Mariann Fischer Boel (V), 1999-04-27:
Debatten i dag har jo taget udgangspunkt i det gældende lovgrundlag, som stammer helt tilbage fra 1996 - en lov fra det oprindelige Landbrugsministerium og i øvrigt hele den del af indsamlingen af kontrolresultater, som stammer fra levnedsmiddelloven, som tidligere lå i Sundhedsministeriet -
og jeg må jo nok sige, at det har skabt en vis debat og en vis interesse fra mediernes side, i hvert fald i første omgang.
Overtrædelser af fødevarelovgivningen og i øvrigt anden landbrugsrelevant lovgivning skal naturligvis straffes ligesom overtrædelser af alle andre love.
Myndighederne skal naturligvis ikke holde hånden over eller tage særlige hensyn til f.eks. en landmand, der blander vand i sin mælk eller leverer mælk eller svin med rester af antibiotika.
Det juridiske hovedproblem ved den gældende praksis er den manglende overensstemmelse mellem bemærkningerne i fødevareloven.
Det fremgår nemlig heraf, at »hensigten med offentliggørelsen af kontrolresultaterne er at give forbrugerne et væsentligt forbedret grundlag for at træffe deres forbrugsvalg, hvilket må antages også at forøge den omhu, hvormed virksomhederne søger at sikre overholdelsen af lovgivningens krav til behandling og salg af fødevarer.«
Offentliggørelse af navnet på en landmand, der f.eks. leverer mælk med antibiotikarester, giver således ikke forbrugerne »et væsentligt forbedret grundlag for at træffe deres forbrugsvalg«.
Offentliggørelsen fungerer i det her tilfælde i hvert fald ikke som forudsat i loven, men alene som en tillægsstraf, og det er vel ikke det, der har været meningen - eller hvad?
Jeg vil i øvrigt i den forbindelse også gerne have lov til at citere ministeren fra førstebehandlingen af fødevareloven i, jeg tror det var april måned sidste år: »For regeringen er offentliggørelse af kontrolresultater en vigtig del af strategien, men det skal ske på en ordentlig måde, som betyder, at det bliver til gavn for forbrugerne.
Vi tager mange tusinde prøver hvert eneste år, og en kritikløs offentliggørelse af dem ville ikke give en bedre kvalitet for nogen overhovedet.
Det våben, offentliggørelse af kontrolresultater er, er et så godt og stærkt våben, at det ikke skal misbruges, så det bare bliver til noget, hvor man som forbruger siger: Nå, er der nu igen en række navne?
Det er utrolig vigtigt, at det bliver gjort på en kvalificeret måde, som også giver forbrugerne en reel fornemmelse af, hvad det er, vi offentliggør.«
Og den automatiske offentliggørelse af navnene repræsenterer altså også et politisk problem, fordi der jo er tale om en urimelig forskelsbehandling af landmænd, der overtræder fødevareloven, i forhold til - som også hr. Ole M. Nielsen nævnede det - f.eks. borgere, der overtræder færdselsloven.
Og hvad er vigtigst, fødevaresikkerheden eller færdselssikkerheden?
Men også den fremgangsmåde, der har været anvendt, har efter Venstres mening nogle store svagheder, og der har da også fra mange sider været en vis skepsis over for den procedure, der nu kører.
Og der lyder den kritik, at det er gabestoksmetoder, og at det ikke er nogen forbrugeroplysning, fordi der er så stort et tidsspænd mellem det tidspunkt, hvor prøven bliver taget, og det tidspunkt, hvor offentliggørelsen finder sted, at det ikke giver et reelt forbrugsvalg.
Vi har så netop diskuteret sagen omkring Steff-Houlberg, og jeg fornemmede jo også en vis opblødning hos ministeren
, men det giver sig jo ikke udslag før tidligst om et år, hvis man ellers kan blive enig om det. Jeg er ikke i tvivl om, at uanset hvordan man betragter offentliggørelse, hersker der i befolkningen klart den opfattelse, at der ved offentliggørelse enten er foretaget noget ulovligt, eller også har virksomheden ikke haft styr på produktionen.
Så det dér med, at offentliggørelse i sig selv skulle være målet, mener jeg ikke rigtig er noget fornuftigt udgangspunkt.
Der er jo også i Jyllands-Posten den 31. marts en kontorchef i Veterinær- og Fødevaredirektoratet, der udtaler, at offentliggørelse ikke har noget med forbrugerinformation at gøre, men skal opfattes som en ekstra straf, hvis sigte udelukkende skal være præventivt.
Til slut vil jeg sige med hensyn til det forslag til vedtagelse, som regeringspartierne, Det Konservative Folkeparti, Dansk Folkeparti og Centrum-Demokraterne har fremsat, at i Venstre har vi den opfattelse, at det reelt ikke løser det problem - og dér vil jeg godt bruge Steff Houlberg-sagen som et eksempel - og at vi derfor ikke kan støtte forslaget.
Jeg ved ikke, om jeg til sidst må komme med en kort bemærkning til Socialdemokratiets ordfører: Hvis vi noget tidligere havde haft et forslag til vedtagelse til diskussion, havde Socialdemokratiet måske haft en anden holdning til det forslag, som SF, Venstre og Kristeligt Folkeparti i fællesskab har fremsat, synes jeg var en interessant bemærkning fra ordføreren.