Birthe Rønn Hornbech (V), 2001-06-01:
Jeg har allerede sagt, at jeg såmænd synes, at det havde været naturligt at høre Præsteforeningen.
Men det havde ikke betydet nogen ændring. Det er altså vigtigt igen at understrege, at hr. Peter Skaarup og jeg kan være uenige om, hvordan man vurderer tingene.
Men faktum er altså, at præsten altid har haft pligt til som ministerialbogsfører at viderebringe oplysningerne.
Mener han, at det er et problem, må han søge ansættelse et andet sted.
Det er et ansættelsesvilkår.
Det er faktisk noget, man i nogle sogne søger: at blive sognepræst som kirkebogsfører.
For man kan også slippe for det dér, hvor der er flere præster.
Det er noget, man selv søger, vil jeg sige til hr. Peter Skaarup.
Den balancegang, at man har to kasketter, er der altså ikke noget nyt i, og det kan selvfølgelig give nogle problemer.
Det ved præsterne.
Det ved vi andre, der har flere forskellige kasketter på.
Det lever man selvfølgelig med, når man søger det job.
I modsætning til hr. Peter Skaarup har jeg altså fuld tillid til, at præsterne, der har håndteret denne funktion i lange, lange tider, også fortsat kan håndtere denne funktion.
Men der er altså nogle, der har sat nogle rygter i gang om, at præsternes stilling i denne sag er totalt ændret, og jeg skal igen dementere det rygte.
Det er der ikke tale om.
Og i modsætning til hr. Peter Skaarup kan jeg sige, at jeg har siddet i et sogn med 1.200 fødsler om året og ført kirkebøger.
Så i al beskedenhed ved jeg, hvordan det var, inden denne lov trådte i kraft.
Hr. Peter Skaarup har her i elvte time bragt præsternes rolle ind i dette lovforslag, og jeg har også fået henvendelser fra præster, og jeg kan mærke, at der er ved at brede sig en usikkerhed i den danske præstestand.
Den usikkerhed vil jeg godt tilbagevise og slå fast, hvordan præstens rolle er, inden lovforslaget bliver vedtaget og efter, for der er nemlig ikke nogen væsentlige ændringer.
Jeg kan berolige de præster med, at de bliver ikke stikkere.
Men det ligger altså i præsteembedet i den danske folkekirke, at man ud over at være forkynder og sjælesørger har nogle civilretlige pligter.
Man er begravelsesmyndighed, man er vielsesmyndighed, og man er personregistrator.
Det er den dobbelthed, der er i det folkekirkelige præsteembede, og som der har været i meget lang tid. Det har stedse været sådan, at de oplysninger, som moderen indgiver til præsten eller til kordegnen, hvor der er kirkekontor, har præsten som ministerialbogsfører pligt til at viderebringe til de rette myndigheder.
Der er altså ikke noget nyt i, at en præst her har to funktioner.
efter loven?
Det er selvfølgelig det, at der kommer en kvinde op og siger, at hun ikke vil give oplysninger om, hvem faderen er.
Og jeg vil gætte på, at en fornuftig præst vil sige til hende: Jamen du er klar over, at det kan du få en bøde for, ja, du kan for så vidt ende i fængsel, men det er din egen afgørelse.
Jeg viderebringer kun, hvad du ønsker at oplyse.
Hvis kvinden er fuldkommen ude i tovene og har brug for sjælesørgervirksomhed, kan hun selvfølgelig betro sig til præsten som sjælesørger, og så har han den tavshedsret og den tavshedspligt, som følger af hans særlige embede.
Derfor kan jeg også sige til alle kvinder, der måtte være bekymrede, at de naturligvis fortsat trygt kan betro sig til deres præst som sjælesørger.
Præsterne i den danske folkekirke har hidtil kunnet skelne mellem de to funktioner, og det har vi i Venstre fuldkommen tillid til at de fortsat kan.
Dét er sagen om alt det, der er hvirvlet op de sidste par dage, hvor det har lydt, at præster kom ind i stikkervirksomhed.
Men præsterne har to funktioner.
Der er ikke noget nyt.
Jeg har bemærket, at der er en biskop, der mener, at han ikke kan håndtere det.
Det må være biskoppens problem.
Han må overveje med sig selv, om han ikke kan komme ud over det, for det er altså også en del af hans tilsynsembede, at han er øverste tilsynsmyndighed, også når det drejer sig om ministerialbogføring. Der er ikke noget nyt under solen.