Dorte Bennedsen (S), 2001-03-01:
For den, der har oplevet den nuværende dyreværnslovs tilblivelse under en borgerlig regering, hvor temaerne for dyreværn var halekupering og øretatovering hos hunde og katte, men hvor al tale om krav til dyrevelfærd i landbrugsproduktionen blev afvist, fordi den konservative justitsminister ikke ville foretage sig noget på dette område, er det godt at opleve, at verden kan gå fremad.
Den nuværende regering fik nedsat en række arbejdsgrupper, hvor både landbrugets synspunkter og dyreværnssynspunkter har været repræsenteret.
Og det har ført til, at dette nu foreliggende forslag om hold af slagtekyllinger faktisk er det fjerde i rækken af forslag om beskyttelse af landbrugsdyr.
Vi har lige haft en anden behandling af et af de andre.
Arbejdsgruppens rapport om hold af slagtekyllinger er en nyttig, men også noget rystende læsning.
Det fremgår klart, at hovedårsagen til velfærdsproblemerne er, at man gennem 30 år har foretaget en helt ensidig udvælgelse af kyllinger med henblik på hurtig vækst og uden smålig skelen til velfærdsmæssige problemer, herunder f.eks. om kyllingernes ben kan klare den hurtige forøgende vækst.
Imidlertid står vi i den klemme, at avlsfirmaerne er udenlandske, placeret både i og uden for EU, og det gør, at muligheden for, i hvert fald med effekt, at stille særlige danske krav er meget ringe.
Det er nok et arbejde, som må videreføres i EU-sammenhæng.
Arbejdsgruppen og dermed lovforslaget har derfor valgt at fokusere på andre instrumenter til at fremme dyrevelfærden for slagtekyllinger.
Og her er lysprogrammer, programmer som sikrer dyrene mørke og dermed hvileperioder, nok de mest effektive, men også de foreslåede ordninger om kontrol med fjerdragt og med trædepuder kan vi fuldt ud støtte.
Det er også vigtigt, at Danmark nu, som i øvrigt et af de få europæiske lande, får fastsat en maksimal belægningsgrad, fordi Danmark rent faktisk ligger i toppen med den reelle belægningsgrad for hold af slagtekyllinger.
Arbejdsgruppen og lovforslaget har valgt at sætte grænsen til 40 kg pr. m2 og foreslår, at dette mål skal nås over 4 år.
Det krav er til gengæld ikke til at falde på halen i beundring over.
Både af arbejdsgruppens egne betragtninger om belægningsproblemer og ikke mindre fra EU's videnskabelige komité fremgår det, at belægningsgraden er en klar og en væsentlig medvirkende årsag til velfærdsproblemer i slagtekyllingeproduktion.
Arbejdsgruppens opfattelse af, at det vil skabe store økonomiske problemer for branchen, hvis vi fastsætter krav om meget lave belægningsgrader, er nok rigtig.
Men man ville, specielt med den foreslåede overgangsordning, kunne være gået længere ned end 40 kg uden ødelæggende effekt for branchen. Når Socialdemokratiet alligevel, om end uden den store begejstring, kan acceptere en grænse på 40 kg, har det forskellige årsager: Dels er det vigtigt, at vi får indført princippet om en maksimumsgrænse, dels vil 40 kg være en forbedring hos ganske mange producenter, der har en meget høj belægningsgrad, dels indeholder forslaget jo som nævnt en række andre initiativer, som vil have en stor effekt på velfærden, og sidst, men ikke mindst, fordi der lægges op til, at ordningen skal evalueres i løbet af nogle år for at vurdere, om der er et behov for at fastsætte en lavere kilogrænse.
Jeg vil godt i den forbindelse spørge ministeren om, hvornår han forestiller sig, en sådan evaluering kan finde sted, og om han så også vil drage omsorg for, at man fra starten af lovens ikrafttræden får indsamlet den relevante viden og erfaring, som skal kunne danne grundlag for en seriøs evaluering. Vi kan i Socialdemokratiet tilsige forslaget en velvillig behandling.