Søren Søndergaard (EL), 1997-12-11:
Dette forslag er et såkaldt selvsvingsforslag.
I 1995 fremsatte nøjagtig de samme personer, bortset fra en enkelt, med støtte fra de samme partier et forslag, hvor hovedessensen var, at man skulle kunne tale og forstå dansk for at få dansk indfødsret.
Nu er der gået 2 år, og så har man tilføjet, at det ikke er nok; nu skal man også være i stand til at udtrykke sig skriftligt på dansk.
Man kan selvfølgelig stille sig selv det spørgsmål
: Hvad er det, der er sket i de sidste 2 år?
Hvad er grunden til, at man har lavet denne ændring?
Er der kommet nogle nye videnskabelige undersøgelser, som påviser et behov for at kunne dansk, eller hvad ved jeg?
Nej, det er det selvfølgelig ikke.
Det, der har ændret sig, er den politiske udvikling.
Det fremmedhad, man selv har været med til at puste op, er blevet noget stærkere; man har fået en politisk konkurrent på den yderste højrefløj, og den konkurrent vil man dyste med, og så går man i selvsving og forstærker kravene.
Det er det, det handler om.
Derfor ser vi selvfølgelig også, at der er folk i de to partier, som synes, at nu er det snart for meget.
Der er folk, der melder sig ud af Venstre, fordi de ikke længere kan acceptere den holdning over for flygtninge og indvandrere, men det gælder ikke for dem, der har fremsat dette forslag.
De er med på selvsvinget, og de vil såmænd også være med på selvsvinget næste år.
Her vil vi se et nyt forslag, og så vil det ikke være nok at kunne tale dansk og skrive dansk; så skal man formentlig også kunne tænke dansk.
Jeg synes, den udvikling taler for sig selv.
Man kan selvfølgelig diskutere den, men egentlig synes jeg ikke, det er så interessant.
Jeg synes, det interessante er, at det afspejler, at der åbenbart ikke er nogen grænser for, hvor langt de pågældende partier vil gå for at hamle op med nogle stemninger på den yderste højrefløj i Danmark.
I den forbindelse er det jo heller ikke tilfældigt, at man glemmer Grønland og Færøerne.
Det er ikke tilfældigt, at forslagsstillerne enten ikke ved eller ikke interesserer sig for eller ikke tænker over, at der faktisk er en del
mennesker med dansk statsborgerskab, som taler grønlandsk og færøsk.
Man kan faktisk godt forestille sig, at der er folk, der bosætter sig på Færøerne eller i Grønland og lærer at tale ganske glimrende færøsk eller grønlandsk og måske oven i købet lærer at skrive det, men ikke ønsker eller ikke har brug for at lære dansk og alligevel klarer sig ganske glimrende.
Det glemmer man fra de to partiers side, det interesserer man sig ikke for.
Grønland og Færøerne er måske noget, man interesserer sig for, når det gælder om at sælge ud af Grønlands interesserer til USA i form af baseaftaler, og det er måske også noget, der interesserer de to partier, når vi snakker råstoffer. Men det er ikke noget, der interesserer de to partier, når det handler om respekt for det grønlandske sprog og respekt for den grønlandske kultur, og det samme er tilfældet, når det angår Færøerne.
Sagen er, at det er alt for svært at få
dansk statsborgerskab.
Folk bliver afvist på grund af bagateller og små trafikforseelser, besiddelse af ét gram hash medfører forlængelse af fristen for at få dansk statsborgerskab, hvis man har solgt øl om søndagen og fået en bøde, som er tilstrækkelig stor, går der lang tid, før man kan få dansk statsborgerskab, osv. osv.
Derfor vil Enhedslisten selvfølgelig gerne være med til at gøre noget ved indfødsretslovgivningen.
Vi vil gerne være med til at indgå
et forlig om nye regler, men i så fald skal der være tale om regler, der er betydelig lempeligere end både dem, der er beskrevet i det fremsatte forslag, og dem, der eksisterer i dag.