Per Stig Møller (KF), 2006-05-18:
Jeg vil godt sige tak for debatten.
Den var jo forudsigelig, når vi har kendt SR's meldinger gennem et år, men den har fået vendt tingene, og det er jo også meningen med, at vi har sådan en debat med jævne mellemrum.
Der er selvfølgelig mange påstande og mange myter og fejlvurderinger, men der er jo ikke nogen, der har den endelige sandhed, for historien bevæger sig jo langsomt frem forlæns, og mange har prøvet at se baglæns.
Om FN-mandatet vil jeg godt sige, at vi støtter FN, og vi bygger på FN, og derfor synes jeg, det er lidt vel modigt af hr. Morten Helveg Petersen at køre så meget på, at han ikke synes, der var et FN-mandat i marts 2003.
I 1998 hed udenrigsministeren Niels Helveg Petersen, og ifølge alle folkeretskyndige er det sådan, at hvis der ikke var noget mandat i 2003, var der i hvert fald slet ikke noget i 1998, hvor udenrigsminister Niels Helveg Petersen fik Folketingets tilslutning til at bidrage til Clintons trusler og opgør med Saddam Hussein.
Det, vi lagde vægt på dengang – for nu at præcisere det en gang til – var den manglende vilje til samarbejde med våbeninspektørerne i deres undersøgelser af Saddam Husseins masseødelæggelsesvåben.
Der var mange grunde til, at han ikke samarbejdede, og der er jo også kommet flere analyser senere.
Hvorfor i alverden afleverede han ikke oplysninger om, at han ikke havde dem, når han åbenbart ikke havde dem?
Jeg vil minde om, at i 1998 mente Niels Helveg Petersen, at han havde dem, og jeg mener, at i 2003 mente alle Folketingets partier også, at han havde dem.
Det fremgår af betænkningen.
Også SF skrev i betænkningen, at han havde dem, så det var en fælles opfattelse i hele verden baseret på efterretningstjenester, både franske, britiske, amerikanske osv.
Ingen kan bebrejde hinanden det, og det står i betænkningsbidraget, at også SF mente, han havde dem.
Men hvorfor har han så snydt og dermed også snydt sig selv?
Det har han jo formentlig, fordi han var i den situation, at hvis det blev afsløret, at han ikke havde de masseødelæggelsesvåben, ville respekten for ham i regionen falde, og så ville frygten for ham i hans eget land også falde.
Her havde han jo brugt dem mod kurderne, og hvis de nu pludselig blev klar over, at han faktisk ikke havde noget som helst, var det jo ikke rigtig sikkert, at han kunne skræmme kurderne i fremtiden.
Den er, at han ville fortsætte sit magtspil, og havde vi ladet ham fortsætte magtspillet – det er til hr. Villy Søvndal – var han jo også fortsat på præcis den måde, som SF jo meget, meget rigtigt beskriver i beslutningsforslaget.
At Irak var en slyngelstat, var hævet over enhver tvivl, skriver SF, og besiddelse af masseødelæggelsesvåben – hov, der var det – demonstreret vilje til at bruge dem, trusler mod andre lande og undertrykkelse af særlige religiøse og politiske mindretal i eget land tog SF for en given ting med hensyn til Saddam Hussein før 2003.
Den eneste forskel mellem SF og os var bare, at SF ville ikke gøre noget ved det.
Så nævnte hr. Rune Lund lige før nogle, der støttede Saddam Hussein i 1980'erne, og det er da klart, at der er mange, der på et forkert grundlag støttede Saddam i 1980'erne.
Men jeg skal minde om, at de, der først og fremmest støttede Saddam Hussein økonomisk i 1980'erne, var Frankrig og Sovjetunionen.
Det ved jeg ikke, men jeg tror lige, vi skal have proportionerne bragt i orden.
Så vil jeg godt sige med hensyn til S og R, at Det Radikale Venstre jo er et meget ærligt parti, som tænker godt.
Det mener jeg med fuld respekt.
Derfor skrev Det Radikale Venstre også i maj 2005 en forklaring, som man kan læse på Det Radikale Venstres hjemmeside, på, hvorfor man mente, Danmark skulle trække sig ud i juli 2006.
Men så kommer eftersætningen; der er kun et komma imellem, og her hedder det: såfremt demokratiseringsprocessen forløber som planlagt, og sikkerhedssituationen tillader det.
Jeg vil sige to ting.
Jeg er enig med hr. Niels Helveg Petersen i, at det ser ud til, at demokratiseringsprocessen nu forløber som planlagt, idet regeringen bliver præsenteret på lørdag.
Men angående det næste, altså såfremt sikkerhedssituationen tillader det, mener jeg faktisk ikke, man kan sige, at sikkerhedssituationen tillader det.
Så vil jeg sige til hr. Per Kaalund, der mener, at når de danske tropper kun udgør 500, spiller de ikke nogen rolle: Jo, men med det argument skulle vi jo også ud af Afghanistan, for her spiller de 500 så heller ikke nogen rolle.
Så skal vi også ud af Kosovo, for der spiller de 380 jo heller ikke nogen rolle, og hvorfor i alverden skal vi så ind i Darfur, som Socialdemokratiet gerne vil, for her vil de 45-100 mand jo heller ikke spille nogen rolle?
Hvis man pludselig har det kriterium, at fordi vi er små, skal vi ikke være nogen steder, skal vi jo slet ikke være nogen steder, og det vil sige, at Socialdemokratiet har overtaget et 100 år gammelt radikalt valgsprog, som Det Radikale Venstre i regeringsposition for længst har dementeret, nemlig: Hvad skal det nytte?
Hr. Per Kaalund siger, at fordi vi ikke er en stormagt, skal vi ikke være med i Irak.
Men så skal vi jo heller ikke være med nogen andre steder, fordi vi ikke er en stormagt, så det argument betyder, at Socialdemokratiet vil til at føre en udenrigspolitik, som betyder, at vi skal pakke os ind i os selv i stedet for at sende genopbygningshjælp ud.
Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre har stillet en række forslag til genopbygningshjælp.
De er gode, de er rigtig gode, men de genfindes bare stort set alle sammen i regeringens beslutningsforslag.
Dansk bistand til et stærkt politi og militær under demokratisk kontrol – enig.
Så nævner man bistand til at udnytte Iraks store landbrugsressourcer; vi øger vores landbrugsprogram.
Så vil man have et stærkt irakisk retsvæsen, og det er jo præcis derfor, vi er med i Eurojust, hvor vi nu øger vores indsats.
Det kan Folketinget jo selv afgøre.
Det er ikke med i vores beslutningsforslag, for det ville altså være forkert, at regeringen foreslog det.
Det er Folketinget selv, der afgør, om man vil have det samarbejde, og jeg synes, det er en glimrende idé, som Det Konservative Folkeparti godt vil støtte.
Det eneste, der skiller os fra hr. Per Kaalund og hr. Niels Helveg Petersen, er altså, hvordan al denne bistand skal støttes og sikres.
Jeg forstår, at man er villig til at lade nogle danske soldater blive dernede og støtte indsatsen, men ikke som en del af koalitionen, og her går det jo galt.
Det vil sige, at man forestiller sig, at hvis litauerne skal støtte litauisk genopbygningshjælp, skal de litauiske soldater ikke være i koalitionen, men bevæge sig rundt i Irak.
De lettiske skal ikke være i koalitionen, men bevæge sig rundt i Irak, og de danske skal heller ikke være i koalitionen, men bevæge sig rundt i Irak.
Jamen det er jo hamrende ulovligt.
Der er ikke noget FN-mandat, der er ikke nogen irakisk invitation til det, og hvordan ville et land se ud, hvis man havde 25-30 forskellige tropper drønende rundt i landet for at beskytte landets egne borgere?
Forslaget er simpelt hen ikke gennemtænkt.
Det ville være hamrende ulovligt, det ville bryde med international ret, og det ville bryde med det irakiske retssystem, for det ville jo for så vidt være det samme som at sende private militser ind under fremmede regeringers mandat.
Der er kun én styrke.
Det er koalitionsstyrken, og hvis man vil ud af den, fordi man ikke kan lide præsident Bush, kan man altså ikke rende rundt og lege inde i Irak og sige, at man leger soldat og støtter genopbygningen, for det har man ikke lov til.
Derfor er det altså meget vigtigt, at vi holder tungen lige i munden og er klar over, at hvis vi ønsker genopbygning og ønsker, at de folk, som vi har dernede, og som laver et kæmpearbejde for genopbygningen, skal have maksimal sikkerhed, og vi ønsker dansk sikkerhed omkring dem, kan det kun ske i forbindelse med koalitionsstyrken.
Alt det pjat, Socialdemokratiet går og taler om, at vi skal ud af koalitionsstyrken og ind sammen med en FN-hær, har jo ingen gang på jorden, for FN-hæren er koalitionsstyrken.
Det er den, der har fået mandat, og kan man ikke lide Bush, er det jo egentlig synd for irakerne, at man går ud af den grund.
Det er jo ikke noget lødigt argument for irakerne.
Det er fuldstændig rigtigt, som flere har sagt, at det ikke går godt nok, og det er jeg også enig med hr. Søvndal i.
Selvfølgelig går det ikke godt nok.
Jeg er bare lidt ked af det, men jeg håber, jeg har misforstået det, og så kan hr. Søvndal rette det.
Det er meget muligt, jeg har misforstået det, for hr. Søvndal er jo et godt menneske, og det mener jeg virkelig, men jeg synes, jeg forstod hr. Søvndal sådan, at den uro og den terror, der er nu, udøves af helt almindelige irakere, som er utilfredse med besættelsen.
Men der er jo ikke nogen besættelse.
Alle tropper er der efter invitation af Irak, så der er ingen besættelse, men lad det nu være.
Terror udøves jo først og fremmest mod irakere.
Nu har jeg ikke fået den med herop, men man vil kunne se af den, at langt de fleste, der kidnappes, jo er irakere.
Et meget lille mindretal er folk fra den øvrige verden, og hvem er det så fra den øvrige verden?
Det kan vi også se i Herald Tribune.
En tidligere artikel oplyser, at en diplomat fra Emiraterne er blevet kidnappet, og Emiraterne oplyser, at han egentlig ikke er der for at lave andet end at hjælpe nødhjælpsarbejdere.
Det er ikke en fra de såkaldte besættelsesstyrker, som ikke er besættelsesstyrker, det er en diplomat fra et arabisk naboland, som er i Irak for at fremme nødhjælpen.
Her har vi lidt af forklaringen på det, hr. Villy Søvndal efterlyser: Hvorfor går det ikke bedre?
Så nævnte hr. Søvndal nogle forskellige ting.
Til det vil jeg sige, at bl.a. går det ikke bedre, fordi der er nogle, der har interesse i, at det ikke kommer til at gå bedre, og vil prøve at forhindre, at det bliver tilfældet, og at landet dermed stabiliseres.
Det er det, der er problemet, og det er jo også derfor, Forsvarets Efterretningstjeneste skriver, at hvis man trækker sig ud, vil resultatet i hvert fald blive en rent kaotisk borgerkrig.
Det er rigtigt, som hr. Søvndal siger, at elektricitetsforsyningen ikke er gået frem, som den skal, men det er jo bl.a., fordi der er konstante sabotager.
Det er også rigtigt, som hr. Søvndal siger, at børnenes situation ikke er tilfredsstillende.
Vi giver penge til både fødevareprogrammet og UNICEF, men situationen er alligevel ikke tilfredsstillende.
Men her får vi jo også lidt af forklaringen i avisartiklen fra i dag, hvor vi kan se, hvem det er, der kidnappes fra den ikkearabiske verden.
Det er ikke ngo’er, det er jo de lastbilchauffører, der skal bringe nødhjælp frem til de private firmaer, som skal sørge for genopbygningen.
Det fremgår af hele talrækken, og det sker jo, fordi man ikke vil have, at det skal lykkes at få genopbygget landet.
Derfor synes jeg, vi i en seriøs diskussion må se på motiverne og se på, hvad forklaringerne på, at det ikke går godt, er.
Jeg synes ikke, vi i analysen har prøvet at skjule, at det ikke går godt nok.
Selvfølgelig kunne det måske være skrevet med en lidt sortere pen, men jeg synes ikke, man har prøvet – og det har heller aldrig været opgaven – at skjule noget eller prøvet at lave et skønmaleri.
På side 30 står der, og det modsiger jo det, hr. Villy Søvndal sagde: Det er først og fremmest irakerne, som lider under terroranslagene.
Ikke kun er det hovedsagelig civile, der omkommer ved aktionerne, men det er også den irakiske befolkning, som bærer konsekvenserne af de forsinkelser i genopbygningen, der er en følge af terroren, herunder uregelmæssige forsyninger af daglige fornødenheder som el og vand samt manglende økonomisk råderum som følge af begrænsningerne i olieindtægten, som jo også skyldes sabotage.
Antallet af dræbte og sårede civile irakere er under alle omstændigheder for højt.
Det er rigtigt, at vi ikke har sat tal på, for der er vidt forskellige tal.
De svinger mellem 35.000 og 100.000, så det ville være et slag i luften, men vi skjuler jo ikke, at antallet af dræbte er for højt.
Jeg er glad for, at Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre er enige i vores omlægning til gavn for styrkelse af FN og beskyttelse af FN med Herkulesflyet, og jeg er også glad for, at S og R er enige i, at der skal lægges 250 mio. kr., så vidt jeg husker, de næste 4 år, og 50 mio. kr. næste år.
Alle disse ting er vi altså enige om, og vi er også enige om målet: at det selvfølgelig drejer sig om, at den regering, som kommer ud af den demokratiske proces, bliver stabiliseret, at de kriminelle og politiske kidnapninger standser, og at terroranslagene mod demokratiet bliver standset.
Men det forudsætter jo, at man hjælper med at stabilisere demokratiet, og det er så her, vore veje skilles.
Så vil jeg lige sige til hr. Niels Helveg Petersen, at det må være en misforståelse, at vi skulle sige, at vi vil blive uden et FN-mandat.
Det kan forstås på den måde, at vi går ned til et minimum, men det forudsætter vel, at vi stadig har FN's Sikkerhedsråds opfordring til at være der, og at vi har den irakiske regerings opfordring til os om at blive der.
Det, vi gør i dag, er at vedtage noget for den næste 12-måneders-periode, og det er ikke at binde os længere.