runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ulrik Kragh (V), 2002-05-16:
Jeg vil så gerne følge hr. Jens Vibjergs linje op og spørge: Hvis nu parterne ikke er indstillet på det, er SF så villig til at være med til at lave en lovgivning, hvor man får løst problemet, således at vi når til det mål, som SF erklærer sig enig med Venstre og regeringspartierne i?
Ole Sohn (SF), 2002-05-16:
Nu er jeg også gammel lystfisker, og når man lægger en ruse ud, skal man passe på, at man ikke selv bliver snøret ind i den.
Jeg vil gerne sige til hr. Jens Vibjerg, at hvis lovforslaget var skruet sådan sammen, at det gjaldt for de områder, hvor man ikke i overenskomsterne havde bestemmelser om deltid, har hr. Jens Vibjerg ret i, at parterne af sig selv ville frigøre sig fra loven, i det omfang man etablerede aftaler om deltid.
Det kunne være en variant - den vil jeg gerne overveje - at sætte det ændringsforslag ind i loven, at loven gælder de steder, hvor der ikke i overenskomsterne er deltidsbestemmelser, og i det omfang man etablerer deltidsbestemmelser, vil man selvfølgelig automatisk frigøre sig fra loven.
Det kunne være en variant, som jeg ikke vil afvise.
Det er også lidt et svar til hr. Ulrik Kragh.
Jeg vil også gerne være villig til at diskutere det igen, hvis det skulle vise sig, at parterne ikke har forstået et vink med en vognstang efter de måneders debatter, vi har haft om deltidsloven.
Det er jeg nu ret overbevist om de har, men jeg synes, man skal give det en chance.
Pointen er, at man sådan set ikke har haft parterne sammenkaldt og sagt til dem: Det problem vil vi have løst, tag nu fat i det.
Det er vist i år 2003, 2004 og 2005, at overenskomsterne fornyes, og når det er overstået, vil vi gerne se overenskomsterne, og vi vil have garanti for, at I har forhandlet deltidsbestemmelser ind.
Har de ikke det, er det selvfølgelig en ny situation, som så sender det signal til arbejdsmarkedets parter - efter den debat, der har været her i Folketinget - at hvis de ikke selv løser det, vender sagen tilbage til Folketinget.
Jeg synes, forudsætningen for, at man kan sige, at det samarbejdende folkestyre og den danske model udvikler sig, er, at man også giver dem mulighed for at løse de opgaver og udfordringer, som Folketinget giver dem.
Lars Barfoed (KF), 2002-05-16:
Jeg sad lige og læste lidt af debatten fra førstebehandlingen tilbage i februar.
Da var hr. Ole Sohn også lidt inde på muligheden for at finde en aftalemæssig ordning her.
Der har altså været overvejelser i gang i nogen tid.
Det er så en lidt sen fase, vi drøfter det i, men jeg vil godt lige vende tilbage til mit spørgsmål, som jeg ikke helt synes der blev svaret på.
Altså: Ville hr. Ole Sohn i givet fald medvirke til, at der var nogle minimumskrav til deltidsordninger?
Et er at sige, det skal være fornuftige deltidsordninger, men det er jo sådan lidt løs snak, fordi man let kunne have så mange begrænsninger i sådan nogle deltidsordninger i overenskomsten, at det blev en illusion.
Vil hr. Ole Sohn være med til at gå så langt, som lovforslaget lægger op til, at der er en udstrakt grad af frihed for den enkelte lønmodtager til at få sin deltidsordning tilrettelagt, sådan som vedkommende gerne vil, hvis der kan opnås enighed med arbejdsgiveren om det?
Ole Sohn (SF), 2002-05-16:
Min pointe i den her sag er, at der er en afgørende forskel på, om man har bestemmelserne i en overenskomst, som parterne har forhandlet sig tilrette om, eller om det sker ved en lov. For min skyld kan man indføje næsten hvad som helst i overenskomsterne, bare det bygger på en aftale, som parterne, både arbejdsgiverne og lønmodtagerne, accepterer. Jeg har som sagt ikke været til stede ved samtlige deputationers foretræde, men der, hvor der er et reelt problem, er selvfølgelig i de overenskomster, hvor der slet ikke er nogen bestemmelser.
Skulle der være nogle af de andre, som er så firkantede, at de i virkeligheden ikke kan bruges, må man undersøge det.
Hvis det er arbejdsgiveren, der ud fra virksomhedens tarv ikke kan imødekomme ønskerne om deltid, så ændres det jo ikke af loven, for der kan man jo heller ikke kræve at få deltid.
Er der nogle enkelte steder, hvor der er nogle begrænsninger eller lignende ud over de 6 pct., lad os da se på dem.
Vi kan undgå de store brydninger i samfundet, som vi jo alle sammen godt ved vil komme både umiddelbart og på sigt i form af kortere varighed af overenskomsterne, hvis vi finder en løsning.
Mit forslag er ikke bare sådan et populistisk forslag - nu er TV-Avisen i øvrigt også forbi - men det er faktisk dybt seriøst ment, for jeg er meget bekymret for den udvikling, der vil komme, hvis ikke vi finder en fælles løsning på det her.
Ulrik Kragh (V), 2002-05-16:
Hr. Søren Søndergaards afsluttende forslag synes jeg lød meget klart, lige indtil det skulle formuleres, for så kom der nogle perspektiver ind: hvis det var sådan, at det ikke kunne lade sig gøre i forhold til virksomheden, skulle man ikke kunne det alligevel, og der skulle også være nogle forudsætninger om, at man skulle have helbredsmæssige vilkår eller et eller andet.
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-16:
Jamen det er jo klart, Enhedslisten er jo venstrefløjens stemme herinde, og vi ønsker det så dramatisk som muligt til gavn for lønmodtagerne, men vi er da villige til et kompromis.
Vi ønsker, at det skal være et rent retskrav, men vi er villige til at tage den del ind, som jeg læste op, og jeg brugte netop den formulering, som ministeren brugte i sin besvarelse, for at det også skulle være fuldstændig klart for hr. Ulrik Kragh.
Det er da klart, at hvis man ønsker at lave den indskrænkning, at der skal tages hensyn til virksomhedens tarv forstået på den måde, at hvis det giver virksomheden væsentlige gener, er der ikke det retskrav, o.k., så kan vi gennemføre det.
Det er fint.
Så giver vi den lille indrømmelse til virksomhederne.
Det vil være et reelt fremskridt for lønmodtagerne, hvorimod det, at arbejdsgiveren bare uden videre kan sige nej, selvfølgelig ikke er noget fremskridt for lønmodtagerne.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-05-16:
Jeg bestræber mig altså altid på at sige, hvad jeg mener, og jeg har sådan set ikke sagt noget, jeg ikke mener, og det er jeg rimelig stolt af, for jeg ville være ked af det den dag, jeg skulle stå og sige noget, som jeg ikke mente.
Det kan jeg sige til hr. Ole Stavads beroligelse.
Må jeg så godt sige om de stillede spørgsmål: Nu har Socialdemokraterne jo store kvababbelser over det her, men når det gælder andre spørgsmål vedrørende de kollektive overenskomster, synes man, det er o.k. at gennemføre lovgivning, og det findes der jo en lang række eksempler på.
Men lad mig sige det sådan, at det må trods alt være Folketingets opgave at fastlægge rammerne, inden for hvilke der kan træffes aftaler her i landet.
Sådan opfatter jeg situationen.
Hr. Bjarne Laustsen redegør hele tiden for, at loven står over aftalerne, og sådan er det selvfølgelig, for det er jo inden for lovgivningens rammer, man kan aftale tingene.
Og som jeg forklarede i mit første indlæg, er vi altså nu kommet i en situation, hvor vi må prøve at kombinere velfærdssamfundets tryghed med retten for de enkelte mennesker til at få en større råderet over deres eget liv. Det er dét, vi fra regeringens side og Venstres side har prøvet i mange år, og hr. Kramer Mikkelsen må meget, meget undskylde, at vi nu prøver at gennemføre vort program.
Men det gør vi altså, og det er sådan set baggrunden for forslaget.
Så vil jeg gerne sige til fru Mette Frederiksen: Det er jo en aftale, der skal træffes, og når to parter skal træffe en aftale, har man naturligvis ret til at medbringe, hvem man ønsker, og jeg ville da finde, det var naturligt, at man rådførte sig med tillidsmanden.
Det spørgsmål, som Socialdemokratiet hele tiden rejser, er, om tillidsmanden har ret til at sidde med ved den samtale, men det er derfor, jeg sondrer mellem, at her er det en ret for lønmodtageren til at medbringe tillidsmanden, ligesom det er åbenbart, at arbejdsgiveren har ret til at ringe efter en konsulent i Arbejdsgiverforeningen, hvis en lønmodtager skulle spørge om muligheden for at lave en deltidsaftale.
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-16:
Jo, det er et retskrav.
Selv i den formulering, som er valgt i den norske model, er der tale om et retskrav, forstået på den måde, at hvis nogle ganske bestemte forudsætninger er opfyldt, nemlig at det kan gennemføres uden særlige ulemper for virksomheden, har man ret til det.
Man skal ikke blive enig med arbejdsgiveren om det.
Arbejdsgiveren skal slet ikke blande sig i det.
Det er sådan en rigtig liberalistisk Venstreopfindelse, at arbejdsgiveren skal blande sig i, om folk skal på deltid eller ej.
Efter vores opfattelse skal folk selv afgøre det.
Folk skal have selvbestemmelsesretten tilbage.
Så kan vi selvfølgelig sige, at hvis der er nogle særlige ulemper for virksomheden, tager vi hensyn til det.
Men udgangspunktet er, at der er et retskrav, og det retskrav har man, hvis der ikke er nogle særlige ulemper for virksomheden.
Vi kan bruge formuleringen fra ministerens svar
på det her område.
Den røde lampe lyser, men jeg kan se, at hr. Ulrik Kragh har bedt om endnu en kort bemærkning, og så får han et yderligere svar næste gang.
Ulrik Kragh (V), 2002-05-16:
Jeg blev ikke helt klar over, om det her kunne være et individuelt krav.
Det synes jeg er vigtigt at få slået helt fast.
Når så Enhedslisten siger, at det ikke skal være arbejdsgiveren, der skal bestemme det, at det skal være et retskrav, men det skal være i virksomhedens tarv, så ved jeg ikke, hvilken verden hr. Søren Søndergaard forventer at han kan skrue de ting sammen i.
Hvis man hylder den stabilitet, der er på det danske arbejdsmarked, og den måde, tingene fungerer på, og hvis man hylder de værdier, som det danske erhvervsliv kan skabe, med den måde, det fungerer på, er der godt nok lang vej, må jeg fortælle hr. Søren Søndergaard.
Men lad os se det på skrift, og så kan vi se, hvordan og hvorledes vi kan tage stilling til det.
Jeg må dog sige, at jeg er skuffet over, at hr. Søren Søndergaard ikke melder rent ud og siger, at Enhedslisten vil have et retskrav og stiller forslag om det, for det er jo det, der er hr. Søren Søndergaards udgangspunkt.
Lars Barfoed (KF), 2002-05-16:
Jeg har siddet de sidste tre kvarter og været tynget af lidt dårlig samvittighed, fordi jeg aldrig fik svaret på hr. Søren Søndergaards spørgsmål til mig om den norske model.
Det glemte jeg i farten på grund af den korte taletid, men nu vil jeg vende det til et spørgsmål og en kommentar til hr. Søren Søndergaard.
Så indrømmer hr. Søren Søndergaard dog, at det nogle gange kunne være til væsentlig ulempe for virksomheden, hvorfor virksomheden i givet fald måtte have mulighed for at modsætte sig et sådant ønske.
Det må være en aftale, de to parter laver med hinanden.
Derfor er jeg imod den norske model.
Begrebet »væsentlig ulempe« er for svagt.
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-16:
Det er da fuldstændig klart for mig, at man fra borgerligt-liberalt hold er imod den norske model.
Det er da fuldstændig klart for mig, at man fra borgerligt hold i virkeligheden er imod lønmodtagernes ret til at komme på deltid.
Derfor er det her jo også et stort cirkus, som går ud
på at fremstille noget, som i virkeligheden er en ret for arbejdsgiverne, som en ret for lønmodtagerne
Det bliver afsløret fuldstændig klokkeklart nu, og jeg synes måske med en lidt utidig bemærkning fra hr. Ulrik Kragh.
Jeg synes måske ikke, at lige denne dag, hvor vi har set de største arbejdsnedlæggelser på danske arbejdspladser i 10 år, er dagen at snakke om at hylde stabiliteten på arbejdsmarkedet.
Jeg tror måske nok, at hr. Ulrik Kragh skulle have valgt en anden dag end lige i dag til at fremstille sig som den store stabilitetsskaber på det danske arbejdsmarked.
Jeg vil selvfølgelig godt svare hr. Ulrik Kragh på det spørgsmål, han stiller.
Jo, der er, hvis en bestemt forudsætning er opfyldt, tale om et retskrav.
Hvis den forudsætning, at det kan ske uden særlige ulemper for virksomheden - ministerens formulering - er opfyldt, har man et retskrav.
Så er det ikke noget, man skal sidde og diskutere, om det kan lade sig gøre eller ej, så skal det kunne lade sig gøre.
Og så må virksomheden selvfølgelig kunne dokumentere, hvis det er en særlig ulempe. Så spørger hr. Ulrik Kragh, om det skal være et individuelt krav. Det er selvfølgelig klart, at det er den enkelte lønmodtager, der skal kunne beslutte det.
Men det er også klart, at for netop at undgå, at man presser enkelte lønmodtagere, skal den faglige organisation på arbejdspladsen selvfølgelig være involveret. Ikke forstået på den måde, at den skal kunne modsætte sig det, ikke forstået på den måde, at den skal kunne nedlægge veto mod det, men den skal være med i alle forhandlingerne, så hvis der er tale om utidig pression, kan den faglige organisation tage sagen for en voldgift og føre sagen der.
Men ellers er det selvfølgelig den enkelte, der skal have den mulighed og den ret.
Bjarne Laustsen (S), 2002-05-16:
Nu har vi hørt en lang række ordførere sige noget om de her forskellige spørgsmål.
Der er åbenbart ikke noget særligt formål med det ud over noget ideologi, for det giver ingen en rettighed, som de ikke har haft før.
Vi har mange gange spurgt om, hvad formålet er med den her lovgivning.
Jeg vil gerne spørge hr. Søren Søndergaard, om det ikke med den måde, man har skruet det her makværk sammen på, er sådan, at de eneste, der reelt får en mulighed for at gøre noget, som de ikke kan i dag, er arbejdsgiverne.
Det har man så forsøgt at skjule ved at sige en hel masse om godtgørelse og forskelligt andet.
Så er der selvfølgelig blevet fjernet noget, for det var jo tilsigtet, at den godtgørelse slet ingen virkning skulle have, i og med at der stod, at hvis man blev fyret og det var begrundet i virksomhedens forhold, skulle man slet ingen godtgørelse have.
Og uanset det med bevisbyrden er der ingen arbejdsgivere, der vil være så ubegavede, at de vil bruge den begrundelse.
Derfor er der slet og ret tale om, at man giver arbejdsgiveren noget, også i forbindelse med de forestående overenskomstforhandlinger, som de ikke har i dag.
De er de eneste, der får noget ud af det her.
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-16:
Jeg synes, at hr. Bjarne Laustsen har fat i en pointe, nemlig at det er arbejdsgiverne, der får her.
Og forslaget er selvfølgelig også lavet med det formål at give til arbejdsgiverne.
Men det er ikke det værste.
Det værste er sådan set ikke, at de partier, der er finansieret af arbejdsgiverne, støtter arbejdsgiverne.
Det kan jeg godt forstå.
Det synes jeg egentlig er helt logisk.
Det støder mig ikke.
Det burde jo være en sag for Forbrugerombudsmanden, for man sælger det her som et eller andet med, at man giver nogle rettigheder til lønmodtagerne, hvor virkeligheden er, at man giver nogle rettigheder til arbejdsgiverne.
Man giver ikke nogle rettigheder til lønmodtagerne.
Nu kan de borgerlige partier jo tænke over det i løbet af i nat og den kommende uge, og så kan de få mulighed for at stemme ja til det forslag, som giver lønmodtagerne nogle rettigheder, hvis det er det, man er interesseret i.
Jeg tvivler på det, for jeg tror ikke, at man vil lægge sig ud med sine venner på arbejdsgiversiden, men det får vi at se den sidste dag, hvor Folketinget samles.
Lars Barfoed (KF), 2002-05-16:
Vi må konstatere, at helt enige bliver vi ikke om denne sag, for vi vil ikke strække os så langt i Det Konservative Folkeparti, som hr. Søren Søndergaard gerne ville have, nemlig at det er en ret, man har, medmindre det er til væsentlig ulempe for virksomheden.
Er hr. Søren Søndergaard ikke enig i, at det i hvert fald ville være et væsentligt skridt på vejen i retning af at sikre alle en mulighed for at gå på deltid, at man, sådan som den konservative-liberale regering her har foreslået det, giver mulighed for, at hvis både lønmodtager og arbejdsgiver er enige om, at det er en god idé, at vedkommende går på deltid, skal vedkommende også have lov til det, selv om der er nogle overenskomstmæssige problemer i det, og det løses så ved det lovforslag her? Er det ikke et væsentligt fremskridt, i hvert fald hen i retning af det, som hr. Søren Søndergaard gerne vil opnå?
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-16:
Jeg bliver desværre nødt til at sige, at nej, det er det ikke, og grunden er jo, at det problem, der er ude på arbejdspladserne, ikke er - og det kan hr. Lars Barfoed bekræfte, for han har været til mange af møderne med deputationerne og kender arbejdsmarkedet - at folk, der ønsker at gå på deltid, ikke kan få lov på grund af kollegerne eller ikke kan få lov på grund af overenskomsten.
Det, der er det helt store problem ude på arbejdsmarkedet, er, at folk ikke kan få lov til det på grund af arbejdsgiverne.
Og det helt store problem forholder man sig ikke til her. Det forstår jeg godt, men jeg synes alligevel, at man skulle overveje her den kommende uge, om retorikken ikke trods alt har været skruet så højt op, at det måske var klogest alligevel at overveje, om man ikke skulle give den ret til lønmodtagerne, som man har stillet i udsigt, og stemme for et godt og positivt ændringsforslag, som betyder, at lønmodtagerne virkelig får nogle rettigheder i stedet for noget fup og fidus.
Lars Barfoed (KF), 2002-05-16:
Jeg forstår godt, at Enhedslisten skal have flere på banen her i dag, for der er jo forskellige teorier om det her i Enhedslisten, må jeg forstå.
Nu siger hr. Søren Søndergaard, at det, der er problemet, er, at arbejdsgiveren simpelt hen ikke vil tillade folk at gå på deltid.
Tidligere i dag har vi jo hørt andre repræsentanter fra Enhedslisten sige, at det her drejer sig om, at arbejdsgiverne vil tvinge folk til at gå på deltid.
Begge dele kan jo ikke være rigtigt.
Enten må problemet være, at arbejdsgiverne vil tvinge folk på deltid, og det er man imod, eller også må problemet være, at arbejdsgiverne slet ikke vil tillade folk at gå på deltid.
Det synes jeg man skal have afklaret inden for Enhedslisten.
Under alle omstændigheder er det da et fremskridt, regeringen her foreslår, nemlig at hvis både arbejdsgiveren og lønmodtageren er enige om det, skal vedkommende søreme have lov til at gå på deltid, selv om der er overenskomstmæssige problemer i det.
Kan hr. Søndergaard ikke også bekræfte, at det, vi har oplevet under udvalgsbehandlingen, er, at ingen af disse 80 deputationer har sagt, at de ikke kan gå på deltid for deres kammerater eller for deres tillidsmand?
Men derimod er der mange, der har sagt, at de barrierer, der ligger, og de dér 6 pct., som vi har haft megen snak om, skyldes arbejdsgiveren, der nægter deltid.
Det her lovforslag løser ikke et eneste af de problemer.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2002-05-16:
Jeg vil blot kommentere, at der i Danmark findes mere end én arbejdsgiver, og at de ikke kan betragtes som et hele.
Derfor findes der på den ene side nogle arbejdsgivere, som har en interesse i at tvinge folk på deltid, og på den anden side findes arbejdsgivere, som ikke vil tillade folk at gå på deltid. Vi anskuer altså ikke arbejdsgiverne som ét kollektivt hele med én fælles interesse i det her spørgsmål.
Men det er tydeligvis hr. Lars Barfoeds måde at anskue tingene på.
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-16:
Nu ligger det mig utrolig fjernt at diskutere med formanden, men jeg hørte et tydeligt spørgsmål fra fru Pernille Rosenkrantz-Theil, og jeg kan fuldstændig klart svare på spørgsmålet.
Det er nemlig rigtigt, at der både findes arbejdsgivere, der har en interesse i at tvinge folk på deltid, og arbejdsgivere, der har en interesse i at forhindre folk i at gå på deltid.
Det er næppe den samme arbejdsgiver på samme tid, det må vi da i hvert fald ikke håbe for vedkommende, men der findes nogle, der på et tidspunkt har interesse i det ene, og nogle, der på et andet tidspunkt har interesse i det andet.
Det, der er det frygtelige ved det her lovforslag, er, at det giver arbejdsgivere, der har lyst til det, mulighed for at tvinge folk til at gå på deltid, og samtidig giver det her lovforslag mulighed for at sige nej til folk, som ønsker at gå på deltid.
Så det er den værste af alle verdener, der ligger i det her forslag.
Derfor kan jeg også fuldstændig bekræfte, hvad hr. Ole Vagn Christensen sagde.
Jeg mener, at det var en meget præcis karakteristik, som den socialdemokratiske repræsentant kom med, at det her forslag er som i »Kejserens nye klæder«.
Det er et eksempel på et forslag, som for hver fremstilling heroppe fra Folketingets talerstol bliver mere og mere afdækket, indtil enhver seer og alle andre kan konstatere: Det er jo ganske nøgent, der er intet tilbage.
Bjarne Laustsen (S), 2002-05-16:
I onsdags havde vi et 4 timer langt samråd i Arbejdsmarkedsudvalget, fordi hr. Bøgsted syntes, at beskæftigelsesministeren skulle komme over og fortælle, hvilke indrømmelser hr. Bøgsted havde fået, for inde bagved gnavede en lille orm, og det var fuldt berettiget, at hr. Bøgsted indkaldte til dette samråd, og vi bakkede straks op om den forespørgsel.
På det samråd bad vi om at få talepapiret, men nu forstår jeg, hvorfor vi ikke har fået talepapiret oversendt endnu, for det var den samme tale, vi har hørt her i replikken, som vi hørte i onsdags i samrådet.
Jeg troede, at ministeren ville have brugt tiden til at svare på nogle af de ting og berettigede synspunkter, som er kommet frem i debatten i dag. Jeg er stadig væk ikke overbevist, vil jeg sige til ministeren.
Det er ret interessant at vide, for ellers vil jeg vove at påstå, at forslaget er overflødigt, og at det er spild af Folketingets tid, for vi har aldrig nogen sinde kunnet få et eksempel på nogen, som har ønsket at gå på deltid, og som ikke kan komme det på grund af deres overenskomst.
Så det her forslag betragter jeg ganske simpelt som overflødigt.
Jan Petersen (S), 2002-05-16:
Det var jo vældigt nyttigt at få at vide, hvad lovforslaget
ikke handlede om.
Og udvalgsarbejdet har ikke uden grund været omfattende, for lovforslaget var jo sågar med juridiske eksperters ord mildest talt dårligt og noget juks.
Der var ikke særlig mange oplysninger.
Nu er vi så blevet klogere, og den tale, vi har hørt her, er da på mange måder i hvert fald oplysende.
Men i slutningen bliver der sagt, at det her jo er et led i en sammenhæng.
Der skal være ret til at vælge; var det skole, var det a-kasse, var det sygehuse osv.?
Men ret til at vælge handler forslaget jo ikke om.
Det handler jo ikke om en ret.
Der er jo kun adgang til at aftale, og det er der to parter, der skal være enige om.
Det er ikke sådan, at man her udstyrer den enkelte borger med en ret.
Så helt logisk er retorikken ikke.
Men jeg har imidlertid et meget konkret spørgsmål til beskæftigelsesministeren.
Den aftale om deltid, der kan indgås under ansættelsesforholdet, hvornår er der adgang til at indgå den?
Er det dag 1, dag 2, dag 5, dag 10, efter 1 år, efter 2 år eller efter 3 år?
For det blev jo bekræftet direkte, at det her handler om at tilsidesætte bestemmelser, hvori der reguleres forhold f.eks. mellem deltids- og fuldtidsansatte i virksomheder, der er omfattet af sådanne overenskomster.
Er det dag 1, eller hvornår?