Ole Sohn (SF), 2004-12-15:
Danmark er et land med enorme muligheder.
Vi er et af verdens rigeste lande, vi har opbygget et velfærdssamfund, vi har dygtige og veluddannede lønmodtagere, vi har en rimelig god infrastruktur, og det har været medvirkende til, at en lang række udenlandske virksomheder har valgt at placere sig netop i Danmark.
Men vi har også været kendetegnet ved at være et samfund, der udviser kulturelt frisind og tolerance, vi har været kendetegnet ved at have været et grønt foregangsland, og vi har været kendetegnet ved at have et godt ry i den tredje verden.
Nu har vi haft fire finanslove til behandling under VK-regeringen og dens støtteparti, Dansk Folkeparti, og nu er vi i stand til at måle regeringens resultater.
Lige med undtagelse af paven har alle givet finansministeren håndslag på, at han bare er den bedste, men nu kan vi simpelt hen se sort på hvidt, hvad det er, regeringen har gjort i handling.
Vi kan konstatere, at der er skåret massivt i bistanden til verdens fattigste lande; at den globale ansvarlighed, som har været kendetegnende for Danmark, er for stærkt nedadgående, og at der er skåret massivt i miljøindsatsen med det resultat, at vi ikke længere er et grønt foregangsland.
Der er skåret ned på uddannelsesområdet.
Der bruges færre penge til forskningen, faktisk katastrofalt færre penge, og vi kan konstatere, at vi nu er længere væk fra målet, nemlig at bruge 1 pct. af bruttonationalproduktet til forskning, end vi var i 2001.
Der er under denne regering blevet færre ansatte i både den private og den offentlige sektor, og arbejdsløsheden er steget med 33.000.
Nu ved jeg godt, at regeringen ynder at bruge tallene for det senest forløbne år, så lad os tage tallene fra perioden efter, at man gennemførte forårspakken.
Her er arbejdsløsheden steget med 2.000.
Det, der er det værste, er faktisk, at på trods af alle nedskæringer har regeringen og Dansk Folkeparti fundet det rimeligt at bruge hen ved 20 mia. kr. på skattestop og skattelettelser.
Vi må stille spørgsmålet: Er det rimeligt?
Er det rimeligt, at man i et samfund som vores, hvor vi burde investere i fremtiden af hensyn til vores børn og børnebørn, bruger så mange penge til skattelettelser, som oven i købet for en stor dels vedkommende er ufinansierede, samtidig med at antallet af fattige i samfundet vokser?
Er det udtryk for retfærdighed?
Er det udtryk for den livskvalitet, som det borgerlige Danmark ønsker at give de svageste i samfundet, at vi nu kan se, at køerne foran Frelsens Hær og Børnenes Kontor vokser og vokser?
Vi kan ganske enkelt ikke være det bekendt, men nu har vi altså fået syn for sagen.
Man kan naturligvis ikke gennemføre et skattestop og ufinansierede skattelettelser og samtidig opretholde investeringerne i fremtiden.
Det lader sig ikke gøre, det har regeringen bevist.
Nu står vi over for et valg, og ved det valg står vi også over for en korsvej: Skal fremtidens samfund bygge på fællesskab og solidaritet med de svageste grupper i samfundet, eller skal samfundet bygge på mere privatisering, opsplitning og intolerance?
For SF er situationen klar: Vi ønsker, at man finder tilbage til at bygge på fællesskab og solidaritet; vi ønsker et samfund, hvor der er større lighed og mere retfærdighed, større menneskelighed og ikke mindst et større ansvar over for miljøet; vi vil gerne sikre vores børn og unge en ordentlig fremtid; vi vil gerne være med til at skabe konkurrencedygtige job og satse på det, vi er gode til i Danmark; vi vil ikke bare snakke om miljøet, men gøre noget for at sikre, at miljøet får en mere fremtrædende placering i samfundet, og vi vil tage et globalt ansvar.
Men de sociale skel er vokset under denne regering, og det er vi imod, så derfor har vi foreslået og vil også gøre det i det nye år, at der gives et løft til de dårligst stillede børnefamilier på gennemsnitlig 1.000 kr. om måneden, så de virkelig får lidt flere penge mellem hænderne og på en lidt mildere måde kan klare dagen og vejen.
Vi foreslår, at der laves en egentlig klippekortmodel, så de børn, der i dag ikke har råd til eller mulighed for at deltage i fritidsaktiviteter, sportsaktiviteter og lignende, fordi deres forældre er i en økonomisk dårlig situation, får mulighed for det og får mulighed for at deltage i foreningslivet på lige fod med deres kammerater fra skolen og dermed også bliver ordentligt socialt integreret i samfundet.
Vi er i en situation, hvor folkeskolen i stigende grad bliver et centralt tema i den politiske debat og, havde jeg nær sagt, med større intensitet, jo tættere vi kommer på valget.
Vi har netop fået en PISA-undersøgelse, som viser, at der er noget, der skal arbejdes videre med, men jeg vil gerne sige til regeringen og Dansk Folkeparti – selv om jeg ikke tror, det har nogen værdi, men lad mig slå det fast over for offentligheden, så det ikke kan misforstås: SF ønsker ikke og vil ikke deltage i et arrangement, som betyder, at vi skal have test- og terpeskolen tilbage.
De tider er forbi, og vi vil ikke have dem tilbage igen.
Vi har grundlæggende en god folkeskole, men den er ikke god nok, og derfor er det vigtigt, at vi sammen med forældrene og lærerne satser på at gøre folkeskolen bedre.
Der er brug for en national handlingsplan for en bedre læseundervisning, og der er brug for flere midler til øget efteruddannelse af lærerne.
Apropos PISA-undersøgelsen viser den jo, at i Finland går det godt, børnene er gode til at koncentrere sig i timerne, og de har nemt ved at lære.
Ja, for hvad er det, man gør i Finland?
Det hjælper, så måske skulle man overveje at gennemføre SF’s forslag om dette for at sikre bedre forhold i skolen.
Ikke mindst er der også behov for bedre fysiske rammer og bedre undervisningsmaterialer.
I den forbindelse vil jeg gerne henvise til, at en samlet opposition i enighed netop har peget på, hvordan man kan investere i fremtiden, både i folkeskolen og på en række andre områder, ved at bruge de penge, der skrabes ind ved lukning af et skattehul til dette formål.
Det tyder på, at vælgerne har en god mulighed for at vælge et alternativ.
Vi mener, der er behov for en massiv omstilling af samfundet i en mere grøn retning.
Den investering, man gjorde, da man i 1970’erne satsede på øget forskning i alternative energiformer, har betydet, at vi i dag har skabt 20.000 nye arbejdspladser inden for vindmølleindustrien – 20.000 nye arbejdspladser – og at Danmarks tredjestørste eksporterhverv er vindmølleindustrien.
Vi kunne og burde gøre det samme på bølgeenergiområdet, men desværre har regeringen valgt at neddrosle området, så det nu er England, der har overtaget føringen.
Men vi kan genvinde den, hvis vi tør satse på forskning.
SF ønsker at opprioritere det,
og vi vil lægge op til, at der efter valget laves en plan, som sikrer, at Danmark bevæger sig frem til at bruge 1 pct. af bruttonationalproduktet til forskning i 2010 – ikke bare af hensyn til, at der skal sidde nogle nørder på universiteterne og gruble over svære ligninger, men fordi det er den vej, vi skal gå for at skabe fremtidens arbejdspladser.
Når vi ser på arbejdsmarkedet, ved vi, at globaliseringen, outsourcingen, ny teknologi og omstillinger betyder, at en lang række arbejdspladser bliver nedlagt.
Det giver naturligvis utryghed for mange, at deres job er usikre eller helt forsvinder, men vi må bare konstatere, at i en periode, hvor der sker en så stor omstilling af samfundet – ikke bare det danske, men generelt – kan vi ikke give den enkelte lønmodtager garanti i det enkelte job.
Men vi kan som samfund og har som samfund en forpligtelse til at sikre, at den enkelte får tryghed på arbejdsmarkedet.
Og hvordan skaber vi så tryghed?
Jo, det gør vi bl.a. ved at sætte gang i job, og når det er nedgangstider, altså lavkonjunkturer som nu, har vi et særligt ansvar for at generere ny privat beskæftigelse.
Vi har foreslået og gør det gerne igen, at man fremrykker renoveringen af de underjordiske vand- og kloakledningsnettet, bl.a. fordi det er en uløst opgave, som alle er enige om skal løses før eller siden, for hvis vi ikke gør det, fremmer vi forureningen og øger vandspildet.
Vi har de ledige hænder, vi har maskinerne, og vi har erhvervslivet, som er klar til at gå i gang.
Det kræver kun politisk vilje, den er ikke til stede under den nuværende regering, men den er det forhåbentlig under den kommende.
Der er også behov for en ny arbejdsmarkedsreform.
Man fjerner ordinære stillinger og gendanner dem som aktiveringsjob, men det er der intet perspektiv i, og derfor er jeg glad for Socialdemokratiets tilkendegivelse i dag af, at man er indstillet på, at der skal laves en ny arbejdsmarkedsreform.
Det helt afgørende er jo, at vi får opkvalificeret den ledige arbejdskraft, så den får nye kvalifikationer og nye kompetencer, der gør, at den er i stand til at gå ind i de nye job, vi forhåbentlig får skabt i tiden, der kommer.
Vi mener, der er behov for at indføre en 12-årig uddannelsesret, så mange af dem, der måske ikke fik den uddannelse, de skulle eller burde have taget, mens de var unge, kan sige senere i livet: Jeg har kun gået i skole i 9 år, men jeg vil gerne i gang med en kompetencegivende uddannelse.
Samfundet burde have en forpligtelse til at hjælpe vedkommende videre, så han får bedre kvalifikationer.
Vi har også mulighed for og en forpligtelse til at sikre, at velfærden fungerer i samfundet, ikke mindst over for de ældre.
Jeg har kunnet konstatere, at der i perioder er brugt færre penge pr. ældre i samfundet, og kan nu konstatere, at der er længere mellem hjemmehjælperne.
Det skal vi gøre noget ved, for det kan vi ikke være bekendt, især ikke når der er så mange ledige hænder.
Derfor har vi foreslået, at man øger velfærden i den offentlige sektor og ikke mindst gør det på en måde, som skaber ny ordinær beskæftigelse.
Det kan bl.a. gøres ved at genindføre servicejobordningen, som netop gav mulighed for at sikre, at også folk, som var blevet lidt ældre, kunne komme ind på arbejdsmarkedet i ordinære stillinger på overenskomstmæssige vilkår.
Afslutningsvis skal jeg sige, at for SF er det altså også vigtigt, at vi set i lyset af, at vi er et af verdens rigeste lande, også anerkender det ansvar, vi har over for den dårligst stillede del af verden.
Vi har et globalt ansvar, det bør vi også vise, og derfor er jeg glad for, at den samlede opposition i dag har fremlagt et forslag, som netop peger på nødvendigheden af, at vi får genoprettet ulandsbistanden for på den måde at vise global ansvarlighed.
SF vil efter det kommende valg genfremsætte sit forslag om at lave en plan, som gør, at vi får bragt den danske ulandsbistand op på 1 pct. af bruttonationalindkomsten, så vi på den måde igen får et bedre ry i den tredje verdens lande, og så Danmark og dansk erhvervsliv dermed får nogle bedre muligheder på den globale scene.