Villy Søvndal (SF), 2004-05-18:
Det har jo været en lang sag, og jeg synes, at den har været meget lærerig forstået på den måde, at regeringen og Dansk Folkeparti startede med, at de så de og de problemer.
Når så et eller flere af problemerne blev løst, så man nye problemer.
Jeg har aldrig nogen sinde kunnet forstå, at partier troede, at man kunne nå et resultat ved at starte med at lave ét setup, og når de problemer, man så pegede på, blev løst, stillede man nye op.
Derfor har hele det her forløb efter min opfattelse været et udtryk for, at regeringen og Dansk Folkeparti ville bruge Christiania som et eksempel på den lov og orden-politik, som højrefløjen står for.
Her skulle virkelig vises et eksempel på højrefløjens handledygtighed over for nogle mennesker, der tillod sig at leve på en måde, som Venstre og De Konservative ikke bryder sig om, og som Dansk Folkeparti bestemt ikke bryder sig om.
Altså et opgør med mangfoldigheden, med farverigdommen, med anderledesheden.
Der er en principiel forskel.
Der er partier, der støtter frihed, støtter menneskers ret til at leve i forskellighed, i mangfoldighed.
Den del af Folketinget tilhører mit parti sammen med andre.
Så er der er del af Folketinget, der gerne vil, at vi alle sammen går klædt på bestemte måder, at vi alle sammen kører efter en meget ret linje.
Jeg synes, det tydeligst kom frem i hr. Ulrik Kraghs svar på de korte bemærkninger, da han lagde afgørende vægt på, at regeringen vil bestemme, om folk skal have individuel eller kollektiv ejendoms- og brugsret.
Hvorfor det?
Hvad er det for et totalitært punkt for hr. Ulrik Kragh, som gør, at en Venstremand skal beslutte, hvordan folk helst vil arrangere sig med hensyn til ejendomsretten?
Hvorfor kan folk ikke selv beslutte det?
Nogle vælger en individuel form at bo på, andre vælger at bo mere kollektivt, f.eks. i almene boliger.
Hvornår er det blevet et regeringsanliggende?
Hvornår er det specielt blevet et anliggende for et liberalt
Jeg forstår det simpelt hen ikke, også fordi jeg selv er opdraget i et liberalt hjem, og indtil jeg mødte folk som hr. Ulrik Kragh og den nuværende regering, led jeg af den misforståelse, at en liberal tilgang var noget med frihed, var noget med mangfoldighed, var noget med retten til forskellighed og var noget med, at statsmagten ikke skulle blande sig i alle livets forhold.
Men det har jeg forstået at at jeg så ganske havde misforstået.
Det, vi beder om, som jeg synes Socialdemokratiets ordfører meget smukt gennemgik, er, at vi giver tid til en proces, hvor man indleder en dialog med Christiania, ikke en endeløs dialog, for der er sat et tidsmål på.
Det er klart, at hvis man har det udgangspunkt, som ligger i nogle af svarene fra forsvarsministeren, nemlig at man ikke har tillid til, at man kan lave aftaler med Christiania, og at man tror ikke på dem, kan jeg godt forstå, at det er besværligt. Men er det ikke et besynderligt udgangspunkt at have, at der er mennesker, som man ikke har nogen som helst form for tillid til, selv om Christiania og Christianias advokater har spillet ud med en model, nemlig fondsmodellen, der forudsætter, at der sidder en ansvarlig bestyrelse - der er oven i købet i et af ændringsforslagene forslag til, hvordan den kunne sammensættes - og at det er den, der tager ansvaret, også når der er ting, der skal bøjes af i forhold til Christiania?
Jeg vil høre hr. Ulrik Kragh: Er det ikke en meget kraftig imødegåelse af de ting, man startede med at sige ikke fungerede godt nok på Christiania? Jeg vil også spørge hr. Ulrik Kragh
: Vil hr. Ulrik Kragh ikke godt kvittere for, at der på en række områder er sket meget store fremskridt?
Byfornyelsesmidler er der ikke kommet mange af til Christiania.
Det kunne der godt være behov for.
Men på trods af det er der faktisk en masse huse, som uden offentlige midler er blevet sat i stand.
Glæder det ikke et liberalt hjerte, at mennesker fuld af initiativrigdom uden offentlig støtte er gået i gang med at sætte deres huse pænt i stand, at de har kloakeret, lavet veje, fortovsforløb, elektrificeret osv.?
De har selv taget fat på de områder og selv gjort det.
Er det bare helt umuligt for regeringspartierne at kvittere positivt for de ting?
Man bad om, inden vi havde førstebehandlingen, at den åbenlyse hashhandel ophørte.
Er det helt umuligt for regeringspartierne og Dansk Folkeparti at gå ud og sige: Jamen det lykkedes faktisk også med hjælp fra Christiania at få den åbenlyse hashhandel og boderne væk?
Jeg tror bare, at man efterlader meget skuffede mennesker, når man starter med at sige: Det, vi gerne vil bede om, er, at I gør det og det og det.
de troede på, at dialogen var reelt ment, sådan at når de imødekom nogle af de krav, der blev stillet, blev der også kvitteret for, at kravene blev imødekommet. Hvorfor valgte man ikke det?
Hvorfor valgte man i stedet for konfrontationen?
Det forstår jeg ikke.
Jeg vil derfor også appellere til, at man mellem anden og tredje behandling i stedet for en registrering, der ender ud i retssag efter retssag efter retssag, ender ud i et ufattelig stort juridisk cirkus, afprøver den mulighed, der foreslås i ændringsforslagene, nemlig om tidsfrister til at sikre, at også de kollektive ejendomsrettigheder, der er på Christiania, kan blive lovliggjort og stadfæstet.
Folk, der sammen har bygget fortove, har kloakeret og sådan noget, kan man ikke bede om individuelt at pege på det stykke rør, de har lagt ned i kloaknettet.
Det var en fællesopgave.
Hvad er det for en liberal tanke, der gør, at folk ikke må have lov til i fællesskab at eje det, de har lavet?
Jeg forstår det ikke.
Det er jo i virkeligheden det, man afviser, hvis man står fast på at afvise de ændringsforslag, der ligger nu.
Jeg synes også, der er grund til at pege på, at Christiania ud over de mange andre positive ting, jeg har nævnt, også er et sted, hvor man handler.
Hvis der er et kongeligt bryllup, hvor alle, der har råd til fem retter mad, køber fem retter mad, men hvor vi ved, at der er nogle hjemløse, der ikke får del i det, hvem er det så, der lynhurtigt deltager i at arrangere noget, så også de hjemløse oplever, at det er en stor dag?
Det er Christiania.
Er det ikke flot? Har vi mange andre steder, hvor man i løbet af 2 dage kunne finde nogen, der ville lægge lokaler til, som ville bruge tid uden at få en øre for det, altså frivilligt arbejde, for at hjælpe nogle af dem, der er allerdårligst stillet i det her samfund?
Christiania gør det jo ikke kun ved den her lejlighed.
De har en lang tradition for at gøre det, fordi de hvert år lave hjemløses jul.
Derfor til slut: Det, vi ønsker med de her forslag, er at fastholde det særlige ved Christiania.
Vi ønsker ikke at få dannet endnu et kvarter, der helt præcis er mage til de andre kvarterer, for dem har man, om jeg så må sige, i forvejen.
Det, Folketinget skal stemme om om lidt, er nogle ændringsforslag, der er kommet til på den lidt besynderlige måde, at vi ved, at der ligger et notat fra kammeradvokaten.
Vi har også fået lov til at læse det, dog på den måde at det nogle steder er overstreget.
Når det virkelig spændende kommer, er der sat streger over det.
Det må vi ikke få lov til at se.
Det vil sige, at Folketinget om lidt påtager sig det ansvar at lovgive med bind for øjnene.
Vi ved ikke, hvad der står.
Det er muligt, at regeringspartierne ved det.
Vi ved ikke, hvad der står der, hvor det er streget over.
Vi har stillet et spørgsmål til justitsministeren om det.
Det er et meget langt svar, der foreligger, som i øvrigt ikke ender op i en konklusion.
Jeg er sikker på, at havde justitsministeren haft noget som helst, der kunne danne belæg for, at vi ikke måtte se det, ville det være endt med den konklusion.
Det ender op i den modsatte konklusion, at normalt skal Folketingets medlemmer være oplyst og lovgive på et oplyst grundlag.
Det er det, folketingsmedlemmerne nægtes.
Vi må ikke få at vide, på hvilket grundlag man lovgiver.
Folketinget risikerer at kaste sig ud i noget juridisk, som ingen folketingsmedlemmer har haft adgang til at orientere sig om, fordi vi er nægtet indblik i de centrale dele af kammeradvokatens notat. I de 10 år, jeg har siddet i Folketinget, kan jeg faktisk ikke huske, at Folketinget er blevet bedt om at lovgive med bind for øjnene.
Tværtimod har jeg deltaget i utallige konferencer, hvor vi har diskuteret lovkvalitet, diskuteret, at det var vigtigt, at alt var så oplyst som muligt, når Folketinget lovgav.
Her går man altså i modsat retning.
Jeg tror godt, at jeg ved, hvorfor man vælger ikke at fremlægge det notat.
Det er, fordi det er et notat, det ikke ville være særlig gavnligt for regeringen at få fremlagt.
Men sådan kan man ikke magtmisbruge sin position som regering.