Tove Videbæk (KRF), 2001-10-11:
Beslutningsforslag nr. B 10 har tidligere været til behandling i Folketinget og er genfremsat et par gange
, men det er der jo for så vidt ikke noget galt i, det gør det jo ikke ringere. Der er dog glædeligvis sket en del, siden forslaget blev fremsat første gang, i forbindelse med ventelister, især vedrørende livstruende sygdomme.
Men på andre områder halter det danske sundhedsvæsen stadig bagefter, for patienter, der ikke har livstruende sygdomme, bliver stadig og måske nu i højere grad end tidligere skubbet bagest i køen.
Familiernes psykiske og økonomiske konsekvenser af en sådan ventetid er heller ikke blevet mindre i de mellemliggende år, siden forslaget blev fremsat første gang. Den danske ventelistekultur medfører nedsat livskvalitet og økonomiske udgifter på flere niveauer, både for familierne, for arbejdsmarkedet og for samfundet.
For familierne er der manglende indkomster, der er risiko for udstødelse fra arbejdsmarkedet, og der er risiko for at droppe ud af uddannelser.
For virksomheder er der problemer med manglende arbejdskraft, vikarer, der skal ansættes osv., og for samfundet er der udgifter til sygedagpenge m.m.
Der er altså store både medmenneskelige og økonomiske konsekvenser af de lange ventelister, for familierne, for virksomhederne og for samfundet.
Men det grundlæggende problem, nemlig at amterne eller sygehusejerne placerer folk på ventelister i stedet for at behandle dem, er stadig et problem.
Vedrørende livstruende sygdomme er der sket forbedringer, men vi mangler stadig mulighed for, at patienter kan henvises til privathospitaler, speciallæger eller lignende, hvis intet andet kan lade sig gøre inden for en rimelig tid.
Grunden til, at kommunerne nu økonomisk kan have interesse i at hjælpe borgere, der er kommet i den ulykkelige situation, er åbenlys, og det bør vi ikke fortsat hindre dem i.
I Frankrig, hvor Sundhedsudvalget har været på besøg, fungerer offentlige og private sygehuse fint side om side, og begge får tilskud fra det offentlige.
Og i Frankrig kender man ikke til ventelister, eller rettere man vil ikke acceptere ventelister.
Man mener, det er uetisk, at syge mennesker skal stå på ventelister; syge mennesker skal behandles, siger man. Bl.a. denne indstilling gør, at Frankrigs sundhedsvæsen er nr. 1 på verdensranglisten. Netop billedet af, hvordan private og offentlige sygehuse fungerer i skøn forening side om side i Frankrig, må da bekræfte, at det måske ikke er så katastrofalt for et land at benytte private hospitaler, men at det derimod blot er en yderligere service for landets borgere, en service, som kommunerne burde have lov til at tilbyde deres borgere, hvis alt andet ikke kan lade sig gøre. Her vil jeg så gerne indføje, at Kristeligt Folkeparti mener, at det skal gælde alle borgere, børn såvel som ældre, erhvervsaktive såvel som arbejdsløse.
Kristeligt Folkeparti går ikke ind for et system, hvor kun erhvervsaktive eller de, som yder en aktiv indsats på arbejdsmarkedet, er de eneste, der vil få tilbudt en særbehandling.
Nej, det skal gælde alle, ellers vil vi få et A- og et B-hold, dem, der er noget værd, og som vi ikke kan undvære, og som derfor skal behandles hurtigt, så de kan komme tilbage på arbejdsmarkedet, og så B-holdet, der er børn og unge, ældre, arbejdsløse osv.
Det vil vi naturligvis ikke være med til.
Men B 10, som det fremstår her, mener Kristeligt Folkeparti er et godt forslag, og det kan vi støtte.