Søren Søndergaard (EL), 1999-03-23:
Først vil jeg godt minde om, hvad der er baggrunden for nedsættelsen af Billedkunstudvalget.
I 1995 stillede Enhedslisten forslag om etablering af en social sikringsordning for skabende kunstnere; den 31. maj 1995 afgav Kulturudvalget beretning over forslaget, og et flertal af udvalget var indstillet på at arbejde videre med problematikken.
Resultatet af det arbejde blev som bekendt, at man ikke kunne finde flertal for en egentlig sikringsordning.
Som kompensation fremkom regeringen så med den såkaldte kunstnerpakke, hvor man nedsatte et billedkunstudvalg, hvis klare formål var at se på de kulturpolitiske støtteordninger på billedkunstområdet, at se på kunstmuseernes rolle i billedkunstformidlingen og at komme med forslag til en eventuel lov om billedkunst.
Derfor har det også undret os en del, at udvalget siden offentliggørelsen af betænkningen især har koncentreret sig om erhvervs- og skattepolitiske initiativer, ikke i forhold til kunstnernes skattevilkår, men i forhold til, hvordan erhvervslivet kan slippe billigere i skat, når de indkøber kunst.
Det vil jeg vende tilbage til.
Men som allerede Vladimir Iljitj sagde: »Små ubehageligheder skal ikke ødelægge en stor fornøjelse.« Derfor skal vi ikke på nogen måde gå væk fra, at Billedkunstudvalgets betænkning på mange områder er både visionær og god.
Vi finder ideen om visningsafgift, nedsættelse af et billedkunstråd og aftalemæssig honorering
ved deltagelse i udstillinger banebrydende og af stor værdi for kunstnerne.
Vi er enige i, at 1 pct.-ordningen kvalitativt skal udbygges til også at inddrage kunstnere i projektfasen, og at man reelt skal lægge sig i selen for at få opfyldt og udfyldt 1 pct.-rammen.
Det sker som bekendt langtfra i dag.
Enhedslisten er således varm tilhænger af en billedkunstlov først og fremmest med det formål at forbedre kunstnernes vilkår og sikre, at deres virke kommer
hele samfundet til gode.
Vi er ligeledes tilhængere af den grundtanke, som er et gennemgående træk i betænkningen, nemlig at kunstnerstøtten i stigende grad bør suppleres og erstattes af en egentlig honorering af de arbejder, som kunstnerne udfører.
Vi er tilhængere af, at der nedsættes et centralt billedkunstråd, og at dette følges op af regionale råd, for som hr. Søren Hansen sagde i debatten i sidste uge, skal man sikre, at der er flere parnasser, kunstnerne kan henvende sig til. Et meget bredt flertal i Folketinget, hvilket senest blev manifesteret i Tinget i tirsdags, ønsker et aktivt, nyskabende og kvalitativt stærkt kunstliv over hele landet.
Vil regeringen tage fat på det ud fra udvalgets betænkning, er vi i Enhedslisten med.
Vi ønsker og arbejder for, normalt sammen med regeringen og indimellem også sammen med SF, en afvikling af hele fradragsmaskineriet.
Vi tilstræber konsekvens på dette område.
Rejsemontørerne, der her den 1. april får afskaffet en række skattefri godtgørelser, skal forstå, at der er tale om en konsekvent skattepolitik.
Det kan ikke nytte, at vi, samtidig med at vi afskaffer rejsemontørernes fradrag, erklærer os indstillet på at opfinde nye fradrags- og afskrivningsmuligheder for erhvervslivet.
Det undrer os egentlig, at det er lykkedes udvalget at bevæge sig ind på denne skattepolitik, for lad os minde om, at der i udvalgets kommissorium ikke et eneste sted er beskrevet, at udvalget skal komme med forslag på dette område.
At udvalgets ledelse, formand så har fundet det meget interessant at drive denne her skattepolitik frem for kulturpolitik, synes vi er dybt beklageligt.
Og i virkeligheden mener vi, at det i den brede befolkning er til stor skade for udvalgets visionære forslag. Derfor vil vi nøjes med de visionære forslag; det har vi gjort i det forslag til vedtagelse, vi har fremsat, og det skal jeg derfor henvise til.