Henriette Kjær (KF), 2004-01-14:
Forslagsstillerne ønsker, at der skal indføres en ret for alle ældre og personer med handicap til selv at kunne indstille sig til en plejebolig eller et amtskommunalt botilbud.
Jeg vil indledningsvis gerne slå fast, at regeringen den 1. juli 2002 indførte nye regler, som giver ældre og personer med handicap et friere valg af de botilbud, der ydes af kommuner og amter.
Bemærkningerne til forslaget tyder nemlig lidt på, at forslagsstillerne i redigeringen af beslutningsforslaget fra folketingsåret 2001-2002 ikke helt har fået ajourført det med reglerne om det friere boligvalg, som regeringen indførte i 2002.
Alle ældre og handicappede personer, der vurderes at have behov for en plejebolig, en plejehjemsplads eller et amtskommunalt botilbud, har i dag en ret til frit at vælge den bolig, der bedst opfylder de pågældendes ønsker med hensyn til beliggenhed, indretning, tryghed, kvalitet osv. Ældre eller handicappede personer kan således allerede i dag frit vælge, hvor i landet de pågældende ønsker at bo.
Det samme gælder naturligvis inden for kommunegrænsen, hvor borgeren frit kan ønske et specifikt botilbud i sin kommune eller amtskommune.
Hvis der ikke er plads det pågældende sted, må borgeren vurdere, om han eller hun ønsker at stå på venteliste, indtil der bliver en plads ledig.
Derfor skal det understreges, at regeringen allerede har sikret ældre og handicappede personer, der har behov for en plejebolig eller et botilbud, flere valgmuligheder og mere medindflydelse.
Forslagsstillerne ønsker imidlertid at gå videre og afskaffe princippet om, at tildelingen af ældre- og handicapboliger sker efter en forudgående kommunal eller amtskommunal behovsvurdering.
Regeringen kan ikke støtte beslutningsforslaget.
På sundhedsområdet vil et lignende forslag svare til princippet om, at visitation til hospitalsindlæggelse beroende på en lægefaglig vurdering afskaffes med det formål, at borgeren selv skal kunne indlægge sig selv på hospitalet, for hvem vil gøre det, hvis man ikke er syg?
På det sociale område er det som udgangspunkt den amtskommunale eller kommunale myndighed, der har visitatorrollen og foretager en individuel behovsvurdering inden for lovgivningens rammer.
Forslagsstillerne ønsker at bryde med fundamentale principper for måden, vi organiserer indsatsen over for ældre og handicappede på, og det tror jeg ikke vil hjælpe de svageste.
Regeringen mener, at vi skal sikre borgernes valgmuligheder og medbestemmelse i videst muligt omfang, samtidig med at vi ikke sætter amternes og kommunernes muligheder for at foretage politiske prioriteringer over styr.
Det er reglerne om frit valg af ældre- og handicapboliger netop et udtryk for.
Når ældre eller handicappede personer skal indstilles til eksempelvis plejebolig, skal det baseres på en visitation, som kommunen eller amtet foretager.
Visitationen skal baseres på en konkret individuel vurdering af den enkeltes behov og samtidig afspejle de lokalpolitiske drøftelser, der er truffet om serviceniveauet.
Her er det naturligvis afgørende, at der tages udgangspunkt i den enkeltes situation, behov og ønsker.
Hvis en borger ønsker at vælge et botilbud i en anden kommune eller et andet amt, skal såvel fraflytningskommunen som tilflytningskommunen vurdere borgerens behov.
Reglerne om behovsvurdering skal ses i sammenhæng med, at det er amtet eller kommunen, der har ansvaret for at skaffe det antal ældre- og handicapboliger, der lokalt vurderes at være behov for.
Det er således den enkelte kommune eller det enkelte amt, der har ansvaret for indsatsen over for ældre og mennesker med handicap, og som ud fra lokale overvejelser fastlægger skat og serviceniveau i kommunen og amtskommunen.
Det er nu engang kommunerne og amterne og ikke staten, der bedst kan vurdere eksempelvis det lokale boligbehov og dermed styre kapaciteten.
Det gælder også tilvejebringelse af trygge fysiske rammer.
De personer, ældre såvel som handicappede, der har behov for en plejebolig, skal naturligvis hurtigt have tilbudt en bolig.
med at sikre et varieret og ordentlig botilbud til plejekrævende ældre og handicappede.
Jeg vil her godt understrege, at regeringen allerede har gennemført en række initiativer for at øge amternes og kommunernes incitamenter til at opføre flere boliger til ældre og handicappede.
Lad mig nævne, at vi har nedsat den amtskommunale grundkapital fra 14 til 7 pct. af byggeriets anskaffelsessum.
Dette er netop også blevet forlænget frem til udgangen af 2005.
Og så aftalte satspuljepartierne at afsætte 546 mio. kr. til renovering af utidssvarende amtskommunale botilbud og nedbringelse af ventelisterne til boliger for handicappede i perioden 2004-2006.
På den baggrund skal jeg oplyse, at regeringen ikke kan støtte forslaget.
Jeg må sige, at jeg har et helt andet indtryk af udviklingen, men det vil vi så komme tilbage til i det skriftlige svar.
En del af forklaringen kan jo også være, at der er kommet en bedre boligstandard, der mere er egnet til de problemer, ældre kan have; at man har nedlagt en del af de utidssvarende plejehjem og derimod lavet gode plejeboliger, der giver nogle bedre forhold til de ældre.
Det kan være en del af forklaringen på det.
Så kan man selvfølgelig - hvis de tal er valide, som hr. Villy Søvndal refererer til - udlægge det, som om det frie valg er blevet begrænset, fordi mængden er blevet mindre.
Men det frie valg har altså ikke været en realitet, før denne regering kom til, hvor vi sagde, at stavnsbåndet skal løses for gruppen af pensionister.
Det kan ikke passe, at vi holder dem inden for kommunen, og at de skal ned og komme med en forklaring om familiære forhold eller en speciel religiøs tilknytning, for at de må få lov til at flytte uden for kommunegrænsen.
Derfor er valgfriheden jo først blevet en realitet under den her regering.