runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Anders Samuelsen (RV), 2000-01-20:
Da Det Radikale Venstres ordfører på dette område ikke kan være til stede, skal jeg læse følgende op: Arkivloven er en meget teknisk lov, og derfor skal den blot have et par overordnede kommentarer med på vejen.
Det vigtigste element er ophævelse af særreglen om edb-registret med personoplysninger.
Reglerne på dette område skal standardiseres med de almindeligt gældende regler for aflevering.
For Det Radikale Venstre er det en naturlig konsekvens af de senere års udvikling.
Computerteknologien bliver en mere og mere integreret del af den offentlige administrations hverdag, og derfor er det efterhånden ikke længere hensigtsmæssigt at skelne mellem edb-registre og registre, der føres på anden vis.
Men det er en risiko, der gælder alle dele af samfundet i dag.
Spørgsmålet om misbrug af fortrolige dokumenter, om uvedkommendes adgang til databaser, om sikkerhed omkring edb-registre med følsomme personoplysninger osv. er og vil fortsat være meget problematisk, men der er efter Det Radikale Venstres opfattelse ikke et alternativ til den udvikling.
Til gengæld stiller det store krav til, at sikkerheden forbedres løbende og så godt, som det overhovedet er muligt.
Derudover er der spørgsmålet om, hvor sikkert det egentlig er at opbevare data elektronisk, hvor mange år dataene bevares, og hvornår den teknologi, der kan aflæse arkivmaterialet, forældes.
Rigsarkivaren vil sikre en fornuftig opdateringsfrekvens.
Det virker umiddelbart meget fornuftigt, selv om det bliver ressourcekrævende, men det er i hvert fald vigtigt, at dette aspekt tages alvorligt, indtil vores viden om teknologisk opbevaring bliver mere sikker.
Det er afgørende af hensyn til dels nutiden og fremtiden, og dels af hensyn til muligheden for at kortlægge historien for kommende generationer, at det bliver på den måde.
Det er rimeligt og sikkert ganske ukontroversielt på grund af den teknologiske udvikling
Så med disse få bemærkninger kan Det Radikale Venstre støtte lovforslaget.
Jette Gottlieb (EL), 2000-01-20:
Nå, men så vil jeg bare nævne ét konkret eksempel: Hvis man bliver anklaget for en eller anden form for uagtsomhed, og man får frataget sin dagpengeret, hvilket ikke er usædvanligt, og man så forsøger at få en anke, så ophører jo udbetalingen i hele den periode, anken behandles. Det vil sige, at man rent faktisk bliver straffet, inden dommen er faldet, kan man sige.
Det vil sige, at man altså kan risikere, at sådan nogle sager kan blive behandlet over både 6 og 12 måneder.
Så det betyder altså, at man kan være straffet i 6-12 måneder, inden anken viser, at man rent faktisk ikke havde begået noget forkert.
Det er sådan nogle ting, som jeg var med til at rejse i den forespørgselsdebat, og det er dem, jeg vil spørge, om Venstre gør sig til talsmand for.
Der er nogle få af de ting, der bliver taget hul på nu i det her lovforslag, der peger i den rigtige retning, men hvad med resten?
Aase D. Madsen (DF), 2000-01-20:
Det er med hensyn til minsterens svar til mig om Tilgængelighedsudvalgets manglende svar på journalistforbundets manglende høringssvar.
Ministeren henviste til, at der sikkert ikke var behov for høringssvar fra journalistforbundets side, fordi man havde affundet sig med, at når der ikke var noget svar fra Tilgængelighedsudvalget, var der heller ikke behov for et yderligere svar.
Det kan jeg ikke rigtig få til at passe
sammen, for Dansk Journalistforbunds medlem i Tilgængelighedsudvalget er netop journalist Leif Larsen, som skrev den artikel i Politiken den 22. december, som fru Tove Videbæk henviste til, om en arkivlov fra enevældens tid.
, så derfor kan jeg ikke forstå, der ikke foreligger et ønske fra Dansk Journalistforbund.
Thorkild B. Fransgaard (FRI), 2000-01-20:
Ja, det lovforslag her består jo af flere forskellige justeringer og ændring af sanktioner.
Reglen om sanktioner over for medlemmer, som uberettiget modtager dagpenge eller andre ydelser,
foreslås lempet.
Jeg er ked af, at det udtryk bruges, når man læser bemærkningerne.
Jeg vil hellere kalde det justeringer, for det er et forkert signal at sende ud, at reglerne lempes.
Det er småting, der er tale om, og man kan godt sige, at der selvfølgelig skal være nogle skrappere sanktioner over for dem, der udnytter systemet.
Men i langt, langt de fleste tilfælde - også dem, der er nævnt her - er det banale fejl, der er tale om.
Man skal også se det fra den anden side.
Der kan nemlig være nogle, der uforskyldt er kommet ind i sådan en situation.
Det kan være - uden at kritisere sagsbehandleren i den pågældende a-kasse - men det kan være så indviklet, at man kan komme til at udfylde papirerne forkert, det har jeg set eksempler på, og så kan det gå ud over nogle.
Så lidt mere fleksibilitet kan vi derfor godt sige ja til i Frihed
Så er der med hensyn til karantæne nævnt nogle eksempler
på, hvor meget man vil gøre.
Ved svig står der, at man i stedet for som nu, hvor man kan straffes med 60 timers karantæne, højst kan idømmes en karantæne på 37 timer.
Der er også nævnt andre tilfælde.
Jeg vil sige generelt om det her problem, hvis der er nogen, der kalder det det, at jeg er overbevist om, at der i langt de fleste tilfælde er tale om nogle banale fejl.
Men når det drejer sig om de mindre ting, der er tale om her, så vil jeg sige, at selv om jeg er borgerlig, kan jeg godt støtte det, for jeg er overbevist om, at det i de fleste tilfælde er banale fejl, der sker. Med hensyn til reglerne om standsning af udbetaling i forbindelse med arbejdskonflikt vil jeg sige, at det lyder rigtigt, at det skal være ens for alle i de forskellige a-kasser, men der bliver jo tale om mere og mere decentrale forhandlinger, ja, helt ud på arbejdspladserne.
Om det er forligeligt, at man laver det, at det dog er ens for alle, det må jeg sige, at det er jeg noget i tvivl om.
Men under alle omstændigheder er det ikke nok til, at vi vil sige nej til forslaget.
Der er flere ting i det her, og der er én rigtig god ting.
Vi har hørt eksempler på, at der er nogle, der er kommet i klemme omkring de 60 år, og det er dejligt, at det bliver lempet nu.
Hvis man skulle være så uheldig at være i en sygdomsperiode, så render man ikke i den fælde, og det kan være meget vigtigt for den pågældende familie.
Der er nogle ting i det, hvor signalet udadtil er lidt kedeligt, for det vil uretvist komme til at lempe på sanktionerne.
Men generelt må jeg sige, at vi vil støtte det her forslag i den sidste ende.
Rikke Hvilshøj (V), 2000-01-20:
Jeg vil blot sige, at det selvfølgelig ikke alene er et spørgsmål om, at der bare er fokus på et spørgsmål, at det skal påvirke.
Men at der er fokus på spørgsmål om socialt bedrageri er jo også tegn på, at det er et område, hvor vi har problemer, og derfor mener vi, at det er et dårligt signal at sende.
Og til spørgsmålet om retsstillingen, så har jeg forstået debatten sådan - jeg deltog ikke selv i forespørgselsdebatten om retsstillingen - at der jo stadig væk er, kan man sige, det ankesystem ovenover og vores almindelige domstolssystem ovenover, og det går jeg ud fra også vil fortsætte.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-01-20:
Udenrigsministeren mener ikke, man kan gå ind i de her sammenligninger, og jeg er med på, at det ikke fører så vidt, at vi gør det.
Men når jeg alligevel lagde vægt på at sammenligne med situationen sidste år, så har det noget at gøre med, at dengang blev der jo fra alle sider lagt vægt på, at der blev lagt nogle nye moralske standarder for den internationale politik.
Så er det bare, at vi nu kan se, at der er meget
sandhed i det gamle ord om, at dobbeltmoral er altså dobbelt så godt som moral, og vi må altså sige, at der er tale om en genuin dobbeltmoral i det her, og det synes jeg er vigtigt at få frem.
Ministeren nævner nu forskelle i forhold til Kosovosituationen.
Tjetjenerne misbrugte deres muligheder, da de fik autonomi, og det gjorde albanerne tilsyneladende ikke, men en del af opspillet til krigen var jo også, at UCK provokerede i december-januar 1998.
Men skidt nu værre med det.
Det afgørende her er jo, at de reaktioner, der har været på de misbrugte muligheder i Tjetjenien og på UCK's provokationer, jo overhovedet ikke står mål med det, som blev gjort fra de pågældendes side.
Det afgørende er også den fuldstændig groteske forskel, der er mellem reaktionen i Kosovo og så reaktionen over for russerne, hvor reaktionen i Kosovo var krig, mens reaktionen over for russerne er absolut passivitet.
Det er ikke forskelle i situationen, der er baggrunden for det.
Lad mig sige det, som det er: Rusland er en stormagt, og for mig at se er der også nogle store vestlige økonomiske interesser i Rusland.
Det skyldes, at Vesten har store økonomiske interesser i et stort russisk marked.
Det skyldes konkret olieinteresser omkring Kaukasus, hvor der er en sammenblanding af store interesser fra den russiske mafias og fra Vestens side.
Det er denne utiltalende, denne kyniske, denne brutale sammenblanding af interesser. Det er til at få brækfornemmelser af for at sige det rent ud, når man på den ene side hører reaktionen sidste år omkring Kosovo og på den anden side hører om reaktionen i dag.
Det er ubærligt at høre den dobbeltmoral, der er fra Vestens side.
Med hensyn til de her forslag til vedtagelser synes jeg, at Dansk Folkepartis er latterligt.
Når Carl Bildt var mægler i Bosnien, så var det på et FN-mandat, og når Martti Ahtisaari var mægler i Kosovo, var det på et EU-mandat.
Så det giver ingen mening at vedtage det, som Dansk Folkeparti foreslår.
Jeg synes, at Enhedslisten og SF har fremsat et klart, godt og fremadrettet forslag til vedtagelse, som jeg håber man vil stemme for.
Jeg kan sige om regeringspartiernes forslag, at det er uklart, men vi vælger så at fortolke det positivt.
Vi vælger at fortolke det sådan, at også den danske regering nu har åbnet for økonomiske sanktioner; vi vil så bide regeringen i haserne.
Vi kan på den baggrund stemme for regeringspartiernes forslag til vedtagelse, men vores eget er altså langt, langt bedre og langt, langt mere præcist.
Kim Andersen (V), 2000-01-20:
Kulturministeren kan ikke forstå, at jeg har nogle spørgsmål til høringsnotatet fra Kulturministeriet - ja, hun er nærmest lidt brøstholden over, at jeg tillader mig at stille spørgsmål til høringssnotatet, for det gjorde hr. Kim Andersen jo ikke, da vi sidst havde dette forslag til behandling her i salen.
Heri har ministeren fuldstændig ret, og det er der en ganske forklarlig grund til, at jeg ikke gjorde, og den grund kan sådan set også tillægges ministeren og hendes ministerium.
Vi havde nemlig dette forslag til første behandling her i Tinget den 12. januar 1999, og høringsnotatet er oversendt fra ministeriet pr. e-post den 18 januar kl. 12.45.
Det er dog en væsentlig grund.
Peter Skaarup (DF), 2000-01-20:
Som en kommentar til udenrigsministerens redegørelse her til slut vil jeg da godt høre mere præcist, hvorfor det var, at der gik i hvert fald en måned fra regeringschefernes møde, til man traf beslutning.
Har man overhovedet truffet en endelig beslutning?
Og har man bragt de sanktioner til udførelse, man vedtog på det regeringstopmøde i december måned?
Her tænker jeg på TACIS-samarbejdet, som man sagde man
gerne ville stoppe, men man har i hvert fald her i begyndelsen af januar måned ikke stoppet for det samarbejde, der var i gang.
Der kunne jeg godt tænke mig at høre: Hvorfor er der gået så lang tid, inden man har gjort det?
Og har man overhovedet gjort det til dato?
Endelig forstår jeg ikke, at udenrigsministeren skal være så defensiv, når det gælder spørgsmålet om en dansk rolle her.
Andre lande har altså gjort det.
Hvorfor kan Danmark så ikke, selv om vi nu er medlem af EU, selv om vi er medlem af OSCE, ligesom andre lande i andre situationer gå ud og prøve en mæglerrolle?
Måske kunne det lykkes, måske kunne man undgå de her udrensninger, de her mord, vi ser hver eneste aften i tv-udsendelserne.
Jeg vil da godt lige rette den misforståelse, som hr. Holger K. Nielsen gjorde sig skyldig i.
Må jeg så ikke spørge hr. Holger K. Nielsen: Når det gælder Norges rolle i forbindelse med Mellemøsten, hvilket mandat havde Norge til at gå foran og hjælpe en løsning på vej?
Det havde nemlig ikke noget mandat fra nogen af de parter.
Derfor kunne Danmark jo også godt gøre ligesom i situationen i Baltikum, hvor vi stillede os på balternes side og sørgede for, at de tre lande blev selvstændige ved at anerkende landene.
Den diplomatiske indsats kunne Danmark meget vel stille sig i spidsen for, men det kræver selvfølgelig et mod, som SF vel også burde have i den her situation.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-01-20:
Det glæder mig da, at hr. Skaarup erkender, at han tog fejl med hensyn til Ahtisaari og Carl Bildt.
Det er jo altid noget. Så var der den norske rolle.
Det er rigtigt, at det gjorde Norge på eget initiativ, men forskellen er jo så, at parterne i Mellemøsten var indforståede.
Det lykkedes at få både palæstinenserne og israelerne til Norge, til Oslo, for at forhandle de ting.
Problemet med Tjetjenien er jo, at der ikke er en forståelse.
Knut Vollebæk har været derovre, der har været adskillige fra Vesten derovre, men det er jo ikke lykkedes.
Derfor er det på den baggrund latterligt at foreslå det, som hr. Skaarup gør.
Det har udgangspunkt i noget tv, hr. Skaarup ser hver dag, og som Dansk Folkeparti udformer sin politik på baggrund af: Det skal sådan være lidt medieegnet, lidt populistisk.
Det kan vi ikke stemme for.
Det er simpelt hen for useriøst, må jeg sige til hr. Peter Skaarup.
Peter Skaarup (DF), 2000-01-20:
Jeg må sige, at jeg synes, det er useriøst, at man ikke prøver at hjælpe det på vej på en eller anden måde, når der er nogle mennesker her i Folketinget, der fremsætter nogle forslag, der går ud på at forsøge at løse situationen - jeg siger ikke, at man kan løse situationen, men jeg siger, at man kan forsøge - ud over hvad EU har gjort, ud over hvad OSCE har gjort.
Vi skal da altså prøve at få løst situationen.
Danmark skal da ikke binde sig til, at fordi vi er medlem af EU, kan vi kun følge den parole, som ministerrådet angiver.
Vi må da også have en selvstændig opfattelse, en selvstændig udenrigspolitik.
Det er vel i virkeligheden også det, SF ønsker vi skal have.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-01-20:
Jeg tror, vi alle på nethinden har stående mange billeder af et af det 20. århundredes mest iøjnefaldende og modbydelige systematiske folkemord, nemlig masseudryddelsen af jøder, sigøjnere, udviklingshæmmede og andre i de nazistiske koncentrationslejre Auschwitz, Birkenau, Bergen-Belsen, Theresienstadt, og hvad de nu hedder.
Holocaust må ikke ske igen.
De kommunistiske koncentrationslejre i det tidligere Sovjetunionen i øhavet Gulag er et andet eksempel.
Disse folkedrab har ifølge den svenske forfatter Sven Lindqvists bog »Udryd de sataner« dybe rødder i vesteuropæernes måde at tilegne sig verden på i de sidste 500 år.
I kølvandet på de store opdagelsesrejser og kolonialiseringer er fulgt konsekvente nedslagtninger af andre kontinenters oprindelige befolkninger.
Det er en ubehagelig del af vores nyere historie.
Folkemord i storskala er desværre ikke blot historie fra en fjern tid, hvor man var mere politisk primitiv i en mere primitiv verden.
En million mennesker blev ved slutningen af det her århundrede slagtet af Pol Pots styre i Cambodja.
Mange af os troede vel, at det ikke kunne ske igen, i hvert fald ikke i Europa, og alligevel er det sket i Kroatien, i Bosnien-Hercegovina og senest i Kosovo ved tærsklen til det 21. århundrede.
I Rwanda udryddedes over en million tutsier gennem et af det daværende hutustyre systematisk tilrettelagt folkedrab.
Jeg har en tydelig og stærk erindring om Udenrigsudvalgets besøg ved et af disse massenedslagtningssteder i Rwanda, hvor resterne af skeletterne af de tusindvis af dræbte mennesker, ofrene, er efterladt, og efterfølgende et møde med gerningsmændene i et
af landets kummerlige fængsler, hvor hadet lyste i manges øjne.
Netop i disse dage og timer mister uskyldige civile livet i Tjetjenien i en blodig krig med Rusland.
Holocaust og folkedrab vokser i intolerancens og racismens og de autoritære ideologiers have og kan eksplodere selv i civiliserede samfund, når befolkningsgrupper af sociale, etniske, kulturelle og andre årsager sættes op imod hinanden.
Det er vigtigt, at vi skaber en fornuftig sammenhæng mellem vore dages udvikling af menneskerettigheder, som bl.a. foregår i Danmark gennem Det Danske Center for Menneskerettigheder, og så forankring i studier omkring folkedrab.
Jeg skal på Socialdemokratiets vegne give den fulde tilslutning til etableringen af Dansk Center for Holocaust-
og Folkedrabsstudier, som på et højt internationalt niveau kan udføre uafhængig forskning og formidle viden, der kan understøtte den globale kamp mod fremtidige folkemord. Lovforslaget har derfor vores varme støtte.
Jens Hald Madsen (V), 2000-01-20:
Danmark har gennem årtier fået opbygget en meget højt respekteret rolle med hensyn til kampen for menneskerettigheder med udsendelse af internationale fredsstyrker og har i det hele taget været en fremstående fortaler for demokratiske værdier og forebyggelse af konflikter.
Her viser vi nemlig, at vores højtidelige taler og fine ord om forebyggelse og menneskerettigheder nu bliver omformet til handling i form af dette center.
Man bruger termen holocaust, som giver os en henvisning til det frygtelige massedrab, der har været på jøderne.
Jeg tilhører en ung generation, som ikke selv kan erindre det, og derfor et det vigtigt at blive mindet om den frygtelige skæbne, som overgik det jødiske folk.
Mange i det internationale samfund sagde: »Aldrig mere«.
Men historien har gentaget sig, og derfor skal historien gentages til de kommende generationer, så de kan tage ved lære.
Under Udenrigsudvalgets sidste rejse havde jeg sammen med de øvrige medlemmer lejlighed til at se konsekvenserne af folkedrabet i Rwanda.
Det gjorde et dybt indtryk på mig at se den menneskelige tragedie, som kun kan sætte ens tanker i gang med at undersøge, hvordan man i fremtiden kan undgå lignende hændelser.
Jeg tror, at noget af svaret finder vi i dag ved at oprette dette center.
Derfor kan Venstre give sin fulde støtte og opbakning
til dette lovforslag.
Henriette Kjær (KF), 2000-01-20:
Da vores ordfører på området, hr. Per Stig Møller, ikke kan være til stede, skal jeg fremføre følgende: Noget af det grusomste, menneskeheden med jævne mellemrum har fundet på, er udslettelse af dele af menneskeheden, og her har det vestlige menneske i sandhed ikke holdt sig tilbage.
på fremmede kontinenter, og i det blodige 20. århundrede gav det højt oplyste tyske menneske sig til at udslette mennesker i dets egen nabokreds med henvisning til blodet. Bag disse myrderier af andre, fordi de er andre, ligger en dæmonisering af de andre, kombineret med en selvdyrkelse, som simpelt hen nægter de andre retten til at være.
Denne fremgangsmåde blev så oven i købet gentaget i 1990'erne i Rwanda og på Balkan.
Så uanset hvor barbarisk og fortidig etnisk udryddelse forekommer os, hører den slags altså ikke fortiden til.
Derfor er der al mulig grund til at gøre, hvad man kan, for at få folkedrab til at blive fortid, nu vi er kommet ind i et nyt årtusind.
Vi støtter derfor forslaget om centeret.
Men når der i § 2, nr. 1, står, at der skal udføres forskning også i fremtidige, potentielle folkedrab, skal jeg blot gøre opmærksom på, at der ikke kan forskes i noget, der ikke er sket, men at der kan forskes i det skete for derigennem at finde frem til de mekanismer, som bringer tingene til at ske.
Hvilken farlig cocktail udløser folkegiften, for folkemord udføres jo af ganske almindelige folk?
Disse ingredienser er både sociologiske, politiske, økonomiske og mentale.
Når de blandes på en særlig ond måde, udløses katastrofen over andre mennesker.
Forstår vi, hvordan det sker, vil vi være i stand til at oplyse om og vaccinere mod folkedrab.
Det tyske folkemord og holocaust for jøderne kom jo ikke ud af nogle få gale hjerner, men groede frem af en støt voksende antisemitisme, der havde bredt sig og var blevet gjort stueren gennem et halvt århundrede.
Selv ganske ordentlige og pæne mennesker, nogle præster, nogle kloge professorer, erklærede sig som antisemitter, før Hitler satte antisemitismen i system.
Med hensyn til den rent praktiske tilrettelæggelse af loven og centeret skal jeg gøre opmærksom på, at det næppe er hensigtsmæssigt, at ministeren både udpeger hele bestyrelsen og direktøren, for direktøren står jo til ansvar for bestyrelsen.
Det må derfor være sådan, at ministeren ansætter bestyrelsen, der så ansætter direktøren.
Men det kan vi vel ændre under udvalgsarbejdet, som vi ser frem til.
Kaj Stillinger (SF), 2000-01-20:
Da vores ordfører, fru Margrete Auken, ikke kan være til stede, vil jeg fremlægge SF's holdning.
Jeg vil starte med at sige, at SF selvfølgelig støtter regeringens lovforslag.
I Finansudvalget har vi i 1999 stemt for, at centret skulle på finansloven.
Så er det konstateret, at det nu er mere end 5 år siden, folkedrabet i den lille centralafrikanske republik Rwanda fandt sted.
Folkedrab, som vi bl.a. har oplevet i Rwanda, må ikke ske igen.
Vi håber selvfølgelig, at centret gennem sit arbejde og gennem samarbejde med tilsvarende centre i andre lande og med andre danske centre og institutioner kan være medvirkende til at forhindre folkedrab i fremtiden.
Centret har jo tre formål: forskning, metodeudvikling og formidling.
Det er vigtigt, at centrets forskning kan og vil blive brugt i bestræbelserne på at forhindre folkedrab.
Forskningen skal således både være meningsfyldt og meget handlingsorienteret.
Det er også vigtigt at udvikle metoder, som gennem studier kan forhindre fremtidige folkedrab.
Med hensyn til det tredje, formidlingen, håber vi selvfølgelig på, at centret kommer til at spille en aktiv politisk rolle, ligesom Det Danske Center for Menneskerettigheder har formået, f.eks. ved at tage initiativer selv.
Centrets arbejde skal være meget synligt.
Det er vigtigt.
Og oplysningsvirksomheden er vigtig, især om historiske begivenheder.
Hvis folkedrab skal forhindres, kræver det imidlertid også, at verdenssamfundet, dvs. FN-systemet, bliver bedre til at reagere på advarsler.
Folk i Rwanda havde advaret om forestående massakrer, men både FN's embedsmænd og Sikkerhedsrådet svigtede deres ansvar ifølge en meget stærkt kritisk rapport fra en uafhængig kommission, som var nedsat af FN's generalsekretær, Kofi Annan.
Han står faktisk selv for skud i selve rapporten.
I 1994 var Kofi Annan den øverste civile chef for FN's fredsbevarende operationer, og han var underrettet om, hvad der var i gære i Rwanda i hjertet af Afrika, men han undlod længe at gå videre med sin viden til FN's daværende generalsekretær, Boutros-Ghali, og således nåede alarmerende oplysninger fra folk på stedet frem til Sikkerhedsrådet med alt for stor forsinkelse.
Sådanne ting må naturligvis ikke gentage sig, og det er også derfor, det center her skal fortsætte. Til sidst vil jeg lige påpege, at det virker lidt ulogisk og lidt urationelt, at man i dag har både et center for menneskerettigheder og nu her et center for holocaust- og folkedrabsstudier med både egen administration og egen bestyrelse osv.
Det bør måske overvejes at samle disse centre i ét stærkt center.
Men SF støtter lovforslaget.
Peter Skaarup (DF), 2000-01-20:
I Dansk Folkeparti er vi også meget tilfredse med, at det nu er lykkedes at få et beslutningsgrundlag her på Folketingets bord, der handler om sådan et holocaust- og folkedrabscenter.
Vi mener, det er rigtigt, at man forsker i de her ting, at man prøver at finde ud af, hvad det egentlig er, der fremkalder de her meget grufulde begivenheder, vi har set i verdenshistorien, ikke blot under Anden Verdenskrig, men så sandelig også f.eks. i konflikten i Afrika, hvor man i Rwanda kan finde de her massegrave efter et massedrab på folk, som er helt, helt uacceptabelt.
Derfor vil vi ikke komme med forslag om, at man skal nedlægge andre.
Vi synes, det vil være rigtigt, at man opretter det her center, og at man sørger for, at man opnår nogle løsninger og nogle forskningsresultater, der kan gøre, at man kan undgå den slags situationer i fremtiden.
Så vi støtter lovforslaget.