Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-05-27:
Anmelderne af denne forespørgsel fra Dansk Folkeparti spørger til, hvilke konkrete initiativer regeringen forbereder for at forbedre forholdene for landets demente.
Det giver mig anledning til at redegøre for initiativer på sundhedsområdet vedrørende indsatsen for patienter med demens.
Efterfølgende vil socialministeren redegøre for initiativer på det sociale område for demente borgere.
At det bliver i den rækkefølge afspejler, at det er en nødvendig forudsætning for at støtte og pleje de demente og deres pårørende, at de er fundet, diagnosticeret og sat i behandling, hvor behandling er mulig.
Som sagt: Forespørgslen giver mig anledning til at redegøre for de initiativer, der allerede er taget på demensområdet de senere år.
Der har nemlig været meget fokus på sundhedsvæsenets indsats over for de demente.
I begyndelsen i erkendelse af, at alt for mange demente aldrig var blevet ordentlig udredt og enten sad ubehandlet og måske glemt på et plejehjem, som en af de mere besværlige beboere, eller var glemt i eget hjem med stor belastning og nedslidning af de pårørende til følge, typisk en ægtefælle. Denne erkendelse var bl.a. baggrunden for de finanslov- og satspuljeaftaler, der siden slutningen af 1990'erne har givet demensindsatsen både på sundhedsområdet og det sociale område en saltvandsindsprøjtning.
Sundhedsstyrelsen udsendte i december 2001 en redegørelse med anbefalinger for sundhedsvæsenets tilrettelæggelse af indsatsen vedrørende diagnostik og behandling af demens.
Kort fortalt går anbefalingen ud på, at udredningen starter hos de praktiserende læger i overensstemmelse med den kliniske vejledning, de praktiserende lægers videnskabelige selskab udsendte i 1999,
For demens kan være mange sygdomme, og nogle af patienterne er slet ikke demente, men fejler noget andet, som måske oven i købet kan helbredes.
For disse patienter er en ordentlig udredning selvfølgelig meget, meget vigtig. Men også demens kan i dag i stigende grad behandles med medicin.
Der er udviklet præparater, som kan udsætte demensen i en periode og dermed udsætte det tidspunkt, hvor patienten bliver egentlig plejekrævende.
Ikke mindst kan medicin
i nogle tilfælde altså gavne patienternes livskvalitet i en længere periode, end hvis der ikke behandles.
Det er også her vigtigt, at de demente findes og udredes så tidligt som muligt, for indtil videre er det især demens i de tidlige faser, medicinen virker på.
Med aftalen om amternes økonomi for 2002 fik amterne 150 mio. kr. bl.a. til indsatsen vedrørende demens, og det blev aftalt, at amterne inden udgangen af 2002 skulle udarbejde retningslinjer for demens på baggrund af Sundhedsstyrelsens udmeldinger. Jeg har modtaget en status fra Amtsrådsforeningen for sundhedsvæsenets indsats på demensområdet.
Foreningen har i januar i år spurgt amterne, hvor langt de er kommet med hensyn til at gennemføre kliniske retningslinjer i overensstemmelse med Sundhedsstyrelsens anbefalinger, altså
hvor vidt amterne har holdt aftalen om økonomien for 2002, og denne status viser faktisk, at der er sket en del på området.
I Sundhedsstyrelsens redegørelse for 2002 skønnede man, at sundhedsvæsenet på dette tidspunkt udredte ca. 3.000 patienter årlig.
På baggrund af oplysningerne fra amterne skønner Amtsrådsforeningen, at der på nuværende tidspunkt foretages op mod 10.000 færdigudredninger i sundhedsvæsenet.
Hertil kommer de udredninger, der færdiggøres i almen praksis.
Status viser samtidig, at der ikke er problemer med ventetider til scanning for demens.
Og det er som sagt altafgørende i forhold til den behandlingsmæssige indsats for de demente, at der sker en ordentlig udredning, og det ser altså også ud til, at sundhedsvæsenets indsats er endog meget godt på vej. Men for at nå til syghusudredningen skal den demente forbi den praktiserende læge.
Demensen skal findes.
Og det er indtrykket, at de praktiserende læger har
stigende opmærksomhed på demens blandt deres patienter, bl.a. som følge af den vejledning, deres videnskabelige selskab som nævnt har udsendt.
Ved den seneste landsoverenskomst mellem de praktiserende læger og Sygesikringens Forhandlingsudvalg er der i øvrigt kommet en ny mulighed for amterne til at indgå aftale med de praktiserende læger om udredning af demens. Der er fastsat et særligt honorar for lægernes brug af såkaldte psykometriske test samt til opfølgende samtale med den demente, pårørende og f.eks. kommunen, for der er brug for støtte og opfølgning til den patient, der har fået en demensdiagnose.
Man skal nemlig holde sig for øje, at der ikke findes helbredelse for demens.
Der findes som sagt medicin, som kan udskyde demensens udvikling, men ikke medicin, der kan helbrede demensen.
Det, der karakteriserer medicinen, er, at den kun gavner visse patientgrupper og kræver en specialistudredning.
Derfor gives der tilskud til denne medicin efter enkelttilskudsreglerne af hensyn til både patienterne og den offentlige sygesikring.
Det afspejler også en styrket indsats de senere år.
Så regeringens konkrete initiativer, når det drejer sig om sundhedsvæsenets indsats for de demente, er at følge udviklingen - den skulle gerne fortsætte ad den positive vej - og fortsat arbejde for, at demente borgere får en sammenhængende og god behandling af alle de aktører, der er involveret i indsatsen, men det vil socialministeren alt sammen sige mere om.