Birthe Rønn Hornbech (V), 2003-03-14:
Den forhandling, vi skal have i dag, er på mange måder en reprise, da vi sidste år diskuterede rammeafgørelsen, og jeg skal ikke sådan en fredag eftermiddag lægge op til den livlige og langvarige debat, jeg husker, vi havde sidste gang.
Jeg vil blot igen prøve at redegøre for de modstående hensyn, der er i sådan et forslag, som selvfølgelig altid må vække til eftertanke, når man udleverer danske statsborgere.
Det er jo altid et spørgsmål om, hvor meget man skal beskytte egne statsborgeres retssikkerhed på den ene side og så hensynet til retshåndhævelsen på den anden side.
Det nytter ikke noget, at man alene bruger de argumenter, der var gode for 100 år siden, hvor folk holdt sig inden døre, inden for deres egne grænser.
Vi lever i en verden, der er blevet meget mindre, vi lever i en verden, hvor EU-samarbejdet er blevet meget tættere, og vi lever ikke mindst i en verden, hvor de kriminelle ikke bare rejser mere og mere, men organiserer sig stadig tættere og tættere også over landegrænser, i en grad man nok ikke havde forestillet sig for årtier siden.
Hovedsynspunktet er selvfølgelig over for retssikkerheden, at det ikke kan være rigtigt, at forbryderne skal kunne gemme sig, bare skal kunne komme hjem til mor og gemme sig der, hvis de har begået en forbrydelse i et andet land.
Det har for så vidt været lidt sjovt at læse høringssvarene.
Ja, det forekommer mig, at nogle af de, lad mig kalde dem lidt politisk sindede debattører, der afgiver høringssvar, og som altid har holdt hånden over landene bag det gamle jerntæppe, nu ikke har så stor tillid til retssynet i de lande.
Det er meget interessant, at det nu bliver brugt som argument, fordi man er bange for denne her EU-aftale.
Det er da rigtigt, at udvidelsen af EU selvfølgelig har medført, at det er meget unge demokratier, der er kommet med, men vi har da i øvrigt selv hjulpet til med at få bygget deres lovgivning op.
Det kan godt være, at de har en meget anderledes tradition, men generelt drejer det sig vel så om, at vi får retssynene til at nærme sig hinanden fremfor at tvinge en fælles straffelov igennem i første omgang.
Jeg foretrækker, at retssynene nærmer sig.
Men det nytter altså stadig væk ikke.
Det kan ikke være sådan, at man skal kunne stikke af fra ansvaret, og det er det, der har været et pejlemærke for os i forberedelsen af dette arbejde. Så har der selvfølgelig også været det andet krav til Justitsministeren, når man nu er i regeringsparti og har mulighed for at præge det og for at følge med i debatten med embedsmændene, at når disse regler skal implementeres, skal
lejligheden ikke benyttes til at stramme her og der og alle vegne.
Derfor skal det ikke være nogen hemmelighed, at vi i Venstre - og der har i øvrigt ikke været uenighed mellem os og ministeren - har lagt stor vægt på, at vi implementerer og holder os så tæt op ad det, som vi er forpligtet til og så ikke mere.
Og vi bruger de skønsmuligheder, vi har, efter de regler, der er.
Jeg håber, at de, der var meget nervøse for det sidste gang, også kan se, at det er det, der er kommet ud
af den lov, som nu er udformet.
Så vi støtter altså dette lovforslag og mener, at det er en naturlig udvikling i den verden, vi lever i.