runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Karen J. Klint (S), 2002-05-03:
Vi har stor sympati for ønsket om at forbedre vilkårene for denne hårdt ramte gruppe.
Vi ser meget alvorligt på seksuelt misbrug af børn, også selv om konsekvenserne af misbruget først viser sig senere i livet, eller man først på dette senere tidspunkt finder årsagerne til de problemer, en ung eller voksen lider under.
Derfor skal disse voksne også have relevant hjælp, når behovet herfor opstår.
Vi støtter således intentionerne i forslaget, og vi støtter fortsat alle bestræbelser på, at seksuelt misbrug af børn forebygges, så færre får de forskellige traumer, der erfaringsmæssigt bliver følgerne af et sådant misbrug.
Jeg vil gerne gentage, som Kristeligt Folkeparti selv noterede sig, at der er nogle tilbud til seksuelt misbrugte, der først som voksne får behov for støttetilbud, de er bare ikke efter sygesikringssystemet.
Det er måske så her, at vandene skiller lidt, for vi har det synspunkt, som vi havde sidste gang.
Vi ønsker ikke at udvide grænserne for, hvem der skal ind under den akutte grænse på de 6 måneder i sygesikringssystemet, heller ikke, selv om det kan betragtes som noget akut den dag, man får erkendelsen af det.
Vi synes, der skal være den fokus på den akutte krisesituation, og vi vil ikke ændre sygesikringssystemet, så det kommer til at lappe ind over de hjælpeforanstaltninger, der f.eks. findes i sociallovgivningen.
Men vi er meget enige med forslagsstillerne i det vigtige i også at få brudt den misbrugskæde, som bliver beskrevet i forslaget.
Vi vil gerne benytte lejligheden til at opfordre regeringen til at fortsætte det tidligere igangsatte arbejde med at få brudt misbrugskæden, og vi har hørt ministeren sige i dag, at man vil fortsætte det arbejde, der er i gang, så den opfordring er jo næsten hørt på forhånd.
Jeg vil også gerne understrege, at vi under udvalgsarbejdet gerne vil være med til at se på, om nogle af de andre hjælpemuligheder kan forbedres.
Så det er ikke en afvisning af, at der måske skal flere penge på bordet og mere hjælp til den her gruppe, det er bare noget med, hvilken lovgivning hjælpen skal kreeres under.
Alt i alt kan vi ikke støtte forslaget, som det ligger, men vi vil gerne gå ind i et positivt udvalgsarbejde og så se på nogle flere og bedre vilkår for gruppen.
Anders Møller (V), 2002-05-03:
Til fru Lene Garsdal vil jeg sige tak for de vise ord.
Det er jeg helt opmærksom på.
Der er sikkert tale om alskens uheldige komplikationer og eftervirkninger, som også kan være psykiske lidelser.
Til fru Tove Videbæk vil jeg sige, at jeg er opmærksom på det uheldige forløb, der kan ligge i den sociale arv.
Jeg er også meget opmærksom på mit eget ordvalg i den forbindelse, fordi jeg personlig finder det problematisk at tale om, at man nødvendigvis, fordi man har været i den ulykkelige situation at blive udsat for incestovergreb som barn, selv skal underlægges en mistanke om, at man måske selv senere kunne komme i samme situation blot i den modsatte rolle.
Sådan er billedet naturligvis ikke hele tiden.
Men ja, vi vil gerne behandling.
Den afvisning, som jeg før foretog, foretog jeg jo ikke sådan blankt under henvisning til, at der ikke fandtes et behandlingsbehov, men jeg opridsede netop en række af de muligheder, der allerede i dag findes for behandling af de mennesker, der som voksne får
et akut behov, bl.a. den oprustning, som har fundet sted i det seneste satspuljeforlig.
Lene Garsdal (SF), 2002-05-03:
Det, der bringer mig herop, er Venstres ordførers beskrivelse af, at et incestovergreb er en psykisk lidelse.
Fru Tove Videbæk redegjorde for, at det bliver en akut krise i det øjeblik, incestofrene bliver klar over, at det er et seksuelt overgreb.
Det er det, de lider af, men det er jo ikke nødvendigvis en sygdom i den forstand.
Det er derfor, at det her forslag om, at man kan få psykologhjælp, er et godt forslag.
Det er netop ikke en psykiatrisk lidelse, som psykiatere og andre skal tage sig af, men en personlighedsvanskelighed, kan man sige, som psykologer virkelig har god indsigt i og forstand på.
Så jeg vil gerne spørge, hvorfor det bliver kaldt en psykisk lidelse.
Louise Frevert (DF), 2002-05-03:
Det er da fuldstændig rigtigt og korrekt, at der har været en hel del udvalgsbehandlinger.
Men det er jo også en af grundene til, at vi så siger, at vi faktisk har en hel del spørgsmål, som vi føler er uafklarede, og specielt er der nogle spørgsmål med hensyn til de økonomiske konsekvenser.
Derfor har vi tænkt os at stille omkring 20 spørgsmål, som vi vil have belyst på en ordentlig måde.
Med hensyn til udliciteringen vil jeg nok overlade det til ordføreren på området at gå nærmere ind i de forhandlinger, når vi kommer så langt.
Tove Videbæk (KRF), 2002-05-03:
Lovforslag nr. L 201 er et forslag til lov vedrørende fremskaffelse af blod til lægemiddelformål og om blodbanker.
Det skal ifølge forslaget fortsat være sådan, at tapning af blod kun må ske fra frivillige og ubetalte donorer, og at blodbanker kun må iværksætte tapning af blod eller dele deraf med henblik på anvendelse i patientbehandling i Danmark.
Lovforslaget ændrer ikke på rammerne for og organiseringen af den velfungerende danske donorordning, som er funderet på princippet om frivillige og ubetalte donorer.
Der vises fortsat stor respekt for donor og donorens gave.
Denne respekt vises bl.a. ved at sikre så optimal udnyttelse af donorgaven som muligt.
Via lovforslaget vil udnyttelsesgraden af blodet måske endda kunne blive endnu større, end den er dags dato. Blodet bliver som allerede nævnt adskillige gange i debatten her delt i flere forskellige elementer, og et af disse elementer gør vi ikke brug af i Danmark.
Lovforslaget åbner så for, at man kan eksportere og sælge dette element af blodet, som vi alligevel ikke anvender i Danmark.
Bloddonorerne i Danmark har sendt høringssvar, og de siger, at forslaget langt hen ad vejen imødekommer de 250.000 bloddonorers interesser, som jo er at få skabt en ensartet tappefrekvens over hele landet, ensartede arbejdsbetingelser for donorkorpsene, bindende aftaler mellem amt, kommuner og bloddonorers amtskomiteer og en så hensigtsmæssig og tidssvarende organisering på blodområdet som muligt.
Det danske bloddonationssystem har fungeret og har været organiseret forbilledligt, og med dette lovforslag vil man, som vi ser på det, yderligere udvikle området.
Under de mange møder, som har været afholdt vedrørende dette lovforslag, både under den tidligere og den nuværende regering,
har der yderligere været behandlet spørgsmål vedrørende mulighederne for, at Statens Serum Institut kan deltage på lige fod med andre aktører på området.
Og hvis jeg har forstået det ret, så har ministeren faktisk lovet via eventuelle nødvendige ændringer at ville sikre, at Seruminstituttet kan deltage på lige fod.
Kristeligt Folkeparti er positiv over for forslaget, men vil eventuelt stille spørgsmål under behandlingen.
Men der er virkelig mange positive og sympatiske holdninger og hensigter vedrørende de fattige i ulandene i Enhedslistens forslag, og dem er vi helt enige med Enhedslisten i.
Men vi er ikke enige med Enhedslisten i, at de fattige landes problemer skal løses på den måde, der lægges op til i Enhedslistens forslag, og derfor kan vi ikke støtte det.
Ester Larsen (V), 2002-05-03:
Sagen fremstilles, som om vi kaster os ud på det dybe vand og forsøger noget, som aldrig har været prøvet før i verden.
Sådan er det ikke.
Det er rent faktisk sådan, at en privat virksomhed har udført lønarbejde for Seruminstituttet, hvor de har håndteret dansk blod, og det var efter nogle krav om, at det skulle behandles for sig selv.
Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt man håndterer små eller store mængder blod, er det jo et sikkerhedsspørgsmål, hvor Sundhedsstyrelsen helt givet vil være den, der kommer til at sætte rammerne herfor.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2002-05-03:
Jeg vil bare spørge hr. Naser Khader, om ikke han kan bekræfte, at der netop i den lov, vi har i dag fra 1997, faktisk er forbud mod at eksportere de restprodukter, man har af blodprodukter, som man ikke længere bruger i Danmark, og at man jo netop med dette lovforslag ophæver det eksportforbud, der er i dag, således at de blodprodukter, som vi ikke selv bruger, netop kan blive udnyttet andre steder.
Naser Khader (RV), 2002-05-03:
Men vi bliver altså nødt til at imødekomme EU's krav om at udbyde opgaven i licitation.
I forhold til selvforsyning: Det, jeg synes, er vigtigt, er ikke, hvem der udfører opgaven, men at vi holder fast i, at produktet skal være af høj kvalitet.
Det sidste spørgsmål, der blev stillet, fik jeg desværre ikke fat i.
Hvad var det?
Line Barfod (EL), 2002-05-03:
Hr. Naser Khader sagde, at De Radikale støtter regeringens forslag, bl.a. fordi det giver mulighed for, at man så kan udnytte den del af blodet, der ikke bliver udnyttet i dag.
Men er der noget i den nuværende ordning, der forhindrer, at man kan udnytte blodet?
Hvorfor skulle man ikke fortsat kunne lade blodet producere på Statens Serum Institut og så sælge de dele, som ikke kan bruges i dag?
Det er der ikke noget, der forhindrer.
Så i forhold til selvforsyning, som jeg kunne forstå var vigtig for De Radikale: Der er ikke noget i dette lovforslag, der sikrer dansk selvforsyning.
Vil De Radikale være med til, at vi får ændret lovforslaget, så man sikrer dansk selvforsyning med blod, så vi ikke er afhængige af private firmaer og deres interesser i, om vi har blod nok? Som det sidste spørgsmål kunne jeg forstå, at De Radikale også lægger vægt på, at Seruminstituttet har mulighed for at byde på en licitation om blodet.
Men det er der heller ikke noget, der sikrer.
Desuden er det nødvendigt, for at Seruminstituttet kan byde, at man får midler til at foretage den fornødne investering.
Vil De Radikale være med til at sikre det?
Lene Garsdal (SF), 2002-05-03:
Nej, naturligvis ikke, så har jeg udtrykt mig dårligt eller har ikke forstået spørgsmålet korrekt.
Men har man en god forskningsafdeling, er det vel godt at have en tilhørende produktionsafdeling, sådan som det er tilfældet for øjeblikket.
Selvfølgelig kan man godt gøre det, som fru Ester Larsen nævner, for det er jo ikke et spørgsmål om at ødelægge
den danske biomedicinske forskning.
Ester Larsen (V), 2002-05-03:
Det er en meget overraskende konstatering.
Vil det sige, at dér, hvor man ikke har et produktionsapparat, er forskningen ikke seriøs, og hvordan forholder det sig med alle vore biomedicinske og biotekniske virksomheder?
Lene Garsdal (SF), 2002-05-03:
Jeg er helt enig i, at der er stor forskel på at forske og på at producere, men jeg mener også, at man skal have et produktionsapparat for at kunne udnytte den viden, man får, når man forsker i at lave medikamenter eller lægemidler af forskellig slags.
Ester Larsen (V), 2002-05-03:
Jeg prøver igen: Der er forskel på at producere og på at forske, og det er ikke min opfattelse, at Seruminstituttet ikke er i stand til at forske, fordi dets produktionsapparat er nedslidt og måske ikke skal bruges.
Lene Garsdal (SF), 2002-05-03:
Det er sandt, at det står ingen steder i lovforslaget
ligesom der heller ikke står noget i lovforslaget om, at donorerne måske kan blive lidt utrygge ved det her, fordi det er de samme regler, men bare et andet formål.
Jeg siger jo ikke, at det ikke ender med, at Seruminstituttet får licitationen, men der er en stor risiko for, at det ikke gør det, og at forskningsområdet forsvinder, bl.a. fordi produktionsapparatet er nedslidt.
Ester Larsen (V), 2002-05-03:
Jeg vil blot spørge, om det noget sted fremgår af materialet, at Statens Serum Institut ikke fortsat skal kunne forske i udnyttelsen af plasma.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2002-05-03:
Jeg forstår selvfølgelig godt den bekymring, som fru Lene Garsdal fremfører her, men hvor står der i lovforslaget, at det med stor sikkerhed vil være sådan, at alle de blodprodukter, der skal laves, i al fremtid nu skal laves i udlandet?
Det står vel ikke nogen steder i forslaget?
Der står derimod, at amterne kan gå sammen om at udbyde til den producent, man vælger, og stille nogle sikkerhedsmæssige krav og nogle krav til de blodprodukter, man ønsker at få retur.
Men der står vel ikke noget sted noget om, hvor det skal ske, om det udelukkende skal ske i udlandet eller ske i Danmark?
Vi er også indstillet på og meget enige i, at vi ønsker, at Seruminstituttet også i fremtiden skal kunne byde på opgaven.
Lene Garsdal (SF), 2002-05-03:
SF's hovedanke mod forslaget er jo - og det ligger sådan set ikke i selve forslaget - at man haster det igennem, uden at man har besluttet, om blod er en handelsvare, og at vi mener, det er absurd, hvis det ender med at kunne blive det.
Det er jo sandt, som fru Ester Larsen også gjorde opmærksom på, at der har været private involveret i den blodplasma, som donorerne har leveret gratis.
Men jeg synes, der er den meget store forskel, at vi har et statsligt institut, som har forskningsområdet og producerer lægemidler til gavn for de danske patienter.
Nu vil man fjerne hele dette forskningsområde fra Danmark, og vi risikerer, at alt ryger på udenlandske hænder, og at det kun er udlandet, vi kan handle hos...
jeg når ikke mere.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2002-05-03:
Jeg må sige, at jeg synes, det er et noget fortegnet billede, SF's ordfører, fru Lene Garsdal, udmaler her i dag om det lovforslag, der ligger her, især at det skulle give dårligere forhold for de danske patienter, og at man måske i fremtiden vælger at lade blodet fraktionere eller producere andre steder end lige på Seruminstituttet eller i Danmark.
om, hvordan plasmafraktioneringer foregår i andre lande, og man må jo konstatere - det vil jeg godt høre om fru Lene Garsdal ikke vil give mig ret i - at der findes utallige metoder, hvormed man fremskaffer blodprodukter i Europa.
I Sverige modtager danske donorer oven i købet penge, og man laver det hele i privat regi.
I Norge modtager donorerne en form for økonomisk kompensation, men det norske sundhedsvæsen udbyder rent faktisk den norske plasma til private virksomheder, og man er ganske tilfreds med de produkter, der kommer tilbage.
Jeg mener, vi har et ganske godt system, og det system stemmer også godt overens med, at blod netop ikke er en handelsvare, fordi vi ganske i overensstemmelse med EU har sagt, at vi kan opstille betingelser for, at bloddonorer er frivillige og ubetalte, at de tappes i det offentlige sundhedsvæsen, og at de giver en gave.
Men når det kommer dertil, hvor man skal skaffe og lave blodprodukterne, ser vi i alle andre lande, at man kan bruge en masse forskellige metoder.
Man kan bruge offentlige, man kan bruge private, og vil fru Lene Garsdal ikke godt bekræfte dette?
Line Barfod (EL), 2002-05-03:
Først vedrørende eventuelt eksportforbud vil jeg bede hr. Naser Khader bekræfte, at man i dag har mulighed for med tilladelse at eksportere produkter, og at dette også er sket i flere tilfælde.
Så det spørgsmål, som hr. Naser Khader ikke nåede at besvare før.
Det var, om De Radikale vil støtte, at Seruminstituttet får de nødvendige midler til at foretage investering i at udvide produktionsapparatet, så man har reel mulighed for at byde.
Det hjælper jo ikke noget, at Folketinget siger, at Seruminstituttet kan byde på opgaven, hvis ikke Seruminstituttet har det nødvendige produktionsapparat, fordi man ikke har de 100 mio. kr., der skal investeres i en udvidelse af produktionsapparatet.
Det er korrekt, at der er et privat firma, der tidligere har udført arbejdet for Seruminstituttet, og man kunne selvfølgelig godt forestille sig, at det kunne ske igen uden problemer.
Men stadig væk: Det, man lægger op til her, er et udbud, hvor der ikke er nogen sikkerhed for, at Seruminstituttet kommer ind på banen.
Der er ikke noget i det her lovforslag, der sikrer, at Seruminstituttet fortsat kommer til at stå for den danske blodproduktion.
Og da vi har en velfungerende produktion, er vores holdning fra Enhedslistens side, at vi skal fortsætte med at have en offentlig produktion, hvor man betragter blodet som en gave, som der ikke er nogle private firmaer, der skal tjene penge på, men som noget, der skal bruges til gavn for patienter i Danmark og i andre lande. Det er det, vi har lagt vægt på, og derfor mener vi også, at man skal bruge de penge, der er nødvendige, for at udvide produktionsapparatet på Seruminstituttet, for der har man de dygtige folk og erfaringen til at fortsætte med blodproduktionen.
Så der er ingen grund til at sende det ud, og private firmaer skal tjene penge på det.
Ester Larsen (V), 2002-05-03:
Ja så må jeg bede hr. Naser Khader om at bekræfte, at den nugældende lov er sådan, at der er et generelt eksportforbud.
Der er en undtagelsesbestemmelse, sådan at man i ganske særlige situationer, når der er nogle særlige forhold, der skal tilgodeses, kan få en eksporttilladelse, og at disse tilladelser kun er givet i et meget begrænset omfang.
Line Barfod (EL), 2002-05-03:
Kan hr. Naser Khader bekræfte, at det fremgår af de oplysninger, vi har modtaget, at Statens Serum Institut, hvis man skal ud og låne penge til at foretage denne her investering, så først ville skulle have en tilladelse fra Folketingets Finansudvalg, fordi det beløb, man skal låne, er så stort, og at der ikke foreligger nogen bekræftelse på, at man vil kunne få den tilladelse til at gå ud og låne det her beløb?
Og hvis man er i en udbudssituation, vil det være økonomisk vanskeligt at gå ud og låne 100 mio. kr., når man ikke er sikker på, om man vinder udbuddet og ikke engang er sikker på, om man vil kunne få opbakning fra Folketingets partier til at foretage en sådan investering.
Fru Sophie Hæstorp Andersen talte om, at embedsmænd i amterne ikke er idioter.
Men amterne er under et voldsomt økonomisk pres, regeringen lægger et meget stramt pres på, hvad amterne har råd til, og der bliver presset mange steder fra, især på amternes sundhedsvæsen.
I de krav, der skal stilles i et udbud, vil der jo være en afvejning imellem, hvilke krav man stiller til det firma, der skal stå for at producere blodprodukterne, og hvad det koster.
Det vil sige, at jo mindre enheder, amterne måtte kræve, at blodet skal behandles i, desto højere vil prisen være. Derfor vil amterne være under et pres om ikke at lægge så stor vægt på, at det bliver mindre enheder.
Det er også et svar til fru Ester Larsen.
Selvfølgelig interesserer amterne sig også for borgernes sikkerhed.
Men der er jo en samlet afvejning mellem, hvor stor man vurderer, at risikoen er i blodproduktionen, og at der står nogle mennesker og råber højt om, at de vil altså have nogle operationer eller andet, som der er behov for i sundhedsvæsenet. De to ting skal man så afveje over for hinanden.
Og derfor er det en ændring, når vi fra Folketingets side går ind og ændrer på ordningen og siger, at det ikke længere skal være Statens Serum Institut, som ikke producerer med det for øje, at de skal tjene penge, men alene med det for øje at produktionen skal løbe rundt, og man skal sikre forsyningssikkerheden, kvaliteten og sikkerheden af blodet, og så må vi som folketingspolitikere gå ind og vurdere, hvilke krav vi mener er væsentlige at opfylde. Hvis vi ikke stiller de betingelser, men bare lader det være op til amterne, vil det være en afvejning i forhold til den økonomi, der er i amterne, og det store pres, der i øvrigt er på sundhedsvæsnet i amterne.
Else Theill Sørensen (KF), 2002-05-03:
Fru Sophie Hæstorp Andersen sagde faktisk en del af det, jeg også ville have sagt.
Men jeg vil sige, at med hensyn til portionsstørrelserne må producenten eller behandleren af blodet vel selv finde ud af, om det er mest hensigtsmæssigt at lave det i små eller store portioner.
Det er jo et spørgsmål om en vurdering, om man mener, at der er en stor eller en lille risiko for, at man skal tage noget ud.
Det hænger jo på deres økonomi, hvis de skal tage noget ud.
Jeg ved ikke, om fru Line Barfod antyder, at nogle af de firmaer, der skulle levere det, kunne finde på at levere inficeret blod.
Det er jo at sige direkte, at nogle er kriminelle, og jeg vil da ikke stå her og antyde, at nogen er det.
Ester Larsen (V), 2002-05-03:
Hvad skulle indicere, at amter interesserer sig mindre for borgernes sikkerhed end Folketinget?
Amterne har i praksis ansvaret for borgernes liv og lemmer i forvejen, og vi har her i landet en sundhedsstyrelse, som bliver inddraget i, hvad det er for nogle krav, amterne bør stille, når de foretager et udbud.
Jeg tror, man skal kunne tillade sig at tro, at der er andre mennesker end folketingsmedlemmerne, som bekymrer sig om borgernes sikkerhed.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2002-05-03:
Vil fru Line Barfod ikke give mig ret i, at hvis vi ønsker, at blodet skal behandles i mindre dele, så man kan trække det tilbage, hvis man opdager, at en portion er blevet forurenet, kan man stille krav om det i det udbudsmateriale, som amterne har tænkt sig at lave?
Er der noget, amterne og amtssygehusene ikke er interesserede i, er det vel netop at få forurenet blod tilbage til de patienter, de netop ønsker at behandle og gøre raske igen.
Line Barfod (EL), 2002-05-03:
Først til fru Sophie Hæstorp Andersen
angående forsyningssikkerheden: Det er klart, at hvis der skete noget på Statens Serum Institut, hvis der pludselig skete en eksplosion og hele maskineriet brød sammen eller noget andet, stod vi med et problem.
Sådan ville det jo være, uanset hvem der var producent, det er klart.
Men med hensyn til at der kunne være sygdomme i blodet, er fordelen ved Statens Serum Institut jo netop, at man kun behandler blodet i små mængder, fordi det ikke er med profit for øje, men fordi man sætter forsyningssikkerheden og sikkerheden af blodprodukterne så højt.
Man behandler det i så små enheder, at hvis det viser sig, at der er sygdom hos en af de donorer, der har leveret blod, kan man meget hurtigt og uden store omkostninger gå ind og hive de portioner blodprodukter, det inficerede blod indgår i, ud.
En af de bekymringer, der kan være ved at overlade det
til en privatproducent,
er jo netop, at de normalt producerer i store enheder, og derfor vil de måske være mindre tilbøjelige til at hive en stor enhed ud, end man er på Statens Serum Institut.
Så til fru Else Theill Sørensen: Der kan være mange gisninger om, hvilke krav amterne vil stille i de udbud, der kommer, men der er ikke noget i lovforslaget, der sikrer, hvad det er for et udbud, man måtte gå ind på.
Det kan vi se på bagefter, men det ligger ikke i det lovforslag, som Folketinget nu vedtager, og derfor er det væsentligt, hvis man har krav om, hvad amterne skal forlange af udbudsmaterialet, at det kommer ind, før vi vedtager lovforslaget, og ikke kun er noget, som man kan håbe på, at amterne tager med i deres udbudsmateriale bagefter.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2002-05-03:
Fru Line Barfod taler enormt meget om forsyningssikkerhed og den frygt, fru Line Barfod måtte have for, at hvis man udbød behandlingen af blodet eller plasmaet til et privat firma, der går nedenom og hjem eller går konkurs, eller handelen ikke længere er rentabel, står vi med et problem.
Men i dag har Statens Serum Institut eneret på at behandle blodprodukter og fremstille blodprodukter, og hvis blodet en dag blev forurenet på grund af, at der skete noget med maskineriet inde på Statens Serum Institut, ville Danmark rent faktisk stå i den samme problemstilling: man får fremstillet alle sine blodprodukter ét sted, og hvis det sted i en periode var sat ud af kraft, fordi maskineriet var blevet forurenet med noget blod, der indeholdt nogle sygdomme, ville vi ikke havde noget sted i Danmark, hvor man kunne fremstille de danske blodprodukter.
Kunne fru Line Barfod ikke frygte det?
Else Theill Sørensen (KF), 2002-05-03:
Jeg vil godt gentage, at efter min mening er der ikke tale om en produktion, men tale om en behandling.
Amterne afleverer det blod, der tappes til behandling, de får det tilbage, som de skal bruge, og er der noget, som amterne ikke selv kan bruge - det indgår naturligvis i aftalen, at de får det, de skal bruge, og det ville da være tåbeligt, hvis de ikke bad om at få det, for det er jo det, det hele handler om - kan udbyderen, altså den, som byder på at behandle blodet, sælge det og i øvrigt derved billiggøre behandlingen af blodet til gavn for det danske sundhedsvæsen og vore patienter.