Kim Behnke (FRI), 2001-01-12:
Der var ikke noget politisk budskab i det, og derfor var der desværre et flertal i Folketinget, der stemte nej. Der var altså et flertal i Folketinget med regeringen bagved, som har den opfattelse, at man fortsat skal kunne flytte penge, som er tjent ind ved denne 0,6 øre-afgift, og bruge dem til andre formål i Miljø- og Energiministeriet.
langt, så godt.
Men bag linjerne foregik der jo et politisk pres på ministeren, stadig væk ikke skatteministeren, men derimod miljø- og energiministeren, og efter jul kom den fulde tilståelse, som det ville hedde, hvis det var en retssag.
For da fremsender miljø- og energiministeren et aktstykke til Finansudvalget og beder om lov til at tilbageføre 30 mio. kr. til Elsparefonden.
Det er en ren tilståelse!
Dér tilstår regeringen, at man uretmæssigt har brugt 30 mio. kr. fra Elsparefonden, til trods for at man i forbindelse med ændringsforslagene til finansloven argumenterede for, at det havde man aldrig nogen sinde gjort, og at den budgetommøblering, man havde foretaget, var helt efter bogen.
Vores opfattelse i Frihed 2000 er den, at mange af de formål, som Elsparefonden har ydet støtte til, er gode, agtværdige formål, som man måske også fremover skal støtte.
på 0,6 øre pr. kWh, de bruger, med løfte om, at lige præcis de penge så går til Elsparefondens aktiviteter, hvor det så viser sig, at man, når finansministeren udsender et dekret om, at nu skal der spares på de forskellige konti, så i Miljø- og Energiministeriet går ind og hente sine besparelser hjem ved f.eks. at hente penge fra Elsparefonden. Den slags vil vi ikke være med til, for det er ikke det, forbrugerne har fået løfte om i forbindelse med betaling af de 0,6 øre.
Derfor må det være sådan, at når der er et politisk flertal i Folketinget, der mener, at ministeren skal have ret til at gå ind og forgribe sig på pengene i Elsparefonden - og ved at få den nye tekst på finansloven for 2001 har man knæsat det princip - altså når det drejer sig om finansieringen af pengene til Elsparefonden, så må det være den samme kreds af partier, der finder ud af, hvor man har tænkt sig at hente de penge henne. Så må man finde dem andre steder på finansloven.
Eller skal det måske være 100 mio. kr., hvis der kommer en periode, hvor en helt ny generation af hårde hvidevarer til køkkener kræver, at man kan få nogle A+-køleskabe eller lignende, og man så har brug for en tilskudsordning eller et eller andet?
Så kan det være, at beløbet skal være endnu større.
Det minder mig om dengang, man skulle bygge Lillebæltsbroen, den, man byggede i 1935.
Dengang skulle man have skaffet penge til formålet, og man sagde til de danske bilister: I skal være med til at betale den.
Så der blev dengang lagt hele 2 øre på benzinen.
Det skulle gå til at finansiere bygningen af Lillebæltsbroen, og den stod færdig i 1935.
Folketinget har aldrig nogen sinde ophævet afgiften på de 2 øre igen.
Broen er for længst finansieret, og i 1971 blev der bygget en ny Lillebæltsbro.
Mit spørgsmål er derfor: Hvor længe skal vi betale de 0,6 øre?
Hvor mange A- og A+- og A++-mærkede køleskabe skal vi have derhjemme, og hvor mange elsparepærer skal skiftes ud, før man siger, at nu er projektet færdigt, nu er det lykkedes?
Det kan man ikke svare på, for de 0,6 øre er lagt på som en permanent afgift, fordi den ligger på det løbende elforbrug.
Hvis derimod finansieringen af Elsparefondens aktiviteter blev revideret og ikke mindst evalueret hvert år i forbindelse med finanslovens forhandling, så kunne man hvert år tage stilling til, ud fra Elsparefondens afrapportering af, hvad de har haft af aktiviteter, hvilket behov der er næste år.
Er det 50 mio. kr. eller 100 mio. kr., de skal bruge næste år, med de forventninger til fremtiden, de har?
Så kunne man have en dynamisk udvikling, hvor man kun giver de penge, der er brug for.
Jeg kunne høre på debatten både i går og debatten nu også i dag, at det er man ikke interesseret i, og det afslører jo i al sin uendelige enkelhed, at de 0,6 øre hverken er en grøn afgift eller en miljøbaseret afgift, eller for at vi alle sammen skal betale osv. Nej, det er en ren skat.
Med teksten på finansloven for 2001 kan de penge for den sags skyld gå til at betale for miljø- og energiministerens forbrug af ministerbiler og alt mulig andet, f.eks. servering for gæster i ministeriet.
Alt kan man bruge de penge til med den tekst, man nu har i finansloven.
Socialdemokratiets ordfører var mest fornærmet over, at rækkefølgen af forespørgselsdebatten i går og behandlingen af lovforslag nr. L 119 i dag var sådan, som nu tilfældet er.
Det skal jeg ikke tage ansvaret for.
Jeg havde også syntes, det havde været passende, at man havde behandlet tingene samtidig, men det er ikke mig, der tilrettelægger dagsordenen for Folketinget.
Men det var jo på en uskøn måde, at Socialdemokratiet således slap for at tage stilling til forslagets indhold.
For det gjorde Socialdemokratiet jo ikke.
Men hvis nu Folketingets dagsorden havde været tilrettelagt således, at vi havde behandlet L 119 før forespørgselsdebatten i går, hvad havde Socialdemokratiet så haft af undskyldning for ikke at tage stilling til forslagets materielle indhold?
Og SF, denne lille matrikel i hjørnet af Socialdemokratiet, deltog jo som et ekko af ministeren og sagde: Ja, hvor skal de 90 mio. kr. komme fra?
Det har forslagsstillerne ikke taget stilling til.
Nej, for forslagsstilleren har lyttet til, hvad kloge mennesker uden for dette hus har prædiket over for Folketinget gennem det sidste halve års tid, nemlig at man er ved at være træt af den måde, debatterne foregår på i Folketinget.
Man synes faktisk, at de partier, de mandater, der støtter udgifter, også bør være forpligtet til krone for krone at fortælle, hvem og hvor pengene skal hentes fra.
Førende økonomer argumenterer i kronikker osv. for, at nu må vi altså have ændret det regime, vi har, for den ansvarsforflygtigelse, man ser, er udbredt.
Så den kreds af partier, den kreds af mandater, der ønsker, at Elsparefonden skal eksistere, ønsker, at der skal bruges 50, 90 eller 150 mio. kr. om året på formålet, må også krone for krone fortælle, hvor de har tænkt sig at plyndre pengene, frem for at beskylde os for, at vi ikke har et sammenhængende forslag.
Det er simpelt hen for usagligt.
Det er det eneste principielle, vi tager stilling til i dag.
Jeg har forstået, at de eneste, der ønsker at støtte det synspunkt, er Venstre, De Konservative og Dansk Folkeparti, og jeg takker for opbakning fra den kreds, og så vil vi bruge udvalgsarbejdet til at dokumentere en række af de synspunkter, jeg her under førstebehandlingen har fremsat.