Bjarne Laustsen (S), 2002-11-18:
Arbejdsmarkedspolitik er Socialdemokratiets hjerteblod, og derfor er vi selvfølgelig også aktive deltagere i reformen »Flere i arbejde«. Reformen bygger videre på det spor, som Socialdemokratiet lagde i 1994.
Vi havde dengang et ønske om at flytte arbejdsløse over i aktiv beskæftigelse.
Det lykkedes i meget høj grad, og ledigheden faldt uafbrudt i alle årene med socialdemokratisk ledelse.
Desværre kan den nye regering jo ikke fastholde den flotte statistik, som vi var i stand til at fremskaffe. Regeringens spindoktorer har talt meget om det enstrengede system.
Det er ikke lige det, der er tydeligt, når man kigger på, hvad det er, der er indeholdt i aftalen, fordi det er stadig væk sådan, at de væsentligste områder håndteres for de forsikrede af a-kasserne, og de andre spørgsmål, som vi kommer tilbage til, håndteres jo fortsat af kommunerne.
Det ville da heller ikke være til at bære, hvis de arbejdsløse skulle straffes urimeligt unødigt og hårdt af Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti, som der ellers var lagt op til.
Tankegangen om, at den ledige skal behandles mere individuelt, er blevet styrket, og det er fortsat de regionale arbejdsmarkedsråd, der tilrettelægger indsatsen og omfanget af aktiveringen.
Det er der også endnu mere behov for nu, da 75 pct.-kravet er blevet afskaffet.
Vi ønsker kvalitet frem for kvantitet, men hurtigt i job igen afhænger jo meget af udbud og arbejdsgivernes forståelse, og de har et endog meget stort ansvar for at åbne for diverse arbejdspladser for de unge, der mangler praktikplads, og både de ældre og de langtidsledige skal da også tilgodeses. Der skal netop være fokus på formidling og jobsøgning i det første ledighedsår, og derfor hilser vi også med tilfredshed, at det forslag, som vi selv havde, er kommet til at nyde fremme i aftalen, nemlig spørgsmålet omkring CV-banken.
Vi synes, det er en god idé, at der kommer andre aktører ind, og jeg vil her især pege på muligheden for, at a-kasserne kan løfte den opgave.
Det er dem, der kender medlemmerne bedst, og de faglige organisationer har jo deres styrke i det omfattende faglige netværk på landets virksomheder.
Det er udmærket, at man kan blive honoreret for at skaffe folk i arbejde, men det skal også undgås, at der opstår plattenslageri på området, og at man kun har fokus på de stærke ledige.
Når det drejer sig om uddannelse, har vi ønsket, at uddannelseselementet skal fremstår stærkere, og det er også blevet tilfældet, fordi der nu ud over de 6 ugers selvvalgt kursus er mulighed for at kunne bygge 6 uger ovenpå sammen med en individuel handlingsplan.
Det er netop den kombinationsmulighed, vi håber kan blive et springbræt for dem, der er blevet tvunget ud i et jobskifte.
Angående lovforslag nr. L 62 er det sådan, at i det
socialdemokratiske skatteoplæg har vi givet vores bud på, hvordan det kan betale sig at være i arbejde.
Men vedtagelsen af dette lovforslag løser ikke problemet
for de mange kontanthjælpsmodtagere, der har krav på og kan bestride et arbejde.
Den opgave er fortsat kommunernes og dermed det private erhvervslivs opgave, og om dette forlig bliver en forbedring, afhænger derfor reelt af, om man bruger det til at åbne arbejdspladserne for de mange, der gerne vil i arbejde, men ikke har fået adgang til det endnu. Et særligt problem i lovforslaget, som er rejst i bl.a. høringssvarene, er de mange kontanthjælpsmodtagere, der har problemer ud over ledighed.
Med hensyn til dette problem vil vi gerne tilkendegive, at i Socialdemokratiet vil vi være åbne over for at kigge på tingene, men det er også givet, at det skal holdes inden for forligets rammer. Lovforslaget indeholder også en beskeden ændring af aflønningsforholdet inden for offentlig jobtræning.
Det bliver nu den individuelle sats, dog minimum 82 pct.
Det har vi tilsluttet os som led i forliget, og vi lægger vægt på, at man ikke går ned i indkomst sammenlignet med det, man ellers ville have, når man var arbejdsløs.
Men det er klart, at det kan være med til at komplicere reglerne i stedet for at give en fælles sats.
De ændrede rådigheds- og sanktionsregler for kontanthjælpsmodtagere er udtryk for et ønske, som også Socialdemokratiet deler, nemlig at der så langt som muligt skabes ensartede regler på dagpengeområdet og på kontanthjælpsområdet.
Den konkrete udformning af disse regler er imidlertid efter vores opfattelse alt i alt meget neutral i forhold til de gældende regler for kontanthjælpsmodtagere, og såfremt der bliver tale om en stramning, vil det alene skyldes, at reglerne nu skal overholdes, og at der fra Arbejdsdirektoratet gøres en indsats over for kommunerne.
Vi synes ganske enkelt, at kontanthjælpssanktionerne og rådighedsvurderingerne skal være på samme niveau som på dagpengeområdet.
Vi ønsker ikke at piske de ledige, men vi forsøger til gengæld at finde en løsning på et moralsk og et politisk problem.