runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Pernille Sams (KF), 2000-10-11:
Lovforslaget implementerer forbudsdirektivet, som skal sikre det indre markeds funktion gennem en mere effektiv beskyttelse af forbrugernes interesser.
Virksomheder skal ikke kunne unddrage sig forbrugerbeskyttelsen og udøve konkurrenceforvridende adfærd ved at markedsføre sig fra ét medlemsland til et andet.
I dag er det ikke muligt effektivt at sikre sig, at udenlandske virksomheders adfærd i Danmark og danske virksomheders adfærd i udlandet ligger inden for lovens rammer.
Det vil svække forbrugerbeskyttelsen, og det stiller de virksomheder, der opfører sig forskriftsmæssigt, dårligere end deres konkurrenter, som overholder loven.
Loven indfører derfor en gensidig søgsmålsmulighed med påstand om nedlæggelse af forbud for at beskytte forbrugernes interesser.
Disse hovedprincipper kan vi tilslutte os, og vi vil gerne bidrage positivt til at få løst den opstillede opgave.
Men efter gennemlæsning af nærværende lovforslag er vi ikke sikre på, at ministeren har været hele vejen rundt om problemstillingen.
Der er i hvert fald en række forhold, som vi mener bør gennemdrøftes og undersøges nærmere, inden man lægger sig fast på de her foreslåede formuleringer.
Eksempelvis er vi af den opfattelse, at det vil være naturligt at nå frem til den modsatte konklusion af, hvad
ministeriet er nået frem til med hensyn til konsultation eller ikke konsultation, lovforslagets bemærkninger side 7.
Efter vores opfattelse vil en forudgående henvendelse være både naturlig og ønskelig og vil formentlig også kunne bidrage til at formindske antallet af sager.
I forbindelse med lovforslagets høringsfase er der fremsat en lang række relevante bemærkninger.
F.eks. er der sat spørgsmålstegn ved, om den danske formulering i realiteten er blevet så slap, at den åbner mulighed for nedlæggelse af fogedforbud, selv om handlingen, der søges forbudt, ikke klart er i strid med et direktiv, som er omfattet af forbudsdirektivet.
Det er godt med klare og faste regler og godt, at de nu kan komme til at virke på tværs af landegrænserne.
Men retssikkerheden skal respekteres alligevel, og vi er betænkelige ved, om retssikkerheden har haft en for lille plads i regeringens bevæggrunde, da nærværende forslag blev udformet.
Man kan også diskutere, om det alene er forbrugerorganisationer, der skal tillægges søgsmålskompetence, eller om erhvervsorganisationer ikke på tilsvarende vis har en interesse, som må føre til, at også de må kunne anlægge sager.
Alt i alt har vi en række forhold, vi ønsker uddybet og undersøgt, og forudsætningen for, at vi vil gå positivt ind i forhandlingerne, vil være, at forbrugerbeskyttelsen suppleres med dialog og retssikkerhed for virksomhederne, så det ikke bliver populistiske tilfældigheder og kværulanteri, der kommer til at styre praksis på dette område.
Karen Jespersen (S), 2000-10-11:
Jeg kan naturligvis ikke begynde at kommentere de enkelte personer, der deltog i den demonstration, og det ved hr. Peter Skaarup selvfølgelig også godt, for det ville jo simpelt hen være at gå domstolene i bedene, hvis jeg begyndte at sige: Jamen jeg tror såmænd godt, at den og den person, der gjorde det og det, ville kunne få en dom, der betød, at han blev dømt til udsendelse.
Men der er jo ikke noget til hinder for i det retsgrundlag, der er, at en lovovertrædelse begået i forbindelse med en demonstration også kan føre til udsendelse.
Det er jo nogle anholdelser, der først lige er foretaget, og det er helt op til politiet og til domstolene, hvilken sigtelse der skal rejses, og hvordan det videre forløb bliver.
for i lovgivningen, hvis det, de gør, har en karakter, der opfylder betingelserne for udvisning, at de også ville kunne blive dømt til udvisning.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-10-11:
Der var jo ikke grænser for, hvad regeringen kom frem med i perioden frem til den 28. september 2000 for at få danskerne til at stemme ja til euroen.
På et tidspunkt, nemlig den 21. september 2000 - nu er vi ret tæt på afstemningsdagen - blev der indkaldt til et pressemøde i Økonomiministeriet, hvor der blev udleveret et notat, som viste de alvorlige følger for dansk økonomi og beskæftigelse, hvis der blev stemt nej.
Det ser forholdsvis godt ud.
Derfor er der jo behov for nu at spørge statsministeren, om man stadig væk er af den opfattelse, at nejet den 28. september 2000 har de konsekvenser, som man kom med den 21. september i sin redegørelse.
Jeg tænker bl.a. på, at 20.000 job ville gå tabt.
Siden har statsministeren nu efter afstemningen sagt, at regeringen vil skabe 100.000 nye job over den næste 10 år.
Før afstemningen fik vi at vide, at finansloven byggede på et ja.
Efter afstemningen har vi fået at vide, at der såmænd ikke skal ske ændringer af finansloven på baggrund af nejet.
Derfor savner vi altså nogle klarere vurderinger af, hvilke konsekvenser nejet har i forhold til regeringens egen troværdighed, i forhold til det, som regeringen sagde før afstemningen ville blive resultatet af et nej.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-10-11:
Jeg kan sige, at økonomiministerens og finansministerens redegørelse før folkeafstemningen naturligvis fortsat er korrekt.
Det er meget omhyggeligt dokumenteret.
Det er den langsigtede udvikling, man især har hæftet sig ved, hvor man klart viser, at vi over de næste 8-10 år går glip af en økonomisk gevinst ved at sige nej, og der er ingen grund til at sætte spørgsmålstegn ved det.
Der foreligger ikke for mig oplysninger, der peger i anden retning.
Det er naturligvis på samme måde som før.
Det kniber altså så umådeligt for Dansk Folkeparti at få noget seriøst bragt op her i salen.
Man prøver at mistænkeliggøre noget udmærket dokumentarisk materiale, regeringen har fremlagt, og så prøver man at hægte det op på, at verden skal se anderledes ud dagen efter folkeafstemningen.
Det er naturligvis dybt, dybt useriøst. Næh, jeg må bare konstatere, at materialet, som regeringen har fremlagt, holder, og vi har ikke noget grundlag for at tro, at det ikke også skulle være tilfældet i de kommende år.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-10-11:
Jo, men igen her burde der jo stå en glædestrålende statsminister her i Folketinget og sige: Jubi, vi tog fejl.
Hvor er det dejligt, at det, der er sket siden den 28. september 2000 indtil nu, ikke er det, regeringen forudsagde.
Der har ikke - i hvert fald ikke indtil nu - været tegn på usvækket tillid til dansk økonomi.
Der har ikke indtil nu
været noget tegn på, at udlandets interesse i at investere i Danmark er blevet svækket.
Der er ikke noget, der tyder på, at virksomhederne flygter i ét væk til udlandet osv., osv. Tværtimod har vi oplevet det, at statsministeren har stået på Folketingets talerstol og i sin åbningstale sagt, at regeringen regner med over de næste 10 år at skabe 100.000 nye job.
Jamen altså det var da sådan en måde, statsministeren burde tackle det her på, frem for at være ked af det og næsten virke, som om det er en ærgerlig situation, at regeringen endnu ikke har fået ret, endnu ikke har fået nogle nøgletal, der kan påvise det, som regeringen gav udtryk for før folkeafstemningen.
Derfor skal jeg såmænd blot forsøge at få statsministeren til at bekræfte én ting: at der i hvert fald ikke i perioden fra den 28. september 2000 og indtil nu har været noget tegn på, at regeringen får ret i sin prognose.
Så har statsministeren selvfølgelig ret i, og det vil jeg gerne medgive, at der ikke er nogen af os, der ved, hvad der sker om 3, 5 eller 10 år.
Sådan er det, og det må vi jo komme tilbage til og så også i det lys vurdere regeringens troværdighed.
Men i forhold til dagen i dag og det, der er sket indtil nu, kan vi så ikke få statsministeren til at bekræfte, at dér har regeringen gudskelov da ikke haft ret i sine antagelser og vurderinger?
Jeg havde nært sagt: Tværtimod.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-10-11:
Ja, nu skal jeg ikke genoptage valgkampen.
Resultatet den 28. september tyder jo på, at ganske mange vælgere ikke er faldet for den argumentation, som regeringen brugte, med trusler om økonomiske konsekvenser efter et nej.
Jeg vil bare spørge statsministeren, om det ikke er korrekt - det taler jo i og for sig for sig selv - at regeringen ikke har tænkt sig i de finanslovforhandlinger, der nu for alvor er ved at starte op, at præsentere danskerne for nogen regning for deres stemmeafgivning den 28. september.
Jeg synes, at statsministeren bare kan bekræfte, at det er sådan, og det taler jo for sig selv.
Peter Skaarup (DF), 2000-10-11:
Jeg tror, der er mange, der husker, som jeg gøre det, den søndag 4 dage før folkeafstemningen, hvor ja-partiernes ledere med alvorstung mine hu hej vilde dyr kom ind til et pressemøde på Christiansborg og fortalte, at der var brug for et økonomisk indgreb efter den 28. september, hvis det blev et nej, og at regeringen nu havde nedsat en, jeg ved ikke, om man kan kalde det en task force med meget vigtige ministre, der skulle stå for udførelsen af det indgreb, der skulle komme efter den 28. september.
Jeg kunne godt tænke mig at få statsministerens svar på, om der kommer et økonomisk indgreb, om man har nogen planer om et økonomisk indgreb som følge af det nej, og hvordan det egentlig er gået med den task force, der blev nedsat.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-10-11:
Jeg forstår godt, at statsministeren vil se fremad.
Det skal en statsminister jo også, for det er ubehageligt at se tilbage, men jeg synes, det er urimeligt at sige til hr. Kristian Thulesen Dahl, at det er usagligt.
Hvis det virkelig var korrekt - og det er mit spørgsmål - at dansk erhvervsliv og økonomi var sat i en ganske alvorlig situation i tilfælde af et nej, så ville finansmarkederne vel reagere øjeblikkeligt, når det blev et nej, og det blev det, for finansmarkederne og aktiemarkederne tager vel glæder og sorger på forskud?
Og ifølge statsministeren og hans regering ville det jo være en stor sorg og en alvorlig og forværret situation for dansk økonomi i tilfælde af et nej.
Men alligevel stiger aktiekurserne.
Er det ikke udtryk for, at finansmarkedet, udlandet, den store verden ikke tror på den påstand om, at et nej til euroen har gjort situationen værre for Danmark?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-10-11:
For det første vil jeg sige, at der er en tendens til at fordreje udtalelser, som især gør sig gældende i Dansk Folkeparti, desværre.
Men det tjener måske også et andet formål, som jeg ikke skal komme ind på lige nu.
Hr. Thulesen Dahl fordrejer som sædvanlig udtalelser, sætter dem ind i anden ramme alt efter hans formål.
Regeringen har ikke udtalt sig om, hvad der skal ske de første 14 dage.
Regeringen har ikke sagt, at der kommer en katastrofe de første 14 dage.
Regeringen har sagt: Der er en forskel.
Et nej koster - det har vi lagt dokumentation frem om - og det skal vi selvfølgelig også forberede os på at løfte og håndtere. Hr. Keld Albrechtsen er derfor også forkert på den.
Regeringen har ikke sagt, at den under alle omstændigheder vil gribe ind her og nu.
Regeringen har sagt, at den er parat til at forsvare kronen, den vil forsvare kronen med alle de økonomisk politiske midler, som en regeringen nu har til sin rådighed, ligesom Nationalbanken klart har erklæret det samme, og det står vi naturligvis ved.
Derfor må hr. Keld Albrechtsen ikke tage fejl.
Finanslovforhandlingerne er en side af sagen, og at de føres ordentligt og seriøst, men paratheden til at gribe ind for at forsvare kronen er en anden side af sagen, som regeringen altid vil være parat til.
Og er der brug for stramninger, er der brug for indgreb, så vil regeringen øjeblikkelig tage initiativ hertil. Hr. Peter Skaarup fordrejer også tingene.
Regeringen har ikke talt om, at den vil gribe ind i morgen.
Regeringen har en embedsmandsgruppe og en ministergruppe, der holder nøje øje med udviklingen.
Til hr. Frank Dahlgaard: Jeg har allerede i de svar, jeg har givet til de tre andre indlæg,
også givet hr. Frank Dahlgaard et svar.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-10-11:
Skriftlig begrundelse
Regeringens tunge økonomiske ministre indkaldte den 21. september 2000 til et pressemøde i Økonomiministeriet, hvor man udleverede et notat, som viste alvorlige følger for dansk økonomi og beskæftigelse af et nej til euroen.
Befolkningen stemte imidlertid nej, og siden er renten faldet, aktiekurserne er steget og kronen styrket i kurs.
Det tyder klart på, at der er optimisme i dansk erhvervsliv og i finansverdenen, og at også udlandets tillid til den danske kroneøkonomi er stor og helt usvækket.
På denne baggrund kunne det være interessant at høre, om regeringen fastholder sine dystre forudsigelser omkring dansk økonomi og beskæftigelse.
Når statsministeren mener, at jeg fordrejer udtalelserne, så er det jo så heldigt, at statsministeren er til stede og kan tage ordet og fortælle præcis, hvad statsministeren sagde, og hvad statsministeren og hans regering har lagt frem af dokumentation for det ene og det andet.
Og nu bliver det til et spørgsmål om, hvornår et indgreb så kommer, hvornår man i givet fald skal stramme skruen osv.
Hvornår er det så?
Der var et spørgsmål, om man forbereder et økonomisk indgreb.
Det, vi bare har set indtil nu, og det er sådan set det, jeg stillede statsministeren et meget konkret spørgsmål om, er, om statsministeren bare kan nævne et eneste eksempel på noget, der har talt i regeringens retning efter afstemningen.
Er der en indikator på, at regeringen har ret?
Er det sådan, som hr. Frank Dahlgaard også har været inde på, at tilliden til dansk erhvervslivs indtjeningsevne er svækket som følge af nejet?
Det er jo rigtigt, at det kan man jo aflæse ret hurtigt i aktiekurserne, fordi man tager både glæder og sorger på forskud i denne verden.
Kan statsministeren se et tegn på, at den er rygende gal, at der er et eller andet, der peger i regeringens retning?
Eller skulle vi ikke bare være enige om, at det, statsministeren og hans regering gjorde op til den 28. september, var at forsøge at skræmme danskerne til at stemme ja til euroen, hvad de gudskelov ikke faldt for?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-10-11:
Jeg kan sige ganske kort, som det også er blevet sagt mange gange før: Ja, der er nedsat en arbejdsgruppe bestående af et antal ministre, som det er velkendt for spørgerne.
Det er vores simple pligt at følge udviklingen meget, meget nøje, og ja, vi er klar til at forsvare dansk økonomi, det danske velfærdssamfund og dermed den danske krone, når der er behov derfor.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-10-11:
Jamen det er jeg glad for.
Det, der er spørgsmålet, var sådan set et lidt andet, i hvert fald det, jeg stillede.
Det var, om statsministeren kan nævne et eneste konkret eksempel på noget i den danske økonomi, aktiekursudviklingen, erhvervslivets lyst til at investere eller andet, der peger i retning af den argumentation, vi hørte fra regeringens side før den 28. september.
Er der bare ét sted?
For hvis det er sådan, at det bare er, fordi vi ikke har set det i fuldt flor endnu, og at det bare er et spørgsmål om at vente, og at det såmænd nok kommer, som statsministeren ligesom lægger op til, så må der jo stadig væk være nogle indikatorer på, at statsministeren har ret i sine forudsigelser.
Vi håber da meget, at statsministeren får uret, og vi tror det også, og vi kan konstatere på alle væsentlige områder
, at statsministeren indtil nu i hvert fald ikke har haft ret, og det er vi da glade for.
Men kan statsministeren ikke også selv erkende, at der ikke er et eneste konkret sted at pege på, der skulle vise i statsministerens retning?
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-10-11:
»Hvordan vil ministeren forklare, at danske aktier er steget kraftigt i kurs siden den 28. september, hvor befolkningen sagde nej til euroen?«
Skriftlig begrundelse
I så fald forringes nemlig danske virksomheders konkurrenceevne i forhold til virksomheder i euroområdet - har regeringen påpeget - bl.a i Økonomiministeriets 557 sider tykke rapport »Danmark og euroen» fra april 2000.
Kendsgerningen er imidlertid, at de danske aktiekurser er steget konstant i ugen efter folkeafstemningen den 28. september 2000.
Det såkaldte KFX-indeks steg således fra indeks 330 torsdag den 28. september 2000 til indeks 353 torsdag den 5. oktober - en stigning i aktiekurserne på 7 procent på kun en uge.
Aktiekurserne i Danmark steg nemlig gennem august og september, hvor meningsmålinger viste, at et nej til euroen absolut var et realistisk udfald af folkeafstemningen den 28. september 2000.
Disse kursstigninger på aktier forekommer uforståelige, hvis regeringen har ret i sin påstand om, at dansk erhvervsliv bringes i en alvorlig situation i tilfælde af et euro-nej.
Så skyldes det ganske enkelt, at udsigterne for dansk erhvervsliv tegner lyst, og at der er udsigt til, at danske virksomheder også fremover vil producere og eksportere på livet løs - og tjene en masse penge.
Udgangspunktet for dette spørgsmål er jo, at regeringen fremmanede et ganske dystert og alvorligt billede af situationen for Danmark i tilfælde af et nej til euroen.
Nu har vi fået et nej til euroen og dermed et ja til den gode danske krone.
Og hvad sker der så på aktiemarkedet?
Aktiekurserne stiger til rekordniveau.
Det kræver da en forklaring.
Når aktiekurserne stiger, er det jo udtryk for optimisme, og det er udtryk for, at det ser lyst ud for fremtiden i dansk erhvervsliv, ellers ville det jo ikke ske.
til euroen?
Marianne Jelved (RV), 2000-10-11:
Jeg er lidt forundret over spørgsmålet, for så vidt jeg ved, har jeg ikke udtalt mig om aktiekurserne på noget tidspunkt i de 7 måneder frem til folkeafstemningen bortset fra i svar på spørgsmål fra hr. Frank Dahlgaard.
Men umiddelbart før afstemningen den 28. september 2000 lå det danske KFX-indeks på 334,5.
I går startede dagen på Københavns Fondsbørs med en kurs på 342,91.
Det svarer til en samlet stigning på 2½ pct.
Og så spørger hr. Frank Dahlgaard: Hvordan kan det være?
Ja, en kraftig medvirken til det er fusionen mellem Den Danske Bank og RealDanmark.
Den fusion førte til en stigning i kurserne på Den Danske Banks aktier og på RealDanmarks aktier.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-10-11:
Det skal nok være rigtigt, at ministeren ikke har udtalt sig om aktiekurserne, men aktiekurserne afspejler jo optimismen eller pessimismen i dansk erhvervsliv.
Jeg påstår ikke, at det var på grund af nejet, men det skete altså på trods af det, eller måske som vismændene siger, fordi det stort set er ligegyldigt økonomisk, om vi er udenfor eller indenfor.
Det er andre ting, der tæller.
Vil ministeren medgive mig, at denne fusion mellem Den Danske Bank og RealDanmark kun er en lille del af forklaringen, og at der var mange andre virksomheders aktiekurser, der rent faktisk steg, og i den første uge efter nejet var stigningen på helt op til 7 pct.?
Så har det sat sig lidt bagefter.
Men hvis der er en ny situation, og det var der jo med et nej, så er det afklaret.
Så skulle man da tro, at hvis det var så mørkt, som regeringen siger, at så ville aktiekurserne ikke stige, men falde.
Men de er steget.
Er det ikke finansmarkedets underkendelse af regeringens skræmmebillede af dansk situation efter et nej?
Marianne Jelved (RV), 2000-10-11:
Jeg har jo tidligere svaret hr. Frank Dahlgaard også skriftligt, at det er useriøst, især af en nationaløkonom, at træffe nogen som helst konklusioner på få dages aktiekursskift.
Der er ikke nogen fra regeringens side, der har sagt eller gjort sig forestillinger om, at aktiekurserne skulle falde ved et nej.
Det har intet som helst med det at gøre.
Aktiekurserne udtrykker en forventning hos investorerne til en indtjening, og der kan ofte være en særlig forklaring på, hvorfor der sker et særligt ryk på få dage eller få uger.
Jeg nævner en konkret, og jeg kan oplyse til hr. Frank Dahlgaard, at ca. halvdelen af den stigning, som hr. Frank Dahlgaard nævner, kom af fusionen.
Det er det spørgsmål, der er stillet mig, og det har jeg svaret på.
Peter Skaarup (DF), 2000-10-11:
Statsministeren siger, at jeg og Dansk Folkeparti fordrejer kendsgerningerne.
Jeg må indrømme, jeg ikke selv var til stede ved det pressemøde, men jeg sad foran tv-skærmen og så udmærket, hvad det var, som statsministeren og også andre ministre og ja-partiernes ledere sagde.
Jeg kunne ikke se, at det var en parodi på statsministeren fra Ulf Pilgaards side, det må jeg indrømme.
Det var statsministeren, der sagde, at der blev nedsat en gruppe, der skal tage sig af det her med et økonomisk indgreb efter den 28. september, hvis det blev et nej.
Det var det, der blev sagt, kort fortalt, og det var ikke andre end statsministeren, der sagde det.
Derfor er det naturlige spørgsmål fra både hr. Keld Albrechtsen, hr. Kristian Thulesen Dahl, hr. Frank Dahlgaard og mig: Kommer der så et økonomisk indgreb?
Og i givet fald: Hvornår kommer der sådan et økonomisk indgreb?
Frank Dahlgaard (UP), 2000-10-11:
Jo tak.
Det vil sige, at der var en anden halvdel, der kom fra almindelig optimisme og tro på god indtjening i fremtiden, og det afspejler sig så i aktiekurserne, der altså steg.
Er ministeren bekendt med, at dagbladet Børsen den 4. oktober 2000, altså nogle få dage efter afstemningen, skrev om, at udlandet er vilde med danske aktier og køber op?
Og når ministeren siger, at nå ja, hvad der sker lige nu på kort sigt, spiller ingen rolle, så er mit spørgsmål: Jamen er de dumme i finansverdenen?
Er det slet ikke gået op for dem, hvor alvorlig situationen er?
Af hensyn til referatet er jeg nødt til at sige, at jeg er dybt sarkastisk, når jeg stiller disse spørgsmål.
Er der en tænkepause nu, hvor man så pludselig finder ud af: Du godeste, det ser slemt ud, og så styrtdykker kurserne?
For kurserne er jo et udtryk for forventningerne til fremtiden.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-10-11:
Jeg må sige, at det står jo ikke anderledes til, end at renten er højere udenfor end indenfor.
Jeg kan mærke, at det ligesom kniber med at komme over folkeafstemningen, men vi er ude af folkeafstemningen nu.
Hvis der var nogen, der skulle beklage, så var det dem, der fremførte trusselsspillet om, at velfærden ville blive udhulet og undergravet, hvis vi sagde ja.
Alt det, der er blevet sagt, er fremlagt ordentligt og dokumenteret. Renten er højere udenfor end indenfor.
I øvrigt er det jo dybt useriøst at stille sig op her i Folketingssalen og kræve, at huslejerne skal ændre sig 14 dage efter folkeafstemningen.
Det tjener jo ikke noget seriøst formål, ikke andet end ét eneste: Det er bestandig mistænkeliggørelse, usikkerhedsgørelse, og det kan man have en bestemt politik med, men det er jo ikke noget, der tjener noget formål.
Sandheden er den, at Danmark ikke er så stærkt beskyttet udenfor som indenfor, og det betyder, at vores økonomi er mere sårbar udenfor end indenfor.
Peter Skaarup (DF), 2000-10-11:
Nu har jeg jo bemærket, at indenrigsministeren - og godt for det - meget ofte er villig til at give sin mening til kende om den udlændingepolitik, vi skal have her i landet.
Ja, ministeren har foreslået, man skulle have en øde ø for kriminelle asylsøgere, og at vi skulle have nedsat den udlændingekommission, som Dansk Folkeparti har foreslået igennem mange år, og det er vi selvfølgelig glade for. Derfor er det, jeg spørger ministeren: Har ministeren ikke en holdning til, om deltagelse i de her voldelige demonstrationer ikke bør medføre nogle konsekvenser?
Og mener ministeren ikke, at en af de klare konsekvenser, noget sådant kunne medføre - nu spørger jeg meget generelt - var, at asylmuligheden faldt bort?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 2000-10-11:
Jeg kan sige, som også justitsministeren var inde på i åbningsdebatten, at vi jo har forsamlings- og ytringsfrihed her i landet.
Men det er klart, griber man til ulovlige midler, så vil politiet skride ind, helt som vi kender det.
Jeg har fuld tiltro til, at den opgave vil politiet naturligvis løfte, som vi også så det forleden dag.
Den politimæssige side af sagen har justitsministeren også kommenteret, og jeg ved, at det vil han naturligvis gøre igen.
Det er jo hendes område.
Når det gælder regeringens udenrigspolitik i forhold til Mellemøsten, er den jo velkendt.
Vi giver en række
humanitære, sociale og økonomiske former for støtte til Gaza og Vestbredden, og det vil vi naturligvis fortsætte med.
Når det gælder repatriering, ja, så vil indenrigsministeren også kunne redegøre for det.
Der er en velkendt repatrieringsordning her i landet.