runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-04-01:
Jeg forholdt mig i mit spørgsmål slet ikke til det med det dobbelte flertal, for det er en anden diskussion.
Jeg forholdt mig til diskussionen om antal stemmer i Ministerrådet og indflydelsen ved antal stemmer i Ministerrådet, og dér kan jeg konstatere, at fru Lene Espersen ikke har forholdt sig til det, som Amsterdamtraktaten netop slår fast, nemlig at vi skal kompensere for nogle store landes afgivelse af en kommissær i forbindelse med kommende institutionelle ændringer.
Hvis vi vil have den store udvidelse, tager vi også stilling til det, når vi stemmer om Amsterdamtraktaten.
Så har jeg to konkrete spørgsmål til fru Lene Espersen.
Det ene er, at når man fra konservativ side siger, at nærhedsprincippet forbedres, kan fru Lene Espersen så nævne et eneste politisk område, som ikke ville have været EU-reguleret efter de nye regler? Kan vi få et konkret eksempel på et område, hvor man siger: Her skulle EU ikke have blandet sig, hvis det nye nærhedsprincip, som jeg kan forstå at fru Lene Espersen hylder, havde været gældende?
Det andet spørgsmål er: Fru Pia Christmas-Møller sagde under åbningsdebatten i fredags - dér forsøgte jeg at få hendes argumenter for det, men det kunne jeg ikke få - at EU kun skal lave rammelove.
Jeg har slået det op, og jeg vil gerne spørge, om det betyder, at Det Konservative Folkeparti vil arbejde for at få afskaffet f.eks. forordninger, for det er jo ikke kun rammelove, det er direkte bindende retsakter fra EU.
Lene Espersen (KF), 1998-04-01:
Nu synes jeg, det er ganske svært, vil jeg sige til hr. Kristian Thulesen Dahl, at begynde at besvare konkret, hvilke områder man kunne forestille sig, at nærhedsprincippet skulle virke på.
Men hr. Thulesen Dahl gav jo selv noget af svaret, for Det Konservative Folkeparti ser faktisk gerne, at EU-samarbejdet får mere karakter af rammelovgivning, altså at man laver nogle fælles rammer, som det enkelte medlemsland så selv udfylder.
Det kender vi allerede talrige eksempler på, og vi ser gerne, at samarbejdet udvikler sig mere i den retning.
Det er klart, at det bliver en lang proces, der kommer til at tage tid, men vi tror selv på, at det er en rigtig måde at udvikle samarbejdet på.
Vi er bange for, at alt det med den store detaljeringsgrad bl.a. er med til at gøre folk meget skeptiske over for det europæiske, men det er måske også med til at sætte fokus på nogle ting, som er petitesser i forhold til det, der er de store problemer, og det, som vi virkelig skal bruge tid på at løse.
Derfor mener vi, at en af de måder, hvorpå man i fremtiden kan udmønte nærhedsprincippet i praksis, er ved at lave mere rammelovgivning.
Det kan eksempelvis være inden for fødevareområdet, men det kan også være inden for alle mulige andre områder, at man i stedet får en rammelovgivning, hvor det er den enkelte nationalstat, der selv bestemmer, hvordan man vil gennemføre det i praksis.
Det kan være med hensyn til fødevarekontrol, eller hvordan dyrlæger arbejder, osv.
Det er ikke noget, som EU skal regulere på, og det er heller ikke noget, som EU regulerer på i dag, men det er et konkret eksempel på, hvordan det skal fungere.
Frank Dahlgaard (KF), 1998-04-01:
Tak til hr. Holger K. Nielsen for mange socialt rigtige betragtninger, ikke mindst om dette med at udvide samarbejdet i Europa i bredden og i dybden.
Men, der er én ting, jeg vil spørge hr. Holger K. Nielsen om, som jeg ikke forstår.
Jeg kan forstå, han vil stemme nej til Amsterdamtraktaten, og det vil jeg også.
Hvorfor i alverden er hr. Holger K. Nielsen og en stor del af hans parti imod?
De bør da være for.
Det er vi andre, i hvert fald nogle på den borgerlige side, der hylder Gud, dronning og fædreland og vil stå vagt om Danmark og det danske folkestyre. Kan jeg ikke lige få forklaret det?
Jacob Buksti (S), 1998-04-01:
Hr. Holger K. Nielsen var inde på, at der ikke var så meget nyt i det, hr. Holger K. Nielsen kalder unionstilhængernes argumentation siden juni 1992.
i den del af SF, som hr. Holger K. Nielsen er talsmand for?
Hvad er egentlig SF's vision om Europa?
Hr. Holger K. Nielsen siger, at der er en modsætning mellem bredde og dybde.
Hvordan vil hr. Holger K. Nielsen komme ud over det problem?
Hr. Holger K. Nielsen hænger jo fast i den vildfarelse, at det stadig er de gamle ideologer, der er tale om.
Kan hr. Holger K. Nielsen ikke se, at projektets store force i dag netop er, at forskelligheden er styrken, og at de nationale parlamenter dermed - hvad hr. Holger K. Nielsen glemmer - også får en ny rolle i Europa?
Og endelig: Har hr. Holger K. Nielsen ikke det problem, at hr. Holger K. Nielsen ved at anbefale et nej med nogle argumenter, som jeg har svært ved at forstå, får en traktat, der er dårligere og er uden de instrumenter, hr. Holger K. Nielsen som socialist og som én, der vil regulere markedet, burde gå ind for?
Hvordan hænger det sammen?
Jann Sjursen (KRF), 1998-04-01:
I betragtning af, at hr. Holger K. Nielsen og undertegnede stemte ens ved folkeafstemningen i juni 1992, nemlig nej, og at vi stemte ens ved folkeafstemningen i maj 1993, hvor vi begge stemte ja, synes jeg, det er interessant at høre hr. Holger K. Nielsens argumentation for et nej til Amsterdamtraktaten, hvor jeg selv er havnet på et ja.
Når vi fik Edinburgh-Afgørelsen i 1993 med de danske forbehold, må jeg spørge, hvad det er for afgørende nye skridt, hr. Holger K. Nielsen finder i Amsterdamtraktaten, der betinger, at han denne gang vil stemme nej.
Hvilke nye forbehold skal vi have, eller hvad er det, der skal genforhandles, for at vi kan få en helt ny og bedre traktat, som måske er det sigte, hr. Holger K. Nielsen har med sit nej denne gang?
Holger K. Nielsen (SF), 1998-04-01:
Hr. Frank Dahlgaard siger, at det er et stort socialistisk projekt, der er i den nye traktat, og det synes jeg da han med større overbevisning skulle forklare sine konservative gruppefæller og de andre borgerlige partier her i Folketinget, som med brask og bram går ind for denne ifølge hr. Frank Dahlgaard så socialistiske traktat.
Han har en forestilling om, at det er noget med femårsplaner.
Jeg indrømmer, at EU's landbrugspolitik har meget sovjetisk over sig - det er jeg helt, helt enig i - men det sovjetiske plansystem har aldrig været den socialisme, SF står for.
Der er masser af bureaukrati i EU; men for mig at se har bureaukrati og socialisme aldrig haft noget med hinanden at gøre, så det der store, bureaukratiske monster, som hr. Frank Dahlgaard kalder socialistisk, kalder jeg ikke socialisme.
Jeg kalder det for et bureaukratisk, udemokratisk system, og for mig er socialisme og demokrati det samme, og det er en af årsagerne til, at jeg er særdeles kritisk over for hele det projekt.
Jeg mener, vi skal have samarbejde, men vi skal have samarbejde om konkrete problemer og konkrete løsninger landene imellem.
Det er det grundlag, man skal bygge samarbejdet op på, men det er noget helt andet end det, hr. Frank Dahlgaard påstår skulle være socialisme.
Så spørger hr. Buksti: Hvad er SF's vision?
SF's vision er et EU, der er grønnere, mere demokratisk, mere socialt og mere fleksibelt, som giver reel mulighed for, at Østeuropa kan komme med i samarbejdet, og som giver mulighed for en ny strategi for integrationen.
Hr. Buksti siger, at de gamle gutter er irrelevante i dag, men de er ikke irrelevante i dag, i hvert fald ikke for mange af de mennesker fra de andre EU-lande, der sidder i Kommissionen.
Man har stadig - og det er det sørgelige - de gamle ideer om et forenet Europa
, og det er i høj grad derfor, at den retlige integration har fået en så stor og fremtrædende plads i den nye traktat.
Det er for mig at se langt mere føderalistisk ideologi end et forsøg på at løse praktiske, grænseoverskridende problemer.
Jeg er ked af, at jeg ikke kan nå at svare på alle spørgsmålene; men jeg kommer forhåbentlig tilbage på et senere tidspunkt.
Jacob Buksti (S), 1998-04-01:
Jeg skal gerne komme hr. Holger K. Nielsen til undsætning og give hr. Holger K. Nielsen mulighed for at svare mere fyldestgørende.
Og så skal jeg bare stille det spørgsmål: Hvordan tror hr. Holger K. Nielsen, at hr. Holger K. Nielsen og hans side af SF kan realisere den vision om det grønne og det mere sociale osv. Europa uden at slippe uden om det dilemma, hr. Holger K. Nielsen selv kom ind på med bredde og dybde?
Eller er det bare nogle flommeeuropæiske fraser, som hr. Holger K. Nielsen går ind for?
Har det samarbejde, hr. Holger K. Nielsen og SF går ind for, intet som helst forpligtende indhold?
Hvis det er sådan, at der skal være et vist forpligtende indhold, bliver der altså også en vis dybde.
Jann Sjursen (KRF), 1998-04-01:
Ud over det, jeg tidligere har stillet spørgsmål om til hr. Holger K. Nielsen, vil jeg også godt lægge vægt på den kritik, hr. Holger K. Nielsen rettede mod den føderale udvikling i EU, og som jeg for så vidt er lige så bekymret over som hr. Holger K. Nielsen, bl.a. at Europa-Parlamentet får mere magt på bekostning af Ministerrådet og dermed også dette høje Ting.
Det skal ses i forhold til, hvorfor man anbefaler et nej denne gang, når man må konstatere, at det blev et ja i 1993 og dermed også et ja til det tigerspring, som Maastrichttraktaten i virkeligheden - og efter min mening dybt beklageligt - var med hensyn til at give Europa-Parlamentet afgørende mere magt på bekostning af Ministerrådet ved de nye forligsprocedurer, som for alvor blev sanktioneret netop med Maastricht-Traktaten.
Det er et af de eksempler, der gør, at jeg må sige, at jeg har svært ved at forstå, det bliver til et nej denne gang fra hr. Holger K. Nielsens side, og lige netop det spørgsmål kunne jeg godt tænke mig at få et svar på.
Holger K. Nielsen (SF), 1998-04-01:
Til hr. Sjursen
: Det sidste argument forstår jeg slet ikke, for hvis man ser på de forligsprocedurer, som blev introduceret i Maastrichttraktaten, bliver de jo yderligere styrket i den nye traktat.
Det burde da være et argument for et nej fra hr. Sjursens side, når han er så kraftigt imod, at Parlamentet får mere magt, som tilfældet er.
Det har ikke været så meget fremme i debatten, at der rent faktisk bliver mere magt til Europa-Parlamentet gennem forligsprocedurerne i den nye traktat, og hvis man er imod mere magt til Parlamentet, skal man stemme nej til traktaten.
Hr. Buksti forstår ikke, hvorfor jeg siger nej.
Han siger, at hvis der bare er bredde, kan der ikke være noget indhold.
Jamen dybde og bredde har ikke noget at gøre med, om der er indhold eller ej.
Det er en total misforståelse.
Der kan udmærket være masser af indhold i et samarbejde, der har bredde som udgangspunkt, og der kan være masser af manglende indhold i et samarbejde, der har dybde som udgangspunkt.
Det har noget at gøre med, hvilken kompetence, hvilken magt man giver de overnationale institutioner, og i hvilken udstrækning man skal hoppe med på unionsudviklingen for at realisere tingene.
Med hensyn til kriminalitet er det for mig at se langt vigtigere, at der kommer et praktisk orienteret samarbejde op at stå
Jeg har ikke for to øre fidus til, at Kommissionen skal have noget at skulle have sagt vedrørende kriminalitetsbekæmpelse.
Når jeg tænker på Kommissionens ineffektivitet på alle mulige andre områder, har jeg ingen tiltro til, at det vil gavne opklaringen af grænseoverskridende kriminalitet.
Og når det gælder andre områder: Lad os da snakke om praktisk samarbejde.
Hvad skal der løses?
Lad os gå i gang med at løse problemerne.
Der er masser af ting at tage fat på.
I det daglige arbejde i Europaudvalget støtter vi sådanne tiltag, så lad os dog få det ud af denne unionssammenhæng, som andre forsøger at køre ind alle mulige steder, og som denne traktat også er udtryk for.
Ikke fordi det er et kæmpestort tremileskridt, der bliver taget, for ser man på EF's og EU's udvikling helt tilbage fra starten, er der hele tiden tale om små skridt.
Man går ind i en åleruse, hvor man langsomt bliver forpligtet mere og mere.
Se på 1970'erne, se på 1980'erne, se på 1990'erne.
Det er de små skridt hele tiden, men de er der, og de er der også i denne traktat.
Vi siger: Nej, hertil og ikke længere!
Det sagde vi efter afstemningen den 2. juni 1992, vi sagde det i 1993, og nu siger vi igen hertil og ikke længere, og derfor anbefaler vi
et nej til traktaten.
Hvad skal der genforhandles?
Det er det spørgsmål, om udvidelsen bliver reel og kommer til at omfatte alle de lande, der vil med.
Det er spørgsmålet om, at den retlige undtagelse også skal være reel, og det er den efter vores opfattelse ikke på grund af Schengensamarbejdet.
Det er også spørgsmålet om miljøgarantien, der skal forbedres i forhold til den formulering, den har i øjeblikket.
Jacob Buksti (S), 1998-04-01:
Jeg bliver altså nødt til at anholde hr. Holger K. Nielsens bemærkninger om dybde og bredde.
Hvis det skal give nogen som helst mening, må det være sådan, at bredden betyder, at der skal flere områder med, mens dybden angiver graden af, hvor forpligtende det er.
Sådan er det.
Det er da sådan, at jo mere man integrerer, jo mere man laver fælles kompetence, desto mere går man i dybden, og når man siger, at man ikke vil have noget i dybden, betyder det
derfor, at man vil have en hel masse, som ikke er forpligtende
Og derfor må jeg dels spørge hr. Holger K.
Nielsen, om jeg helt har misforstået det, dels om det er sådan, at hr. Holger K. Nielsen mener, han kan gennemføre et mere grønt Europa, hvis det f.eks. er sådan, at alle beslutninger skal træffes ved enstemmighed, eller om det er sådan, at hr. Holger K. Nielsen mener, der skal gives en eller anden form for kompetence til Fællesskabet. Jeg vil også godt spørge hr. Holger K. Nielsen, om hr. Holger K. Nielsen som socialist - men ikke helt den samme slags socialist, som hr. Frank Dahlgaard var inde på - ikke mener, at når man har et indre marked, er det da interessant at have nogle knapper, man kan stille på, så man eventuelt kan regulere markedet, så det bliver mere fornuftigt, og vi faktisk får et bedre Europa, et mere socialt og et mere grønt Europa.
Holger K. Nielsen (SF), 1998-04-01:
Jo, det sidste er jeg enig i; men jeg har meget svært ved at se, hvor reguleringen af det indre marked er i den nye traktat.
Den er der jo ikke, det er stadig det indre markeds logik, der er det afgørende, og miljøgarantien er et meget godt udtryk for det.
Vi har jo stillet krav om, at også landbrugsområdet skal med, men det er ikke med, og det vil sige, at hvis den agrokemiske industri får presset igennem, at man skal tillade en række sprøjtemidler, hvoraf nogle kan være forbudt i øjeblikket her i Danmark, vil vi blive tvunget til at ophæve det forbud.
Vi vil ikke kunne bruge miljøgarantien over for pesticider, fordi den ikke gælder på landbrugsområdet.
Det er den agrokemiske industris interesse i at kunne sælge alle pesticiderne i hele det europæiske område, der bliver vigtigere end hensynet til vores grundvand.
Det er kun ét eksempel, men også på andre områder er det stadig sådan, at det er logikken i det indre marked, der er vigtigere end hensyn til miljøet og hensynet til mennesker.
Frank Dahlgaard (KF), 1998-04-01:
Jeg kan jo kun sige, at hr. Arne Melchior måske skulle tænke lidt over, at der er plads til en EU-skeptiker i den konservative folketingsgruppe, ligesom der er plads til EU-skeptikere og også til dem, der siger fra, i det konservative vælgerkorps, og til dem, som ikke er direkte medlemmer, men kunne tænke sig at stemme på vores parti.
Det er der plads til, der er højt til loftet, og man lytter til argumenterne.
Det vil jeg ærlig talt bede hr. Arne Melchior
om at tænke lidt over. Så vil jeg spørge, hvad de dér fordele ved at være med og sidde med ved bordet har med Amsterdamtraktaten at gøre.
Danmark er medlem af EU.
Vi er det allerbedste land.
Vi er dem, der holder reglerne, og det er derfor, vi er lidt fodslæbende, når der skal laves nye, for vi har faktisk tænkt os at overholde dem, der er. Der er slet ikke tale om, at vi skal væk fra bordet.
Der er tale om, at man skal ændre nogle spilleregler, og så tager vi stilling til det, men der er nogle af os, der mener, at de gamle spilleregler i Maastrichttraktaten trods alt er bedre end de nye i Amsterdamtraktaten.
Så enkelt er det, og hele hr. Arne Melchiors tale har været lige ud i den blå luft og har ikke noget med emnet at gøre.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-04-01:
Hr. Arne Melchiors tale tog udgangspunkt i, at det er Danmarks medlemskab af EU, vi skal stemme om.
Jeg forsøgte i mit ordførerindlæg at henlede også hr. Arne Melchiors opmærksomhed på, at det mener jeg ikke er korrekt.
Det ville klæde hr. Arne Melchior at stille sig herop lige om lidt og sige, at sådan forholder det sig selvfølgelig heller ikke. Hr. Arne Melchior er også godt klar over, at vi stemmer om Amsterdamtraktaten, og at, hvis vi stemmer om medlemskabet, fordi vi i givet fald vil blive smidt ud af EU, hvis vi stemmer nej den 28. maj, er det, fordi de andre lande ikke ønsker at overholde spillereglerne. Er hr. Arne Melchior opmærksom på, at der en voksende skepsis blandt borgerlige liberale vælgere over for EU, at det ser ud til, at der er stadig flere borgerlige liberale vælgere, som har hang til at stemme nej til øget integration i EU, end der har været tidligere?
Kan hr. Arne Melchior bekræfte det?
Kan han tage det som udtryk for, at han kan afsige dommedagsprofetier over borgerlige liberale partier, der af den grund vil anbefale et nej?
Jeg tror det næppe.
Arne Melchior (CD), 1998-04-01:
At der findes borgerlige skeptikere kan aldrig være en begrundelse for et enkelt medlem af et parti i Folketinget
for at følge dem.
Vedkommende følger selvfølgelig sin egen opfattelse.
I mit parti, CD, er det sådan, at er man ikke helhjertet for EU
Det er meget smukt med højt til loftet.
Det er helt smukt, og jeg har jo sagt, at enhver selvfølgelig kan sige og mene, hvad han vil.
Jeg sagde bare: Tænk lidt over, om Det Konservative Folkeparti stadig ville bstå, hvis der nu var seks eller otte konservative, der havde samme mening som hr. Frank Dahlgaard.
Min påstand - og det kan ikke være andet en påstand - er, at det ville det så ikke. Så siger hr. Thulesen Dahl, at vi jo er med i EU.
Det er min opfattelse, at det er vi ikke, hvis vi siger nej til Amsterdam.
Formelt er vi det, men vi har i forvejen de fire forbehold fra Edinburgh.
Hvis vi nu siger nej til Amsterdam, vil der so oder so være et antal forhandlingsborde, hvor vi ikke er med, bl.a. hvad angår euroen.
Vi er ikke helhjertet med.
Som person og som borger i en nation vil jeg gerne være helhjertet med i de alliancer, jeg
er med i, og ikke stykkevis og delt.
Das gibt's nur einmal.
Den situation kommer ikke igen.
Det bliver et tilbageslag for Danmark og danskerne.
Frank Dahlgaard (KF), 1998-04-01:
Så fik vi da i hvert fald en klar forskel mellem Det Konservative Folkeparti og Centrum-Demokraterne:
Hos Centrum-Demokraterne er der kun én politik på EU-området, og det er vild og tankeløs begejstring for hele molevitten, medens Det Konservative Folkepartis politik er nøgtern; den er, som vores leder sagde under valgkampen, sådan, at vi siger ja, men ikke halleluja.
Det er vores nøgterne holdning, men det er klart, at der er forskellige grader af bekymring for EU's udvikling i partiet og også i den konservative folketingsgruppe, og jeg er den mest bekymrede.
Og jeg har altså besluttet mig til at stemme nej til Amsterdamtraktaten, og det har jeg det rigtig godt med, og jeg er i overensstemmelse med mine vælgere, for jeg har med høj EU-cigarføring gået til valgkamp og er blevet valgt på det grundlag både i 1994 og i 1998.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-04-01:
Jeg er nødt til at sige, at nu blander hr. Arne Melchior tingene uhjælpeligt sammen, for hr. Arne Melchior mener, at hvis det bliver et nej til Amsterdamtraktaten, er der nogle forhandlingsborde, hvor Danmark så ikke er med.
Men jeg tror ikke, hr. Arne Melchior helt har forstået, hvad konsekvensen af et nej til Amsterdamtraktaten er, for konsekvensen af et nej er jo, at der ikke er nogen Amsterdamtraktat, og så er der altså heller ingen borde i den Amsterdamtraktat, som man ikke kan sidde ved, for der er slet ikke noget bord at sidde ved; vi er helt fri for det.
Så jeg forstår ikke, hvad det er for et spøgelse, hr. Arne Melchior fremmaner, medmindre det, hr. Arne Melchior i virkeligheden mener, er, at det handler om selve EU-medlemskabet.
Det kan godt være, at det er det, hr. Arne Melchior mener, men det er jo også en misforståelse, for folkeafstemningen den 28. maj 1998 handler alene om Amsterdamtraktaten og ikke om EU-medlemskabet.
Unionstilhængerne har det med op til folkeafstemningerne at benytte sig af skræmmekampagner, og skræmmekampagnen denne gang skal åbenbart være, som fru Lene Espersen formulerede det, sådan hørte jeg det i hvert fald, at uden Amsterdamtraktat ingen udvidelse.
Her vil jeg godt spørge ministeren og naturligvis
fru Lene Espersen, men det er nok vigtigt, at ministeren prøver at få afklaret det her, således at befolkningen kan vide, hvor vi står, om det er sådan, at man, hvis Danmark stemmer nej til Amsterdamtraktaten, har planlagt at træffe en beslutning i EU's Ministerråd om, at så opgiver man udvidelsen.
For det må jo være forudsætningen for, at det, som fru Lene Espersen siger, kan være rigtigt, Hvis det er sådan, bør vi vel have det at vide.
Jeg vil i hvert fald bede ministeren komme med en afklaring af det her, hvis der ligger en sådan politisk beslutning.
Det ville jo være en fuldstændig fantastisk beslutning.
Jeg kan slet ikke forestille mig, at noget sådant kunne komme på tale, selvfølgelig kan det ikke det, men lad os da få det at vide, hvis man har aftalt noget sådant.
Charlotte Antonsen (V), 1998-04-01:
Det er klart, at vi skal stemme om Amsterdamtraktaten, men Amsterdamtraktaten drejer sig om nogle fælles spilleregler, som vi har aftalt med 14 andre lande.
Nu er vi blevet enige
om at lave nogle småjusteringer af den gamle traktat.
Så får vi altså en ny traktat, og derfor drejer det sig om Amsterdamtraktaten, men dermed også om EU.
Det drejer sig da om EU-medlemskabet.
Det, som jeg synes er vigtigt at understrege, er, at hvis vi siger ja, vil den enkelte dansker ikke mærke mange nye ændringer, fordi det er en videreførelse af det samarbejde, som vi har været en del af siden 1972. Den store ændring vil ske, hvis der bliver sagt nej til Amsterdamtraktaten.
Det er dér, ændringen kommer.
Så er det
, vi står i en uoverskuelig situation, hvor ingen i dag kan vide, præcis hvad der sker.
Frank Dahlgaard (KF), 1998-04-01:
Det med hr. Uffe Ellemann-Jensens debatlyst er interessant, for jeg kan oplyse, at jeg som borgerlig EU-skeptiker forud for afstemningerne i 1992 og 1993 også forsøgte at komme i debat med hr. Uffe Ellemann-Jensen.
Det blev afvist, og jeg har det sort på hvidt, at det var, fordi jeg ikke havde et folkeligt mandat.
Det havde jeg heller ikke dengang, men det har jeg fået siden, og jeg har fået det bekræftet her for et par uger siden ved valget, så nu må jeg da gå ud fra, at hr. Uffe Ellemann-Jensen i hvert fald vil gå i debat med mig.
Det er også interessant, for jeg er jo borgerlig og har de samme grundsynspunkter som hr. Uffe Ellemann-Jensen.
Er vi bare nødt til at sige ja til det, der bliver lagt på bordet?
Kan man ikke tage stilling til det selv?
Frank Dahlgaard (KF), 1998-04-01:
Jeg er fuldstændig enig, når hr. Jacob Buksti siger, at den vigtigste opgave nu for Europa og for EU-systemet er at få Øst- og Centraleuropa med i klubben.
Det gælder arbejdsmarkedet, det gælder Schengen, og det gælder f.eks. det udenrigspolitiske samarbejde.
Så der er altså flere betingelser, der skal opfyldes, og så bliver det jo sværere for de øst- og centraleuropæiske lande at komme ind.
Er det ikke rigtigt, hr. Jacob Buksti?