Jacob Buksti (S), 2003-05-09:
Socialt skævt, økonomisk uansvarligt og perspektivløst - sådan må man karakterisere indholdet af regeringens længe ventede skatteudspil.
At forslaget øger ulighederne i det danske samfund behøver ikke nogen længere forklaring.
Det kunne man formentlig få regeringen selv til at indrømme, hvis man var stædig nok.
Det handler ikke bare om mikrolettelser til den ellers så politisk omsværmede kassedame og hendes ligestillede.
Det handler også om, at lettelserne ikke omfatter den million danskere, der er på overførselsindkomster, altså pensionister, efterlønsmodtagere, arbejdsløse m.v.
Det sidste er godt nok en af regeringens udtalte pointer med forslaget: at den større økonomiske ulighed skal øge deres lyst til at komme ud på arbejdsmarkedet.
Men at kalde det socialt afbalanceret er nok en overdrivelse.
At forslaget er økonomisk uforsvarligt, har regeringen gjort sig større umage for at sløre.
Men som de fleste ved, er der ikke noget, der kommer af ingenting, bortset fra lommeuld, og det er heller ikke tilfældet i denne sag.
Godt to tredjedele af de 10 mia. kr. skaffes ved en markant stramning af de i forvejen lave stigningstakter i den offentlige sektor - eller sagt på en anden måde: Regeringen forsøger at skjule, at en betydelig del af de forudsete udgifter til serviceforbedringer på plejehjem, sygehuse, skoler, børneinstitutioner osv. skal inddrages til skattelettelser.
Den anden del af historien er dog meget værre, fordi forudsætningen for, at råderummet, dvs. alle de 10. mia. kr., overhovedet er til stede, er yderst spinkel.
Forudsætningen er, at det rent faktisk lykkes regeringen at få de yderligere 85.000, der skal neutralisere virkningen af fremtidens ældrebyrde, i arbejde.
Men hvordan det skal ske, indeholder udspillet intet konkret svar på, så i modsætning til, hvad både statsministeren og finansministeren har sagt tidligere, er skattelettelserne ikke finansieret krone for krone.
De er overhovedet ikke finansieret.
Hvad jeg her har sagt, er ikke noget, som jeg eller andre socialdemokrater har fundet på.
Nej, det er alt sammen citeret fra lederen i Ugebrevet Mandag Morgen den 3. marts 2003 under overskriften »Politik, når det er værst«.
Forløbet af forhandlingerne om regeringens skattepakke må samtidig siges at være noget nær en parodi.
Man starter man med at opgøre det økonomiske råderum til 10,6 mia. kr. i 2010, men vel at mærke under forudsætning af, at der frem til 2010 skaffes en merbeskæftigelse på 85.000 personer, og at der sikres en rekordlav årlig vækst i de offentlige udgifter på 0,5 pct.
Dernæst laver regeringen en aftale med Dansk Folkeparti, hvor man tager 1 mia. kr. af de 10,6 mia. kr. og bruger dem til offentlige udgifter.
Endnu før man er startet, svækker man altså det i forvejen tvivlsomme beskæftigelsesfremmende element i de små skattelettelser og øger de offentlige udgifter i forhold til det forudsatte lave vækstmål, og oven i det hele nedjusterer man skønnet for væksten i den danske økonomi, bl.a. på grund af stigende arbejdsløshed. Det er ren voodoo.
Det hænger simpelt hen ikke sammen, og det eneste sikre resultat er, at der må gennemføres massive offentlige besparelser i velfærdsydelserne, eller at der må afdrages mindre på den offentlige gæld, så regningen sendes videre til kommende generationer.
Indtil nu vil regeringens skattepolitik ifølge Finansministeriets beregninger forringe de offentlige indtægter med ca. 25 mia. kr. i 2010.
Det er minimalstaten, der bygges, det er værdierne, som udhules, men regningen skal jo betales et sted.
Det er rent fup.
Regeringens udspil til skattelettelser kan kun gennemføres med massive beskæringer i velfærdsydelserne.
Plottet er, at skattelettelser og skattestop er jo populært, og når de nødvendige nedskæringer i de offentlige aktiviteter skal gennemføres efterfølgende, er de bare et udtryk for den nødvendige politiske prioritering, også ude i kommuner og amter.
Som vi skal se under behandlingen af B 106, har Socialdemokraterne vist, hvordan markante skattelettelser for især lav- og mellemindkomstgrupperne kan realiseres samtidig
med velfærdsforbedringer.
Det burde ikke være svært.