runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elisabeth Arnold (RV), 1999-10-27:
Ved den sidste lejlighed, hvor vi diskuterede pyramidespil her i Folketinget, sagde jeg på Det Radikale Venstres vegne, at vi gerne ville afvente Landsrettens afgørelse i en verserende sag, før vi besluttede os for, om det var hensigtsmæssigt med en lovændring.
I marts i år faldt landsrettens afgørelse, og den var en frifindelse af en gruppe personer, som havde udbudt de såkaldte pyramidespil.
I Det Radikale Venstre er vi klar over, at mange unge og måske også naive mennesker kommer i økonomisk uføre på grund af disse samvittighedsløse pyramidespilsjonglører.
Det bryder vi os naturligvis ikke om.
Derfor støtter vi også dette lovforslag, som gør det strafbart at udbyde denne specielle form for arrangementer.
Jeg har to bemærkninger, ud over at vi selvfølgelig støtter forslaget.
Den første er, at det jo er myndige personer, som foretager disse dispositioner, dvs. dummer sig.
De bliver nu med dette lovforslag befriet for konsekvenserne af at dumme sig.
Det fylder mig altid med undren, når partier, som ellers meget hylder den frie vilje og friheden til at gøre hvad som helst her i samfundet, ikke tøver et øjeblik med at tilslutte sig krav om lovgivning på dette område, hvor der altså er stor frihed til at dumme sig.
Sådan kan tingene jo ændre sig undervejs, men vi synes altså, det er rimeligt at lovgive, netop fordi det er unge mennesker.
Men vi må stadig væk fastholde, at de faktisk er myndige, og at de har dispositionsret over deres bankkonto og over deres penge, og at de også har ret til at sætte sig i gæld.
Men o.k., vi lovgiver på området, fordi vi ved, at der er mange, især forældre, som er dybt ulykkelige over, at deres børn er kommet ud i dette morads.
Og så den anden bemærkning, som er nævnt af flere andre ordførere, at i virkeligheden er hver eneste deltager i disse pyramidespil jo en slags pusher, at hvert lag i pyramiden er en ny samling bondefangere.
De er på udkig efter nogle, der er mere naive og godtroende, end de selv har været, og derfor kunne man godt diskutere, hvor langt ned vi skulle lægge strafansvaret.
Det er ikke sikkert, at det er muligt at gennemføre det i selve lovforslaget her, men jeg synes ikke, betragtningen skal være usagt her fra denne talerstol.
Sonja Albrink (CD), 1999-10-27:
Lovforslaget er jo en opfølgning af CD's beslutningsforslag, som var til behandling i november sammen med en opfølgning af den overraskende frifindelsesdom i Østre Landsret i marts i år.
Nu ser det altså ud til, at der én gang for alle lovgivningsmæssigt bliver gjort noget ved de her pyramidespil, men man kunne sige, at det desværre er 5 år for sent.
I 1994 og de følgende år blev politiet nemlig gjort bekendt med pyramidespil med eksotiske navne som »Waves«, »Spring«, »Jump« og mange flere.
Rigsadvokaten tilkendegav flere gange, at disse pyramidespil var omfattet af forbudet i indsamlingsloven, fordi de kunne ligestilles med kædebreve. Men der skete intet.
Politiet modtog anmeldelser, men efterforskede kun lidt halvhjertet.
Ingen havde lyst til at gå i gang med de sager, som allerede på det tidspunkt var omfattende og med utrolig mange deltagere.
Først i forbindelse med sagen i Odense kom der skred i tingene, og alle kender som bekendt resultatet.
Forslaget, som vi har til debat i dag, er et godt forslag, og vi vælger i CD at se fremad.
straffen, således at det bliver muligt at anvende frihedsstraf over for disse yuppieforbrydere, som jeg gerne vælger at kalde dem, selv om deres forehavende endnu ikke er blevet gjort strafbart.
For pyramidespil tjener nemlig ikke noget anerkendelsesværdigt formål, snarere tværtimod.
Der er tale om skadelig virksomhed, hvor nogle smarte bagmænd kan udnytte ungdommeligt letsind til at berige sig selv.
De unge har ikke en jordisk chance for at sætte sig ind i pyramidestrukturen, og de ved ikke, hvor langt nede i organisationen de befinder sig, og har således slet ikke mulighed for at overskue deres egne muligheder for at tjene penge på forehavendet.
Samfundet har en pligt til at beskytte sine borgere mod disse arrangementer.
Selvfølgelig kan man altid sige, at de unge mennesker bare kan tænke sig lidt om, men hvorfor har samfundet så regler om kædebreve? I CD er vi altså meget glade for det her forslag, som vi naturligvis støtter.
Jo hurtigere, vi får det vedtaget, des bedre.
Peter Skaarup (DF), 1999-10-27:
I Dansk Folkeparti er vi også positivt indstillet over for et forslag om indgreb over for pyramidespil.
Vi må erkende, at der har været en række ulykkelige skæbner forbundet med de spil, vi har set indtil nu, og det viser sig, at der er en del mennesker, der i hvert fald fra starten af ikke har kunnet gennemskue, hvad der ligger bag disse her spil.
Dér kan man så håbe, at det indgreb, som regeringen kommer med her, nogle klare signaler, kan få den ønskede virkning, nemlig at specielt bagmændene bag de her spil holder op med deres forehavende, som i høj grad er skadeligt på lidt længere sigt for dem, der bliver involveret i det. Vi må dog sige - og det er lidt i lighed med, hvad SF's ordfører, hr. Aage Frandsen, har sagt heroppefra - at der måske er nogle problemer omkring håndhævelsen.
Vi må i høj grad stole på det, når regeringen kommer og siger, at man godt kan håndtere en håndhævelse på den måde, som man lægger
frem her
Men vi er altså indstillet på, at lovforslaget her skal gennemføres, og at vi skal prøve at se på den håndhævelse, for der kan altså godt være nogle uforudsete ting, som vi så er nødt til at se på ved en senere lejlighed.
Aage Frandsen (SF), 1999-10-27:
Da SF's ordfører, fru Anne Baastrup, ikke kan være til stede, skal jeg fremføre SF's synspunkter på hendes vegne.
Lovforslaget er et forsøg på at udfylde det hul, som viste sig i forbindelse med Østre Landsrets dom, og når der gælder straffebestemmelser vedrørende kædebreve, så er det også logisk at sige, at det gælder vedrørende pyramidespil.
Det er jo udtryk for, at vi erkender, at folks eget ansvar ikke er i orden, at de selv frivilligt går ind i det, men at de ikke selv kan overskue konsekvenserne.
Vi føler altså i det her tilfælde, ligesom vi følte, da
det drejede sig om kædebreve, at det er nødvendigt at sige, at der åbenbart er nogle, der ikke selv kan finde ud af at passe på deres egne penge, og så må vi have samfundet til at gå ind
Når man så samtidig ved, at det fortrinsvis drejer sig om unge mennesker, kan man føle, at det nok er mere påkrævet, og at det er i orden at udvide det ansvar, som staten påtager sig i det her tilfælde.
Vi støtter derfor lovforslaget, men vil bruge udvalgsarbejdet til en nærmere afklaring af, om der er baggrund for ændringer i det lovforslag, der ligger her, i forhold til nogle af de svar, som er kommet fra høringsparterne, om strafferammen er rigtig, om de sanktionsmuligheder og de muligheder, der ligger i forbindelse med opklaringen, er rigtige, fordi dette netop er et område, hvor staten påtager sig ansvaret på borgernes vegne.
Derfor er det noget, man skal være meget opmærksom på.
Derfor vil vi i forbindelse med udvalgsarbejdet, altså bortset fra at vi giver principiel tilslutning til forslaget, kigge nærmere på, om der er grundlag for at foretage justeringer eller regulære ændringer i lovforslaget, fordi det er et skridt videre mod, at staten påtager sig ansvaret på borgernes vegne.
Brian Mikkelsen (KF), 1999-10-27:
Det er et godt forslag, men vi vil præcisere fra konservativ side her i salen, at det er for dårligt, at det ikke er kommet før.
Det er et stort problem.
Et helt år er gået, siden vi her i salen hørte, at der var politisk opbakning til at slå ned på personerne bag pyramidespillene.
Der er jo ikke sket så forfærdelig meget i den forløbne periode, og det er nøjagtig, hvad vi i Det Konservative Folkeparti frygtede.
Sagen er den, at spillene har kunnet foregå, en masse unge mennesker er kommet i klemme og de organiserede bagmænd har tjent styrtende med penge i løbet af det sidste års tid.
Når det er sagt, må vi konstatere, at dommen i Østre Landsret i foråret med al ønskelig tydelighed afslørede et hul i indsamlingsloven.
Landsretten fandt ikke, at indsamlingslovens kriminalisering af kædebreve kunne overføres til pyramidespillene, og dommen efterlader et klart indtryk af, at der er behov for en selvstændig kriminalisering af pyramidespillet.
Det vil vi gerne bidrage til at løse, og det har vi sagt hele vejen igennem.
Vi vil ikke finde os i, at griske bagmænd udnytter unges naivitet, tømmer deres bankbøger og leder dem i uføre.
Vi vil altså ikke acceptere nogen form for bondefangeri i denne her sag.
I lovforslaget lægges der fornuftigt op til en kriminalisering ikke alene af bagmændene, men også af deltagerne, i det omfang han eller hun prøver at hverve nye deltagere.
Deltagelse i form af indskud af startbeløb vil være straffrit, kan man læse, så længe den pågældende undlader at hverve nye deltagere eller forsøge på dette.
Det kan vi også godt tilslutte os fra konservativ side.
Vi mener, at det er et vigtigt signal at sende til deltagerne
i pyramidespillene.
De må også stå til ansvar, såfremt de har deltaget i hvervningen og dermed har lukket andre naive sjæle ind i spillet.
Kigger vi på den skitserede strafferamme, ser vi, at der i lovforslaget er lagt op til at forøge de nuværende strafferammer.
Således kan medvirken i pyramidespil under skærpende omstændigheder give op til 2 års fængsel.
Vi mener fra konservativ side, at frihedsstraf er en nødvendighed alene for at give politiet de optimale betingelser for at optrevle pyramidespillenes netværk.
Jeg mener faktisk, at vi her i Folketinget bør tilkendegive, at vi godt kan give det offentlige de retsmidler, der skal til for at kunne bekæmpe pyramidespillene. Jeg mener også, at forslaget lægger op til, at vi bør anvende frihedsstraf i forbindelse med disse kvalificerede overtrædelser af loven.
Vi kan altså fra konservativ side også støtte den skitserede strafferamme.
Karsten Nonbo (V), 1999-10-27:
Den manglende lovgivning har fremavlet en mafia af hurtigtsnakkende, uproduktive og oversmarte gangstere, hvis livssyn består i at finde nicher til at udnytte og skumme gevinsten af andre, måske lidt naive, menneskers søgen efter den letkøbte lykke, nemlig troen på, at meget kommer af lidt.
Venstre noterer sig med tilfredshed, at der i definitionen af et pyramidespil lægges op til, at der også indgår andre økonomiske værdier end penge, og at det er nok, at deltagerne stilles en mulighed for økonomisk gevinst i udsigt.
Endvidere ser vi med glæde, at strafferammen for overtrædelse af loven rummer mulighed for varetægtsfængsling, således at sagerne kan efterforskes uden for megen påvirkning fra gerningsmændenes side.
Nu skal man ikke have en ensidig medlidenhed med dem, som entrerer i et pyramidespil, hvad enten de er blevet besnakket, narret eller på anden måde vildledt. Fælles for dem alle er jo, at de er gået ind i et arrangement i det store håb at score nogle nemme penge.
Hvor tror de så, de nemme penge kommer fra?
Ja, man skal være noget naiv for at tro, at der er tale om ekstrabevillinger på børnepengeområdet.
Mærkeligt nok kommer anmeldelserne om snyd i et pyramidespil fra de mennesker, som alle har en negativ saldo på pyramidespilskontoen.
Anmeldelserne kommer ikke straks efter, at de har indbetalt til pyramidespillet, men først, når de senere opdager, at der ikke kommer penge ind på deres konto, som de troede, da de med store dollartegn i øjnene foretog deres egen investering.
Så spørger jeg: Hvorfor ikke?
Enhver indbetaling må vel være et forsøg på at udbyde og videreføre pyramidespillet.
Det er vel ikke for at opnå et socialt fællesskab, at man indbetaler 20.000 kr. Nej, det er nok med det klare forsæt at få dem igen flerfoldigt.
Ved at afkriminalisere sidste led vanskeliggøres sagernes efterforskning.
Hvornår skal man afhøres som forurettet og hvornår som sigtet?
Hvad nu hvis pengene pludselig vælter ind, efter at man har foretaget politianmeldelse og er afhørt som forurettet?
Kan den forklaring, man brugte ved anmeldelsen, bruges som en forklaring mod en sigtet? Selvfølgelig må man have medlidenhed med de naive mennesker, der har mistet penge på pyramidespil, men de vil typisk få straf som forskyldt, altså miste indbetalingen og få en advarsel af dommeren.
Eller sagt på en anden måde: De har købt sig en portion livserfaring.
Hvordan skal beslaglagte penge i øvrigt håndteres?
Skal de tilbagebetales til dem, som kaldes forurettede, fordi de ikke fik gevinst?
Der er tilsyneladende også et teknisk problem med lovens § 6, stk. 3.
Der står, at strafansvaret også gælder for udbud, der finder sted i udlandet, i det omfang udbyderen og de personer, spillet udbydes til, er bosat i Danmark.
Det må være nok, at udbyderen eller de personer, spillet udbydes til, er bosat i Danmark.
Venstre kan støtte lovforslaget og håber, at de her nævnte betragtninger kan komme med i behandlingen i udvalget.
Dorte Bennedsen (S), 1999-10-27:
Da mit partis ordfører, fru Lissa Mathiasen, ikke kan være til stede i dag, har jeg lovet at varetage hendes hverv som ordfører. Med lovforslaget lægges der her op til at indføre en klar hjemmel i indsamlingsloven, således at det er muligt at straffe udbydelsen af pyramidespil.
Den strafbare handling i dette tilfælde består i at udbyde pyramidespillet, hvorimod det at indbetale indskud til initiativtagerne eller til tidligere led i pyramiden ikke bliver kriminaliseret som en selvstændig ting; det vil sige, at de unge deltagere går fri.
Men omvendt finder vi i Socialdemokratiet, at det er uacceptabelt i kraft af pyramidespil at kunne profitere af at lokke primært noget naive unge ind med løfter om store, lettjente penge. Forudsætningen for, at disse mange penge kommer, er jo netop, at det lykkes at lokke nye venner eller kammerater med ind eller ved hjælp af en pågående markedsføring at finde andre nye ofre.
Denne fremgangsmåde og den kynisme, som ligger bag udbydelsen af disse spil, er absolut forkastelig.
Og jeg skal ikke undlade at udtrykke min tilfredshed med, at justitsministeren gav sig den fornødne tid til at fremlægge dette lovforslag.
Nok en gang viste det sig, at det er klogt ikke at forhaste sig.
Vi har haft glæde af at afvente
Østre Landsrets dom, således at vi nu er på sikker grund med hensyn til, om dette lovindgreb også rammer det ønskede mål. Jeg kan derfor på Socialdemokratiets vegne slutte med at give vores fulde opbakning til det fremsatte forslag.
Jann Sjursen (KRF), 1999-10-27:
På Kristeligt Folkepartis vegne kan jeg sige, at vi stadig væk er positive - som vi var det i sidste folketingssamling - over for det forslag, regeringen her lægger frem i dag.
Det gælder de forskellige elementer i forslaget, og dermed også den implementering og ratificering af forskellige konventioner, som vi har været med til at få udarbejdet, regeringen lægger op til.
Der har været rejst en del enkeltspørgsmål her i dag, som vi da fra Kristeligt Folkepartis side også synes er vigtige at få belyst under udvalgsarbejdet, så den her lov kommer til at virke på en sådan måde, at den kan fungere i praksis.
Med disse få ord vil jeg blot sige, at vi fra Kristeligt Folkepartis side er positive over for lovforslaget som helhed.
Søren Søndergaard (EL), 1999-10-27:
Hr. Frank Dahlgaard er meget forundret over, at man kunne komme i den situation, at plejepersonale skulle bruge tolk i forbindelse med en person, som er på et plejehjem.
Men lad os nu forudsætte den situation, at vi ikke giver de 65-årige dansk statsborgerskab.
Så er de formelt set udenlandske statsborgere, men de vil jo stadig komme ind på nøjagtig det samme plejehjem, og det vil sige, at der skal nøjagtig den samme oversættelse til.
Hvad er så forskellen?
Frank Dahlgaard (UP), 1999-10-27:
Jeg vil gerne spørge justitsministeren, om han finder det ansvarligt, at danske statsborgere skal have hjælp med tolk for at forstå, hvad danske læger på sygehusene eller i konsultationen siger på dansk, hvad dansk plejepersonale på plejehjem og forskellige institutioner for ældre mennesker siger på dansk, at der skal tolk til, for at en dansk statsborger kan forstå det.
For det er jo konsekvensen af det, som den »ansvarlige« minister siger: at man vil give blankt statsborgerskab til mennesker, selv om de ikke forstår et levende suk dansk, blot de er fyldt 65 år.
Disse mennesker har vel - også selv om de er blevet gamle og den største del af deres liv er levet - når de bor og opholder sig og lever i Danmark, en egeninteresse i at kunne forstå og tale en smule dansk. Med alderen kommer man jo ganske meget i kontakt med plejepersonale, med sygehuse og med læger, og så kan man altså fortælle, hvad er er i vejen, og man kan forstå, hvad lægen siger.
Det har det danske samfund en interesse i, det har
personerne selv en interesse i.
Det er ansvarligt.
Det er da ikke ansvarligt at skulle bruge tolke, for at danske statsborgere kan forstå dansk.
»Kan ministeren bekræfte, at Danmarks Nationalbank reelt nedlægges, såfremt den danske krone afskaffes til fordel for EU's euro?«
Marianne Jelved (RV), 1999-10-27:
Til hr. Frank Dahlgaards spørgsmål om den manglende udlånsgevinst: Det er jo et faktuelt spørgsmål, som kan besvares om ikke andet så skriftligt.
Til hr. Thulesen Dahl: Valutareserven i ECB har en værdi på 50 mia. euro.
Af det er de 15 pct. guld.
Værdien af 15 pct. af de 50 milliarder er udfyldt af guld, nøjagtig som man kan sige, at der ligger en reserve af guld i banker.
Resten er i andre valutaer.
Det er jo anvendelsen af valutareserven som sådan, bestyrelsen tager stilling til. Guldet fungerer jo som en valutareserve.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-10-27:
Jeg tager kun ordet, fordi jeg blev forvirret af ministerens sidste besvarelse.
Altså på spørgsmålet om, hvorvidt man omsætter sin guldbeholdning, sagde ministeren, at vi jo, hvis vi er med i euro-området, også har en person siddende i ECB's bestyrelse, som er med til at beslutte, hvad der skal ske med guldet.
Vil det sige, at det guld, vi overdrager til ECB mod at få det papir til gengæld, som ministeren har omtalt, ikke blot ligger til sikkerhed, men også er guld, der efterfølgende kan omsættes af ECB selv, uden de enkelte landes involvering?
Jeg havde egentlig forstået det sådan, at guldet kun lå til sikkerhed og ikke efterfølgende skulle omsættes, og derfor blev jeg lidt forvirret over ministerens sidste besvarelse.
Frank Dahlgaard (UP), 1999-10-27:
; men hvis jeg hørte rigtigt, sagde ministeren, at det ikke er normalt at udlåne guld. Så må jeg oplyse ministeren om, at der står noget helt andet i Nationalbankens seneste kvartalsoversigt.
Man begyndte at udlåne guld i 1987, og her pr. august 1999 oplyses det, at 93 pct. - altså næste det hele - af Nationalbankens samlede guldbeholdning er udlånt, og at det giver et afkast, som betales i guld.
Det er ikke, fordi det skal være et spørgsmål, og det er også unfair at komme ind på det, når det ikke var hovedspørgsmålet, og det kan også godt være, jeg hørte fejl, men det er altså i dag helt normalt, at man udlåner stort set hele guldbeholdningen.
Marianne Jelved (RV), 1999-10-27:
Jeg tror ikke, at nationalbanker i EU-området i almindelighed laver forretninger ved at låne guld ud.
Nu har jeg ikke læst den passage, som hr. Frank Dahlgaard refererer til, men dér, hvor der har været guld inde i billedet, om man så må sige, er jo i sammenhæng med Valutafonden og nogle garantier og reserver, der har skullet bruges i den sammenhæng.
Det er jo ikke normalt, at man låner guld ud og tjener penge på den måde.
Jeg tror ikke, at der er indregnet manglende afkast af udlån af guld i mit svar.
Sådan må jeg blive nødt til at svare.
Hr. Keld Albrechtsen spørger: Hvis nu guldværdien stiger, mister Danmark så ikke en gevinst eller en værdi? Det er lidt svært at svare på, for vi har jo placeret den guldmængde et sted.
ECB tager altså risikoen for forandringer i guldpriserne, og der er selvfølgelig, når man formulerer det på den måde, tænkt på, hvis guldprisen falder.
Men der er jo heller ikke nogen, der i den sammenhæng forestiller sig, at den værditilvækst, der eventuelt kunne være, ville blive omsat, hvis Danmark nu blev uden for euroen - hvilket jeg ikke håber bliver tilfældet - så ville guldreserven selvfølgelig stadig væk ligge i den danske nationalbank.
Men det kan man jo ikke vide, og derfor er det klart, at man fraskriver sig jo nogle handlemuligheder ved at placere en eller anden procentdel af sin guldreserve i Den Europæiske Centralbank.
Til gengæld er man jo så med i bestyrelsen dér
til at træffe beslutning om, hvad der skal ske med den. Derfor er det ikke sikkert, at problemet er så stort, som hr. Keld Albrechtsen frygter.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-10-27:
Jeg tror ikke, at ministeren fik fat i mit spørgsmål.
Jeg har muligvis heller ikke stillet det præcist nok, så jeg vil prøve en gang til.
Altså ministeren siger, at Centralbanken så bærer risikoen ved en eventuelt lav guldpris, men det betyder vel også, at Centralbanken så til gengæld scorer kassen - for nu at sige det på en populær måde - hvis guldprisen stiger, hvorimod Danmark, hvis Danmark havde beholdt guldet, selvfølgelig ville have høstet den gevinst.
Det er bare for at forstå, hvad der foregår.
Der bliver altså så ikke et tab, hvis det går nedad med guldprisen, fordi Centralbanken overtager risikoen, men Centralbanken scorer altså også kassen, hvis det går opad.
Frank Dahlgaard (UP), 1999-10-27:
Jeg skal ikke gøre det unødigt langt, men for at være sikker på, at ministerens konklusion holder: Er der i det regnestykke modregnet det afkast, vi ville have haft, hvis vi fortsat havde haft hele vores guldbeholdning på danske hænder?
Nu skal vi af med en fjerdedel.
Man kunne låne den ud, og det giver et afkast, som man i øvrigt får i guld; det fremgår af Nationalbankens kvartalsberetning.
Er afkastet af den fjerdedel af guldbeholdningen, vi må af med, modregnet i det regnestykke, som ministeren her præsenterer for Folketinget?
Marianne Jelved (RV), 1999-10-27:
Danmark skulle, hvis vi var med fra i dag, placere eller stå for en mængde af valutareserven i Den Europæiske Centralbank.
Det har noget at gøre med sammensætningen af valutareserven i Den Europæiske Centralbank.
Det gør Danmark ved at overføre en værdi, der hedder 930 mio. dkr. eller 125 mio. euro.
Ved overførsel af den valutareserve modtager Nationalbanken en fordring af samme størrelse.
Fordringen forrentes af ECB, samtidig med at ECB bærer den fulde risiko ved ændring i guldprisen i forhold til euro på de overførte valutareserver.
Der er ikke tale om, at den ændrede placering af guldet indebærer en økonomisk omkostning for Danmark.
Jeg må konstatere, at det er der ikke.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-10-27:
Blot for at høre, om jeg har forstået det rigtigt: Altså det er vel korrekt forstået med hensyn til det værdipapir, som ministeren nævnede at man ville få i stedet for guldet, at hvis det går dårligt med euroen - og det har det jo gjort kursmæssigt, og i øjeblikket er guldprisen vist kraftigt stigende i forhold til euroen - så ville det være et dårligt værdipapir sammenlignet med, hvis man havde beholdt guldet.
Men omvendt kan man selvfølgelig forestille sig en guldpris, der dykker kraftigt, samtidig med at euroen slæber sig nogenlunde igennem.
Det er bare for at forstå, hvordan det er.
Jeg tror, ministeren kom til at sige det lidt uforsigtigt, da hun lovede, at der ikke ville blive nogen omkostninger.
Altså så vidt jeg kan forstå, vil der under bestemte forudsætninger rent faktisk være et tab.
Men det er bare for at være helt klar over, hvordan mekanismen er.