runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ulrik Kragh (V), 2002-02-28:
Der bliver snakket meget om retskrav, hvilket er meget berettiget.
Der er nogle, der har fået det her fuldstændig galt i halsen, som om der er nogen, der vil tryne lønmodtagerne, som om der er nogen, der vil gøre det forfærdelig dårligt for nogen!
Det er ikke intentionen med dette her lovforslag.
Det, der er intentionen, er, at man som lønmodtager frivilligt har mulighed for at aftale det med sin arbejdsgiver.
Den aftale kan laves tidsbegrænset, hvis det er sådan, at man er bekymret for det, som hr. Ole Sohn har nævnt nogle gange, nemlig at man efterfølgende vil blive fastholdt på deltid.
Der er også mulighed for, at man kan tage sin tillidsmand med, hvis det er sådan, man vil have det.
Med hensyn til, at man siger, at dette kun vedrører en lille bitte gruppe, og at der ikke er nogen, der er interesseret i det: Jamen hvis det var sådan, at det virkelig var virkeligheden, hvordan kan det så være, at fagbevægelsen har trukket dette her Loch Ness-uhyre ud af skabet og sat tingene op, som om det var det helt store, forfærdelige monster?
Jeg bliver nødt til at sige, at vi har sat os for, at børnefamilierne skal have det bedre.
Det kan de få ved, at vi skaber større frihed på arbejdsmarkedet, lige så vel som man kan få mulighed for at få en bedre familiepolitik.
Det vil vi gennemføre.
Det kan Folketinget gøre, der er ingen over, der er ingen ved siden af Folketinget.
Derfor kan vi gøre det, og det har vi tænkt os at gøre.
Hvis det er sådan, at hr. Carsten Hansen gerne vil have lov at invitere mig ud i virkelighedens verden, vil jeg sige, at i de sidste 7 år har jeg været der.
Jeg har forhandlet overenskomster, men det kommer sådan set ikke den her sag ved.
Jeg synes bare ikke, at der er nogen grund til at drage det ind i debatten fra Socialdemokratiets side.
Carsten Hansen (S), 2002-02-28:
Nu studiekredsene er blevet sat i gang, kunne jeg have lyst til at invitere Venstres arbejdsmarkedsordfører ud i virkelighedens verden, hvor det kunne være rart at komme ud og studere de aftaler, man laver andre steder i verden.
Det er senioraftaler, aftaler under overenskomsterne, hvor folk kan komme på nedsat arbejdstid, hvis de har lyst, men det er aftaler, som ligger i overenskomsterne. Der er ikke én af dem, jeg kender eller har hørt om, der har bedt om at få det indgreb.
Må vi ikke få eksemplerne på det?
Andre har også boret i det.
Jeg har ikke fået et svar på, hvad det er for nogle eksempler, man har, på, at der nogle, der ikke kan komme på deltid.
Der findes ifølge de opgørelser, jeg har set, kun 4 pct. af lønmodtagerne, der ikke har en ordning.
Kunne vi ikke have løst det på en anden måde og lavet et altomfattende indgreb i samtlige overenskomster i det her land og så sat roen på arbejdsmarkedet over styr i forhold til det her?
Så må jeg spørge endnu en gang: Bekymrer det ikke, at dem, man gerne vil befri, også arbejdsgiverne, siger fra over
for det her?
Bjarne Laustsen (S), 2002-02-28:
Jeg spurgte til, hvad formålet var med den her lovgivning.
Hvem er det, man vil lave love for?
Der findes ingen eksempler.
Hr. Ulrik Kragh har åbenbart heller ingen eksempler på, at nogle mennesker ønsker at gå fra fuldtid og ned på deltid.
Så mangler jeg også at få defineret begrebet frihed.
Det er jo fremsat under begrebet frihedspakken.
Hvis man går på deltid, hvordan ser det så ud med rettigheden til at vende tilbage til fuldtidsarbejde igen?
Altså det er en besynderlig form for frihedstanker, Venstre har.
Det er desværre ikke første gang, vi hører om og ser det fænomen.
Vi spørger gentagne gange til retskravet.
Er det korrekt, at den enkelte ingen retskrav har på at gå på deltid? Er det korrekt, at den enkelte ingen retskrav har på at få sin tillidsrepræsentant med til de forhandlinger? Venstre er meget stærkt optaget af, at de offentlige udgifter ikke må stige.
Stort set samtlige høringssvar, vi har set,
berører det forhold, at mange tror, at det vil få a-kasse-udgifterne til at stige.
Bekymrer det ikke Venstre?
Så skal jeg til slut spørge, om hr. Ulrik Kragh er medlem af en fagforening, om han har været med til at stille overenskomstmæssige krav.
Så vil man da vide, at der er himmelvid forskel på at stille forslag om at få arbejdstiden nedsat og så gå på deltid.
Der er himmelvid forskel.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-02-28:
Man kan jo diskutere, og man kunne jo også stille spørgsmålet: Vil der være flere på overarbejde i fremtiden?
Det er jo faktisk imod det, som er intentionerne og ønskerne hos SiD'erne.
Det, jeg godt vil stille hr. Ulrik Kragh et direkte spørgsmål om, er: Vil hr. Ulrik Kragh bekræfte, at det er første gang, at man skriver en overenskomst eller en del af en overenskomst i Folketinget?
Vil hr. Kragh også bekræfte, at denne mulighed ved et andet flertal vil kunne bruges af andre?
Og vil hr. Kragh så også bekræfte, at en sådan udvikling fører os ud på en glidebane, der sætter stabiliteten i erhvervslivet og trygheden for lønmodtagerne over styr?
Jeg håber, at hr. Kragh forstod spørgsmålene.
Ulrik Kragh (V), 2002-02-28:
Til hr. Jan Petersen, der spørger, om lønmodtageren selv skal løfte beviset: Det er korrekt, og det er også korrekt, at lønmodtageren aftaler det individuelt med sin arbejdsgiver, men der er ikke nogen, der siger, at lønmodtageren ikke må tage sin tillidsmand med.
Jeg synes da, det ville være yderst fornuftigt, hvis det var sådan, at lønmodtageren syntes, at det var rart at have en faglig backup.
Det er der ikke noget problem i i forhold til den lovgivning her.
Derfor synes jeg ikke, at der er noget problem i det.
Jeg vil sige, at vennerne i den sag her er de mennesker, som nu får muligheden for, til trods for at deres overenskomstforhold har modsagt det, at kunne få deltid.
Det er vennerne, må jeg sige hr. Carsten Hansen, og jeg synes, det er overordentlig væsentligt, at man tager deres parti.
Det er i hvert fald det, vi gør.
Men hensyn til hr. Søren Søndergaard og rapporten så lad os endelige tage den studiekreds, men jeg vil sige, at SiD-rapporten siger, at man er villig til at gå ned i løn, hvis det er sådan, at man gerne vil på deltid, og jeg synes, det er væsentligt, at der også findes SiD'ere, som har det ønske.
Søren Søndergaard (EL), 2002-02-28:
Jeg er altid klar til at diskutere et hvilket som helst emne, også i en studiekreds med Venstres ordfører, så det synes jeg bestemt vi skal finde tid til. Når nu undersøgelsen er bragt på bane - og jeg så også, at hr. Ulrik Kragh lige var ovre hos beskæftigelsesministeren og få et par gode citater - så lad os da få citaterne her i fuld offentlighed, sådan at folk kan vurdere dem. Når nu har Ulrik Kragh skal op med de citater, kunne hr. Ulrik Kragh så ikke også lige forholde sig til SiD's juridiske sekretær, som kalder den udlægning, som vi har hørt dels fra beskæftigelsesministeren, dels fra Ulrik Kragh, for groft misbrug - groft misbrug! - fordi man ikke kan læse den ud af undersøgelsen. Kan vi også få nogle kommentarer fra Venstre til den udtalelse fra SiD's juridiske sekretariat?
Når man nu bruger en undersøgelse, er det måske ret interessant, hvad den, der har lavet undersøgelsen, selv mener.
Der blev således ikke spurgt, hvor mange timer disse medlemmer ønskede at gå ned i tid uden lønkompensation.
Ud fra undersøgelsen kan man derfor ikke konkludere, at der er et ønske om deltid blandt SID's medlemmer.
Det eneste, man med sikkerhed kan udlede, er, at kravet om 35 timers arbejdsuge ikke er dødt, selv om det ikke længere har samme opmærksomhed i den offentlige debat.
Og så slutter Emmett Caraker af med at sige: Undersøgelsen dokumenterer, at det er arbejdsgiveren, der har fat i den lange ende, når det gælder tilrettelæggelsen af arbejdstiden.
Det er rigtigt, at hveranden så overenskomsten som en barriere, men 83 pct. svarede, at arbejdsgivernes behov var en forhindring for nedsat tid.
Er det ikke godt at kigge på dem, der har lavet undersøgelsen, så man ved, hvad der står i den?
Jan Petersen (S), 2002-02-28:
Jeg forstod det sådan, at hvis de sidste 4 pct., som også hr. Ove Vagn Christensen var inde på, havde en deltidsadgang under en eller anden form, havde vi slet ikke stået her i dag.
Ville det så ikke være klogest for at fremme processen at sige til dem, der så repræsenterer forhandlingerne for de sidste 4 pct.: Prøv lige at finde ud af det selv?
Var det ikke en vej, som måske endda var bedre og mere konstruktiv end den vej, der anvises her?
Det vil nemlig også løse et andet problem, som jeg vil bede hr. Bent Bøgsted om lige at forholde sig til, nemlig at
det kun er 35 pct. af det aftalebaserede område, der kan leve op til det krav, der er gemt i lovforslaget her, for mellem de 4 pct. og de 35 pct., altså restmængden dér, er der en eller anden aftalt regulering - det kaldes i lovforslaget en forhindring, det er kun delvis deltid, nævnes der - men det kunne jo være, at i en lang række af de detailreguleringer er arbejdstiden for så vidt angår deltid og bemandingsregler ganske sagligt begrundet.
For har vi hele mængden med, er det et meget omfattende lovindgreb det her, som vil forstyrre ganske mange lokalaftaler ud over de centrale.
Jeg tror, at hr. Ole M. Nielsen, før det ærede medlem fra Frederiksborg Amt kom i salen, stillede et konkret spørgsmål, hvortil jeg bekræftende svarede, at det drejer sig om adgangen til at få deltidsforsikring.
Men for nu ikke, at det skal gå helt galt for fru Charlotte Antonsen, så vil jeg citere, hvad der præcist står i det, der udkom fra os under valget: Er der lovgivningsmæssige barrierer - det er et spørgsmål - som forhindrer det, og som kan fjernes, vil vi gøre det.
Så det, jeg kan gøre nu, er, at jeg kan spørge beskæftigelsesministeren: Er der lovgivningsmæssige barrierer, som forhindrer, at man kan gå på deltid - lovgivningsmæssige barrierer? Må jeg så sige i øvrigt til spørgsmålet om den lille mand og overenskomsterne, at man jo indimellem i politik, fordi man nu har et eller andet programmæssigt eller studiekredsmæssigt behov, kan bygge en modsætning op, der ikke eksisterer.
Og jeg tror egentlig ikke, at der eksisterer
det modforhold mellem overenskomster og behov for deltid og så den lille mands ønske.
Vi kan jo altså tage ud til et byggesjak og høre, om Venstre har et stort potentiale for at gennemføre deltid.
Vi kan måske også tage ud til nogle langturschauffører, der kører fisk til Italien, eller hvad det nu kunne være, og spørge, om det der med deltid er noget, der har deres interesse, om det er et stort problem, at de ikke kan få det.
Anders Samuelsen (RV), 2002-02-28:
Jeg mener ikke, og det var sådan set pointen med hele min ordførertale, at Folketinget skal blande sig hverken i det ene eller det andet forhold.
Jeg vil gerne have, at det er forbeholdt arbejdsmarkedets parter.
fra EU, som vi nu implementerer via lovgivningen.
Så man kan opleve, at vi nogle gange gør det til fordel for arbejdstagere og andre gange til fordel for arbejdsgivere.
Men jeg synes, at det er stærkt problematisk.
Jeg vil godt advare imod det, for grundlæggende har vi et udmærket system herhjemme, hvor arbejdsmarkedets parter i samarbejde finder ud af at aftale sig til rette, og selv om det er fantastisk nemt for os at blive enige om, hvad der er den rigtige måde at gøre det på herinde, og så finde 90 mandater og så springe op og ned på det hele og så lovgive os ud af det, så vil jeg advare imod det.
Jeg tror, det er farligt på den måde at lade sig friste til at ende med at blive 179 smagsdommere på alle områder herinde.
Bent Bøgsted (DF), 2002-02-28:
Til hr. Ove Vagn Christensen: Jeg tror ikke, at det her lovforslag forringer forholdene, for vi har stadig væk de timegrænser, vi kører efter, som er i den gældende overenskomst vedrørende deltiden.
Der er stadig væk de timegrænser.
Der er ikke sat nogen andre timegrænser end de der 15 timer, vi snakker om: dem, der skal til for at overholde de forskellige indbetalinger.
Det er de samme timetal, vi stadig væk kører efter.
Derudover er det stadig frit for den enkelte lønmodtager og arbejdsgiver at aftale, hvor mange timer der skal være i deltidsarbejdet.
Det går vi ikke ind og rører ved.
Det, det giver mulighed for, er, at alle har ret til at aftale en deltid.
Til hr. Søren Søndergaard: Det er næsten det samme, for jeg tror altså ikke på, at det her vil forringe deltidsaftalerne for nogen, det tror jeg altså ikke at det vil gøre, og jeg tror heller ikke på, at virksomheder eller lønmodtagere vil begynde at ændre på de deltidsaftaler, de har i forvejen, så jeg tror faktisk ikke på, at der vil ske
nogen forringelser her.
Så må jeg beklage, at hr. Jan Petersens spørgsmål altså er smuttet.
Anders Samuelsen (RV), 2002-02-28:
Jeg er enig i, at arbejdsgiverne også ofte er en forhindring, men det er så sandelig også den del af lønmodtagerorganisationerne, som stadig væk sidder fast i noget beton fra forrige århundrede, og som ikke er villig til at give sig i forhold til at give nogle bedre muligheder for deltid.
Så det er sådan set en problemstilling, der gælder på både den ene og den anden side.
Det var det ene.
Så antyder hr. Ole Sohn, at jeg ligesom ikke rigtig har forstået lovforslaget og dybden af det.
Nu vil jeg altså sige, at jeg er rimelig overbevist om det.
Jeg har forstået lovforslaget sådan, at det ikke kommer til at gælde de nuværende overenskomster.
Der er ikke noget med, at der bliver grebet ind i de nuværende overenskomster.
Sådan er jeg ret sikker på, at lovforslaget skal læses, ellers må hr. Ole Sohn prøve at gå efter og korrekse mig, hvis det ikke er rigtigt. Så vil jeg lige slutte af med at sige, at jeg er glad for, at hr. Ulrik Kragh lidt tidligere understregede, i hvor høj grad Venstre og De Konservative, regeringspartierne, mente det her alvorligt.
Jeg synes bare ikke, at det fremgår.
Man mener det jo ikke alvorligt, for hvis man mente det alvorligt, så gjorde man det til en ret.
Så kunne man begynde at snakke om den lille mand og alle mulige andre ting, men når man ikke mener det mere alvorligt, end at man bare vil gøre det til en mulighed, jamen så ved jeg ikke rigtig, om jeg kan bruge det til andet end som et eksempel på retorik, hvad hr. Ulrik Kragh står og siger.
Der er ikke ret meget indhold i det.
Ole Sohn (SF), 2002-02-28:
Ja, nu er jeg jo lidt ked af at komme op efter den forrige taler her, fordi jeg faktisk vil mene, at Det Radikale Venstre ikke helt har forstået forslagets dybde. Man griber jo ind i alle overenskomsterne, også i overenskomster, hvor der er aftaler om deltid, og hvor der gives mulighed for, at man kan forhandle sig til en aftale om deltid.
Det betyder sådan set også, at hvis en arbejdsgiver opslår en ny stilling, der ikke bygger på et overenskomstforhold - det gør det jo ikke, for det griber man ind over for - så kan man bare opslå en deltidsstilling. Så bliver der rig mulighed,
Det er de færreste, der kan klare 37 timer.
Jamen så kan de da nøjes med halvdelen, medmindre de er tvunget til det,
Søren Søndergaard (EL), 2002-02-28:
Netop i forlængelse af det sidste, hr. Anders Samuelsen her siger, vil jeg godt høre, om den radikale ordfører er enig med de undersøgelser - vi har tidligere diskuteret en af de større undersøgelser, nemlig undersøgelsen fra Aalborg Universitet - som viser, at den primære forhindring for, at folk får mulighed for at gå på deltid, er, at arbejdsgiverne sætter sig imod det, at arbejdsgivernes tarv fylder så meget, at lønmodtagerne slet ikke får en chance for at gå på deltid.
Og at det her forslag jo ganske rigtig ikke gør noget som helst ved det, fordi det netop bygger på, at der skal være enighed mellem lønmodtageren og arbejdsgiveren i den formelle udformning, og hvis arbejdsgiveren derfor siger, at det har han ikke nogen interesse i, det er ikke i hans tarv, at de går på deltid, så kommer folk ikke på deltid. Men for lige at få det klart: Er den radikale ordfører enig i, at det helt store problem på det her område er, at arbejdsgiverne nægter dem, der har lyst til det, at komme på deltid, og at det overhovedet ikke løses af det forslag, som kommer herfra VCO-blokken?
Anders Samuelsen (RV), 2002-02-28:
Jeg mener faktisk, at jeg temmelig kraftigt understregede i min ordførertale, at jeg sådan set er enig i målsætningen, især måske den målsætning, som både Socialdemokratiet, Venstre og også Det Radikale Venstre har været ude og give udtryk for, nemlig at det bør være sådan, at hvis man har behov for deltid, så skal man også have muligheden for at komme på deltid.
Så bør det være et ønske, som man kan få opfyldt.
Dette forslag her sikrer ikke, at man får opfyldt det.
Man lader, som om man nu løser problemet, men det gør man jo ikke.
Man giver en mulighed for at forhandle individuelt i netop så ulige forhold, som hr. Ole Sohn flere gange har påpeget i dag, at det vil være.
Derfor er der ikke nogen løsning i det her forslag.
Det Radikale Venstre har faktisk givet og også været med til at lovgive om nogle løsningsmuligheder for den allersvageste gruppe, som jeg omtalte, f.eks. dem med fleksjob eller skånejob, som har mulighed for at komme på deltid, og hvor man laver aftaler.
Så vi har faktisk givet nogle bud på de områder.
Der, vi er bekymrede for, er, når man for alvor vil gøre sig til smagsdommere.
Og det er jo det, Venstre heller ikke rigtig tør, når det kommer til stykket, for hvis det endelig var sådan, men der er de jo nok alligevel for bange for deres arbejdsgiverbagland, så havde de gjort det her til en ret.
Det gør de ikke.
Flemming Oppfeldt (V), 2002-02-28:
Jeg har her Det Radikale Venstres program, resolutionerne fra landsmødet 2000, som hr. Anders Samuelsen henviste til.
Her står der ikke noget om at »opfordre« organisationerne til at prøve at finde en dansk model.
Her står, at det enkelte menneske skal sikres en plads på arbejdsmarkedet, måske på deltid.
»Måske« er citeret direkte, det er sådan en radikal måde at udtrykke sig på.
Men når man skriver det, så er det vel, fordi man opfatter det sådan, at der er en eller anden barriere, at der er et problem, der skal løses.
Kan Det Radikale Venstres ordfører ikke prøve at beskrive, hvad det er for en barriere, og hvordan partiet har tænkt sig at indfri løftet om at sikre en deltidsadgang?
Ulrik Kragh (V), 2002-02-28:
Tak til hr. Anders Samuelsen for redegørelsen om lovforslagets forskellige muligheder.
Jeg er selvfølgelig ked af, at hr. Anders Samuelsen afviser Venstres bekymring for, at bevægelsen forhindrer deltid, at man negligerer det, jeg siger, og kalder det tom retorik og en narresut.
Det er det ikke, og det er jeg sikker på at vi nok skal få mange gode samtaler og diskussioner om efterfølgende.
Men der skal i hvert tilfælde ikke være nogen tvivl om, at dette her ikke bare er for sjov.
Ole Sohn (SF), 2002-02-28:
Jo, helt uomtvisteligt.
Der er forskel på »bør« og »ret til«, men det er slet ikke det grundlæggende.
Selvfølgelig kan man ikke have en lov, som siger, at man bør have en erstatning, hvis man bliver behandlet uretfærdigt, og derfor er det naturligt at ændre det til, at man har ret til det.
Det er jo en svipser, som har været foretaget i lovforberedelsesarbejdet, og det er klart, at den skal rettes, for selvfølgelig er det uomtvisteligt, at der ligger en større mulighed for kompensation, når der står »ret til« frem for »bør«.
Men det er slet ikke det afgørende.
Det afgørende er, at man ændrer et forhold mellem to ligeværdige parter til at være et forhold mellem to ulige parter, og at der er tale om et forhold mellem to ulige parter, når det skal være en individuel aftale, er uomtvisteligt.
Det er ikke engang til debat - jo, det er det, fordi vi diskuterer det her, men det er i hvert fald noget, der er anerkendt af alle.
Selv en arbejdsgiver vil anerkende, at hans retsstilling er stærkere i kraft af, at han har retten til at lede arbejdet og udstede fyresedler og ansættelsesbreve.
Deri ligger der et ulige forhold.
Hvis vi kan have det som et grundlæggende princip, går jeg meget åbent ind i de videre forhandlinger i udvalget med dem, der har lavet forslaget, men hvis det er et generelt forsøg på at gribe ind i overenskomsterne, er det et helt andet spørgsmål.
Ulrik Kragh (V), 2002-02-28:
Det kunne ellers være fristende at tage en omgang til.
Den retsstilling, der er angivet i det gældende lovgrundlag i dag og i overenskomsterne og aftalen mellem LO og DA, henviste jeg til over for Socialdemokratiets ordfører, og jeg vil også gerne bede om hr. Ole Sohns kommentar.
Der står, at en arbejdstagers afvisning af at blive overført fra fuldtids- til deltidsarbejde eller omvendt ikke i sig selv bør repræsentere en gyldig begrundelse for afskedigelse.
I det aftalegrundlag, vi har i dag, står der »bør«, men i det lovforslag, som er fremsat, siges det, at afskediges en lønmodtager, fordi lønmodtageren har afslået eller anmodet om at arbejde på deltid, har lønmodtageren ret til en godtgørelse.
Jeg vil spørge hr. Ole Sohn: Er retsstillingen for lønmodtageren ikke blevet forbedret?
Ole Sohn (SF), 2002-02-28:
Jeg kan sige til hr. Jan Petersen, at det sidste er jeg enig i.
Jeg håber, at presset fra virkelighedens verden, fra gulvet, fra virksomhederne, kan være med til at påvirke tilhængerne af lovforslaget.
Men jeg vil gerne sige, at jeg faktisk vil gå meget langt, for jeg fornemmer helt tydeligt en væsentlig forskel mellem det, der bliver sagt af hr. Lars Barfoed og hr. Ulrik Kragh, og det, der står i lovforslaget.
Der er altså tale om, at man griber ind i samtlige overenskomster, og man rokker ved det net, som bygger på en aftale mellem to ligeværdige parter, og omdanner det i stedet til et ulige forhold mellem arbejdsgiver og lønmodtager.
Og så må hr. Ulrik Kragh altså have mig undskyldt, for så bliver der tale om sicilianske tilbud. Det, der foregår i dag, hvor folk i perioder går på deltid, skyldes selvfølgelig, at de ønsker det.
Det sker også nogle gange, at man løser en ordreafhængig virksomheds problemer, når der er lavvande i ordrebutikken, ved at lave nogle deltidsaftaler, hvor man siger: Vi går på deltid eller på orlov i en periode, eller noget lignende.
Men det bygger på et aftaleforhold mellem to ligeværdige parter, og derfor vil jeg også sige til hr. Lars Barfoed, at hvis det er et spørgsmål om, at man ønsker at indføre deltid i de overenskomster, som ikke har deltidsaftaler - det drejer sig om langturschaufførerne, det drejer sig om jord- og betonarbejderne, det drejer sig om bygningsarbejdere, altså typiske mandefag - er jeg ret overbevist om, at så skal de såmænd nok få lavet en deltidsaftale.
Men det kræver bare, at Folketinget respekterer, at de aftaler er indgået mellem ligeværdige parter, og hvis det er dét, hr. Ulrik Kragh har givet udtryk for, skal vi bare have det nedfældet i loven.
Men hvis vi kan lave en aftale, vil jeg være meget åben over for det, for jeg føler, at konsekvenserne for den enkelte lønmodtager er alt for store til, at man kan sjakre med det og ligesom gøre det til et ideologisk spørgsmål, om der skal kunne gribes ind eller ej.
Dermed håber jeg også, at jeg har svaret hr. Lars Barfoed.
Jeg vil i øvrigt sige angående godtgørelsesreglerne i det fagretslige system, at det jo ikke er store beløb, der er tale om.
Ved en urimelig afskedigelse får man som regel en godtgørelse svarende til lønnen i det opsigelsesvarsel, man skulle have haft, men det kan man jo ikke leve af.
Hvis en familiefar har behov for en fuldtidsindtægt, og et siciliansk tilbud ender på deltid, kan en kompensation på 3 måneders løn ikke erstatte det, og det er derfor, det er meget vigtigt med aftaler.
Hr. Lars Barfoed har selv argumenteret meget fint for, at det skal foregå mellem ligeværdige parter, og at der er en kompleksitet, så nogle får noget, og andre giver noget og vice versa.
Det er derfor, vi har et overenskomstsystem, og det er det system, man rokker ved, så derfor er jeg meget åben over for at finde en løsning på, hvordan man bygger en ordning op for den sidste lille del.
Jeg forstår, at Venstres og De Konservatives ordførere godt vil være med, men det kræver bare, at de kan overbevise ministeren, for ministeren har en helt anden dagsorden, det ligger jo meget tydeligt i lovforslaget.