runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elisabeth Geday (RV), 2006-11-14:
Forslaget her er jo igen en del af velfærdsaftalen.
I Det Radikale Venstre mener vi ikke, at mennesker automatisk på grund af alder skal tvinges til at sige deres stilling op.
Derfor havde vi principielt helst set grænserne for pligtmæssig fratræden helt afskaffet.
Alder opleves individuelt, men helt generelt kan man jo sige, at en 70-årig i dag er lige så frisk på ånd og krop, som en 60-årig var det for 10-20 år siden.
Alene af den grund er det helt på sin plads at hæve aldersgrænsen for pligtmæssig fratræden til 70 år.
Historisk er aldersgrænserne sat ind for at sikre sig, at der blev plads til de unge på arbejdsmarkedet.
Det problem har vi ikke just i fremtiden.
Her gælder det om at holde fast på alle de ældre, der har lyst og evner til at arbejde.
Visse arbejdsgivere vil kritisere forslaget for, at de indimellem har svært ved at komme af med en ældre medarbejder, som måske er gået i stå på jobbet.
Til det er der bare at sige: Prøv med ledelse.
Hvis man som arbejdsgiver behandler de ansatte ens med hensyn til personaleudvikling og tilbud om efteruddannelse, uanset om personen er 25, 45 eller 65 år gammel, så er der intet til hinder for, at den 65-årige er mindst lige så værdifuld for virksomheden som personen på 25 eller 45 år.
Forslaget her vil under alle omstændigheder tillade, at der opretholdes aldersgrænser i kontrakter og kollektive overenskomster der, hvor det er fysisk begrundet som f.eks. i balletkorpset eller i flyvevåbnet.
Samlet set synes vi, at det her forslag bevæger sig i den rigtige retning med højere aldersgrænser.
Vi havde helst set dem helt afskaffet, men det her er et skridt i den rigtige retning.
Ole Sohn (SF), 2006-11-14:
Uden at det skal misforstås eller blive misforstået, eller uden at det skal opfattes som et udtryk for, at jeg er sat i min egen sag, vil jeg sige, at SF synes, at den her del af velfærdsforliget er meget fornuftig, altså det, at man hæver aldersgrænserne, for der er ikke megen rimelighed i, at man skematisk har nogle aldersgrænser for, hvornår man må være i et job.
Der kan være nogle objektive kriterier, som i visse situationer kan gøre det fornuftigt med aldersgrænser, og jeg formoder også, at den mulighed opretholdes, men spørgsmålet er, om man overhovedet behøver at have en aldersgrænse.
Der er jeg sådan set
lidt enig med fru Elisabeth Geday i, at fordi man nu tilfældigvis er 70½ år eller 71 år, er det jo ikke sikkert, at man er en dårligere arbejdskraft, end hvis man var 69½ år.
Alt andet lige er det her et skridt i den rigtige retning – at man bevæger sig op – og det synes jeg er positivt.
Så synes jeg, vi skal drøfte, om man skal have en grænse.
Det kan der være nogle argumenter for, men jeg synes bestemt også, der kan være argumenter for, at man helt fjerner den og siger, at alder ikke er noget, der er aktuelt på arbejdsmarkedet, men derimod at man kan sit job, og at man er kvalificeret til det, uanset om man er 30 år eller 71 år.
Det er det ene, jeg vil sige.
Det andet er, at jeg også synes, det er fint, at man ikke sætter det i gang pr. 1. januar 2007, men 2008, sådan at man har en mulighed for i overenskomster at forhandle sig til rette, for det er jo altid sådan, at man i forbindelse med en overenskomst har givet og taget.
Derfor er det også rimeligt, at man får tid til at forhandle sig til rette om at fjerne de aldersregler, der måtte være.
Dog ved jeg ikke helt, om den 1. januar 2008 omfatter alle overenskomster, eller om man skal lave en eller anden form for overgangsbestemmelse.
Jeg har ikke helt tjek på, om alle får forhandlet det inden da, men det synes jeg er noget af det, man må se på i udvalgsarbejdet, sådan at vi på den ene side giver et klart signal om, at vi vil af med aldersdiskriminerende regler, og på den anden side respekterer, at man kan forhandle sig til rette via de gældende overenskomster.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-14:
Der er jo blevet sagt både kloge og i og for sig også meget interessante ting i denne debat.
Jeg bemærkede, at De Radikales ordfører konstaterede, at alder føles forskelligt af forskellige mennesker.
Det er jeg fuldstændig enig i.
Det er derfor, det er fuldstændig forkert at hæve efterlønsalderen, for det er forskelligt, hvordan mennesker påvirkes af alderen.
Det er til gengæld meget fornuftigt, at man vil give folk, der har det godt i en høj alder, mulighed for at vælge af egen fri vilje, hvor længe de vil blive på arbejdsmarkedet.
Forslaget er godt, fordi det giver folk ret til at vælge, hvor længe de vil arbejde.
Vi skal afskaffe diskriminationen, når det gælder om at give folk mulighed for at blive længere, hvis de selv vil det, men det er fuldstændig forkert, at man vil tvinge nogle ældre til at blive længere på arbejdsmarkedet, end de selv vil.
Det er ikke nogen begrundelse for at afskaffe diskrimination, at vi står i en bestemt situation, for uanset mangel på arbejdskraft eller ikke mangel på arbejdskraft er diskrimination forkastelig og skal afskaffes.
Derfor kan Enhedslisten, fuldstændig uafhængigt af hvad vi mener om forligspartiernes tvang over for nogle ældre, selvfølgelig gå ind for at afskaffe tvang over for andre ældre, og derfor støtter vi forslaget.
Med forslaget om ændring af forskelsbehandlingsloven hæves aldersgrænsen for, hvornår det kan aftales, at en lønmodtager skal fratræde på grund af alder, med 5 år, altså fra 65 til 70 år.
Jeg synes, det er et meget vigtigt signal, der sendes med denne del af tilbagetrækningspakken, for det afgørende skal ikke være, at en person når en bestemt alder; det afgørende skal være, om den pågældende føler, at han kan fortsætte arbejdet.
Møntet på dem uden for dette hus, der er kritiske over for ændringen, vil jeg blot minde om, at vores udfordring er at sørge for, at så mange som muligt fortsætter med at arbejde så længe som muligt, og jeg håber, at denne lille ændring kan motivere både lønmodtagere og arbejdsgivere til det.
Jeg vil gerne takke Tingets partier for behandlingen af forslaget her i dag, og jeg ser frem til samarbejdet under den videre behandling af forslaget i Arbejdsmarkedsudvalget.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Ole Sohn (SF), 2006-11-14:
Jeg er lidt skuffet over, at hr. Jakob Axel Nielsen har været ude under min ordførertale, hvor jeg faktisk gjorde meget ud af at forklare de udfordringer, vi stod over for, både på kort sigt og på lang sigt.
Det, at der bliver mangel på hjemmehjælpere, social- og sundhedsassistenter, er jo ikke noget, der først sker om 12½ år eller om 15 år.
Det problem har vi i dag.
Der er ubesatte stillinger i ældresektoren i dag, og det problem vokser dag for dag for dag.
Det kan overhovedet ikke vente på virkningerne af det her indgreb, tværtimod, der er man nødt til at tænke hurtigt.
Vi er nødt til at sørge for, at omsorgssektoren får en højere status, bl.a. i form af en bedre løn og eventuelt autorisation på en sådan måde, at man kan tiltrække ny arbejdskraft.
Så kan man selvfølgelig spørge: Hvor skal man tiltrække den fra?
Det skal vi bl.a. gøre ved at få de over 100.000, vi ikke har inde på arbejdsmarkedet, inddraget, få en bedre integration.
Det er vi nødt til.
Derfor vil jeg godt slutte af med at sige, at jeg mener, at fru Jytte Andersen trods alt kom med noget positivt, som jeg gerne vil kvittere for.
Det var forslaget om at nedsætte en seniortænketank, for vi har alle sammen en forpligtelse til at medvirke til at sikre, at vi kan løse den udfordring, vi står over for, både på kort og på lang sigt, og den deltager SF gerne i.
Thomas Adelskov (S), 2006-11-14:
Jeg har egentlig ikke tænkt mig at gå ind i hr. Jakob Axel Nielsens fremtidsvisioner om, at det hele skal afskaffes osv.
Det ved vi jo godt er konservativ politik, og så er det jo godt, at De Konservative ikke har så mange mandater bag sig alligevel.
Jeg skal bare spørge hr. Jakob Axel Nielsen: Man kan læse i velfærdsaftalen om indeksering, f.eks. på side 10, hvor der står: »Fra 2025 indekseres aldersgrænserne i tilbagetrækningssystemet med udgangspunkt i restlevetiden for 60-årige, således at den forventede periode med efterløn og folkepension er omkring 19½ år på længere sigt.«
Eller er der indgået en fast aftale om, at hvis levetiden stiger, sker der også en indeksering af efterløns- og pensionsalderen?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-14:
Når nu hr. Ole Sohn anerkender, at der er så mange mennesker, der træder ud af arbejdsmarkedet, og så tilsvarende få, der træder ind på arbejdsmarkedet, så bliver man, når nu hr. Ole Sohn ikke vil være med til at løse problemet, nødt til at spørge: Hvad er det så for nogle job, der ikke skal besættes i fremtiden?
Er det hjemmehjælperne, der skal være færre af?
Er det færre politibetjente?
Er det færre skolelærere?
For der er altså nogle, der træder ud af arbejdsmarkedet, nogle, der skal pensioneres, og hr. Ole Sohn vil ikke være med til at løse problemet.
Så jeg spørger bare: Hvad er det for nogle job, hr. Ole Sohn mener skal bortfalde?
Thomas Adelskov (S), 2006-11-14:
Hvis man så som Dansk Folkeparti ikke er enig i, at der ligger en indeksering i aftalen – nu citerede jeg fra den før, og jeg synes ikke, der er nogen grund til, jeg gør det igen, for jeg er ret sikker på, at hr. Jakob Axel Nielsen i modsætning til hr. Bent Bøgsted rent faktisk godt kunne forstå det, jeg læste op, og har noteret sig det – vil jeg spørge: Hvad mener så Det Konservative Folkeparti?
Er Dansk Folkeparti så uden for aftalen, når de ikke står ved den del, eller er de med i aftalen?
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-14:
Det her med indeksering af aftalen er noget, vi skal tage stilling til om 10-12 år, så der er rigelig tid til at finde en fælles forståelse af, hvordan en aftale skal tolkes.
Jeg kan kun sige, hvordan Det Konservative Folkeparti mener den skal tolkes, og det er, at der er indgået en aftale om, at vi indekserer i takt med den stigende levealder.
Ole Sohn (SF), 2006-11-14:
Det er sådan set en fortsættelse af spørgsmålet om indeksering, som jeg mener bør optage os meget, for det er jo en af de ting, som ikke har været fremme i den offentlige debat, og som er blevet puttet ind under forhandlingerne.
Ja, det er desværre sådan, virkeligheden er: Vi har diskuteret, om efterlønsalderen skulle være 60, 62 eller 63 år, og regeringen kom så igennem med sit forslag om de 63 i realiteternes verden, men så puttede man indekseringen på.
Mit spørgsmål er: Synes hr. Jakob Axel Nielsen, at vi i et af verdens rigeste lande er i en situation, hvor vi er nødt til at sige til de folk, som har arbejdet med de hårde fysiske og mentale job: I skal bare vide, at hvert sekund, I lever længere, skal gå til arbejde?
Nej, alt skal gå til arbejde.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-14:
Det er noget, der har været talt utrolig meget om, og det er rent faktisk også noget, befolkningen har interesseret sig for, efter Velfærdskommissionen har talt, efter regeringen spillede ud, og også efter de her forhandlinger.
Der har været talt meget om det her, og jeg har ikke dårlig samvittighed over manglende folkelig debat.
Det, der er min vægtskål, min lakmusprøve, er, at jeg synes, at det er helt o.k., at man får 19½ års pensionisttilværelse, uanset hvilken type job man har, så længe man er sund og rask.
Men de, der ikke er sunde og raske, skal have lov til at træde ud af arbejdsmarkedet som nedslidte.
Men vi skal i øvrigt søge at undgå, at ret mange bliver nedslidte, og det er så derfor, vi har etableret forebyggelsesfonden, så vi får en massiv arbejdsmiljømæssig indsats.
Ole Sohn (SF), 2006-11-14:
Jamen det er muligt, at hr. Jakob Axel Nielsen har siddet i forhandlinger så mange timer bag de lukkede døre, at han har den opfattelse, at man har diskuteret indeksering i offentligheden.
Det tror jeg simpelt hen ikke.
Jeg tror simpelt hen ikke, der er ret mange, der ved, at efterlønsalderen pr. automatik stiger til 63, 64, 65 og 66 år, og at man samtidig har besluttet, at pensionsalderen stiger fra 65 til 66, 67, 68, 69, 70 og 71 år.
Det har man besluttet.
Der er spørgsmålet bare: Hvorfor er det ikke en offentlig debat værdig at sige, at vi er et af verdens rigeste lande, vi har mulighed for at sige til dem, der har de hårdeste job, at de ikke skal knokles ned i en sådan grad, at de skal have førtidspension, før de kan gå fra arbejdsmarkedet, men at det, at de har slidt og slæbt og haft de hårde job, betyder, at de har en ret til med oprejst pande at have en aktiv tredje alder, og at det ikke kun skal være de vellønnede, der har det?
Den beslutning fratager man en række borgere.
Man siger: Hvis I lever længere, så er det ud på arbejdsmarkedet et hundrede procent, ikke noget med en fordeling mellem arbejde og fritid.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-14:
For det første kan jeg ikke anerkende, at det er et princip.
Men det er velkendt, at mit eget parti og Det Radikale Venstre talte om at afskaffe efterlønnen i en eller anden form og gøre det til en seniorydelse.
Det er velkendt, at der var partier, som er gået med i aftalen, og som mente, der slet ingenting skulle ske.
Det er velkendt, at regeringens udspil var 63 år, og det er velkendt, at det er endt på 62 år med en indeksering.
Det er der altså 158 mandater, der har stået bag, det er der fem partier der har været med til at forhandle; det synes jeg ikke er forkert.
Det vil sige, at der altså kommer en del folketingsvalg, og hvis ikke vælgerne bryder sig om det, vi har aftalt, får de mulighed for at fortælle det.
Det synes jeg er en fair måde at lave lovgivning på.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-14:
Jeg kan jo egentlig godt forstå, at hr. Jakob Axel Nielsen er en glad mand, for der er jo ingen tvivl om, at de her efterlønsforringelser er virkelig god, gammeldags konservativ klassepolitik, så man nærmest får tårer i øjnene af det.
Jeg bliver alligevel nødt til at anholde det, for det kan jo være, at hr. Jakob Axel Nielsen i virkeligheden har misforstået noget.
Når han f.eks. snakker om en ens tilbagetrækningsalder eller om en pensionisttilværelse på 19½ år for alle danskere, er det jo ikke rigtigt, for der er jo forskel i levealder.
Vil hr. Jakob Axel Nielsen ikke give mig ret
i, at de, der har de hårdeste job, de mest nedslidende job, har kortere tid til at nyde deres pensionisttilværelse end dem, der har de gode, de højtuddannede job?
Og vil hr. Jakob Axel Nielsen ikke også give mig ret i, at denne forskel vokser?
Det betyder, at jo flere år, der går, jo kortere tid får de kortuddannede glæde af deres pensionisttilværelse, og jo længere tid får de langtuddannede til at nyde deres pensionisttilværelse.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-14:
For lige at starte med at kommentere den indledende bemærkning, hr. Jørgen Arbo-Bæhr kom med, vil jeg sige, at det aldrig nogen sinde har været et mål for Det Konservative Folkeparti at foretage nogen forringelser.
Tværtimod har hele den øvelse, vi laver nu, til formål at sikre, at der også er et velfærdssamfund i fremtiden, at det ikke bryder sammen, så vi har et velfærdssamfund for de mange.
Det er det, jeg synes hr. Jørgen Arbo-Bæhr burde skrive sig bag øret, og det er i virkeligheden derfor, jeg har beskyldt hr. Jørgen Arbo-Bæhrs parti og det andet parti, der ikke er med i velfærdsaftalen, for at være det, jeg kalder rationelle egoister, som tænker meget kortsigtet, nu og her, frem for også at kigge på, hvad der er bæredygtigt i fremtiden.
Så er det jo rigtigt nok, at de 19½ år drejer sig om en gennemsnitsbetragtning.
Sådan må det nødvendigvis være.
Men det er sådan, at der er stigende levealder for alle danskere, også for dem med de hårdeste job, og vi skulle gerne have levealderen for dem med de hårdeste job til at blive endnu længere; det er faktisk det, vi bruger 3 mia. kr. på.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-14:
Det vil sige, at hvis der er nogle, der får mere end de 19½ år, er der nogle, der får kortere tid – det ved vi.
Det betyder reelt, at der i virkeligheden på grund af den her indeksering bliver kortere og kortere tid for de hårdtarbejdende, kortuddannede eller ufaglærte mennesker – kassedamen, hjemmehjælperen osv. – fra de er holdt op med at arbejde, og til de dør.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-14:
Jeg må sige til hr. Jørgen Arbo-Bæhr: Det kan ikke ærgre mig, at danskerne lever længere, og at alle danskere lever længere.
Selv om der er nogle grupper, der kommer til at leve endnu længere end andre, ærgrer det mig ikke, så længe alle får en længere levetid.
Men jeg anerkender, at man kan sætte hegn om nogle grupper, som ikke får så stor en andel af den forlængede levetid, men som dog får en andel, de får også forlænget levetid.
Det er derfor, vi skal satse massivt på arbejdsmiljø og de 3 mia. kr. og livsstilssygdomme og bekæmpelse af fedme og alkoholforbrug for at sikre, at alle grupper får medløb med hensyn til den forlængede levetid, som vi, i hvert fald hvis vi kigger i statistikkerne i dag, må formode kommer i fremtiden.
Jytte Andersen (S), 2006-11-14:
Nu er vi sådan lidt derhenne, hvor Enhedslisten og SF prøver at male det der skræmmebillede, som jeg reflekterede over i min tale, af, at for dem, der nærmest er nedslidte i dag, er efterlønsalderen lige om et øjeblik 65 år.
Som jeg har læst lovforslaget, er det sådan, at hvis man skulle forestille sig en efterlønsalder på, lad os sige 64 år, vil det komme til at vedrøre de unge mennesker på arbejdsmarkedet, der i dag er 35 år.
Jeg vil gerne spørge hr. Jakob Nielsen: Er det ikke hr. Jakob Nielsens indtryk, at lige præcis de grupper, de 30-35-40-årige mennesker på arbejdsmarkedet, ofte har en god uddannelse, stiller nogle meget præcise krav til, hvad de vil finde sig i, og i øvrigt meget gerne vil have mulighed for en fleksibilitet i deres arbejdsliv både nu og i fremtiden?
Det er altså unge menneskers arbejdsmarked i år 2030, vi her taler om.
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-14:
Jeg er glad for, at fru Jytte Andersen bringer det her spørgsmål op.
Nu var der flere spørgsmål i det, men jeg er helt enig i, at det, unge mennesker efterspørger, er indflydelse på eget arbejde; det er, at man får mulighed for selv at planlægge; det er, at man får mulighed for selv at bestemme, om man kan gå tidligt hjem en dag; det er, at man har mulighed for selv at sige, at nu arbejder man meget, fordi man ikke har nogen børn; og det er, at man har mulighed for at sige, at nu går man lidt ned i tid, fordi nu har man små børn.
Og for at tale om indeksering vil jeg sige, at det da nok er rigtigt, at SF og Enhedslisten maler et skræmmebillede om, at nedslidningen er lige om hjørnet.
Det er først om 12 år, vi har en efterlønsalder på 62 år.
Og hvis man skal følge fru Jytte Andersens eksempel på, hvornår efterlønsalderen er 64 år, som jo forudsætter en forlænget levetid – det må vi huske på – skal den reguleres et halvt år hvert andet år.
Det vil sige, at for at den kan stige yderligere 2 år, skal der gå 8 år fra år 2019, hvor det her træder i kraft.
Det vil sige, at vi skal frem til år 2027, inden den er oppe på 64 år.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-14:
Nu ved jeg jo godt, at det er De Radikales mål helt at få afskaffet efterlønnen, men alligevel kunne jeg godt tænke mig at spørge De Radikales ordfører, hvad De Radikale egentlig vil gøre ved konsekvenserne af det her med, at man fjerner den forlængede dagpengeret i kombination med den højere efterlønsalder.
For det vil jo meget, meget nøjagtigt ramme lige præcis de kortuddannede og i allerhøjeste udstrækning de kvindelige kortuddannede, da kvinderne er overrepræsenteret både i den gruppe, der har glæde af den forlængede dagpengeret, og i den gruppe, der i dag går på efterløn, når man er mellem 60 og 62 år.
Hvad vil man gøre for de mennesker, som i første omgang vil falde ud af dagpengesystemet, og som derefter som konsekvens af det ikke vil have ret til efterløn overhovedet?
Hvordan vil man prøve at sikre de her mennesker i fremtiden?
Elisabeth Geday (RV), 2006-11-14:
Det er jo dejligt at kunne give Enhedslistens ordfører et helt præcist svar.
De mennesker, der mister deres dagpengeret i den alder, som hr. Jørgen Arbo-Bæhr peger på, får ret til et seniorjob.
Så de mennesker går altså fra en situation, hvor de må gå passivt på dagpenge, til en situation, hvor de har retten til at indtræde i et arbejde i en kommune på helt almindelige, ordinære vilkår.
Så de får altså ret til at komme i et seniorjob.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-14:
Det er fantastisk interessant, for problemet er jo for det første, at der er lagt et loft over antallet af seniorjob på 1.500, og at man i dag ser, at den gruppe, vi snakker om, ligger på et sted mellem 5.000 og 7.000 mennesker, så det er altså kun en tredjedel af dem, vi snakker om.
Det andet er, at man ikke optjener dagpengeret i seniorjobbene.
Så en stor del af dem vil falde ud af dagpengesystemet, inden de får ret til efterløn.
Der må være andre ting, der kan løse det problem, jeg har nævnt.
Elisabeth Geday (RV), 2006-11-14:
Hr. Jørgen Arbo-Bæhr har simpelt hen ikke ret i sine betragtninger.
Hvis man er 60 år og mister sin dagpengeret eller 58 år og mister sin dagpengeret, har man en ret til at få et seniorjob, og det seniorjob kan man bevare til den dag, man går på efterløn.
Hvis seniorjobbet forsvinder af den ene eller den anden grund, fordi kommunen omprioriterer sine ressourcer, har man ret til at få tilbudt et andet seniorjob; sådan har vi fået det indføjet i velfærdsaftalen.
Så den situation, hvor folk bliver presset ud eller ryger ud og mister retten til efterløn, vil simpelt hen ikke opstå.
Der kan jo altid være, hvad skal man sige, undtagelsestilfælde, hvor der vil herske tvivl.
Hvis der er det, må vi tage det op i kredsen af partier bag velfærdsaftalen og få det rettet til, for det har ikke været tanken, at folk skulle miste efterlønsretten, fordi vi afkortede dagpengeperioden.
Ole Sohn (SF), 2006-11-14:
Der er sådan set bare et enkelt lille spørgsmål, som jeg vil finde svaret på.
Hvem har fortalt sig; er det fru Jytte Andersen, eller er det fru Elisabeth Geday?
For Socialdemokraterne taler om seniorjobbene som ordinære job på almindelige vilkår, og Det Radikale Venstre taler om dem som støttede job.
Jeg kunne egentlig godt tænke mig at vide, hvem der har ret.
Elisabeth Geday (RV), 2006-11-14:
Jamen det har vi begge to, for sagen er jo, at den enkelte seniorjobber bliver aflønnet på ordinære vilkår, og at den kommune, der opretter seniorjobbene, får støtte til at oprette jobbene i form af et tilskud fra staten, så det er støttede job på ordinære vilkår.
Ole Sohn (SF), 2006-11-14:
Det kunne jeg have sagt mig selv.
Når man spørger en radikal, får man jo ikke et enkelt svar.
Men i princippet må man vel så sige, at enhver offentligt ansat er i støttet job, fordi alle kommunernes lønninger bliver betalt med den støtte, kommunerne får fra staten som bloktilskud, plus selvfølgelig med egne skatteindtægter.
Jeg synes altså, det er lidt vigtigt at få slået fast, at der er tale om, at det trods alt er job på ordinære vilkår.
Elisabeth Geday (RV), 2006-11-14:
Det er et job, hvor man bliver lønnet efter overenskomsten, men det er støttet i den forstand, at man ikke optjener dagpengeret, mens man er i seniorjob, og det er støttet i den forstand, at kommunen får refunderet lønudgifterne til det konkrete job hos staten.
Det gør man jo ikke helt på samme ukomplicerede facon, når det gælder alle mulige andre kommunale job, hvor det jo er sandt nok, at man får det refunderet via bloktilskuddene, men det er jo lidt mindre direkte end her, hvor man direkte får tilskud til det enkelte seniorjob.
Ole Sohn (SF), 2006-11-14:
Jeg er glad for spørgsmålet, for så får jeg også lejlighed til lige at svare hr. Jens Vibjerg på det der med arbejdsmiljøindsatsen, som jo er vigtig.
Vi havde en debat om, hvor meget beton vi har arbejdet med hver især.
Og begge dele er noget, der er nedslidende.
Derfor er det nødvendigt med en massiv indsats på arbejdsmiljøområdet.
Jeg anerkender også, at der her i forhold til, hvad der er foregået under regeringens levetid indtil nu, ligger en styrkelse af indsatsen på arbejdsmiljøområdet.
Men en stor del af det er jo desværre blot en genopbygning, altså en råden bod på de nedskæringer på arbejdsmiljøindsatsen, som den her regering har lavet.
Det bliver så genoprettet.
Det er også bedre end ingenting, men jeg vil bare gøre opmærksom på, at det langt fra er nok til at sikre de nødvendige investeringer i forebyggelse på arbejdspladserne, som er nødvendige, for at man kan blive længere tid på arbejdsmarkedet.