Leif Mikkelsen (V), 2006-04-06:
Så tager vi hul på en dag i det kommunale økonomitegn, må vi sige.
Inden dagen er gået, er vi sikkert kommet ud i alle hjørner af både den kommunale struktur og økonomi og finansiering, kunne man godt forestille sig.
I hvert fald er der nu mulighed for hen over en række lovforslag at betragte det fra flere sider.
Den del af dagsordensrækken, som vi har nu i L 194, er jo den mere generelle del, hvor vi måske også kan forsøge at binde udligningsreformen ind i en politisk diskussion.
Det er jo en længe ønsket reform.
Den har været efterlyst i stort set årevis, og nu er den her.
Derfor er der grund til at glæde sig over, at der er gode, ansvarlige partier, der står bag.
Regeringspartierne har forpligtet sig til i forlængelse af kommunalreformen at komme med en udligningsreform.
Så har vi oplevet, at Det Radikale Venstre ganske af egen drift og frivilligt går ind og tager et medansvar for noget så væsentligt som finansieringen af kommunerne og dermed balancen i Danmark – sammenhængskraften i forlængelse af kommunalreformen – og der er grund til at kvittere for, at disse partier medvirker til denne samlede reform.
Når jeg siger det, er det klart, at jeg så heller ikke kan undlade at udtale skuffelse over, at Socialdemokraterne ikke er med i denne udligningsreform, da man så ofte har efterlyst den og savnet den.
Nu er jeg meget taknemlig over, at hr. Ole Stavad er i salen, for hr. Ole Stavad brugte endda i sin tid som begrundelse for at forlade forhandlingerne om kommunalreformen, at det her var helt uansvarligt, fordi der ikke var en udligningsreform.
Nu er den her, og så er man alligevel ikke med.
Det kan vi undre og ærgre os over, ikke mindst i lyset af, at Socialdemokratiet jo trods alt fylder en del i det kommunale landskab, og det går jeg ud fra Socialdemokratiet glæder sig over.
Derfor kunne man også godt have forventet, at de tog et politisk medansvar for en helt nødvendig reform efter en kommunalreform med nye, stærke, store kommuner, 98 af slagsen, altså et helt andet kommunalt danmarkskort, som jo i den grad påkaldte sig en nødvendig ændring.
Så det undrer os, men det kan være, at vi får forklaringen i løbet af i dag.
For det var jo nødvendigt med en udligningsreform i kølvandet på kommunalreformen, men også i kraft af det, den havde udviklet sig til, hvor der var lagt sten på sten, særordning på særordning over lang tid for at lappe på systemet.
Derfor var det tid til et hovedeftersyn, et serviceeftersyn, hvor man betragtede det i sin helhed.
Helt overordnet kan man sige, at det er lykkedes for os at få disse særordninger indhegnet og gjort til bloktilskud, så det ønske, der også lå, nemlig om et mere enkelt og gennemsigtigt finansieringssystem, er rent faktisk opfyldt, selv om vi godt ved, at det ikke er noget enkelt system.
Jeg tror ikke, at det er det, man skal prale mest af, altså at det overhovedet kan lade sig gøre at lave det totalt enkelt og gennemsigtigt.
Men der er sket en kraftig forenkling, og dermed er der et andet verdensbillede for kommunerne, hvor de kan se, hvilke virkemidler der er, og hvor vi er landet henne.
Alt i alt kan man sige, at vi har indfriet det, der var den politiske forventning, nemlig et forenklet, bedre system, et mere gennemsigtigt system, og frem for alt, at man har fået fjernet de ujævnheder, der var kommet på grund af kommunalreformen, og fået ændret den udvikling, der har været gennem lang tid.
Så har vi i øvrigt øget udligningen ved samme lejlighed, hvilket jo er et politisk valg ud fra, at Danmark trækkes skævt på grund af den måde, vi bosætter os på, der, hvor den økonomiske udvikling finder sted.
Derfor sker der en skævvridning af Danmark.
Det hovedkrav, man kan stille til kommunerne, og forudsætningen for et kommunalt selvstyre er jo, at kommunerne kan finansiere de ydelser, borgerne med rette kan forvente kommunen skal kunne yde borgerne.
Det gælder faktisk, uanset hvor man bor i Danmark.
Jeg tror roligt, vi kan sige, at borgerne har de forventninger til kommunerne om, at de altså kan finansiere børnepasning, skoler, alle de der områder, som vi kender så godt, og som er normale kommunale ydelsesområder.
I dag er forventningen den, at man, selv om man bor i et område af Danmark, hvor der ikke er en positiv befolkningstilvækst, hvor der nærmere er det modsatte, også har en kommune, der har økonomisk mulighed for at servicere borgerne på det niveau, vi som borgere i dagens Danmark forventer.
Vi må sige, at det ikke går af sig selv.
Men den måde, Danmark udvikler sig på, medfører en skævvridning.
Vi kan sige, at de økonomiske kraftcentre trækker stærkere, og det betyder rent faktisk, at andre områder bliver svagere.
Og vi kan sagtens genkende områderne.
Det er der rettet op på, og derfor synes jeg, at der er grund til at sige følgende: Vi har etableret en udligningsreform med en god profil, en profil, der flytter penge fra områder med de bredeste skuldre til de områder, hvor man står svagere.
Det er et helt naturligt forlangende, at de områder, hvor man har det godt, er med til at udjævne og finansiere, at der altså også kan ydes på de her serviceområder i hele Danmark.
Når jeg nu er ved de overordnede glædesudbrud over den her reform, er der også grund til at minde om, at det er lykkedes os at skabe det, jeg kalder en unik reform, nemlig en reform, der også i fremtiden modvirker yderligere skævvridning af Danmark – jeg siger ikke, at den forhindres, men yderligere skævvridning modvirkes – idet modellen jo er sådan, at når vi har indfaset de aftaler, der ligger her i reformen, vil en fremtidig udvikling af beskatningsgrundlaget i hovedstadsområdet udløse yderligere udligning, altså en sænkning af hovedstadsudligningen og en forøgelse af landsudligningen.
Det er en sikkerhed for, at man modvirker den skævvridning, vi ellers kunne forvente.
Summen af det er, at der er utrolig meget godt at sige om den her reform, som har den helt rigtige profil, og som i fremtiden gør det mere sikkert at kunne regne med, at det kommunale selvstyre kan fungere; at kommunerne kan løse de opgaver, man altså kan forvente som borger.
Så alt i alt er det et godt værktøj, et godt forlig og en god reform lavet af de partier, der har taget et medansvar for det.
Så er der en række enkelte medlemmer, der sagtens kan glæde sig over spørgsmålet om, hvorvidt bloktilskuddets fordeling sker efter beskatningsgrundlag eller befolkningstal.
Det bliver nu efter befolkningstal, sådan at de tilskud heller ikke med størst vægt kommer derhen, hvor man i øvrigt har det bedst.
Det er den bedst stillede, der betaler, det er den bedst stillede del af kommunerne, og pengene vandrer derhen, hvor der er mest behov.
Så jeg vil bare indskrænke mig til i dag at glæde mig over, at det er lykkedes at komme igennem, og at det, jeg kalder et bredt flertal i Folketinget, står bag en udligningsreform, der er fremtidssikret og som kan holde i mange år, uden at vi kan regne med, at den skal plastres til med særordninger i fremtiden.
Det er faktisk særdeles vigtigt at nå dertil.
Så der er god grund til i dag at glæde sig over, at vi nu vedtager en lang række lovforslag, som er en udmøntning af den forligsaftale, der i sin helhed hedder udligningsreformen mellem de danske kommuner.
Derfor er der beholdt en særordning for særlig vanskeligt stillede kommuner.
Der er grund til at glæde sig over, at denne ordning er aftalt sådan, at bestemte kommuner, der opfylder bestemte kriterier, efter aftale med Indenrigs- og Sundhedsministeriet kan få skabt et program, der kan løfte dem over de næstkommende år.
Så der er både mulighed for at hjælpe og alligevel et generelt system, der kan bære i sig selv.
Dermed kan jeg rolig sige, at Venstre er glad for den her udligningsreform, og at vi fuldt og helt står bag den.
Vi har bestemt tænkt os at stemme for forslagene.