Ebbe Kalnæs (CD), 2000-11-16:
Det skal nok gå alt sammen.
Ministeren har mulighed for at bruge et flertal, som vil være lidt stramt og rigoristisk; men han har også et flertal, hvor han har mulighed for at være pragmatisk og prøve at nå nogle mål, og de mål, som vi skal opfordre til at nå, er først en støtte til, at ministeren skal sige nej til sinks.
Jeg vil sige, det er jo ikke engang at plante skov, nogle foreslår, de kan sådan set bare lade være med at foretage sig noget som helst, så er der adskilligt, der springer i skov, og når den når en vis højde, kan man modregne det. Det er klart, hvis man spiller den slags mekanismer ind på nuværende tidspunkt, så bliver det udvandet.
Det, vi vil opfordre ministeren til, er at gå ned i nogle forhandlinger og holde fast i målene på en sådan måde, at det, vi skal aftale, skal være noget, der er målbart, som vi kan blive enige om holder i en bred global sammenhæng.
Vi vil også opfordre ministeren til ikke være alt for karrig, når det gælder om at få alle med, også få den del af verden med, som ikke er så udviklet, og få den tidligt med ind i processen, få den fornuftigt med ind, og derfor er vi ikke særlig bekymrede over, at nogle kunne tænke sig at handle med lidt varm luft.
Lidt varm luft har nemlig også den virkning, at det er overførsel af økonomi og ressourcer til nogle, der har god brug for det.
Det kunne nogle måske sige, man kunne gøre i anden sammenhæng, men det er man ikke så flink til, og kan vi gøre det i denne sammenhæng, så er vi helt parat til det.
Vi er også meget indstillet på, at man kommer i gang med et ordentligt samarbejde og dermed får en teknologioverførsel, som er utrolig vigtig i denne her sammenhæng.
Vi skal gøre os klart, at hvis vi sådan i meget runde tal skal sige det, så er vi vel en 4 milliarder eller sådan noget lignende, der har en stikkontakt, og i den kommende tid, venner, er der altså 4 milliarder til eller noget i den stil, der skal have en stikkontakt. Om
tallene er helt præcise, skal jeg ikke kunne sige, men størrelsesordenen er ikke helt gal.
Det er klart, at den del af verden skal frem.
Vi kan i hvert fald ikke stå her i en udviklet verden og sige, at det skal de bare lade være med.
Vi ved, det sker, og vi ved, det går hulens stærkt, så derfor er det vigtigt at få styr på det her, få nogle fælles aftaler og nogle fælles mål.
Når vi så siger, at miljømæssigt købmandskab i denne her sammenhæng er vigtig, kan det altså ikke hjælpe noget, at man tager et alt for religiøst udgangspunkt.
Det, der er det helt afgørende, er, at vi får skabt nogle fælles regler.
Vi har teknologiske muligheder i dag, som gør, at hvis vi samarbejder, så er vi i stand til at gå ind i en hvilken som helst skorsten og måle og kontrollere med garanti, og hvis nogen piller ved måleren, kan vi også måle det.
Det er det, der er målet, hvis vi skal nå det.
Jeg vil også gerne understrege, og jeg skal være den første til at indrømme, at så langt jeg kan huske, har der været dele af debatten, også i det, nogle ville kalde en borgerlig miljødebat, som har været præget af fortrængninger - nu tænker jeg ikke på udslip, men mere fortrængninger
overhovedet i forhold til, om der er nogen idé i det her.
Jeg tror på, hvor galt det kan gå, og der er så mange ting, der peger på, at vi er nødt til at tage det her dybt alvorligt; men vi tager det kun dybt alvorligt i det øjeblik, vi er villige til at optræde i fællesskab.
Jeg er enig i, at det forslag til vedtagelse, vi er fælles om i dag, ikke er særlig skarpt.
Det sætter ikke de høje mål.
Det er ganske forsigtigt, men det har den helt fornuftige forsigtighed, at vi kan sende vores minister i udenrigspolitisk sammenhæng, som det her også er, ud i verden med et bredt enigt Folketing bag ministeren, og det er i virkeligheden noget af det allervigtigste.
Der er altså nogle, der må trække fodnoterne en smule til sig og sige: Jo bredere et mandat, vores minister har, jo bredere et flertal i Folketinget, vores minister har bag sig, når han skal ud at kæmpe den her kamp, desto flottere.