runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Jensen (S), 1998-04-29:
Hvordan kommer vi så videre?
PET har bekræftet, at man havde kontakt.
Man erindrer ikke, at man har bedt ham om at gå til et møde i Tillidsmandsringen.
Det har Morten Rud Pedersen ifølge Jyllands-Posten selv udtrykt.
For mig at se
er der kun den mulighed for at få det undersøgt nærmere, som hr. Søren Søndergaard var inde på: at vi skal etablere en kommissionsdomstol, der kan etablere en afhøring af de pågældende
Det mener jeg i øvrigt ikke at sagen kan bære.
Det er ikke regeringens opfattelse, at sagen kan bære, at der etableres en kommissionsdomstol til at etablere afhøring af de pågældende.
Det er oplyst, at der har været den her kontakt, og jeg har sådan set ikke mere at knytte til det.
Generelt vil jeg gerne understrege, at det for mig er helt grundliggende, at fagligt arbejde, herunder lovlige faglige konflikter, aldrig i sig selv kan give anledning til nogen form for politimæssig efterforskning og naturligvis heller ikke nogen form for efterretningsmæssig efterforskning.
Det er ikke nogen ændring i forhold til det konkrete synspunkt, som regeringen har på det her felt.
Det er i øvrigt også vores opfattelse, at det er det, der er gengivet for PET's vedkommende i den redegørelse, som fru Anne Baastrup henviste til.
Fru Anne Baastrup var inde på, at det ikke var tilstrækkeligt at læse PET's egen redegørelse.
Jeg må sige, at det jo er skelsættende i Danmarkshistorien, at der overhovedet er lavet sådan en redegørelse, der blotlægger hidtil hemmeligholdte oplysninger om, hvilke instrukser efterretningstjenesten har arbejdet under.
Det synes jeg ikke anerkendes af fru Anne Baastrup, men det må fru Anne Baastrup jo selv om.
Det har været regeringens opfattelse, at enhver sten skulle vendes, men vi har ikke, hverken i PET's egen redegørelse eller i medieomtalerne, set forhold, der knytter sig til Politiets Efterretningstjeneste, som berettigede til etableringen af en kommissionsdomstol.
Det er ikke ensbetydende med, at regeringen ikke vil etablere en sådan. Vi skal bare have en konkret sag, der berettiger til at etablere en kommissionsdomstol.
I øvrigt er vi jo i gang med at besvare 120 spørgsmål, der er rejst af Folketinget i skriftlig form, hvor de første spørgsmål er besvaret i dag og sendt over til Folketinget.
Det vil vi fortsætte med.
Og så er vi i øvrigt i gang med i Kontroludvalget for de to efterretningstjenester at foretage de forhandlinger, der skal føre frem til en bedre parlamentarisk kontrol med efterretningstjenesterne.
Anne Baastrup (SF), 1998-04-29:
med det, ministeren lovede før valget
Ministeren lovede før valget, at hver en sten skulle vendes, men hver en sten bliver jo ikke vendt, hvis man blot henviser til, hvad en eller anden medarbejder i PET kan erindre.
Søren Søndergaard (EL), 1998-04-29:
Jeg synes jo, at vi her har et problem, for vi har nu endnu et eksempel på, at en person - denne gang et tidligere medlem af Danmarks Socialdemokratiske Ungdom, fagligt aktiv i SiD, nuværende aktiv i Den Europæiske Fagbevægelse - af PET bliver hængt ud for, at det i virkeligheden var ham, der henvendte sig til PET, og når det så kommer til spørgsmålet om, hvilke ting PET bad ham om at gøre, så har PET pudsigt nok ingen erindring. Det vil sige, at hver gang vi ligesom tager de her sager op, så bliver resultatet, at der kastes nye mistanker og underlige antydninger i forhold til borgere i Danmark, som ikke specielt er på den yderste venstrefløj - det kan man jo ikke påstå om Danmarks Socialdemokratiske Ungdom - og som for denne persons vedkommende i dag varetager en vigtig opgave i Den Europæiske Fagbevægelse.
Derfor kunne jeg godt tænke mig at spørge justitsministeren, hvordan vi undgår, at det bliver tilfældet fremover.
Hvordan sikrer vi, at vi kommer til bunds i de her sager og får afklaret, hvem der har ret, og hvem der ikke har ret?
Frank Jensen (S), 1998-04-29:
PET har oplyst over for mig, at de kan bekræfte, at PET, Politiets Efterretningstjeneste, har været i kontakt med Morten Rud Pedersen.
PET har endvidere oplyst, at man ikke længere er i besiddelse af noget skriftligt materiale om kontakten til Morten Rud Pedersen.
En medarbejder, der har været i kontakt med den pågældende, kan huske, at kontakten fandt sted i 1980'erne, og medarbejderen erindrer, at Morten Rud Pedersen rettede henvendelse til PET's afdeling i Århus på grund af nogle ubehagelige oplevelser under en rejse i Østeuropa.
Medarbejderen kan endvidere huske, at han igen talte med Morten Rud Pedersen på et senere tidspunkt på grund af hærværk mod Danmarks Socialdemokratiske Ungdoms ejendom i Århus.
Medarbejderen har ingen erindring om, hvorvidt Morten Rud Pedersen er blevet bedt om at deltage i et møde i Tillidsmandsringen, men vil ikke afvise dette.
Jeg har således intet grundlag for at bekræfte, at Morten Rud Pedersen er blevet bedt om at deltage i et møde i Tillidsmandsringen, og hvad der i givet fald var den nærmere begrundelse herfor.
Omvendt kan jeg naturligvis heller ikke bekræfte, at hændelsesforløbet har været således, som Morten Rud Pedersen ifølge Jyllands-Posten har beskrevet det.
Henrik Dam Kristensen (S), 1998-04-29:
Jeg tror, at det er spørgeren bekendt, at vi netop nu har et forslag liggende her i Folketinget, som handler om en reorganisering, kan man sige, af vores kontrol, og den vil give mulighed for en enstrenget, ensartet kontrol over hele landet.
Og det tror jeg i mange situationer, måske også i den her, vil være med til at styrke indsatsen.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Christian H. Hansen (DF), 1998-04-29:
Det er da rigtigt, at det ser ud til, at Levnedsmiddelkontrollen er gået i gang med en aktiv indsats på det her område, men det ser jo også ud til, at dér, hvor man lægger den aktive indsats, er de faktisk mere eller mindre ligeglade.
De er ligeglade med ekstraregninger; dem betaler de ikke.
Der er et eksempel fra Århus, hvor der er en, der har fået regninger i snart over 3 år, og det er han bedøvende ligeglad med.
Burde man ikke gøre en mere aktiv indsats for at få løst
det her problem?
Henrik Dam Kristensen (S), 1998-04-29:
Jeg kan ikke bekræfte de oplysninger, der er i Jyllands-Posten om, at Levnedsmiddelkontrollen ikke i fornødent omfang griber ind over for forretninger, der overtræder vores mærkningsbestemmelser.
Man kan jo faktisk sige, at artiklen netop beskriver, at der udføres en kontrol, og at Levnedsmiddelkontrollen anvender forskellige virkemidler som eksempelvis påtale, påbud og politianmeldelse i deres kontrol.
Det fremgår også, at der kan ses en effekt af kontrollen.
Jeg er ikke bekendt med, hvorvidt Levnedsmiddelkontrollen kan mødes med påstande om racisme, og jeg kan derfor selvfølgelig heller ikke bekræfte de oplysninger, som avisen fremkommer med; men altså heller ikke bekræfte, at det er en lemfældig kontrol, der bliver udført på grund af frygten for eventuelt at blive kaldt racist. Som det er bekendt, så påhviler det de ansvarlige kommunale myndigheder at sikre, at kontrollen med fødevarer udføres ensartet, og at virksomhederne har lige konkurrencevilkår.
Jeg lægger vægt på, at Levnedsmiddelkontrollen administrerer den lovgivning, der er, og administrerer den ens over hele landet samt udfører den nødvendige kontrol med alle forretninger, hvad enten en indehaver er af dansk eller udenlandsk oprindelse.
Jeg skal også lige til sidst bemærke, at det jo er den kommunale myndighed, som skal prioritere indsatsen på det her område.
Christian H. Hansen (DF), 1998-04-29:
Det her spørgsmål er stillet ud fra en artikel i Jyllands-Posten den 23. april, hvor Levnedsmiddelkontrollen udtaler, at der er problemer med mærkning af varer, især eksotiske varer, i indvandrerbutikker.
Jeg vil ikke udelukke, at det også kan foregå i andre butikker.
Og burde der i virkeligheden ikke, når mærkningen af forbrugsvarer ikke er i orden - det kan være i de eksotiske forretninger, men også i almindelige forretninger - møde to op fra Levnedsmiddelkontrollen: en til at holde den sorte sæk og en anden til at putte varerne derned med det samme?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-04-29:
- det er ikke bare for at overvåge, det er også for at lægge pres på arbejdsmarkedets parter, så hvis der opstår konkrete situationer, hvor der er nogle problemer, kan man gå ind og lægge pres på og få givet dispensationer, så problemerne bliver afhjulpet. Nuvel, hvis det ikke sker, hvis den rådgivning, som det jo stadig væk er fra regeringens side, ikke følges, kan vi så ikke få en garanti fra regeringen i dag om, at så vil regeringen komme til Folketinget med et forslag om at gribe ind på det afgrænsede område? Det vil jo være et godt signal at give, at man generelt afviser indgreb, fordi - som ministeren selv er inde på - vi har det frie forhandlingssystem, og det giver nogle spilleregler, og det giver også muligheden for at forkaste et mæglingsforslag, som det er sket, og så kaste landet ud i en konflikt.
Men vi har så også et ansvar herinde for, at en sådan konflikt ikke udarter sig, så den rammer nogle sagesløse mennesker, som bliver stillet i en meget vanskelig situation.
Og den garanti, som regeringen kunne give de grupper her i dag for, at de ikke bliver ramt, selv om arbejdsmarkedets parter ikke reagerer, eventuelt på et pres fra regeringens side, den garanti ville være yderst betryggende at få for de her mennesker i det her samfund.
Christian H. Hansen (DF), 1998-04-29:
Dette nålestiksindgreb mener jeg faktisk at regeringen allerede nu bør begynde at overveje af hensyn til de landmænd, der fodrer med færdigfoder.
For trods forlydender om, at der skulle være orden på området, så er der ikke orden på området.
Der er landmænd, der allerede er begyndt at få problemer, og det synes jeg regeringen skal tage alvorligt.
Jan Trøjborg (S), 1998-04-29:
Først vil jeg gerne sige, at det var det med tidsplanen, jeg
ikke fik svaret på, men det er altså min stærke forventning, at vi kan klare den her sag i al fald inden sommerferien og helst i god tid inden.
Så er der spørgsmålet: Hvor meget skal der til?
Dertil kan man sige, at det skulle nødig være sådan, når vi laver fusioner, at det medfører et generelt krav om merudgifter, og derfor er vi nødt til at se spørgsmålet om fusion af Universitet Syddanmark ud fra den særlige forudsætning, at der i sin tid blev givet det løfte fra Folketinget til regionen, at man ville gøre en særlig indsats for at styrke de videregående uddannelser i regionen.
Det er udgangspunktet.
Dernæst er udgangspunktet selvfølgelig, at i den region har en forholdsvis lav andel af befolkningen en videregående uddannelse, og også, at det er kvalitetsmæssigt og kompetencemæssigt fornuftigt at få et samarbejde, hvor man hægter samarbejdet op på en stærkere partner, i dette tilfælde Odense Universitet.
Så vil jeg sige, for så vidt angår koordineringen med Undervisningsministeriet, at jeg har haft en møde med undervisningsministeren forleden dag, og vi kan ikke se nogen koordineringsproblemer overhovedet.
Altså Forskningsministeriet kører denne sag igennem, og vi er ikke i en situation, hvor vi kan se, at der skulle være problemer af koordineringsmæssig art overhovedet.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Ulla Tørnæs (V), 1998-04-29:
Jeg vil gerne takke ministeren for svaret på mit spørgsmål,
selv om det ikke var et særlig konkret svar, jeg fik.
Jeg forstår, at ministeren ikke er parat til at løfte sløret for, hvor meget ministeren selv vil bidrage økonomisk til universitetsfusionen.
Men jeg vil så gerne stille ministeren et andet spørgsmål, og det handler om koordineringen med Undervisningsministeret: Hvordan forløber blandt andet hele godkendelsesproceduren og i det hele taget samarbejdet med Undervisningsministeriet i denne sag, hvis ministeren har mulighed for at sige et par ord om det?
Jan Trøjborg (S), 1998-04-29:
Jeg takker for spørgsmålet og synes da, det er godt, at vi også kan debattere sagen her i Folketingets spørgetid.
Jeg finder, at det er et meget væsentligt spørgsmål.
Jeg vil gerne tage udgangspunkt i, at det er min agt, at spørgsmålet om en eventuel fusion af et universitet i Syddanmark forløber efter, skal vi kalde det en tretrinsmodel.
For det første er det min agt at forsøge at skabe det økonomiske grundlag for en fusion, skabe den økonomiske ramme.
Det er første trin i en tretrinsraket, der skal føre frem til et universitet i Syddanmark.
Det andet trin er et spørgsmål, der skal tages stilling til af de parter, der i givet fald skal indgå fusionen, nemlig institutionerne selv.
De får så lejlighed til, efter at den økonomiske ramme er defineret, at træffe beslutning om, hvorvidt de ønsker at deltage i et samarbejde.
Det tredje bliver en konkret udmøntning af de mange detaljer, der skal følges op i forbindelse med en beslutning
om en fusion
Det kan være ansættelsespolitiske spørgsmål, det kan være fordeling af ressourcer, det kan være fordeling af konkrete uddannelsesmuligheder.
Jeg vil gerne sige, at jeg i øjeblikket er i den fase, at jeg har en række forhandlinger, først og fremmest med de parter, der er involveret: Handelshøjskole Syd, Sydjysk Universitetscenter og Odense Universitet.
Dernæst har jeg en lang række møder med politikere, der repræsenterer amter og kommuner, der er stærkt interesseret og på den ene eller anden måde er direkte eller indirekte involveret i tankerne
omkring en universitetsfusion
Jeg vil meget nødig sætte konkrete tal på, men vi opererer efter en model, hvor der er lokale bidrag, som primært skal bruges til bygningsformål og eventuelle tilskud til særlige forskningsformål, og det er klart, at det skal suppleres med tilskud fra statens side til en ekstraordinær indsats for uddannelserne i Syddanmark.
Ulla Tørnæs (V), 1998-04-29:
Jeg vil gerne vende tilbage til et emne, som vi tidligere har berørt i Folketingets spørgetid, nemlig universitetsfusionen,
det vil sige universitetet i Syddanmark, hvor jeg gerne vil bede ministeren komme med en status for, hvor langt man er nået.
Der sker løbende nye ting, så jeg vil gerne høre, om ministeren kunne give en redegørelse for økonomien bag universitetsfusionen, og også for, med hvilket tempo ministeren påregner at gennemføre universitetsfusionen.
Pernille Sams (KF), 1998-04-29:
Det Konservative Folkeparti er grundlæggende positivt over for lovforslaget, som udvider Fonden og dækningen.
Fonden deles op i tre afdelinger: en pengeinstitutafdeling, en realkreditafdeling og en fondsmæglerafdeling.
I store træk videreføres den gældende lov om indskydergaranti, og det er vi tilfredse med.
Men der er imidlertid nogle hjørner af lovforslaget, som vi mener kræver en nøjere analyse og en nøjere opklaring.
F.eks. fremgår det, at man som ejer af eksempelvis aktier, som ligger i depot i et pengeinstitut, kun skulle være dækket med 150.000 kr.
Af økonomiministerens skriftlige fremsættelse øverst spalte 2 citerer jeg: »Herudover vil Fonden fremover også skulle yde dækning til investorer med indtil modværdien af 20.000 ECU, svarende til ca. 150.000 kr., såfremt et institut er ude af stand til at tilbagelevere de værdipapirer, som investorerne ejer, og som instituttet opbevarer, administrerer eller forvalter.« Jeg studsede noget over den information, idet jeg overhovedet ikke mener, at ejere af aktier i depot i et pengeinstitut skal ind i den normale kreditorkø.
Det er jo klart individualiserede rettigheder, som ikke på nogen måde skal blandes ind i et konkursbos aktiver og passiver. Pengeinstitutterne har ingen ret til at råde over disse aktier.
De har dem kun opbevaret af rent praktiske årsager, og som et minimum må ejerne være separatister, og de må have ret til forlods at få deres aktier udleveret af en eventuel betalingsstandsning eller et eventuelt konkursbo.
Det kan ikke være sådan, at de bare er inddraget i en aktuel betalingsstandsning eller konkurssituation, Jeg vil da gerne bede ministeren bekræfte, at det forholder sig sådan, således at der ikke kan være tvivl om, at private menneskers aktier eller obligationer er sikret fuldt ud.
Ministeren har så valgt en fælles ordning med separate kasser.
Det kan diskuteres, hvad der er bedst; nogle havde hellere set ordninger for hver branche for sig.
Det sidste kan man jo også sige umiddelbart havde været meget retfærdigt, sådan at hver branche måtte garantere og betale, hvad det kostede at dække for sig selv.
Ministeren har valgt et mellemstandpunkt, måske ikke så sært i betragtning af ministerens politiske ståsted, men vi vil også gerne have belyst fordele og ulemper ved det.
Vi tilsiger en konstruktiv udvalgsbehandling med nogle spørgsmål, som vi forventer at få en afklaring af.
Anne Baastrup (SF), 1998-04-29:
Nu siger ministeren, at sagen - det er så den her konkrete sag med Morten Rud Pedersen - ikke kan bære en egentlig undersøgelse.
Men hvor mange sager mener ministeren, der skal til, for at man kan bære en egentlig undersøgelse?
Hvor langt vil ministeren i virkeligheden gå inden for sit eget ministeransvarsområde, før ministeren må erkende, at der simpelt hen er for mange sager?
Husk på, det er historiske sager; det er jo ikke noget, som ministeren her og nu behøver være ansvarlig for, men jo mere ministeren kommer ind i de her sager, jo mere bliver ministeren også ansvarlig.
Og hvor langt vil det samlede antal sager kunne bære ministeren selv?
Søren Søndergaard (EL), 1998-04-29:
Vi begynder jo at have et mønster: Når en person træder frem
og siger, at vedkommende har fungeret som agent for PET eller er blevet kontaktet af PET med henblik på at være agent, så svarer PET, at det var vedkommende selv, der henvendte sig, og i øvrigt kan man ikke sige noget som helst konkret om opgaverne, for det har man glemt.
Derfor vil jeg godt spørge, om justitsministeren ikke synes, at det er utilfredsstillende, at der er den forskel mellem, hvad disse mennesker siger - senest denne udmærkede medarbejder ved den europæiske fagbevægelse - og hvad PET påstår?
Er det ikke utilfredsstillende? For det andet siger justitsministeren, og det er et synspunkt, jeg er fuldstændig enig i, at PET ikke skal blande sig i faglige konflikter.
Men er det så ikke utilfredsstillende, at vi stadig væk har en påstand hængende i luften om, at PET lige præcis bad en navngiven person om at overvåge en faglig tillidsmandsforsamling? Det eneste svar, vi kan få fra PET, er, at man ikke erindrer noget om det, og at justitsministeren derfor hverken kan be- eller afkræfte det.
Er det ikke utilfredsstillende?
Og den sidste ting, jeg vil tage op og spørge om, er mere direkte: Var justitsministeren orienteret om denne sag med Morten Rud Pedersen, før den blev rejst i Jyllands-Posten?
Og i så fald: Hvor mange andre sager er ministeren orienteret om, som vi andre først får besked om, når de har været offentliggjort i diverse dag- og ugeblade?
Jeg vil bare give justitsministeren lejlighed til at svare på det spørgsmål, jeg stillede.
Dette hermed være gjort.
Frank Jensen (S), 1998-04-29:
Fru Anne Baastrup spørger, hvor meget der egentlig skal til for at etablere en undersøgelse.
Det er næsten umuligt at besvare det spørgsmål.
Jeg går ud fra, at det, at man kalder mig i spørgetiden her i dag og stiller to meget konkrete spørgsmål, der knytter sig til helt konkrete sager, er et led i en undersøgelse.
Svaret fra alle regeringer før denne har været, at efterretningsmæssige spørgsmål ikke besvares - hverken i skriftlig form eller i mundtlig form og hverken over for offentligheden eller over for Folketinget.
Nu er vi i gang, og denne her regering har påtaget sig at blotlægge mange spørgsmål over for Folketinget, der knytter sig til den historiske periode, så jeg synes, at det er besynderligt at opleve de to spørgere i dag køre løs med, at vi ikke vil undersøge det.
Vi er faktisk i gang med at undersøge det.
Det er dér, vandene skiller, og derfor er det også bemærkelsesværdigt, at fru Anne Baastrup ikke i dag vil tage ordet i sin mund.
For at man skal komme det skridt videre, end vi er kommet her i dag, er man nødt til at lave
en kommissionsdomstol.
For når der ikke er skriftligt materiale til stede, så går jeg ud fra, at fru Anne Baastrup som jurist ved, at man næsten ikke kan komme svaret nærmere, end jeg er kommet det i dag.
Jeg har jo ikke afkræftet den forklaring, som Morten Rud Pedersen har givet til Jyllands-Posten.
Jeg har bekræftet, at der har været denne kontakt.
Hvorvidt Morten Rud Pedersen har givet meddelelser til PET fra et møde i Tillidsmandsringen, kan jeg ikke svare på, for det er der ingen der erindrer.
Hvordan kommer vi det så nærmere?
Det mener jeg ikke at sagen berettiger til.
Hvis der havde været tale om, at der var bevis for, at nogen mennesker har lidt skade, uanset om vi kendte en forklaring på forholdene, var det en anden sag.
Det har vi ikke, og det er baggrunden for, at regeringen ikke mener, at denne sag kan bære etableringen af en kommissionsdomstol.
Men jeg har tilkendegivet både i Folketingets Retsudvalg og over for offentligheden, at regeringen i øvrigt bestræber sig på at besvare alle disse spørgsmål, hvilket jeg også har gjort i dag.
Den pågældende medarbejder, der havde kontakten med Morten Rud Pedersen,
har afgivet sin forklaring.
Frode Sørensen (S), 1998-04-29:
Med dette lovforslag gennemføres Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/9/EF, og i Socialdemokratiet hilser vi med glæde, at der nu gennemføres en samlet reguleret garantiordning for såvel indskydere som investorer i pengeinstitutter, realkreditinstitutter, FIH og fondsmæglerselskaber.
Med gennemførelsen af forslaget bibeholdes det nuværende dækningsomfang på 300.000 kr. pr. indskyder, og det kommer samtidig til at omfatte investorer.
Der ydes herudover en dækning til investorer for modværdien af 20.000 ecu, svarende til omkring 150.000 kr., i de tilfælde, hvor et institut ikke vil være i stand til at tilbagelevere værdipapirer, som en investor ejer, men som opbevares af instituttet.
I det tilfælde kunne man måske overveje, om det skulle have været det samme beløb, altså 300.000 kr., som gælder for den anden ordning.
Vores kommentar med hensyn til fondens samlede formue på 3,2 mia. kr., hvoraf de 25 pct. skal tilvejebringes i kontante indskud, er, at den måde, der sker en tredeling på, uden at der bliver tale om tre separate konti, går vi ind for.
Vi synes også, det er godt, at der laves et værn imellem de tre afdelinger, så man først skal bruge sine egne midler, før man kan låne hos de andre.
Til sidst skal jeg sige, at med hensyn til, hvor store beløb den skadelidte afdeling kan låne hos de andre, kan vi tilslutte os det, der ligger i forslaget, altså at den enkelte afdeling ikke skal yde lån på mere end 50 pct. af kravet til størrelsen af afdelingens likvide midler, dvs. maksimalt 100 mio. kr.
Marianne Jelved (RV), 1998-04-29:
Det er fuldstændig korrekt, og det er jo en konsekvens af det kompromis, den forståelse, der er indgået mellem Folketinget og regeringen om at indskrænke lovgivningsarbejdet så meget som gørligt.
Derfor har vi samlet det sammen, som vi af flere forskellige grunde mente der var stærkt brug for at få igennem, herunder børneopsparing og boligopsparing, som er en gestus over for Venstre og De Konservative.
Vi indgik jo en aftale om at gøre mulighederne for at spare op på de to kontotyper større i 1998, end de ellers har været.
Så skal jeg sige til fru Pia Larsen, at jeg er for så vidt enig i fru Pia Larsens ønske om, at regeringen udviser en udstrakt imødekommenhed - sådan blev det vist formuleret - over for det færøske ønske, og vi vil vende tilbage til det.
Endelig er det også klart, at regeringen er interesseret i at finde en afklaring på § 31-minoritetsbeskyttelse.
Finanstilsynet er i færd med en meget omfattende undersøgelse af spørgsmålet.
Men ellers tror jeg ikke, der er grundlag for flere bemærkninger.
Kirsten Jacobsen (FP), 1998-04-29:
I Fremskridtspartiet er vi enige med regeringen i, at det er en fornuftig kompetencefordeling, forslaget giver udtryk for, og vi er også enige i reglerne om nettings- og valutaspotforretninger.
Så vi kan alt i alt tilsige en positiv medvirken i udvalgsarbejdet, og vi regner med, at vi kan få forslaget hurtigt færdig.