Henriette Kjær (KF), 2001-05-28:
Det, vi har lige nu, er jo en debat om bæredygtighed, selv om man skulle tro noget andet.
Man skulle jo tro, at det var en forespørgsel om Danmarks fremtidige ulandsbistand.
Men bæredygtighed er jo mange ting, og det vidner
debatten også om, ligesom ministerens redegørelse spænder vidt.
Men det, der i forbindelse med topmødet i Rio skal fokuseres på efter konservativ opfattelse, er at hjælpe ulandene til at blive mere selvhjulpne.
Hvis man overhovedet kan formulere det på den måde, så mener jeg, at de enkelte lande skal være bæredygtige i alt, hvad de beskæftiger sig med. Men selvfølgelig er ulandsbistand en nødvendig ting for at få landene op på et niveau, hvor man kan begynde at tale om bæredygtighed.
Mange lande kan slet ikke løfte de opgaver, de står over for, alene og uden hjælp.
Derfor er det også vigtigt, at ulandsbistanden gives, så midlerne bliver et aktivt og ikke et passivt bidrag. Derfor hylder vi også de privatsektorprogrammer, der har kørt, og som for størstedelens vedkommende kører meget succesfuldt.
Det drejer sig om at få engageret de lokale kræfter, der er, og som er parate til at være med til at bygge deres land op.
Det kræver så til gengæld, at vi, de rige lande, tager imod deres varer, som de ønsker at afsætte på vores markeder.
Derfor er det helt afgørende, at markedsadgangen bliver mere lempelig, og vi støtter fuldt ud de initiativer, man har taget på EU-niveau for at realisere dette.
Desuden er gældslettelsen en af de muligheder, vi bør benytte os af for at give ulandene en chance for at komme videre.
Men det forudsætter, at der er et forholdsvis stabilt styre i landet og en god regeringsførelse, for ellers spilder vi pengene.
Jeg kan godt forstå, at frustrationerne bryder ud i lys lue en gang imellem fra disse landes side. Her er det jo så, at den svære øvelse skal gøres, dels fra alle ulandene, men så sandelig også fra Danmark specifikt.
Jeg synes faktisk, at det er det allervigtigste af de punkter, der er oplistede, og det er bestemt også et af de sværeste mål at skulle realisere.
Men jeg håber meget, at den danske regering vil få held med at kombinere hjælp og støtte til udvikling med gode råd om bæredygtighed, sådan at landene ikke udrydder deres egne naturressourcer og de eventuelle kilder, der i øvrigt er til at få landene op på et højere velfærdsniveau.
Herhjemme synes jeg selv, at vi er godt med på banen.
Miljøministeren har udsendt et oplæg til en bæredygtig udvikling, som diskuteres ivrigt ude i de enkelte kommuner, og det er jo sådan, det også gerne skulle udvikle sig til i de mindre oplyste lande.
Men det er jo et ædelt mål, og det kan være svært at praktisere det i den virkelige verden ligesom Århuskonventionens bestemmelser om adgang til oplysning og klageadgang og offentlighedens medvirken på miljøområdet.
Her mener jeg ikke, at det er svært for ilandene at leve op til det, og i Danmark har vi vel også implementeret alt.
Vi finder det helt fundamentalt, at borgerne bliver hørt ved større anlægsprojekter og alt muligt andet på miljøområdet, ligesom vi har mulighed for at klage, hvilket vi også gør i rigt mål.
Men for ulandene, hvor infrastrukturen er elendig, og traditionen for åben forvaltning er en by i Rusland, er det jo et kvantespring at bevæge sig ind på, og jeg beder om, at man tager hensyn til det i den videre debat.
Jeg er helt opmærksom på, at det er utrolig vigtigt. Men det er en proces i sig selv. Jeg er sådan set meget enig med Kommissionens udmeldinger i forbindelse med Riotopmødet, hvor man har gjort god regeringsførelse og folkelig debat til et af de fire hovedemner, man vil prioritere, for det er vigtigt med folkelig deltagelse.
Men de steder, hvor man endnu ikke har tradition for folkelig deltagelse, eller hvor ngo'erne har så svære vilkår, at det ikke lader sig gøre at arbejde, er det en svær proces at få i gang.
Man har de her meget flotte målsætninger, men hvordan man kommer ind og realiserer dem, kunne jeg godt tænke mig at have hørt mere om.
Men vi kan godt blive enige om, at det er vigtigt. Så alt i alt synes vi jo, at der er utrolig mange spørgsmål at arbejde med og forberede sig på op til topmødet i år 2002.
Jeg er ganske enig med miljøministeren, der netop sagde, at det nu er det overordnede, vi skal holde os til, og at vi ikke må lade os skræmme af, at der er så mange små spørgsmål, der kan være så svære at realisere, så vi fuldstændig giver op. Kan vi nå et stykke hen ad vejen, er vi nået langt.
Vi synes, at det er et ganske fornuftigt forslag til vedtagelse, der er fremsat, og det ser vi positivt på fra Det Konservative Folkepartis side.
Det skulle være vores bidrag til debatten.