Elisabeth Arnold (RV), 2000-05-25:
Det danske velfærdssamfund kan vi med rette være stolte af, fordi det bygger på det princip, at der skal være udviklingsmuligheder for alle og hjælp til dem, der ikke kan klare sig selv. Mange danskere er bekymrede for det danske velfærdssamfund.
Det er der ikke noget unaturligt eller uforståeligt i, vi er jo alle afhængige af fællesskabets vilje til at sørge for offentlig service og overførsler, og derfor er vi også alle afhængige af, at der til stadighed er et solidt flertal i Folketinget, der vil værne om dette system.
Det Radikale Venstre vil værne om velfærdssamfundet.
Vi fornemmer i virkeligheden, at den største trussel mod det danske velfærdssamfund kommer fra den usikkerhed, de politiske aktører selv rejser i debatten, enten som argumenter for at stemme imod EU ved enhver given lejlighed eller som argumenter i den almindelige fløjkrig her i Folketinget, hvor enhver liden tue på vejen bliver beskrevet som den direkte vej ned i den sociale massegrav.
For Det Radikale Venstre er velfærdssamfundet andet og mere end offentlige serviceydelser og overførselsindkomster
Det er i høj grad også uddannelsesmuligheder for alle og et arbejdsmarked, der har plads til alle.
For begge områder gælder det, at evner skal udnyttes og talenter plejes.
Det selvfølgelige mål er, at så mange som overhovedet muligt skal være i stand til at klare sig selv.
Ikke kun fordi det er økonomisk fornuftigt, for det er det, men fordi det giver plads til den tilfredsstillelse og glæde, der følger af at være uafhængig og kunne forme sin egen tilværelse.
Vi ser årets reformer på voksen- og efteruddannelsessystemet og bestræbelserne på at realisere det rummelige arbejdsmarked som skridt i den rigtige retning.
Det hører også med til velfærdssamfundet at give fremmede, der får fast ophold i Danmark, ordentlige muligheder for at fungere her i landet.
Det har haltet gevaldigt med integrationsindsatsen i mange år, men vi tror fuldt og fast på, at den omlægning af integrationsarbejdet, der blev foretaget for få år siden,
vil vise sig at være rigtig.
De enkelte kommuner er bedre i stand til at vurdere de forskellige behov for nytilkomne fremmede end nogen andre.
Det milde stavnsbånd, der blev lagt på de nytilkomne, var en nødvendig håndsrækning til kommunerne, der skal have rimelige planlægningsmuligheder til opgaven.
Alligevel blev denne del af integrationsloven udsat for kritik, en kritik, vi fandt
helt ude af proportioner med det helhedssigte, der var med loven
En parallel hertil er denne folketingssamlings initiativer på integrationsområdet.
Det Radikale Venstre ønsker, at udlændinge, der kommer hertil, behandles ordentligt og anstændigt.
Men vi går altså ikke i baglås, hvis der skal diskuteres reelle problemer som f.eks. tvangsægteskaber, hvor det er uden for enhver tvivl, at traditioner medbragt fra hjemlandet er en hindring for integration. Den 25-års-grænse, der nu bliver sat for automatisk ret til familiesammenføring, vil efter vores overbevisning virke på to måder.
Dels vil den give et antal unge mulighed for at kunne sige fra over for et familiepres for et uønsket ægteskab, dels vil reglen også give de familier, der for mange år siden har indgået en aftale om et ægteskab, en mulighed for at få annulleret denne aftale, uden at der tabes ansigt.
Også på boligområdet har vi taget medansvar for vigtige ændringer.
Vi erkender, at det har været svært, for vi har her et sammenstød mellem hensynet til den lige ret til at bosætte sig, hvor man ønsker, og hensynet til at modvirke ghettodannelsen.
Endvidere har vi fundet det betænkeligt at indføre et meget detaljeret og restriktivt regelsæt gældende for hele landet, hvis der i virkelighedens verden måske kun er 10 kommuner, der for alvor ønsker at benytte disse regler.
Den løsning, der nu er fundet, hvor både kommunalbestyrelser og boligselskaber skal inddrages, giver kommunerne et redskab, der kan anvendes målrettet.
Og det er det, de har brug for.
Mens vi er ved udlændingeområdet, vil jeg gerne knytte en kommentar til årets debat om udvisninger af kriminelle, der ikke har dansk statsborgerskab.
Enhver, der overtræder dansk lov, skal dømmes efter danske regler, uanset om vedkommende er statsborger i Danmark eller ej.
Retten kan så vurdere, om en dømt, der ikke er dansk statsborger, skal have inddraget sin opholdstilladelse efter afsoningen, og om denne inddragelse skal ske for en vis periode eller for bestandig. Et værtsland har altid ret til at inddrage en opholdstilladelse for en udlænding.
Men hvis der skal være rimelighed i at betegne Danmark som et retssamfund, skal der være en sammenhæng mellem den begåede forbrydelse, straffens hårdhed, udvisningens varighed og udlændingens tilknytning til Danmark.
Der må nødvendigvis være tale om en afvejning, og hver enkelt sag skal vurderes nøje.
I Det Radikale Venstre har vi med stor opmærksomhed fulgt de retssager, der er forløbet, siden vi fra lovgivers side strammede udvisningsreglerne. Vi har indimellem været alvorligt i tvivl om, hvorvidt de nye regler kunne bruges på en måde, hvor Danmark risikerede en sag ved Menneskerettighedsdomstolen.
Men de seneste endelige afgørelser fra Højesteret har beroliget os.
Al tale om, at Danmark har en slatten retspolitik, er groft misvisende.
Vi udviser mere, vi fængsler flere og flere, og vi giver mange beføjelser til politiet.
Det Radikale Venstre har ikke vendt det døve øre til, når politiet har fremsat ønske om flere instrumenter til brug for forebyggelse og opklaring af kriminalitet.
Lad mig nævne maskeringsforbudet og dna-registret.
Men når det er sagt, må vi også tilføje, at vi nægter at give politiet frie hænder til hvad som helst.
Derfor er vi også tilfredse med, at det lykkedes at få strammet op på reglerne for brug af isolationsfængsling. Og det forlig om politiets bevillinger, der blev indgået ved årsskiftet, indeholder efter vor mening rigtig gode elementer, der peger fremad mod bedre forebyggelse af kriminalitet, bedre ungdomsarbejde og mulighed for fleksibilitet og målrettet politiindsats dér, hvor det brænder på.
En forhøjelse af politiets internationale beredskab var
en radikal prioritet i forbindelse med politiforliget.
Ud over det vigtige grænseoverskridende politisamarbejde om efterforskning og kriminalitetsbekæmpelse er det efter vor mening af stor betydning, at Danmark kan stille politipersonale til rådighed for internationale opgaver.
Vi er i det hele taget tilfredse med, at Danmark har en så pæn profil, når det gælder deltagelse i de aktioner, som det internationale samfund iværksætter.
Men for Det Radikale Venstre er det vigtigt at slå fast, at diskussionen om Europas fremtidige sikkerhedsstruktur er for vigtig til at overlade til de andre alene.
Danmark har en klar interesse i at være med i diskussionerne om, hvordan sådan en konstruktion skal være.
Jeg vil nævne et par grunde: Ordningen må ikke skabe rivalisering mellem EU og NATO, ikkemedlemslande skal kunne deltage, stormagterne må ikke få mulighed for at genoplive de gamle magtdelingsmønstre, og endelig skal FN's rolle i et europæisk krisestyringsberedskab defineres klart.
Der er således flere gode grunde til, at Danmark bør deltage i netop denne fase af arbejdet. Et område, hvor Danmark til gengæld har sat sig effektivt uden for, er den fælles valuta, euroen.
Sådan er naturligvis konsekvensen, når vi har et forbehold over for den fælles mønt.
Og den fælles mønt er nu en realitet, som det er nævnt så mange gange tidligere i dag med deltagelse af 11 europæiske lande.
Det Radikale Venstre anbefaler, at Danmark tilslutter sig euroen og altså ophæver det forbehold, vi fik i 1993. Der fremføres naturligvis mange økonomiske argumenter for tiltrædelse til ØMU'ens tredje fase, men for Det Radikale Venstre er det ikke mindst de politiske argumenter, der vejer tungt.
Danmark har meget at bidrage med i det europæiske samarbejde.
Og vi frygter, at hvis vi siger nej til euroen, får vi en proces bort fra aktiv deltagelse i det hele taget.
Vi kan ikke være toneangivende og initiativrige, hvis vi samtidig er lunkne eller uengagerede.
Vi kan ikke bekæmpe de store EU-landes ønsker om at bestemme, hvis vi som lille land overlader tørnen til andre små lande f.eks. Irland, Portugal og Finland.
Der er brug for Danmarks indsats også dér.
En gang imellem når man lytter til den danske EU-debat, får man lyst til at genopfriske H.C. Andersens eventyr om »Hyrdinden og skorstensfejeren«: »De ville gerne ud i den store verden, og skorstensfejeren gjorde alt for, at ønskerne kunne blive opfyldt.
Under store strabadser lykkedes det parret at komme op igennem skorstenen, men da hyrdinden havde fået set den store verden fra skorstenskanten, blev hun alligevel betænkelig, og de måtte kravle ned igen.«
Angsten for den store verden er ikke af ny dato i Danmark.
Det Radikale Venstre vil bekæmpe den danske lukkethed i forhold til Europa.
Isolation medfører stagnation.
Vi mister intet ved at engagere os i omverdenen, tværtimod.
Og hvorfor er man bekymret for dansk kulturs fremtid i en globaliseret verden, når alle erfaringer viser, at netop kulturen trives i bevægede tider, hvor mødet med andre slår gnister?
Dansk kultur er efterhånden blevet en eksportvare af betydelig størrelse.
Dansk film, dansk musik, tager priser overalt i Europa.
Sport, håndværk, kunst og meget mere er blevet eftertragtet i det meste af verden.
Det skal vi bygge videre på, og det kan kun lade sig gøre, hvis vi forbliver åbne for omverdenen og bevidste om vores egen identitet.
Danmark er ved at ændre sig fra at være et industrisamfund til at blive et vidensamfund.
Vi skal i det næste Danmark sørge for, at alle er med og forstår at udnytte de muligheder, der tilbydes.
Vidensamfundet er en udfordring til os alle, hvis vi får en mulighed for at deltage. Regeringens IT-redegørelse er vi fra Det Radikale Venstres side meget godt tilfredse med, for den omfatter vigtige elementer som f.eks. en liberaliseret telepolitik, digital forvaltning, integration af IT i uddannelsessektoren.
Det er de første skridt på vejen mod fremtidens netværkssamfund.
I den radikale forestilling om det næste Danmark har alle adgang til netværkssamfundet, og igen er det uddannelsessystemet, som har nøglen til udviklingen.
Danmark skal satse stærkt på uddannelsessystemet både kvalitetsmæssigt og som tilbud til alle uanset alder og pengepung.
De nye love om folkeoplysning og højskolevirksomhed er set sammen med reformerne for voksen- og videreuddannelsesområdet bidrag til en samlet modernisering af den del af uddannelsessystemet, der samler op og giver kompetencer til alle, der har lyst til at være med i det nye årtusindes Danmark. Det er vores håb, at de gode muligheder for at være med vil blive brugt af rigtig mange, så Danmark står godt rustet til at møde vidensamfundets udfordringer.
Til slut vil jeg gerne fremsætte følgende:
Forslag til vedtagelse »Folketinget understreger vigtigheden af folkeafstemning om den fælles valuta den 28. september. Danmarks deltagelse i den fælles valuta er den bedste sikring af Danmarks politiske indflydelse i Europa og danskernes økonomi og beskæftigelse.
Folketinget opfordrer til, at der sommeren over gennemføres en omfattende og bred folkelig debat, der kan udgøre et godt grundlag for befolkningens stillingtagen«.