runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tom Behnke (FP), 1997-10-30:
Det er der; det er der ingen tvivl om, og vi er også med på det.
Vi kan f.eks. tage ombudsmanden, for ombudsmanden er jo udpeget af Folketinget, endda af et flertal i Folketinget.
Dermed ligger hr. Bjørn Elmquist op til noget meget interessant, for det er da klart, at hvis vi lavede en ordning, hvor dommerne var udpeget af Folketinget, ville man have den der tætte sammenkædning.
Men det vil jeg gerne advare mod at man gjorde.
Det synes jeg er en rigtig dårlig idé, og jeg kan se på hr. Bjørn Elmquists rysten-på-hovedet, at også han synes, det er en dårlig idé.
Derfor skal vi passe på, hvad det er for eksempler, vi inddrager.
Ministeren følger ikke med i debatten, men har travlt med at tale med alle mulige andre og sådan noget.
Derfor er dette forum ikke egnet til, at man diskuterer sådan nogle ting.
Det, der er meningen her, er, at vi principielt tilkendegiver vores holdninger til tingene.
Lad os sætte os omkring bordet og snakke om tingene - også for at alle inklusive undertegnede er helt sikker på, hvad vi gør.
Bjørn Elmquist (RV), 1997-10-30:
Det er ikke for at forlænge debatten, men her på falderebet vil jeg faktisk bede hr. Kim Behnke som ordfører for forespørgerne om at forholde sig lidt mere konkret til Martin Paldams bog.
For jeg var tidligere inde på, at jeg synes, man nogle steder overfortolker eller misfortolker nogle af hans budskaber, og man skal altså være opmærksom på, at han opererer med en skala fra 0 til 4, og at de 37 projekter, han bedømmer, vurderer han til at ligge på et gennemsnit på 2,5.
Og selv ud fra hans egne præmisser - og man kan jo så spørge, hvad for præmisser han anvender, hvad er det for en målestok, osv. - fremgår det, at bistanden gennem årene er blevet bedre, for han har undersøgt 14 projekter, som blev iværksat i årene 1976-1986 - og det er jo mange år siden - og de ligger på 2,0 på hans skala, og så har han undersøgt 20 projekter, der blev iværksat i 1987-1989, og gennemsnittet for disse 20 projekter er 2,9.
Så er det ikke rigtigt forstået, at også Paldam i sin bog fastslår, at der er sket en udvikling i gunstig retning?
Søren Søndergaard (EL), 1997-10-30:
Hr. Behnke glemmer præcis den ulighed, der eksisterer i disse samfund.
Uden at jeg på nogen punkter skal rose Kina, for deres bureaukratiske centralistiske planøkonomi er absolut ikke værd at rose, kan man konstatere, at de tiltag, som de har gjort i forhold til en åbning af markedet, netop også har øget modsætningerne i Kina, øget forskellen mellem rig og fattig.
Det er her, vi foreslår en tredje vej mellem en centralistisk planøkonomi og så det totalt åbne marked, som ikke betyder en øgning af fattigdommen.
Det synes jeg er et meget interessant spørgsmål.
Hvad skete der i Rwanda eller for den sags skyld i Somalia, da de blev stillet over for Verdensbankens krav?
Var det velstanden, der steg?
Næh, resultatet i Rwanda var et af verdenshistoriens største folkemord i øvrigt finansieret af penge, der var kommet ind via Verdensbanken. Jeg er ked af det, men der er rigeligt med kritik til fortsat at demonstrere over for Verdensbanken.
Steen Gade (SF), 1997-10-30:
Jeg forstår godt, at fru Agnete Laustsen har problemer, for det er jo Det Konservative Folkeparti, der i en situation, hvor dansk økonomi er i opgang, hvor vi bliver rigere og rigere, foreslår, at vi skal traske i fodsporene på nogle andre rige lande, som også skærer ned på ulandshjælpen.
Jeg forstår godt, at fru Agnete Laustsen har vanskeligheder.
Så som svar på spørgsmålet: SF - og jeg sagde det i min tale - er indstillet på, at vi styrker den overordnede forbedring af vores ulandsbistand, som der er brug for.
Jeg mener, pengene kan bruges bedre, og jeg mener, skuden skal vendes.
Jeg går oven i købet ind for flere costbenefitanalyser, men jeg siger knaldhårdt nej til, at costbenefitanalyser er det eneste, der skal styre udviklingen.
Jeg mener virkelig, vi kan forbedre os.
Jeg mener virkelig, der er behov for at forbedre os på hjælpen, men problemet i den her diskussion er Det Konservative Folkeparti.
Og til hr. Kim Behnke
: Vi skal stille betingelser til de lande, der får ulandshjælp, og vi skal dreje udviklingen, herunder også vores ulandshjælp, så den bliver på et bæredygtigt grundlag, men der er altså fattige lande, som har lov til at svine noget mere.
Nu siger jeg det helt åbent.
Det er jo en del af det, der var Rioforpligtelsen: De har ret til at have en højere levestandard, og det kommer man altså til at svine noget mere her i verden af.
Det er os, der sviner helt urimelig meget, og det er det, kan man sige, hr. Kim Behnke ikke har forstået.
Udviklingen af, hvordan vi forholder os i Finansudvalget, vil være sådan, at vi presser regeringen, og vi vil også for alvor bruge dialogen med de partier, der går ind for ulandshjælp, til at dreje den, så den bliver mere og mere grøn, så den bliver mere og mere fornuftigt fattigdomsorienteret, og så den bliver bedre og bedre til at kunne være en sammenhængende politik.
Agnete Laustsen (KF), 1997-10-30:
Jeg mener ikke, at vi i vores nuværende situation har behov for at øge den.
Og det er jo faktisk det, der er tale om sker, når vi har en bruttonationalindkomst, der stiger år for år, og dermed også har større muligheder for at yde bistand til ulandene.
Det mener jeg ikke nødvendigvis bør følges ad, og derfor har vi også foreslået denne nedskæring, som stadig væk bringer os i toppen af verdens mest bidragende lande.
Men det, som jeg er glad for at hr. Steen Gade nu siger her - når jeg nu håber at have beroliget ham med hensyn til mine vanskeligheder, som han selv tror jeg har, hvad jeg som sagt ikke har - er, at vi skal se på indholdet af vores ulandshjælp.
Jeg synes, det er utrolig negativt bare at diskutere kroner og øre.
Det, denne debat er rejst for, forstår jeg på forslagsstillerne, er at undersøge, hvordan vi optimalt bruger de penge til gavn for ulandene.
Det er det, jeg synes, at vi skal koncentrere os om, og jeg havde indtryk
Det glæder mig.
Steen Gade (SF), 1997-10-30:
Jeg er bestemt parat til at diskutere, hvordan vi forbedrer og effektiviserer vores ulandshjælp især med henblik på det, jeg før sagde om sammenhængen.
Der skal foreligge grundige analyser, så vi ved, at når vi putter penge i et projekt, så er det ikke, fordi der er en eller anden dansk erhvervsvirksomhed f.eks. med en konservativ leder, der skal have en ny ordre, men så er det, fordi det indgår i en tankegang om, hvordan vi skaber udvikling i det samfund, hvordan vi bygger på kvindernes medindragelse, hvordan vi omstiller produktionen i en mere grøn retning.
Den sammenhæng vil jeg gerne styrke.
Min sidste bemærkning til fru Agnete Laustsen og De Konservative er, at jeg forstod på tidligere debatter om det med, at De Konservative nu vil skære ned på ulandsbistanden, samtidig med at vi bliver rigere og rigere i Danmark, at det kun var i en periode, men at man på lang sigt alligevel både fra V's og K's side var med på 1-procents-modellen.
Men det har jeg måske helt misforstået, og man har måske endegyldigt droppet tanken om 1 pct.
Ulla Tørnæs (V), 1997-10-30:
Det er hr. Bjørn Elmquists bemærkninger om de eksisterende evalueringer, der kalder mig på talerstolen.
Jeg bliver nødt til at spørge hr. Bjørn Elmquist, om bemærkningerne skal forstås derhen, at der ikke er nogen grund til at ændre på den måde, vi evaluerer på, forstået sådan at evalueringerne gerne skulle være et operationelt instrument i den kommende planlægning af projekter. Hvis det er tilfældet, at hr. Bjørn Elmquists bemærkninger skal forstås på den måde, må jeg indrømme, at så er det nye toner for mig fra Det Radikale Venstre.
Jeg har tidligere været i debat med hr. Jørgen Estrup om lige præcis evalueringerne af danske bistandsprojekter, og der har jeg fået den helt klare forståelse, at også Det Radikale Venstre mener, at der kan laves forbedringer inden for dette område.
Kim Behnke (FP), 1997-10-30:
Hr. Bjørn Elmquist gjorde meget ud af at indrømme, at, bevares, der bliver da begået fejl, men lige så snart man opdager fejlene, så bliver de rettet.
Det står i absolut kontrast til den udtalelse, som formanden for statsrevisorerne, hr. Ivar Hansen, kommer med til ErhvervsBladet den 1. september 1997
: »Statsrevisor Ivar Hansen, Venstre, har peget på, at det er de samme ministerier og styrelser, der begår fejl og lover at rette op på tingene. Næste år konstateres det, at fejlene endnu ikke er rettet, og er de rettet, er der opstået problemer andre steder.« Statsrevisorerne kan konstatere, at selv om man påpeger fejlene både fra Rigsrevisionen og fra statsrevisorerne, og selv om man lover at rette fejlene, så sker der ingenting. Det er jo, fordi man i Danida sidder med en overflod af millioner og et kæmpe politisk pres på, at pengene skal deles ud.
Og de arme mennesker har ikke fantasi til, hvad de skal bruge pengene til, og så går de til alle mulige projekter, der ender som hvide elefanter.
Bjørn Elmquist (RV), 1997-10-30:
De vælter sig i millioner og milliarder, og det gælder bare om at få brugt pengene.
Og fru Ulla Tørnæs gik jo altså også i den retning.
Det er en mærkelig model, vi har, med disse statsrevisorer.
Jeg ved jo, at formanden for statsrevisorerne samtidig er medlem af Folketinget for partiet Venstre, så det er måske ikke det allerbedste eksempel, man skal trække frem, hvis man synes, at man i Danida ikke har tilstrækkelig uvildighed.
Men ministeren siger i sin tale, at Danida har sin egen evalueringsenhed, og alle evalueringerne, han nævner en halvtreds stykker, foretages af uafhængige konsulentfirmaer og er offentligt tilgængelige.
Vi afviser ikke, at man både kan få bedre projekter, og at man kan forbedre evalueringsprocessen, men mine bemærkninger skulle jo altså forstås på baggrund, af at vi har et forslag til vedtagelse foran os.
Det kan vi ikke stemme for, vi må stemme imod det.
Det må jeg sige ligeud, for vi synes, at indholdet i det er forkert, og baggrunden
for det kan vi heller ikke tilslutte os.
Kim Behnke (FP), 1997-10-30:
Det er jo interessant, hvad man skal høre fra hr. Bjørn Elmquist.
En tilsvarende mistænkeliggørelse af Statsrevisoratet, som vi hørte fra hr. Bjørn Elmquist, har jeg aldrig før hørt i Folketinget.
Uanset hvem partierne udpeger som statsrevisorer - i Det Radikale Venstres tilfælde er det jo et tidligere folketingsmedlem, der sidder som statsrevisor - så baserer det, der kommer fra den hånd, sig jo på undersøgelser, som Rigsrevisionen har foretaget.
I det her tilfælde med ulandsbistanden er det det samlede Statsrevisorat, der har været på en besigtigelsestur i Afrika.
Når formanden for statsrevisorerne udtaler sig, så udtaler han sig som formand for statsrevisorerne og ikke som folketingsmedlem eller som tidligere folketingsmedlem.
Vi er da nødt til at stole på, at det, der bliver sagt fra statsrevisorerne, har den tværpolitiske lødighed, som alle andre hidtil har regnet med her i Folketinget.
Bjørn Elmquist (RV), 1997-10-30:
Jeg tror, at vi konkret skal have fat i det citat og vide, hvor det kommer fra, og hvad det er for projekter, og hvad det er for en situation, hr. Ivar Hansen skulle have udtalt sig om.
Som et af de næste punkter på dagsordenen i eftermiddag skal vi behandle et forslag om domstolsstyrelsen.
Der har også vidt og bredt i Weekendavisen, og jeg ved ikke hvad,
og i Radioavisen her til morgen været citeret direkte udtalelser fra gruppeformanden for Det Konservative Folkeparti, hr. statsrevisor Hans Engell, og han kritiserede nogle forslag, som er udarbejdet af Justitsministeret, og som skal diskuteres i Folketinget.
Det var en besynderlig sammenblanding.
Kim Behnke (FP), 1997-10-30:
Der er vel næppe nogen, der er i tvivl om, at hr. Søren Søndergaard som ungkommunist, eller hvad han var på det tidspunkt, var med til at protestere mod Verdensbankens topmøde i Danmark for år tilbage.
Det skulle ikke overraske mig, hvis hr. Søren Søndergaard stod allerforrest i rækken dengang og råbte mod Verdensbanken.
Men det er ikke fair at gå herop og efterlade det indtryk, at åbning af markeder, liberalisering og fri handel skulle være noget, der skaber dårligdom.
Kommunisme og socialisme har så mange millioner menneskeliv og så mange millioner menneskers forfærdelige liv
på samvittigheden.
Det gælder i dag i Kina, og det gjaldt tidligere i hele Østeuropa.
De steder i Afrika, hvor man i dag har håb og optimisme og tro på morgendagen, er de steder, hvor man har åbnet markederne, og derfor er vejen frem for alle lande åbne markeder og ikke socialisme eller kommunisme, som skaber død og ødelæggelse.
Søren Søndergaard (EL), 1997-10-30:
Jeg kan fuldstændig bekræfte hr. Kim Behnkes rosende ord om, at jeg var i allerforreste front under Verdensbankdemonstrationerne i 1970.
Jeg var ikke ungkommunist, for jeg har altid været kritisk over for de stalinistiske regimer i Østeuropa og Kina og Nordkorea, men det er fuldstændig korrekt, at jeg var absolut forrest i demonstrationerne.
Derimod kan jeg ikke kvittere på samme måde over for hr. Kim Behnke i forhold til spørgsmålet om markedets velsignelser.
Det er rigtigt, at man kan sige, at åbningen af den internationale handel osv. måske i nogle lande betyder, at landene forbedrer deres økonomi, men det betyder samtidig, at uligheden i de enkelte samfund øges gennem strukturtilpasningsprogrammer og andre ting.
Her kan vi bare konstatere, at de programmer, som Verdensbanken har været med til at stille op, går imod en sådan rimelig fordeling.
Arne Melchior (CD), 1997-10-30:
Hr. Kim Behnke drev sammenligningen med familien ud, hvor den ikke kan bunde, for i kernefamilien kan man altså tale med hinanden og beslutte, hvad og hvor meget man vil og hvornår, men det kan man jo ikke i en forening eller organisation eller i en by, en landsdel eller en hel nation.
Familien Danmark må altså vælge en bestyrelse, og det er den, der holder møder herinde.
Og man kan selvfølgelig lige så lidt på ulandsområdet som på retsområdet eller socialområdet eller skoleområdet eller forsvarsområdet lade hver enkelt familie eller hver enkelt skatteyder bestemme, hvad den vil være med til, og hvad den ikke vil være med til, for så kan husholdningen Danmark jo ikke føres, og derfor afgøres disse ting af de demokratisk valgte tillidsmænd m/k, og det er os herinde.
Anderledes kan det ikke være.
Kim Behnke (FP), 1997-10-30:
Vi lever heldigvis i en tid, hvor der sker så mange omvæltninger, at vi har mulighed for at lave sammenligninger.
Det er i Singapore og Malaysia og hele det område derovre, hvor mange af vores videobåndoptagere og farvefjernsyn fremstilles i disse år.
Derovre har man oplevet en velstandsstigning, som intet sted på jorden er oplevet på så kort tid. Det er på grund af kapitalisme og på grund af, at åbning af markeder og liberalisering virker, at disse mennesker har fået mulighed for at fremstille den videobåndoptager eller det fjernsyn, som hr. Søren Søndergaard har stående derhjemme.
Hr. Melchior fortolkede det fremsatte forslag til vedtagelse, og som et fortolkningsbidrag til hr. Melchior skal jeg gøre opmærksom på, at kodeordet i forslaget er ikke yderligere kontrol.
Kodeordene er modernisering og bedre revision.
De trænger til modernisering, og de trænger til at foregå på en bedre måde.
Med hensyn til moderniseringen henvises til hr. Paldams anbefaling af, at man går ind og laver langt mere dybtgående økonomiske analyser af, hvordan projekterne er forløbet.
Med CD's og hr. Melchiors næstekærlighed kan hr. Melchior vel heller ikke være interesseret i, at pengene går til at understøtte totalitære regimer eller til at holde liv i socialistiske diktatorer, som undertrykker deres befolkninger, eller for den sags skyld, at danske penge givet i næstekærlighed resulterer i, at der står hvide elefanter i form af tomme fabriksbygninger, som ikke bliver brugt til noget andet end til at være en hån over for den befolkning, som ikke engang kan få mad på bordet, men kan kigge på et dansk prestigebyggeri.
Arne Melchior (CD), 1997-10-30:
Jeg forstår, at næste gang vi har en udenrigspolitisk debat her i salen, vil hr. Kim Behnke kritisere USA for at have indledt forhandlinger på allerhøjeste plan med Kina, hvor der i høj grad er tale om undertrykkelse af menneskerettigheder og et diktatorisk styre.
Jeg vil med interesse se frem til, om han også lever op til det i den sammenhæng.
Det tvivler jeg på, men det burde han gøre.
Så er der forklaringen af forslaget til vedtagelse.
Den får mig da til at tage endnu mere afstand fra forslaget, for så er det altså en kritik af den ansvarlige minister og af regeringen for ting, som de udfører med Folketingets et hundrede procents viden og vilje og godkendelse.
Det deltager jeg ikke i.
Jeg ved godt, at hr. Kim Behnkes parti i Finansudvalget stemmer imod alle disse projekter, men Venstre og De Konservative plejer at stemme for, så meget erfaring har jeg da fra Finansudvalget, så jeg deltager ikke i dette, at forslaget om modernisering og bedre procedurer skulle betyde, at det gøres dårligt nu.
Det er min opfattelse, at det går godt nu.
Men det bliver det også, og derfor kan vi lige så dårligt, som vi kan vedtage, at det er torsdag i dag, vedtage, at det bestandig kan gøres bedre.
Det kan det altid.
Kim Behnke (FP), 1997-10-30:
Jeg kan berolige hr. Melchior med, at min kollega fru Annette Just som Fremskridtspartiets udenrigspolitiske ordfører løbende, kontinuerligt og uophørligt har kritiseret forholdene i Kina og særlig de forhold, der gør sig gældende i Tibet, og de problemer, der er med at overholde menneskerettighederne i Kina, så Fremskridtspartiet mangler ikke på den arena, og hr. Melchior vil kunne glæde sig over, at vi fortsat vil være til stede, så længe der er noget at kritisere i Kina og alle mulige andre steder.
Men dér, hvor problemet opstår for hr. Melchior, er, når man skal forklare den danske befolkning, hvorfor vi skal acceptere, at så mange af de tvangsinddrevne ulandsmillioner går til projekter, der ender som det, afrikanerne kalder hvide elefanter, når der ligger mennesker ved siden af og hverken får mad eller har tøj på kroppen.
Hvorfor skal vi acceptere det?
Det er netop en erkendelse af, at den måde, det gøres på, ikke er god nok, og så bør vi da her i Folketinget interessere os for at gøre det bedre frem for at stå og konstatere, at det er torsdag i dag.
Arne Melchior (CD), 1997-10-30:
I de kredse, jeg færdes i, og det er faktisk over hele landet og blandt mange, mange forskellige mennesker, er man glad for den danske ulandsbistand, og man forstår den, er stolt af den og tilfreds med den, vel vidende at der desværre sker fejl, som der gør overalt, hvor mennesker virker.
Det gør der i erhvervsvirksomheder, i foreninger, i organisationer, ja, selv i familier.
Hvor kan man virke fuldendt? Det bedste er som bekendt det godes fjende, men det er ikke rigtigt, hvad hr. Behnke siger.
Det er en både opstyltet og kunstig påstand, at den danske befolkning behøver pegefingre og pegepindsforklaring på, at Danmark yder den ulandsbistand, som vi gør.
Det er majoriteten af den danske befolkning særdeles vidende om og tilfreds med.
Arne Melchior (CD), 1997-10-30:
Jeg vil sige til hr. Thulesen Dahl, at vist er der da en grænse for, hvor meget Danmark skal give.
Den sættes af det danske folk, ikke gennem gallupundersøgelser, men ved stemmeafgivning på valgdagen.
Så længe det danske folk sætter et flertal ind her i huset, som vil give de beløb, som vi herinde bliver enige om, er det det rigtige tal, og jeg skal gentage, at alt, hvad der er givet hidtil, baserer sig på, skal vi sige 90 pct. af stemmerne i dette hus.
Det er vel rimeligt.
Sådan skal det vel foregå.
Og vist stiger det beløb, vi giver, når det er 1 pct. af bruttonationalproduktet, og når dette bestandig stiger.
Men det er vel også skønt at kunne give af sin velstand.
Danmarks velstand som samfund og Danmarks velstand for familier og borgere er i de samme år, hvor vi både har modtaget udlændinge og givet stor ulandsbistand, steget.
Hr. Thulesen
Dahl skal i en stille stund lige huske på, at det altså er lykkeligere og gladere at kunne være giver end at måtte være modtager.
Lotte Henriksen (S), 1997-10-30:
Jeg hørte hr. Thulesen Dahl kommentere den ene procent, som et flertal i Folketinget går ind for, de 1,18 pct., som fru Agnete Laustsen sammenregnede MIKA- og ulandsbistanden til, men jeg hørte ikke, om Dansk Folkeparti har lagt sig fast på 1 pct. Jeg hørte hr. Thulesen Dahl nævne, at man gerne ville lave besparelser.
Jeg ved ikke, om det har noget at gøre med den computer, som vi diskuterede tidligere på dagen, og som Dansk Folkeparti har lidt problemer med, men det kunne da være rart, hvis vi kunne få at vide, hvad Dansk Folkeparti mener, der skal bruges til dansk ulandsbistand, om ikke andet så for dog at oplyse den befolkning, som siden hen skal sætte sit kryds, hvilket hr. Arne Melchior nævnte også kan få konsekvenser for, hvorvidt den danske ulandsbistand fortsat kan få lov til at være på den ene procent, som den bør være på.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-10-30:
Lad mig først sige til hr. Arne Melchior, at jeg selvfølgelig må komplimentere ham for, at han er bidragyder og også, som jeg kunne forstå på hr. Melchiors ordførerindlæg, i ret vidt omfang af sin gage som folketingsmedlem.
Det synes jeg er godt, og det kan kun roses.
At det rigtige tal, som skal gives i ulandsbistand, vedtages af Folketinget,
kan vi selvfølgelig heller ikke blive uenige om.
Jeg har ikke selv talt sammen, om det er 89 pct. eller 91 pct., men det er nok deromkring.
Men det, jeg hørte i hr. Arne Melchiors eget ordførerindlæg, og det var det, jeg forholdt mig til, var, at der for hr. Arne Melchior ikke syntes at være nogen grænse for, hvor meget Folketinget skulle vedtage at give, og det var det, jeg anfægtede.
Jeg vil stadig væk sige, at hvis jeg læser referatet af forhandlingerne her senere, tror jeg, det vil fremgå meget tydeligt, at hr. Arne Melchior faktisk ikke angav nogen som helst øvre grænse. Der var ikke grænser for, hvad vi skulle give. Til det siger jeg, at selvfølgelig er der det, og det er der forhåbentlig også for hr. Arne Melchior, når han tænker sig om.
Også med hensyn til hr. Arne Melchiors privatøkonomi er der en grænse for, hvad han kan give. Så må jeg sige til fru Lotte Henriksen, at vi ikke har spor problemer i Dansk Folkeparti med nogen computer.
Jeg ved ikke, hvor fru Lotte Henriksen har det fra, ud over at det måske er en LO-økonom, der har udtalt sig om et eller andet ud fra vores principprogram, endda vistnok uden at læse det, så vidt jeg kunne se.
Finansministeren har også kommenteret vores principprogram.
Han siger vist også i B.T. i dag, at han godt nok lige havde glemt at læse det, inden han kommenterede det.
Sådan er der så meget.
Men jeg vil sige, at selvfølgelig har vi da en idé om, hvordan ulandspolitikken skal indrettes.
Vi vil gerne som det første ned på det niveau, som Venstre og De Konservative har angivet, og derfor støtter vi det.
Men vi ser principielt helst, at det, som Danmark som stat skal koncentrere sig om, er en katastrofebistand, som vi skal give i forskellige situationer, og som skal ligge meget lavere end det, vi giver i dag, og at selve ulandsbistandstanken overlades til hr. Melchior og undertegnede ud af vores privatøkonomi.
Arne Melchior (CD), 1997-10-30:
Jeg er glad for hr. Thulesen Dahls konstatering af, hvor meget vi tilsyneladende er enige om, men jeg er blevet provokeret til at tage ordet en gang til. Jeg startede min korte bemærkning for lidt siden med at sige, at selvfølgelig er der en grænse, og så sagde jeg ikke, hvor grænsen går.
Men jeg sagde, hvem der bestemmer, hvor grænsen går, og da det er fornuftige folk, som det kloge danske folk vælger ind i Folketinget - i hvert fald, hvad det store flertal angår - skal disse fornuftige folk nok til enhver tid finde grænsen.
Men fordi jeg en måned eller en dag eller et år har givet det, som jeg synes, jeg orker og har lyst til at give for tiden, og så ser ny fattigdom for mine øjne,
kan jeg jo ikke sige: Det er desværre efter lukketid.
Min kasse er lukket.
Og det, jeg undrede mig over i min ordførertale, er, at nogen kan få inspiration af den omstændighed, at nogle giver indtil meget for lidt, til at sige, at så kan vi også give mindre, end vi normalt gerne ville give, og at hvis de andre gav mere, ville vi også gøre det. Jo mere behov der er, jo mere må vi selvfølgelig anstrenge os.
Det er vel den positive vej, og forhåbentlig kan vi også blive enige om det.