Poul Nielson (S), 1997-10-30:
Det er klart, at grundig forberedelse og planlægning kan give større sikkerhed for gennemførelsen, men det vil være urimeligt at stille krav om et hundrede procents succes.
Der er også tale om, at bistand skal turde at vove noget, turde være nytænkende.
Der er reelt behov for, at man prøver sig frem, og det er selvfølgelig en del af billedet.
Internationalt opererer Verdensbanken og andre med en tommelfingerregel om, at en tredjedel af projekterne går og bør gå virkelig godt og opfylde alle forventninger, en tredjedel mindre godt, og en tredjedel ligger et eller andet sted midtimellem. Vores ambitionsniveau er lidt højere, men det vil være at stikke os selv blår i øjnene at garantere, at alt kører gnidningsfrit og indfrier samtlige målsætninger.
Privatsektorprogrammet og IFU-investeringerne er karakteristiske ved, at de private partnere på et kommercielt grundlag tager deres del af risikoen, men disse kommercielt orienterede projekter er altså heller ikke uden problemer. Der skal hele tiden indhøstes erfaringer, og samarbejdet skal hele tiden justeres.
Det er så også grunden til, at Danida har sin egen evalueringsenhed, som også internationalt høster ros for sine skarpe og grundige evalueringer.
I perioden 1992 til 1996 er der foretaget 50 egentlige evalueringer, der samlet omfatter 267 enkeltprojekter.
Det er altså en relativt stor del af den løbende aktivitet, der tages op på denne måde.
Alle disse evalueringer er foretaget af uafhængige konsulentfirmaer og er selvfølgelig offentligt tilgængelige.
I øvrigt stammer en del af de projekter, der er blevet taget op af Martin Paldam, fra den tid.
Projekterne, disse kornsiloprojekter, jeg taler om, har givet gode resultater, men teknologien har været for avanceret, og de hel- eller halvstatslige organisationer eller firmaer, der har været tale om, har ikke kunnet køre på rentabel vis.
Så teknisk har det været godt nok, men den samlede sammenhæng, der var tale om, har ikke været driftsmæssig bæredygtig.
Det er en udmærket erkendelse, og den har i øvrigt præget vores valg af aktiviteter ganske stærkt. Vores vilje og evne til at tilpasse os de ændrede betingelser i ulandene og til at få vores bistand optimeret fik OECD's udviklingskomité til i sin bedømmelse af den danske ulandsbistand i 1995 at konkludere, at den danske bistandsindsats kan være med til at fjerne tvivlen om udviklingsbistandens rolle og effektivitet.
Man burde overveje at henstille til OECD også at sende deres bedømmelse til Fremskridtspartiet.
Det er selvfølgelig sket, men måske én gang til kunne hjælpe.
Vi har også haft store tværgående evalueringer om miljø-
De bekræfter også, at vi er på rette vej og bidrager til de målsætninger, der er stillet op her i Folketinget.
Men der er selvfølgelig også i disse evalueringer forslag til, hvordan vi kan forbedre procedurerne, gøre tingene mere grundige og analytisk set bedre funderede, og det mener jeg vi skal tage som en positiv udfordring med hensyn til hele tiden at øge kvaliteten.
De findes jo i Danidas årsberetning, den rullende 5-års-plan, og vi har en strategi, som er grundigt gennemdiskuteret, og som Folketinget i 1994 - som alle ved - tog stilling til på positiv vis og med bred accept.
Så alle disse løbende publikationer og brede debatter er jo grundlaget og forefindes.
Der er her og nu ikke grundlag for at sige noget nyt i anledning af, at der spørges, som man gør her.
Jeg vil simpelt hen slutte med at fastslå, at målsætningen om den ene procent af bruttonationalindkomsten til udviklingsbistand er en målsætning, der blev truffet og fastlagt af et flertal i Folketinget i 1985.
Det var en god og rigtig beslutning, som denne regering ønsker at fastholde.
Vi ser det også som noget, der hænger pænt og rigtigt sammen med den almindelige bestræbelse på at placere Danmark som foregangsland.
Det forhold, at andre lande yder mindre, er efter min mening et fuldstændig ligegyldigt argument i forhold til, hvad dette Folketing besluttede i 1985, og som siden da uændret har haft en bred tilslutning.
Hvis vi ser på, hvad behovet for udviklingsbistand er, skal de andres reduktioner ikke få lov at ødelægge billedet af den faktiske virkelighed, som er, at vi stadig lever i en verden med voldsom fattigdom, hvor det, vi gør fra dansk side, er både rigtigt og nødvendigt.