Flemming Oppfeldt (V), 1997-10-28:
Når 1 million mennesker i den erhvervsaktive alder er på overførselsindkomster, når 200.000 mennesker er på dagpenge, er flaskehalsproblemer en kritik af arbejdsmarkedspolitikken.
De regionale arbejdsmarkedsråd siger, at der er flaskehalse inden for det offentlige, når det gælder pædagoger, social- og sundhedsassistenter, sygeplejersker og folkeskolelærere.
Må jeg spørge: Hvorfor melder 10 ud af 14 regionale arbejdsmarkedsråd om mangel på pædagoger, når der ifølge den seneste statistik er 2.000 ledige uddannede pædagoger, 6.000 ledige pædagogmedhjælpere og 1.300 ledige socialpædagoger?
Hvorfor er der mangel på folkeskolelærere, når der er 2.300 ledige folkeskolelærere?
Det er da lidt tankevækkende.
Inden for den private sektor melder de regionale arbejdsmarkedsråd om en skærpet flaskehalssituation.
Jeg vil overhovedet ikke nævne byggeindustrien, det gælder jern- og metalindustrien.
Her er der mangel på smede, svejsere og maskinarbejdere.
Det gælder reparationsvirksomhed, hvor der er mangel på autolakerere og mekanikere.
Der er flaskehalsproblemer forskellige steder inden for træindustrien, og inden for den grafiske branche er der visse steder mangel på bogbindere.
Der er mangel på plastmagere.
Der er mangel på folk i den kemiske industri og i visse regioner i nærings- og nydelsesmiddelindustrien, og tre regioner melder om mangel på folk inden for landbrug og gartneri. Det nye er, at denne situation er blevet skærpet fra udgangen af 1996 til 3. kvartal 1997.
I arbejdsministerens redegørelse om flaskehalssituationen i 1996 skrev ministeren, at hele området blev nøje overvåget, og ministeren skrev om situationen i den private sektor, at der er behov for en skærpet flaskehalsindsats, så eventuelle problemer kan forebygges og afhjælpes.
Og så er det, jeg spørger: Hvad er der sket?
For tilsyneladende er problemerne blevet øget siden december 1996, hvor ministeren meddelte det her.
Venstre har den opfattelse, at den private sektor skal betjenes først.
Det er den, vi skal leve af.
Det er her, vor eksportindustri kommer til at skrige efter arbejdskraft, og her, vi skal udnytte den chance, der er i et nyt kommende europæisk opsving.
Men her fører regeringen den stik modsatte politik.
Det er jo netop antallet af offentligt ansatte, som på det seneste er sat vældigt i vejret.
Blot i løbet af første halvår 1997 er der blevet ansat 18.000 ekstra inden for det offentlige.
Når man tager så mange ind, kan det ikke undgås, at det fører til flaskehalse inden for det offentlige.
Regeringen har selv udtrykt, at den offentlige vækst skulle være moderat, men det er den bestemt ikke.
Arbejdskraften bliver ligefrem suget ind til det offentlige.
Hvorfor ikke ændre denne politik?
Hvorfor ikke se på effektiviteten i den offentlige produktion?
Lad mig prøve at tage et eksempel.
Når hjemmehjælpen flere steder rapporterer, at den kun bruger 60 pct. af sin tid på at give bistand til de gamle, er der noget galt.
Så har vi simpelt hen indrettet os for bureaukratisk.
At ansætte flere hjemmehjælpere vil jo betyde, at vi ansætter flere bureaukrater, flere til at flytte papirer og føre kontrol frem for at give den pleje til de ældre, som de har behov for.
Det vil sige, at flere ansatte, som man også lægger op til i dette forslag til vedtagelse, som er kommet fra Enhedslisten og SF, ikke vil føre til en fornyelse af den offentlige sektor.
Det vil derimod sådan noget som udlicitering, og det vil sådan noget som frit valg for borgeren til at vælge mellem offentligt og privat.
Det vil føre til en mere effektiv offentlig service.
Hvis vi virkelig skal gøre noget for en ny arbejdsmarkedspolitik, vil det bestå af otte punkter, som jeg hurtigt vil skitsere.
For det andet skal vi have en afkortning af dagpengeperioden, og for det tredje skal vi have en aktivering af de forsikrede efter første år.
Som punkt fire skal vi have en straksaktivering af kontanthjælpsmodtagere.
Punkt fem er strammere rådighedsregler.
Punkt seks er en bedre og mere målrettet brug af voksenvidereuddannelsen og punkt syv en begrænsning af orlovsmulighederne.
Og endelig som punkt otte en indsats mod den største flaskehals, vi har inden for det offentlige, nemlig arbejdsformidlingssystemet.
Det er selvfølgelig meget spændende, at ministeren vil uddybe det, og jeg glæder mig meget til allerede i dag at få en forsmag på, hvordan man vil lappe på arbejdsformidlingssystemet. Venstre tvivler på, at man kan lappe på dette system.
Vi tror, at der skal ske en egentlig ændring af hele systemet.
Der skal en decentralisering i gang, således at vi får et formidlingssystem, der er i nærkontakt med virksomhederne, og som er i nærkontakt med lønmodtagerne.
Det har man ikke inden for arbejdsformidlingssystemet i dag.