Line Barfod (EL), 2002-03-12:
Det undrer mig så noget, at eftersom det her jo er en sag, der har været undervejs i flere år, og som et medlem af Venstres folketingsgruppe, fru Birthe Rønn Hornbech, har kaldt forudsigelig, giver den ikke anledning til større overvejelser om den politiske betydning af sagen.
Der er slet ikke noget, der tyder på, at man er i gang med en større selvransagelse.
Hvordan kunne det gå til, at det gik så galt i en kommune, der i den grad er blevet fremhævet som en mønsterkommune og som et eksempel til efterlevelse for alle andre, endda langt ud over landets grænser?
Det synes jeg også er væsentligt nok, og det skal vi selvfølgelig se på, når de kommer, men det, vi skal diskutere her, er jo de politiske overvejelser, den politiske betydning af det, der er sket.
Jeg kunne så forstå på indenrigs- og sundhedsministeren, at han undrer sig over, så lang tid der er gået, før byrådsmedlemmerne har iværksat en undersøgelse af forholdene.
Det kan man selvfølgelig undre sig over, og det gør jeg også, men det undrer mig også, at indenrigs- og sundhedsministeren, som jeg nævnte tidligere, så sent som i slutningen af januar har fremhævet Farum Kommune som et mønstereksempel og et eksempel på en kommune, der sprængte rammerne.
Man kunne jo overveje, hvad det kunne have af politisk betydning i en kommune med et solidt Venstreflertal, at man har en minister, der på den måde fremhæver kommunen. Der er mange ting at se på omkring de politiske konsekvenser.
Hele spørgsmålet om udlicitering er for os
et meget væsentligt aspekt.
Hvis vi skal tage et konkret eksempel fra Farum Kommune, så bød Jydsk Rengøring på en del af opgaverne med vedligeholdelse ved udliciteringen af Farum Kommunes Park- og Vejafdeling.
Umiddelbart skulle man tro, at Farum som en liberal kommune ville have valgt det billigste tilbud, men Jydsk Rengøring var ikke det billigste tilbud. Under navnet Arbejdsholdet afgav de ansatte i kommunen et kontroltilbud.
Tilbuddet fra Arbejdsholdet var billigst, men alligevel gik opgaverne fra Farum Kommune til Jydsk Rengøring og Rasmussen & Schiøtz.
Vi har så senest set med sagen om udlicitering af jernbanedriften i Jylland, at der altså er tale om det liberalistiske princip, at man vælger private løsninger, selv når de private løsninger er dårligst og dyrest.
Men det har altså ikke givet anledning til politiske overvejelser og selvransagelse i regeringen, at man her altså følger eksemplet fra Farum Kommune med de resultater, det nu viser sig, udliciteringer har i Farum.
Et andet aspekt af Farummodellen er kommunens aktivering af kontanthjælpsmodtagere.
I Enhedslisten har vi gennem de seneste år forsøgt at afklare, om dette område også er baseret på ulovligheder og svindel, men hverken kommunen, tilsynsrådet, det regionale arbejdsmarkedsråd eller ministre i den nuværende eller tidligere regering har villet forholde sig til de konkrete problemer for de aktiverede.
Aktivering af kontanthjælpsmodtagere i Farum foregår via produktionshuset, hvor man enten henvises til pakkeopgaver i selve produktionshuset eller til aktivering i forskellige lokale virksomheder.
Så kan man selvfølgelig spørge: Er det ikke fint, at de private virksomheder påtager sig et socialt ansvar, for det bliver der jo talt meget om?
Problemet er bare, at det ikke rigtig stemmer med virksomhedernes egne opfattelser.
For eksempel udtalte en salgskonsulent fra PlastPrint, en af de virksomheder, der får aktiverede udlejet fra kommunen, den 16. marts 2001 til ugeavisen Socialisten: »Det er ren business, vi satser ikke på at få de aktiverede fastansat.«
De aftaler, som denne her udlejning af de tvangsaktiverede er baseret på, er der ingen, der har kunnet få at se, for der er tale om mundtlige aftaler.
Man har altså opbygget et system i kommunen, hvor man udlejer mennesker til private virksomheder uden at have nogen som helst skriftlige aftaler.
Det gør, at offentligheden ikke kan føre nogen kontrol, og at de aktiverede, som det drejer sig om, ikke selv kan få indsigt i de aftaler, der er indgået om deres egne personlige forhold. Man har ingen mulighed for - hverken fra et mindretal i byrådet, interesserede borgere, fagforening, presse eller andre, ikke engang fra tilsynsmyndighedernes side - at føre kontrol med, om der er tale om arbejdsforhold og aflønning, der betyder en konkurrenceforvridning, eller om der endda er tale om, at de aktiverede udfører ordinært arbejde i strid med lov om aktiv socialpolitik.
Den konstruktion, som Jydsk Rengøring brugte i forhold til de aktiverede, gik ud på, at man benyttede sig af grupper, der bestod af en ordinært ansat arbejdsleder, der styrede 2-3 aktiverede rengøringsassistenter.
Da en aktiveret fik omkring 60 kr. i timen fra Farum Kommune med på arbejde i tilskud fra kommunen, så skulle Jydsk Rengøring kun af med omkring 24 kr. i timen, og så kan man jo godt forstå, hvis de private firmaer er temmelig interesserede i at få aktiverede i arbejde.
Spørgsmålet er så, om det er lovligt.
Det er svært at vide, for det har ikke været muligt at få nogen til at tage stilling til det, men det virker i hvert fald temmelig konkurrenceforvridende i forhold til alle dem, der gerne vil have arbejde på almindelige lønvilkår.
Vi har gang på gang stillet spørgsmål for at få det belyst, men det har været meget svært for os at få nogen svar, og det er stadig svært at få svar i denne her sag.
Jeg har forståelse for, at der bliver stillet mange spørgsmål omkring Farum, og at det kan være svært at nå at svare, men hvis vi omvendt skal have mulighed for at få belyst alle de mange politiske konsekvenser, så har vi også behov for at få nogle svar.
I øjeblikket har vi altså spørgsmål liggende ubesvaret helt tilbage fra den 19. februar.
Det er § 20-spørgsmål, vi har stillet, som vi endnu ikke har fået svar på.
I forhold til aktivering, som jo er det, der er blevet fremhævet kraftigst fra Venstres side, når de har fremhævet Farum som mønsterkommune, så har man jo sagt, at det har en effekt, for alle kommer i arbejde eller i hvert fald 80 pct. Der er ikke mange tal, vi har kunnet få på, hvor mange der rent faktisk kommer i arbejde, ej heller nogen dokumentation på det her tal.
Det seneste, vi har kunnet få, er fra 1996 og er fra Farum Kommunes egen revisionsafdeling.
Det viste, at ud af dem, der havde været aktiveret i 1995, var der i 1996 37,1 pct. i arbejde, og det er endda ikke oplyst, om arbejdet så var det samme som ordinære job.
Til gengæld kan man også se i undersøgelsen, at 21 pct. af dem, der havde været aktiverede, var året efter flyttet fra kommunen.
I Farum Kommune er det fuldstændig umuligt for nogen at få indsigt i forholdene.
Kommunale myndigheders aftaler med enkeltpersoner eller virksomheder om køb af varer eller tjenesteydelser er undtaget fra offentlighedsloven, fordi det er aftaler med private.
Hertil kommer, at Farum Kommune også i stort omfang har benyttet sig af mundtlige aftaler, som det derved ikke har været muligt for nogen andre at få indsigt i.
Det har åbnet op for et omfattende net af vennetjenester og korruptionslignende aftaler.
Sammenblandingen mellem private virksomheders og kommunens økonomi har f.eks. i forhold til Farum Boldklub tilsyneladende været altomfattende.
Man har altså her et system, hvor ingen andre har mulighed for at få indsigt, hvor der mangler demokrati, og hvor vi kan se, at når der er et manglende demokrati, når man sætter privates interesser højere end borgernes, kan det altså føre til økonomisk ruin og korruption.
Derfor er det nødvendigt med demokrati, dialog og offentlig kontrol, og det er det, vi mener man skal tage som politiske konsekvenser af Farumsagen, og det, vi håber på, er, at også andre kan se, at der er behov for politisk at drage nogle konsekvenser og politisk overveje, hvad der sker, når man udliciterer, når man privatiserer, når man unddrager sig demokratisk kontrol, når man ikke går i dialog med sine modstandere og ikke vil lytte til kritik.