Henriette Kjær (KF), 2003-04-01:
Det første mål er at se flere kvinder i toppen af Danmark.
Det handler ikke om at give nogle få forkælede og privilegerede kvinder ekstra muligheder, men om at udnytte samfundets ressourcer bedre.
Når der går så mange veluddannede kvinder rundt, er det åbenlyst spild ikke at se dem i chefstolene forskellige steder.
Samtidig er jeg sikker på, at flere kvindelige ledere generelt vil have en positiv effekt på arbejdspladserne.
Jeg tror, at vi i takt med en stigning i antallet af kvindelige ledere vil se flere og flere familievenlige tiltag på arbejdsmarkedet og for den sags skyld også nogle bedre produkter, for det er kun med til at øge kvaliteten, at der kommer et forskelligt syn på det, man laver i en virksomhed.
Det kommer både cheferne og folkene på gulvet til gode, kvinder såvel som mænd.
Hvad angår politik, er det især lokalt, der skal satses.
Hvorfor er der ikke den samme kønsfordeling på lokalt plan, som vi ser her i Folketinget?
Jeg er ikke et øjeblik i tvivl om, at kvinder både kan og vil deltage i politik, men fakta er, at der er en ganske ringe andel af kvinder i kommunalbestyrelserne og i borgmesterstolene.
Uanset hvad forklaringen er, er målet helt entydigt: der skal flere kvinder ind i lokalpolitik. Det andet mål er at sikre udsatte grupper støtte og beskyttelse.
I efteråret holdt jeg en stor konference på Kofoeds Skole om køn og marginalisering.
Jeg kan jo høre, at der er mange her, der synes, at konferencer er sådan noget luftigt noget, som man ikke rigtig kan bruge til noget, men både fra forskere og fra folk fra udlandet kommer der faktisk nogle nyttige input, som kan bruges i den videre debat.
Konferencens budskab var, at der er store forskelle på, hvorfor og hvordan kvinder og mænd lever i risiko for social marginalisering.
Stadig flere piger går ind i voldelige bander og overtager mønstre, som vi ellers kun kender fra drengene, og mænd bliver i højere grad end kvinder socialt udstødt efter skilsmisse eller fyring.
Det er en viden, der er afgørende for mig, både som socialminister og ligestillingsminister, for hvis der skal føres en god politik for at støtte svage grupper i samfundet, skal den gå hånd i hånd med ligestillingspolitikken.
Det tredje mål er at fjerne voldens tabu.
Det er også en samfundsmæssig opgave at støtte ofrene og sørge for, at politi og myndigheder er i stand til at hjælpe ofrene og bryde voldscirklen ved at sætte bredt ind over for familierne, de voldelige mænd, børnene og befolkningen generelt.
Det fjerde mål er at sikre ligeløn.
Jeg er helt klar over de udfordringer, vi står over for, og det er også baggrunden for, at vi i regeringen har opfordret parterne til at finde veje til at sikre ligeløn og til at komme med forslag til, hvordan de og vi i fællesskab kan komme problemet til livs.
Det er regeringens forventning, at ligeløn og ligestilling kommer på dagsordenen for overenskomstforhandlingerne på DA/LO-området i 2004
, og arbejdet med at sikre ligelønsstatistik som grundlag er allerede i fuld gang.
Det er jo sådan, at ud over at DA og LO er med i følgegruppen bag den SFI-ligelønsrapport, som kommer til sommer, vil DA og LO præsentere et fælles udspil i løbet af foråret med deres plan for at sikre ligeløn.
Det kan jeg af gode grunde ikke fortælle noget om, men jeg vil gerne sige, at der jo er sket noget på området, selv om der er nogle, der meget gerne vil tegne et billede af, at det er der ikke.
Der er naturligvis andre temaer, der er vigtige i ligestillingsarbejdet, og de kræver en fortsat og flerårig indsats og bliver selvfølgelig prioriteret højt.
Begge handlingsplaner blev til i et meget tæt samarbejde med både eksperter og med de frivillige og fagfolk, der er i kontakt med kvinderne.
Det centrale var, at handlingsplanerne skulle bygge på viden fra både forskere og praktikere.
Samtidig er der i alt afsat 120 mio. kr. til handlingsplanerne, hvoraf de 100 mio. kommer fra satspuljen, og der er derfor allerede sat en lang række vigtige og spændende aktiviteter i gang.
Handlingsplanen om kvindehandel blev skudt i gang med en stor annoncekampagne, der var led i et større nordisk samarbejde, og som i øvrigt har vundet en pris, Guldkornet, som den bedste dagsbladsannonce.
Derfor er det også helt absurd, når en ligestillingsekspert citeres for at sige: »Hvordan skal det hjælpe disse mennesker at smide en kampagne op i luften og ikke ane, hvor den lander?
Det er metoder, du ser sydpå, men som slet ikke ligger i tråd med den nordiske model, der bygger på analyse og dokumentation.«
Sådan en udtalelse er ikke blot lodret forkert, men er formentlig også udtryk for det, jeg vil kalde fordomsfuld modstand.
Jeg har netop været stolt over de mange tilbagemeldinger, der har været på annoncekampagnen.
Vores mål var at få skabt en levende debat, og det er faktisk lykkedes.
Men kampagnen står jo ikke alene; den var blot startskuddet til en lang række konkrete initiativer som f.eks. en hotline, et værested og opsøgende gadearbejde.
Også når det gælder arbejdet med at bekæmpe vold mod kvinder, har der været et tæt samarbejde med praktikerne.
Jeg har bl.a. sammen med Landsorganisationen af Kvindekrisecentre stået i spidsen for 27 temadage om vold mod kvinder med over 2.000 relevante faglige aktører.
Temadagene er blevet mødt med fantastisk opbakning over hele landet, og jeg er meget glad for det engagement, deltagerne har vist.
Jeg mener, det er utrolig vigtigt at møde de fagfolk, som rent praktisk er i kontakt med kvinderne, og jeg har fået et meget bedre indblik i, hvilke problemer det rent faktisk er, ved at høre om erfaringerne og høre de personlige beretninger.
Derfor er der faktisk kommet mere ud af kampagnen for bekæmpelse af vold mod kvinder end som så, for det har betydet, at man rundt omkring fra den enkelte kommune og de enkelte amter har sendt fagfolk, der dækker bredt, af sted - politi, sagsbehandlere osv. - og de er nu bedre i stand til at tackle de problemer, som kvinderne møder op med.
Så vil jeg gerne sige til fru Anne Grete Holmsgaard, at netop når vi snakker om mainstreaming, vil jeg nok mene, at her står denne regering stærkere end den tidligere, når vi taler om handel med kvinder.
Nu har vi fået et Justitsministerium, der faktisk er aktiv medspiller og vil være med til at bidrage til, at netop når vi taler vold mod kvinder, kan nogle ting lykkes, hvilket var meget svært før.
Som man kan høre, er begge handlingsplaner en kombination af viden, debat, oplysning og konkrete handlinger - en kombination, som er helt central. En anden central del er, at ligestillingsarbejdet ikke må isoleres.
Ligestilling skal tænkes ind, og hvor man måske ikke umiddelbart troede, det var særlig relevant, viser det sig alligevel, at det kan være meget relevant.
Derfor har vi gjort et meget stort arbejde for at få sat skub i mainstreamingarbejdet.
Mainstreamingstrategien gavner ikke kun ligestillingen; den højner også kvaliteten af den offentlige service.
F.eks. har Arbejdsmarkedsstyrelsen opnået gode resultater, fordi den er blevet meget bedre til at anvise arbejde, efter at den er begyndt at indtænke køn og mainstreaming i sin sagsbehandling.
Styrelsens direktør har kaldt mainstreamingstrategien for et markant gennembrud i jobanvisningen.
Et andet eksempel er Elektricitetsrådet, som fru Louise Frevert nævnte, og som fru Anne Grete Holmsgaard senere nedgjorde, fordi det selvfølgelig er for jordnært til at være noget værd.
Men de har lavet en kampagne om elsikkerhed, hvor man har målrettet den forskelligt til kvinder og mænd.
Kvinder får tilbudt kurser i elsikkerhed, og mænd får pjecer om gør det selv-arbejdet, når de køber ind i Silvan.
Det har simpelt hen givet en bedre sikkerhed i hjemmene.
Fordi kvinder og mænd får god oplysning om gør det selv-arbejdet på deres egne præmisser, men også fordi man har målrettet indsatsen.
Jeg har nu givet mit bud på målene for ligestillingsarbejdet og eksempler på, hvordan regeringen har opnået resultater.
I perspektiv- og handlingsplanen giver regeringen et bud på en ny og tidssvarende ligestillingspolitik.
Jeg synes ikke længere, at ligestillingsarbejdet skal fremstille kvinder som ofre for mænds og samfundets uretfærdigheder.
Tværtimod må vi følge med tiden og den virkelighed, vi befinder os i.
Ligestillingsarbejdet skal tage udgangspunkt i, at både kvinder og mænd vil have lov til at udnytte deres individuelle ressourcer, som de selv ønsker det.
Med den nye forståelse af ligestillingsarbejdet lægger regeringen op til, at der fokuseres på tre overordnede principper.
Det første er de stereotype kønsroller, der skal væk.
Og det tredje er, at vi skal sikre både kvinder og mænd mod kønsdiskrimination.
For det første skal kvinder og mænd, piger og drenge selv kunne vælge deres liv, det vil sige deres karriere, uddannelse, partner og deltagelse i samfundet.
Det er allerede i ungdomsårene, vi træffer mange af de valg, der skal vare resten af livet, og derfor vil jeg især sætte fokus på børn og unge af begge køn.
Vi skal få børn og unge til at diskutere, hvad de ønsker af fremtiden.
Hvorfor er det blevet sådan, at man enten skal vælge mellem at være bølle eller Barbie?
Hvorfor mener halvdelen af alle piger mellem 12 år og 14 år, at de er overvægtige, når det faktisk kun er 1 ud af 11, der er det? Hvad er det for opfattelser af kvinder og mænd, der bliver båret videre, når drenge i 7-års-alderen kalder piger for ludere?
Derfor skal vi gøre diskussionen om ligestilling nærværende blandt de unge, og den skal være med til at vise, at der er mange veje, man kan vælge at gå.
Men det kræver sin pige og sin dreng at vælge frit og uafhængigt af gængse normer og kønsrollemønstre.
At de unge vælger forskellige livsbaner påvirker ikke alene deres muligheder for at realisere sig selv, men det påvirker i lige så høj grad deres sundhed.
Jeg vil derfor iværksætte en undersøgelse af unges sundhedsvaner.
Vi skal blive bedre og mere bevidste om disse kønsforskelle, så vi bliver bedre til at målrette ydelserne og oplysningerne til kvinder og mænd og unge og gamle.
I sidste ende handler det jo om muligheden for at leve et godt og sundt liv så længe som muligt.
For det andet står det klart, at kvinder ikke er ens, lige så lidt som mænd er det.
Selv om vi har samme profil, så er vi vidt forskellige, og derfor skal der være plads til individet og til forskelligheden.
Vi skal fokusere på, hvordan forskelligheden kan være en ressource.
Mangfoldigheden behøver ikke kun at handle om køn, det kan også være alder, etnisk oprindelse, handicap osv. Derfor vil jeg arbejde sammen med parterne, med virksomhederne og med organisationerne, for at finde og synliggøre de gode eksempler i forhold til at sikre mangfoldigheden.
Det er spild af de kvinders ressourcer, og det skader både integrationen af dem selv og af den kommende generation.
Her finder jeg det helt afgørende, at vi rent faktisk møder de etniske minoriteters kvinder og hører dem fortælle, hvordan det er at leve et liv fanget imellem to kulturer.
Derfor var temaet for mit 8. marts-arrangement også netop integration og kvinder fra etniske minoriteter.
Vi skal sikre en målrettet indsats for at bryde den isolation, som nogle af disse kvinder lever i, og vi skal i dialog med arbejdspladserne.
Vi skal lære af de gode erfaringer, hvor det er lykkedes kvinderne at bryde de traditionelle mønstre.
Hvordan får vi skabt en ordentlig tilværelse for disse kvinder, så de indgår i det danske samfund?
Mange af dem har ansvaret for familien, og det betyder, at familien udgør deres verden.
Når børnene flytter hjemmefra og bliver integreret på arbejdsmarkedet og deres ægtefælle dør, så er de i stor risiko for at leve et liv i isolation og ensomhed. Derfor er det vigtigt at sikre dem en plads i det danske samfund.
Jeg tror, at vi skal se mere på, hvordan ældrecentrene kan være med til at skabe aktiviteter, der appellerer til disse kvinder.
Måske kan netværk såsom bedstemødregrupper eller andet også være en hjælp.
Det afgørende er, at kvinderne får kontakt med danske kvinder og på den måde bliver bedre integreret i Danmark.
Som det tredje element vil regeringen med sin ligestillingspolitik sikre kvinder og mænd mod diskrimination.
Lighed for loven er naturligvis basalt, men loven skal både værne mod kønsdiskrimination, og den skal sætte standarden for den formelle og juridiske lighed.
Samtidig skal det stå helt klart, at fornedrende, voldelige og diskriminerende handlinger er uacceptable og kræver samfundets kontante indblanding. For at styrke retssikkerheden for den enkelte har regeringen derfor også foreslået at gøre Ligestillingsnævnet permanent.
Det skal sikre alle borgerne en let og gratis mulighed for at få behandlet en sag om kønsdiskrimination.
Hvis forslaget bliver vedtaget, og det håber jeg det gør,
vil regeringen derfor også lægge vægt på at synliggøre borgernes mulighed for at klage til Ligestillingsnævnet. Regeringens ligestillingspolitiske mål er altså klart: Mænd og kvinder skal have lige muligheder, de skal opfattes som ligeværdige og kunne vælge det liv, de ønsker.
I den forbindelse skal man holde sig for øje, at man ikke nødvendigvis får lige muligheder, bare fordi man bliver behandlet ens.
Regeringen ønsker respekt for forskellighed og respekt for det enkelte menneskes personlige valg.
Men det sker ikke af sig selv.
I »Perspektiv- og handlingsplan 2003« fremgår det, at mange af indsatsområderne rækker flere år frem.
De fire indsatsområder, vi i år har valgt at sætte særligt fokus på, er: kvinder i ledelse, politik og forskning; integration i et kønsperspektiv; sundhed for kvinder og mænd; ungdomskultur og moderne kønsroller.
Fælles for dem er, at de skal give den enkelte de bedste forudsætninger for at kunne vælge et godt og ligestillet liv, og at de alle vil blive behandlet ud fra en ny måde at tænke ligestilling på.
Jeg er overbevist om, at det også vil gøre ligestillingsarbejdet mere vedkommende og ikke kun interessant for den lille garde af stærkt engagerede frontkæmpere, som hidtil har monopoliseret den politisk korrekte del af debatten.
Det ville være forfriskende og ønskværdigt med et bredt flertal i Folketinget, der slutter
op om de overordnede mål for ligestillingsarbejdet og de prioriterede områder
, og det har jeg så også noteret mig at man gør.
Så er der nogle, der kunne ønske sig noget mere, at nogle ting var gjort anderledes, og den debat har vi så til dels haft i dag, og den vil vi nok også blive ved med at have.