runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
René Skau Björnsson (S), 1999-11-11:
En af de meget vigtige opgaver i vores samfund er at sikre pasningen af de mindste børn.
Mulighederne for at løse den opgave forbedres med det her lovforslag.
Børnepasningen varetages af kommunerne, de har ansvaret for at gennemføre regeringens pasningsgaranti, men det har vist sig, at det koster flere penge, end der er, at sørge for en pasningsgaranti.
Derfor får kommunerne nu mulighed for at øge forældrebetalingen for en daginstitutionsplads med 1 procentpoint pr. år i tre år.
I Socialdemokratiet ved vi, at der er et ønske i befolkningen om at få sikkerhed for, at børn bliver passet, uanset hvilken kommune man bor i.
Vi ved, det er vigtigt for børnene at få mulighed for at tilbringe dagen sammen med andre børn.
Det er også vigtigt, at de forældre, der ønsker at arbejde, ikke forhindres i det, fordi der ikke lige er en daginstitutionsplads til deres børn.
Ikke alle kommuner har været gode til at sørge for det nødvendige antal institutionspladser, og de har ønsket en økonomisk gulerod.
Nu får de som ønsket guleroden til at nå regeringens mål for pasningsgarantien.
Målet er, at alle børn mellem ½ år og indtil skolealderen sikres en plads i en daginstitution senest 4 uger efter barselperioden, og vi har store forventninger om, at kommunerne nu vil efterleve regeringens intentioner.
For Socialdemokratiet er det vigtigt, at lovforslaget ikke stiller de svageste dårligere.
Det er sikret i det omfang, at der ikke sker ændringer af praksissen omkring fripladsordningen for de økonomisk dårligt stillede.
De vil ikke skulle betale mere, selv om den generelle forældrebetaling stiger. Det er også vigtigt at understrege, at den øgede forældrebetaling ikke bare er en skatteskrue, som kommunerne frit kan bruge.
Kommunerne kan kun kræve den ekstra betaling, hvis de overholder pasningsgarantien, ellers falder muligheden bort.
Som kommunerne har lovet, giver det flere forældre mulighed for at få deres børn passet i år 2000 og fremover, og derfor tilslutter Socialdemokratiet sig lovforslaget.
Eva Kjer Hansen (V), 1999-11-11:
Jeg skal sige til hr. Tom Behnke, at jeg er dybt forundret over, at hr. Behnke ikke er mere optaget af selve diskussionen omkring børnefamilierne og børnefamiliernes muligheder.
Lovforslaget i dag drejer sig om forældrebetaling og tilbudene på det kommunale område, og det er det, jeg forholder mig til.
Og jeg mener, det er dybt urimeligt, at man på den måde forskelsbehandler børnefamilierne, som man gør i dag ved ikke at give en økonomisk ligestilling, uanset hvilken form for pasning de vælger.
Og det er derfor, jeg har sagt, at skal vi diskutere forældrebetaling, så skal det nøje kædes sammen med: Hvad er det egentlig for nogle tilbud, man giver børnefamilierne?
Tilgodeser man alle?
Kan vi nytænke på det her område?
Er der noget perspektiv i at åbne op for nogle anderledes pasningsformer end lige netop dem, vi kender i dag?
Og der vil jeg være dybt skuffet, hvis ikke der fra de forskellige partiers side kommer nogle forslag og kommer nogle ideer og bliver vist en interesse for at tage hensyn
til samtlige børnefamilier.
René Skau Björnsson (S), 1999-11-11:
Jeg vil sige til hr. Villy Søvndal, at i Socialdemokratiet har vi også nogle gange brug for hjælp fra kommunale folk, også fra andre partier, der ligesom kan presse i en retning, der hedder, at vi skal have det nødvendige antal institutionspladser til den rigtige pris til de danske børnefamilier.
Så al hjælp i den retning er kærkommen.
Mogens Andreasen (DF), 1999-11-11:
Fru Aase Madsen har jo lige fortalt lidt om i sin ordførertale, at vi gerne vil se på en række detaljer i disse lovforslag.
Men alligevel synes vi, det er ganske positivt, at regeringen nu med L 50, 51 og 52 tilbagefører grønne afgifter til erhvervsvirksomhederne på 200 mio. kr. sammenlagt. Der er dog erhverv, der ikke bliver berørt af godtgørelsen, heriblandt turisterhvervet, som har en række energikrævende aktiviteter, der ikke falder inden for proceslisten.
Turisterhvervet er en stor valutaskabende virksomhed i Danmark, som lægger store beløb i statskassen i grønne afgifter, helt op til 116 mio. kr., og det er naturligvis til skade for erhvervets konkurrenceevne, at man ikke kan få godtgørelse for disse afgifter.
med store omkostninger til energi.
Det er efter Dansk Folkepartis opfattelse
helt nødvendigt, at turisterhvervet kommer ind under disse regler for at sikre konkurrenceevnen og trække flere turister til Danmark.
Derfor vil vi overveje at fremsætte forslag om, at hoteller, campingpladser og forlystelsesparker med stort energiforbrug optages på proceslisten og får samme muligheder
for tilbageførsel af grønne afgifter som andre virksomheder, der allerede er på listen.
Dansk Folkeparti opfatter turisterhvervet som et aldeles vigtigt erhverv, og det er helt klart en vigtig erhvervsmæssig og økonomisk faktor, der indbringer Danmark ca. 30 mia. kr. årlig i udenlandsk valuta.
Som jeg sagde i min indledning, finder Dansk Folkeparti regeringens forslag om tilbageførsel af grønne afgifter positivt.
Men når vi ser på lovforslag nr. L 53, må vi sige, at når regeringen med den ene hånd udlodder 200 mio. kr. og bagefter med den anden hånd opkræver et ekstra ATP-bidrag fra virksomhederne på 270 mio. kr., så må vi sige, at det er jo faktisk en konfiskation af 70 mio. kr., som forringer virksomhedernes konkurrenceevne, og det forslag kan vi naturligvis ikke støtte.
Aase D. Madsen (DF), 1999-11-11:
Ja, jeg takker ministeren for bemærkningerne, men det var med hensyn til de der tre måneders renteproblemer, med hensyn til den 100 pct. tilbagebetaling.
Jeg skal ikke gøre mig klog på, hvordan millionerne kører frem og tilbage mellem ministeriet og erhvervslivet, men jeg vil da bare spørge: Var det ikke en nemmere metode for at undgå dette renteproblem, at man fratrak afgifterne i den almindelige momsafregning? Så ville jeg gerne lige spørge, fordi det blev der glemt at give svar på, hvorfor alle fire lovforslag ikke var udsendt til høring samtidig.
Vi har kun høringssvar på L 50 og L 51, vi har ikke på det lovforslag, som vedrører skatteministeren.
Ja, det var sådan set det, jeg ville sige.
Anni Svanholt (SF), 1999-11-11:
I SF var vi meget glade i 1995, da det lykkedes at få indført grønne afgifter for erhvervslivet, for det var jo en rigtig gammel SF-mærkesag.
Evalueringen af de grønne afgifter viser jo også, at det her virker.
Det virker med 3,8 pct.s CO2-reduktion.
Det var jo ikke helt det, der blev målsat, men det er alligevel ret tæt på, og der er en lang række sidegevinster derudover.
Men systemet, der blev indført, var ikke helt efter SF's hoved.
Vi var enige i de anbefalinger, der kom fra Dithmerudvalget, som foreslog en generel CO2-afgift, og selve afgiften er altså blevet for lavt sat.
Det basale princip skal selvfølgelig være, når vi taler om grønne afgifter, at der lægges afgift på forurening og ressourceforbrug, så de største forurenere får de største byrder.
Men når vi ser her på evalueringen og i øvrigt ser, hvilke gode resultater man kan finde rundt omkring, ja, så er det jo glædeligt, at netop CO2-afgiften og tilskud til energibesparelser har været anledning til at iværksætte gode projekter rundtomkring i virksomheder med energiledelse.
Det handlede om, at enegibevidst ledelse har givet millionbesparelser hos R. Færch i Holstebro.
Salgs- og marketingdirektør Ole Gade udtaler til bladet: »Der er hård konkurrence på det europæiske marked, og derfor er det et vigtigt konkurrenceparameter at være bevidst om miljøet og være parat til at begrænse energiforbruget.
Det er et stærkt signal at sende til vores kunder.«
Det lyder jo godt, så al den snak om, at der ikke er nogen konkurrencefordel - nej, tværtimod, der er jo en konkurrencefordel ved at satse på miljøet og energibesparelser, fordi man får optimeret sine processer i det hele taget og også sparer penge.
Det er altså to fluer med ét smæk. Nu ligger der så forslag til justering.
Ja, i SF har vi ønsket os faktisk en større justering, end der her ligger til behandling i dag, så der blev skabt et enklere system og også en større miljøeffekt.
Det system, som blev indført, var jo altså ikke lige efter SF's hoved, og vi synes, at det er blevet for indviklet, og at der er mange undtagelser, og at der er stor risiko for tilskudstænkning.
Der burde lægges op til en forenkling.
Men når jeg så har sagt det, så vil jeg også hæfte mig ved de positive ting.
Der er store energibesparelsespotentialer at hente i landbrug og handel og service.
Noget negativt i denne pakke er, at der er tilbageskridt, fordi der er lempelser på betaling af rumvarme og lempelser på elforbrug til kontorer.
Det synes vi ikke om.
Afslutningsvis vil jeg sige, at vi vil selvfølgelig gå ind i det her arbejde meget positivt, men vi vil arbejde på at få nogle ændringer, og så håber vi på, at regeringen vil være indstillet på, f.eks. når der bliver aftalt nogle internationale CO2-afgifter, at man går ind i en større revision, en mere omfattende revision end det, der ligger her.
Det vil vi se frem til, men vi vil selvfølgelig gerne arbejde positivt med for, at denne pakke også bliver en god pakke og en justering på vejen.
Villy Søvndal (SF), 1999-11-11:
Fru Eva Kjer Hansen havde det uheld at komme til at glemme at svare på mit spørgsmål, og derfor vil jeg stille spørgsmålet igen.
Venstre siger, at man ikke vil være med til en øget brugerbetaling, medmindre der sker samtidige skattelettelser.
Da det er en given ting, at der ikke sker skattelettelser i den her omgang,
vil det så have som konsekvens, at man vil stemme imod det her forslag, som er et forslag om øget brugerbetaling?
Jeg mener, spørgsmålet er let at svare på.
Jeg mener, man kan svare ja eller nej.
Dorit Myltoft (RV), 1999-11-11:
I februar 1999 udkom »Evaluering af grønne afgifter og erhvervene«, og året før, i 1998, udkom en AKF-rapport, »Energieffektivisering gennem aftaler« hedder den.
Der er således ikke behov for helt grundlæggende ændringer i systemet; der er alene brug for justeringer for at gøre energipakken bedre.
I Det Radikale Venstre har der været særlig opmærksomhed
på aftalesystemet.
For os falder det godt i tråd med, at så mange forhold inden for erhvervslivet og arbejdsmarkedet er funderet på aftaler.
I denne danske energipakke er der tale om både afgifter og aftaler, og tilsyneladende ser det ud til at virke efter hensigten, nemlig at tilbageføringen af penge fra afgifter er knyttet til krav om energieffektivisering og energiledelse i virksomhederne.
I Det Radikale Venstre er vi overbevist om, at med de foreslåede ændringer vil administrationen lettes, og dermed gøres systemet mere attraktivt for flere virksomheder.
Alt andet lige
vil det betyde endnu bedre muligheder for at nå miljømålene.
Sidegevinsterne er, at renere og mere miljøvenlig teknologi kan udvikle sig til nye eksportartikler.
Der er forskelle på, hvordan de forskellige erhvervsgrene belastes, og forskelle på, hvor hurtigt de enkelte virksomheder kan gennemføre energieffektivisering og indføre renere teknologi.
Derfor vil energipakken synes bedre for nogle end for andre, men i sin helhed er den samlet set et godt middel.
Vi støtter også den økonomiske omfordeling, der sker med den nye tilskudspulje og med refusionsændringerne i ATP-loven.
Derfor kan Det Radikale Venstre støtte de foreslåede ændringer i alle de fire lovforslag.
Jesper Kiel (EL), 1999-11-11:
Da vores ordfører på området ikke kan være til stede, skal jeg kort meddele vores holdning til disse love.
Vi er positive, men vil i forhandlingerne ud over den nye tilbageføring søge at få fortsat og udvidet den målrettede tilbageføring, som vi hidtil har haft, og som er det, der har haft den største betydning for den samlede CO2-besparelse.
Desuden vil vi omkring tilskud til renere produkter søge det udvidet til støtte til rene produkter.
Tove Videbæk (KRF), 1999-11-11:
Da hverken Kristeligt Folkepartis energipolitiske, skattepolitiske eller arbejdsmarkedspolitiske ordførere kan være til stede, er vi på det nærmeste tredobbelt samspilsramte i dag. Jeg skal derfor på Kristeligt Folkepartis vegne fremføre følgende af mere generel karakter.
De fire lovforslag, som nu behandles, er en justering af den grønne afgiftspakke for erhvervslivet, som blev vedtaget i 1995.
Kristeligt Folkeparti var som bekendt ikke repræsenteret i Folketinget på det pågældende tidspunkt.
Jeg siger dette, fordi vi nok er tilhængere af, at de grønne afgifter også skal omfatte erhvervslivet, men vi finder, at de tilskudsordninger m.v., som er knyttet til afgifterne, ikke er let administrerbare og heller ikke de mest hensigtsmæssige ud fra et miljøøkonomisk synspunkt.
Derfor er der også grund til på baggrund af evalueringsrapporten om de grønne afgifter og erhvervslivet fra februar 1999 at forbedre de forskellige ordninger både administrativt og i deres miljømæssige sigte.
Høringssvarene rejser mange spørgsmål, som vi vil gå nærmere ind på under udvalgsbehandlingerne.
Ebbe Kalnæs (CD), 1999-11-11:
Jeg vil sige til ministeren, at et af problemerne med denne slags ordninger er, at når både organisationer internationalt, der kan fortælle om Danmarks konkurrenceevne - og jeg er ikke uenig i den tilskyndelse, der har været til udviklingen på en række områder, som vi har nogle fordele af - når ministerier og organisationer sidder og ordner den her slags sager, så er der altså som så ofte en række enkeltbrancher, som rammes urimeligt hårdt, som man spiller ud af markedet, hvis man fortsætter ad den vej.
Vi har talt om glasfiber, vi har væksthusgartnere, som nu skal konkurrere med nogle hollændere, der har stukket snablen ned i Nordsøen og henter billig naturgas og har
urimelig lave priser på det her område.
Det, vi skal gøre os klart, er altså, om vi selektivt vil gå ind og kigge meget på de udsatte grupper, hvor det er en så uforholdsmæssig stor del, de skal betale, i forhold til om de kan blive i markedet.
Kim Andersen (V), 1999-11-11:
At miljøminister Svend Auken er en oratorisk begavelse, at han er genial til at vende ordene og bytte om på sætningerne, det er ikke noget nyt.
Det ved vi godt.
Det må vi sådan set give ham en kompliment for.
Men når ministeren nu står vedrørende de grønne afgifter og på det nærmeste får det til at se ud, som om de har været konkurrenceforbedrende for dansk erhvervsliv, så bliver det altså bare for meget.
Jeg vil gå med til, at de grønne afgifter et stykke ad vejen kan have været med til at befordre en produktudvikling i virksomhederne, har været med til at give miljøforbedringer i virksomhederne og på arbejdspladserne.
Det kan ikke afvises.
Men en generel konkurrenceforbedrende situation for erhvervslivet, som det ministeren her forsøgte at fremstille det som, det er noget sludder.
Og hvis ministeren ikke selv er klar over det og ikke har erhvervsfolk, industrifolk og folk i øvrigt med kendskab til konkurrenceevnen i sit eget politiske bagland, så synes jeg, han skulle tage at konsultere Dansk Industri, Håndværksrådet eller Landbrugsrådet i den sammenhæng, når han skal udarbejde et svar til os om den her sag.
For det skylder han os faktisk efter den påstand.
Erling Oxdam (V), 1999-11-11:
Til miljøministeren vil jeg sige, at ministeren formentlig ikke har hørt helt nøjagtigt efter, hvad sagde, for jeg blev slået i hartkorn med Venstres to andre ordførere til de tre første love, og der blev sagt, at alle tre ordførere havde talt varmt for, at der skulle gives penge ud.
Mit lovforslag, nr. L 53, er jo netop helt væsensforskelligt fra de tre udgiftskrævende love, og jeg harcelerede navnlig over den forskelsbehandling, der finder sted af befolkningen, hvor man altså ensidigt rammer arbejdsgiverne.
Og jeg sagde, at det var forkert af arbejdsministeren, at han var gået med til det.
Det fik jeg så til gengæld slet ikke svar på.
Aase D. Madsen (DF), 1999-11-11:
Jeg vil gerne have lov til at fortsætte lidt der, hvor hr. Kim Andersen slap, med hensyn til konkurrenceevnen.
Jeg står her med en opgørelse over de grønne afgifter, som tilbagebetales med 100 pct. refusion.
Det er Midtjyske Farveri.
De skal indbetale 9 mio. kr. i løbet af et år, men der går tre måneder, inden de kontinuerligt får tilbagebetalt deres 9 mio. kr., dvs. de lider et kæmpe rentetab.
Så det er jo altså ikke alt, der er lyserødt i denne her sammenhæng.
Men jeg vil meget gerne se de opgørelser, ministeren har over, hvordan det har hjulpet at lægge CO2-afgifter og afgifter på det danske erhvervsliv, hvordan det har hjulpet det danske erhvervsliv - bortset fra den knowhow, man får med hensyn til vindmøller eller sådan et
eller andet
Svend Auken (S), 1999-11-11:
Det, jeg sagde om konkurrenceevne, hviler på internationale vurderinger fra organisationer, som har særlige forudsætninger og særlig ekspertise, når det drejer sig om at vurdere de enkelte landes konkurrenceevne.
Og det, de siger, det er ikke, at det har forbedret konkurrenceevnen, det er, at de siger, det har ikke skadet konkurrenceevnen.
Tværtimod har det ført til fornyelse og nye job i erhvervslivet, men det er jo ikke ensbetydende med, at enkelte brancher, enkelte virksomheder ikke er blevet skadet i deres konkurrenceevne.
Det må jeg faktisk sige til hr. Kim Andersen, hvis han ikke vil misbruge det, den beundring deler jeg.
Men sammenlignet med OECD blegner selv det danske Håndværksråds ekspertise en lille smule, synes jeg.
Så jeg holder mig altså til dem, der ikke er part i sagen, men som vi normalt plejer at bruge, når det drejer sig om dommere på dette område.
Der er jo alene sagt - til hr. Erling Oxdam - at den fordel, man har, i tilbageføring via ATP bliver gjort mere retfærdig nu, idet en række fremstillingserhverv med den samlede pakke, som vi nu lægger den frem, får rettet op i sammenligning med f.eks. serviceerhvervene.
Det er det, der sker, og det synes jeg egentlig ikke er urimeligt.
Med hensyn til hr. Ebbe Kalnæs, der påpeger - som jeg også siger - at enkelte virksomheder, enkelte brancher kommer i vanskeligheder, ja, der er vi naturligvis - det er det, det hele handler om i udvalgsarbejdet - optaget af at gøre det så godt som muligt.
Og jeg siger uforbeholdent undskyld til hr. Erling Oxdam for at have forvekslet ham med de to øvrige ordførere fra Venstre.
René Skau Björnsson (S), 1999-11-11:
Jeg kunne godt tænke mig en uddybning fra fru Eva Kjer Hansen
af, hvad behovene er for pasning i dag.
Vi har alle muligheder: ung pige i huset, dagpleje, daginstitution, og der er et væld af døgninstitutioner, hvor folk kan få deres børn passet om aftenen og også på andre tider.
Hvad er det, man ønsker?
Er målet for Venstre nu sådan et ideologisk bestemt behov, der siger, at mødre, der går hjemme - eller fædre for den sags skyld - skal have penge for at gå hjemme hos deres børn?
Jette Gottlieb (EL), 1999-11-11:
Jamen så hørte jeg jo rigtigt.
Det her er jo så at åbne en ladeport for den pression, som en virksomhed kan lægge på sine ansatte, når de sidder hjemme på deres barselorlov.
Det er derfor, jeg er meget interesseret i, hvad den dybereliggende argumentation for forslaget er, fordi deraf afhænger nemlig også, hvordan den præcise udformning bliver, og hvad det er for nogle konsekvenser, der kommer af det.
Så det bekymrer mig overordentlig meget, at det, der ikke nævnes, er barnets tarv og moderens tarv, men at det er nogle andre ting.
Jeg går da også meget ind for det meget fri valg med hensyn til en hel masse ting, men jeg synes, man må starte med at sætte barnets tarv og moderens tarv i højsædet, før man overhovedet begynder at snakke om de andre ting.
Jørn Pedersen (S), 1999-11-11:
Jeg kan forstå, at glæden hos fru Eva Kjer Hansen er så stor, at det ikke lykkedes at få svar på to enkle spørgsmål.
Derfor vil jeg gentage dem for sidste gang sådan af hensyn til referaterne fra dette møde og sloganet »Venstre ved man hvor man har«. Hvad agter Venstre at stemme i forhold til det forslag her, og hvordan blev den her model modtaget af Venstre i forbindelse med KL's aftaler?
Hvis det er sådan, at Venstre ikke ved det, er det jo en ærlig sag.
Men så skulle man måske overveje at finde et nyt slogan.
Anne-Marie Meldgaard (S), 1999-11-11:
Nu er det jo ikke sådan, at finanslovforhandlingerne skal foregå her fra Folketingets talerstol mellem fru Eva Kjer
Hansen og mig
Men jeg kan da godt sige, at det her jo er regeringens forslag, der er ikke nogen åbning i det.
Det er et oplæg til forhandling, og det må jo så foregå der, hvor det skal foregå.
Jens Heimburger (KF), 1999-11-11:
Lovforslag nr. L 57 bygger på fire forskellige dele, og vi må nok sige, at der er tale om et skridt frem og tre tilbage.
Jeg er enig i, at det set i sammenhæng med den samlede finanslov ikke er verdens største summer, vi har med at gøre.
Men jeg kan ikke lade være med at blive lidt forundret, når vi, samtidig med at vi diskuterer førtidspension, diskuterer, hvordan vi får virksomhederne til at spille en større rolle på det sociale område, hvordan vi skal få de private til at trække et større læs i løsningen af vore sociale problemer, så samtidig bliver mødt med sådant et lovforslag.
Det kan godt være, at det er de små nøk, at det er nogle meget tynde skiver salami.
Men dem, der bliver skåret i, bliver trætte.
De bliver trætte af den her slags signaler om, at nu skal de bære lidt mere, nu skal der lige et strå til på læsset.
Der er tale om, at de skal betale en større egenbetaling af deres forsikringsordning.
Der er tale om, at det skal være sådan, at de skal betale en større del af de udbetalte sygedagpenge på et tidligere tidspunkt, og det kan måske også være meget rimeligt.
Og så er der endda nogle undtagelsesbestemmelser
for det sidste.
Men hvad fører det med sig?
Det fører med sig, at disse socialdemokratiske festtaler og åbningstaler ved alle andre festlige lejligheder er indholdsløse.
De er indholdsløse i den forstand, at man ikke har forstået, at det er i de mindre virksomheder, det er i de nye virksomheder, det er blandt iværksætterne, at væksten skabes og er blevet skabt i de sidste 10 år, ikke kun i Danmark og Europa.
De store virksomheder bliver større gennem fusioner og opkøb, men de nye arbejdspladser skabes altså i de her små virksomheder.
Nu vil jeg så sige, at de fleste har ikke tid til at være syge, så problemet er måske ikke så alarmerende blandt de nyeste virksomheder, men det bliver det, når de her selvstændige bliver ældre.
Så derfor er det her stik imod det, vi burde arbejde for.
Vi burde arbejde for, at flere turde tage springet, og vi burde arbejde for at anerkende, at selvfølgelig skal der også være en beskyttelse af selvstændige, der bliver syge.
Mindre selvstændige skal have en ordentlig mulighed for at klare sig igennem sådanne perioder.
Og det her går altså i den forkerte retning.
Det ene skridt, der var et skridt fremad - om valgfriheden inden for barsel - er selvfølgelig positivt, men altså: Tre skridt tilbage og et skridt frem er nu et tilbageskridt.
Så vi må gå imod forslaget.
Jens Heimburger (KF), 1999-11-11:
Det er underholdende at lytte til hr. Villy Søvndal.
Det er altså ikke at være særlig opfindsom, hverken nu eller tidligere eller i fremtiden, bare at vælte udgifter over på borgerne, hvad enten de er selvstændige, eller de er ganske almindelige borgere, eller hvad de måtte være.
Og det her er totalt og aldeles uopfindsomt.
Der er tale om, at de iværksættere, som vi hylder, og som vi mener skal være lokomotiv i det her samfund, nu har fået sat nogle ekstra vogne på, og det synes jeg ikke, man skal bryste sig af.
Jeg håber, at opfindsomheden rækker lidt videre fremover.
Villy Søvndal (SF), 1999-11-11:
Jeg er enig med hr. Jens Heimburger - der siger, at det ikke er særlig opfindsomt - på den måde, at det jo meget minder om det, de borgerlige partier gjorde i 1980'erne på dagpengeområdet.
Og på den måde kan man sige, at det er mere inspireret af fortiden end meget opfindsomt.
Det vil jeg godt medgive hr. Jens Heimburger.
Men det er klart, at SF gør det her ud fra et ønske om at være med til at skabe en økonomi, som vi så kan anvende til at skabe forbedringer de steder, hvor vi synes, det er vigtigt at skabe forbedringer.
Og i modsætning til gratisterne - og det betegner i denne her sammenhæng mennesker, der vil en hel masse, men aldrig nogen sinde vil være med til at kræve pengene ind - synes vi i SF, der er en dyb, dyb sammenhæng mellem viljen til at ville noget og viljen til at ville finde de penge, der skal anvendes.