Tom Behnke (FRI), 1999-12-10:
Nu er det jo ikke første gang, at problemstillingen her bliver diskuteret.
Vi har for vores vedkommende fremsat forslag helt tilbage til den 31. maj 1989, den 31. oktober 1989, den 20. november 1990, den 22. januar 1991.
Så skete
det forunderlige, at der blev et regeringsskifte, sådan at Venstre og De Konservative pludselig kom i opposition, og så gik de med på at fremsætte forslaget, nemlig den 10. juni 1993, den 26. oktober 1993 og den 10. januar 1995.
Så det er jo i høj grad et emne, der har været oppe til diskussion igen og igen.
Vi ved også, at politiet igen og igen har ytret ønske om, at man fik et sådant forbud med præcis de argumenter, som både jeg og andre har fremført igennem tiderne.
har justitsministeren givet udtryk for, at hvis politiet kommer med et udtrykt ønske, og hvis politiet kan redegøre for, hvordan man skal kunne administrere det her, så vil justitsministeren se positivt på det. Det glæder vi os meget over.
Det betyder jo så, at de to beslutningsforslag her ikke nødvendigvis bliver vedtaget.
Det kunne de såmænd lige så godt blive, men det er jo sådan set ligegyldigt.
Det vigtige er, at justitsministeren kommer med et lovforslag.
Om det er på baggrund af beslutningsforslag fra andre partier i Folketingssalen, eller justitsministeren selv tager initiativ til det, er underordnet.
Det, der bliver spændende, er jo at se, hvordan den radikale samarbejdspartner i regeringen vil forholde sig, når justitsministeren fremsætter et sådant forslag.
Så bliver det spændende at høre argumenterne.
Det, der jo er sagen, er, at alle, der har set en demonstration, der udvikler sig voldeligt, eller som måske har været med på den ene eller den anden side, godt ved, hvad det er, der sker.
Man ved, hvad det er, der sker.
Ballademagerne maskerer sig, inden de begynder at lave balladen, således at de ikke kan identificeres. Der er jo sager, som har været for byretten f.eks. i København, hvor en ung autonom er blevet pågrebet med rygsækken fyldt delvis op med brosten og delvis fyldt op med malingsflasker. Vedkommende et blevet taget i forbindelse med en demonstration, og alligevel så meddeler domstolene, at nej, det er ikke sandsynliggjort, at vedkommende havde tænkt sig at deltage i demonstrationen.
Det er ganske, ganske svært med de eksisterende retsregler at komme efter dem, der laver balladen, for hvis de er mange nok, og hvis de er hurtige nok, så er det svært at pågribe dem direkte og påvise lige præcis deres handlinger. Så det er et svært område at tage fat i, men det skal være et område, det bliver muligt at tage fat i.
Når vi ved, at de maskerer sig, inden de laver deres kriminelle handlinger, så ved vi også, at hvis man på det tidspunkt kan gribe ind og pille dem ud af en eventuel demonstration eller et opløb, så får de ikke mulighed for at lave balladen.
Dermed har man forhindret, at der begås en kriminel handling, og det bør dog være Folketingets fornemste opgave at sætte ind på en sådan måde, at vi forhindrer, at kriminaliteten overhovedet finder sted, i stedet for at man bare lader det løbe, og når så det er gået galt, så prøver man på at samle op bagefter.
Det er jo bedre at forebygge end først at gribe ind, når det er gået galt.
Enhver, der har været til sådan en demonstration, enhver, der har oplevet det, ved, hvordan det foregår.
Kunne man i den fase nå at pille dem ud, så er man sikker på, at de ingen ballade laver, når de er anholdt.
Det er helt givet.
Det, der også er helt givet, er, at hvis de træder frem uden at være maskerede, så ved man, hvem det er, der laver hvad. Så kan de identificeres, og så kan de straffes efterfølgende.
Det vil altså have en præventiv effekt, for de vil så ikke begå deres kriminalitet.
De gør det jo kun, når de er maskerede.
Politiet har jo haft et klart ønske om det her gennem lang tid, og det er klart, fordi politiet jo har en fornem opgave, jf. retsplejelovens § 108, med at forhindre kriminelle handlinger.
Det pålægger Folketinget politiet, at det er en opgave, politiet skal løfte, at forhindre kriminelle handlinger.
Men Folketinget er ikke samtidig indstillet på at give politiet de nødvendige muligheder for at forhindre kriminaliteten, og det er frustrerende.
Jeg forstår godt, at politiet er frustreret, når man pålægger det en opgave og bagefter siger: Vi vil i øvrigt ikke hjælpe jer med at løse den opgave.
Det med, om de kan administrere denne her lov synes jeg for det første er stærkt nedværdigende over for politiet, for det andet så er det stærkt nedværdigende over for de skiftende flertal i Folketinget, der har vedtaget den ene lov efter den anden, hvor man netop går ind og siger, at politiet må foretage et skøn.
Politiet skal foretage et skøn, hvis en person, der går med en foldekniv med en bladlængde på mere end 7 cm, har et formål, der er lovligt, eller det er et formål, der er ulovligt.
Det er et rent skøn, der finder sted, og det kan politiet godt finde ud af allerede i dag.
Når det gælder færdselsloven skal politiet vurdere skønsmæssigt, om trafikanterne holder passende afstand til hinanden.
Hvordan skulle man dog kunne administrere sådan en lov?
Ja, det gør man allerede i dag, og det går såmænd fint.
Det fremgår af færdselsloven, at trafikanterne skal holde en passende lav hastighed ved forskellige trafiksituationer.
Vi ved også, at hvis man kører i spirituspåvirket tilstand på knallert, er det i førstegangstilfælde et skøn, om vedkommende er spirituspåvirket eller ej, og først i andengangstilfælde bliver der tale om en blodprøve.
Igen et skøn, som politiet selvfølgelig er i stand til at foretage, og som de foretager hver eneste dag.
Hvad angår straffeloven ved enhver, der kender den, at for at man kan blive dømt for overtrædelse af straffeloven, skal man have haft forsæt til at overtræde straffeloven.
Det er igen et skøn.
Havde vedkommende et egentligt forsæt til at overtræde en eller flere paragraffer i straffeloven?
Jeg kunne blive ved med at nævne paragraf efter paragraf, og fru Elisabeth Arnold ville kunne slå det op og selv tjekke det efter.
Politiet er i en række situationer nødt til at foretage et skøn og en vurdering, og det gør de i dag, og det gør de fuldt ud tilfredsstillende, så der er ingen problemer.
Sig dog rent ud, man er imod, at der skal være et maskeforbud.
Så sig det dog, for alle de andre argumenter holder overhovedet ikke.
Så kan man lige så godt sige det: »Vi synes, det er i orden, at unge de maskerer sig«.
Fru Elisabeth Arnold kan da bare sige, at det er i orden, at de maskerer sig, at hun synes, det er i orden, at de kan gemme sig, så man ikke kan identificere dem, og så kan de lave kriminalitet fuldstændig straffrit.
Hvis Det Radikale Venstre mener det, så sig det, men lad være med at bruge alle de andre søgte argumenter, for de holder ikke. Og til både fru Anne Baastrup og fru Elisabeth Arnold, der mener, at man skal jo bare snakke med de unge mennesker: Jeg synes, at de damer, fru Anne Baastrup og fru Elisabeth Arnold, skulle have lov til at gå forrest, når brostenene hagler ned over politiet, når brandbomberne flyver gennem luften.
Når jernstængerne kommer flyvende, så skal fru Elisabeth Arnold da bare stille sig op og sige: Kære unge mennesker, tag det nu roligt, tag det nu roligt, lad os tale om tingene.
Det holder jo ikke.
Det er så langt væk fra virkeligheden.
Den fremstilling, som fru Anne Baastrup og fru Elisabeth Arnold fremfører her i Folketinget, er så teoretisk og har intet med virkeligheden at gøre.
Prøv at stå forrest
, når det først går galt.
De her mennesker er jo uden for pædagogisk rækkevidde, det er ikke nogen, man kan tale fornuft med.
Dem, man kan tale fornuft med, dem har man talt fornuft med, og der er det lykkedes.
F.eks. på Nørrebro, der har man fået kriminaliteten til at falde ganske væsentligt.
Det har vi pålagt politiet efter retsplejelovens § 108, så giv dem dog mulighed for at leve op til det.