runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ester Larsen (V), 2002-01-23:
Jeg hørte fru Lone Møller omtale den kommunale sagsbehandling som tilfældig, og det synes jeg ikke er udtryk for nogen tillidserklæring til det kommunale system.
Forslaget giver kommunalpolitikerne en nødbremse til at gribe ind og forhindre en social deroute.
Kommunalbestyrelsesmedlemmer står til ansvar for deres gerninger over for borgerne, og de kan blive vippet efter 4 år.
Det er ikke mit indtryk, at der er nogen af de kommunalpolitikere, der har taget på sig at gå imod loven og sende borgere på privathospital, som er blevet klandret for det, hverken af de pågældende eller af de øvrige borgere i deres kommune.
Så jeg har stor tillid til, at det her vil blive et redskab, som vil blive forvaltet med meget stor varsomhed og med megen stor opmærksomhed.
Vi kan godt drage tandplejeområdet og meget andet ind i debatten.
Det finder jeg ikke er særlig relevant.
Birthe Skaarup (DF), 2002-01-23:
Det her forslag handler om at få sat borgerne i centrum.
Det er jo konsekvensen af forslaget, som indenrigs- og sundhedsministeren her fremsætter.
Hvorfor er det så nødvendigt?
Her bliver vi nødt til at sige, at det faktisk er amterne, der ikke har løst deres opgave godt nok.
Den debat, der taler hen imod amternes nedlæggelse, kan man jo med rimelighed tage også her, fordi det er et af de vitale områder for borgerne, at vi har et godt sundhedsvæsen, og det er faktisk ikke løst.
Det finder vi i Dansk Folkeparti ikke er acceptabelt, hverken når det drejer sig om en erhvervsaktiv borger, som modtager sygedagpenge og eventuelt har store smerter, eller om ældre mennesker med et basalt og stort plejebehov.
Det var noget af det, vi i Dansk Folkeparti pointerede, da vi skulle have det her forslag udmøntet.
Men det kan også være en borger, som må leve med store og alvorlige sociale problemer i det daglige.
Det kan også være et ungt menneske, der er i gang med en uddannelse.
Og det kan også være en familiefar eller mor, hvor der på grund af sygdom er opstået store problemer i forhold til pleje eller pasning af børn og ægtefæller.
Der er det nødvendigt, at folk kommer i hurtig behandling og ikke skal vente rigtig lang tid, som det har været tilfældet mange steder, på en udredning af deres sygdom eller på en behandling.
Som sagt har det været vigtigt for Dansk Folkeparti, at det ikke blot var den erhvervsaktive borger, som blev omfattet af det her forslag, men hele den kategori, som lige er blevet nævnt.
En anden vigtig ting er naturligvis også, at der i det her forslag ikke er tale om forsikringer af sygdomsbehandling.
Under normale omstændigheder er det som sagt amterne, der er ansvarlige for sygehusvæsenet.
Men kommunerne kan nu efter forslagets ikrafttrædelse træde til og yde en stor indsats over for de borgere, der som sagt har ventet alt, alt for lang tid. Når den her mulighed bliver anvendt, må vi så også sige, at det også har en anden effekt.
Det skaffer nemlig andre sygdomsramte, der står på ventelister i det amtskommunale system, muligheder for at få nedbragt ventetiderne.
Selv om det ikke er en pligt for kommunerne, får de nu ret til henvisning af patienterne på baggrund af alle disse nævnte konsekvenser, men man kunne også tænke sig, at kommunerne naturligvis kunne få nogle mindre udgifter, altså
at disse passive ydelser kunne blive omsat til en aktiv ydelse, så vi igen får sat borgerne i centrum.
Der kan være nogle problemstillinger omkring forsikringsdækning, for vi har naturligvis også betinget os, at ingen skal stilles ringere i forsikringsdækning, så det er et af de spørgsmål, som vi under udvalgsbehandlingen må diskutere.
Men vi kan i Dansk Folkeparti tilslutte os forslaget.
Line Barfod (EL), 2002-01-23:
Fru Ester Larsen taler pænt om kommunernes mulighed for omsorg, og at kommunerne selvfølgelig vil gøre det bedst muligt.
Men jeg har desværre også set mange eksempler på, at folk ikke har fået den behandling, de havde behov for, f.eks. på tandplejeområdet, hvor kommunerne jo også har mulighed for at give tilskud til enkeltpersoner, der ikke har råd til selv at betale for en tandbehandling.
Der er meget stor forskel både fra kommune til kommune og fra sag til sag på, om man får den tandbehandling, man har behov for, plus at man får en forskellig behandling.
Det gælder f.eks. folk, der er visiteret til at få en krone, og hvor tandlægekonsulenten i kommunen vurderer, at de har behov for en krone, men så siger man: Du har altså ikke råd til at betale selv lige for tiden, så du må klare dig med en midlertidig aluminiumshætte over tanden, som du kan få skiftet ud hvert halve år.
Det, jeg kan frygte, når man begynder at indføre det her princip om, at det er kommunen, der sådan fra sag til sag skal vurdere, hvem der kan komme forrest i køen til sygehusene, og hvem der ikke kan, er, at man så også inden for sygehusområdet vil se, at der gives forskellig behandling til dem, der har råd til at betale selv, dem, kommunen vurderer at betale for, og så dem, der må vente i køen, til der bliver plads.
Else Theill Sørensen (KF), 2002-01-23:
Det helt ideelle var da, at der aldrig var ventetid på en nødvendig behandling, uanset hvad det er for en behandling.
Men vi kan ikke komme uden om, at der en gang imellem er ventetider, og at der er forskel fra kommune til kommune; det er lidt af det samme, som fru Lone Møller var inde på tidligere.
Men vi må jo også konstatere, at der er forskel fra amt
til amt i en række tilfælde.
Fordi vi har et kommunalt selvstyre, er der forskel på de ting, man tilbyder borgerne i den ene og i den anden kommune på mange felter, og derfor synes jeg, det er i orden, at kommunerne her får frihed til at gøre noget ekstra for nogle borgere.
Lone Møller (S), 2002-01-23:
Jeg kan hermed konstatere, at fru Videbæk accepterer, at forslaget skaber ulighed, og så spurgte jeg rent faktisk, hvad forskellen på tildeling af hjemmehjælp og tildeling af sygehusbehandling efter en individuel vurdering er.
Jeg fik ikke svar på, om jeg ikke havde hørt fru Tove Videbæk sige mange gange heroppefra, at vi må have nogle mere ensartede regler, men jeg kan konstatere, at fru Tove Videbæk ønsker ulighed med hensyn til sygehusbehandling.
Tove Videbæk (KRF), 2002-01-23:
Fru Lone Møller citerede mig faktisk helt forkert.
Jeg sagde ikke, at der ikke er nogen ulighed i forslaget, det har jeg ikke nævnt.
Men jeg sagde, at forslaget giver en forbedring af servicen.
Det er en hjælp til de kommuner, hvor man vælger at bruge den ret til yderligere at kunne forbedre servicen til borgerne, men jeg talte ikke noget om, at der ikke er nogen ulighed.
Jeg ser forslaget som noget, der kan skabe forbedring i de kommuner, hvor man vælger at bruge retten.
Lone Møller (S), 2002-01-23:
Husker jeg helt forkert, eller har jeg ikke hørt fru Tove Videbæk mange gange efterlyse mere ensartede regler for f.eks. tildeling af hjemmehjælp fra denne talerstol?
Her sker der jo også en individuel vurdering i de enkelte kommuner, og vil fru Tove Videbæk være sød at fortælle mig: Hvad er forskellen på ensartede regler for tildeling af hjemmehjælp og ikkeensartede regler for tildeling af betaling på private hospitaler?
Jeg har svært ved at se det, men måske kan fru Tove Videbæk hjælpe mig.
Tove Videbæk (KRF), 2002-01-23:
Til fru Lone Møller: Jeg vil gerne fastholde, at vi mener i Kristeligt Folkeparti, at det er en forbedring af servicen over for borgerne.
Der bliver intet taget fra nogen borgere med dette forslag, men de kommuner, som vælger at bruge denne ret, får yderligere hjælp til at kunne forbedre servicen for deres borgere.
Fru Lone Møller har ret i, at der ikke findes nogen samlet opgørelse, men ved den tidligere behandling blev de 7,4 mia. kr., som kommunerne bruger til sygedagpenge, nævnt.
For mig gør det ikke så meget, om det er 5, 7 eller 10 mia. kr.
For mig betyder det meget, at det er passive penge, som vi er med til at gøre til aktive penge via dette forslag.
Jørn Jespersen (SF), 2002-01-23:
Jeg vil bare starte med at sige, at jeg synes, det hører til god debatskik, at man ikke, når man har det sidste ord i en debat, tillægger modparten synspunkter, som vedkommende ikke har givet udtryk for.
Bare sådan en generel bemærkning til miljøministeren.
Jeg er nu interesseret i at høre, om argumentationen for at nedlægge Den Grønne Fond, som jo bl.a. indebærer, at man også afskaffer Det Økologiske Råd, de grønne guider og Grøn Information, er lige så mangelfuld, som den er på naturområdet, og om vi her har den samme tendens til, at man har ført vælgerne bag lyset ved at postulere, at man ville nedlægge overflødige puljer, men nu i virkeligheden har nedlagt meget frugtbare og effektive institutioner, organer, aktiviteter, fordi man laver en generel prioritering, man ikke har varslet i valgkampen.
Lone Møller (S), 2002-01-23:
Mener fru Tove Videbæk ikke, at hvis to personer bor i hver sin kommune tæt op til kommunegrænsen, og den ene kommune beslutter at yde betaling, og den anden kommune beslutter ikke at gøre det, er det et ringere tilbud til borgerne? Så sagde fru Tove Videbæk også som flere andre ordførere, at der bruges mange penge til passiv forsørgelse - det fremgår også af lovforslaget - og at det giver social deroute.
Kan fru Tove Videbæk bekræfte, at der ikke er en samlet opgørelse over, hvor mange midler der bliver brugt til folk, der får udbetalt sygedagpenge og står på venteliste til sygehusbehandling, samt at borgere, som får udbetalt sygedagpenge og får sygehusbehandling, ikke ophører med at få sygedagpenge, fordi de har fået deres sygehusbehandling, men afventer f.eks. arbejdsprøvning, revalidering og andre ting, som intet har med lovforslaget her at gøre?
Line Barfod (EL), 2002-01-23:
Jeg kan oplyse fru Ester Larsen om, at jeg har læst forslaget, og jeg har også læst de ting, der har været fremme fra regeringspartierne både under valgkampen og efter valgkampen, om, hvad man agter at gøre på sygehusområdet.
Men samtidig er det min opfattelse, at det kan være med til at sikre, at man fastholder fokus på dette område, og at man gør noget for at få nedbragt ventetiderne og få en samlet indsats i sundhedsområdet, at der kommer forskellige sager frem i medierne - især de sager, hvor nogle borgere har noget overskud til at bringe sagerne frem.
Hvis de borgere i et vist omfang fremover får en betaling fra kommunerne, kan man jo risikere, at de sager ikke kommer frem i samme omfang, og da det ikke længere er amterne, men kommunerne, der skal betale, for at borgerne kan komme til, før de 2 måneder er gået, kan det risikere at blive en sovepude for amterne.
Else Theill Sørensen (KF), 2002-01-23:
Hvis der er tale om en patient, der er erhvervsaktiv, kan der blive tale om et langt sygefravær, der er til belastning for både patient, familie, arbejdsgiver og de offentlige kasser, men også for ikkeerhvervsaktive kan ventetiden have følger ud over selve det, at behandlingen udskydes. For et gammelt menneske, der venter på en ny hofte eller et nyt knæ eller lignende, kan lang tid med mindre fysisk aktivitet gøre, at den pågældende efterfølgende ikke eller kun dårligt er i stand til at klare sig selv.
Den situation kunne måske være undgået, hvis operationen havde kunnet finde sted uden væsentlig ventetid.
En enlig mor med helt små børn kan også være i en situation, hvor det er umuligt at få dagligdagen til at fungere på grund af en lidelse, som måske kan behandles hurtigere, hvis der er mulighed for at komme uden om ventelisten.
Derfor mener vi i Det Konservative Folkeparti, at det er særdeles fornuftigt at give mulighed for, at en kommune i konkrete tilfælde og efter individuel vurdering kan betale for, at en borger behandles på et privathospital, en privat klinik eller i udlandet.
For os er det væsentligt, at hvert enkelt tilfælde skal vurderes af kommunen, og at lovforslaget ikke giver kommunen mulighed for at dække alle borgerne eller en gruppe af kommunens borgere ind ved at tegne en forsikring.
Men jeg er sikker på, at kommunerne vil anvende loven fornuftigt og kun benytte den som en mulighed for i ganske særlige tilfælde at supplere den sundhedsfaglige prioritering med en social prioritering.
Det Konservative Folkeparti kan støtte forslaget.
Ester Larsen (V), 2002-01-23:
Det er en kort bemærkning til fru Line Barfod.
Hvordan kan man forestille sig, hvordan kan man tage de ord i sin mund, at det er en sovepude for amterne? Jeg kan hilse og sige, at amterne føler ikke, at der er nogen, der deler sovepuder eller -piller eller lignende ud til dem.
Det fremgår af forslaget, at hovedindsatsen mod venteproblemerne er en øget aktivitet i de offentlige sygehuse.
Der bliver stillet l,5 mia. kr. til rådighed, og amterne har fået klar besked på, at de skal betale for patienters ophold uden for det offentlige sundhedsvæsen, hvis ventetiden er over 2 måneder, når man har passeret den 1. juli.
Det opleves ikke på nogen måde som en sovepude, så derfor er jeg næsten nødt til at spørge, om fru Line Barfod har læst forslaget.
Tove Videbæk (KRF), 2002-01-23:
Det er virkeligt et problem, at mange borgere er henvist til at være på sygedagpenge eller kontanthjælp i lang tid
, fordi de skal stå på venteliste til behandling så længe, at de faktisk får en social deroute af det.
nedsat livskvalitet
, de oplever en trængt økonomi, risiko for udstødelse af arbejdsmarkedet og risiko for at droppe ud af uddannelser.
Også på arbejdsmarkedet belaster det økonomien, at en medarbejder er væk i lang tid, og det koster også samfundet dyrt at have borgere på venteliste i lang tid.
Da vi behandlede et lignende forslag i november 2000, blev det nævnt, at kommunerne brugte 7,4 mia. kr. om året på sygedagpenge.
Det har altså alvorlige konsekvenser, både personlige, for virksomhederne og for samfundet, at borgerne skal stå på ventelister i lange perioder.
Der er stadig alt for lange ventetider på forskellige områder i sundhedsvæsenet, og det er stadig det, der er hovedproblemet.
Men dette problem vil regeringen nu tage fat på, både vedrørende økonomi, struktur osv., og det er absolut nødvendigt.
De lange ventelister er uacceptable i mange henseender. Vi ser sådan på det i Kristeligt Folkeparti, at hvis kommunerne benytter den ret, som de via dette lovforslag får til at købe behandling på et privat hospital eller i udlandet, vil det alt andet lige medvirke til at lette trykket på de eksisterende ventelister, og grunden til, at kommunerne kan have en økonomisk interesse i at hjælpe borgere, der er kommet i en ulykkelig situation på en lang venteliste, er jo også åbenlys.
Passive penge gøres til aktive penge på denne måde, og det bør vi naturligvis fremme.
Kristeligt Folkeparti støtter dette forslag, og vi lægger i vor stillingtagen helt klart vægt på, at det i forslaget er understreget, at kommunen har en ret, men ikke en pligt til at betale for borgernes sygdomsbehandlinger.
Som vi ser det, giver man på denne måde kommunerne en yderligere hjælp til at forbedre servicen over for deres borgere.
Vi lægger også vægt på, at der står i forslaget, at det er det sociale hensyn, der skal tale for det, og at det skal ske ud fra en konkret og individuel vurdering.
Yderligere er der lagt vægt på, at kommunens udgifter
Men som forslaget ligger her, kan Kristeligt Folkeparti fuldt ud støtte det.
Naser Khader (RV), 2002-01-23:
Sundhedsministerens forslag om at give kommunerne ret til at betale for sygedomsbehandling begrundes først og fremmest med problemer med ventetider.
Man kan måske starte med at spørge sundhedsministeren, hvad behovet er for at give kommunerne den ret, hvis regeringen i øvrigt overholder sine valgløfter om at skabe en ventetidsgaranti på 2 måneder.
Så er der, så vidt jeg kan se, ikke det ventetidsproblem, som er forudsætningen for forslaget.
Man kan måske også spørge, hvor omfattende problemet med ventetiderne er, for med hensyn til de livstruende sygdomme er der allerede indført ventetidsgarantier.
Sundhedsministeren begrunder desuden sit forslag med henvisning til tilfælde, hvor den sundhedsfaglige prioritering har urimelige sociale konsekvenser.
Burde man ikke i stedet arbejde for at skabe en sundhedsfaglig prioritering, som ikke har urimelige konsekvenser?
Vi i Det Radikale Venstre må desuden udtrykke bekymring
for, at regeringen under dække af individuel vurdering og sociale hensyn præsenterer et forslag, der rokker ved en af velfærdsstatens hjørnestene, nemlig den frie og lige adgang til sygdomsbehandling
Hvordan vil regeringen konkret undgå, at det alene er de unge erhvervsaktive, som bliver tilgodeset?
Selv om regeringen også ønsker at give kommunerne ret til at betale, hvis der er tale om alvorlige sociale konsekvenser af anden art, vil det i praksis først og fremmest være et økonomisk incitament, der driver kommunerne til at betale for sygdomsbehandling.
Ellers er der vel ingen grund til, at de bruger penge på at varetage opgaver, som reelt er amternes ansvar.
Kommunernes Landsforening har udtrykt utilfredshed med forslaget, netop fordi de mener, det vil gå ud over andre kommunale opgaver som bl.a. hjemmehjælp.
De udtrykker også skepsis over for at skulle stille med en ekspertise, der vil gøre dem i stand til at vælge mellem borgerne, og det rejser også spørgsmålet om, hvilke kriterier der skal ligge til grund for en kommunal prioritering, og hvordan man vil sikre, at kriterierne gøres tilgængelige og gennemskuelige for befolkningen.
Vi er i Det Radikale Venstre interesserede i at optimere sundhedsvæsenet.
Men dette forslag virker som en ironisk og bagvendt måde at gøre det på, og derfor kan vi ikke støtte forslaget.
Lene Garsdal (SF), 2002-01-23:
Med dette forslag gives der mulighed for, at kommunalbestyrelser efter en konkret og individuel vurdering kan betale for sygdomsbehandling for kommunens borgere, f.eks. på privatsygehus eller -klinik eller i udlandet.
Det fremgår af bemærkningerne til forslaget, at regeringen ikke finder det rimeligt, at kommunen i konkrete tilfælde kan være nødt til at afholde udgifter til det, der kaldes passiv forsørgelse, og ikke har hjemmel til at betale for en aktiv behandling, som kunne have afhjulpet problemet.
Det er altså hensynet til kommunens økonomi, der er det afgørende, og ikke i første række de sociale hensyn, som
det også er beskrevet.
Et af de grundlæggende principper i vores velfærdssamfund er princippet om fri og lige adgang til behandling for patienter med lige behov.
Lovforslaget bryder radikalt med det princip.
Nu bliver det muligt at betale for behandling af de patienter, som koster kommunen mange penge, f.eks. i sygedagpenge, mens kommunens øvrige borgere med samme behandlingsbehov ikke får denne skattebetalte ydelse
, og det er efter SF's opfattelse ulighed, som er udmålt efter ren kommunal kassetænkning.
Der har ikke hos borgerne været tvivl om, hvor ansvaret for behandlingsmulighederne ligger.
Med forslaget her kan borgeren forsøge at appellere til kommunen, hvis han/hun står på en venteliste, i håb om at være en klasse I-borger, som kan komme hurtigere til behandling.
Men det er selvfølgelig især, hvis man bor i en kommune, som har godt med midler, og det er ikke rimeligt eller værdigt.
Man spørger også sig selv, hvilke opgaver kommunen vil undlade at løse, når der skal afsættes kommunale skattekroner til behandling af udvalgte borgere.
Så vil jeg også gerne spørge sundhedsministeren, om det ikke kan forventes, at der bliver stor ulighed for borgerne fra kommune til kommune, når det ikke er et retskrav, den enkelte borger har, men det er op til den enkelte kommunalbestyrelse at beslutte kriterierne for, hvordan det skal foregå.
For SF er det fuldstændigt ubegribeligt, at så mange gode principper skal brydes, specielt set i lyset af de øvrige ændringer, der er bebudet i bemærkningerne til lovforslaget.
Hvis der bliver indført en ventetidsgaranti for behandling på højst 2 måneder, vil dette forslag jo være fuldstændigt spildt.
I SF mener vi, at det er en helt forkert vej at gå.
Vi mener, at man bliver nødt til at opkvalificere behandlingen på de offentlige sygehuse og undlade de krumspring, så SF er imod forslaget.
Else Theill Sørensen (KF), 2002-01-23:
Men jeg har ikke opfattet det som omfattet af forslaget her, for selv om det er amternes opgave, er det ikke nødvendigvis en sygehusopgave og ikke nødvendigvis noget, der hører under loven om sygehusvæsenet, som vi taler om her.
Lone Møller (S), 2002-01-23:
Kan fru Else Theill bekræfte, at narkobehandling i dag er henlagt til amterne og altså er en amtsopgave?
Dermed er det også amterne, der er ansvarlige for behandlingstilbuddene, hvor der jo desværre også er ventelister, og som jeg læser lovforslaget, må det være et af de eksempler, hvor kommunerne nu får mulighed for at købe behandlingstilbud.
Er det sådan, jeg skal opfatte regeringens forslag?
Else Theill Sørensen (KF), 2002-01-23:
Jeg vil sige, at det ikke hører under sygehusloven, og at det ikke er den slags behandlinger, vi taler om.
Lone Møller (S), 2002-01-23:
Vil dette ekstra efter fru Else Theills opfattelse medføre, at f.eks. hårdtbelastede narkomaner, som venter på en behandlingsplads - det kan man nok finde eksempler på i så at sige hver eneste kommune - ville være klart berettigede til at få en sådan behandling betalt af kommunen?
Lene Garsdal (SF), 2002-01-23:
Jeg er klar over, at det er patienter, der er henvist, som kommunerne kan viderevisitere til behandling på et offentligt sygehus, men det er et andet princip, at det nu er kommunen, der kan beslutte, at behandlingen rent faktisk skal gives på et privat sygehus.
Hvor det indtil nu har været kun amterne, der har kunnet visitere patienter til behandling for offentlige midler, så bliver det jo også på den måde kommunerne.
Ester Larsen (V), 2002-01-23:
Vi kan nu som tidligere konstatere, at der hos Socialdemokratiet er en indædt mistillid til, at kommuner kan forvalte et redskab fornuftigt.
Det fremgår af lovforslaget, at det er en mulighed for kommunerne til at vise omsorg over for en borger, som kommer i en særlig socialt belastet situation.
Socialdemokratiet taler for et lighedsprincip, som er så benhårdt og umenneskeligt, at alle skal udsættes for et nøjagtigt millimeterdemokrati og have samme behandling, hvor man ikke kan gå ind og sige, at her er en borger, hvis demente mand skal på plejehjem, fordi hans kone ikke kan få den håndoperation, som gør, at hun fortsat kan passe ham.
Det skal basere sig på en konkret vurdering.
Og jeg har meget tillid til, at kommunerne ikke ønsker at give generelle retningslinjer til deres socialrådgivere om, at alle skal have det her.
Det skal være en mulighed for at vise omsorg og anstændighed og ansvarlighed fra kommunal side, og i Venstre har vi tillid til, at kommunerne også vil magte det.
Det er rigtigt, som det blev fremført, at det er amterne, der visiterer.
Der er ikke tale om en lægelig vurdering.
Den har sygehusene foretaget.
De har bare ikke været i stand til at tilbyde behandlingen.
Så det er en social vurdering: Hvad er de sociale bivirkninger og omkostninger for denne præcise borger i denne konkrete situation?
Poul Henrik Hedeboe (SF), 2002-01-23:
Kan ministeren slet ikke se nogen perspektiver i det her område?
Altså ministeren siger, at arbejdsløsheden ikke er noget problem nu, så derfor behøver vi ikke tage hensyn til det.
Men det her drejer sig vel om at skabe et vækstlag.
Det er iværksættere i en miljørigtig retning.
Og så kan man tage frisøren frem og gøre grin med det og så tro, at man er færdig med det.
Men der ligger en seriøs tanke i at sikre vores fremtid, i at skabe arbejdspladser, virksomheder, som overlever på længere sigt, hvor vi er et forbillede for andre lande.
Men vi er åbenbart på vej væk fra tiden som forbillede.