Jann Sjursen (KRF), 1998-03-27:
I Kristeligt Folkeparti glæder vi os naturligvis over resultatet af folketingsvalget.
Det er jo det resultat, der har gjort, at vi igen er repræsenteret på Tinge og også kan benytte Folketingets talerstol til at være med til at påvirke lovgivningen i vores land.
Et af de spørgsmål, som vi søgte at sætte afgørende fokus på i valgkampen,
var spørgsmålet om, hvilke værdier
Jeg vil godt her i begyndelsen af min tale notere mig, at statsministeren i sin redegørelse i forgårs for Folketinget netop brugte ordet værdier adskillige gange.
Jeg synes måske nok, at problemet i den sammenhæng var, at det var lidt svært at finde ud af, hvilke fine begreber han rent faktisk tillagde værdi, og hvad han markedsførte.
I regeringsgrundlaget udnævnes den personlige frihed, samhørigheden og fællesskabsfølelsen til regeringens værdigrundlag, og ved at fremhæve både modsatrettede borgerlige og socialistiske kardinaldyder på samme tid tror statsministeren måske, at han har foretaget en helgardering, men efter min mening fortaber det sig faktisk lidt i tågerne, hvad han forstår ved disse begreber.
Det handler om familien og de nære fællesskabers værdi som samfundets livsceller, om ansvarlig forvaltning af miljøet, og endelig handler det om de kristne kulturværdier.
Det nye regeringsgrundlag og åbningsredegørelsen viser, at statsministerens historiske og politiske bevidsthed ikke går så meget længere tilbage end til 1993, hvor han tiltrådte som statsminister, og hvor alt godt og bevaringsværdigt i det danske samfund åbenbart tog sin begyndelse.
Derfor bliver jeg nødt til at sige her ved indledningen, at statsministeren ikke skal regne med Kristeligt Folkepartis tilslutning til et lovforslag, om det måtte komme, som går på, at vi skal ændre vores tidsregning, så vi kommer til at skrive »år 6 efter Nyrup«.
Men bortset fra det synes jeg, det er positivt, at også statsministeren har taget fat på den grundlæggende værdidebat.
Den trænger vores samfund til.
Statsministeren har ret
i, at opgaven også for dette Folketing er at få familieliv og arbejdsliv til at hænge langt bedre sammen, end det gør i dag.
Jeg vil også give statsministeren ret i, at det ikke er en opgave, som Folketing og regering kan løse alene.
Forældrene har et kæmpeansvar i denne sammenhæng, men et ansvar, som jeg tror at langt de fleste forældre er sig bevidst.
De er villige til at vælge tid til børn i stedet for ting.
Det viste den succes, som børnepasningsorloven var, ikke mindst da antallet af forældre på børnepasningsorlov toppede i FN's familieår 1994.
Det er også rigtigt, at arbejdsmarkedets parter har et utrolig stort ansvar, som de må være sig bevidst, og som måske ikke just er det, der præger de igangværende - og måske forhåbentlig næsten overståede - overenskomstforhandlinger allermest.
Når det er sagt, synes jeg også, det er væsentligt at understrege, at regering og Folketing så sandelig også har et enormt stort ansvar, og jeg må sige - for jeg lægger nu vægt på at starte med de punkter i regeringens grundlag og i statsministerens redegørelse, hvor Kristeligt Folkeparti faktisk er skuffet over regeringen - at for os at se tørrer regeringen ansvaret af på arbejdsmarkedets parter og på kommunerne, når det gælder om netop at skabe større sammenhæng mellem arbejdsliv og familieliv.
Kommunerne skal skaffe plads til de mange børn, der har behov for pasning.
Javel!
Også i Kristeligt Folkeparti støtter vi tanken om en pasningsgaranti, men vi synes, det er fuldstændig bevidstløst at fortsætte med at ville opfylde den pasningsgaranti ved at bygge nye institutioner og ved at stuve endnu flere børn ind i de daginstitutioner, vi allerede har, med en kvalitetsforringelse som følge af selve børnepasningen.
Det ville ret beset, viser historien, når man ser på, hvad der skete, da den gode børnepasningsorlov stadig eksisterede med dens ydelse på 80 pct. af dagpengemaksimum, betyde, at så vælger især småbørnsforældre i langt højere grad at passe deres børn selv.
Jeg synes, det er lidt grotesk, at man i regeringsgrundlaget taler om større valgfrihed for forældrene, og så ser det i relation til, at de får valgfrihed, hvis kommunerne ikke kan leve op til kravet om pasningsgaranti, for så kan forældre vælge at få deres børn passet i en nabokommune, eller de kan vælge at få passet deres børn i en arbejdspladskommune.
Jeg tror helt ærligt ikke, at det er, hvad forældre opfatter som valgfrihed, og derfor bliver Kristeligt Folkepartis konklusion på det, vi hidtil har set fra regeringen på det familiepolitiske område, at regeringen på trods af de fine hensigtserklæringer i virkeligheden har accepteret, at familielivet fortsat skal leves i skyggen af arbejdslivet, og det beklager vi dybt.
Også det kan synes meget sympatisk, men jeg vil godt anmelde en noget stor skepsis i Kristeligt Folkeparti over regeringens tanker om, at indlæringen nu skal påbegyndes i børnehaveklassen.
Ikke at vi har noget imod, at eleverne i børnehaveklassen får lov til at kigge på et bogstav eller to eller får lov til at lægge 1 plus 1 sammen og finde ud af, at det måske giver 2, men vi har noget imod det, hvis det, regeringen i virkeligheden sigter efter, reelt er en tidligere skolestart, hvor børnehaveklassen bliver 1. klasse.
Det er vi lodret imod.
Vi er også meget betænkelige, hvis man går så vidt i integrationsbestræbelserne på at skabe helhed i børns dagligdag, at skolefritidsordningerne i virkeligheden går hen og bliver obligatoriske, og at vi på den måde får indført en heldagsskole ad bagdøren, for så har man i sandhed cementeret den udvikling, der har været på familieområdet i de sidste årtier, hvor børn og forældre for begge parters vedkommende er heltidsudearbejdende: forældrene på deres arbejde, hvis de er så heldige at have et, og det er de fleste heldigvis i dag, og børnene i skole.
I så fald er der ikke nogen vej tilbage.
Så er der heller ikke mulighed for forældre ved hjælp af deltidsarbejde eller måske orlovsordninger til i højere grad at vælge tid til børn og dermed også styrke ikke bare det netværk, man er for hinanden i familien bag hjemmets fire vægge, men også det netværk, som familien udgør i hele civilsamfundet i forhold til naboer og også i forhold til de ældre, som er i ens omverden.
Jeg vil godt minde om, at den nuværende folkeskolelov i virkeligheden ikke er så gammel endda.
Kristeligt Folkeparti var selv i regeringsposition med til at støbe de forskellige elementer til den nuværende lov, og jeg synes, at når det gælder om at knæsætte principper om differentieret undervisning, drejer det sig i langt højere grad om at sikre, at antallet af elever i klasserne ikke eksploderer de kommende år, og at lærerne får en bedre efteruddannelse, så de kan leve op til de krav, vi alle sammen stiller om mere kvalitet i undervisningen.
Og hvis man så skal til at tale om flere timer, finder Kristeligt Folkeparti, at det er afgørende vigtigt, at faget dansk styrkes, og at vi også får styrket kristendomsundervisningen.
Jeg synes i øvrigt, det er tankevækkende, at der hverken i regeringsgrundlaget eller i statsministerens redegørelse bliver mælet et eneste ord om etik i forbindelse med de udfordringer, der i øjeblikket møder os på det genteknologiske område vedrørende mennesker.
Jeg savner klare meldinger fra regeringen om, hvilke etiske rammer man ønsker at sætte f.eks. om mulighederne i forbindelse med kunstig befrugtning.
I går og også i dag kan man læse i forskellige landsdækkende aviser om, hvilke muligheder der nu tegner sig for enlige kvinder og lesbiske vedrørende kunstig befrugtning, hvor private sædbanker begynder at markedsføre sig med tilbud til de to grupper, fordi Folketinget efter Kristeligt Folkepartis opfattelse meget fornuftigt har indført et forbud mod lægelig behandling af netop enlige kvinders og lesbiskes barnløshed.
Sundhedsministeren har allerede tilkendegivet, at han sådan set synes, at det forbud er hul i hovedet - måske ikke lige med det ordvalg, der er mit, men meningen er den samme - og han ønsker i virkeligheden at få det ophævet.
Jeg synes, at en vinkel på det kunne være det, som regeringens børnelovsudvalg selv netop er kommet frem med, godt nok vedrørende forældremyndighed, nemlig at et barn har ret til en far og en mor, og det burde være et omdrejningspunkt i netop den diskussion, for nu at nævne et aktuelt eksempel på, hvilke udfordringer der møder os på det område. Jeg synes også, at det gælder hele den debat, som vi i øjeblikket aner konturerne af, om aktiv dødshjælp på baggrund af den meget tragiske Plejebosag.
Jeg synes også, at det her er vigtigt at slå fast, at i Danmark ønsker vi ikke at gøre det til en hævdvunden ret at få hjælp til at begå selvmord.
Vi vil hellere satse på at give medmennesker
aktiv livshjælp, også hjælp til f.eks. at leve den sidste svære tid på et hospice.
Jeg synes, det er beklageligt, at regeringsgrundlaget og også statsministerens redegørelse på de her områder er kemisk renset for enhver tale om etiske pejlemærker.
På det økonomiske område har statsministeren lagt vægt
på, som han sagde i sin redegørelse, at fastholde den økonomiske kurs, som har sikret den forrygende fremgang, Danmark har haft igennem 5 år.
Det er rigtigt, at dansk økonomi umiddelbart synes i god form, men jeg synes også, det er værd at notere sig, at der indløber stadig flere advarsler fra forskellig side om, at opsvinget er ved at køre af sporet.
Det store hjemmeforbrug, som måske ganske vist kan bidrage til overskud på statsfinanserne, truer jo dybest set både handelsbalancen og betalingsbalancen, og derfor er det vigtigt for Kristeligt Folkeparti at understrege, at i de gode tider, som vi altså oplever nu, kan det ikke være rigtigt, at vi ikke kan opnå et ordentligt overskud i forhold til udlandet.
Vi er bekymret over ikke mindst det lånefinansierede forbrug, som godt hjulpet af en gunstig renteudvikling nu også er med til at sparke en ny konverteringsbølge i gang, som yderligere vil pumpe det private forbrug op og gøre det endnu vanskeligere at opnå nogle gunstige tal på handelsbalancen og betalingsbalancen.
Jeg synes, der ikke mindst på det område kunne være god grund til at bremse yderligere op, ved bl.a. at begrænse den meget favorable adgang til 30-årige lån, som jo ikke bare går til at købe huse for, men også til at finansiere forbrug, som ikke har en varighed af 30 år.
Det synes vi er betænkeligt.
Man kunne sagtens for den slags lån sige, at 20 år er tilstrækkeligt, når det ikke gælder egentlige huskøb.
På skatteområdet er Kristeligt Folkeparti enig i regeringens overordnede signal om, at det ikke er tiden til massive skattelettelser alene af den grund, at vi er enige i intentionen om, at vi skal have bedret vores økonomiske situation; selv om den ser god ud nu, skal vi gøre det, mens vi har tiden til det.
Vi er enige i, at den skattereform, som regeringen har givet nogle af konturerne til i sit regeringsgrundlag, må have et omdrejningspunkt, der hedder
fortsat mindre skat på arbejde og mere på miljøbelastning.
Det var omdrejningspunktet bag den skattereform, som Kristeligt Folkeparti selv som regeringsparti stod bag i 1993, men jeg vil også godt sige, at der for os at se er
nogle begrænsninger i forhold til, hvor langt man kan gå med hensyn til at introducere nye miljøafgifter.
Jeg synes, at regeringen selv, ikke mindst sidste år i forbindelse med forhandlinger om finansloven for i år, kom med et lidet skønt eksempel på, hvordan ordet miljøafgifter blev brugt særdeles kreativt til at skaffe merprovenu til statskassen.
Jeg tænker her på den såkaldte sprinklervæskeafgift, som blev introduceret på et tidspunkt.
For Kristeligt Folkeparti har det også en høj prioritet
at kunne få indført et jobfradrag.
Jeg ved, at regeringen ikke er begejstret for den tanke - det har den tilkendegivet her i dag og også i valgkampen - men jeg synes alligevel, det er en alvorlig overvejelse værd med henblik på at få gjort noget alvorligt for de ledige i lavindkomstgrupperne, for at få givet dem en chance for at bide sig fast på arbejdsmarkedet.
På miljøområdet taler regeringen i sit regeringsgrundlag om, at den vil arbejde for, at luftforureningen fra trafikken inden år 2007 skal halveres i forhold til 1990-niveauet.
Derfor undrer det os lidt, at man stadig væk er på overvejelsesstadiet i forhold til debatten om en Femer Bælt-forbindelse.
Jeg vil godt sige, at hvis man ønsker at leve op til en så ambitiøs målsætning om at halvere luftforureningen fra trafikken i år 2007 i forhold til 1990-niveauet, er der altså ikke ret meget at gøre sig overvejelser om i forhold til etablering af en broforbindelse over Femer Bælt.
Derfor vil jeg godt meddele her, at Kristeligt Folkeparti i den sammenhæng ikke vil kunne følge regeringens planer, så langt som de måtte gå i retning af, at man skal etablere en broforbindelse over Femer Bælt. Jeg vil godt sige om forliget om sprøjtegifte, at for Kristeligt Folkeparti at se er det nødvendigt at få det forlig genforhandlet, og den nye parlamentariske situation, som vel er opstået i de seneste dage, kan sikre, at det bliver genforhandlet, hvilket vi vil hilse med glæde.
Vi mener, at der her er grund til at se på, hvordan man skruer en pesticidafgift eller flere afgifter rigtigt sammen, for vi ønsker, at man differentierer afgiftsniveauet sådan, at de mest miljøbelastende kemiske bekæmpelsesmidler eller sprøjtegifte også afgiftsmæssigt bliver belastet hårdest, så man kan få sparket de mest giftige stoffer ud af markedet.
Jeg vil også sige om vandmiljøhandlingsplan II, at selv om der for os at se kan være tvivl om enkeltelementer i den, synes vi, at tvivlen skal komme miljøet til gode, men som vi har understreget gang på gang i valgkampen, mener vi, det er ret og rimeligt, at landbruget får kompensation for den indtjeningsnedgang, det måtte lide som følge af handlingsplanen. Kristeligt Folkeparti vil godt kvittere for de meldinger, der er i regeringsgrundlaget om fastholdelsen af ulandsbistanden på 1 pct. af bruttonationalindkomsten, og at miljø- og katastrofebistanden i løbet af nogle få år skal op på 0,5 pct. af BNI.
Heri er vi helt enige.
Jeg synes også, det er vigtigt at sige, at vi i den sammenhæng skal fokusere på andet end kvantitet.
Vi må også sikre kvalitet i bistanden, sådan så hver enkelt bistandskrone gør mest muligt gavn for befolkningen i udviklingslandene, i Central- og Østeuropa, og hvor vi ellers anvender bistand.
Det er også afgørende, at vi når mere kvalitet i bistanden
, hvis der fortsat skal være en stor folkelig opbakning til netop dette punkt.
Dette med at yde bistand ser vi også i relation til hele udlændingeområdet netop kan at være med til at forebygge krige og etniske uroligheder og også miljøkatastrofer.
I den udlændingepakke, som regeringen nåede at fremlægge før valget, synes vi der er mange positive elementer, og Kristeligt Folkeparti anser den som værende et godt udgangspunkt for at kunne sikre et bredt forlig eller i hvert fald måske et forlig, hvor Kristeligt Folkeparti indgår, når vi her efter valget kommer nærmere forhandlingerne. På arbejdsmarkedsområdet og socialområdet er vi enige i, at det gælder om at sætte ind med en tidlig aktivering af de ledige, ikke som en straffeekspedition mod de ledige, men netop for at hjælpe dem til at komme hurtigere i gang igen.
Vi synes også, det er rigtigt at få lavet en reform på førtidspensionsområdet og vil i den sammenhæng særligt fokusere på tildelingskriterierne i forbindelse med førtidspension, men også på de muligheder, der måtte være for førtidspensionister for at fastholde en vis tilknytning til arbejdsmarkedet. Statsministeren indledte sin redegørelse med det, som jeg vil slutte med, nemlig overvejelser om Amsterdamtraktaten.
Folketingsgruppen i Kristeligt Folkeparti er enige i, at vi skal sikre et ja i forbindelse med afstemningen den 28. maj, men jeg synes også, det er vigtigt, at regeringen lægger op til en lidt bredere og mere nuanceret debat, end jeg hørte statsministeren gøre det i sin redegørelse, en debat, hvor man frisk og frejdigt tager fat også på nogle af de problemer, der melder sig ved vores medlemskab af Den Europæiske Union.
For Kristeligt Folkeparti er det f.eks. et stort problem, at Europa-Parlamentet får stadig mere magt også som følge af Amsterdamtraktaten.
Det er noget, vi beklager dybt, fordi vi mener, det tager magt fra Folketinget.
Lad mig til sidst konstatere, at Kristeligt Folkeparti ikke er en del af regeringens parlamentariske grundlag.
Vi gik til valg på at få en borgerligt ledet regering.