runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jette Gottlieb (EL), 2000-01-20:
Jeg vil også sige, at det var et meget fint spørgsmålskatalog, vi fik, men ikke så mange konkrete svar.
Jeg synes også, det er rigtigt at sige, at vi skal have en bred folkelig debat om de her ting.
Det synes jeg vi skal blive ved med, men i mellemtiden sker der jo ting og sager, og der vil jeg høre, om De Radikale kan stå bag nogle af de brugerbetalingsforøgelser, der er sket igennem den senere periode, f.eks. på VUC-undervisningen og andre steder inden for undervisningsområdet, hvor flere og flere af de redskaber, som er nødvendige for at deltage ligeværdigt i undervisningen, faktisk er noget, man selv kommer til at betale.
Det var det ene spørgsmål.
Det andet er, og der vil jeg så godt være endnu mere konkret end hr. Kofod-Svendsen: Vil De Radikale være med til, at man f.eks. foreslår en finansiering af tandlægebesøg for ældre, for pensionister, at man f.eks. laver et helt konkret forslag om bidrag til tandlægebesøg for pensionister?
Vil det være et eksempel på den vægtning og vejning, som De Radikale vil lægge op til inden for kerneydelserne?
Anders Samuelsen (RV), 2000-01-20:
Det er det, der ligger til grund for det.
Svaret til fru Jette Gottlieb bliver så, at det er klart, vi står bag de forslag, som er blevet vedtaget om VUC og på de andre områder, som er blevet nævnt.
Det ligger i, at vi har stemt for det, og at vi har gjort det ud fra de samme principper.
Men i stedet for, at vi løbende tager de her små skridt, så er det, at vi fra Det Radikale Venstres side også efterlyser den grundlæggende debat om, hvad det er for nogle ydelser, som vi fremover vil definere som kerneydelserne.
Det kan være, at det bliver andre, men hvad er det for nogle ydelser, som vi vil definere som nogle, hvor vi kan have en større eller en mindre grad af brugerbetaling?
Der er ikke nogle klare svar på forhånd, det er der egentlig heller ikke fra Det Radikale Venstres side, men jeg tror på, at hvis man som udgangspunkt tager en rimelighedsbetragtning og en adfærdsregulering og så holder det op mod det ideologiske udgangspunkt, hvert enkelt parti har, så vil man komme til forskellige svar, og så må vi jo tage diskussionen derfra.
Kim Behnke (FRI), 2000-01-20:
Jeg synes, det er fair nok, hvis Det Radikale Venstre ønsker at anlægge nogle rimelighedsbetragtninger, men at hævde, at egenbetaling hos tandlægen skulle indeholde et element af adfærdsregulering!
Der er jeg nødt til at spørge hr. Anders Samuelsen, om han har et eneste eksempel på nogle mennesker, der går til tandlæge mere end højst nødvendigt.
Der går man vel ikke hen mere end højst nødvendigt, og så må jeg spørge hr. Anders Samuelsen: Hvis nu man får konstateret, at man har en sygdom i sin mundhule, så går man til sin almindelige læge eller en øre-næse-hals-speciallæge, og der er fuld skatteyderfinansiering, men hvis sygdommen tilfældigvis er i tandkødet eller i en af tænderne, så skal man selv betale, hvorfor det?
Det er komplet ulogisk, og der kan i hvert fald ikke være nogen adfærdsregulering i, at man selv skal betale en del af tandlægeregningen, medmindre hr. Anders Samuelsen kender nogle fetichister, der får et særligt kick af at gå til tandlægen.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-01-20:
Jeg synes, det bliver interessant at få de to radikale kriterier omsat i praksis, og derfor vil jeg gerne spørge om lægebesøg.
Tror den radikale ordfører, at det vil være adfærdsregulerende med en vis betaling for lægebesøg?
Jeg synes stadig væk, ordføreren skylder os forklaring på, hvorfor det er gratis at gå til læge, mens f.eks. fysioterapi koster ganske meget, og den udgift rammer måske oven i købet især lavtlønsgrupperne.
Anders Samuelsen (RV), 2000-01-20:
Jeg kan sådan set erklære mig fuldstændig enig med de to spørgere, og det var egentlig også det, der var pointen med de spørgsmål, som jeg leverede til Venstres ordfører, nemlig
hvor er logikken i den opdeling, vi har lavet.
Den kan man helt klart godt sætte spørgsmålstegn ved og også komme til den konklusion, at der sådan set ikke er nogen logik. Det er nu engang det, vi har vedtaget.
Så har jeg svaret, at vi ikke for nærværende har nogen planer om at ændre på det.
Men i det tilfælde, man tog diskussionen, og det er dér, jeg opfordrer til generelt over hele linjen at kigge på det, så kunne det netop godt være, at man kom til en anden konklusion med netop det spørgsmål, som hr. Kim Behnke kom med, nemlig om der er nogen, der går til tandlæge, ud over hvis de har behov for det.
Det er selvfølgelig et fuldstændig relevant spørgsmål, og svaret er ikke særlig logisk.
Når vi tager den grundlæggende diskussion, så er det, jeg opfordrer til, at man ud fra hvert sit ideologiske udgangspunkt og den vægtning, man så vil have, bygger det på rimelighedsbetragtninger og adfærdsregulering og så i den sidste ende selvfølgelig holder det op mod de samlede statsfinanser.
Jette Gottlieb (EL), 2000-01-20:
Det, jeg synes er problemet nu, er, at den radikale ordfører gør en dyd af at fortsætte ulogikken, for selve rimelighedsbetragtningen må vi så henvise til de konkrete eksempler, alt efter hvilke partier der tilfældigvis kommer til at tage nogle bestemte problemer op, og så kan vi diskutere det til den tid.
Så der bliver gjort en dyd og et system ud af at fortsætte ulogikken.
Nu prøver vi rent faktisk at få en rimelighedsdebat her med udgangspunkt i, at vi nu har koncentreret os om tandlæge-læge-modsætningen.
Jamen lad os så få den rimelighedsdebat på det dér lidt overordnede plan.
Der ligger ikke noget folketingsbeslutningsforslag om, at det skal indføres i morgen, men lad os få en rimelighedsdebat.
Og mit svar dér er: Jamen det er ikke rimeligt, og det vil sige, at jeg vil gerne være med til at gøre noget for, at den rimelighed bliver indført, og det vil jeg gerne høre De Radikales holdning til.
Kim Behnke (FRI), 2000-01-20:
Jeg savner ligesom fru Jette Gottlieb også nogle svar fra den radikale ordfører.
Det er jo nemt nok at stille sig herop og stille nogle spørgsmål, men når man er radikal ordfører, er der en forventning om, at man så også har nogle svar.
Hvad mener Det Radikale Venstre?
Skal det fortsat være sådan, at der er egenbetaling for at gå til tandlæge?
Har hr. Anders Samuelsen ikke noget, der ligesom kan kvalificere debatten lidt mere end at sige, at så får vi problemer med statsfinanserne?
Er det i orden, at folk i stigende grad skal gældsætte sig, låne penge i banken, for at betale deres tandlægeregning, mens de kan gå ned til lægen og få udleveret alverdens ting og sager uden at betale noget?
Hvad mener Det Radikale Venstre?
Det ville jo være passende at give svar på det under sådan en debat. Mener man, som en del af os andre gør, at det at gå til tandlæge lige så godt også kunne blive betalt over sygesikringen?
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2000-01-20:
Nu varer det ikke så længe, før Folketinget får lejlighed til at tage stilling præcis til det om tandlæge, for der sidder
jo et udvalg i Sundhedsministeriet, som er ved at udarbejde regler for, hvad der skal være omsorgstandpleje, og komme med noget, som vi så skal tage stilling til her i Folketinget. Men mere interessant er det for mig at vide, om De Radikale ønsker at indføre adfærdsregulering, altså adfærdsregulerende betaling på social- og sundhedsområdet
Her er jeg specielt interesseret i sundhedsområdet, hvor vi jo hidtil har holdt fanen meget højt og sagt, at det ønsker vi ikke mere af og slet ikke ind på hospitalet.
Det er der også folk der taler om.
I Finland betaler man for at ligge i sengen, og andre steder betaler man for maden, og så stiller man visse krav til kvaliteten.
Men altså det er meget forskelligt.
Herhjemme har vi så sidst rystet lidt med sablen og spurgt: Skal man ikke betale for den medicin, man får på hospitalet, hvis man er tilknyttet en bestemt form for behandling, hvor det før har været gratis?
Det er vældig spændende at få at vide, for selv om vi ikke har materiale til at tage stilling til principperne, så har vi vel alligevel en eller anden politisk ideologisk opfattelse af, hvilke områder vi gerne vil hegne ind.
Det ville være væsentligt.
Anders Samuelsen (RV), 2000-01-20:
Nu er vi sådan set endt lige netop i den situation, som jeg advarede lidt imod, nemlig at man tager et eksempel op ad gangen, og min endelige kommentar skal så blive, at det jo netop er den diskussion, jeg gerne ville undgå, og at vi diskuterede det hele, tog den debat, i stedet for at vi, som det måske er meget typisk herinde, tager et emne op ad gangen, og så diskuterer vi det, så lægger vi lidt på dér og trækker lidt fra et andet sted, og dermed kommer vi udenom, men desværre får vi så aldrig den grundlæggende diskussion hele vejen rundt af alle de emner.
Kan man så forestille sig brugerbetaling for tandlægebehandling set i forhold til, at ting på andre områder skal være gratis?
Der har været nævnt briller, der har været nævnt høreapparater; der kommer snart et ganske godt forslag på det område.
Den diskussion var mere interessant, end at vi netop kører på ét emne ad gangen, for dermed får vi ikke den fundamentale debat op at stå, og det var den, der var interessant, og det var den, jeg roste CD for at have været med til at bringe op i dag.
Så et meget kort spørgsmål: Hvorfor?
Christian Mejdahl (V), 2000-01-20:
Jamen jeg kan kun gentage det, som jeg sagde før til hr. Anders Samuelsen, at vi har ingen planer om, at vi skal ændre på betalingen for tandlægebesøg.
Anders Samuelsen (RV), 2000-01-20:
Så bliver jeg nødt til at følge op på mit foregående spørgsmål, for nu blev det igen understreget, at det var, uanset hvad der var årsagen til sygdommen.
Men betyder det så alligevel, at jeg kan få Venstres ordfører til at bekræfte, at vi vil se et forslag om, at det skal være gratis at gå til tandlæge fremover?
Ellers bliver Venstres ordfører nødt til at definere, hvad det er, der gør forskellen her, eller også måske komme med et bud på en anden definition af, hvad det er, der er kerneydelserne.
For den definition, som der er kommet indtil nu, virker tilsyneladende ikke rigtig i forhold til de spørgsmål, som er kommet.
Christian Mejdahl (V), 2000-01-20:
Til fru Jette Gottlieb: Så tæt på vil jeg ikke være med til at gå.
Vi mener ikke, at det skal være udslaggivende, om man er ryger eller ikke, om man har den adfærd eller ikke den adfærd.
Når det drejer sig om ydelser i sundhedsvæsenet, mener vi, at de skal stilles til rådighed, uanset hvad der er årsagen til, at man får en sygdom.
Peter Skaarup (DF), 2000-01-20:
Ja, det er jo en meget omdiskuteret lov, vi skal stemme om i dag, og det skal da ikke være nogen hemmelighed, hvad også er fremgået i forbindelse med betænkningen, at Dansk Folkeparti naturligvis går imod det forslag, som regeringen er kommet med om at hæve integrationsydelsen.
I den forbindelse har vi selvfølgelig også sammen med andre partier kritiseret loven meget kraftigt, og vi har bemærket os, at Venstre og De Konservative ifølge betænkningen har den samme opfattelse som os, at det her forslag naturligvis ikke bør vedtages. I den forbindelse synes vi da også, at det er relevant at spørge, om det vil være sådan for Venstre og De Konservative efter et folketingsvalg, hvor vi måske har en ny parlamentarisk situation herinde, at Venstre og De Konservative sammen med Dansk Folkeparti vil være med til at genindføre integrationsydelsen.
Vi skal jo være opmærksomme på, at integrationsydelsen er på et niveau, hvor det er sådan, at folkepensionister og SU-modtagere stadig væk får mindre end den ydelse, og derfor er det altså rimeligt at spørge, om det flertal, der eventuelt opstår efter et valg, kan gå sammen om at få genindført den, så det her niveau bliver genindført som lov i Danmark.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2000-01-20:
Danmark har sammen med de øvrige nordiske lande et velfærdssystem, som danner model og er kendt verden over.
Velfærdsmodellen har vi taget for givet op igennem 1960'erne, 1970'erne og 1980'erne, men i det sidste tiår af det gamle århundrede har vi set en livlig debat om bevarelsen af velfærden og navnlig om, hvordan vi får råd fremover.
Samtidig er bruger- eller egenfinansiering af velfærdsydelser oven i de høje skatter vokset markant.
Det skaber usikkerhed.
Flere og flere garderer sig med forsikringsordninger, og arbejdsgivere og arbejdstagere indgår i dag aftaler på områder, som før alene klart var et offentligt ansvar.
Hvor langt skal det her gå?
Og er Danmark i al ubemærkethed på vej væk fra vores egen model, der bygger på solidarisk skattebetaling?
Det mangler der en overordnet debat om.
I CD ønsker vi at fastholde solidariteten i den bærende finansiering af samfundets velfærdsydelser og fremsætter derfor følgende forslag til vedtagelse.
Det er fordi, så har vi det med i debatten i dag:
Forslag til vedtagelse
»Folketinget fastslår, at den solidariske skattebetaling skal forblive den bærende finansiering af samfundets velfærdsydelser.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-01-20:
Ja, det er for at forstå CD, som nu har åbnet denne debat, som jeg finder væsentlig.
Men jeg har et spørgsmål, og det går tilbage til den 7. oktober 1999, hvor der her i salen blev stillet følgende forslag til vedtagelse
: Folketinget opfordrer regeringen til at opgive planerne om brugerbetaling for hjemmehjælp.
Men det forslag støttede CD ikke.
Man gik derimod med på et afværgeforslag.
Derfor vil jeg da gerne høre, hvorfor CD med det engagement, som CD nu udviser, ikke ville støtte det forslag til vedtagelse den 7. oktober 1999.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2000-01-20:
Det må jo så have været, fordi vi senere fik den mulighed, der lå i helt at kunne forhindre, at der blev betalt for praktisk hjemmehjælp.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-01-20:
Jeg har to spørgsmål til den socialdemokratiske ordfører, som talte meget om den solidariske skattefinansiering.
Når nu Socialdemokratiet, som jeg har forstået, går så voldsomt ind for euroen og det, der følger af den, mener ordføreren så, at man fuldstændig kan opretholde det, han kalder den solidariske skattefinansiering af f.eks. de forskellige former for sociale pensioner?
Man har jo et helt andet system i Euroland med f.eks. dagpenge og den slags, hvor man har flere forsikringsordninger.
Det andet er: Er brugerbetaling altid asocial?
Hvem er det egentlig, der bruger bibliotekerne, som er fuldstændig gratis, mest?
Er det ikke de velbjærgede og dem med de høje indkomster?
Er det ikke også de velbjærgede og dem med de høje indkomster?
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2000-01-20:
Det, der især interesserer CD, er den usikkerhed, jeg fornemmer, der er skabt i befolkningen om, hvad vi egentlig vil fremover.
Den usikkerhed opstår jo på baggrund af de mange meldinger fra bl.a. Kommunernes Landsforenings formand Anker Boye om, at så griber man ind på det ene og det andet område, og - som det også er blevet sagt - at vi ikke kan opretholde det samme niveau for velfærden og ikke kan finansiere den på samme måde fremover. For at blive klar over, hvorfor debatten er så nødvendig og også skal være fremadrettet, har jeg kigget i noget, der hedder Europæisk Atlas for Social Finansiering, og set, at i Danmark er det sådan, at arbejdstagerbidraget til velfærden ligger på 5 pct. og arbejdsgiverbidraget på 8,7, pct., mens staten finansierer de 86,3 pct. Så kan man sige sig selv, at det kan staten jo ikke blive ved med.
Jette Gottlieb (EL), 2000-01-20:
Jeg vil sige, at jeg synes også, den socialdemokratiske ordførertale efterlod flere spørgsmål, end den efterlod svar.
Jeg synes ikke, jeg hørte den socialdemokratiske ordfører forholde sig til, hvad det er for nogle vitale områder, grundopfattelsen skal udmønte sig på - den
grundopfattelse, at velfærden skal være solidarisk skattefinansieret.
Hvad er det for nogle vitale områder, den
skal udmønte sig på, og hvor er det så, man kan tillade, at der kommer øget brugerbetaling?
Samtidig sagde den socialdemokratiske ordfører, at vi kan jo se, at der kommer stigende krav, og der kommer stigende sociale problemer med flere ældre, osv. osv.
Ordførertalen løste jo slet ikke det problem, at grænserne er flydende i øjeblikket, og at der ikke bliver givet nogen pejlemærker for, hvordan man agter at fortsætte i fremtiden.
Hvad er det for nogle områder, der er vitale, og som man ikke vil have brugerbetaling på?
Det vil vi godt have defineret.
Klaus Hækkerup (S), 2000-01-20:
Dagpengene blev nævnt, og til det vil jeg godt sige, at jeg mener, man godt kan opretholde ordningen.
Der findes jo allerede i dag overgangsordninger, når arbejdstagere bevæger sig fra Danmark til et andet EU-land eller omvendt.
Jeg vil godt medgive hr. Frank Dahlgaard, at det er ikke altid, brugerbetaling er solidarisk.
Hvis man prøver at gøre op på indkomstgrupper, hvem det er, der i virkeligheden får tilskud, tegner der sig ikke noget klart billede af det.
Men man må sige, at på de områder, hvor der er nul brugerbetaling, sikrer det, at folk, som har ingen eller kun lave indkomster, også har lige adgang.
Det gælder f.eks. i vort uddannelsessystem og på sygehusområdet.
Så der kan ikke gives noget svar på det spørgsmål, for man kan ikke sige noget præcist om det efter de undersøgelser, jeg har set. Så vil jeg godt sige til fru Yvonne Herløv Andersen, at hvad KL og Anker Boye udtaler, tegner ikke Socialdemokratiet.
Det må stå for den tværpolitiske KL's egen regning.
Med hensyn til spørgsmålet om arbejdstagerbidrag og arbejdsgiverbidrag til finansieringen sker for mig at se en del af den finansiering, man kræver op i de andre EU-lande, i større omfang ved bidrag fra arbejdsmarkedets parter.
Det svarer i virkeligheden til det arbejdsmarkedsbidrag, vi har indført i Danmark til at finansiere en del af de samlede udgifter.
Vi trækker dem jo i virkeligheden også hos arbejdsgiverne eller i forbindelse med lønudbetaling - eller om man vil, som det er blevet påstået, som en bruttoskat.
Men det er da muligt, vi skal gå længere ad den vej. Så spørger fru Jette Gottlieb, hvor grænsen præcis går for ...
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2000-01-20:
Jamen så må hr. Anders Samuelsen da være blevet vildt begejstret for mit spørgsmål.
Det var jo netop overordnet og generelt.
Jeg går ikke ned i de dér detaljer, for det er ingen nytte til i dag, det får vi værktøj til senere.
Men overordnet må Det Radikale Venstre da have gjort sig nogle tanker om, hvorvidt der er visse områder, man vil hegne ind og sige, at det er en folkeret i Danmark, det koster ikke noget.
Jette Gottlieb (EL), 2000-01-20:
Nu blev den socialdemokratiske ordfører jo reddet af gongongen, men jeg spurgte faktisk ikke om den præcise afgrænsning.
Jeg spurgte efter principperne.
Men så blev der ikke sagt mere, og det er derfor, jeg gerne vil vide, hvad principperne er for adskillelse mellem det, man synes skal være skattefinansieret, og det, der skal være helt eller delvis brugerfinansieret.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2000-01-20:
Det er nok ikke nemt at fange på ét minut, hvad jeg egentlig mente med det, jeg sagde.
Men det, jeg prøvede at påpege i al hast, var, at vi i Danmark har valgt en model for finansiering af velfærden, hvor staten betaler 86,3 pct., og i Frankrig har man valgt en model, hvor staten finansierer 19,6 pct.
Man har altså en helt anden model for det, en såkaldt europæisk model, for den model, vi har, er jo en nordisk model.
Og hvis man vil bevæge sig væk fra den, er det meget væsentligt, at man kan få principperne i orden, så man ved, hvad det er, man laver.
Det skal være os, der styrer udviklingen, og ikke udviklingen, der styrer os, fordi tingene kommer pø om pø og ser meget fornuftige ud hver for sig.
Klaus Hækkerup (S), 2000-01-20:
Hr. Kofod-Svendsen henviste til bibliotekerne og fysioterapien, og hvis spørgsmålet drejer sig om behandlingerne og det loft på 72 behandlinger, der har været overvejet, kan jeg sige, at det forslag har regeringen jo trukket.
Lad mig så generelt sige, ligesom jeg sagde til hr. Frank Dahlgaard, at af de undersøgelser, jeg har set om brugen af bibliotekerne, tegner der sig ikke noget klart billede af, at det er de velhavende, der bruger bibliotekerne, og at de fattige ikke bruger dem, hvis man tager den skattepligtige indkomst som målestok.
Så vidt jeg har kunnet se, giver de undersøgelser, jeg har set, ikke noget klart billede, og derfor kan man heller ikke lægge noget klart fordelingsmæssigt kriterium ind.
Men det er selvfølgelig klart, at det betyder da noget, når vi skal overveje, hvor der skal indføres brugerbetaling, om det er noget, der vender den tunge ende nedad, og hvilke befolkningsgrupper der kommer til at betale.
Jeg ville godt sige lidt mere om det, hvis tiden tillod det, men det hænger altså for mig at se også sammen med vores skattesystem og progressionen i skattesystemet. Så spørger fru Jette Gottlieb om principperne, og lad mig prøve at trække nogle principper op.
Med overforbrug mener jeg f.eks., hvis man kan melde sig - som jeg på et tidspunkt var ude for - til to uddannelser og vælger den ene og ikke melder fra til den anden uddannelse.
Så er den pågældende uddannelsesinstitution jo ilde stedt, og på en række områder ser vi altså, at folk simpelt hen ikke respekterer de offentlige ydelser, sådan som de burde.
Der var mellem jul og nytår en debat om, at 10 pct. af dem, der skulle behandles på sygehusene, ikke mødte frem til behandling.
Her kunne man da godt overveje - jeg siger ikke dermed, at vi går ind for det - om man på en eller anden måde kunne ændre på det forhold, for det er da utilfredsstillende, at 10 pct. af de planlagte operationer ikke gennemføres.
Jette Gottlieb (EL), 2000-01-20:
Ja, sådan nogle ting synes jeg da også, man kan diskutere rent teknisk.
Men det er jo egentlig ikke det, der er det grundlæggende i denne diskussion.
Hvorfor går man uden om det sociale område?
Hvorfor taler man ikke om ældreforsorgen, som også er noget af det mest omdiskuterede?
Hvorfor skal vi snakke biblioteker og Det Kongelige Teater og det specielle forhold med folk, der udebliver fra operationer?
Det er de generelle linjer i den helt grundlæggende sociale forsorg, vi gerne vil diskutere.
Klaus Hækkerup (S), 2000-01-20:
Men angående børnechecken er vores holdning af en række forskellige grunde, at vi mener, det er rimeligt, at det beløb bliver udbetalt til alle.
Så var jeg inde på en overvejelse, og det er jo en tanke, man kan gøre sig: I det omfang vi af hensyn til udlandet afskaffer progressionen i indkomstskattesystemet, kunne man overveje at indføre en brugerbetaling på en række af de offentlige ydelser.
Til gengæld skulle betalingen stige med stigende indkomst, så vi på den måde fik progressionen bevaret i den grundlæggende struktur i vort sociale system.
Lad mig så sige til fru Yvonne Herløv Andersen, der var inde på ordningerne i Frankrig og Danmark og spørgsmålet om finansieringen: Vi er tilhængere af at bevare et offentligt finansieringssystem i Danmark, så vi ikke baserer vores sociale velfærd på et privat forsikringssystem som det franske.
Jette Gottlieb (EL), 2000-01-20:
Tænk på alle de forslag, der er kommet fra Venstres side om brugerbetaling inden for det sociale system; alle de kommuner, hvor Venstre står ved roret, hvor man f.eks. har foreslået, at folk skulle finansiere deres hjemmehjælp via hjemmeservice; en lang række tiltag, hvor Venstre rent faktisk har taget initiativ til, at folk i højere grad skulle betale selv for noget, som jeg opfatter som grundlæggende velfærdsydelser.
Den modstrid synes jeg slet ikke kom frem.
Den eneste nøgle, der kunne være til forståelsen af den modstrid, var spørgsmålet om, at de steder, hvor der var en fri valgmulighed, kunne man godt have noget mere brugerbetaling.
Jamen er Venstres politik netop ikke at indføre en fri valgmulighed på en lang række områder?
Selv om man siger, at man kan stemme for vedtagelsesforslaget, er realiteten så alligevel, at man har tænkt at indføre brugerbetaling på en lang række områder?
Klaus Hækkerup (S), 2000-01-20:
Hvis nu en kommune beslutter at udlicitere madudbringningen til pensionisterne og indfører frie valgmuligheder for pensionisterne, betyder det så, at der skal indføres brugerbetaling? Eller skal der indføres brugerbetaling, hvis pensionisterne i den udliciterede madordning venter, eller skal de have krav på at få tilbudt et eller andet supplement, de så kan betale for med brugerbetaling?
Man må da have sammenhæng mellem det, jeg forstod der skulle redde velfærdssamfundet, nemlig udlicitering, frie valgmuligheder og brugerbetaling.