Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-04-10:
Jeg skal ikke gå ind i en meget lang disput med fru Line
Barfod, men måske blot henvise til de undersøgelser, som Sundhedsstyrelsen har lavet af unges brug af rusmidler, herunder hvordan brug af rusmidler, hvad enten det nu er alkohol eller hash eller andet, har en sammenhæng med problemer i nattelivet, nemlig vold etc. Så at stille sig op her og meget firkantet sige, at en rus er en totalt privat sag - altså drik og fyr den fede, som du har lyst til, det er et helt personligt anliggende - holder altså ikke vand, hvis man går ud og studerer nattelivet. Dermed har jeg ikke sagt, at alle, der beruser sig, eller alle, der imod lovgivningen ryger cannabis eller på anden vis indtager cannabis, er voldelige eller potentielle narkomaner, det har jeg ingenlunde sagt.
Men der kan sådan set fremføres et bevis for, at tilbøjeligheden til at løbe ind i problemer eksisterer: i samvær, i relation til venner, seksuel debut, vold, afledte videre alvorligere misbrugsproblemer.
Der er den sammenhæng.
Det, jeg her siger, er evidensbaseret.
Det kan man sådan set få eftervist ved bl.a. at studere nogle af de målinger, som Sundhedsstyrelsen har lavet, hvor man har kortlagt unges rusmiddelforbrug.
Enhedslisten har jo sat en offensiv ind på cannabisfronten her i dette år 2003, hele to beslutningsforslag til fremme af cannabis.
For en lille måneds tid siden havde vi lejlighed til at debattere frigivelsen af cannabis til medicinsk brug, og i dag så er det jo slutmålet, den egentlige legalisering, den frie hash, der er på dagsordenen. Jeg deler sådan set forslagsstillernes interesse for udbredelsen af cannabis, men når det kommer til spørgsmålet om, hvad vi skal stille op, så deler vandene sig.
Enhedslisten vil give efter for udbredelsen og ophæve forbuddet mod cannabis.
For mig at se
svarer det til at imødegå spritbilismen med en sløjfning af promillegrænserne.
Det er selvfølgelig også en måde at fjerne kriminalitet på, kan man sige, det er bare ikke en måde at fjerne den uønskede adfærd, i dette tilfælde misbruget af cannabis, på.
Det er så at sige de to ben, som narkotikapolitikken går på.
Uden begge ben er det som bekendt svært at tage skridt og helt umuligt at gøre fremskridt.
Man kommer nemt til at snuble.
Regeringen ønsker sådan set ikke at snuble, vi ønsker
tværtimod at gøre fremskridt i bekæmpelsen af misbrug af cannabis og andre former for narkotika.
Det kan vi kun gøre ved at sætte ind over en bred front med det sigte i endnu højere grad at hindre tilgangen af nye stofmisbrugere, hjælpe nuværende narkomaner og sætte hårdt ind over for narkotikakriminalitet.
Jeg har tidligere både mundtligt og skriftligt givet Folketinget oplysninger om regeringens beslutning om at fremlægge en national tværministeriel handleplan for en sådan styrket indsats, en egentlig kamp mod narkoen, og jeg skal derfor undlade at spilde medlemmernes tid med en gentagelse af dette, men altså blot konstatere, at regeringen afviser beslutningsforslaget.
Efter regeringens opfattelse har samfundet ikke behov for flere legale rusmidler.
Jeg skal bare sådan nærmest for god ordens skyld pege på, at en legalisering jo også ville være i modstrid med Danmarks internationale forpligtelser, FN's narkotikakonventioner, som forpligter staterne til udelukkende at tillade anvendelse af bl.a. cannabis til medicinske og videnskabelige formål.
Det kan der være nogle, der vil fremstille som en konventionsretlig formalitet, men jeg vil dog gerne sige, at bag ligger den realitet, at brug af cannabis er forbundet med en række skadevirkninger.
Den enkelte rus er forbundet med skadevirkninger, som, selv om de typisk er forbigående, kan være alvorlige nok, og fra ordføreren for forslagsstillerne ved vi jo, at der er behov for at være særlig opmærksom på rusmidler, som på grund af deres øjeblikkelige virkning kan være farlige.
Sådan forstod jeg det i hvert fald, da vi for nogen tid siden behandlede beslutningsforslaget om begrænsning af børns og unges adgang til og brug af tobaksvarer.
Til skadevirkninger af den enkelte rus føjer sig så de mere vedvarende skadevirkninger af den længerevarende brug.
Jeg skal undlade at remse alle skadevirkninger op, men hvis man er interesseret, vil jeg da gerne tilbyde at oversende Sundhedsstyrelsens seneste gennemgang af den aktuelle viden om cannabis.
Her kan man få syn for sagen.
Her kan man også læse, at børn og unge samt udsatte voksne er specielt udsatte, og det er vel i grunden nogle grupper, som vi ellers er enige om at tage særlig vare på.
Det forekommer mig lidt underligt, hvis vi forenes i en ambition om at gribe ind over for unges brug af alkohol og så i øvrigt fejrer den enighed med at introducere fri hash til alle.
Forbuddet mod cannabis er altså velbegrundet, og så kan man diskutere, om det virker.
Forslagsstillerne er i tvivl.
Det er jeg sådan set ikke.
Jeg er overbevist om, at forbuddet får mange til at afstå fra at bruge cannabis.
I den voksne befolkning er det omkring 95 pct., der ikke har brugt cannabis inden for det seneste år.
Ser man på det legale rusmiddel alkohol, så er forholdet nærmere det omvendte.
Nu skal jeg ikke strække statistikken for langt, men hvis man kan finde 5 pct., som angiver, at de ikke har drukket alkohol inden for det sidste år, så tror jeg, at man har nået en høj score. Noget helt andet er, at der naturligvis må differentieres, når overtrædelse af forbuddet skal strafforfølges.
En overtrædelse er jo ikke bare en overtrædelse.
Med Rigsadvokatens cirkulære om strafforfølgning har der da også allerede i en længere årrække været ført en lempeligere praksis, vel at mærke når der alene er tale om besiddelse af små mængder til eget brug.
Jeg mener faktisk, at vi med forbuddet og den differentierede strafforfølgning som supplement til forebyggelse og behandlingsindsats har fundet, hvad der forekommer at være en god balance i politikken på dette område, og jeg er helt uenig med forslagsstillerne, når det postuleres, at den førte politik er ude af trit med den almindelige retsopfattelse.