Anders Samuelsen (RV), 2002-02-26:
Man kan vel sige, at det ikke er overraskende at få et svar i stil med det, som jeg fik på mit spørgsmål
Når den konservative ordfører har medgivet - sådan har jeg forstået det - at det ikke er et krav, at alle, som får dette tilskud via lovforslaget, skal behandles i udlandet,
må vi gå ud fra, at de, der ikke bliver behandlet i udlandet, kommer til at optage kapacitet herhjemme.
Det kan godt være, at de ikke optager kapacitet på de offentlige sygehuse, men i det omfang, kapaciteten så skal udvides i den private sektor, må det alt andet lige betyde, at kapaciteten bliver mindre i det offentlige sygehusvæsen.
Derfor bliver effekten, at fru Charlotte Dyremose i stedet for at stå som nr. 20 kommer til at stå som nr. 22 eller 23, og det er dét, der er problemstillingen.
I øvrigt: Hvorfor kunne studenten egentlig ikke også være omfattet af forslaget?
Hvad var egentlig argumentet for, at han ikke skulle være det?
Nu er det sådan, at en gang imellem kan det godt være, at fagkundskab på et område og en politisk indstilling kan stride imod hinanden, og det skal de også have lov til.
Men jeg må sige, at det i hvert fald er sådan, at Det Radikale Venstre er komplet og aldeles enig med hele fagkundskaben på det område, som vi behandler her, altså skatteområdet. Hele sagkundskaben, alt hvad jeg har kunnet drive op af folk, der har forstand på området, siger, at for at kunne klare os i den internationale konkurrence i fremtiden og for at sikre, at vi har arbejdskraft nok, osv. osv., skal vi sørge for at beskatte de immobile objekter mere og se at få skatten sat ned på de mobile.
Det vil oversat til dansk sige, at vi skal sørge for at hæve skatten på f.eks. fast ejendom mere eller mindre, alt afhængig af forholdene, og vi skal sænke skatten på andre områder og gerne kompensere så meget for skattestigning, at resultatet bliver nul.
Det ville der være fornuft i, det ville være det eneste rigtige at gøre. Problemet er bare, at vi har et parti, som fandt ud af, at det var et smart signal at sende til befolkningen, at man ville indføre et skattestop, som primært ville have den effekt, at folk slipper for at opleve, at de år efter år skal betale en anelse mere i ejendomsværdiskat.
Det signal virkede, må man sige; det var helt klart en medvirkende årsag til, at regeringen kom til magten.
Problemet er bare, at forslaget helt oplagt virker som at tisse i bukserne for at holde varmen.
Det giver en kortvarig fornøjelse, men på sigt er det rigtig, rigtig ubehageligt, og det vil også blive tilfældet her. Jeg kan se, hvordan regeringen allerede har måttet slå knuder på sig selv i forbindelse med sin første finanslov for at finde penge til at finansiere bl.a. skattestoppet på fast ejendom.
Det Radikale Venstre har fremlagt et fuldt gennemarbejdet skatteforslag, som ikke bare er en omlægning og heller ikke, som skatteministeren ellers har sagt, bare er et udtryk for, at når Det Radikale Venstre lægger op til skatteomlægninger, skal man holde på muldvarpen, altså holde
Af Det Radikale Venstres skatteoplæg, som er gennemarbejdet af både Skatteministeriet, Finansministeriet og Økonomiministeriet, og jeg ved snart ikke hvem, fremgår det bl.a., at en familie med en indtægt på knap 600.000 kr. om året vil blive ramt af Det Radikale Venstres udspil på den måde, at den kommer til at betale lige så meget i ejendomsskat som den familie, der har købt hus efter 1998, dvs. en lige behandling, uanset om man har købt før eller efter den 1. juli 1998.
Familien vil samtidig blive ramt af, at vi vil hæve afgiften på benzin en anelse, men på trods af alt dette ender den omtalte familie alligevel med en nettolettelse på 9.000 kr. om året efter det radikale skatteudspil.
Det er en fornuftig vej at gå, for vi får på den ene side beskattet fast ejendom og andre faste, immobile værdier i dette land højere og får på den anden side sat skatten på arbejde ned.
Vi giver et godt bidrag til, at Danmark beholder den arbejdskraft, der ikke mindst er behov for om 10 år, hvor den redegørelse, som den forrige regering kom med, og som den nuværende regering også bakker op, viser, at vi kommer til at mangle op mod 100.000 personer på arbejdsmarkedet.
Vi sagde selv, at vores oplæg ville sætte ca. 25.000 ekstra i arbejde, Dansk Arbejdsgiverforening sagde
50.000, og Finansministeriet sagde op mod 60.000, så det er den rigtige vej at gå.
Men regeringen har ingen bud på de områder.
Men har vi fået nogen bud på, hvordan det skal kunne lade sig gøre?
Og det forslag, som vi behandler i dag, trækker i den forkerte retning.