runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jann Sjursen (KRF), 2000-11-15:
Fru Inge Dahl-Sørensen benyttede lejligheden til at gentage noget af det, der står i bemærkningerne til beslutningsforslaget, som Venstre har fremsat, nemlig bemærkningerne, som vedrører spørgsmålet om hyggeophold i vores fængsler.
Jeg må indrømme, at jeg synes, at det er træls at høre på - for nu at sige det ligeud.
Jeg synes, at fru Inge Dahl-Sørensen og Venstre, hvis man kommer med sådan en påstand, og den ikke kun vedrører mulighederne for ekstern uddannelse og hyppige udgange og ferierejser, som det fremgår af beslutningsforslaget, så helt præcist må fortælle også fra talerstolen her i dag, hvad det er, der gør et fængselsophold til et hyggeophold.
Hvad er det helt præcist, vil jeg spørge fru Inge Dahl-Sørensen.
Søren Kolstrup (EL), 2000-11-15:
Jo mere man inden for et givet område atomiserer, jo mere man splitter op, jo flere enheder der skal forvalte noget givet, jo mere behov er der for kontrol.
Generelt kan man sige, at hvis man liberaliserer et område og man så siger, at markedskræfterne skal køre det ét hundrede procent, så behøver det jo ikke nogen form for statskontrol.
Men hvis man siger, at man deler opgaver op og man liberaliserer, så kræver det i virkeligheden mere bureaukrati.
Det er en meget vigtig lovmæssighed.
Derfor vil man opleve inden for teleområdet, og det tror
jeg også vi vil opleve inden for jernbaneområdet, at hvis man vælger at køre videre med at dele tingene op, atomisere og liberalisere, så kræver det endnu flere love, endnu mere arbejde til embedsmænd, der skal kontrollere, certificere i et væk. Når det så er sagt, er det her lovforslag selvfølgelig en logisk konsekvens af noget, der er sket tidligere, og derfor er det aktuelle spørgsmål, om det i sin kontroludformning er god, og det er det, så vidt jeg kan se.
Der er et sted, hvor jeg synes, der er en påfaldende passus, det er nemlig spørgsmålet om udbud, hvor det siges, at man ikke længere skal være godkendt som jernbaneselskab for forlods at kunne deltage i et udbud.
Jeg tror, det er meget vigtigt, at vi får en god forklaring på, hvorfor det ikke længere skal være tilfældet.
Er det udtryk for, at kontrollen skal slækkes?
Efter mine begreber er der ikke behov for, at vi inviterer alt for mange plattenslagere ind på det her marked.
Det skulle vi gerne have dæmmet så meget op for som muligt og efter Enhedslistens opfattelse have ændret kursen, men lad det ligge i den her sammenhæng.
Så skal jeg bare tilkendegive, at hvad der står om uddannelse kan vi tilslutte os, og vi kan selvfølgelig tilslutte os, at der stadig væk er en eller anden form for central kontrol, når nu verden ser ud, som den gør lige for øjeblikket, men den står sandelig til at ændre.
Jann Sjursen (KRF), 2000-11-15:
Dette beslutningsforslag er et af de elementer, som indgik i B 11, der blev behandlet i folketingsåret 1998-99.
Jeg udtrykte fra Kristeligt Folkepartis side dengang, at vi var positive over for det beslutningsforslag med de mange forskellige elementer, der indgik i det.
Jeg vil sige i dag, hvor vi behandler et enkelt af elementerne, at det ikke lige just var dét element, der gjorde, at vi var positive over for det samlede beslutningsforslag i folketingsåret 1998-99.
Vi synes fra Kristeligt Folkepartis side, at udgangsinstituttet er vigtigt, fordi det er med til at sikre, at de indsatte efterfølgende kan få en kriminalitetsfri fremtid.
Sigtet med udgangsinstituttet er rigtigt, nemlig at søge en resocialisering af de indsatte.
Der er klart problemer i forbindelse med udgang.
Udgangstilladelser bliver misbrugt.
Så kan man diskutere promillen i den sammenhæng, men hvis der er problemer - og det er jo dem, som Venstre lægger op til skal løses, måske med beslutningsforslaget, som vi her har til behandling -
så synes jeg, man skal adressere de problemer præcist og derefter drøfte, om de sanktioner, der er over for misbrugte udgangstilladelser, er tilstrækkelige, som de ser ud i dag.
Det er en diskussion, som vi fra Kristeligt Folkepartis side gerne deltager i, men vi deltager ikke i det - havde jeg nær sagt - der kunne ligne noget nær et frontalt angreb på udgangsinstituttet, som der er tale om med det beslutningsforslag, som Venstre her har fremsat. Jeg synes ikke, at forslaget er et godt udgangspunkt for en seriøs drøftelse af det misbrug, der finder sted af udgangstilladelser.
Jeg synes ikke, det er seriøst, når man fremstiller frihedsberøvelsen, som den sker i fængslerne, som værende noget nær et hyggeophold med mulighed for ekstern uddannelse, hyppige udgange, ferierejser m.v. Jeg synes heller ikke, at den hovedregel, som forslagsstillerne vil indføre, nemlig at groft kriminelle skal afsone fængselsstraffen inden for fængslets mure uden mulighed for udgang, er en rigtig hovedregel, når det dog også må gælde for groft kriminelle afsonere, at det må være målet, at de også får en kriminalitetsfri fremtid med de hjælpemuligheder, der kan ligge også i f.eks. udgangsinstituttet, vel at mærke selvfølgelig uden at det bliver misbrugt.
Derfor må jeg sige, at vi fra Kristeligt Folkepartis side er parate til at tage en konkret debat om misbrug af udgang - om der eventuelt skal ændres ting i forbindelse med de sanktioner, der bliver udført - men vi er altså ikke parate til at droppe det instrument i forhold til de bestræbelser for resocialisering, der også skal være inden for fængselsvæsenet som sådan. Derfor tror jeg, at jeg deler den opfattelse, som flere ordførere har fremført.
Jeg tror også som fru Sonja Albrink
Helge Bo Jensen (EL), 2000-11-15:
Jeg er da også glad for at høre, at CD kun støtter intentionerne, men ikke selve forslaget.
Det er da en beroligelse.
Det er jo nemlig på mange måder et noget specielt forslag.
Der står jo nærmest i teksten, at regeringen pålægges at gøre et eller andet for at skærpe reglerne for udgang fra fængsler, anstalter og arresthuse m.v. Nu ved jeg ikke, hvad »m.v.« er, men når man læser inde i selve teksten, bliver man heller ikke meget klogere på, hvad det mere præcist er, regeringen egentlig skal gøre.
Men lad det nu ligge, det er sikkert udmærket.
Man kan læse, at der står, at det er med henblik på en mere effektiv afsoning, og det centrale spørgsmål er jo så: Effektiv i forhold til hvad?
Hvis målet er at reducere kriminaliteten, så er det efter vores opfattelse absolut afgørende at sætte ind på resocialisering, så vidt man overhovedet kan, og med alle de metoder, man kan.
Der må man jo sige, at forslaget går stik imod den hensigt, så forslaget er meget lidt effektivt med hensyn til at sikre en mere effektiv afsoning.
I et særligt afsnit i bemærkningerne er Venstre inde på, at man faktisk er imod, at der tages hensyn til de indsattes børn.
Hvad får man ud af det?
Denne her frådende lyst til at straffe, skal den gå ud over andre end dem, der har begået kriminaliteten?
Det minder mig i hvert fald om et forslag, som blev rejst vistnok på et landsmøde i Dansk Folkeparti, hvor fru Pia Kjærsgaard nævnte, at hele familier skulle udvises, hvis reglerne var blevet overtrådt.
Her er det også nogle andre end dem, der har begået det, det skal gå ud over.
Jeg kunne godt tænke mig at høre, hvad Venstre egentlig mener med det.
Også i mere generel kriminalitetspolitisk sammenhæng har jeg et sidste spørgsmål: Er det her et udtryk for, hvad Venstre vil gøre, hvis de kommer i regering?
Skal denne her tendens fra USA følges op i Danmark?
I en 10-års-periode frem til 1995 er antallet af indsatte i fængslerne i f.eks. Holland steget fra 4.000 til 14.000.
I England og Frankrig
går det samme vej.
Er det dét samfund, som Venstre gerne vil have?
Hvis det lykkes at spærre så mange mennesker inde, er det så også det centrale, at de skal straffes i stedet for at blive resocialiseret?
Er det vigtigere at straffe end at bekæmpe kriminalitet?
Elisabeth Arnold (RV), 2000-11-15:
Kan jeg udlægge fru Sonja Albrinks bemærkning som et tordnende måske?
Sonja Albrink (CD), 2000-11-15:
Så må vi prøve én gang til: Hvad var det, CD sagde?
Nu har fru Dorte Bennedsen forstået det.
Så må vi også have fru Elisabeth Arnold til at forstå det.
Det, jeg sagde i min ordførertale, var: Intentionerne - for der har været problemer med de her udgangstilladelser - er vi enige i.
Det vil vi gerne have undersøgt under udvalgsbehandlingen, inden vi tager stilling til forslaget.
Men vi er enige i, at der er behov for en opstramning på det her område.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-11-15:
Jeg synes også, det var klargørende at få helt tydeligt beskrevet, at CD ikke støttede det foreliggende forslag.
Men jeg vil da gerne give forslaget et par kommentarer med på vejen: For det første vil jeg prøve at opsummere ganske kort, hvad meningen egentlig er med frihedsstraf. For det første er der jo et element af samfundets hævn over forbryderne, som vi overhovedet ikke skal underkende.
Det er fair.
Det er i orden, at både ofrene, familien til ofrene og samfundet som sådan skal hævne sig på en forbryder.
Det er der ikke nogen grund til at lægge skjul på.
Sådan skal det også være.
Derefter skal man tage hensyn til, at der skal være en isolation fra samfundet.
Den, der har forbrudt sig mod samfundets regler, og som ikke kan opføre sig ordentligt, skal selvfølgelig i en vis periode holdes afsondret fra det øvrige samfund, så ny kriminalitet ikke begås.
Så er der påvirkningsmuligheden, som Kriminalforsorgen skal bruge, nu da man har fastholdt lovovertræderen i en frihedsberøvet situation, hvor man har mulighed for simpelt hen at sige til vedkommende: Nu giver vi dig en opdragelseskur eller en eller anden form for påvirkning, sådan at du bliver et bedre menneske, eller du i hvert fald opfører dig ordentligt og kan beherske dig.
Meningen med instrumenterne udgang og også prøveløsladelse, men lad os nu tage udgang, som det her forslag drejer sig om, er jo først og fremmest, at man dels skal kunne have kontakt til familien, dels kontakt til et eventuelt uddannelsessted og kontakt til det øvrige samfund. Man må drypvis prøve at begå sig i et normalt liv, efterhånden som man nærmer sig løsladelsestidspunktet. Endelig er der et formål med udgangsinstrumentet, som ikke har været nævnt af nogen af de tidligere ordførere, nemlig disciplineringen inde i fængslet.
Det er faktisk vigtigt for Kriminalforsorgens personale at kunne anvende tilladelsen eller inddragelsen af udgang i et forsøg på at holde ro og orden inde i fængslet.
Det er ikke kun et spørgsmål om at misbruge udgangen, det er også et spørgsmål om at opføre sig ordentligt i den institution, man er indsat i.
Så den anvendelse af udgangsinstituttet er også meget vigtig at have sig for øje.
Alene af den grund synes vi ikke, det vil være godt at lave skærpede regler for udgang.
Vi mener, at det fungerer rimelig godt, som det gør.
Man kan selvfølgelig sige: Er en overtrædelsesrate på 2-3 promille, hvor man begår ny kriminalitet, for meget?
Man kan sige, at for de personer, som bliver udsat for forbrydelser af en person, som er på udgang, er det selvfølgelig altid for meget.
Dér er hver eneste forbrydelse, som bliver begået, én for meget.
Men jeg vil gerne spørge: Hvad er så succeskriteriet for Venstre?
Vil de have en ny kriminalitetsrate ned fra 2-3 promille til 1 promille, eller vil de have den ned på 0 promille?
I så fald er der ingen vej udenom, så må man spærre folk inde for livstid, for sådan er den menneskelige natur.
Der er nogle, som for tid og evighed bliver ved med at begå kriminalitet, selv efter at de er løsladt.
Dorte Bennedsen (S), 2000-11-15:
Jeg må sige, at det ikke var viljen, der manglede, for jeg forsøgte at høre efter, men det har været evnerne til at lytte, og jeg kan kun sige undskyld.
Sonja Albrink (CD), 2000-11-15:
Jeg sagde, at vi langt hen ad vejen er enige i intentionerne
Jeg sagde, at der var nogle ting, CD ønskede at få nærmede undersøgt, og jeg nævnte dem oven i købet.
Så det var CD's svar.
Dorte Bennedsen (S), 2000-11-15:
Hvis jeg hørte ret, så sagde fru Sonja Albrink, at hun også lagde vægt på resocialiseringselementet, og at de, som ikke misbrugte mulighederne, også skulle have lov til at have det. Hvorimod de, der misbrugte, ikke skulle have udgang. Jamen det er jo det, der foregår i dag.
Har man misbrugt en udgang, så bliver der jo klippet til, så kommer der en karantæne i udgangssystemet.
Så det er en beskrivelse af virkeligheden i dag.
CD's konklusion mig, altså at man kan støtte forslaget.
For i forslaget er resocialiseringstanken væk.
Så jeg var lidt forbløffet over, at konklusionen blev, som den blev.
Sonja Albrink (CD), 2000-11-15:
Som forslagsstillerne selv gør opmærksom på, og som også justitsministeren nævnte i sin tale, er det jo et forslag, som vi har set før.
Dog har det tidligere været en del af en række initiativer til en mere effektiv afsoning, og det er oven i købet forslag, som CD har været medforslagsstiller til.
Derfor er vi i CD også enige i intentionerne bag forslaget, nemlig en opstramning af reglerne for udgang.
Vi synes godt nok, at tingene måske er blevet en anelse firkantede, når man lægger op til, at hovedreglen skal være, at groft kriminelle skal afsone fængselsstraffe inden for fængslets mure uden mulighed for udgang.
Det lyder altså umiddelbart en anelse for ensidigt.
Forbrydere er jo forskellige, skal vi huske på, og vi må altså ikke glemme, at de en dag skal tilbage til det virkelige liv.
Gang på gang har man hørt om eksempelvis rockere, som misbruger deres udgangstilladelser og overtræder vilkårene, og alligevel gives der kort tid efter atter en tilladelse til udgang.
Disse og andre eksempler vidner om en vis automatik, og det er den, vi i CD ikke bryder os om.
Dorte Bennedsen (S), 2000-11-15:
Her har vi jo problemet én gang til illustreret på en lidt anden manér, nemlig hvad er det for et grundlag, vi diskuterer retspolitik på.
For når hr. Nødgaard står her og siger, at selv med en lang og hård straf og grov kriminalitet så kommer man meget hurtigt ud på udgang, så er det jo igen, enten fordi hr. Poul Nødgaard ikke kender regelsættet, eller også fordi han taler direkte mod bedre vidende. Man komme jo ikke meget hurtigt ud.
Der er nogle ganske bestemte regler for, hvornår man kan begynde dette her.
Det er jo ikke sandt.
Og igen, vi kan være uenige om forskellige tiltag, men lad os dog prøve at forholde os til de samme faktiske kendsgerninger.
Poul Nødgaard (DF), 2000-11-15:
Nu er det ikke til at huske alt, hvad man oplever i sit liv, men hvis ikke jeg husker meget forkert i relation til personen Jønke, så var situationen jo den, at Jønke utrolig mange gange havde orlov fra fængslerne, hvor han kunne gå rundt og holde de mest følelsesladede foredrag på skoler og i institutioner og lign. Jeg tror ikke, jeg husker helt forkert, hvis det foregik sådan, og der var i hvert fald mange i befolkningen, der syntes, det var ganske forfærdeligt, at Jønke kunne møde op på en eller anden skole og udgyde alt, hvad han havde oplevet i sit liv. Med hensyn til de procenter, som fru Dorte Bennedsen opgiver, så skal jeg ikke gå til angreb på dem.
Jeg kender ikke procenterne helt til hudløshed.
Men jeg vil sige én ting: Selv om de 95 pct. måske overholder de ting, de skal, når de er på udgang, så vil jeg godt spørge fru Dorte Bennedsen, om ikke hun synes, at det kan være hårdt for pårørende, at folk frigives rimelig hurtigt efter, at de er sat ind, hvis de har fået en forholdsvis lang fængselsstraf? Hvis nu man prøvede at forestille sig, at fru Dorte Bennedsen var i den situation, at det var hende eller hendes pårørende, der havde været udsat for en meget grov ting, ville fru Dorte Bennedsen så synes, at det var særlig godt, at man rimelig hurtigt efter igen så den pågældende voldsmand?
Jeg tror det næppe.
Men jeg tror, man skal prøve det på sin egen krop, før man vil se realiteterne i øjnene.
Vibeke Peschardt (RV), 2000-11-15:
Jeg må jo medgive hr. Arne Melchior, at han har ramt plet - i hvert fald i forhold til den radikale folketingsgruppe - når han falder over ordet jernbaneinfrastrukturforvaltning.
På det radikale gruppemøde, som jeg jo normalt ikke citerer fra, faldt man også over ordet og mente, at det egentlig hørte bedre hjemme i en krydsogtværs - enten på rigtig langs eller på rigtig tværs.
Men i hvert fald er det sådan, at lovforslaget her jo ikke udelukkende handler om vanskelige ord.
Det er et ganske udmærket forslag og i virkeligheden en konsekvens af det forrige forslag om privatbanerne, som vi lige har hørt der er flertal for, for det hænger nemlig sammen med overtagelsen af statens ejerandele i privatbanerne.
Hvis amtskommunerne overtager ejerandelen, og det er der noget der tyder på at de gør, så bliver privatbanerne ikke mere drevet under statens regler for f.eks. sikkerhedscertifikater og uddannelse.
Meningen med det her lovforslag er altså at rette op på det ved stille krav om, at de såkaldte - og så kommer udtrykket igen - infrastrukturforvaltere skal opfylde de samme regler som statens jernbanevirksomheder.
Det kan vi selvfølgelig kun bifalde, og vi støtter forslaget.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-11-15:
Det var bemærkningen om den langtidsdømte Jønke, som fik mig til at markere.
For hvad siger hr. Poul Nødgaard, når han er ude i forsamlingerne i sit eget bagland, når han skal forsvare, at en person, der har begået mord, i det hele taget kommer ud?
For det kan godt være, at 10 år er for kort til hr. Poul Nødgaards bagland, men efter at den straf er udstået, som Jønke er blevet idømt, så kommer han altså ud, uanset om offerets familie er glade for det eller ej.
Så længe vi fastholder, at vi har et straffesystem, som ikke indebærer livslang indespærring, medmindre man er psykopat, og ikke indebærer dødsstraf, så kommer forbryderne ud, når straffen er udstået.
Den realitet, den sandhed skal man jo også sige til befolkningen.
Vi spærrer ikke folk inde i hundehullet på livstid, og vi henretter dem ikke.
Annette Jørgensen (DF), 2000-11-15:
Da Dansk Folkepartis ordfører på dette lovforslag, hr. Peter Skaarup, ikke kan være til stede, skal jeg på vegne af Dansk Folkeparti kort komme med partiets holdning til dette forslag.
Dette lovforslag om ændring af lov om jernbanevirksomhed er en naturlig følge af finanslovforliget om trafik af 26. november 1999, som vi lige har behandlet i lovforslag nr. L 67.
Da der her er tale om en række følgevirkninger, og da der også er tale om, at Dansk Folkeparti ikke kan støtte lovforslag nr. L 67, skal jeg hermed blot gøre opmærksom på, at Dansk Folkeparti på den baggrund heller ikke kan støtte lovforslag nr. L 68.
Jens Rohde (V), 2000-11-15:
Tak for svaret, som jeg betragter som en ikkebekræftelse - om man må sige det sådan - på de beslutninger, som mig oplyst er blevet truffet på det møde mellem kulturministeren, bestyrelsesformanden for TV 2, Jens Bilgrav-Nielsen, TV 2's direktør Cristina Lage og TV 2's økonomidirektør Peter Parbo.
, hvori netop denne formulering er til stede: »Pengene er afsat til at sikre, at TV 2 fortsat kan producere børne-tv på det nuværende niveau, selv om der kommer forbud mod børnereklamer omkring børneudsendelser.«
Hvordan hænger det sammen med, at disse beslutninger ikke skulle være taget på det møde med TV 2's ledelse?
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2000-11-15:
Jeg skal indledningsvis oplyse hr. Jens Rohde om, at de beslutninger, der er taget om licensens fordeling og forudsatte anvendelse, er taget af partierne bag medieaftalen og ikke på et møde mellem kulturministeren og TV 2's bestyrelse.
Som det burde være hr. Jens Rohde bekendt fra mine svar i Folketingets spørgetid den 25. oktober og den 1. november 2000, er der tilført TV 2 licensmidler til en styrkelse af stationens børneprogrammer.
Det fremgår også klart af medieaftalen.
Pengene er altså ikke alene afsat til at sikre, at TV 2 fortsat kan producere børne-tv på det nuværende niveau, selv om der kommer forbud mod børnereklamer omkring børneudsendelser.
Men som det også skulle fremgå af tidligere svar, var der med medieaftalen tale om en »give and take«-situation.
Visse punkter i medieaftalen indebar en forringelse af de økonomiske vilkår for TV 2, andre en forbedring.
Samtidig ønskede aftalepartierne med tilførslen af ekstra licensmidler til Danmarks Radio og TV 2 at give et klart signal om, hvilke områder stationen bør prioritere i aftaleperioden.
Det gælder bl.a. TV 2's børneudsendelser.
Det fordrer gode børne- og ungdomsprogrammer, og det er derfor, aftalepartierne med medieaftalen har givet et klart signal til TV 2 om, at dette område skal prioriteres, ved at tilføre stationen 60 mio. kr. årligt i licens beregnet til anvendelse på dette område.
Jens Rohde (V), 2000-11-15:
Nu har vi jo de sidste to onsdage hørt kulturministeren her i salen sige, at hvad ministeren har tænkt, følt og sagt før medieaftalens indgåelse er fuldstændig ligegyldigt.
Medieaftalen blev indgået den 28. marts 2000, og inden da havde kulturministeren adskillige gange dokumenterbart talt om, at TV 2 skulle kompenseres med ekstra licens for det børnereklameforbud, som kom.
Så kom der ikke et børnereklameforbud.
Så har ministeren så sagt, at der ikke er tale om en kompensation.
Derfor skal der stadig væk være tale om de 240 mio. kr. til TV 2, fordi der ikke er tale om en kompensation, og hvad der er blevet sagt før medieaftalen - det har jeg forstået - er ligegyldigt. Ministeren har også beklaget, at hun i et brev efter medieaftalens indgåelse den 31. marts har brugt ordet »kompensation« i et brev til bestyrelsesformanden for TV 2. Derfor må det jo så, når ministeren nævner det som en fodfejl og en formuleringsfejl, være relevant at spørge, om ministeren ikke kan bekræfte, at det faktisk på et møde den 29. marts 2000 er blevet besluttet, at de 240 mio. kr. i øget licens alene er afsat til at sikre, at TV 2 fortsat kan producere børne-tv på det nuværende niveau, selv om der kommer forbud mod børnereklamer omkring børneudsendelser. Og lad mig sådan for god ordens skyld gøre ministeren opmærksom på ministeransvarlighedsloven, der jo siger, at ministeren skal give rigtige oplysninger til Folketinget uden opfordring.
»Kan ministeren bekræfte, at det på et møde den 29. marts
2000 mellem formanden for TV 2's bestyrelse, TV 2's direktør samt TV 2's økonomidirektør og kulturministeren blev besluttet, at de 240 mio. kr. i øget licens til TV 2 »alene er afsat til at sikre, at TV 2 fortsat kan producere børne-tv på det nuværende niveau, selv om der kommer forbud mod børnereklamer omkring børneudsendelser«?«
Marianne Jelved (RV), 2000-11-15:
Sagen er jo, at det ikke er korrekt, at regeringen umiddelbart før folkeafstemningen sagde, at finansmarkedet havde indoptaget en forventning om, at det blev et ja.
Jeg har givet udtryk for utallige gange, også før den 28. september, at markedet har opfattet det som usikkert, om det blev et ja eller et nej på grund af meningsmålingerne, og at markedet har indoptaget muligheden af, at det blev et nej.
Nationalbanken reagerer den 29. september med at hæve renten en halv procent, regeringen går ud med en markant udtalelse, og det falder til ro.
Det fulgte fuldstændig den beskrivelse, der er givet af mig, også fra denne plads før afstemningen.
Der er intet overraskende i dét.
Og så advarer jeg igen mod at skabe den fornemmelse af, at vi kan se, hvordan verden ser ud fra nu af og frem på baggrund af aktuelle data med få parametre taget ned i midten af november.
Vi ved intet om, hvordan fremtiden arter sig.
Vi ved intet om, hvordan det går, hvis eurokursen stiger i forhold til dollaren, som mange forventer vil ske i løbet af det næste års tid, vi ved intet om, hvad der sker, hvis der bliver uro på det finansielle marked; lad os tales ved til den tid.
Så længe jeg sidder på den post, jeg nu sidder på, så vil jeg gøre, hvad jeg kan, for at det går stabilt og godt med dansk økonomi, for de danske borgere og danske virksomheder.
Det kan hr. Frank Dahlgaard være fuldstændig sikker på, uanset hvor mange onsdagsspørgsmål vi så i øvrigt får. Hermed sluttede spørgsmålet.