Søren Krarup (DF), 2003-03-27:
Med loven om ændring af lov om aktiv socialpolitik og integrationsloven, lov nr. 361, indførtes fra den 1. juli 2002 den ordning, man kalder starthjælp, og som består i, at indtil udlændinge har opholdt sig lovligt i Danmark i 7 år, modtager de en lavere offentlige ydelse end kontanthjælp.
Hvad er meningen med denne ændring?
Det er i mine øjne for det første at gøre det mindre attraktivt for deltagere i den moderne folkevandring fra den tredje verden til den vestlige verden at komme til Danmark; et yderst nødvendigt formål, et højst fornødent forsøg på at beskytte et lille land mod denne folkevandring, som virkelig udgør en trussel imod hele Vesten og især imod en nation af Danmarks størrelse.
Det har altid harmet og forarget mig, at alverdens flygtninge fra Langtbortistan kan komme rejsende til Danmark
og uden videre blive sidestillet med danske borgere
Nej, danske borgere skal naturligvis have en særstilling i det Danmark, der er deres fædreland, og hvor de har bidraget til at skabe et godt samfund.
Starthjælpens forskel fra kontanthjælpen er for det første en understregning af dette forhold.
Det andet formål er at anspore nyankomne udlændinge til at forsøge at forsørge sig selv, eller med andre ord: at give dem et incitament til at komme ud på arbejdsmarkedet.
Det skal kunne betale sig at arbejde.
Det skal ikke være sådan, at man lige så godt kan lade være, og derfor er starthjælpen beskeden og skal være det, svarende til den SU, for hvilken danske studerende må klare sig.
Er det groft at give nyankomne udlændinge samme vilkår som danske studenter?
Er det småligt og uværdigt, at Danmark ikke ofrer det samme på nyankomne fremmede som på sine egne børn under uddannelse? Det mener Kristeligt Folkeparti og Socialistisk Folkeparti altså, men det mener Dansk Folkeparti ikke.
Vi vil også understrege, at loven ikke har haft lang tid
at virke i
En lovs virkninger kan ikke bedømmes over en så kort periode, man må give den mulighed for at få konsekvenser.
Men må jeg tilføje, at jeg ikke nærer nogen forventning om, at sådanne nøgterne argumenter vil gøre indtryk på Kristeligt Folkeparti, for vi står her ikke over for nøgternhed, men over for det, der kaldes for ideologi, når vi taler om Socialistisk Folkeparti, og sværmeri, når vi taler om Kristeligt Folkeparti.
Det er tankevækkende, men absolut ikke tilfældigt, at disse to partier har samme holdning og samme formål med de to forslag, der nu er til behandling.
Når man som Kristeligt Folkeparti gør kristendom til politik og moral, for ikke at sige moralisme, havner man nødvendigvis i samme bås som den socialisme, der også påkalder sig et højere formål i sine politiske foranstaltninger.
Formålene har ikke samme navn.
I det ene tilfælde misbruger man det kristelige sprog og taler om guddommelig retfærdighed, i det andet tilfælde er det humanismen, der fører ordet, og derfor taler socialismen om medmenneskelig eller humanitær retfærdighed.
Men meningen er den samme.
Meningen er i begge tilfælde at bruge absolutte målestokke på denne relative jord, eller anderledes sagt: at lade et religiøst perspektiv sætte det verdslige.
I Dansk Folkeparti agter vi ikke at sammenblande religion og verdslighed.
Vi vil give kejseren, hvad kejserens er, og Gud, hvad Guds er.
Vi lovgiver ikke af hensyn til en højere absolut retfærdighed, men for at gavne Danmark og det danske folk, og med dette som udgangspunkt siger vi nej til begge forslagene.