Jacob Buksti (S), 2003-05-27:
Det har jo aldrig nogen sinde været kedeligt at være medlem
af Skatteudvalget.
Det er faktisk sådan, at 25-30 pct. af lovgivningen går igennem Skatteudvalget, og derudover er der jo stor interesse for, hvad vi laver.
Det er også sådan, at når vi har debatterne, kan vi komme meget langt omkring med meget spændende ting.
Så det er absolut ikke kedeligt.
Men jeg vil gerne sige, at under den nuværende skatteminister er det indimellem næsten underholdende.
Han er jo en minister, der er fuld af overraskelser og fuld af fornyelser i måden, han betjener Folketinget på.
Så derfor er det altid med en vis spænding, ja, nærmest forventning, vi ser frem til udvalgsarbejdet, når vi går i Skatteudvalget.
Tidligere kunne vi jo se eksempler på, at de svar, vi fik, nærmest så ud, som om det var ministeren selv, der havde skrevet dem.
Han fornyr sig jo hele tiden, så derfor er han nu begyndt en ny leg, noget, man kunne kalde for parlamentarisk jeopardy.
Det er sådan, at det er ministeren, der stiller svarene, og så skal vi gætte spørgsmålene.
Derfor er det jo klart, at vi kan komme langt omkring.
Vi har i den her omgang både været i Østeuropa før Murens fald, i Sovjetunionen, i Kina og sågar helt i Nordkorea.
Det er klart, at det har vi været, for det er eksempler på historiens lære om, hvad en omfattende statsindblanding i økonomien kan føre til, og at en bastant offentlig sektor ikke er nogen garanti for social sikring af de dårligst stillede.
Derfor er det jo, at vi har sat os ned og tænkt på, om vi nu kunne gætte spørgsmålet.
Det første gæt var: Hvad er konsekvenserne af en stor, centralt dirigeret gammelkommunistisk kommandoøkonomi?
Det var selvfølgelig forkert. Så kom der et kvikt hoved, som gættede på: Hvad er socialstaten?
Også forkert.
Så gav vi op, og så var spørgsmålet: Kan ministeren bekræfte, at udligningen mellem velstillede og dårligt stillede finder sted via den fælles finansiering af velfærdssamfundet, og at denne udligning forringes, når den offentlige finansiering formindskes, og at dette er vejen til minimalstaten?
Det er jo klart, at man så kun kan komme i tanker om Nordkorea.
Det kan måske forklares med, at den, som har været chefkoncipist på besvarelsen, også er en sand ekspert i det.
Vedkommende er at takke for forordet til den legendariske bog
om minimalstaten fra 1993.
Så det, vi selvfølgelig ser frem til her, er, hvad ministerens næste påfund nu er, om det er »Stjerne for en aften«, eller det er »Hvem vil være millionær«, for han er jo en sand filur.
Det, vi nu har hørt ministeren sige også her i Folketinget, er, at skattestoppet står ubrydeligt til evig tid.
Statsministeren har været inde på den samme tanke, og Venstres finanspolitiske ordfører har også været inde på, at det i hvert fald står i 100 år.
Så er det jo selvfølgelig en skam, at man ikke kan få ministeren til at bekræfte det, på trods af at vi spørger og spørger og spørger.
Vi får jo altså hele tiden at vide, at man ikke kan tage stilling til det før i 2010.
Faktisk er det sådan, at i alle de beregningsforudsætninger, vi har, er skattestoppet ophævet efter 2010.
Som det hedder i svaret fra Finansministeriet: Der er ikke taget stilling til de konkrete finans- og strukturpolitiske målsætninger, herunder videreførelse af skattestoppet, hvorfor skatter og afgifter, bortset fra den del, der henfører til demokratisk forskydning, teknisk forudsættes at følge BNP.
Så det er jo sådan set noget svært.
Det er også svært, når det er sådan, at vi tidligere har fået et svar fra Finansministeriet.
Det har vi bare ikke kunnet få dem til at bekræfte under udvalgsbehandlingen.
Men i de forhandlinger, der var forud for lovforslaget, er der givet et svar til mig
8. april 2003 fra 4. og 2. kontor i Finansministeriet på, hvad et permanent skattestop isoleret set koster på den finanspolitiske holdbarhed.
Der kan man godt svare på det, fordi der fremgår det, at
hvis, såfremt og ifald man fastholder skattestoppet efter 2010, så belaster det den finanspolitiske holdbarhed så meget, at den vil blive forringet med 1,75 pct. af BNP ud over 2010.
Det vil sige, at der her ligger en regning på mellem 30 og 35 mia. kr.
Det er selvfølgelig meget praktisk, at man vælger at beregne, som man gør, for så er det fuldstændig umuligt at forholde sig til den samfundsøkonomiske holdbarhed af regeringens politik.
Derfor er jeg også meget glad for, at et enstemmigt Skatteudvalg i den beretning om lovkvalitet og ministerens betjening af Folketinget, som vi tidligere har nævnt i dag, konkluderer, at ministeren i sin betjening af udvalget har bidraget til at gøre arbejdet unødvendig besværligt.
Det er også sådan, at der lægges op til som en samlet konklusion, at det skal sikres, at den fremtidige betjening lever op til Folketingets målsætning om god lovkvalitet, der forudsætter ministerbetjening med oversendelse af høringssvar samt korrekte og fyldestgørende kommentarer til henvendelser og besvarelser af de stillede spørgsmål.
Det har jeg forstået egentlig er en målsætning, som ministeren har tilsluttet sig.
Det er jeg da meget glad for, og derfor vil jeg godt love ministeren, at hvis ministeren vil love at leve op til det her i fremtiden, vil jeg sammen med andre socialdemokratiske medlemmer af Skatteudvalget helt i denne her nordkoreanske ånd, som jeg kan forstå ministeren er så optaget af, i fremtiden alene omtale skatteministeren som vor elskede og respekterede skatteminister.
Ellers vil jeg sige, at det dog trods alt er lykkedes os at få en række oplysninger i forbindelse med udvalgsbehandlingen.
Vi har sådan set fået slået fast, at regeringens politik - skattestop, skattelettelser, lettelser på afgifterne på spiritus og cigaretter samt øvrige beslutninger - har forringet de offentlige finanser med et beløb i størrelsesordenen 25 mia. kr., altså en belastning, som er mere end dobbelt så stor som det råderum på de 10,6 mia. kr., som man mener er til rådighed.
Vi har også fået oplyst, at hvis man sammenligner 2010-scenariet under den nuværende regering med det, der lå under SR-regeringen, og i øvrigt med opfyldelsen af de forudsætninger, der skal være til stede, for at det overhovedet gælder, vil forskellen være, at der i den nuværende regerings 2010-scenario vil være 7.000 færre offentligt ansatte end i den tidligere regerings scenario
Vi har også fået klart dokumenteret
, at tanken og talen om et skattestop for ejerboliger er løs snak.
Det, der her er tale om, er en stigning, hvor alle kommer til at betale 5 pct., og at det kun er dem, som har en stigning, som ligger over 2001-vurderingen plus 5 pct., som har fået gavn af det her.
Der står nemlig direkte i svaret på spørgsmål nr. S 5556, at det således er korrekt, at stoppet for stigninger i ejendomsværdiskatten for indkomståret 2002 kun har haft effekt for boliger, hvor ejendomsværdien pr. 1. januar 2002 steg mere end 5 pct. i forhold til 2001-ejendomsværdien.
I samme svar understreges også den fuldstændig indlysende kendsgerning, som vi har forsøgt at slå fast, nemlig at besparelsen, skattelettelsen, naturligvis er større, jo mere den stiger ud over de 5 pct.
Derfor vil jeg sige, at vi er dybt bekymrede over det, der her lægges frem.
Vi har ikke kunnet få ordentlige svar, vi har ikke kunnet få noget overblik over den samfundsøkonomiske holdbarhed, vi har ikke kunnet få nogen klar fornemmelse af, hvad det økonomiske råderum er
, hvilket også dokumenteres i svaret på spørgsmål 146, bilag 424, i alm. del, hvor det fremgår, at statens indtægter og udgifter kan gå op og de kan gå ned, men det påvirker ikke råderummet, råderummet er sådan en eller anden absolut defineret størrelse, og så skal man bare føre en eller anden politik ved siden af.
Så er det, vi spørger os selv om, hvordan det så kan være, at de der 10,6 mia. kr. nærmest har karakter af, at de står i en kasse ovre i hjørnet, og så kan Dansk Folkeparti komme forbi og øse en milliard op af den osv. osv.
Det holder simpelt hen ikke, og derfor har jeg jo også konstateret, at også de økonomiske vismænd i deres seneste rapport har sagt, at det forslag til skattelettelser, der her ligger, ikke yder det nødvendige bidrag til forøgelsen af arbejdsudbuddet, men tværtimod forværrer den langsigtede økonomiske holdbarhed i den økonomiske politik.
Derfor vil jeg bare sige: Det, der laves her, er halsløs gerning. Vi kan ikke medvirke til det.