Marianne Jelved (RV), 2006-10-05:
Jeg fik en eller anden form for association, da jeg fulgte statsministerens optræden på talerstolen i svarrunden, og til sidst slog det mig, hvad det var, det mindede mig om.
Det mindede mig faktisk om professor Tribini.
Da jeg først fik det syn, passede det hele vejen igennem.
Der er ikke noget inde bagved, det er bare råberi, det er i virkeligheden bare illusionsmageri.
Men sådan har virkeligheden det jo med at være.
Den dukker op på et eller andet tidspunkt.
Men hvis man ser, hvad der faktisk står, indrømmer Finansministeriet, at Finansministeriet ikke eksplicit har regnet på, hvad der vil ske, hvis skattestoppet bliver erstattet af et skatteloft, og så kan jeg godt forstå, at der kommer til at mangle nogle penge.
Men Det Radikale Venstre er fuldstændig parat til at droppe sit skatteforslag.
Det er ikke vores skatteforslag, der er det ultimative krav.
Nej, vores ultimative krav går på at sikre velfærdssamfundets finansiering i fremtiden.
Det kræver en skattereform, og vi er ganske parat til at møde op hos statsministeren og lade statsministeren bestemme, hvordan man laver en skattereform, som markant sænker skatten på arbejde, så vi følger OECD's, Valutafondens, vismændenes og Velfærdskommissionens stærke anbefaling af, hvad det er, der er brug for i Danmark i dag.
Statsministeren mangler modet til at udvise rettidig omhu af hensyn til velfærdssamfundets fremtid og af hensyn til, at vi også i fremtiden skal kunne finansiere det og have arbejdskraft nok.
Det var det, vi gerne skulle have hørt, men statsministeren er ikke engang i stand til at læse et meget kort forslag til vedtagelse, der ganske rigtigt er formuleret af undertegnede.
Der står nemlig ikke »større råderum«.
Nu spekulerer jeg på, hvad det er for et illusionsnummer, statsministeren som en anden professor Tribini skal delagtiggøre vælgerne i ved at sige, at selv Det Radikale Venstre ønsker et større råderum.
Det står der ikke.
Der står, at vi ønsker et reelt råderum.
Vi ønsker nemlig frihed for kommunerne og borgerne i kommunerne til selv at tage vare på deres egne prioriteringer.
Vi ønsker ikke, at regeringen skal gå til valg på valgløfter, som skal finansieres af det råderum, der meget nøje og meget stramt er afstukket til kommunerne, men det er igen professor Tribini.
Statsministeren gør, hvad der er lovet, blev der sagt, og regeringen er den eneste med visioner i dette land, blev der sagt.
Så blev der spurgt fra salen, hvad der skal til, for at der kan komme skattenedsættelser, og så svarede statsministeren her fra talerstolen for kort tid siden: Der skal for det første et råderum og for det andet 90 mandater til.
Hvor interessant, hvor interessant.
Regeringsflertallet er splittet.
Statsministeren har ikke styr på sit flertal længere, og statsministeren er ikke i stand til at leve op til sin kontraktaftale med vælgerne.
Der bliver ikke nogen skattenedsættelser, uanset om der kommer et råderum i denne valgperiode.
Det har vi hørt i dag.
Nu er det måske ikke engang professor Tribini længere, nu er det måske blevet til kejserens nye klæder.
Statsministeren glæder sig over den brede velfærdsreform, og det forstår jeg sandelig godt.
Det er da fuldstændig i regeringens og statsministerens interesse, at der blev en bred reform, men hvorfor blev der det?
Hvorfor blev der egentlig det?
Fordi Europas og verdens mest ansvarlige opposition sidder i Danmark.
Det er den opposition, der har indgået en bred aftale med statsministeren for at skabe en velfærdsreform, der rækker langt ud i fremtiden, og er det set nogen andre steder i verden?
Jeg har ikke set det, statsministeren har ikke set det, og statsministeren kan takke den ansvarlige opposition for det resultat.
Sådan er det.
Så siger statsministeren: Aldrig har der været så mange penge i den offentlige sektor.
Det er fuldstændig rigtigt, og det er igen helt professor Tribini.
Aldrig har der været så stort et bruttonationalprodukt som i dag – aldrig før i danmarkshistorien; aldrig før i danmarkshistorien har der været så høje huspriser; aldrig har der været så mange biler på gaderne i Danmark, og aldrig før har der været så mange dieselbilspartikler i luften i Danmark.
Der er rigtig mange ting, der aldrig har været så stort eller så højt eller så flot før i Danmark.
Er det det, visionerne drejer sig om?
Når man hører statsministeren tale om sine visioner, er det fællesskabet, der skal skabe uddannelse til alle, det er fællesskabet, der skal skabe ældrepleje, og det er fællesskabet, der skal skabe børnepasning, for statsministeren siger, det er bedre end den gammeldags måde, hvor familien selv skulle tage sig af det.
Det er også fællesskabet, der skal være med til at forbedre infrastrukturen og øge indsatsen i forskning og uddannelse.
Jamen hvem i alverden er uenig i det?
Det er jo en beskrivelse af Danmark i dag.
Det er statsministerens vision, og hvem har anfægtet den?
Jeg synes, det er utrolig ærgerligt, at vi skal have en sådan mangel på indholdsdebat i Folketinget, og jeg synes, det er utrolig ærgerligt, at vi har en statsminister, som bruger sin svartale til at ironisere og spille professor Tribini.
På mange måder har vi haft en fantastisk folkestyretradition i dette land med en åben diskussion, men nu sidder vi med et regeringsflertal, som skaber et demokratisk problem i Danmark, fordi det melder ud: 12 universiteter skal blive til 6. Ingen forklaring på hvorfor, de skal bare blive større og bedre.
22 centre for videregående uddannelser skal blive til 6-8 professionshøjskoler.
Ingen forklaring på hvorfor.
Folkeskolen skal kontrolleres og bliver af sin undervisningsminister truet med at blive en statsskole inden for 10 år, hvis den ikke makker ret.
Kulturordføreren for Venstre sagde til Weekendavisen for nogle uger siden, at de statsinstitutioner, hvis ledere går til høringer hos Socialdemokraterne – har man hørt noget så galt – ikke skal regne med, at de længere kan opnå den goodwill, som regeringen ellers ville have over for dem.
Det er Danmark i dag, men hvorfor retter universiteterne og centrene for videregående uddannelser ind, og hvorfor bøjer folkeskolerne nakken?
Fordi de ved, at der er et flertal, som regerer hen over hovedet på dem uden at involvere dem og uden at spørge dem, der har forstand på noget af det, de går rundt med i dagligdagen.
Det er et demokratiproblem af de store.
Så gør statsministeren sig til talsmand for de almindelige mennesker – fint.
Så skal jeg hilse statsministeren og sige, at taxachaufførerne, håndværkerne, de ufaglærte og medlemmerne af 3F betaler topskat i Danmark.
Vi vil gerne sætte skat på arbejde ned for almindelige mennesker, og mit bud er, at det kommer vi til, og at det vi ske relativt hurtigt, for det er vi simpelt hen nødt til.
Sandheden er, at det er meget svært at finde på noget, som kræver så lidt, at ikke ret mange opdager, at der bliver lavet forandringer.
Det er de små skridts politik, og statsministeren har fået en åbenbaring, som hedder en kvalitetsreform og bedre service til borgerne.
Kan man finde noget parti i dette land eller i dette Folketing, som er imod bedre service til borgerne?
Jeg citerer, hvad den daværende formand for Venstre sagde:
Oplægget er med andre ord som kejserens nye klæder: Ord, ord, ord, men en påfaldende mangel på konkrete bud.
Det er jo netop regeringens helt store problem, at den ikke aner sine levende råd.
Vælgerne har efterhånden lugtet lunten.
Efter i 7 år at have haft Nyrup i spidsen for landet er det gået op for stadig flere, at regeringens skamløse selvros ikke rigtig kan genkendes i hverdagen.
Mens regeringen bryster sig af, hvor fortræffeligt det går, oplever danskerne noget andet, nemlig alt for lange ventetider, et utilstrækkeligt sundhedsvæsen, skandaløse forhold på visse plejehjem, en folkeskole i krise og et betydeligt integrations- og indvandrerproblem, der fortsat står uløst hen.
Citat slut.
Der er et eller andet, jeg nikker genkendende til.
Professor Tribini har ikke levet forgæves.