og det vil sige en slags kontrakter mellem Kulturministeriet og de idrætslige organisationer.
Skal det forstås således, at ministeren har planer om fremover at stille krav om partnerskaber omkring konkrete projekter og deres udformning, der kan sikre, at de foreningsløse også kan komme til at dyrke idræt på en fornuftig måde, at det bliver en betingelse for at modtage tips- og lottotilskud, som jo er på over 200 mio. kr. til hver af de to store organisationer?
Er det er en ny linie fra kulturministerens side, at det er forudsætningen for at få de statslige tilskud?