Marianne Jelved (RV), 2000-03-15:
For 2 år siden tog regeringen sammen med et enigt Folketing et markant og betydningsfuldt skridt til sikring af ligebehandling af mænd og kvinder.
Det skete med vedtagelsen
af loven om ligebehandling i de erhvervstilknyttede sikringsordninger, dvs. arbejdsmarkedspensionsordningerne. Jeg har selvfølgelig derfor som udgangspunkt sympati for den tanke, der ligger bag beslutningsforslag nr. B 93 fra SF.
Jeg mener dog, at forslaget indeholder en lang række problemer, som indebærer, at det i sidste ende må betegnes som et ikkeholdbart forslag, og derfor kan regeringen heller ikke støtte det.
Vi har i Danmark valgt et såkaldt pluralistisk arbejdsmarkedssystem, hvor det er overladt til arbejdsmarkedets parter at forhandle sig frem til den nærmere indretning, herunder hvem der skal have pensionsordninger hvor og sammen med hvem.
Vi plejer også at kalde det den danske model.
En risikoudligning som den, SF foreslår, har indholdsmæssigt samme indhold som de forslag, der er blevet fremsat i Folketinget flere gange gennem de sidste 10 år.
Men forslaget ville kræve et meget omfattende offentligt administrativt system.
Det ville være nødvendigt med en central styring og indblanding for at sikre, at måden, hvorpå risikovurderingerne af de forskellige ordninger sker, bliver helt identiske.
Ellers ville de enkelte ordninger kunne påvirke udligningen til egen fordel.
Hertil kommer, at en større udligning ville hindre en individuel tilpasning af en pensionsordning til de enkelte forsikringstageres individuelle behov og ønsker.
Forslaget indebærer i realiteten, at grundlaget for arbejdsmarkedspensionerne ændres.
Arbejdsmarkedspensionerne bygger på, at den enkelte pensionstager får en pension, der er afhængig af pensionstagerens bidrag.
Ved større udligning bevæger arbejdsmarkedspensionerne sig i retning af, at pensionstageren får et tilsagn om en pension, som ikke er defineret ud fra bidragene fra den enkelte.
Dermed vil arbejdsmarkedspensionerne jo nærme sig folkepensionens opbygning, og det betyder, at arbejdsmarkedspensionsbidragene får karakter af at være en skat, hvorefter der vil ske en central omfordeling.
Idet jeg anerkender SF's intentioner bag forslaget, vil jeg godt i en parentes sige, at det jo er bemærkelsesværdigt i netop denne sammenhæng, at en organisation som Forbundet for Offentligt Ansatte med omkring 200.000 medlemmer i alt fald har seks forskellige pensionskasser knyttet til forskellige fag.
Parentesen er sluttet nu.
Ifølge beslutningsforslaget foreslås den dispensationsadgang afskaffet, som er i dag i den lov om ligebehandling af mænd og kvinder, jeg indledte med at omtale, og det er jo angiveligt for at undgå, at processen trækkes i langdrag, men dér tror jeg, at SF's forslag bygger på en misforståelse.
Det er således, at alle de medlemmer, der optages i ordningerne efter den 1. juli 1999, vil blive omfattet af fælleskønsgrundlaget, uanset om der er givet dispensationer, for det, der er givet dispensationer til, er til indretning af systemerne.
Men lige så snart de kører, vil det være sådan, at alle medlemmer, der er nye, fra 1. juli 1999 er omfattet af ordningen: af kravet om, at beregningerne foregår på fælleskønsgrundlaget eller unisexgrundlaget. I forslaget fra SF nævnes muligheden for spekulation mod lovens hensigt ved valg af ydelsessammensætning, og regeringen opfordres til at følge udviklingen.
Jeg vil gerne benytte denne lejlighed til endnu en gang at understrege, at jeg jo allerede i forbindelse med lovens vedtagelse sagde, at jeg har en opfattelse af og en tro på, at arbejdsmarkedets parter vil være ansvarlige og bakke op bag intentionerne i lovgivningen, men så sandelig også, at regeringen vil følge udviklingen og gribe ind, hvis det modsatte skulle vise sig.
Det var min opfattelse, at det stod et enigt Folketing bag.
Endelig henviser jeg til, at SF's forslag har en motivation, hvor det fremføres, at en udligning mellem pensionskasserne vil sikre kvinder og ufaglærte arbejdere en bedre pensionsdækning.
For det første er pensionskasser med overvejende kvinder eller mænd
jo udtryk for, at erhvervet, som bidrager til pensionskassen, er enten kvinde- eller mandsdomineret.
Som kvinde vil jeg tillade mig at mene, at kvinders og mænds erhvervsvalg altså stadig er meget traditionelt, og jeg synes, det er betænkeligt, hvis arbejdsmarkedspensionsordningerne skal gøres til et instrument med hensyn til at påvirke kønssammensætningen på arbejdsmarkedet.
Det er ikke løsningen på det problem, der i virkeligheden ligger som grundlag for den sag, SF arbejder for
For det andet mener jeg, at fordelingen mellem invaliditets- og pensionsdækning jo er et overenskomstmæssigt spørgsmål, der bør overlades til arbejdsmarkedets parter, altså til den danske model.
I virkeligheden mener jeg heller ikke, at arbejdsmiljøproblemer og dermed invaliditetsrisici skal løses af arbejdsmarkedspensionsordninger.
Endelig vil jeg pointere, at undersøgelser både foretaget i regeringens regi, altså i centraladministrationen, og undersøgelser foretaget af Pensionsmarkedsrådet viser, at personer med lave indkomster, altså de laveste indkomster på arbejdsmarkedet, ikke får en væsentlig nedgang i indkomsten ved overgang fra arbejde til pension.
Det er i virkeligheden personer med mellem- og højindkomsterne, det vil f.eks. sige funktionærerne, der får
en større nedgang i den disponible indkomst ved overgangen fra arbejde til pension, end det er tilfældet for ufaglærte og kortuddannede.