Line Barfod (EL), 2004-12-03:
Som det jo tydeligt er fremgået af debatten, er det det første forslag som led i strukturreformen, vi diskuterer i dag.
Jeg synes, det har været lidt rystende at kunne læse i det seneste nummer af DJØF-bladet og også i medierne i går og i dag, at strukturreformen har krævet sine første ofre, at embedsmænd i ministerierne er så hårdt spændt for med at skulle gennemføre hele det her lovarbejde så hurtigt, at folk er begyndt at blive sygemeldt af stress.
Det lover ikke godt for, hvad denne her strukturreform kommer til at betyde for den offentlige sektor.
Det har selvfølgelig først og fremmest betydning for de ansatte, der bliver ramt, men i høj grad også betydning for kvaliteten af det arbejde, der kan leveres af de offentligt ansatte.
Når man ikke sætter nogen ekstra ressourcer af overhovedet til det største lovarbejde nogen sinde i danmarkshistorien til at gennemføre en total omvæltning af det danske samfund, så bliver kvaliteten jo derefter, så risikerer man jo også, at der kommer en række fejl, at der er en række områder, der ikke er ordentligt gennemarbejdet.
Dertil kommer så alt det, som vi også har været inde på i de korte bemærkninger.
Som man må forstå de kommentarer, der er til høringssvarene fra de forskellige faglige organisationer, kan de ansatte ikke regne med at bevare de lønog ansættelsesvilkår, de har i dag.
Jo, man følger virksomhedsoverdragelsesloven, så lige den dag, man bliver overført, og den første tid derefter kan man være nogenlunde sikker i sit job og sine løn- og ansættelsesvilkår, men derefter kan man altså risikere, at de bliver forringet.
Derfor har vi altså risikoen for, at det forbillede, som regeringen har taget til sig, nemlig at den danske skatteforvaltning skal være som de danske banker, altså også kommer til at betyde, at de prikkerunder, som bankerne herhjemme er blevet berygtet for, kommer til at gælde i en skatteforvaltning, der i forvejen har været udsat for hård nedskæring under denne regering.
Dertil kommer så, at den organisation, man lægger op til, den såkaldte enhedsorganisation, bliver en utrolig stor og magtfuld organisation og uden kontrolmekanismer.
Det bliver en organisation med omkring 12.000 medarbejdere, og det vil altså sige flere, end der er i politiet, og det bliver en organisation stort set uden kontrol.
I politiet har vi trods alt en Rigspolitichef, nogle politimestre, statsadvokater osv. til at kontrollere på forskellige niveauer og til at kunne omgøre afgørelser.
Det har vi ikke i denne enhedsorganisation.
Det er klart, at hvis der er borgere, der ikke får medhold i deres sager, eller virksomheder, der ikke får medhold, er der et klagesystem, for så kan de gå til domstolene.
Men hvis det er den anden vej rundt, hvor skattemyndighederne favoriserer nogle, er der ikke kontrol med, hvad der egentlig foregår.
Dertil kommer så, at med sådan en stor organisation risikerer vi, at hele spørgsmålet om offentligt ansattes ytringsfrihed får endnu ringere vilkår, hvor vi nogle gange i debatten om offentligt ansattes ytringsfrihed har sagt, at vi sådan set synes, at offentligt ansatte nærmest burde have en pligt til at råbe op, hvis der er noget, som de mener man skal være opmærksom på i offentligheden.
I dag kan offentligt ansatte på skatteområdet
skifte fra en kommune til en anden, fra et kommunalt til et statsligt niveau eller omvendt, hvis de kommer med kritik og derfor risikerer at blive fyret eller bliver frosset ud og derfor er nødt til at finde sig et andet arbejde.
Men med en enhedsorganisation vil alle være underlagt en og samme chef, og det vil derfor være sværere for den enkelte at gøre opmærksom på problemerne.
Skattevæsenet er jo det system, som skal sørge for at hive alle de penge hjem, som skal bruges til alle de mange gode ting, som vi gerne vil have i vores velfærdssamfund.
Det er den organisation, der skal sørge for, at alle er med til at betale til samfundet; det er den, der skal sørge for, at de multinationale betaler skat; det er den, der skal sørge for, at TDC betaler skat; at alle de mange virksomheder bidrager til de udgifter, der jo er, hvis samfundet skal holdes kørende.
Hvad enten det er veje, det er uddannelse, det er sundhedsvæsen eller andet, skal der jo nogle skattekroner ind, hvis det skal hænge sammen.
Det er vi bange for får langt ringere vilkår med den enhedsorganisation, der er lagt op til, hvor der ikke er nogen ordentlig kontrol af, om man nu også sørger for at få pengene hevet hjem.
Et andet kritikpunkt er hele spørgsmålet om databeskyttelse, som Datatilsynet peger på i deres høringssvar.
Sådan som det umiddelbart fremgår, og det håber jeg at vi kan komme nærmere ind på under den tekniske gennemgang, som fru Margrethe Vestager foreslog, ser det ud til, at samtlige ca. 12.000 ansatte får adgang til alle oplysninger.
Det er godt nok et kæmpe register, man der vil opføre, og hvem er det, der skal sørge for, at det går ordentligt til, hvis alle ansatte får ret til at se alle oplysninger?
De er selvfølgelig underlagt tavshedspligt, det er man jo.
Men vi har jo også nogle gange set, at det går galt.
Vi har set det i politiet, hvor der er blevet lækket oplysninger om gamle domme, som folk har fået for mange, mange år siden.
Her er der altså en lang række følsomme oplysninger, som alle de ansatte får adgang til.
Det er desuden vigtigt at huske, at skattevæsenet ikke kun har oplysninger om, hvad vi tje ner, og hvad vi betaler i skat.
Skattevæsenet har også oplysninger om, om der har været nogle straffesager i forbindelse med skatter og afgifter.
Med alle de mange fradragsmuligheder, denne regering har åbnet op for, kan det være i forbindelse med alkoholafvænning, ligesom der er hele spørgsmålet omkring fagforeningsforhold, religion og meget andet, som man på grund af skattefradrag har oplysninger liggende om i skattevæsenet.
Det er følsomme oplysninger, hvor vi altså ifølge Datatilsynet risikerer, at der ikke vil være lige så god kontrol med dem, som der er i dag.
Så er der også spørgsmålet om kvikskrankerne.
Der er jo blevet talt lidt om, at man fremover kan gå til sin kommune og få forskellige oplysninger, men hvem er det egentlig, der har ansvaret?
Så vidt jeg har forstået, er det meningen, at i de her kvikskranker skal man ikke kunne få nogen som helst afgørelse.
De medarbejdere, der står der, skal i princippet ikke vide andet, end hvor man kan få informationer.
Så borgeren kan altså komme ind ad denne her berømte ene indgang i kommunerne, og så lige så snart de er kommet ind ad indgangen, er der en svingdør, hvor de så kan gå ud igen, fordi de skal et andet sted hen for at få det, de egentlig har behov for.
Men man kunne jo risikere, at kommunerne også gerne ville have, at deres medarbejdere skal kunne svare på noget.
Så er spørgsmålet: Hvem har ansvaret for at oplære dem, der står i kvikskrankerne og skal fortælle noget om skattesystemet?
Er det kommunerne, eller er det enhedsorganisationen?
Alt i alt kan man altså sige, at med det forslag her får vi en meget magtfuld organisation, og vi får den under en rigmandsregering, der ikke er bange for at bruge sin magt og heller ikke er bange for at bruge sin magt til favorisere vennerne og til at lade pengene fosse ud af statskassen.
Vi får, som det ser ud nu, en ringere kontrol med færre ansatte til at føre kontrollen.
Dertil kommer, at personalet får ringere vilkår, end mange af dem har i dag.
Derfor kan Enhedslisten ikke støtte forslaget.