Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-04-27:
På et punkt synes jeg, at ministeren sprang over, hvor gærdet var lavest.
Det handler om det punkt, der hedder forbud mod rygning på serveringssteder.
Regeringen har jo indført en skiltningsordning: Her må man ryge, og her må man ikke ryge, og her må man måske ryge, og her må man ryge ét sted og ikke et andet sted.
Det forslag ser fuldstændig bort fra, hvad baggrunden for et eventuelt forbud er, nemlig de ansattes arbejdsmiljø.
Det er det, det handler om.
Dokumentationen for, at tjenere i det her land dør af passiv rygning, synes jeg er et argument for, at der bliver indført nogle arbejdsmiljøregler på det område.
Man kunne prøve at tage regeringens eller ministerens tankegang om skiltning og overføre den til andre arbejdsmiljøområder, f.eks. byggepladsen: Her går de ansatte med hjelm, og her går de ansatte ikke med hjelm.
Eller til den branche, jeg kommer fra, porcelænsindustrien: Her er der udsugning, og her er der ikke udsugning.
Det løser ikke arbejdsmiljøproblemer at foretage skiltning.
Desværre er det sådan – ikke fordi jeg synes, at forbud er vejen frem i alle livets detaljer – at forbud er det eneste, der løser arbejdsmiljøproblemet for de ansatte på serveringssteder.
Det vil jeg godt høre ministerens kommentar til.
Lad os da bare springe ud i at forbyde rygning alle steder.
Jeg antydede jo i min tale, da jeg gik uden for manuskriptet, den inkonsistens, der er i det synspunkt, når man i øvrigt bedømmer Enhedslistens politik i forhold til euforiserende stoffer og fixerum, og hvad ved jeg, men lad det nu ligge et øjeblik.
Jeg anerkender, at der er et problem omkring passiv rygning.
Jeg har sådan set ikke stået og sagt andet end en stor bekræftelse af det.
Jeg anerkender også, at det er et problem, der skal gøres mere ved; meget er gjort, og mere skal gøres.
Det mest effektive er sådan set at nå frem til det, der kunne være en idealtilstand, nemlig at ingen ryger.
Det arbejder vi først og fremmest med, og der gør vi store fremskridt.
Antallet af dagligrygere falder, og det falder også i et flot tempo i forhold til, hvad det gør i en række andre sammenlignelige lande.
Men der er selvfølgelig også et hensyn at tage til dem, der færdes steder, hvor der ryges imod deres vilje.
Det kan da godt være, at det ender med, at det skal håndteres ved lovgivning; det har jeg ikke afvist.
Jeg har bare sagt: hver ting til sin tid.
Nu har tobak været en del af dansk kultur i 300 år, og derfor har vi også tid til at bruge 2005 på at få en grundig og solid debat om, hvilke alternative modeller der kan stilles op, som sikrer respekt omkring de røgfrie miljøer, og som samtidig sikrer, at Danmark fortsat er at opfatte som et frit land, hvor rygerne også har en chance for at være her.
Hvis Enhedslisten er tålmodig nok, kan Enhedslisten også være med til at påvirke de svar inden årets udgang.
Nu synes jeg, at vi skal prøve at skille tingene ad, for når ministeren siger, at vores holdning er inkonsistent, er det jo ikke korrekt.
Jeg sagde jo selv, at det ikke er, fordi forbud skal løse alle problemer med rygning i det her land.
Jeg siger bare, at der er et område, der hedder de ansattes arbejdsmiljø.
Al ære værd for det, det er godt.
På lige præcis det område, der hedder serveringssteder, er det altså sådan, at de ansatte, hvis der bliver røget på arbejdspladsen, vil blive udsat for passiv rygning.
Det er dokumenteret, at de bliver syge af det, og det er dokumenteret, at der er cirka fem dødsfald om året inden for denne her branche, som udelukkende skyldes passiv rygning.
Derfor er det ikke nok bare at slå koldt vandt i blodet.
Vi har et alvorligt arbejdsmiljøproblem, som vi skal have løst, og inden for branchen siger de, at det kun kan løses med forbud.
Jeg har ikke hørt andre komme med nogle argumenter, der siger, at det kan løses af andet end forbud.
Derfor har vi et problem, der skal løses så hurtigt som muligt.
Forskellige lande har forsøgt at imødekomme de her udfordringer på forskellige måder.
Så undgik vi også, at der var børn hjemme i de private hjem, der blev udsat for passiv rygning.
Jeg ser, at nogle af patientforeningerne i breve til mig glæder sig over den her offentlige debat, men samtidig siger: Det er vigtigt, at det ikke bare er en debat om det offentlige rum, for tænk dog på alle dem, der udsættes for passiv rygning i de private rum.
Jo, hvis vi skulle vælge de rene løsningers politik, skulle vi forbyde rygning.
Men nu er rygning en realitet, og i samme øjeblik vi accepterer tobak som et legalt, lovligt rusmiddel, der kan købes i almindelig handel og vandel, er vi i gang med at indgå kompromiser.
Derfor er regeringens pointe, at det kompromis skal indgås så ambitiøst som overhovedet muligt der, hvor der er folkelig opbakning til det.
Det er den proces, vi har sat i gang, og den har en deadline, der hedder udgangen af 2005.