Anne Grete Holmsgaard (SF), 2005-06-07:
I SF har vi haft en meget grundig debat om forfatningstraktaten.
Vi har også haft en urafstemning om den, det havde vi i december 2004, og den blev meget klar.
Næsten to tredjedele af SF's medlemmer anbefaler, at man anbefaler et ja til forfatningstraktaten.
Der var en høj stemmeprocent, den kan godt konkurrere med den stemmeprocent, der har været i både Frankrig og Holland.
Det er klart, at når man har sådan en urafstemning, så vil der også være nogle, der har et andet synspunkt, og det er der også.
Der er også to i SF's folketingsgruppe, der har et andet synspunkt, og som anbefaler et nej.
Sådan er det, men der er ingen tvivl om, hvad der er SF's linje som parti.
Hvorfor har vi så anbefalet et ja?
Den korte version af svaret, kan man sige, er den, der siger, at den simpelt hen er en klart bedre traktat end Nicetraktaten, det er den korte version.
Betyder det så, at alt, hvad der står i den traktat, er, som vi gerne vil have det?
Nej, det betyder det ikke, men vi vil gerne have de fremskridt, der er lagt ind i forfatningstraktaten.
Hvad er det så for nogen fremskridt?
Ja, det er for det første værdierne.
Det er blevet meget klart med forfatningstraktaten, at EU er baseret på nogle overordentlig sympatiske værdier som ligestilling, ikkediskrimination, solidaritet, at man sikrer sig at køre efter retsstatens principper osv. osv., og at disse værdier og målene er forpligtende så vel indadtil i EU, når der lovgives, som udadtil i samarbejdet med tredjelande, altså lande uden for EU.
Det synes vi faktisk er et fremskridt.
Vi synes også, det er et fremskridt, at der i målene står, at man stræber mod en social markedsøkonomi.
Det synes jeg er lidt relevant at trække frem, for en del af modstanderne bliver ved med at sige, at denne forfatningstraktat er udtryk for ultraliberalisme.
Det mener jeg simpelt hen ikke er sandt.
Det er sådan set blevet meget klart, det står direkte, at en af målsætningerne er en social markedsøkonomi, hvor man tilstræber en høj grad af beskæftigelse.
Betyder det så, at EU ikke er baseret på markedsmekanismerne?
Nej, det gør det ikke.
Det har EU været hele tiden, men nu er det sådan, at vi i SF ikke går ind for planøkonomi.
Vi går sådan set ind for en social markedsøkonomi.
Så er der charteret om de grundlæggende rettigheder.
Det betragter vi også som et fremskridt, at det skrives ind i forfatningstraktaten, for hermed gøres det juridisk forpligtende for EU's lovgivning, at man også skal respektere de grundlæggende rettigheder.
Så derfor er det klart, at for dem er det selvfølgelig også vigtigt at få ryddet den slags uvæsen ud af lovgrundlaget i EU-samarbejdet.
Så betyder forfatningstraktaten, hvis den i øvrigt ellers realiseres, et demokratisk fremskridt, større indflydelse til de folkevalgte i EuropaParlamentet, større indflydelse til de folkevalgte i de nationale parlamenter og større indflydelse til borgerne på den måde, at borgerne for første gang faktisk får mulighed for at bede om at få fremsat forslag i EU.
Det synes vi er nogle væsentlige fremskridt, men det er jo også helt klart, at det budskab faktisk ikke er gået igennem hos befolkningerne.
Så finder vi, at den styrkelse af det udenrigsog sikkerhedspolitiske samarbejde, der ligger i forfatningstraktaten, er et fremskridt.
Man kan selvfølgelig vælge at sige, som Enhedslisten gør det og har gjort det mange gange: Det vil vi ikke have, vi vil hellere have FN.
Men jeg vil lige gøre opmærksom på, at det er en meget svag konstruktion.
Nok er EU en skrøbelig konstruktion, hvad det vitterlig er, men det er dog her som det eneste sted på globalt plan, hvor vi har muligheden for at formulere og udvikle en sikkerhedspolitik baseret på konfliktforebyggelse, konfliktløsning og krisestyring som et klart alternativ til den amerikanske dominans og den amerikanske militarisme, som man jo ikke må tage fejl af ikke kun er der under Bush, men som er en lang tradition i USA.
Vi har den mulighed, og man kan så vælge at prøve at skyde den mulighed ned for at sige, at det bare slet ikke er godt nok.
Men EU er jo en proces, hvor vi udvikler et samarbejde nu mellem 25 nationer, og jeg er i hvert tilfælde ikke til sinds at bidrage til at bringe os i en situation, hvor vi skyder noget, der rent faktisk er fremskridt, ned.
Jeg mener også, at det med den her forfatningstraktat er blevet langt klarere, at det her er et samarbejde mellem nationer.
Og for at være helt ærlig: Det, der står i præamblen, har altså ikke en pind betydning.
Det er der, hvor man laver indledningen til festtalen, og så kommer det, der egentlig er juridisk forpligtende.
Så mener vi, at det har betydning, at det her kan gøre det lettere at få samarbejdet med de ti nye lande til at fungere, og det synes jeg bestemt ikke er ligegyldigt.
Det er altså kun 1 år siden, vi bevægede os fra 15 til 25 lande.
Vi har hele vejen igennem været varme tilhængere af den udvidelse, som samlede det ellers delte Europa.
Derfor synes jeg da også, at det er et kedeligt signal at sende til de ti nye medlemslande, at vi nu er røget ind i en krise.
For uanset hvordan vi vender og drejer det, må vi konstatere, at vi står i en krise i øjeblikket.
Der var et klart nej i Frankrig, der var et markant nej i Holland, og det har selvfølgelig bragt os i en krise.
Det er klart, at det er vores opfattelse, at franskmændene og hollænderne skal have mulighed for at formulere et svar på, hvordan de selv fortolker det nej.
Samtidig vil jeg også sige: Vi er jo også medlemmer af EU, og vi har også en forpligtelse til ikke at forværre en krise, så tingene begynder at desintegrere.
Det synes vi i hvert tilfælde ville være yderst problematisk.
Samtidig er det klart, at vi selvfølgelig ikke kan gennemføre en folkeafstemning, medmindre det er klart, hvad vi stemmer om, og at det, vi stemmer om, har en mulighed for at blive realiseret.
Så enkelt kan det vel siges.
For der er trods alt forskel på Dansk Folkepartis nej og Enhedslistens nej, det må man jo sige.
Sådan er det også i Frankrig.
Så er der en venstrefløj, som man, hvis man skal oversætte eller fortolke det, må sige er bange for den høje arbejdsløshed, frygter den sociale sikring, men desværre også, må man sige, har nogle protektionistiske tilbøjeligheder i sig.
For os at se
er der kommet to klare signaler ud af det her: Det ene er, at rigtig mange mennesker oplever, at der er for langt fra der, hvor de står, og de problemer, de oplever, til EU's top.
Man kan sige, at det er et demokratiproblem, og det skal vi selvfølgelig tage alvorligt – dybt, dybt alvorligt.
Derfor mener vi, at en af de ting, der skal meget højt på EU's dagsorden i den kommende periode, er det, man kan kalde folkeliggørelsen eller mindskelsen af afstanden mellem top og bund i EU.
Det er jo ikke noget, der bare ordnes med et snuptag.
Ironisk nok kan man sige, at den her forfatningstraktat har været gennem en meget længere demokratisk proces end nogen som helst tidligere traktat, vi har oplevet, men alligevel er der sendt en melding om, at folk oplever, at der er for lang afstand.
Det andet er det, jeg vil kalde det sociale Europa.
Vi har sagt undervejs i denne her proces, at vi mener, det skal prioriteres meget højt på EU's dagsorden som et spørgsmål om at få større klarhed om, at det sociale Europa er noget, vi værner om.
Vi mener, det er positivt, at man kan bevæge sig over grænser, vi mener, det er positivt, at man er kommet tættere på hinanden, men vi mener naturligvis også, at det er vigtigt, at den sociale sikring, de sociale regler, det har taget årtier at kæmpe igennem for arbejderbevægelser og mange andre, også beskyttes.
Der vil jeg godt bruge servicedirektivet som eksempel.
Det er sagt mange gange, at servicedirektivet for så vidt er uafhængigt af forfatningstraktaten, og det er fuldstændig rigtigt, for det er jo fremlagt på grundlag af Nicetraktaten, den traktat, som nejsigerne hellere vil have end forfatningstraktaten.
Men ikke desto mindre må man jo sige, at det er uhyre vigtigt, at vi får ændret det servicedirektiv, så vi får slået fast, at det er værtslandets principper, vi baserer det på, og det er det af flere årsager.
Det er det, fordi vi ikke vil ud i en situation, hvor vi socialt konkurrerer mod hinanden i Europa.
Vi vil heller ikke ud i den uhyre problematiske situation, vi kunne komme i, hvor man i et land skal have 25 forskellige regelsæt, der gælder, når man handler med serviceydelser.
Og så mener vi i øvrigt også, at det vil være dårligt for virksomhederne, fordi det faktisk vil føre til unfair konkurrence.
Vi har i det her sagt til regeringen, at vi meget gerne vil have en forhandlingsløsning.
Det står vi helt fast på, og vi tror på, at vi kan få en forhandlingsløsning om servicedirektivet.
Og vi tror fortsat på, at det er meget vigtigt, at vi også får gjort det, så der kommer en klar udmelding fra Danmark.