Henrik Dam Kristensen (S), 2000-04-27:
Det har været en bred debat.
Vi er kommet vidt omkring i løbet af dagen, og jeg synes egentlig, det på mange områder også har været en god debat til trods for Enhedslistens lidt terrieragtige holdning en gang imellem.
Jeg synes, der trods alt står tilbage et billede af et velfærdssamfund, som alt i alt er velfungerende, og som alt i alt på bedste vis forsøger at løse de opgaver, som man må forvente at et velfærdssamfund skal løse.
Men jeg vil også konkret pege på nogle områder, hvor tingene kan gøres bedre. Det er faktisk også derfor, regeringen har sat gang i de initiativer, den har, med den folkedebat og den folkehøring, som vi er i gang med i øjeblikket, og som jeg skal vende tilbage til.
Nogle enkelte konkrete oplysninger: Enhedslisten var bl.a. i flere omgange inde på det urimelige i økonomiske sanktioner over for svage grupper
, og jeg vil koncentrere mig om kontanthjælpsmodtagerne: Det er sådan, at kontanthjælpsmodtagerne har pligt til at udnytte deres arbejdsmuligheder, dvs. stå til rådighed for arbejdsmarkedet.
Modstykket til retten, når det gælder den offentlige forsørgelse, er, at man opfylder sin pligt til at deltage i aktiveringen, og jeg skal gerne bekende, at det synes jeg er rimeligt.
Jeg synes også, at de sanktioner, der er tilknyttet ordningen, langt hen ad vejen står mål med det, der er sigtet med dem.
Det er rent faktisk sådan, at hvis man afslår et tilbud om aktivering, kan hjælpen kun standses, hvis tilbudet stadig er åbent.
Det er klart, at hvis tilbudet falder bort, kan kommunen vælge at gøre hjælpen tilbagebetalingspligtig, men der er altså også nogen retssikkerhed på området.
Så er der hele diskussionen om sygedagpengemodtagerne, der sætter sig mellem to stole, og som også har været en del af den socialpolitiske diskussion gennem en periode.
Jeg vil gerne gøre opmærksom på, at problemstillingen efter min bedste overbevisning hænger sammen med, at kommunerne ikke altid forstår at benytte de instrumenter, som de skal benytte.
Når vi har valgt at gøre det på den måde, er det bl.a., fordi vi har fået nogle klare rapporter, som fortæller, at jo længere tid man er på sygedagpenge, jo vanskeligere kan det blive at komme tilbage. Så vil jeg gerne sige til Enhedslisten, at der er en række instrumenter, som jeg synes de kommuner, hvor der er problemer, langt hen ad vejen skal blive bedre til at benytte.
Men jeg er sådan set også opmærksom på, at der er et problem på området, og derfor har vi en undersøgelse i gang, hvor jeg forventer, at vi får nogle resultater her i løbet af maj måned - det er i hvert fald det, det ligger til i øjeblikket - og så vil vi kigge på problemet.
Så er der en anden klump, som specielt Enhedslisten var inde på, og som man kunne kalde en yderligere demokratisering, altså at man som modtager af en eller anden form for hjælp i højere grad skulle have mulighed for at påvirke de beslutninger, der bliver taget om én:
Jeg synes, det er vigtigt at få klargjort, at sådan er lovgivningen, og så må vi jo sørge for, at de steder, hvor man eventuelt ikke lever op til lovgivningen, tager vi fat på tingene i stedet for at pukke på lovgivningen.
Lovgivningens intentioner er sådan set ganske udmærkede. Så er der forslaget om at sikre alle pensionister gratis
tandpleje
og nødvendig medicin og briller
Pensionister kan desuden via reglerne om personlige tillæg få mulighed for at få dækket
den egenbetaling, der måtte være forbundet med køb af medicinen, og for en pensionist, der er i en vanskelig økonomisk situation, vil det således være muligt for kommunen at yde tilskud til både tandpleje, medicin og briller
, så pensionisten ikke selv har udgifter hertil.
Jeg er i øvrigt meget enig med dem, som har gjort betragtninger om, at skal der hjælpes på dette område, skal det være en målrettet hjælp til de svageste ældre. Undervejs har også hjemløseproblematikken været diskuteret.
Fru Tove Videbæk var inde på den her til sidst, og jeg vil bare sige, som jeg også sagde indledningsvis, at regeringen er lige på trapperne med handlingsplanen.
Jeg er ligesom fru Tove Videbæk optaget af, at vi i de sidste forhandlinger fra statens side fik 200 mio. kr. til området, og at kommunerne nu har suppleret med yderligere 200 mio. kr., så vi rent faktisk har indsatsmuligheder for 400 mio. kr. i de kommende år.
Her er det nødvendigt at gøre en indsats, og som sagt er planen lige på trapperne.
Regeringen fremlagde for ikke så forfærdelig lang tid siden oplægget »Det holdbare samfund«.
Det skal i realiteten ses som en videreførelse af den konsekvente politik, der har været ført tilbage fra 1993, og som har taget sigte på at løse de store samfundsmæssige problemer, som ganske rigtigt fandtes, da vi kom til i 1993.
Meget er rent faktisk lykkedes, nu er tiden så kommet til at gå skridtet videre, og derfor synes jeg, det er vigtigt, at både Enhedslisten og andre har forståelse for, hvad det er for en fase, regeringen er i i øjeblikket.
Jeg vil gerne signalere, at der i realiteten er tre faser.
Jeg skal hilse og sige, at når man kommer rundt til høringer, hvad enten det er dem, vi har organiseret på landsplan, eller dem, ressortministerierne har placeret ude regionalt, kommer der mange mennesker, og de har megen lyst til at diskutere de fire kerneområder, vi har lagt frem.
Vi er altså godt i gang med lyttefasen nu, og det er som minister utrolig inspirerende at deltage.
Men jeg er mig meget bevidst, at efter lyttefasen kommer der en form for konklusionsfase, og efter konklusionsfasen kommer der så en udførelsesfase, og det vil regeringen tage sig af, også i de måneder, der ligger foran os.
På sundhedsområdet har vi signaleret, at nu er det netop de bredere folkesygdomme, der skal tages fat på.
Med hensyn til noget, som også har været rejst her i dag, skal jeg give det signal, at det er korrekt, at vi ser eksempler på, at der er nogle, der sætter sig mellem to stole, fra de er færdigbehandlet på hospitalet, til de kommer hjem til kommunen, når det gælder om at sikre en ordentlig genoptræning.
170.000 nye pladser.
Nu er vi altså kommet væk fra den triste situation, mange børnefamiliers hverdag befandt sig i for ikke så forfærdelig mange år siden, nemlig den bekymring, når glæden havde lagt sig over den lille nyfødte: Hvordan får jeg nu passet mit barn på en tilfredsstillende måde?
Vi er tæt på nu at kunne passe alle de børn, som der bliver efterspurgt pasningsmuligheder for, og derfor har jeg også tilkendegivet, at nu er næste skridt at kigge på kvaliteten af indholdet i de pasningsmuligheder, vi har.
Det vil vi tage fat på med et udvalgsarbejde hen over sommeren.
Jeg synes også, der kom et spændende signal fra høringen
i Århus, som jo netop handlede om familie- og skolepolitikken.
Her var der mange, som påpegede, at der netop skal skabes nogle bedre broer mellem de forskellige ordninger, og at for mange forskellige pædagogiske situationer mødes.
Det er også noget af det, regeringen har lagt mærke til og har noteret sig.
Angående det rummelige arbejdsmarked vil jeg gerne sige, at her er der for mig tre afgørende dele, som der skal tages fat på.
Den ene er vel først og fremmest arbejdsministerens ressort, og det er forebyggelsen eller det dårlige arbejdsmiljø: at der ikke bliver skabt så mange førtidspensionister.
Så er der projekt Arbejdspladsfastholdelse, altså at virksomhederne bliver forpligtet til også at fastholde medarbejdere, som kommer ud for en kritisk situation, og endelig, at vi får skabt nogle flere fleksjob.
Det sidste, jeg skal nævne, er hele ældreområdet, og jeg kan sige, at der også her er en ganske god dialog i gang.
Der er nogle, der siger, at management har vundet for meget indpas, og det skal jeg ikke afvise at der kan være eksempler på, men jeg vil gerne fastholde, at en ordentlig tilrettelæggelse og styring af tingene netop er det, der kan skabe mulighederne for, at vi også her kan skabe omsorg.
Jeg er også optaget af, at vi får lavet yderligere demokrati her.
Jeg tror, vi skal have demokratiseret også dette område, som vi eksempelvis kender det fra forældrebestyrelser i børnehaver og i folkeskolen.
Her har der også her i Folketingssalen inden for de seneste uger været spændende diskussioner. Jeg tror, det også her handler om at skabe noget mere gennemsigtighed.
Der er et eller andet paradoks i, at man møder den ene socialudvalgsformand og den ene borgmester efter den anden, som er stolt af netop deres hjemmepleje eller deres ældrepleje, og når man så tager ud og besøger kommunerne, møder man mange ældre, som siger, at det er godt at blive ældre i netop den kommune, samtidig med at de ofte siger: Vi frygter den situation at komme på et af kommunens plejehjem.
Jeg tror på mere gennemsigtighed i den måde, tingene er tilrettelagt på, en mere klar indgangsvinkel, som hedder, at kommunerne i højere grad skal tvinges til over for deres borgere at tilkendegive, hvad det er for et serviceniveau, man vil have, og så lade sig evaluere og på et åbent byrådsmøde sammenligne evalueringen med det, der var intentionerne fra politikernes side: Hvordan står det til i virkelighedens verden?
Jeg skal sige, at der er nogle steder, hvor det kan gøres bedre, når det gælder personale, og her var der en spændende debat, som jeg kunne genkende mange momenter i.
Så skal jeg bare slutte med at sige to ting: For det første ser vi nogle forskelsbehandlinger, som ikke er helt fair med hensyn til formuegrænserne, som er fra 10.000 kr. i nogle kommuner og op til 100.000 kr. i andre.
Her vil jeg gerne sende et signal om, at det skal gøres mere ensartet, og at vi skal have hævet bundgrænsen.
Og for det andet vil jeg tilkendegive, som det også har været sagt undervejs, at jeg tror, der er behov for, når det gælder ældreområdet, at vi i de kommende år får bygget noget mere.