Poul Nyrup Rasmussen (S), 1999-05-12:
Jeg vil gerne sige tak for de mange indlæg indtil dette øjeblik.
Jeg føler mig lidt ensom lige nu, i hvert fald set fra et mandepolitisk synspunkt.
Jeg vil gerne understrege, at det gør regeringen og det gør jeg.
Og jeg vil også gerne måske starte med at gøre rede for de videre standpunkter, jeg havde tænkt mig at nævne i mit første indlæg, men som jeg nu får lejlighed til at sætte ind i lyset af de kommentarer, som partiernes ordførere har gjort.
For det første har det været et gennemgående spørgsmål fra alle de politiske ordførere: Har vi brug for at formulere en overordnet, bredere ligestillingspolitik i Danmark?
Inden jeg svarer på det spørgsmål, vil jeg gerne sige, at jeg nu ikke helt deler det synspunkt, at Danmark skulle være voldsomt bagud på ligestillingsområdet i forhold til andre lande.
Det kommer meget an på, hvordan man måler det.
Hvis man måler det på den måde, at man spørger, hvem der har flest lovregler, vil jeg gerne medgive, at vi er bagud, formentlig i forhold til Sverige.
Hvis man måler det i forhold til, hvor høj beskæftigelsesgraden er for kvinder og mænd, er jeg ikke sikker på, at vi er bagud.
Så er jeg faktisk ret overbevist om, at vi er blandt de forreste, måske den forreste nation, på det område.
Hvis man måler det i forhold til lønulighedsproblemet på arbejdsmarkedet, er vi ikke blandt de allerallerførste, men vi er heller ikke blandt de allerallerbageste.
Der er fortsat meget at gøre dér, det medgiver jeg.
Vi har brug for at sætte mere kraft bag en overordnet ligestillingspolitik i det nye århundrede, i den ny tid.
Det gøres, tror jeg, ikke alene ved en række enkeltstående initiativer, men jeg tror, det gøres ved for det første at finde en forankring i regeringen og for det andet at finde en systematik for at videreføre en debat om ligestillingsarbejde og en informationsstrøm, der også skal være sammenhængende og være kontinuerlig og være robust.
Ændringer skal der til, og lad mig prøve at nævne nogle af politikområderne og så slutte med det organisatoriske.
En af de dele, jeg ikke noterede mig blev nævnt af de politiske ordførere på området, var kvinders stilling inden for de etniske minoritetsgrupper.
Jeg tror virkelig, at der ligestillingsmæssigt er meget arbejde dér, der har fået lov at ligge for længe, men omvendt meget arbejde, der skal gøres.
Vi ser andengenerationskvinderne så småt på en række områder, men ikke på alle, begynde at gøre sig gældende i det danske samfund på lige fod med mændene, men vi ser også enkelte af vores etniske mindretalsgrupper i Danmark på baggrund af deres kulturtilgang have svært ved at give kvinderne den naturlige placering, vi andre anser for at være selvindlysende.
Så jeg vil godt starte med at sige: Kvindeligestillingsarbejdet i de etniske mindretalsgrupper er meget, meget vigtigt, og der er brug for, at vi udbygger vores arbejde her.
Det andet, jeg vil nævne, er det sociale arbejde, det socialpolitiske arbejde, som der heller ikke blev fokuseret så voldsomt på i dag.
Jeg tror, jeg har ret, når jeg siger, at de mennesker i samfundets yderste hjørner, som har et usselt liv, som de næsten ikke selv kan holde ud, i virkeligheden er mennesker, der i alt for stor udstrækning også er unge kvinder.
Det gælder narkomaner, det gælder en række andre sociale grupper på samfundets allernederste trin
, og det gælder i virkeligheden også de mennesker, der ikke kan holde deres eget liv ud og begår selvmord. Vi er nødt til at se i øjnene, at det også er en påmindelse til os om, at vi i meget store dele af de første opvækstår, i skolealderen og i de unge år ser sårbarhed optræde, som også er en påmindelse til os om, at ligestillingsarbejdet med hensyn til de dele ofte har en tragisk baggrund, som ikke alene klares via generelle værktøjer.
Det fører mig frem til, at vi også af de grunde for at få bedre mulighed for at identificere og overveje problemer må sige ja til det forslag, udvalget peger på: at få en bedre og mere relevant kønsopdelt statistikproduktion på en række områder jævnligt ajourført og ordentligt skruet sammen.
Jeg mener uden sammenligning i øvrigt, at når vi tænker på, hvad landbruget ellers er i stand til at få fremskaffet af statistik, så burde vi i hvert fald, - og jeg understreger, det er uden sammenligning - kunne finde ud af det.
Uden den grundlæggende viden og uden en løbende forskning og uden systematisering af undersøgelserne på statistikområdet inden for ligestillingsarbejdet har vi ikke de nødvendige redskaber.
Det andet hovedfelt, jeg vil opholde mig ved, er den lige kønsmæssige deltagelse i beslutningsprocesser på ledelsesposter og mellemlederposter i samfundet.
Flere har været inde på det i dag.
Fru Pia Larsen og fru Gitte Seeberg strejfede det, selv om jeg ikke kan skjule en undren over Venstres tilgang til ligestillingsarbejdet her.
Holdningen forekommer mig en lille smule gammeldags.
Er det rigtigt, at Venstre er ved at komme ud af trit med ligestillingsarbejdet?
Er det rigtigt, at Venstre alene vil gøre ligestillingsarbejdet til en debat om, hvor mange forskerstillinger der skal tilgodeses på forhånd?
Jeg siger ikke, at man ikke skal gøre det.
Jeg siger bare, det er en meget smal tilgang.
Jeg manglede glød og interesse.
Jeg kender fru Pia Larsen fra andre områder, hvor der i høj grad er et sådant engagement.
Jeg kunne godt tænke mig, at vi prøvede at brede diskussionen om ledelses- og mellemlederjobbene lidt mere ud.
Men hvis man spørger, hvem der er leder af ens daginstitution, får man at vide, at det er en mand.
Hvis man spørger, hvem der til daglig er kontorleder på HK-arbejdspladsen i X-købing kommune med et massivt flertal af kvinder på arbejdspladsen, er det en mand.
Hvis man spørger, hvem der er leder af hjemmeplejen, får man ofte at vide, at det er en mand.
Og hvis man spørger, hvem der er leder på dagcentret for ældre, hvor der er et massivt flertal af kvinder, får man ofte at vide og kan se, at det er en mand.
Den går ikke længere.
Det er endnu vigtigere end forskerstillingerne og flertallet i ATP's bestyrelse.
Jeg siger det for god ordens skyld.
Og det er endnu vigtigere - for det sidste kommer af sig selv - at der er ved at blive et flertal blandt antallet af jurister i Justitsministeriet, og det gælder også dommere i næste led.
Det går såmænd nok at sig selv, næsten da.
Men det, der ikke går af sig selv, er holdningerne på den enkelte kommunale, amtskommunale og statslige arbejdsplads.
Jeg synes egentlig, meget taler derfor.
Om vi skal gøre det til detaljerede planer, synes jeg, vi skal diskutere, men i hvert fald er jeg ikke i tvivl om, at vi bør udarbejde årlige redegørelser til Folketinget om ligestillingen i samfundet, herunder ikke mindst i den statslige og den kommunale sektor.
Jeg er enig i mainstreaming-princippet og i udvalgets anbefalinger.
Arbejdsministeriet har som forsøgsordning i et par år anvendt princippet i forbindelse med udarbejdelse af relevant lovgivning.
Lad os få erfaringerne op på bordet og se på, om vi kan bringe det videre ud.
Jeg har ikke taget stilling endnu, men lad os for alt i verden se på det.
Så til det organisatoriske.
Lad det være min afrundende bemærkning.
Jeg tror, vi er nødt til at foretage organisatoriske ændringer.
Jeg synes, det er klogt og rigtigt at nedlægge Ligestillingsrådet.
Jeg mener, det er rigtigt, at der skal oprettes et nyt videnscenter.
Jeg synes, forslaget om et debatcenter, om etablering af et videnscenter for ligestilling, er rigtige forslag.
Jeg mener også, det er vigtigt, at vi forankrer ligestillingsarbejdet tydeligere, mere synligt i centraladministrationen, i regeringen, og det vil jeg meget gerne overveje tæt i den kommende tid.
Jeg vil nødig gå meget mere i detaljer, når det gælder
Det er vigtigt, at vi gør det rigtigt.
Jeg lagde meget mærke til, at mange politiske ordførere sagde: Det afgørende for os er i og for sig ikke, hvilket ressortområde - sådan hørte jeg det - vi tænker på eksplicit, men hvilken ildsjæl, vi tænker på.
I hvert fald nikkes der herovrefra.
Der nikkes også derfra.
Jeg har forstået det rigtigt.
Jeg vil blot slutte med følgende bemærkninger: Ja til etablering af en selvejende institution, et videnscenter for ligestilling, og ja til et debatforum.
Jeg har været glad for debatten her i dag.
Jeg vil gerne udtrykke stor anerkendelse af de indlæg, der har været, både fra fru Christine Antorini, fra Kristeligt Folkepartis politiske ordfører, fra Enhedslistens, fra SF, fra fru Helle Degn, fra fru Susanne Fast Jensen, også fra fru Margot Torp og mange andre.
Jeg vil for min part til sidst understrege ét fundamentalt punkt, som jeg tror er vigtigt: Det er vigtigt, at utopien og drømmen om vores fremtid og vores samfund og om Danmark både globalt og her ikke betragtes som en særskilt historie, der er adskilt fra ligestillingsarbejdet.
Det er vigtigt at holde fast i, at de politiske svar på de forandringer, der kommer indadtil og udadtil, ikke er en sag, der er adskilt fra ligestillingsarbejdet.
Jeg siger det, fordi man somme tider glemmer det.
Gyrithe Lemche sagde i 1916 - en af ligestillingsforkvinderne fra den tid - at hun måtte sige nej til ligestillingsarbejde, der alene baserede sig på det daværende samfunds præmisser.
Jeg har for min part altid ment, at samfundets forandring og ligestillingsarbejdet er to sider af samme sag, og hvis det ikke er det, så går det galt for os.
Og jeg har lige så konsekvent ment, at de forandringer, der kommer til os udefra og indefra, må have politiske svar og dermed ligestillingspolitiske svar.
Det gælder, uanset om vi taler om den moderne familiepolitik eller vi taler om uddannelsesindsatsen, ikke mindst for lavindkomstgrupperne, eller vi taler om arbejdsmarkedsutopien, sådan som jeg beskrev den i mit første indlæg.
Vi har fundet et bygningsværk efter mange års arbejde.
Det er ikke fuldendt, men det er en god start til at komme
videre på.