runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jann Sjursen (KD), 2004-04-22:
Skal jeg for det første forstå hr. Per Dalgaards ordførertale derhen, at hvis der ikke var nogen udgifter for skatteborgerne forbundet med det her forslag, hvis man kunne påvise, at man f.eks. kunne redde nogle ægteskaber, således at der ikke skulle bygges så mange nye boliger, og det gav færre problemer i skoler osv., så ville Dansk Folkeparti være for?
For det andet: Skal det, at voksne selv må tage ansvar for deres eget liv, forstås sådan, at Dansk Folkeparti principielt mener, at det offentlige skal give nul tilbud til par i forhold til det, der allerede i dag ligger i serviceloven, og som vi i øvrigt nævner i vores beslutningsforslag?
Og for det tredje: Er det Dansk Folkepartis opfattelse, at der overhovedet ikke er en efterspørgsel efter rådgivningstilbud af den her karakter?
Per Dalgaard (DF), 2004-04-22:
Der findes snart ikke den opgave i hverdagen, som nogle ikke mener at samfundet skal tage sig af.
Intet er for småt eller for specielt til, at samfundet skal blande sig, det være sig rådgivning, tilrettelæggelse, vejledning osv.
Endnu en opgave foreslås der her at samfundet eller rettere skatteborgerne skal betale for.
Jeg er sikker på, at alle beklager den relativt korte lunte, folk har i dag, for så vidt angår en opløsning af et parforhold.
Hvis der ikke er børn involveret, er sagen helt klar.
Så kan folk gøre, som de har lyst til.
Men er der børn i et parforhold, har jeg ofte fra denne talerstol sagt, at ved en skilsmisse er én ting sikkert, nemlig at børnene bliver taberne, selvfølgelig undtaget de åbenlyse tilfælde, hvor der er groft misbrug eller vold involveret i et forhold, hvor det er helt sikkert, at børnene vil være bedre stillet, ved at en voldelig far f.eks. forlader selskabet. Hele den her sag har to sider.
Skal samfundet konstant blande sig, eller skal vi sige, at folk er så voksne, at de må klare udfordringerne selv?
Jeg tror mere på det sidste.
Der må være en måde, hvorpå man kan tilrettelægge hverdagens opgaver og udfordringer, og vi tror i Dansk Folkeparti ikke på, at man hele tiden skal vejledes og rådes.
Vi tror på, at det gør folk passive.
Det gør dem ligeglade med sig selv og deres liv, fordi der altid er en pædagog, en rådgiver eller en psykolog, der skal løse ens problemer.
Vi tror på, at folk kan selv.
De skal blot vide, at de skal tage vare på deres eget liv, at det f.eks. er deres ansvar at opdrage børnene, og at de har alle de muligheder, de kan ønske sig for at få en god tilværelse.
En sådan melding fra os om, at ansvaret rent faktisk ligger i parforholdene, hos forældrene, tror jeg mere på end den der evindelige gøren folk til klienter.
Der findes i øvrigt i dag mange muligheder for at få hjælp fra folk, der må anses for at vide noget mere om sjælens pleje.
Jeg tænker her på f.eks. præsterne.
Det er vel egentlig også en del af en præsts opgave at tage sig af sognebørnene.
Eller lægen, han har sikkert også noget godt at sige i forbindelse med et skrantende parforhold.
Som forslagsstillerne selv skriver i forslaget, har kommunen allerede i dag en vis forpligtelse til rådgivning.
Det gælder også statsamtet, selv om sidstnævnte jo først træder til, når skilsmissen er et faktum.
Selv om vi i Dansk Folkeparti helst ser, at amterne skal nedlægges helt og totalt, må man jo kunne bruge dem i de her tilfælde til en eller anden form for anonym rådgivning.
Man kunne f.eks. bede amterne om at sløjfe nogle af alle de dyre opgaver, de har påtaget sig, og så indgå mere i en eller anden form for parrådgivning, hvorved skatteborgerne ikke bliver påført nogen ekstraudgifter.
Det ville være en udmærket model her de sidste par år, amterne eksisterer. Dansk Folkeparti kan, som det måske fremgår, ikke støtte forslaget.
Lissa Mathiasen (S), 2004-04-22:
Da vores ordfører, fru Sandy Brinck, ikke har mulighed for at være til stede, skal jeg på hendes vegne fremlægge Socialdemokratiets holdning til forslaget her.
Det ville jo være skønt, om vi i stedet for at diskutere denne her form for lovgivning kunne sige: Og så levede de lykkeligt i deres ægteskab til deres dages ende.
Der er ingen tvivl om, at skilsmisser i nogle tilfælde tærer på børnene.
Samtidig må vi også sige, at det ikke i alle tilfælde, som jeg også hører at forslagsstillerne selv siger, er den store ulykke hverken for børnene eller for forældrene, at et miserabelt familieforhold med kiv og strid ophører.
Parforhold og den kærlighed, som binder mennesker sammen, kan vi ikke selv med den bedste politiske vilje stemme om, ej heller bestemme over.
Det er altså noget af det allermest private, jeg umiddelbart kan komme i tanke om.
Derfor er det også nødvendigt at sige, at det personlige ansvar i meget høj grad må slå igennem her.
Det personlige ansvar gælder ikke mindst enhver forælders ansvar over for børnene.
Man må gøre en indsats for at skåne børnene, dels ved at forsøge at få samlivet til at fungere, dels ved at gøre et familiebrud så lempeligt som muligt.
Vi synes, det er en privat sag.
Det synes også at være Kristendemokraternes holdning et stykke hen ad vejen.
I hvert fald henvises der i forslaget til private organisationer, som kan forestå parrådgivning, og der skrives også, at rådgivning skal foregå ved opkrævning af brugerbetaling.
Så man kan spørge: Hvad er det egentlig, der er nyt?
Der eksisterer parrådgivning i privat regi i dag, og der opkræves brugerbetaling.
Derudover synes jeg også, at det er værd at understrege, at vi altså også i offentlig regi har ting, der fungerer.
Socialdemokratiet er af den opfattelse, at vi sådan set er dækket godt ind, og at vi i de her sager i høj grad må henholde os til, at der altså er ting her i livet, som man også selv må tage et ansvar for.
Jeg skal ikke lægge skjul på, at vi godt kunne ønske os, at flere forældre ville bruge kræfterne på at få samlivet til at fungere, inden det var for sent. Det kræver noget, og der skal investeres, men jeg tror faktisk, at det ville være en god investering ikke mindst for børnenes skyld.
Man har altså også muligheden for, hvis man ikke mener, at man selv kan løse problemerne, enten via mulighederne inden for sociallovgivningen, der er beskrevet her, eller via private organisationer at kunne benytte sig af de tilbud og få relevant parrådgivning.
Én ting står i hvert fald fast: Parforhold, kærlighed, er ikke noget, man får hos kommunen.
Vi kan ikke støtte forslaget.
Inge Dahl-Sørensen (V), 2004-04-22:
Jeg står jo og får den tanke, at så er der nogle, der her kan høre, at der er en niche.
Hvis der virkelig er alle de mange par på en venteliste, er der jo grobund for at tage sådan noget op.
Men det kræver selvfølgelig, at de personer, som har det problem, selv vil betale.
Det er klart.
Men det har man vel også en motivation for.
Hvis man virkelig står i en sådan situation, vil man vel også gøre alt.
De personer, der kommer, er dem, der vil gøre en indsats.
De andre kommer ikke.
Jann Sjursen (KD), 2004-04-22:
Jamen de institutioner, der er tilbage, efter at Ægteskabs- og Skilsmissehjælpen måtte lukke, f.eks. Mødrehjælpen i bl.a. Odense, som gør et ufattelig godt stykke arbejde, som jeg ser det, har jo ventelister.
Folk er motiverede for at komme.
De må vente i måske 1 år for at få den hjælp, som de gerne vil have, netop fordi de ikke går til præsten - det kan man så synes er en skam - eller fordi de ikke går til venner eller familie, eller hvad det kunne være.
Det gør de ikke.
De søger til de tilbud, der rent faktisk er, men de må så vente 1 år, som de f.eks. må i Odense.
Så kan man selvfølgelig godt sige, at det ikke er en statslig opgave, og lukke øjnene for konsekvenserne af det.
Det er o.k., hvis det er det, Venstre vil.
Jeg synes bare, det er ganske utroligt, når vi måske på den anden side af en skilsmisse skal åbne øjnene for de store konsekvenser, det har, ikke for alle, men for nogle af de skilsmissebørn, som bliver klemt, og for så vidt også for nogle af de voksne, der bliver klemt.
Men o.k., så må vi så sige, at vi må tage fat der.
Flemming Oppfeldt (V), 2004-04-22:
I betænkningsbidraget noterer Socialdemokratiet, at partiet vil undlade at stemme til dette lovforslag, og i betænkningsbidraget noterer Socialdemokratiet også, at partiet går ind for et reelt frit valg af hjemmehjælpen.
Ved førstebehandlingen forstod jeg af debatten, at Socialdemokratiet vil afskaffe loven om frit valg af hjemmehjælp, og derfor synes jeg, at ud over at få at vide, at Socialdemokratiet undlader at stemme til lovforslaget, må det være vigtigt at få at vide her ved tredjebehandlingen: Vil Socialdemokratiet afskaffe det frie valg af hjemmehjælp, hvis man en dag får mulighed for det?
Det står ikke særligt klart for mig, hvad det egentlig er, Socialdemokratiet ønsker.
Lovforslaget her er en forenkling af den oprindelige fritvalgslov, som Socialdemokratiet stemte for.
Ændringen er en afbureaukratisering af den oprindelige fritvalgslov, som Socialdemokratiet har ønsket skulle afbureaukratiseres, men den ændring undlader Socialdemokratiet at stemme til, og nu spørger jeg bare helt sagtmodigt: Går Socialdemokratiet stadig ind for den oprindelige fritvalgslov, eller er man imod den?
Hvis man er imod den, er man jo imod det frie valg.
Per Dalgaard (DF), 2004-04-22:
Nej, den konklusion kan man ikke drage af det, jeg har sagt her, og det ved hr. Frode Sørensen sikkert også helt udmærket.
De hastighedsbegrænsninger og restriktioner, vi har i øjeblikket, synes jeg er helt fine, men at gennemføre en generel hastighedsbegrænsning på 30 km/t., hvor der måtte være et plejehjem eller en skole, der f.eks. ligger et godt stykke inde på en sidevej, det finder vi er overdrevet.
Det vil jeg gerne overlade til det kommunale selvstyre at vurdere, og det er jeg helt sikker på at de gør efter bedste evne.
Der, hvor der mangler en trafikplan for kommunen, kan jeg igen kun opfordre borgerne til at skubbe på.
Det er trods alt borgerne, der i den sidste ende bestemmer, hvem der skal sidde i sådan en kommunalbestyrelse.
Margrete Auken (SF), 2004-04-22:
Når jeg som supplement til vores betænkningsbidrag lige vil henlede Folketingets opmærksomhed på denne sag, skyldes det, at den ikke er ualvorlig.
Jernbanesikkerhed og hele sikkerhedsmyndigheden har været udsatte parter af vores offentlige luftfarts- og jernbanetransportsystem.
De er blevet mast og klemt og tromlet og trynet i mange situationer, og vi har indimellem set, hvordan folk med ret megen magt har kostet rundt med nogle, der åbenbart kunne kostes rundt med, ikke mindst i Jernbanetilsynet.
Da vi op til førstebehandlingen af dette lovforslag fik et af de dristigste svar, jeg nogen sinde har set, nemlig det, der kom fra Jernbanetilsynet, som udtrykte bekymring over den sammenblanding af myndigheder, der var tale om i forslaget, råbte vi op om det ved førstebehandlingen, og det gjorde flere af de øvrige partier også.
Men jeg synes ikke, vi har fået tilfredsstillende svar, og jeg synes, vi stadig står med et kanonstort problem.
Det er jo meget godt, at man siger, at man ikke har tillid til den og den myndighed, og om jeg ikke synes, det er en fremragende regering, vi har.
Jo, bevar mig vel!
Men jeg synes nu ikke, at udbydere har været så fremragende, hverken på jernbane- eller luftfartsområdet, at det vil være langt det mest betryggende, at de er helt fritgående og selvstændige, og derfor stemmer vi imod lovforslaget og advarer om, at tingene ikke er i orden.
Jeg håber, vi aldrig nogen sinde kommer i en situation, hvor jeg kan sige: Hvad sagde jeg?
Sandy Brinck (S), 2004-04-22:
Jeg er selvfølgelig ked af, at det kan virke forvirrende på en ellers garvet parlamentariker, at et parti kan være imod noget og holde fast i noget andet, men det vil jeg bare lade stå.
Jeg vil primært svare på det sidste, fru Eva Kjer spurgte til, nemlig hvad vi vil svare borgerne derude.
Vi vil sige til borgerne derude: Vi vil udvide jeres frie valg, og vi vil udvide det på den måde, at vi giver jer mulighed for at kunne købe tilkøbsydelser, også hos det offentlige.
Vi synes faktisk, det er sørgeligt, at fru Hansen, som vælger at få sin hjemmehjælp fra det offentlige, ikke kan købe tilkøbsydelser, så det er den samme person, der kommer i hjemmet, og man kun behøver at henvende sig ét sted.
Det siger Venstre nej til.
Vi vil udvide det frie valg således, at fru Hansen ikke alene kan vælge mellem sin egen kommunale og en eventuel privat leverandør, men også kan vælge mellem sin egen kommune og nabokommunen.
Det betyder faktisk noget for den del af befolkningen, som bor i de kommuner, hvor man ikke har kunnet få private leverandører, men også det har Venstre sagt nej til.
Eva Kjer Hansen (V), 2004-04-22:
Jeg er efterhånden lidt forvirret over, hvad der egentlig er Socialdemokratiets politik på området.
Jeg kan forstå, at der er noget, man er imod, og at der er noget, man alligevel godt vil holde fast i, men samlet set er det vel udtryk for, at Socialdemokratiet simpelt hen har fortrudt den linje, man selv lagde for dagen i forbindelse med afstemningen om loven.
Sagen er jo, at forudsætningen for, at man kan give borgerne en reel valgmulighed, er, at man klart beskriver, hvad servicen går ud på, at man fastlægger det kommunale serviceniveau og gør det klart, gennemskueligt og synligt for borgerne, hvad man bruger ressourcerne til.
Det undrer mig, at Socialdemokratiet lægger afstand til, at kommunerne skal stilles de krav, og at vi på den måde følger op på, at der skal være nogle klare kvalitetsstandarder, og det undrer mig også såre, at Socialdemokratiet i forbindelse med finanslovforhandlingerne også har fremsat forslag om, at der skulle spares 150 mio. kr. på området.
Mit spørgsmål til fru Sandy Brinck er: Hvad er Socialdemokraternes besked til de borgere, der i større eller mindre omfang benytter det frie valg i kommunerne i dag?
Er beskeden til dem, at den mulighed skal de alligevel ikke have?
Sandy Brinck (S), 2004-04-22:
Jeg kan forstå, at man godt kan tage korte bemærkninger, selv om jeg overhovedet ikke er ordfører på lovforslaget, men fred være med det.
Vi stemte for fritvalgsloven første gang, men så så vi, hvor meget bureaukrati den har medført, og hvor mange visitatorer og administratorer, og hvad ved jeg, der er ansat for den halve milliard, som skulle være en ældrepakke, men blev en bureaukratipakke.
Det er det, vi har fortrudt at vi stemte for, det er sådan, det forholder sig.
Jeg holder lige en pause for at være helt sikker på, at den gik ind.
Så spørger fru Eva Kjer Hansen, om vi er imod, at ældre skal vide, hvad de kan få: Nej, det er vi ikke.
Men som Venstre også godt ved, fordi vi rent faktisk har fremsat et beslutningsforslag, som er blevet behandlet her i Folketingssalen, synes vi, det har taget overhånd.
Vi synes, der er bruges alt for megen tid og alt for mange kræfter på at skrive og skrive og skrive i stedet for at have tillid til, at personalet og borgeren rent faktisk godt kan finde ud af, hvad det er, der skal foregå i borgerens eget hjem.
Det er ret vigtigt at huske på, at vi jo har at gøre med borgere, som er fuldt ud myndige.
Bare fordi man er gammel, er man jo ikke umyndiggjort, og derfor synes vi, man i højere grad skulle gå over til at have tillid til, at de også kunne være myndige i diskussionen og beslutningen om, hvad der skal laves i deres eget hjem.
Eva Kjer Hansen (V), 2004-04-22:
Er Socialdemokratiet imod, at kommunerne skal beskrive, hvad hjemmehjælpen går ud på?
Og er Socialdemokratiet imod, at det skal være synligt og gennemskueligt for borgerne, hvad det er for en service, der leveres på området?
Sandy Brinck (S), 2004-04-22:
Det er altså en meget mærkelig måde at diskutere på.
Hr. Oppfeldt får det til at fremstå, som om lovforslaget kun har ét formål, men hr. Oppfeldt ved udmærket, at som sædvanlig har regeringen puttet flere ting sammen i det samme lovforslag.
Men for at gøre diskussionen kort og præcis: Vi er ikke imod det frie valg, næh, vi vil tværtimod gøre det reelt.
Men Venstre har altså afstået fra at gå i diskussion med os om at give et reelt frit valg over kommunegrænsen, så de borgere, som i dag ikke har noget at vælge imellem, rent faktisk får noget at vælge imellem, og det kan vi kun beklage.
Men man skal ikke beskylde os for at være imod det frie valg.
Flemming Oppfeldt (V), 2004-04-22:
Jeg må bare konstatere på vegne af Venstre, at det er yderst tvivlsomt, om Socialdemokratiet ønsker at opretholde det frie valg på området, for det, Socialdemokratiet henviser til som bureaukratisk bøvl, er jo en række godkendelsesordninger for de private virksomheder, som Socialdemokratiet selv oprindelig var interesseret i skulle godkendes efter en ganske særlig procedure.
Nu argumenterer Socialdemokratiet med, at disse godkendelsesordninger har været meget bureaukratiske, og så prøver vi at forenkle dem noget, men det vil Socialdemokratiet ikke stemme for.
Sandy Brinck (S), 2004-04-22:
Jeg forstår det sådan, at hvis man ikke kan lide regeringens måde at lave frit valg på, synes man simpelt hen ikke, at mennesker skal have frit valg, men det var dog en mærkelig måde at argumentere på.
Hr. Oppfeldt har forstået det fuldstændig korrekt.
Vi stemte for loven første gang, men så har vi set, hvad den har medført af bureaukratisk bøvl.
Vi har set, at en tredjedel af landets kommuner ikke har kunnet få private leverandører på markedet, og det vil sige, at en masse ældre, som troede, at de skulle have en bedre hjemmehjælp, tværtimod har oplevet, at pengene er gået til bøvl, og rigtig mange af dem har oven i købet måttet tage til takke med, at de ikke har fået nogen som helst valgmuligheder.
Derfor har vi flere gange i løbet af processen spurgt Venstre, om det ikke var en idé at lave frit valg over kommunegrænsen, så de borgere, som ikke har mulighed for at vælge mellem en privat og en offentlig leverandør, dog i det mindste kunne vælge mellem flere offentlige leverandører.
Men det ville Venstre ikke være med til.
Jeg kunne jo konkludere på samme måde, som hr. Oppfeldt gjorde før: Når Venstre ikke kan lide den socialdemokratiske udgave af frit valg, kan Venstre ikke lide frit valg.
Men så langt vil jeg ikke synke i argumentationen, og jeg synes heller ikke, der er nogen grund til at gentage hele førstebehandlingen, blot fordi hr. Oppfeldt åbenbart har sovet i timen.
Da vores ordfører på lovforslaget, fru Grete Schødts, desværre ikke kan være til stede i dag, skal jeg blot gentage det, vi har sagt adskillige gange - også mens hr. Flemming Oppfeldt har lyttet - nemlig at vi synes, at borgerne skal have mulighed for at vælge mellem flere forskellige ting.
Venstre vil jo ikke være med til at give frit valg over kommunegrænsen, så de borgere, der bor i den tredjedel af landets kommuner, som ikke har fået en privat leverandør, reelt har noget at vælge imellem.
Det er en diskussion, vi har haft rigtig mange gange, og jeg håber, at det hermed er fuldstændig klart for hr. Flemming Oppfeldt, hvad det er, Socialdemokratiet mener på dette punkt.
Lissa Mathiasen (S), 2004-04-22:
Jeg kan ikke lade være med at sige, at i sidste uge hørte jeg fra Dansk Folkepartis side, at de sidste 50 år har vi haft socialdemokratisk ledede regeringer, så jeg vil godt takke hr. Per Dalgaard, når han siger i dag, at Danmark alligevel er et af de bedste steder at leve.
Så er det jo godt, at vi har haft styret i så mange år, som vi trods alt har, om end det ikke har været i alle de sidste 50 år.
Så siger hr. Per Dalgaard, at et barn har ret til både en far og en mor.
Betyder det, at Dansk Folkeparti også er imod, at enlige kan adoptere?
Ellers er der jo ingen logik i det udsagn.
Inge Dahl-Sørensen (V), 2004-04-22:
Jo, det viser i hvert fald, at vi kan hjælpe dem, der er motiveret for parrådgivning.
Det er der ingen tvivl om.
Men der findes jo andre muligheder.
Det var jo ikke kun Ægteskabs- og Skilsmissehjælpen, som klarede hele landets problemer.
Der findes for dem, der vil, muligheder for at få hjælp.
Jeg kan selvfølgelig nævne præsten.
Men rådgivning som sådan viser sig jo at være en god idé, hvis man selv ønsker det, og hvis man selv er motiveret for det.
Helge Adam Møller (KF), 2004-04-22:
Nu hørte jeg ikke de sidste par sætninger, men umiddelbart kunne jeg ønske, at jeg kunne sige alt det, fru Pernille Rosenkrantz-Theil sagde, lige så smukt og lige så godt, for det er jeg da enig i.
Det vigtigste for ethvert barn er selvfølgelig, at det vokser op i et trygt miljø og med nogle forældre, uanset om det er en enlig mor eller en enlig far, som giver det tryghed og giver det den ballast, som fru Pernille Rosenkrantz selv beskrev.
Det er jeg fuldstændig enig i.
Når alt det er tilgodeset, er det allermest ideelle, at hvis der er to forældre - det er der jo ikke altid, for der er både enlige fædre og enlige mødre - at det er en af hvert køn.
Da vi har langt flere forældre, der står i kø for at adoptere børn, hvorfor så ikke give de få børn, der kan få et forældrepar, det ideelle?
Det er mit udgangspunkt.
Men jeg synes, det var flot sagt, og det kan jeg helt tilslutte mig.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-04-22:
... eller dømmes halvdelen af de danske børn ...
Jeg mener jo som udgangspunkt, at det ideelle for et barn er at have kærlige forældre, for hvem det vigtigste i verden er at sørge for, at barnet har det godt.
Det mener jeg er et ideal.
Så mener jeg, at der i hver evig eneste familie er nogle forskellige forhold, man skal tage hensyn til.
Hvis man er en rig familie, har man en opgave i at lære sine børn, at det ikke er alle mennesker, der er lige så godt stillet.
Hvis man har børn og har et fattigt udgangspunkt, kan det være væsentligt at bruge lidt ekstra tid på at forklare børnene, hvorfor der ikke er råd til at tage på tur sammen med alle de andre børn.
Hvis man kommer fra en tosproget familie, kan det være væsentligt at bruge tid på at slå bro over de to kulturer, og sådan kunne jeg i virkeligheden blive ved. På den måde er der i alle familier nogle ekstra opgaver.
På samme måde vil der, hvis det er to mænd, der har en datter, være en ekstra opgave at løfte i forhold til, at datteren får en meget tæt relation til kvinder, ligesom en enlig mor, en fraskilt mor, vil have en opgave i forhold til at skabe relationer til en mand.
Det, der er min pointe med det her, er, at det ideelle set med Enhedslistens briller er, at der er kærlige, voksne mennesker, og at der er forældre, som sætter barnet i centrum. Derfor vil jeg i virkeligheden spørge igen: Kan det ændre hr. Helge Adam Møllers udgangspunkt, at man skal have en mor og en far ...
Helge Adam Møller (KF), 2004-04-22:
De, der ikke selv er mødre eller fædre endnu, kender vel også det arbejde, vi normalt gør ude i daginstitutioner og i folkeskoler, hvor vi siger, at det er kedeligt, hvis en folkeskole kun består af mandlige lærere eller kun har kvindelige lærere, for ethvert barn har brug for det modspil, som man typisk får af to af forskelligt køn.
Jeg husker meget tydeligt, da jeg første gang for 25 år siden var 12 timer i praktik på en daginstitution som nyvalgt socialudvalgsmedlem.
Jeg var den eneste mand, der kom derhen, og drengene hang på mig hele den dag.
Det var jo ikke, fordi de kvindelige pædagoger ikke var engagerede og dygtige og omsorgsfulde og kærlige, men nogle af drengene manglede altså det mandlige modspil, en, de kunne spille fodbold med og kravle i træer med osv.
Det er der nogle kvinder der kan, men indimellem er mænd bedre.
Så det er bare en helt naturlig del.
Vi giver dem noget forskelligt, og derfor er det optimale for et barn at få noget både fra en kvinde og en mand.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-04-22:
Jeg er fuldstændig enig i hr. Helge Adam Møllers udgangspunkt, at alle mennesker ikke har ret til at få et barn.
Det er udgangspunktet.
Det vil altså sige, at der ikke ligger
en eller anden universel ret til, at alle mennesker skal have mulighed for at få et barn.
Så langt er vi helt enige.
Men jeg bliver nødt til at bede hr. Helge Adam Møller uddybe, hvorfor det er det mest ideelle at have en mor og en far.