Marianne Jelved (RV), 1998-11-19:
Jeg vil gerne kvittere for denne anledning til, at vi her i Folketinget får mulighed for at drøfte den økonomiske og finansielle krise.
Det førte til, at tilliden til de asiatiske økonomier blev svækket, og vi har set, at en ond cirkel med kapitalflugt og et selvforstærkende fald i valutakurserne er blevet sat i gang.
Krisen kan på en lidt forenklet måde ses som en
overinvesteringskrise.
Mange asiatiske lande havde opnået høj vækst, bl.a. hjulpet på vej af de udenlandske investeringer.
Landene fik dog op igennem 1990'erne stigende økonomiske balanceproblemer, fordi inflationen lå over udlandets, og fordi man samtidig havde en fast valutakurs i forhold til dollaren, og dollaren blev i den periode styrket.
Dermed skete der jo noget med landenes konkurrenceevne.
Udviklingen på deres betalingsbalance blev uholdbar, og set i bakspejlet kan man set, at finans- og pengepolitikken ikke blev brugt nok for at imødegå og forebygge den udvikling i tide.
Den stærke økonomiske vækst og opgangen i investeringerne gjorde det lettere at låne penge af udlandet, og derfor blev det til en god forretning for bankerne at optage korte lån til lav rente og låne videre med længere løbetid og højere rente.
Og de lave låneomkostninger førte til, at der blev lånt ud til projekter, som kun var rentable, så længe kurven gik én vej, nemlig en stigende vækst og højere aktiekurser.
Det gælder f.eks. de mange investeringer
på ejendomsmarkedet.
Og man kan se, at der blev gjort alt for lidt ved vurdering af kreditværdighed og risici.
Man kan også kalde det dårlig forretningskultur i nogle lande.
Det viste sig ved, at der var uklare forbindelser mellem banker og virksomheder, mellem stat og erhvervsliv.
Der var også udbredt korruption, og det medførte, at der er blevet givet lån til formål, som langtfra var kreditværdige.
Endelig er det nødvendigt at påpege, at flere asiatiske lande havde problemer med overvågning af deres finansielle sektor.
Der var alt for svagt tilsyn med institutionerne, og der var mangel på overblik over gældsbyrden, og det skyldes bl.a., at der mangler principper for god regnskabsførelse, revision og indberetningspligt.
Det er altså en meget forskelligartet række forhold, som er grundlaget for eller årsagen til krisen i Asien.
Krisen har forplantet sig til Rusland og Latinamerika, og man må formode, at Rusland under alle omstændigheder ville være kommet ud i en krise, som ville ligne den, Rusland er i i dag.
Krisen har også præget det, man kalder en negativ forventningsdannelse, og tilbagegangen i Asien og Rusland har samtidig betydet en mindre handel som helhed i verden.
Og særlig hårdt er det gået ud over eksporten til de kriseramte lande, og det rammer alle økonomier, også Danmarks og EU's.
Krisen har på den anden side også medført et pres nedad
på renteniveauet i USA og Europa
Og det har selvfølgelig generelt medvirket til at dæmpe de negative konsekvenser af krisen.
Rentefaldet skyldes det, jeg havde nær sagt, kendte fænomen, at når der er usikkerhed for investorerne, søger kapitalen til det, man kalder sikker havn, og det er i disse år Europa og USA.
Væksten globalt skønnes at blive påvirket negativt, og det vil sige, at de tal, vi har for vækstskønnet for 1999, igennem sommeren og efteråret er blevet justeret ned nogle gange.
For EU er der en negativ effekt på ½ pct.
Og når der er en mindre påvirkning i EU, end der er på det globale marked, hvor man venter en nedgang på 1½ pct. i 1999, så skyldes det jo, at EU har en meget stor indre handel inden for EU's egne grænser - vi handler med hinanden - og det skyldes det lave renteniveau og også de lave importpriser, som jo også er en konsekvens af den finansielle krise.
Jeg vil bare nævne energipriserne som et eksempel på det.
Årsagen til kriserne er faktisk klarlagte, og derfor er det jo også relativt enkelt, skulle man mene, at forholde sig til, hvilke initiativer der er brug for for at forebygge den slags kriser i fremtiden.
Her er jeg fuldstændig enig med hr. Frank Aaen, selv om jeg ikke ved, om vi indholdsmæssigt kunne blive enige, når har påpeger behovet for reguleringer af en lang række forhold.
Jeg tænker her specielt på regulering af den finansielle sektor og tilsynet med den.
Det skal jeg vende tilbage til.
På Valutafondens årsmøde, Verdensbankens årsmøde, i begyndelsen af oktober i Washington var krisen det centrale tema.
Og der var bred opbakning hos de 182 medlemslande til at arbejde for tre centrale forhold, nemlig en forbedret overvågning af den økonomiske udvikling af de finansielle institutter og for det andet større gennemsigtighed og åbenhed omkring økonomiske data.
Hvis jeg skal give et eksempel, så oplyser den danske Nationalbank en gang om måneden valutareservens størrelse.
Det er ikke almindeligt, men det ville være en fordel for vurderinger af den økonomiske udvikling i et pågældende land.
For det tredje er der enighed om, at der er stærkt behov for et styrket finansielt tilsyn.
Inden for de seneste par uger har en gruppe af industrilande - dem, vi kalder G7-landene - og alle EU-landene bidraget til en international hjælpepakke til Brasilien.
Man kan sige, at det, der sker nu, i virkeligheden er en udmøntning af nogle af de forslag, der blev drøftet på Valutafondens årsmøde i begyndelsen af oktober.
Der er sammensat en pakke på 42 mia. dollars til støtte for et treårigt genopretningsprogram, som Valutafonden og Brasilien har færdigforhandlet, og pakken er jo sammenbragt af forskellige bidrag, også Danmark har bidraget i størrelsesordenen 50 mio. dollars. Selv om der fortsat kan komme negative nyheder fra de internationale markeder, er der andre lyspunkter end Brasilienpakken, som tyder på, at den internationale økonomiske situation er ved at stabilisere sig.
Valuta- og aktiekurserne på de fleste nye markeder har rettet sig de seneste uger.
Det meget høje renteniveau på de nye markeder er faldet igen.
Den japanske regeringen vedtog i oktober en omfattende pakke til at løse problemerne med nødlidende lån i den finansielle sektor i Japan
De sydasiatiske landes produktion er blevet billigere af det, der er sket.
Når deres valutaer devalueres, så får de jo en konkurrencefordel i første omgang, og det betyder, at der er billigere importvarer fra USA og Europa.
Det, der er meget centralt, er, at USA og Europa ikke reagerer med protektionisme, men tværtimod åbner op for øget handel med de nye markeder og dermed medvirker og bidrager
EU bidrager selvfølgelig også på sin måde, især ved at koordinere medlemslandenes økonomiske politik, og det bidrag sker jo ved, at EU fungerer som en økonomisk enhed.
Det, at vi trækker på samme hammmel i de 15 EU-lande på det indre marked og gennem den økonomisk stabilitetsorienterede politik, skaber et godt grundlag for, at vi kan medvirke til krisens løsning; dels ved at sikre en stabil økonomisk udvikling i Europa og dels ved at spille en aktiv rolle i hjælpen til de kriseramte økonomier.
Og derfor er forespørgselsdebattens tema jo også et tema, der er på EU's dagsordener på de møder, jeg bl.a. deltager i. Det er helt centralt for EU at sikre, at bl.a. Østbanken og andre internationale fora fastholder deres engagementer i bl.a. Rusland for at bidrage til at øge mulighederne for de små og mellemstore virksomheder - for at tage et eksempel - så de kan fortsætte med at blive etableret og udvikle deres muligheder.
For den danske økonomis situation er det således, at krisen jo svækker vores eksportmuligheder.
Og når vi samtidig har en relativt stærk vækst i den hjemlige efterspørgsel - både den private og den offentlige - så betyder det jo, at der lægges ekstraordinært pres på betalingsbalancen.
Der er selvfølgelig fortsat en risiko for, at krisen også kan påvirke handelen imellem industrilandene.
Vurderingen har hidtil været, at der er en underliggende solid fremgang i den indre efterspørgsel, især i Europa og formentlig også i USA, og der er i dag ikke noget grundlag for, at regeringen skulle ændre den opfattelse, som også fremgår af den seneste økonomiske oversigt.
Det rentefald, der er relativt i den danske økonomi, som jo også er en følge - altså rentefaldet - af den internationale krise, er selvfølgelig normalt en fordel.
Men som økonomiminister kunne jeg jo godt ønske mig, at rentefaldet ikke var så stort i en konjunktursituation, hvor vi har en for stærk efterspørgsel indenlands.
Men renten er ikke noget, vi i regeringen og Folketinget beskæftiger os med.
Det er Nationalbankens anliggende, og Nationalbanken fører den rentepolitik, der er nødvendig, for at vi kan holde en stabil kronekurs.
Fastkurspolitikken - dvs. stabil kronekurs i forhold til D-marken og de andre kernevalutaer i EU - er jo et centralt grundlag for den økonomiske politik, der har været ført i Danmark i mere end 15 år.
Og en sådan fastkurspolitik forudsætter det, man kalder en stabilitetsorienteret økonomisk politik med tilhørende strukturreformer, som skaber de bedste muligheder for en stabil økonomisk udvikling og dermed også en stabil, stigende beskæftigelsesudvikling.
Det er helt centralt, at vi holder fast i det.
Det er regeringens politik.
Internationalt vil regeringen arbejde for at støtte de initiativer, som skal tages via Valutafondens arbejde med at sikre og udbrede - sagt i den anden rækkefølge udbrede og sikre bedre international standard for den finansielle virksomhed, bedre tilsyn og åbenhed over for, hvordan vi forholder os til hedgefonde i offshore-centre.
Det er selvfølgelig uacceptabelt, hvis vi får generelle retningslinjer, som efterleves, jeg havde nær sagt, på normal vis, og at vi så har nogle enklaver, hvor man ikke retter sig efter de internationale standarder.
Så det vil vi arbejde stærkt for.
Vi vil også vurdere, om der er muligheder for, at den type långivning, som hedgefondene er udtryk for, kan veje tungere, når man risikovurderer de finansielle kreditgivere, end de gør i øjeblikket. Vi vil også arbejde for, at den løbende rådgivning og overvågning bliver effektiv, og især støtte det, der er sat i gang omkring Valutafonden: at der sker en ekstern evaluering af Valutafondens arbejde.
Man skal være opmærksom på, at Valutafonden ofte arbejder under meget stramme tidsforhold.
På mange måder er der jo ikke forskel på en bankkrise i Danmark, uanset det kan være en lille bank, og så når Korea er i krise.
Der er brug for meget hurtige reaktioner.
Og i tilfælde af Korea kan jeg oplyse, at Valutafonden havde 4 dage til at sammensætte et program.
Til gengæld må man også sige, at Korea er et af de lande, der først fik stabiliseret sin situation og nu er på vej op igen.
Men det er klart, at vi er nødt til hele tiden at vurdere og lære af erfaringerne, også omkring Valutafonden.
Rusland er et særligt problem, som Valutafonden selvfølgelig stadig væk skal være involveret i, men hvor der også ligger et stort ansvar for de store økonomier - det er USA, Japan og EU - for at hjælpe på den bedst tænkelige måde, og det er selvfølgelig også regeringens politik at støtte op om det. Tiden tillader ikke flere eksempler.
Jeg lytter gerne til ordførerne, og vi kan få en debat om det.
Forhandling