runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Annette Just (FP), 1998-01-13:
Blot et svar til hr. Jørgen Estrup, som gør mig opmærksom på, at Tjernomyrdin i foråret sidste år fik sagt, at det kunne da tænkes, at Rusland også ville være medlem af NATO.
Som hr. Jørgen Estrup også er opmærksom på, så var der bl.a. en præsident, hr. Jeltsin, som sagde, at det syntes han ikke var nogen god idé.
Og hr. Estrup var, så vidt jeg erindrer, også med i Dumaen, da vi var derovre med Forsvarskommissionen, hvor det ganske klart og tydeligt blev sagt, at Rusland ikke havde nogen intentioner om at blive medlem af NATO.
Selv om jeg absolut ikke vil sige, at det ikke kan ske i løbet af de næste 100 år, at Rusland ønsker medlemskab af NATO, tvivler jeg lidt på, at det bliver sådan lige det første par år.
Der er vist ingen, der er i tvivl om, at Fremskridtspartiet er et hundrede procent tilhænger af NATO og af NATO's udvidelse.
Så med beslutningsforslaget har vi overhovedet ingen problemer.
Det eneste, vi kan sige af negativt - og det kan vi jo til gengæld godt sige - er, at vi mangler nogle lande.
Vi mangler Estland, Letland, Litauen og måske Rumænien og Slovenien.
Men det muliges kunst var at få Polens, Tjekkiets og Ungarns største ønske, netop at blive optaget i NATO, igennem.
Og jeg er stolt af at være medlem af et parlament, som forhåbentlig kan blive det første land til at ratificere
denne her udvidelse af NATO.
Jeg mener, at det er utrolig vigtigt, at Danmark på alle mulige og umulige måder bliver ved med at samarbejde med de tre baltiske lande, som vi har gjort indtil nu, og som vi fortsætter med at gøre ikke kun på det militære uddannelsesmæssige område i PfP i det tidligere Jugoslavien, hvor vi har samarbejdet, men også på så mange andre områder for at hjælpe de tre lande til at kunne blive en naturlig del af NATO og med tiden også af det økonomiske samarbejde, vi har i Europa.
Men det er også vigtigt, at vi hjælper, så godt vi nu kan klare det - vi er et lille land - lande som Rumænien, der har gennemgået den store revolution og fået demokrati, og som er på rette spor, og at vi får sådan et kæmpe land til at forstå, at vi også ønsker at tale deres sag.
Det samme gælder Slovenien, som vi jo i virkeligheden mange gange - undskyld, jeg siger det - glemmer en smule, for det er der så mange andre, der taler om, og så behøver Danmark det jo ikke.
Men er det ikke vores forbandede pligt at blive ved med at sige: Der er i hvert fald fem lande, som vi nu skal tale for og prøve at få det samarbejde med, som vil gøre det muligt, at de kommer med i den næste udvidelsesbølge?
Jeg synes, det er en hån mod Polen, Ungarn og Tjekkiet, at vi har to partier i Danmark, som tør sige, at det er vigtigere at lytte til, hvad Dumaens folk, som i øvrigt næsten alle sammen er tidligere eller nuværende generaler, siger, end til, hvad de frie befolkninger og deres demokratisk valgte parlamenter har besluttet.
Det synes jeg er en hån, og jeg er flov over at sidde i parlament sammen med to partier, der i den grad tilhører den gammelkommunistiske betonsocialisme.
Villy Søvndal (SF), 1998-01-13:
På trods af at det selvfølgelig kan blive pinligt at forlænge flovheden, vil jeg stille et enkelt analytisk spørgsmål.
Når nu fru Annette Just laver det kæmpestore NATO med alle lande på nær Rusland og henviser til de nye demokratier, så forstår jeg på fru Annette Just, at Rusland ikke er et nyt demokrati.
Er det rigtigt opfattet, at Rusland i modsætning til de andre lande ikke repræsenterer demokratiske træk overhovedet?
Har fru Annette Just overset, at der har været frie valg til præsidentposten, at der har været frie valg til Dumaen, at der er en forholdsvis fri og velfungerende presse? Jeg har derfor bare det enkelte forståelsesspørgsmål:
Hvorfor tilhører Rusland ikke kredsen af nye demokratier?
Hvad er det, fru Annette Just er så vred på Rusland over, og hvorfor skal det så gå ud over os andre syndige?
Jeg tror, det er første gang i mit politiske liv, jeg er blevet beskyldt for at være gammelkommunist.
Det må igen skyldes et helt fundamentalt ukendskab til hele SF's historie og SF's ståsted, hvis man mener det.
Må jeg gøre opmærksom på, at SF's hele dannelse hænger sammen med et opgør med gammelkommunismen efter invasionen i 1956.
Jeg skal også takke udenrigsministeren for svarene, men jeg har et enkelt spørgsmål. Jeg vil godt kvittere for det danske formandskabs indsats i Danmarks periode som OSCE-formandsland
, men det, der ligger i det, er mere et spørgsmål: Hvad er udenrigsministerens langsigtede vision om OSCE's rolle?
Hvad er den langsigtede vision?
Netop fordi man har gjort et godt stykke arbejde, er det vel også nærliggende at indvi os andre i, hvad man har af videre perspektiver.
Jeg vil godt spørge udenrigsministeren: Hvor stor er efter udenrigsministerens opfattelse sandsynligheden for, at de baltiske lande er med om 5 eller 10 år? Tror udenrigsministeren, at de baltiske lande til den tid er NATO-medlemsstater?
Det spørgsmål må være rimelig let at besvare.
Et sidste spørgsmål: Ministeren redegjorde for, at der godt kan laves aftaler på trods af det skærpede forhold mellem Rusland og Vesten, og nævnte tre eksempler, hvoraf de to er ikkeeksisterende.
Det er vel det samme som, at når jeg har skudt de tre fugle, der sidder oppe på taget,
har jeg skudt tre sammenlagt.
Et af de to eksempler, der blev nævnt, var START-III, men det bliver jo ikke til noget, medmindre START-II bliver til noget, og START-II bliver blokeret i den russiske Duma på grund af NATO-udvidelsen.
Det andet var CFE-aftalen, hvor der var forståelse; men her er det, som jeg har forstået det, igen NATO's synspunkt, der blokerer, altså ønsket om, at man skal kunne fremføre, og at der ikke skal være loft over, hvor meget man må fremføre. Det er det synspunkt, der p.t. spærrer i forhandlingen, så vidt jeg har forstået diskussionen. Det vil sige, at man nævner tre ting, hvoraf de to er ikkeeksisterende.
Tyder det ikke netop på, at vi har ret, når vi siger, at det bliver svært at lave bindende aftaler?
Keld Albrechtsen (EL), 1998-01-13:
Jeg tror, der er en ting, fru Annette Just har misforstået ret grundigt.
Det er i hvert fald sådan for Enhedslistens vedkommende, at vi ikke har deponeret vores holdning hos noget lands parlament, hverken hos Senatet eller Dumaen eller det polske parlament eller for den sags skyld hos flertallet i den her forsamling.
Nej, det, vi tager i betragtning, er ganske enkelt: Hvad er fornuftigt at gøre i en situation, hvor vi med hundrede procents sikkerhed ved, at hvis man fortsætter denne proces, som hr. Estrup var inde på, med en kæde af NATO-udvidelser, så ødelægger man forholdet mellem Rusland og Vesten?
Så kan man diskutere, om det er fornuftige reaktioner
fra russisk side.
Man kan diskutere, om det er det ene eller andet synspunkt, man skal tage hensyn til, men man kommer ikke uden om den kendsgerning, at man skaber et nyt modsætningsforhold, som kan lede frem mod en ny kold krig
Vi sammenholder disse ting med hinanden og drager vores konklusioner - vores egne konklusioner.
Annette Just (FP), 1998-01-13:
Det mener jeg måske ikke han er på det her punkt, for den frygt, som hr. Keld Albrechtsen mener der vil opstå, ved at der er modsætninger mellem NATO-udvidelser og, hvad den russiske Duma og andre i Rusland kan finde på at sige, hænger ikke sammen med det, jeg sagde.
Det var nemlig, at de lande, der ønsker optagelse i NATO, er dem, der er blevet taget alvorligt.
Det er de demokratier, som vi siger, at vi kan hjælpe.
Det er dem, der ønsker optagelse, og hvis hr. Keld Albrechtsen ikke er opmærksom på det, så er det blevet sagt mange gange ved tidligere debatter: Rusland har ikke søgt om optagelse. Rusland er overhovedet ikke på tale.
De ønsker det ikke.
De erkender, at det ikke er dér, de hører hjemme.
De hører hjemme i OSCE og det samarbejde, der skal være dér.
Når hr. Villy Søvndal med rette gør vrøvl over, at jeg har sagt, han havde en gammelkommunistisk tankegang,
så vil jeg gerne beklage det, for jeg må erkende, at hr. Villy Søvndal selv ikke er særlig gammel.
Derudover vil jeg sige, at min påstand var ganske korrekt.
Selvfølgelig erkender jeg, at Rusland er et nyt demokrati.
Der er direkte valg.
Jeg har selv været valgobservatør, så jeg er ret opmærksom på det.
Det behøver hr. Villy Søvndal såmænd ikke tvivle på.
Sagen er, at de ikke er enige om noget som helst.
Sagen er, at det eneste, de har været enige om, er, at de ikke ønsker optagelse i NATO, og at Dumaen i hvert fald indtil nu kun har givet udtryk for, at de nok selv skal klare ærterne og sikre et for Rusland sikkert militær.
Så kan man så diskutere, hvor sikkert det er.
På den måde tror jeg, at jeg har gjort det ret klart, at Fremskridtspartiet ikke af frygt, men af ærbørdighed over for nogle, der ønsker den vestlige sikerhedsmekanisme, også siger ja til dette beslutningsforslag.
Jørgen Estrup (RV), 1998-01-13:
Jeg forstår, at fru Annette Just har den opfattelse, at det aldrig kunne komme på tale, at Rusland ville søge om medlemskab, og at det i hvert fald overhovedet ikke var aktuelt på nogen som helst led.
Derfor vil jeg gerne citere, hvad den russiske ministerpræsident Tjernomyrdin var citeret for i Politiken den 2. februar sidste år, hvor han udtalte: »Rusland ønsker at blive medlem af NATO med fuld stemmeret.« Det er bare til eftertanke for fru Annette Just.
Jeg ved godt, at det vil tage et par dage at fordøje det, men jeg vil så samtidig minde fru Annette Just om, at det kan bekræftes, hvis man læser debatten sidste år, at der var et overvældende flertal her i Folketinget, som sagde, at når Rusland opfyldte forudsætningerne, herunder på det demokratiske plan, så kunne det være en helt naturlig proces, at Rusland var med, og at processen på ingen måde udelukkede Rusland.
Helle Degn (S), 1998-01-13:
På baggrund af den debat, der har udviklet sig, føler jeg også behov for at understrege, at Socialdemokratiet har den opfattelse, at vi er midt i en procesudvikling.
Jeg sagde i mit første indlæg, at dette er kodeordet.
Ingen i vores Europabillede er på forhånd pr. definition udelukket.
Det er skakbrikker, der står på et stort skakbræt, og de kan flyttes, og de bliver flyttet i de kommende år. Procesudviklingen er nødvendig grundet det eksisterende moderne trusselsbillede, som vi opererer inden for. Procesudviklingen er nødvendig og ønsket af mange lande, og vi ønsker også at understøtte den procesudvikling.
Som hr. Jørgen Estrup på et tidligt tidspunkt var inde på,
kan vi ikke vide, hvor den proces slutter, eller i hvilken retning den udvikler sig, men vi vil gerne være med til at facilitere den.
Og sidst, men ikke mindst vil jeg også gerne understrege, at her drejer det sig altså om lande, som med en suveræn regering, folkevalgt, både i Polen, Tjekkiet og Ungarn ønsker medlemskab i en organisation.
Så vil SF og Enhedslisten ikke acceptere, at de skal være medlem af den organisation.
Det mener jeg sådan set ikke rigtig tilkommer dem.
Henrik Svane (RV), 1998-01-14:
Da Det Radikale Venstres uddannelsespolitiske ordfører ikke kan være til stede i salen, skal jeg læse følgende: Vi er enige med Venstre og De Konservative i, at det er godt at styrke kvalitetsarbejdet i hele uddannelsessystemet, og vi er meget tilfredse med, at man i den offentlige debat sætter kvaliteten i fokus.
Dermed kommer det netop også frem, at der er mange anskuelser af, hvad kvalitet er, hvordan kvalitet manifesterer sig, og hvordan kvalitet kan måles - hvis kvalitet altså overhovedet kan gøres målbar på andet end få og meget snævre områder.
Hvad angår folkeskoleområdet, går jeg ud fra, at partiet Venstre fortsat er med i forliget og derfor deltager i de fælles drøftelser herom.
I Det Radikale Venstre følger vi aktivt de initiativer, som allerede er sat i værk.
Her tænker jeg f.eks. på projektet »Kvalitet, der kan ses«, 8-punkts-programmet »Folkeskolen år 2000« og national kompetenceudvikling.
Det Radikale Venstre kan ikke støtte beslutningsforslaget.
Poul Nødgaard (DF), 1998-01-14:
Jeg forstod undervisningsministerens indlæg sådan - det kan jo være, det er mig, der har misforstået det - at mange af de ting i realiteten allerede kører, og dér kunne jeg nævne bare én ting, der står i forslaget, som jeg i hvert fald helt håndgribeligt selv ved kører, og det er samspillet mellem erhvervslivet og uddannelsesinstitutionerne, for ellers kunne vores samfund simpelt hen ikke fungere.
Om det så er det, forslagsstillerne tænker på skal køre endnu bedre,
er vel sikkert en udmærket sag.
Så kan vi få lagt
sådan en seddel frem i Uddannelsesudvalget, og så kan vi se, hvad der er tilbage, som ministeriet eventuelt slet ikke har gjort noget ud af, hvis man nu skulle forestille sig, det var tilfældet. Det regner jeg med at vi kan få.
Så vil jeg lige spørge Venstre og De Konservative om en enkelt ting, og det skal bestemt ikke forstås negativt.
En af de ting, jeg er faldet over i forslaget, også da vi på vores gruppemøde i formiddags gennemgik det, er det med at ville give karakter fra 5. klasse.
Har man forestillet sig, at det skulle være den almindelige 13-skala, der skulle være gældende for de små elever, har man mere forestillet sig en form for en standpunktsudtalelse eller noget i den retning, eller hvor barsk har man tænkt sig at gå til værks?
Vi skal trods alt tænke på, at det er elever på måske 11-12 år.
Vi er ikke negative over for det, men vi vil gerne have de to partier til eventuelt at gøre lidt mere rede for det.
Det kunne de gøre her senere eller også gøre det under udvalgsarbejdet.
Vi er ikke så kritiske, vi tager imod det, når man kommer med det.
Gennemgående synes vi, det er et godt forslag, men jeg er lidt usikker, når ministeren ligesom siger, at de fleste af alle de ting, der står i forslaget, reelt kører i ministeriet.
Det må vi så have afklaret nu under det kommende udvalgsarbejde, som vi ser frem til at deltage aktivt i.
Anne-Marie Meldgaard (S), 1998-01-14:
I talen her blev der nævnt meget om folkeskoleforliget, og jeg vil spørge, om det ikke er en stor sammenblanding af det egentlige folkeskoleforlig og så den aftale, der blev indgået om »Folkeskolen år 2000«?
Jeg går stærkt ud fra, at Venstre fastholder at være en del af folkeskoleforliget og også vil overholde det.
Det vil jeg gerne have et svar på.
Jan Køpke Christensen (FP), 1998-01-14:
Så vil jeg på hr. Anders Mølgaards vegne tillade mig at sige: Når man er Venstremand, ønsker man det her forslag gennemført.
Det har vi lige hørt.
I samme indlæg bliver der sagt, at Venstre er hundrede procent loyal over for et folkeskoleforlig.
Det hænger ikke sammen, og det er så klart skåret ud i pap, at alle kan se, at hr. Mølgaard, der normalt altid viser her fra talerstolen, at han er en begavet person, åbenbart ligesom har trådt helt ved siden af i dag og slet ikke ved, hvordan han skal gebærde sig.
Havde det været en forespørgsel, man havde stillet, og man havde fremført sådan nogle synspunkter, havde det ligesom været sagligt, men jeg mener nok, at dette er for tydeligt over for pressen, der som sædvanlig ikke er til stede, så der sker nok ikke så meget ved det for Venstres vedkommende.
Jeg synes faktisk, at det her er for pinligt.
For at man skal undgå misforståelser, skal jeg lige kort understrege, at Fremskridtspartiet naturligvis støtter de fleste af de elementer, der ligger i dette forslag, således som jeg sagde under min ordførertale, men det er klart, at jeg ikke har sagt noget om, at jeg ville stemme for det her forslag.
Hvis det skulle vise sig, at der var et flertal for dette forslag, hvad vi godt ved der ikke er, så står hr. Anders Mølgaard jo i et kæmpe dilemma.
Man fremsætter et forslag, som man inderst inde faktisk ikke ønsker gennemført.
Det er vist sjældent, det sker her i Tinget, men vi må altså konstatere, at i dag har Venstre fremsat et beslutningsforslag, som de på forhånd siger de ikke ønsker der er et flertal bag.
Anders Mølgaard (V), 1998-01-14:
Imod min natur vil jeg gøre det rimelig kort.
Først til den socialdemokratiske ordfører: Jeg tror nok, jeg forsøgte at sige før, at vi selvfølgelig ønsker at være en loyal del af forligskredsen, og det mener vi stadig væk vi er.
Det er vores opfattelse også af udgangen på det ordførermøde, som jeg omtalte fandt sted den 2. september hos ministeren.
Vi ønsker at forblive der; vi skal nok bide tænderne i bordkanten ved hver given lejlighed.
Så til hr. Aage Frandsen fra SF: Nu er der jo mange faremomenter her i tilværelsen.
Hvis man skal vælge mellem, om den største trussel er et alarmerende svækket fagligt niveau, eller at vi måske bliver nødt til i hvert fald på indholdssiden at anvende nogle centraliseringsmidler, så er jeg ikke i tvivl om, at jeg vil foretrække, at det faglige niveau bliver af en rimelig kvalitativ karakter, og at vi så måske bliver nødt til at anvende nogle centraliseringsinstrumenter i hvert fald på indholdssiden.
Men det er centralt at slå fast, at det vel at mærke er på indholdssiden.
Ellers tror jeg egentlig, at både SF og Venstre faktisk generelt er enige om, at decentralisering er vejen frem, men jeg tror, at det på indholdssiden er nødvendigt at have nogle nationale fyrtårne, så ..., men det skal jo gøres meget kort.
Hr. Bruno Jerup vil jeg gerne takke for ønsket om, sådan forstod jeg det, at vi snart fik en borgerlig liberal regering, og at der kunne blive en ny linje her i Folketinget.
Tak for det; det er usædvanligt at få sådan en opbakning her en sen vintereftermiddag.
Til hr. Køpke Christensen vil jeg sige, at jeg må skuffe hr. Køpke Christensen en lille smule, for det er klart, at vi ønsker det her vedtaget.
Men vi ved jo godt, at der bliver en udvalgsbehandling, og at der bliver noget debat, og så må vi se, hvor meget det er muligt at få igennem.
Ellers vil jeg slutte af med at takke generelt for de meget positive toner, der lød fra Fremskridtspartiet, CD og Dansk Folkeparti under den generelle ordførerrunde.
Hans Peter Baadsgaard (S), 1998-01-14:
Jeg var meget glad for Fremskridtspartiets ordførers klare melding om forholdet til forliget om folkeskoleloven.
Det var til at tage og føle på.
Er man indgået i et forlig, står man hundrede procent bag det forlig.
Derimod synes jeg, hr. Anders Mølgaard efterlader stor tvivl om, hvor Venstre står, om Venstre har indledt en ny praksis for, hvad det vil sige at være med i et forlig, og derfor må jeg spørge sådan helt konkret: Ønsker Venstre dette forslag vedtaget, eller er Venstre indstillet på at stemme for, at i hvert fald den del, der vedrører folkeskolen, skal udgå, inden man kan arbejde videre med det?
Bruno Jerup (EL), 1998-01-14:
Jeg tror også, hr. Køpke Christensen har fat i en god pointe i forhold til Venstre i denne sag.
I hvert fald kan man sige, at det er tydeligt, at Venstre både forsøger at blæse og have mel i munden, at tale med to, tre og fire tunger på samme tid og flakker rundt i tågerne.
Jeg stillede et spørgsmål om Venstres forhold til den volumensyge, som fremgår af det forslag, der her foreligger.
Så siger hr. Anders Mølgaard: Jamen det kan godt være, at vi har volumensyge, men i øvrigt går vi ind for små uddannelsessteder.
Goddag, mand - økseskaft!
Dér er man ligesom nødt til at tage stilling til, hvad man vil, om man tror, at der godt kan være kvalitet på små uddannelsessteder, eller man har det princip, at det skal være stort, for at det kan være godt.
For det er åbenbart det sidste, hr. Anders Mølgaard sammen med hr. Frank Dahlgaard har skrevet under på her, og det forstår jeg godt, for hr. Dahlgaard vil gerne have det så stort som muligt, ellers kan det ikke blive godt nok, men det plejer ikke at være det, som Venstre siger.
Så der er åbenbart et problem dér.
Med hensyn til min støtte til Venstre som regeringsparti
vil jeg lige sige, at jeg synes, det interessante ved hr. Mølgaards indlæg er, at han jo lægger helt nye principper for indgåelse af forlig for dagen, i hvert fald fra Venstres side.
Det synes jeg er interessant, og jeg ser frem til en situation, hvor alle de forlig, som Venstre har indgået med regeringen, kan blive opløst.
Aage Frandsen (SF), 1998-01-14:
Det er jo somme tider udmærket at inddrage erfaringer fra det virkelige liv, men man skal også passe på ikke at inddrage
for meget
Jeg er glad for, at hr. Frank Dahlgaard bekræftede, at det var et konkret eksempel og ikke skulle opfattes generelt.
Aage Frandsen (SF), 1998-01-14:
Jeg vil godt spørge hr. Anders Mølgaard som Venstres uddannelsespolitiske ordfører, om han ikke er bange for, at der i alt det, der ligger her, hvor man skal kontrollere, måle og finde ud af at styre og sådan noget, er en forfærdelig risiko for centralisering.
Det kan man jo være tilhænger af, men det må vel være ud fra, at man mener, at en centralisering er et middel, men når man er tilhænger af en decentralisering, er det vel, fordi man netop tror, at tingene kan blomstre og udvikle sig, og at det ikke er sundt og godt at fratage det enkelte menneske indflydelsen på det sted, det er.
Er Venstre ikke bange for, at alle de dér ting, man skal sætte ind, i virkeligheden modarbejder det, som Venstre ellers har stået for?
Med hensyn til forlig eller ikke forlig, kan man vel sige, at i det omfang, et forslag risikerer at blive vedtaget her i Folketinget, er det en alvorlig sag at fremsætte det
, hvis man er forligspart.
Sådan har vi det hos os selv.
Omvendt er det også somme tider sådan, at man kan fremsætte
et forslag, som måske ligger inden for eller måske ikke ligger ikke inden for et forlig.
Vort forslag, som jo er det næste dagsordenspunkt,
synes vi ikke selv ligger inden for, men det er klart, at dette forslag ubetinget ligger inden for.
Det dér med pludselig at begynde med at give karakterer i 5. klasse og alt sådan noget, som Venstre jo heller ikke har foreslået, siden jeg ved ikke hvilket århundrede, er der altså ingen risiko for bliver vedtaget, så det er ren profilering her i Folketinget og af hr. Frank Dahlgaard uden for.
Frank Dahlgaard (KF), 1998-01-14:
Det er til hr. Aage Frandsens bemærkninger om, at der ikke, som jeg har påstået, er tale om et generelt kvalitetsfald på de videregående uddannelsers område, og at jeg har misbrugt nogle skriverier, som hans partifælle, hr. Kjeld Rahbæk Møller, har begået i Politiken.
Nej, det har jeg ikke.
Det er rigtigt, at de vedrører naturvidenskabelige uddannelser, nemlig ingeniøruddannelserne på Danmarks Tekniske Universitet, hvor hr. Kjeld Rahbæk Møller er ekstern lektor, og det drejer sig generelt om matematik.
År for år mærker
hr. Aage Frandsens partifælle i sin undervisning af de nye studerende, der starter på ingeniørstudiet, at de kan mindre og mindre af det helt generelt grundlæggende fag, som er nødvendigt, hvis man skal gennemføre ingeniørstudiet, nemlig matematik.
Bruno Jerup (EL), 1998-01-14:
Jamen hr. Dahlgaard har jo ret så vidt, at jo ældre man bliver, jo bedre bliver man i stand til også at kunne varetage sine egne interesser og formulere sine ønsker og krav.
Det er en naturlig ting, og hr. Dahlgaard har også ret så vidt, at jo mere viden man har om en sag, jo bedre vil man også være i stand til at kæmpe for den og formulere den offentligt over for lærerne eller over for nogle andre for den sags skyld.
Hvorfor det skulle forhindre, at man har en mulighed for også at gøre det, når man ikke er nået så langt,
er uforståeligt.
Det er muligt, at vi kun skal tilbage til 1820-30 i England, hvor det var sådan, at det konservative parti, Tory, havde nøjagtig den opfattelse, som hr. Frank Dahlgaard nu giver udtryk for, nemlig at overklassens rolle var som gode borgere at lytte til de andre, der naturligvis ikke havde så meget forstand, som de havde.
Det var naturligvis tory'erne, der skulle styre samfundet, og de skulle naturligvis som de gode borgere, den gode klasse, de var, lytte til folk.
Det er så konklusionen.
men det er måske også meget reelt.
Frank Dahlgaard (KF), 1998-01-14:
Nu taler vi om demokrati, og denne debat, som er sat i gang af hr. Bruno Jerup, er fuldstændig uden demokratiske vitaminer og uden noget indhold, som kan bruges til noget som helst.