Line Barfod (EL), 2003-05-27:
Et af problemerne med demokrati og med at opnå rettigheder er jo, at nogle rettigheder, som man har kæmpet hårdt for, ligesom går i glemmebogen, når man først har haft dem i nogle år; altså hvorfor man egentlig tilkæmpede sig de rettigheder, og hvorfor de var vigtige.
Man havde jo i mange år, inden vi fik grundlov og retsplejelov og de forbedringer af retssikkerheden, som efterhånden er tilkæmpet, en situation, hvor folk vilkårligt kunne arresteres og sættes i fængsel.
Derfor var det et kæmpefremskridt, da man begyndte at få regler på retsområdet, der skulle sikre grundprincippet om, at man hellere ville lade 10 skyldige gå fri end dømme én uskyldig.
For det, der var det helt afgørende at opnå, var, at man ikke vilkårligt kunne sætte folk i fængsel, og at man altid kunne være sikker på, at ens sag blev grundigt prøvet.
Det var princippet om, at man var uskyldig, indtil det modsatte var bevist, og at det var op til myndighederne at bevise, at man var skyldig, og ikke én selv, der skulle bevise, at man var uskyldig.
Så når flere af tilhængerne af dette lovforslag har talt så meget om, at vi, der er imod lovforslaget, ønsker at beskytte forbryderne, så glemmer man, at vi eller vores forgængere faktisk engang for mange år siden har kæmpet for princippet om, at man var uskyldig, indtil det modsatte var bevist. Det princip mener vi faktisk er værd at holde fast i.
Det er helt afgørende for et retssamfund, at man kan være sikker på, at man ikke bliver uskyldigt dømt.
Men det er det princip, der nu er ved at blive sat over styr.
Man indfører nu hemmelig retspleje, hvor man kan komme ud i den situation, at en person, der af en eller anden grund er blevet sur på en, kan komme og give et tip til politiet, måske endda kan fungere som agent for politiet, og dermed kan medvirke til at samle nogle oplysninger ind og påvirke politiet.
Og derefter kan disse oplysninger føre til, at man bliver dømt, uden at man selv får mulighed for at få kendskab til oplysningerne, og uden at ens forsvarer får mulighed for det, og uden man får den pågældendes identitet oplyst; jamen så har vi et kæmpeproblem for retssikkerheden.
Vi diskuterede det allerede, da vi indførte anonyme vidner sidste år, og jeg vil gerne gentage, at jeg er fuldstændig enig med Socialdemokratiets ordfører sidste år, da det blev sagt: »Det må ikke glemmes, at den lovgivning, vi laver herinde, jo ikke kun gælder for banditter.
Du og jeg kan møde selv samme lovgivning i tilfælde, hvor vi er uskyldige, og hvor det er vores uskyld, som skal bevises.«
De lovændringer, der bliver indført her, gælder jo ikke kun folk, der har et stort stempel i panden, hvor der står, at de er banditter.
Nej, de lovændringer gælder for alle, der af den ene eller den anden grund pludselig kan risikere at blive mistænkt.
Det er derfor, det er så afgørende, at vi holder fast i retsprincipperne om, at man er uskyldig, indtil det modsatte er bevist, og at man skal have de bedste muligheder for at sikre, at man ikke bliver uskyldigt dømt.
Så siger man jo fra tilhængernes side: Der er nogle meget klare regler her, og der er domstolskontrol osv.
Men dommerne og forsvarerne siger: Jamen den domstolskontrol er ikke reel, for når man samtidig indfører hemmelig retspleje, kan vi ikke have en reel domstolskontrol.
Der er endda dommere, som går så vidt som til at sige: Vi vil ikke bruge denne lovgivning, for vi mener, at den er undergravende for retssamfundet.
Jamen så burde det da få folk til at tænke sig om og spørge: Står vi virkelig i det danske samfund i så alvorlig en situation?
Er samfundet ved at bryde sammen, så vi derfor må tilsidesætte de fundamentale principper for retssamfundet? Og når man kigger sig omkring, må man sige, at på trods af, at organiseret kriminalitet er et alvorligt problem, på trods af, at den antager nye former, så er den altså ikke ved at nedbryde hele det danske samfund.
Vi har trods alt stadig et stærkt samfund.
Politiet opklarer mange forbrydelser, og der kommer flere og flere i fængsel.
Så der er altså ikke behov for, at vi bryder så grundlæggende med principperne og dermed risikerer at undergrave samfundet.
For hvad er det, vi risikerer at opnå med civile agenter og hemmelig retspleje?
Det, vi risikerer, er jo, at vores politi bliver korrumperet.
Det er den største risiko vi står over for.
Jamen så bliver man smittet af det, så er det svært at holde sig på den rene side, og så risikerer vi, at der er politifolk, der bliver korrupte, som vi har set eksempler på.
Det er sådan set den største fare, der kan være.
Det er helt afgørende og en af de største styrker i Danmark, at vi har et politi, der ikke er korrupt.
Jeg synes, det burde være det, som flertallet herinde prøvede at styrke i stedet for, at man nu prøver at undergrave det.
Det burde være det, som man var optaget af.
Hvis Socialdemokratiet er blevet lovet, at det ikke er tilfældet, så håber jeg, at vi kan få det afklaret under den fornyede udvalgsbehandling.
Det vil i hvert fald være et lille fremskridt. Jeg håber også, at vi kan få det fremskridt med, at vi får lavet den begrænsning af brugen af civile agenter, som Strafferetsplejeudvalget foreslog helt tilbage i 1984, nemlig at man ikke vil lade personer, der har et afhængighedsforhold til politiet, være civile agenter.
Jeg håber også, at det kan lykkes os at komme igennem med, at det ikke kan være rigtigt, at man skal have forringet sin egen retssikkerhed, fordi der er en anden person, der har begået alvorlig kriminalitet.
Det kan simpelt hen ikke i et retssamfund være et princip, at fordi smeden har begået alvorlig kriminalitet, så skal bageren dømmes på hemmelige beviser.