runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lone Yalcinkaya (CD), 2000-11-17:
CD byder denne justering af reglerne for deltagelse i den såkaldt selvvalgte uddannelse meget velkommen.
Vi mener, at det er meget vigtigt med uddannelse generelt.
Et generelt kompetenceløft i befolkningen er ønskeligt, og jo større løft, jo bedre.
Det er en af forudsætningerne for, at det danske samfund kan opretholde sit høje velfærdsniveau, og dette er en af grundene til, at CD deltager aktivt i arbejdsmarkedsreformerne.
I den førte arbejdsmarkedspolitik er der selvfølgelig en grad af tvang, og det har medført en del berettiget kritik.
Her tænker jeg specielt på det, man kan kalde den meningsløse aktivering.
De fleste eksempler på dette stammer dog fra den kommunale sektor og hører ikke ind under arbejdsministerens område, og derfor skal jeg ikke under dette dagsordenspunkt kritisere regeringen, men blot sige, at CD gerne så de to systemer samlet under ét med ens regler.
Men det var et lille sidespring.
Som sagt handler forslaget ikke om den pligtige aktivering, men om den selvvalgte uddannelse.
I CD mener vi, det er vigtigt, at dagpengemodtagere, der ønsker at komme i gang med en uddannelse, kan komme i gang hurtigere, end det er krævet, dvs. inden aktiveringsperioden, og også har rimelige muligheder for dette.
Man kan jo fristes til at sige: Jo før, jo bedre for dem, som er meget ivrige efter at komme i gang med noget uddannelse i stedet for bare at sidde med hænderne i skødet og vente på, at der skal ske noget.
Med nærværende forslag sker der en fornuftig udvidelse
af de tilbud, der er for selvvalgt uddannelse.
Det finder jeg meget positivt, og jeg håber på en fortsat udbygning af de selvvalgte kurser.
En anden, men mindst lige så vigtig, følge af forslaget er, at befolkningen kan komme til at opfatte AF som noget mere fleksibelt.
CD kan støtte forslaget.
Annette Jørgensen (DF), 2000-11-17:
Dansk Folkeparti ser positivt på lovforslaget, fordi det giver en række personer mulighed for selvvalgte uddannelser på op til 8 uger i konkrete tilfælde.
De nye grupper, der kommer til, ligger inden for transportområdet.
Forslaget indeholder også mindre tekniske ændringer vedrørende foreløbige planer for arbejdsmarkedsuddannelserne og klageadgang over afslag til at udbyde arbejdsmarkedsuddannelse.
De 15 mio. kr., som forslaget forventes at koste, skulle gerne komme hjem igen i form af øget beskæftigelse.
Dansk Folkeparti kan støtte forslaget, fordi vi finder, at det vil hjælpe til at uddanne personer inden for vitale områder af vort samfund.
Ole Sohn (SF), 2000-11-17:
Ja, det milde sind løber af med en.
Forslaget er jo trods alt
et bitte nøk i den rigtige retning, så SF kan også støtte forslaget, men vi synes bestemt, at der er tale om en utrolig minimal forbedring.
Jeg forstår simpelt hen ikke, at man laver alle de restriktioner, for når alle er enige om, at det er en tidlig indsats, der er helt afgørende, hvorfor dog så lave sådan noget bogholderiværk, hvor det hele skal kunne styres af hensyn til Finansministeriets bogholdere, frem for at gøre det, som er rigtigst for den enkelte arbejdsløse og er rigtigst for det lokale erhvervsliv?
Det forstår jeg simpelt hen ikke.
Men det er jo lidt svært at sige, at lovforslaget er dårligere end de eksisterende regler, så ud fra de betragtninger støtter vi det.
Så vil jeg gerne sige til specielt Venstres ordfører, at her har en kreds af partier indgået en aftale, som kræver accept fra en anden kreds af partier, fordi den griber ind i et andet forlig.
Jeg vil bare gerne sige, at vi har det sådan, at når tingene er fornuftige, kan vi såmænd roligt acceptere, at man laver en sådan aftale, og det burde man måske også tænke på i Venstre i andre sammenhænge, når der gribes ind i forligsområder, hvor Venstre er med.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2000-11-17:
Dette lovforslag er jo et led i den samlede pakke, som forligspartierne bag arbejdsmarkedsreformen har aftalt
, og vi støtter naturligvis forslaget.
Jens Vibjerg (V), 2000-11-17:
Da lovforslaget her er et lillebitte hjørne af det aftalekompleks, vi har på arbejdsmarkedsområdet her, kan Venstre selvfølgelig støtte lovforslaget.
Der er lige et par bemærkninger, vi kan vende i forligskredsen, men det vender vi tilbage til.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2000-11-17:
Man kan vel roligt sige, at i dag er den store opfølgningsdag, og i dette tilfælde er det opfølgning af aftalen om finanslov for 2000 mellem partierne bag den aktive arbejdsmarkedspolitik.
Det har vist sig, at det er uhensigtsmæssigt med en helt fast ramme på 6 ugers selvvalgt arbejdsmarkedsuddannelse til ledige dagpengemodtagere.
Vi har et arbejdsmarked, der efterspørger arbejdskraft med kvalifikationer, der kræver uddannelsesforløb ud over 6 uger, og der er enighed om, at en sådan barriere ikke kan siddes overhørig af hensyn til de ledige.
Med dette lovforslag åbnes der mulighed for, at dagpengeberettigede lediges selvvalg af uddannelse kan udvides inden for konkrete arbejdsmarkedsuddannelser, der i dag er mellem 6 og 8 uger.
I første omgang drejer det sig om at bemyndige ministeren til at udpege to områder på transportområdet, som umiddelbart efter gennemførelsen vil kunne føre til ordinært arbejde for de pågældende.
Men omdrejningspunktet for deltagelse i denne række af uddannelser, som strækker sig ud over 6 uger, har ikke altid været længden af uddannelsen, men også et spørgsmål om forsørgelse i tiden ud over 6 uger.
Det rettes der også op på med dette lovforslag, som drejer sig om godtgørelse i hele uddannelsesforløbet.
Godtgørelsen finansieres via AUF-midlerne, som tilføres yderligere 15 mio. kr. Lovforslaget indeholder også et par tekniske ændringsforslag om en forbedret klageadgang og en afskaffelse af foreløbige uddannelsesplaner.
Jette Gottlieb (EL), 2000-11-17:
Jeg tror desværre, at arbejdsministerens vurdering af mulighederne for enighed er en smule mere realistiske end hr. Ole Sohns.
Men jeg vil gøre opmærksom på, at Enhedslisten ikke har anfægtet rådighedsbegrebet som sådan. Der er meget stor forskel på det, regeringen siger, og det, regeringen gør.
Regeringen siger, at den giver arbejdsløse tilbud, men det passer ikke.
Regeringen giver arbejdsløse tvang, og det viser sig gang på gang, at det er en gold tvang, som er skadelig for den pågældendes mulighed for at komme ud på arbejdsmarkedet, fordi den ikke virker
efter hensigten
Hvad med at prøve at give den arbejdsløse myndighed til at vurdere sin egen situation?
Hvad med at prøve at bruge ordet tilbud i dets egentlige forstand?
Ole Sohn (SF), 2000-11-17:
Jeg vil gerne slå fast, at SF ikke har nogen principiel modstand mod hverken ret eller pligt, heller ikke i en aktiveringssituation.
Det, der sådan set er vores ønske, er, at man får ret til at sige fra til det, alle i Folketinget er enige om er noget bras, nemlig tvangsaktivering.
Deri ligger, at man både får retten og pligten.
Det er den, der mangler.
Ove Hygum (S), 2000-11-17:
Tak for modtagelsen af lovforslaget og tak til forligspartierne for konstruktive forhandlinger.
Det er jo egentlig en meget tilfredsstillende situation at være i som regering, at man på store strækninger i sin arbejdsmarkedspolitik helt generelt kan komme igennem med meget store dele af regeringens politik, som er udtrykt i regeringsgrundlaget.
At det så sker med skiftende flertal, viser efter min opfattelse kun regeringens handleduelighed.
Lad mig indledningsvis sige, når jeg nu har kvitteret for forligspartiernes deltagelse, at jeg ærlig talt er lidt overrasket over det sure opstød, der kom fra Venstres arbejdsmarkedspolitiske ordfører om det utilfredsstillende i, at forligskredsen ikke har set lovforslagene inden fremsættelsen.
Hr. Jens Vibjerg ved udmærket, under hvilket tidspres denne proces er foregået, og hr. Jens Vibjerg ved også, at det er meddelt officielt fra Arbejdsministeriets departement, at vi grundet tidspresset må sætte os sammen i forligskredsen efter førstebehandlingen og lave en egentlig gennemgang, nøjagtig som hr. Knud Erik Kirkegaard udtrykte det.
Det må vi selvfølgelig også gøre.
Det fortaber sig en smule i tågerne, hvilken stilling SF vil tage til lovforslagene på området.
Det er i hvert fald det indtryk, jeg står tilbage med.
Til Enhedslistens ordfører og til dels også til hr. Ole Sohn fra SF vil jeg sige: Det, der afgørende skiller, når vi ser på synspunkterne om aktivering og den aktive arbejdsmarkedspolitik, er jo spørgsmålet om, hvordan retten og pligten indrettes.
Jeg tror ikke, det er muligt at opnå enighed mellem regeringen, SF og Enhedslisten om retten til at sige nej, i hvert fald ikke efter det, jeg har hørt udtrykt her fra talerstolen ved denne lejlighed og tidligere.
Nu skal man jo ikke altid afskrive på forhånd, at synspunkter kan forandre sig, men her ser jeg en ret grundlæggende meningsforskel.
Lad mig understrege, at vi er lige så optaget af, at kvaliteten i aktiveringstilbuddene øges.
Jeg siger det, selv om det går godt med arbejdsmarkedspolitikken - og det gør det, selv om der indimellem er nogle, der glemmer det i debatten.
Men hvis ikke arbejdsmarkedspolitikken virkede, ville vi alt andet lige i den nuværende arbejdsløshedssituation have set langt højere lønstigningstakter, end tilfældet er.
Og hvordan går det med lønstigningstakterne?
De er faktisk faldende.
Alt andet lige ville vi også opleve på nuværende tidspunkt, at det i gennemsnit tog længere tid at genbesætte en ledig stilling.
Det er ikke så ringe, og det er derfor, at Danmark i den grad er blevet model for en række andre europæiske landes arbejdsmarkedspolitik.
Men det er ikke ensbetydende med, at det ikke kan blive bedre, og de justeringer, der er lagt frem, bærer i den rigtige retning.
Flere kommer til, ingen tvivl om det, men disse justeringer er, hvad vi når ved denne lejlighed.
Ole M. Nielsen (KRF), 2000-11-17:
Hr. Ole Sohn indledte sin ordførertale med at sige, at det her da ikke var det værste, han havde set.
Jeg vil kvittere med at sige, at det, han sagde, var da heller ikke det værste, jeg har hørt.
De bekymringer, hr. Ole Sohn havde for området her, er faktisk bekymringer, som jeg tror vi alle sammen har.
Jeg deler dem i hvert fald, og jeg tror faktisk også, vi alle sammen havde dem oppe på bordet, da vi lavede justeringerne.
Vi har også fået nogle svar fra regeringens side, og jeg skal ikke sige, at de ikke er tilfredsstillende, for de er såmænd tilfredsstillende nok.
Men problemet er altid, om man kan leve op til dem.
Min bekymring med hensyn til disse justeringer og arbejdsmarkedsreformen i det hele taget er: Er det her nok?
Der mangler jo meget i, at intentionerne i arbejdsmarkedsreformen er opfyldt, og de enkelte initiativer her kan syne ret beskedne, synes jeg.
Vi er enige i dem, men om de løser tilstrækkelig meget, er jeg i tvivl om.
Ud over de seks justeringer, som er omtalt her, står der i halvanden linje nedenunder, at der også sker nogle mindre justeringer af de gældende regler, og så er der endelig et par hængepartier, som regeringen har lovet at give svar på, og som man er ved at kigge på.
Alt i alt synes vi, det er gode tiltag, som virker lidt i den rigtige retning, og vi går selvfølgelig ind for dem, da vi har været med til lave dem.
Jette Gottlieb (EL), 2000-11-17:
I forbindelse med finanslovforhandlingerne fremlagde Enhedslisten en række forslag til forbedringer for de arbejdsløse, bl.a. fremrykkede tilbud, lempelse af reglerne om selvforskyldt ledighed, initiativer for at undgå udfald af dagpengesystemet og en mere central placering af a-kasserne med hensyn til grundregistrering og formidling.
Men vi måtte se vores problemkatalog vendt og forvrænget og serveret i en anden ramme, så regeringen foretrækker altså endnu en gang at lave aftaler på de områder med højresiden, og det er der ikke kommet noget godt ud af. I det foreliggende forslag er der en række elementer, hvoraf nogle må betegnes som discountfremskridt i forhold til den bevidstløse aktivering, mens andre kun gør situationen værre.
Til den første kategori kan vi henregne de forbedrede muligheder for jobrotation og målrettet integration af de svagere grupper på arbejdsmarkedet, men på den absolutte minusside vil vi fremhæve udliciteringen af arbejdsformidlingens opgaver til de frie markedskræfter.
Der er ingen tvivl om, at denne udlicitering vil blive modtaget med kyshånd af diverse konsulentfirmaer og andre, som her ser et oplagt marked for nye indtjeningsmuligheder.
Men vil det være til gavn for de arbejdsløse?
Det tror jeg ikke på, og lad mig tilføje, at lovforslagets bemærkninger om, at de private aktører aflønnes efter indsatsens effekt, alene vil have den konsekvens, at de selvfølgelig vil målrette deres indsats mod de stærkeste ledige, og så kan AF stå tilbage med de tunge problemer.
At a-kasserne nævnes blandt de mulige, private aktører er ikke en formildende omstændighed, hvilket enhver, der kender til deres arbejdspres, som er forårsaget af de stadige stramninger, som også den siddende regering har foretaget over for de arbejdsløse og a-kasserne, vil vide.
Det er en forudsætning for, at de kan påtage sig nye opgaver, at de også får tilført offentlige midler. Til sidst vil jeg konstatere, at de foreslåede ændringer af aktiveringsloven ikke ændrer noget grundlæggende ved aktiveringens karakter og tvang, og den stadige brug af ordet »tilbud« er i modstrid med Nudansk Ordbogs brug af ordet.
Hvis der er nogen, der ikke lige har den præsent, kan jeg sige, at ifølge Nudansk Ordbog betyder ordet »en opfordring til at modtage en tjeneste eller hjælp.«
»Opfordring« og »modtage« - det er altså ikke i den betydning, vi ser ordet »tilbud« i arbejdsmarkedslovgivningen. I Danmark eksisterer der et stadig voksende pseudoarbejdsmarked, hvor de arbejdende ikke får ordinær løn for deres indsats, og deres arbejdsforhold er heller ikke i overensstemmelse med de almindelige overenskomstmæssige.
Det er vi ikke indstillet på at fortsætte med, og da vi ikke kan forvente at komme igennem med at få forslaget delt op i sine enkelte bestanddele, vil vi stemme imod det samlede forslag.
Anders Samuelsen (RV), 2000-11-17:
Jeg skal undlade at holde en lang tale, og jeg skal også undlade at springe jublende op og ned fra talerstolen, selv om jeg kunne have lyst til det, for jeg synes, det er et fremragende lovforslag, som klart arbejder i den rigtige retning.
Vi får bl.a. åbnet for nye aktører på området, og det er en mærkesag for Det Radikale Venstre.
Det Radikale Venstre kan selvfølgelig støtte forslaget.
Lone Yalcinkaya (CD), 2000-11-17:
Det tidligere behandlede forslag var en kunstig ordning, og det her er en kunstig ordning.
Det er selvfølgelig altid nødvendigt med justeringer hen ad vejen for at gøre et godt system endnu bedre, og CD støtter derfor de foreslåede ændringer.
Med den aftale, der her er indgået mellem regeringen og de borgerlige partier, er der opnået en række forbedringer.
Lad mig sige lidt om de enkelte punkter, selv om klokken er mange.
Aktiveringen har tidligere fokuseret meget på uddannelse og kurser.
Det er selvfølgelig også det vigtigste, men det hele skulle jo også gerne ende med succesfuld jobsøgning og dermed ansættelse.
Alle vi, der har prøvet at skrive jobansøgninger, ved, at dette ikke altid er en ligetil proces, og derfor forekommer det fornuftigt, at der nu i AF-systemet gives øgede muligheder for også at arbejde med dette område.
Der er stadig en stor gruppe, der, for at bruge et populært udtryk, falder ud af dagpengesystemet, og dette er selvfølgelig et problem.
En øget indsats sidst i aktivperioden kan forhåbentlig være medvirkende til at afhjælpe dette problem.
Jo kortere tid man går ledig, jo bedre er det også for os alle sammen - eller sagt på en anden måde: Jo tidligere man kommer i arbejde, jo bedre er det for os alle, jo bedre resultater må vi også forvente at få, og derfor er den tidlige indsats vigtig.
Med den lave arbejdsløshed, vi har i dag, er det også meget vigtigt med den tidlige forebyggende indsats mod flaskehalse. CD synes, det er vigtigt, at der kommer andre aktører ind på billedet, og CD ville meget gerne være gået videre end det foreslåede.
Vi mener ikke, at arbejdsformidlingen skal have monopol på dette område, og vi håber, at forslaget kan sættes en proces i gang i en retning, som modvirker dette.
Vi har behov for at gøre noget for de svage på det danske arbejdsmarked, og CD regner med og håber på, at jobrotationen og tovholderordningen kan være med til at få udsatte grupper bedre integreret på det danske arbejdsmarked.
I mange tilfælde kræver det en særlig indsats fra virksomheden og specielt dens ansatte, og derfor er det godt, at der nu kommer nogle støttemuligheder for at styrke denne indsats.
Nu gælder det nemlig om at få de sidste og de svageste med ind på arbejdsmarkedet.
CD kan støtte det samlede lovforslag.
Annette Jørgensen (DF), 2000-11-17:
En aktiv arbejdsmarkedspolitik er naturligvis en vigtig del af en samlet politik; men det, der lægges op til her, er set med Dansk Folkepartis øjne en kunstig ordning, som vi ikke tror vil kunne løse de centrale problemer i forbindelse med en stabil beskæftigelse.
Ved flere lejligheder har vi set ledige stå frem og på ærlig vis fremføre, hvilke aktivitetstilbud eller kurser de
har gennemgået, og som har gjort den enkelte dybt frustreret.
Der er efter Dansk Folkepartis opfattelse brug for et tæt, snævert samarbejde med de arbejdsgivere, herunder den offentlige sektor, som kan se det formålstjenlige i at medvirke til en løsning af arbejdsløsheden.
Her kunne det overvejes at lade arbejdsgiverne selv stå for oplæring og uddannelse af de ledige med henblik på varig beskæftigelse.
Dansk Folkeparti vil som konsekvens af de fremsatte bemærkninger stemme imod forslaget, fordi vi finder, at det offentlige ikke med et sådant lovinitiativ løser den foreliggende opgave.
Det er vort indtryk, at de arbejdsmarkedsråd, der findes i de enkelte amter, heller ikke løser opgaverne på nogen særlig hensigtsmæssig måde.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2000-11-17:
Det synes, som om hr. Bjarne Laustsen har misforstået taletidsreglerne.
Det var vist ikke det, der lå i restriktionen, der kom for et øjeblik siden.
Set i et historisk perspektiv er det typisk for dansk arbejdsmarkedspolitik, at de varige og gode løsninger skabes i forståelse med både lønmodtagersiden og arbejdsgiversiden på det danske arbejdsmarked, og at de her i Folketinget bliver fulgt op af et bredt flertal, som rækker hen over midten i Folketingssalen.
Sådan skabes de gode og de varige løsninger.
Derfor skal jeg på Det Konservative Folkepartis vegne udtrykke tilfredshed med, at en bred kreds af partier nu i enighed følger op på den arbejdsmarkedsreform, som de samme partier stod bag i 1998. På denne baggrund kan vi naturligvis støtte ministerens forslag, som bygger på den aftale, vi indgik den 2. november i år.
Med forslaget tages en række initiativer, som alt andet lige vil medvirke til en kvalitetsforbedring af aktiveringsindsatsen.
Det er der åbenlyst behov for.
Aktiveringsindsatsen har i lidt for mange tilfælde været oplevet som en mindre tilfredsstillende opbevaringsforanstaltning, og det er selvfølgelig ikke hensigtsmæssigt.
Vi venter os ganske meget af muligheden for at inddrage andre aktører i dele af aktiveringsindsatsen, hvor aktørerne honoreres efter, hvor mange af de aktiverede der kommer i ordinær beskæftigelse eller - hvor dette ikke er muligt - i privat jobtræning.
Så ændres aktiveringen fra at være en opbevaringsforanstaltning til at være en målrettet indsats for at få den ledige i arbejde.
Det er den rigtige vej at gå.
Vi støtter naturligvis også ideen om at gøre
intensiv jobsøgning til et selvstændigt aktiveringsinstrument samt forslaget om en styrket tidlig indsats og en forstærket indsats sidst i ydelsesperioden.
Sammen med ændringerne i jobrotationsordningen og ideen om en tovholderfunktion i virksomhederne er der tale om klare forbedringer i forhold
til det nugældende regelsæt.
Jeg skal dog ikke undlade at sige, at Det Konservative Folkeparti gerne havde indgået en aftale, som var mere vidtgående end det, vi her har aftalt.
En sådan regelændring ville have fjernet det vandtætte skot mellem bevillingerne til dagpengeperioden og aktivperioden og muliggøre en mere fleksibel indsats i hele ydelsesperioden - vi gav allerede under forhandlingerne for et år siden udtryk for det samme synspunkt - men så langt ønskede ministeren ikke at gå på nuværende tidspunkt, og det har vi måttet affinde os med, men vi har aftalt at vende tilbage til dette spørgsmål ved en senere lejlighed.
Der kan naturligvis dukke problemer op under udvalgsbehandlingen, som forligspartierne må forholde sig til i fællesskab sammen med ministeren, men som udgangspunkt kan vi støtte lovforslaget.
Jens Vibjerg (V), 2000-11-17:
Uden at vide det må jeg i hvert fald ud fra hr. Bjarne Laustsens bemærkninger sige, at han aldrig har været leder af en privat virksomhed, for så ville han vide, at man jo ikke bare ringer hen på AF og siger: Jeg vil gerne have nogle personer i privat jobtræning.
Nej, det foregår på den måde, at AF kommer ud og banker på døren og siger: Vi har nogle personer, vi tror vil være gode for jer; kunne I ikke tage et par stykker eller tre?
Nu får vi jo lukket op også for flere private aktører, og det er jo det, der skal til for at få sat turbo på det her, for vi er jo enige om, at det her er et vigtigt redskab.
Bjarne Laustsen (S), 2000-11-17:
Hvis det var det bedste svar, hr. Jens Vibjerg kunne komme på, synes jeg, at det var et meget dårligt svar, for spørgsmålet er jo helt centralt: Hvem er det, der skal levere varen?
Hvem er det, der skal ansætte folkene?
Det er jo dem, vi mangler til at løfte den opgave her, og jeg synes bestemt ikke, man kan klandre AF for, at det private erhvervsliv ikke på en lang, lang række områder og ej heller på det her område har levet op til at ansætte de folk, som de har sagt, de ville.
Jens Vibjerg (V), 2000-11-17:
Når jeg svarer hr. Ole Sohn, giver jeg samtidig et godt eksempel til hr. Bjarne Laustsen.
Der blev indgået en aftale om, at man skulle op på 10.900 jobtræningspladser.
En forudsætning for at få de private jobtræningspladser er, at AF kommer ud til virksomhederne, kommer ud og banker på døren, får lukket op og får etableret den kontakt, der skal til for at få skabt de her private jobtræningspladser.
Og hvad er det så, der er sket?
AF's virksomhedsbesøg er faldet fra 1999 og til i år, hvor det skulle have været intensiveret.
Der har vi forklaringen på, at man ikke har nået de 10.900.
Og det er så også et svar til hr. Bjarne Laustsen.
Ole Sohn (SF), 2000-11-17:
Jeg venter lige, til Venstres ordfører har sat sig ned, for jeg vil starte med at sige, at jeg er enig med hr. Jens Vibjerg i, at privat jobtræning er bedre end offentlig jobtræning.
Når Venstres ordfører henviste til trepartsaftalerne, som ligger til grund for arbejdsmarkedsreformen, vil jeg gerne spørge: Nu er der jo gået adskillige år siden trepartsforhandlingerne, som ligger til grund, hvad har Venstre aktivt gjort for at sikre sig, at den ene part i trepartsaftalen, arbejdsgiverne, har levet op til deres forpligtelse, som var forudsætningen for at afkorte dagpengeperioden, nemlig stille - jeg kan ikke huske det nøjagtige tal - omkring 10.000 private jobtræningspladser til rådighed?
Hvad har Venstre som forligsparti gjort over for regeringen for at tvinge den til, at den aftale bliver overholdt?
Bjarne Laustsen (S), 2000-11-17:
Jeg kan forstå på fru Eva Kjer Hansens retorik, at det er i orden at oprette servicejob, hvis de dækker private områder, men hvis det er job, man opretter inden for det offentlige og inden for kommunen, så er det ikke.
Den logik er meget svær at følge.