runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Sonja Albrink (CD), 1999-10-27:
Lovforslaget, som vi her behandler, kan man vist roligt sige
er en ordentlig mundfuld.
I CD anerkender vi regeringens bestræbelser på at bekæmpe økonomisk kriminalitet, og vi mener, man har et fornuftigt udgangspunkt med forslaget, som jo dels har baggrund i en handlingsplan fra 1997, men som også i høj grad bygger på internationale konventioner, hvoraf nogle forudsættes ratificeret efter en eventuel vedtagelse af det her forslag.
Overordnet set indeholder forslaget nogle klare skærpelser i relation til visse former for økonomisk kriminalitet, herunder også kriminalisering af handlinger, som ikke tidligere har været kriminaliseret.
Det vil jeg gerne illustrere ved at tage udgangspunkt i forslaget, der vedrører bestikkelse.
Man kan vist godt tillade sig at sige, at bestikkelse af embedsmænd i Danmark tilhører en kategori af forbrydelser, som man generelt tager særlig afstand fra, sådan lidt på linje med spirituskørsel.
I Danmark er embedsmænd objektive og ubestikkelige, og kun få drømmer overhovedet om at forsøge at bestikke disse embedsmænd.
Det samme bør selvfølgelig gøre sig gældende for tjenestemænd fra internationale organisationer.
Vi taler jo om organisationer, som Danmark selv er medlem af, og som medlemsland bør vi selvfølgelig stille krav til de tjenestemænds objektivitet og ubestikkelighed.
Det er ikke her, vi i CD har et problem.
Embedsmænd er imidlertid ikke lige ubestikkelige alle steder
, og nogle steder er lidt bestikkelse jo nærmest en forudsætning for at indlede et samarbejde med lokale myndigheder.
Man kan jo nærmest kalde det kutymemæssigt accepteret uredelighed.
Men samarbejde med sådanne myndigheder skal man jo, hvis man f.eks. driver eksportvirksomhed.
I CD vil vi gerne være med til at bekæmpe bestikkelse også i udlandet, og vi vil også være med til på internationalt niveau at præge udviklingen.
Så skal vi naturligvis også være med til at bringe nogle ofre.
Men vi vil altså ikke være med til at kriminalisere den erhvervsmand, som blot forsøger at drive sin virksomhed, og derved samtidig sætte unødige begrænsninger for hans udfoldelse.
Med andre ord: Der må findes en grænse for, hvad der skal henføres til strafbare områder, og hvad der ikke skal.
Jeg har mærket mig, at det af bemærkningerne fremgår, at visse erkendtligheder som følge af særlige omstændigheder i bestemte lande vil falde uden for det strafbare område, selv om en tilsvarende erkendtlighed eksempelvis i Danmark ville blive karakteriseret som strafbar bestikkelse.
Derfor vil jeg gerne spørge ministeren, om der hermed er lagt op til, at det, som man så delikat i erhvervslivet kalder »smøring« i relation til tjenestemænd i lande, der på dette område afviger stærkt fra den vesteuropæiske kultur, holdes uden for det strafbare område.
I CD ser vi altså generelt positivt på forslaget, men vi har som sagt nogle spørgsmål, vi gerne vil have drøftet under udvalgsbehandlingen.
Men alt i alt er vi positive.
Søren Søndergaard (EL), 1999-10-27:
Da vores ordfører på området, hr. Frank Aaen, ikke kan være til stede, skal jeg henvise til hans ordførertale den 29. april 1999, side 6162-6163 i Folketingets forhandlinger.
Så vidt vi forstår, er det meget begrænsede ændringer, der er lavet siden da, og derfor står de bemærkninger ved magt, og vi støtter forslaget.
Det er klart, at vi vil kigge på de høringssvar, som måtte komme, og se, om der skulle være ting, der rejser retssikkerhedsmæssige betænkeligheder, som bl.a. SF har været inde på.
Men indtil videre støtter vi lovforslaget.
Frank Dahlgaard (UP), 1999-10-27:
Det er fuldstændig rigtigt, og sådan synes jeg også det skal være, at man har adgang til ydelserne.
Det er ikke et spørgsmål om statsborgerskab.
Man har adgang til ydelserne på hospitaler og plejehjem og det hele.
Så det er ikke det, vi taler om.
Det er signalværdien.
Jeg mener som menneske og politiker ikke, at det er rimeligt, og dér er vi så uenige.
At de ikke forstår dansk, er helt i orden.
De er alligevel danske statsborgere med dansk pas og de rettigheder, som det giver.
Det er et specielt problem.
Derfor behøver man ikke ud fra en eller anden logisk betragtning at lade det gælde for alle mulige andre.
Dér er vi bare uenige.
Jeg mener ikke, at der skal være lige behandling, fordi vi har nogle grønlændere og færinger inden for rigets rammer.
Det mener fru Dorte Bennedsen altså.
Så er vi uenige.
Frank Jensen (S), 1999-10-27:
Når det drejer sig om den kommende udvalgsbehandling - også i forlængelse af det, hr. Behnke var inde på, nemlig at det er en tilkendegivelse fra et samlet Retsudvalg, der har ført dette lovforslag frem til Tinget til behandling her i dag - vil jeg sige, at den tilkendegivelse, jeg kom med til Folketingets Retsudvalg, var, at jeg ville gå i gang med at forberede et lovforslag og kunne fremsætte det i denne samling.
Hr. Nonbo syntes, det var interessant at trække et svar frem, jeg tidligere havde givet i forbindelse med lovbehandlingen i sidste samling, hvor det drejede sig om private virksomheders forbud mod skjult tv-overvågning.
Det var jo på baggrund af, at det i hele debatten om den skjulte tv-overvågning var et problem, der kom fra den private sektor, fra detailhandelen, hvor personalet følte det krænkende for dets retssikkerhed, at der ikke var et krav i lovgivningen om, at butiksindehaveren, arbejdsgiveren, skulle fortælle dem det eller skilte med det, når der fandt tv-overvågning sted i den del af forretningen, hvortil der ikke var offentlig adgang, altså i baglokalet og i personalefaciliteterne bag butikken.
Det fik vi lovgivet om i sidste samling sådan, at der nu her er et forbud mod hemmeligholdt tv-overvågning.
For så vidt angår den offentlige sektor, tilkendegav jeg i sidste samling, at vi ville lave et lovforslag og sende det til høring, og det har vi gjort.
Høringen har så medført, at lovforslaget her ikke alene vedrører tv-overvågning i den del, som alene personalet har adgang til, men også tv-overvågning på den anden side af skranken, hvortil der er offentlig adgang.
Man kan sige, at der altså er sket en forbedring af lovforslaget gennem den høring, og det siger jo sig selv, at det har været godt, at vi både har givet os den tid til at tænke os om, og at vi også gennem høringen har givet folk mulighed for at reagere på lovforslaget.
Hr. Søren Søndergaard stillede mig et konkret spørgsmål, som vedrørte Folketinget, nemlig om Folketinget skulle være undtaget fra lovgivningen.
Tom Behnke (FRI), 1999-10-27:
Jeg skal ikke gentage alle de mange gode argumenter, der har været for forslaget her, men blot tilkendegive, at Frihed 2000 også støtter lovforslaget.
Der var i Folketinget enighed om, at det ikke kun var en lov, der skulle gælde for privates tv-overvågning, men også for det offentliges.
Det var der som sagt enighed om i Folketinget, så derfor er det jo ikke nogen overraskelse, at forslaget her bliver enstemmigt vedtaget.
Jann Sjursen (KRF), 1999-10-27:
Fra Kristeligt Folkepartis side er der også fuld opbakning
til lovforslaget, idet vi jo selvfølgelig mener, at offentligt ansatte principielt bør nyde den samme retsbeskyttelse som ansatte i den private sektor, når det gælder information om tv-overvågning på arbejdspladser. Jeg kan sådan set holde med det og sige, at vi fuldt ud kan tilslutte os lovforslaget.
Søren Søndergaard (EL), 1999-10-27:
Derfor støtter vi lovforslaget fuldstændigt.
Der er dog en enkelt ting, som jeg godt kunne tænke mig at spørge om, for nu har jeg siddet dernede og læst grundigt ikke mindst på definitionen af, hvad der forstås ved tv-overvågning.
Derfor kunne det være lidt interessant at høre fra justitsministeren, bare for klarhedens skyld og til forståelse af lovforslaget,
om det så indebærer, at der f.eks. her i Folketinget skal være mærkning af, at der er tv-overvågning.
Så vidt jeg forstår, er det ministeren, der i bekendtgørelser skal give nærmere retningslinjer for det, og jeg kunne egentlig godt tænke mig at få det spørgsmål afklaret, for jeg synes, at når man læser lovforslaget, er det faktisk en lille smule uklart, hvordan man forstår tv-overvågning.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-10-27:
Tv-overvågning er blevet en del af dagliglivet i Danmark.
Desværre, må man sige.
Overvågning er ubehagelig som princip.
For fredelige borgere kan det imidlertid være en betryggelse, fordi man ved, at overvågning forebygger forbrydelser, både berigelsesforbrydelser og forbrydelser af personfarlig karakter.
Ud over den forebyggende virkning er der naturligvis lettelsen af politiets opklaringsarbejde, når der så alligevel begås kriminalitet.
Der er derfor gode grunde til, at både private og offentlige virksomheder ønsker at overvåge specielle områder af deres forretning eller institution.
Folketinget vedtog i sidste samling, at private arbejdsgivere kun måtte foretage overvågning, hvis der udtrykkeligt blev gjort opmærksom på det ved skiltning.
Et helt rimeligt hensyn til de ansatte, der hver dag skal udføre deres arbejde under overvågning.
De har naturligvis krav på at vide, i hvilke områder af virksomheden der finder overvågning sted.
Dette lovforslag udstrækker den samme retsbeskyttelse til medarbejdere på offentlige arbejdspladser.
Sonja Albrink (CD), 1999-10-27:
Forslaget er jo en opfølgning på den ændring af loven, som blev vedtaget i den seneste folketingssamling, og hvor der fra stort set alle partier blev fremsat ønske om, at offentlige myndigheders tv-overvågning af principielle grunde også blev reguleret.
I CD er vi derfor særdeles tilfredse med, at justitsministeren nu fremsætter dette forslag.
Tv-overvågning er og bliver en kilden sag.
Kameraet bliver mindre og mindre og bliver bedre og bedre skjult, og selv om der i straffeloven er bestemmelser til at imødegå den groveste form for tv-overvågning og fotografering, bør der også være nogle klare regler for den mindre indgribende tv-overvågning.
Denne generelle holdning til beskyttelse af intimsfærerne har jo også givet sig udtryk i den ændring af retsplejeloven om visse efterforskningsskridt, som blev vedtaget for ikke særlig lang tid siden.
Vi er selvfølgelig også tilfredse med, at politiets tv-overvågning ikke foreslås omfattet af skiltningspligten.
Men hvor langt strækker denne undtagelse sig?
Strækker den sig ud over overvågning i retshåndhævelsesøjemed?
Eller er henvisningen i bemærkningerne til lovforslaget til justitsministerens besvarelse af udvalgsspørgsmål nr. 6 til lovforslag nr. L 38 fra den seneste folketingssamling virkelig tilstrækkelig til at præcisere, at undtagelsen i den foreslåede § 3 a, stk. 2, kun gælder politiets tv-overvågning i retshåndhævelsesøjemed?
I CD er vi ydermere tilfredse med, at det forbud, der gælder for privates tv-overvågning af offentlig vej, ikke også udstrækkes til at gælde det offentlige.
Et sådant forbud ville efter vores opfattelse være at gå for vidt.
Det korte af det lange er altså, at vi i CD er positivt indstillet over for dette forslag.
Peter Skaarup (DF), 1999-10-27:
I Dansk Folkeparti vil vi i lighed med, hvad vi sagde under førstebehandlingen af forslaget i sidste folketingssamling, sige, at vi støtter et forslag som dette her.
Vi synes, det er helt rigtigt, at i situationer på f.eks. offentlige arbejdspladser, hvor der sker videoovervågning, tv-overvågning, har medarbejderne selvfølgelig et krav på at vide, at der i det rum eller på det sted foregår en sådan overvågning.
Derfor synes vi, det er fornuftigt, at justitsministeren har fremsat forslaget, og vi synes også, at de tilføjelser, der er kommet til på baggrund af Retsudvalgets lovforberedende arbejde, er fornuftige, og vi støtter den måde, forslaget er strikket sammen på.
Der er måske nogle ting, vi under udvalgsarbejdet stadig godt vil kigge lidt på, f.eks. om skiltningen er tilstrækkelig synlig.
Er det sådan, at medarbejderne kan se
et skilt af en tilstrækkelig størrelse, eller er det i miniatureudgave?
Hvis det er det, skal man prøve at se på, om der kan laves nogle mere faste regler, for det skal være sådan, at det er helt synligt for den enkelte, at man bliver overvåget.
Noget andet, vi også godt vil have belyst, er spørgsmålet, om der, når der er et skilt med besked om overvågning, også er et krav om, at der bliver overvåget.
Kan medarbejderen f.eks. forvente, at hvis der bliver begået et overfald eller et indbrud, vil den pågældende altid kunne gå tilbage i yderste nødstilfælde og se, hvad der rent faktisk foregik?
Det er også et interessant spørgsmål, som vi vil sørge for bliver belyst i udvalgsarbejdet.
Vi er ikke af den opfattelse, at man alle mulige steder rundtomkring i landet skal etablere tv-overvågning eller videoovervågning, og hvis vi ser lidt ud over selve forslaget, der sikrer, at man kan se, at der bliver tv-overvåget - altså at der er skiltning om det - skal vi nok passe på, at det ikke bliver alle mulige steder, en sådan overvågning finder sted.
Vi synes dog, der er behov for det i forbindelse med f.eks. vold og overfald.
Vi kunne meget vel forestille os, at man i nogle af de store byer, hvor man ved, at der kan ske overfald på visse sorte steder eller sorte pletter, meget vel kunne lave en form for tv-overvågning, ligesom det er tilfældet i trafikken.
Det kunne f.eks. være på Nørrebro i København, eller det kunne være i Vollsmose på Fyn, hvor vi ser nogle grove overfald på visse bestemte steder.
Vi synes, at der ligger nogle præventive virkninger i en sådan tv-overvågning, men vi er helt afgjort af den opfattelse, at man skal passe på, at samfundet ikke bliver overvåget i alle ender og kanter.
Så er vi fremme ved det overvågningssamfund, som George Orwell talte så meget om i sine værker, og det er vi bestemt imod.
Men vi mener, at i forbindelse med voldskriminalitet kunne det være en god idé, at man overvågede.
Aage Frandsen (SF), 1999-10-27:
Som det allerede er fremgået af andre ordføreres indlæg, er dette lovforslag jo en udløber af behandlingen af det lovforslag, som vi vedtog i sidste samling vedrørende overvågning af private ansattes og private virksomheders forhold, og vi kan jo selvfølgelig 100 pct. støtte dette forslag.
Vi gav også udtryk for i forbindelse med udvalgsbehandlingen, at vi ønskede udvidelse af denne lovgivning til også at omfatte offentlige arbejdspladser; men vi havde fuld forståelse for, at ministeren mente, at man var nødt til at lave en selvstændig lovgivning, for at man ikke bare sådan med en hurtig beslutning lavede et ændringsforslag i sidste folketingssamling, og derfor synes jeg, det er godt, ministeren er kommet med dette lovforslag.
Det er jo et af mange eksempler på, at vi har et hensyn at tage, både til borgernes retssikkerhed og den almindelige frihed med hensyn til at skulle overvåges.
Der er også et andet hensyn at tage, nemlig hensynet til, at man skal undgå og forebygge en række ting, som er i strid med lovgivningen.
Men her er der jo tale om en sikring
Vi støtter 100 pct. lovforslaget.
Jens Heimburger (KF), 1999-10-27:
Det Konservative Folkeparti støtter også justitsministerens forslag.
Når vi er tilhængere af, at personale må videoovervåges med det formål at bekæmpe tyveri af såvel virksomhedens som de ansattes ejendele og for at virke præventivt mod voldelige røverier, vil vi naturligvis gerne give ansatte, såvel offentlige som private, den beskyttelse, at de på forhånd er orienteret om en sådan overvågning.
Man kan vel sige, at dette forslag er et godt eksempel
Karsten Nonbo (V), 1999-10-27:
Meget har ændret sig, siden jeg på Venstres vegne under behandlingen af lovforslag nr. L 38 om privates tv-overvågning af private arbejdspladser spurgte om offentlige arbejdsgiveres rolle over for offentligt ansatte.
Hvem ville da have troet, at Venstre kæmpede for offentligt ansatte?
Justitsministeren svarede dengang på mit spørgsmål nr.
6, at han ikke kunne støtte et ændringsforslag om, at loven - hverken helt eller delvis og selv med en række undtagelser - også skulle omfatte offentlige myndigheders tv-overvågning. Ministerens begrundelse var, at det offentlige er under politisk ledelse, og at man blot kan rette henvendelse til disse, hvis der føres en dårlig personalepolitik.
Når Venstre kæmper for de offentligt ansatte, er det ikke for at øge antallet af offentligt ansatte, men for at skabe lighed for loven.
Og når justitsministeren har ændret mening, er det kun glædeligt, og det tjener til hans ære og respekt, at han fremsætter dette lovforslag mere eller mindre på Venstres foranledning. Venstre støtter jo selvsagt lovforslaget og også skiltningskravet ved offentlige myndigheders tv-overvågning af lokaler, hvortil der er almindelig adgang for publikum.
Det må være en naturlig analogi, så jeg vil slutte af med at sige tak til ministeren for fremsættelsen af lovforslaget.
Elisabeth Arnold (RV), 1999-10-27:
Det er også berettiget.
Det er ikke spor pynteligt, at et land som Danmark har masser af eksempler på svig og svindel med EU-midler, og det skal man naturligvis gøre noget ved.
Problemet er bl.a., at der i Danmark som i mange andre lande har været ønsker om ikke at tage kompetencen fra de nationale myndigheder, som jo er dem, der har den umiddelbare kontrolmyndighed.
Dette lovforslag er et længe ønsket og tiltrængt tiltag, for at Danmark kan tiltræde EU's svigkonvention, som desværre ikke er blevet tiltrådt af ret mange lande endnu.
Det kan godt være, det er kompliceret stof, som flere andre ordførere har sagt, men jeg vil gerne sige, at for Det Radikale Venstres vedkommende vil vi gerne have, at det her lovforslag bliver vedtaget så hurtigt som muligt.
Det er simpelt hen for dårligt, at Danmark ikke for længst har tiltrådt og ratificeret svigkonventionen.
Det er på høje tid, at vi gør det.
Lotte Bundsgaard (S), 1999-10-27:
Ny teknologi og udvikling af teknologien kræver, at vi ændrer vores lovgivning, og udbredelse af teknologien gør, at vi skal stille nye krav til, hvordan man bruger den nye teknologi, og at vi skal vedtage nye love.
Det er det, lovforslaget om forbud mod privates tv-overvågning handler om.
I de sidste år er det blevet mere og mere almindeligt at installere overvågningsudstyr i butikker, på virksomheder og i en vis udstrækning på offentlige arbejdspladser.
Sidste folketingsår vedtog vi en opstramning af loven om privates tv-overvågning, der gjorde, at vi skabte en balance mellem på den ene side arbejdsgivernes mulighed for at sikre virksomhedernes varer mod tyveri og butikkens ansatte mod overfald og på den anden side en sikring af den enkelte ansattes personlige integritet.
Under behandlingen af lovforslaget var der enighed om, at offentligt ansatte principielt skulle have den samme retsbeskyttelse.
Justitsministeren tilkendegav derfor over for Retsudvalget, at der ville blive fremsat et lovforslag i den kommende, altså indeværende, samling, som også omfatter offentligt ansatte.
Det er det lovforslag, vi skal behandle i dag.
I Socialdemokratiet er vi glade for, at lovforslaget er blevet fremsat så tidligt i samlingen.
På den ene side skal offentligt ansatte sikres imod unødig og skjult overvågning, og på den anden side skal politiet stadig kunne arbejde med skjult overvågning, og kriminalforsorgen skal kunne bruge overvågning i deres arbejde med retshåndhævelsen. I Socialdemokratiet mener vi, at der i lovforslaget er fundet en fin balance, hvor overvågning foretaget af politiet og kriminalforsorgen fritages fra loven. Vi mener også, det er godt, at det foreslås, at informationskravet skal gælde på både de områder, hvor der er offentlig adgang, og de områder, hvor der ikke er offentlig adgang. Endelig mener vi i Socialdemokratiet, at det er fint, at det klart defineres, hvornår der skal informeres om overvågning i private hjem, således at ansatte, der er fast ansat eller mere regelmæssigt udfører arbejde af en vis udstrækning i private hjem, opnår den samme retsbeskyttelse mod skjult tv-overvågning, som ansatte i den offentlige eller private sektor har, efter vedtagelsen af lovforslaget.
I Socialdemokratiet kan vi derfor tilslutte os lovforslaget.
Jann Sjursen (KRF), 1999-10-27:
Fra Kristeligt Folkepartis side er vi også glade for det forslag om forbud mod pyramidespil, som regeringen her i dag har til behandling i Folketinget.
For os er der ingen tvivl om, at der er mange bagmænd i pyramidespillene, som kynisk udnytter især unge mænd og kvinder, som bliver lokket ind i disse spil.
Andre ordførere har været inde på det ambivalente, og selv om jeg ikke vil sige, at vi direkte har et ambivalent forhold til det, så må vi medgive, at der også er en diskussion at tage i forhold til: Hvornår skal samfundet, hvornår skal staten, tage ansvaret for, hvad folk kan få mulighed for at foretage sig?
Hvornår kan folk ikke selv sætte grænser længere eller overskue konsekvenserne, som der jo er tale om her i forbindelse med pyramidespil?
Der er ikke nogen enkle svar på det, men vi er i hvert fald også fra Kristeligt Folkepartis side kommet til det resultat, når det gælder pyramidespil, at her er det svært for en del unge at overskue konsekvenserne af spillene og dermed også konsekvenserne af de handlinger, der foregår, når de lader sig indrullere i disse pyramidespil, og derfor er det efter vores vurdering nødvendigt med den lovgivning, som regeringen her lægger op til om et forbud mod deltagelse i pyramidespil. Jeg vil godt sige, som den forrige ordfører, hr. Søren Søndergaard, var inde på, at for os er det også vigtigt at pege på den oplysningsmæssige side af sagen.
Det er jo ikke bare gjort med det forbud, som vi diskuterer i dag.
Jeg synes også, hvis man ser på spil sådan mere generelt, at man måske skulle forholde sig lidt mere kritisk til statens rolle inden for hele spilleområdet, hvor staten jo altså også lever godt af, at mennesker rent faktisk, måske fordi de drømmer at få større lykke og flere penge, involverer sig i diverse former for spil, som måske ikke er så grelle som pyramidespil, men som dog er spil, der også kan bringe mennesker på fallittens rand.
Her har staten rent faktisk også et ansvar, som vi ser det fra Kristeligt Folkepartis side, og optræder måske i virkeligheden som pusher - jeg tror, det var fru Elisabeth Arnold, der nævnte det ord på et tidspunkt - og det er jo faktisk mindst lige så alvorligt, som det er i denne her sammenhæng, om ikke mere alvorligt, faktisk, for det er der jo direkte lovgivet om.
Men når alt kommer til alt, støtter vi altså det forslag her.
Vi synes, der ligger mange menneskeskæbner under pyramiderne, pyramidespillene som sådan, og derfor støtter vi også de skærpede strafferammer, som der lægges op til i regeringens lovforslag.