Anne Baastrup (SF), 2006-11-10:
Den 17. maj viste store dele af den danske befolkning, hvad de fandt var centralt i forbindelse med de kommende velfærdsforhandlinger.
Det skulle ikke handle om senere efterløn og folkepension, men om bedre arbejdsmiljø, så det enkelte menneske rent faktisk kunne forblive på arbejdet uden at være nedslidt som 60-årig, et krav, der er som taget ud af SF’s program.
Ser vi rundt f.eks. på de danske hospitaler, kan vi ikke finde mange sygeplejersker og SOSU-assistenter, der er fyldt 60.
Det handler om et stressende og fysisk hårdt arbejde.
De har ikke kræfterne til at fortsætte efter det fyldte 60. år.
God idé, ingen tvivl om det.
Spørgsmålet bliver for mig bare: Hvad skal forebyggelsesfonden bruges til?
Er den rettet imod de problemer, som fremtidens arbejdsmarked vil give, eller vil pengene blive brugt til de traditionelle arbejdsmiljøproblemer, som vi allerede har viden om hvordan skal løses?
Eller sagt på en anden måde: Er konflikten mellem arbejdsgiverens ret til at lede og fordele arbejdet og retten til et psykisk sundt arbejdsmiljø blevet løst, eller kan det løses ved at udnytte forebyggelsesfonden?
Jeg kastede mig derfor med interesse over aftalen om en forebyggelsesfond, og stor var min skuffelse.
Der er ikke meget fremtidsperspektiv indeholdt i selve aftaleteksten.
Mit håb er derfor, at vi med denne forespørgselsdebat kan få løftet lidt af sløret for, om forligsparterne har den samme fortolkning af aftalen som mig, eller om jeg efter denne debat kan blive glædeligt overrasket.
Dækker formuleringerne over, at man ved den fremtidige fortolkning og fordeling af midlerne rent faktisk vil søge at løse de problemer, vi kan se i horisonten, og som formentlig bliver vores største arbejdsmiljøproblem i fremtiden, nemlig stress og tilsvarende psykiske problemer på grund af psykisk dårligt arbejdsmiljø, eller vil man holde fast i de traditionelle arbejdsmiljøproblemer, der allerede i dag er ganske udmærkede midler til at løse i loven, og hvor viden er til stede?
Jeg takker for ministerens redegørelse, og jeg vil da også gerne understrege, at det for SF er helt afgørende vigtigt, at vi får løst de kendte arbejdsmiljøproblemer, vi har.
Den liste af brancher, som midlerne nu rettes mod, er jo også brancher, der er kendt for tidlig nedslidning og tidlig førtidspensionering, så derfor er det slet ikke en kritik af den prioritering, som man nu har lagt, på i hvert fald de første 123 mio. kr.
Men mit problem er, at der jo er nogle områder, som ministeren ikke har beskrevet.
Der er problemer med de ikke kendte arbejdsmiljøproblemer, som ministeren ikke rigtig har budt ind på.
En af grundene til, at jeg har den store bekymring, er selvfølgelig også, at jeg før valget i 2001 bemærkede den daværende leder af Venstres sekretariat og hans vrede over, at Arbejdstilsynet tillod sig at spørge ind til det psykiske arbejdsmiljø.
Det er grundlaget for spørgsmålet: Har regeringen i virkeligheden en ambition om at gøre noget reelt ved det psykiske arbejdsmiljø?
Men jeg må indrømme, at jeg synes, at beskæftigelsesministeren er kommet på et bedre spor.
For vi står nemlig foran et faktum: På de danske arbejdspladser er der store belastninger i det psykiske arbejdsmiljø.
Der er mennesker, der går ned med flaget på grund af stress og på grund af mobning.
Forleden var jeg til en konference om stress.
Det bør i den forbindelse måske bemærkes, at vi kun var to politikere, der deltog, en fra Socialdemokratiet og mig.
Jeg er sikker på, at alle partier var blevet inviteret.
Her fik vi slået fast, at stress var ved at blive et væsentligt folkesundhedsproblem.
Men det blev også pointeret, at der ikke findes nogen samlet strategi for, hvordan man skal forebygge og behandle stress.
De fleste stressindsatser udbydes af private konsulentfirmaer, og stress betragtes generelt som et individuelt problem, der skal løses individuelt.
Det minder mig om de problemer og løsningsforslag, vi oprindelig havde, for så vidt angår arbejdsmiljøbelastninger fra røg, støj og møg.
Først efter flere års kampe blev disse problemer defineret som generelle og strukturelle og som problemer, der skulle løses på det overordnede plan via lovgivning, forbud mod bestemte stoffer, begrænsning af støjniveau og begrænsning af luftforurening.
Vi må gøre det samme med fremtidens arbejdsmiljøproblemer.
Vi skal efter SF’s opfattelse lave en national forebyggelsesstrategi, der reelt tager fat, før de moderne arbejdsmiljøproblemer bliver for overvældende.
Og der var forebyggelsesfonden jo et ganske glimrende sted at starte.
Grundlæggende har jeg jo det problem, at jeg ikke stoler på, at regeringen overhovedet vil tage disse problemer alvorligt.
Et eksempel herpå er, at man på arbejdsskadeklinikken i Hillerød har sat et større projekt i gang om strukturreformen og de konsekvenser, det får for det psykiske arbejdsmiljø.
Man søgte penge i Beskæftigelsesministeriet og i Sundhedsministeriet, men ingen penge var der til dette projekt, og jeg spørger: Hvorfor?
Skyldes det, at regeringen havde besluttet, at omlægning af flere hundred tusind menneskers arbejde ikke giver anledning til problemer med det psykiske arbejdsmiljø?
Skyldes det den politiske beslutning, at alt er godt og hvis nogen tror, der er noget at komme efter, skal det i hvert fald ikke kunne dokumenteres?
Her havde vi jo ellers århundredets bedste mulighed for med relativt få midler at finde ud af, hvorfor det gik godt nogle steder og skidt andre steder.
Det kunne løfte vores viden om det psykiske arbejdsmiljø, så vi fremover kunne give kontant og brugbar vejledning til de virksomheder, der står foran omlægningerne.
Jeg håber derfor, at forligspartierne under denne debat vil give mig ret i, at forebyggelsesfonden, ud over naturligvis at få ryddet op i de gamle kendte problemer, skal tage højde for fremtidens arbejdsmiljøproblemer, også selv om man kommer ind i det farlige område, der hedder arbejdsgivers ret til at lede og fordele arbejdet, og også selv om man kommer ind på farlige områder, hvor det drejer sig om regeringens nedlæggelse af SKAT og oprettelse af noget andet, og hvor der bliver flyttet rundt på tusindvis af mennesker.
Det giver også stress, det giver et psykisk dårligt arbejdsmiljø, og det skal vi lære noget af.