Margrethe Vestager (RV), 2001-04-05:
Jeg tror, det er meget vigtigt, at erhvervsskolerne får det meget klare signal fra Folketinget, at man støtter og tilskynder til en udvikling, hvor erhvervsskolerne i videre udstrækning samarbejder om de opgaver, de har.
Der er kommet en række bemærkninger af både mere faktuel og mere principiel karakter.
For det første er det jo sådan, at grundlaget for overhovedet at kunne gå ind i overvejelser om, hvordan erhvervsakademier skal være, dels er erhvervsakademireformen, altså KVU-reformen, og dels dk21, altså den erhvervsstrategi, som regeringen har lagt.
Med hensyn til KVU-reformen har vi jo drøftet den et antal gange.
Det, som var meget afgørende med den reform, var på den ene side at sikre adgang til uddannelser og på den anden side sikre grundlaget for at løfte en stadig kvalitetsudvikling af uddannelsen.
Derfor vil det fortsat være sådan, at retten til at udbyde KVU vil bero på en vurdering af, om man kvalitativt kan løfte den uddannelse, man ønsker at løfte, enten alene eller i samarbejde med andre.
Et andet moment, som er en forudsætning for, at alt dette kan lade sig gøre, er selvfølgelig voksenuddannelsesreformen.
Det at få et klart voksenuddannelsessystem, som giver muligheder for at definere de forskellige niveauer, både i forhold til videregående voksenuddannelse, diplomniveau og så fremdeles, samt muligheden for at opbygge kortere forløb, som bedre kan tilrettelægges efter virksomhedernes og medarbejdernes konkrete behov, er en meget væsentlig forudsætning.
Vi håber meget, at erhvervsskolerne vil gå ind i udviklingen af de videregående voksenuddannelser som et tilbud for voksne, der på grund af deres erhvervsarbejde ikke har mulighed for at tage en fuldtidsuddannelse, men meget gerne på deltid vil kvalificere sig yderligere ud over deres erhvervsuddannelse.
Angående diplomniveauet er hovedreglen den, at det er de institutioner, som udbyder mellemlange videregående uddannelser, der udbyder de uddannelser.
Det er begrundet i, at diplomniveauet er sidestillet med det niveau, man har på MVU.
Når jeg siger, det er en hovedregel, er det naturligvis, fordi det skal være sådan, at de steder, hvor man kvalitativt vil kunne løfte en diplomuddannelse, og hvor man har den faglige baggrund til at gøre det, hvilket ikke nødvendigvis er tilfældet ved MVU, bør det være muligt.
Vedrørende KVU vil jeg bare nævne én ting.
Hr. Brian Mikkelsen nævnte indledningsvis, at regeringen synes at tro på, at big is beautiful.
Tværtimod, vil jeg sige.
Vi tror på, at samarbejde er godt, og at samarbejde kan være med til at indfri de ambitioner, vi har med hensyn til kvaliteten og samarbejdet med erhvervslivet i øvrigt om uddannelsernes indhold og deres udbud.
Det er dét, som har været kernen.
Vi ønsker at opretholde, sikre og udvikle de eksisterende uddannelsesinstitutioner, samtidig med at vi giver dem tilskyndelse til at indgå i et samarbejde, der kan være med til at løfte kvaliteten.
Jeg er også meget glad for de positive ord, der er faldet om processen: det at tage udgangspunkt i praksis og derudfra tage pejling af, hvilke lovgivningsinitiativer der er nødvendige og rigtige for fortsat at støtte processen.
Vore erhvervsskoler er en meget dynamisk sektor.
I redegørelsen lægger vi netop ikke op til, at fusioner er den drivende kraft, men det er klart, at nogle af de fusioner, som er forberedt, vil ske, også set i lyset af erhvervsvakademiredegørelsen.
Men det er jo ikke fusionen i sig selv, der er det interessante; det er det faglige forarbejde, som gøres for at give den nye institution mulighed for at løfte de uddannelser, man udbyder.
I redegørelsen har vi lagt os meget bevidst efter at satse på samarbejde, ikke for at udelukke fusioner, men for at være sikker på, at samarbejdet bliver det overordnede princip.
Jeg tror også, det er vigtigt, som hr. Knud Enggaard nævnte på vegne af Venstres ordfører, at dialogfora og webportaler er meget afgørende redskaber.
Én ting er at etablere et erhvervsakademi, men noget andet er at sikre, at der er redskaber til en mere udstrakt deling af viden om, hvad der lykkes, og selvfølgelig også en gang imellem om, hvad der ikke lykkes, så man kan tage pejling af fejltagelserne.
Det, at erhvervsakademierne har mulighed for tværgående at udveksle viden om, hvad der kommer til at foregå, kan være et af redskaberne til udvikling.
Jeg tror, vi har en diskussion til gode med hensyn til at definere, hvad en region er.
I redegørelsen har vi været forholdsvis respektfulde over for det faktum, at en region kan være et meget dynamisk begreb.
Det kan være en region, som vi almindeligvis tænker på med landets forskellige geografiske opdelinger, men det kan også være regioner, som er mere fagligt defineret.
Derfor har vi meget stor respekt
for, hvordan praksis vil udvikle sig med hensyn til regionsbegrebet, i stedet for at regeringen sidder og sætter streger på et landkort
Jeg tror, det er meget vigtigt at holde sig for øje, at det er dynamikken i sektoren, som skal være bærende for dynamikken i samspillet med erhvervslivet, som for alvor kan gøre, at vi kan løfte efter- og videreuddannelsesniveauet.
Jeg sætter også meget stor pris på de gode bemærkninger, der er kommet om at inddrage nogle af de kræfter, der ligger som et potentiale i samspillet mellem erhvervsliv og skoler.
Jeg tror, det er meget afgørende, både for at kunne tiltrække kvalificerede medarbejdere og for at fastholde deres mulighed for livslang læring, at erhvervsakademierne udbyder efter- og videreuddannelse.
Jeg har også noteret mig de bemærkninger, der er faldet
om økonomien.
Som det er fremgået af flerårsaftalen, er der i alt afsat 190 mio. kr. fordelt over 4 år til de kvalificerende samarbejder, som der lægges op til her, og det er min vurdering, at det er et meget udmærket bidrag til denne proces.
Jeg regner med, den konstruktive tone, som er slået an her i salen, også vil vise sig, når vi kommer til finansieringen af de økonomiske ønsker, man har.
I øvrigt kan jeg i parentes oplyse, at det faktisk går bedre for handelsskolerne.
Jeg tror, der er en fælles problemerkendelse, og det er faktisk sådan, at vi har en række handelsskoler, som er overordentlig veldrevne, og som ikke har underskud for indeværende, og de, som har haft underskud, bøvler selvfølgelig med at få rettet op på det, fordi man ikke ønsker en dårlig økonomisk situation.
Jeg tror, det er vigtigt, som også hr. Aage Frandsen nævnte, at følge processen og se på, hvordan det i øvrigt går om 1 eller 2 år, om resultaterne af vores intentioner begynder at komme frem i lyset.
At vi så skal have
længere tid til en egentlig lovgivningsproces, er noget andet, men jeg tror, det er meget vigtigt, at de positive ord, som er faldet i dag om redegørelsen og dens intentioner, rent faktisk følges op.
Vedrørende spørgsmålet om taxametersystemet vil jeg nævne, at vi har sat et arbejde i gang for at få en principiel udredning af systemets eventuelle styrker og svagheder.
Det er meget vigtigt, at taxametersystemet ikke ses isoleret, men ses i sammenhæng med den måde, det fungerer på, og om det fungerer sådan, at pengene udløses i det omfang, de studerende studerer.
Det skal ikke kun være et spørgsmål om at have et givet antal CPR-numre, men at der faktisk foregår kvalificerede studier og aflæggelse af eksaminer på vore uddannelsesinstitutioner.
Det skulle meget gerne give institutionerne en tilskyndelse til at sørge for, at studiemiljøet er af en sådan kvalitet, at de studerende faktisk studerer og bliver ved med det.
En anden ting er, at taxametersystemet skal ses som et led i en række andre ting, herunder vores generelle evalueringer, vores censorinstitution, vores bekendtgørelsesstyring af uddannelsernes generelle indhold, kvalitetsbekendtgørelsen, som sætter rammer for udviklingen, og noget af det arbejde, som er gjort konkret, især på erhvervsskolerne, ud fra den strategi, som hedder Q-90.
For man har arbejdet overordentlig bevidst med at sætte nogle kvalitetsprogrammer i gang, som kunne sikre, at man fik en kvalificeret udvikling.
Det er jo det, som er det drivende i det her, at vi meget gerne vil føre en regionalpolitik, som indløser de ambitioner, vi har på vegne af vores erhvervsliv og på vegne af de borgere, som bor rundtomkring i Danmark, men vi vil også meget gerne sikre, at det er et kvalificeret tilbud, de får, og ikke noget, som kun er drevet af regionalpolitik, men som er drevet af en tobenet strategi, som satser på, at de regionale hensyn skal tages, men det skal gøres på en sådan måde, at kvaliteten fortsat er til stede.
Med de få bemærkninger vil jeg sige mange tak for redegørelsens meget venlige modtagelse.
Jeg tror som sagt, det er vigtig at følge det, og jeg tror, det er et godt rygstød til det samarbejde, som vi lægger op til, at Folketinget har givet det så god vind med på vejen.
Indledningsvis, blot for at ingen skal være i tvivl, vil jeg sige, at regeringen ikke kan tilslutte sig beslutningsforslaget om udformning af en særlig regional strategi for uddannelsesområdet, og det er ikke, fordi vi har noget som helst imod intentionen, tværtimod, den deler vi til fulde, og der er allerede en klar overordnet målsætning for regeringens regionalpolitiske indsats.
Den fremgår af regeringens Regionalpolitisk Redegørelse 2001, som Folketinget jo som bekendt skal forhandle i morgen.
Den danske befolkning skal have gode, ligelige levevilkår, uanset hvor i landet man bor.
Alle områder i landet skal være attraktive i forhold til udvikling og bosætning, og dermed også en intention og en ambition om geografisk fordeling af vores bosætning og af den økonomiske aktivitet.
Men inden for den målsætning skal der selvfølgelig skabes bæredygtige løsninger, som både tilfredsstiller hensynet til effektivitet og faglighed og hensynet til regioner og regionalpolitik, og samtidig skal der være plads til den forskellighed, som trods alt findes, og som bør respekteres, vores kongeriges begrænsede udstrækning taget i betragtning.
I uddannelsesområdets bidrag til balancen i den regionale udvikling er der to vigtige hensyn at tage: Det ene er, at initiativerne skal sikre en hensigtsmæssig geografisk fordeling af kvalitativt stærke uddannelsesudbud.
Det andet er at sikre, at vores regionale uddannelsesmiljøer indgår i en synergi med regionale institutioner og erhvervsliv.
Muligheden for at rekruttere veluddannede medarbejdere spiller en meget væsentlig rolle for virksomhedernes muligheder for at udvikle sig, og virksomheder i udvikling er jo også en af de ting, som man overvejer, når man begynder at overveje, hvor man skal bosætte sig som familie, som enkeltperson.
En gennemgang af de sidste års indsats på uddannelsesområdet vil klart vise, at det regionale aspekt er højt prioriteret i lovgivningen og også i administrative løsninger. Erhvervsskolerne udbyder både ungdomsuddannelser rettet mod de hjemmeboende under 18 år og korte videregående uddannelser, som er rettet mod unge over 18 år, der jo som bekendt er mere mobile, og institutionsstrukturen skal naturligvis tilgodese begge grupper.
Da ungdomsuddannelserne jo er skolernes kerneopgave, skal institutionsstrukturen sikre en bred lokal adgang til ungdomsuddannelserne.
Af hensyn til kvaliteten i vores akademiuddannelser er det imidlertid nødvendigt samtidig at sikre, at vi har stærke regionale uddannelsesmiljøer, og lokale erhvervsskoler skal derfor kunne danne regionale erhvervsakademier, som vi netop har drøftet det, hvor skolerne arbejder sammen om at sikre kvaliteten og om at være til stede med et relevant udbud.
Erhvervsakademierne skal bl.a. sikre skolerne et bredt udbud af akademiuddannelser inden for både det merkantile, det tekniske og det informationsteknologiske område.
Effekten skulle jo meget gerne være, at ny viden bliver stadig bredere tilgængelig i forhold til det regionale erhvervsliv.
Mulighederne for, at unge i alle dele af landet kan begynde på en teknisk erhvervsuddannelse uden at flytte hjemmefra, blev øget ved reformen og den efterfølgende udbudsplacering af de tekniske erhvervsuddannelser sidste sommer.
Ved udbudsplaceringen blev der lagt afgørende vægt på at sikre en geografisk fordeling, der tilgodeser hensynet til en lokal forankring.
Ligesom det gælder for gymnasierne, er der en meget stor regional spredning, og det er meget afgørende for os, at unge har adgang til uddannelse også i forhold til et lokalt perspektiv.
Målgruppen for de korte videregående uddannelser, akademiuddannelserne, er unge over 18 år, og det betyder jo alt andet lige, at målgruppen er mere tilbøjelig til at flytte sig efter den uddannelse, som de gerne vil have.
Men det betyder jo også, at rekrutteringsgrundlaget for studerende til akademiuddannelserne er langt mindre end ungdomsuddannelsernes.
29 byer blev derfor tildelt ordinært udbud af akademiuddannelser, og yderligere 9 byer har fået etableret et uddannelsesudbud via samarbejdet med en erhvervsskole uden for lokalområdet ved såkaldt udlagt undervisning.
Akademiuddannelserne har allerede ved første optag i sommeren 2000 fået en meget god søgning, som også blev nævnt tidligere i dag.
Tilgangen til uddannelserne er generelt øget med 64 pct. i forhold til de tidligere uddannelser.
Og set i regionalpolitisk sammenhæng er det en meget fin uddannelse.
KVU-reformen og den efterfølgende udbudsplacering har i dens første fase vist sig at være en succes.
Det næste, som selvfølgelig kommer, er at følge arbejdet med at leve op til kvalitetsbekendtgørelsen.
Det må være anden fase, ligesom etableringen af erhvervsakademierne er det. Ønsket om at bevare og videreudvikle de regionale videregående uddannelsesmiljøer var også udgangspunktet for den reform at institutionsstrukturen, der gennemføres i øjeblikket i forhold til de mellemlange videregående uddannelser.
Der er tale om samling i organisatoriske centerdannelser, hvor de fysiske uddannelsessteder bevares og samtidig styrkes af det større fællesskab.
Og det er meget afgørende, at de fysiske uddannelsesinstitutioner bevares, men styrkes ved at være en del af et fællesskab.
Det, som er pointen, er, at regionerne dermed sikres både uddannelsesmuligheder og adgang til, at højtuddannede kan uddanne sig i regionen.
Også CVU-erne skal fungere som regionale videncentre, og CVU'ernes samarbejdsforpligtelse med professionerne og forskningsmiljøerne styrker deres mulighed for at løfte den opgave.
Institutionernes interesse for centerdannelse har været stor.
Der er allerede godkendt et og forhåndsgodkendt fem CVU'er, alle placeret uden for universitetsbyerne, og flere er på vej.
Mange amter ønsker at benytte
lovens mulighed for at henlægge amtslige sundhedsfaglige videregående uddannelser til CVU'erne, og rundt om i landet etableres nye samarbejdsrelationer mellem fagområder og uddannelsesinstitutioner, som ikke tidligere arbejdede sammen.
Og jeg er ikke i tvivl om, at CVU'erne vil komme til at spille en stor rolle i den regionale udvikling.
Også på Kulturministeriets uddannelsesområder ønsker regeringen en hensigtsmæssig geografisk fordeling af uddannelserne.
Regeringen ønsker også, at de kunstneriske uddannelser indgår i et tæt samarbejde med regionens øvrige uddannelsesinstitutioner.
F.eks. skal Nordjysk Musikkonservatorium i Aalborg i 2004 flytte i nye bygninger sammen med Aalborg Universitet, og regeringens kultur- og erhvervspolitiske redegørelse 2000, »Danmarks kreative potentiale«, lægger også op til, at samspillet mellem de kunstneriske og de merkantile uddannelser udbygges.
På Bornholm udgør Glas- og Keramikskolen, som regeringen oprettede i 1997, et godt eksempel på disse regionale initiativer.
Danmark har fire store universitetsbyer.
Syddansk Universitet, Aalborg Universitet, Roskilde Universitetscenter samt handelshøjskolerne er universiteter, der samarbejder meget bredt med regionale institutioner og erhvervsvirksomheder.
De har alle en regional forankring og uddannelser fordelt i regionen.
Syddansk Universitet har flere centre i regionen, Aalborg Universitet udbyder ingeniøruddannelser i Esbjerg, Handelshøjskolen i Århus har samarbejdet med det nye CVU i Horsens, Vitus Bering Center for Videregående Uddannelse, der er under stiftelse.
Også et udbud af uddannelse.
Handelshøjskolen i København arbejder med Handels- og Ingeniørhøjskolen i Herning.
Der udbydes også udlagt undervisning på Bornholm.
Alt sammen eksempler på universiteternes regionale aktiviteter.
Regeringen deltager i den udvikling bl.a. gennem opbygning af Det Virtuelle Universitet.
Der er etableret IT-højskoler både i Øst- og Vestdanmark.
På Bornholm er der afsat midler til et informationsteknologisk og forskningsmæssigt løft af projektet »Digitalt Bornholm«.
Initiativerne er med til at udvide vores kapacitet til uddannelse af højtuddannede IT-medarbejdere på landsplan.
I flerårsaftalen om de videregående uddannelser er der afsat midler til og også skabt en retning for den kvalitative udvikling de næste 4 år.
Samspil med det omgivende samfund, åbenhed for netværksdannelse og udveksling af viden indgår som centrale elementer i aftalen.
Og i fordelingen af midler til akademiuddannelser, til de mellemlange videregående uddannelser, er der lagt vægt på navnlig at støtte og styrke de regionalt placerede uddannelsesmiljøer.
Danmark ligger desværre ikke højest med hensyn til midler afsat til forskning og udvikling, om end vi ligger pænt.
Derfor har vi ingen planer om at sprede forskningsressourcerne til et yderligere antal institutioner.
Det centrale er, at vi har en institutionsstruktur af universiteter med en rimelig ligevægt mellem de store landsdele.
Nu må vi sikre, at den viden, som skabes her, kommer ud og virker til gavn for folk i alle dele
På efter- og videreuddannelsesområdet vil VEU-reformen øge den lokale og regionale adgang til relevante, kvalitetsbetonede efter- og videreuddannelsestilbud.
Og det spiller en stor rolle for udviklingsmuligheder i regionerne, for borgeres og for medarbejderes motivation og mulighed for livslang uddannelse. Regionale uddannelsesinstitutioner skal i fremtiden i stigende grad også løse efter- og videreuddannelsesopgaver. Og vi lægger meget stor vægt på, at det sker i en dialog med det erhvervsliv, som er regionens bærende og det udviklingsbetonede, for at sikre at erhvervsvirksomhederne er i samspil med institutionerne, om hvilke udbud der faktisk skal være.
Det brede opgavegrundlag vil styrke institutionerne og forhåbentlig også gøre, at den viden, de har, når ud til flere i regionen.
Inddragelsen af de regionale uddannelsessteder gør det også lettere at udvikle og betone efter- og videreuddannelsesudbud netop efter de regionale forhold.
Og samtidig skabes der en sammenhæng i udbudet af grund-, efter- og videreuddannelse.
En sammenhæng, som givetvis også vil styrke grunduddannelserne. Initiativet åbner også mulighed for, at man etablerer nye lokale samarbejder, f.eks. mellem et AMU-center, en erhvervsskole og andre uddannelsesinstitutioner.
Jeg håber, det er klart ved denne gennemgang, at der
ikke er behov for at lave flere handlingsplaner.
Den regionale dimension i uddannelsespolitikken er konkret til stede.
Jeg tror givetvis, at vi kan tage en række diskussioner om steder i landet, som har ønsker, men det må selvfølgelig være en diskussion, som baserer sig både på det regionale hensyn og på det kvalitative og som også benytter sig af de kombinationer af faglige og regionale hensyn, som skal tages, fordi også samarbejdet mellem regionerne er meget afgørende for, at vores regionalpolitiske ambition faktisk kan indløses.
Regeringen har valgt en strategi over de sidste år, som handler om ikke kun at gøre det til en ambition, men faktisk også at vise det i konkret handling.