runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jørgen Estrup (RV), 1999-05-21:
Det er jo glædeligt, at man nu efter unægtelig mange år nærmer sig afslutningen af i hvert fald en del af striden
mellem Færøerne og Skotland og Storbritannien omkring grænsedragningen
Der er stadig væk problemer tilbage, men
det, der ligger nu som en aftale, løser en stor del af problemerne inklusive fiskeriproblemerne, og derfor kan jeg også på Det Radikale Venstres vegne give min tilslutning til både aftalen og også til en hurtig behandling, sådan som det er ønsket fra Færøerne.
Christian Jensen (FP), 1999-05-21:
Fremskridtspartiet synes, det er godt, at dette beslutningsforslag fremsættes.
Det er godt, fordi dette mangeårige problem nu i enighed og ved kompromiser tilsyneladende er løst til alles tilfredshed, og når de direkte implicerede parter har accepteret resultatet af forhandlingerne og er tilfredse, ja, så kan vi da i sagens natur også være det.
Uden i øvrigt at gå til mindste detalje i forslaget, så finder man i et og samme forslag løsningen på to problemer, nemlig den egentlige sokkeldragning og fiskerigrænserne, samt at man har kunnet enes om et særligt fælles område, hvor de berørte og berettigede fiskere kan bevare deres traditionelle fiskerettigheder, og det synes vi er fint.
For især fiskerettighederne er jo absolut af vital betydning for de implicerede landes fiskeres hverdag, hvorimod sokkeldragningen som helhed, f.eks. i forbindelse med olieeftersøgning, ligger på et andet plan.
Så derfor kan Fremskridtspartiet varmt støtte forslaget.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-05-21:
Med henvisning sådan til den seneste debat, vi havde her lige for et øjeblik siden, så har vi jo ikke haft et strejkevåben at true med i den sag her, og vores våben i øvrigt er jo ikke så meget værd at true med over for Storbritannien, tror jeg i hvert fald ikke, så det er flot, at det har kunnet lade sig gøre på fredelig vis.
Vi støtter derfor beslutningsforslaget.
Jens Hald Madsen (V), 1999-05-21:
I Venstre er vi glade for, at der er kommet en endelig afgørelse på, hvordan det her stridsmål skal klares, men jeg kan jo på beslutningsforslaget se, at det ikke er helt løst endnu, sådan som jeg forstår det, og jeg ved også, at der har været en del diskussion på Færøerne, om det er det optimale resultat.
Jeg synes nu, at det vigtigste er, at parterne er blevet enige om den her aftale, og hvis det skulle betyde, at det danner grundlag for en ny indtægtskilde for Færøerne,
så synes vi, at det er yderst prisværdigt.
Så på den baggrund skal jeg sige, at Venstre kan støtte forslaget.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-05-21:
Som jeg kan skønne det, vil der her i Folketinget være enstemmig tilslutning til forslaget.
Det ligger i forlængelse af, at Færøernes Lagting den 17. maj enstemmigt godkendte aftalen, og sammen med lagmanden Anfinn Kallsberg undertegnede jeg som planlagt overenskomsten i Tórshavn den 18. maj.
For Storbritannien undertegnede
den britiske viceudenrigsminister Anthony Lloyd.
Vi er meget tilfredse med i regeringen, at det efter mange års forhandlinger nu er lykkedes at finde frem til en løsning på afgrænsningsspørgsmålet.
Det er ønskeligt, at afgrænsningen kan træde i kraft inden efteråret af hensyn til Landsstyrets planer om en udbudsrunde til olieefterforskning allerede i indeværende år.
Det er derfor vigtigt og har været vigtigt for regeringen at få dette forslag færdigbehandlet inden sommerferien, og det håber jeg kan ske.
Vi besvarer selvfølgelig meget gerne, hvad der måtte være af spørgsmål under udvalgsbehandlingen.
Frank Aaen (EL), 1999-05-21:
Hr. Thulesen Dahl siger helt korrekt, at det er udemokratisk bare at ophøje det til lov, som et flertal af sygeplejerskerne har nedstemt.
Så vil jeg gerne spørge hr. Thulesen Dahl, om det kan bekræftes, at om få timer, når Dansk Folkepartis ændringsforslag er nedstemt, så vil man stemme for en lov, der ophøjer det, som sygeplejerskerne har stemt nej til, til lov.
Peter Skaarup (DF), 1999-05-21:
I Dansk Folkeparti har vi fulgt debatten igennem lang tid i en række aviser, i medierne og også her i Folketingssalen omkring de problemer, som vi har set har ligget i, at der i tiden op til Murens fald har været personer i Danmark, der har spioneret for andre lande.
Vi har været af den opfattelse, at regeringen i hvert fald ikke hidtil har levet op til de ønsker, der bredt her i Folketinget har været udtrykt, nemlig at man skulle prøve at finde ud af, hvad der var sket, hvem der havde gjort det, og under hvilke omstændigheder.
Efter at Stasiarkiverne er åbnet, ikke bare for journalister, men også for den danske regering, er det jo ikke det store problem for Danmark at finde ud af, hvad der er sket.
Når det gælder DDR, er det minutiøst i Stasiarkiverne skrevet ned, hvilke kontakter der har været, og hvem der har været tale om, og i medierne har der gang på gang fremstået nogle personer, der har været involveret i spionage mod Danmark i forbindelse med den kolde krig.
Så kan man selvfølgelig diskutere, om det er noget, vi skal ribbe op i her.
For os er det afgørende, at vi får gjort det, fordi vi skal være opmærksomme på, at i den periode, vi taler om, var situationen altså, at det var meget tæt på, at Muren ikke faldt, men at Muren blev, og at det var den anden side, der vandt den kolde krig.
Derfor mener vi, det er vigtigt, at man får afgjort, hvilke personer der er tale om, og at man får undersøgt, om der efterfølgende er mulighed for at rejse sager mod de pågældende.
Derfor har vi rejst denne her debat, og vi glæder os til at høre, om justitsministeren er med på, at vi prøver at se meget mere på det her, end det er sket hidtil.
Besvarelse
Frank Aaen (EL), 1999-05-21:
Arbejdsministeren prøver igen i dag med det argument, at parterne ikke kunne regne med et indgreb.
Jeg må sige det på den måde: Arbejdsministeren må befinde sig i en fantasiverden, have været et halvt år på månen, hvad ved jeg.
Allerede i forbindelse med finanslovaftalen med borgerligheden lå det klart, at der var et flertal i Folketinget, der var parat til at gribe ind.
Det vidste alle, det vidste Amtsrådsforeningen, og derfor lænede Amtsrådsforeningen sig bare stille og roligt tilbage i stolen og gjorde ingenting.
Derfor kunne der ikke komme nogen løsning.
Det er jo et faktum, man må tage stilling til som regering, som medansvarlig for, at Amtsrådsforeningen, den ene part, overhovedet ikke ville forhandle.
Det er derfor, vi siger, at regeringen skulle have sagt til arbejdsgiverne: Der kommer ikke noget indgreb.
I må selv løse det.
Og hvis man ikke var indstillet på at udstede den garanti, skulle man have sagt til arbejdsgiverne: Vi ønsker, at I går ind i reelle forhandlinger, så vi undgår et indgreb. Men ingen af delene gjorde man, og på den måde har man et medansvar for, at det blev til en fastlåst konflikt, som desværre så i dag stoppes ved lovgivning.
Pia Kjærsgaard (DF), 1999-05-21:
Det her drejer sig jo om en overenskomst imellem Danmark-Færøerne og Storbritannien om en søgrænse mellem Færøerne og Skotland, hvor overenskomsten er underskrevet, og hvor Folketinget nu skal tilslutte sig, og det gør vi i Dansk Folkeparti.
Ole Sohn (SF), 1999-05-21:
Ud fra devisen bedre sent end aldrig fandt jeg det betimeligt at give de øvrige ordførere lidt tid til at besinde sig, inden vi skulle til afstemning om ændringsforslagene under andenbehandlingen.
Det kunne jo være, at fornuften ville råde også hos regeringspartierne, men det viste sig ikke at være tilfældet, så derfor står vi her.
Jeg anerkender arbejdsministerens betragtning om, at man på en stor del af det danske arbejdsmarked kan gøre brug af den danske model i forhandlingsfasen.
Det er der jo talrige eksempler på.
Det kan både arbejdsministeren og undertegnede skrive under på.
Det, der er problemet, er jo, at indimellem er der et afgørende element i den danske model, som hedder konfliktvåbenet. Det er jo lige nøjagtig det våben, som parterne har mulighed for at tage i brug, når forhandlingsmulighederne ved forhandlingsbordet er udtømt.
Det er da glædeligt, at 93 pct. her i foråret har kunnet afklare deres overenskomstsituation ved forhandlingsbordet, men problemet er jo så de sidste 7 pct., sygeplejerskerne, der går ud i en konflikt for at presse deres modpart til seriøse forhandlinger.
Jeg har ikke påstået og vil ikke påstå, at arbejdsministeren skulle have skrevet et brev til Amtsrådsforeningen og sagt: Hold I jer bare i ro, men man skal ikke være en ret aktiv avislæser eller tv-seer for at vide, at det lå i luften og mellem linjerne i den ageren, som kom fra regeringens side, at et indgreb var undervejs.
Det er korrekt, at det i går formelt var 8 dage og i dag formelt er 9 dage, konflikten har løbet, men fra man begyndte at aflyse operationerne i mandags til i onsdags, hvor udspillet om konfliktens ophør kom, var der reelt gået 3 dage, og så kan man ikke fortænke Amtsrådsforeningen i at sige: Jamen hvorfor skal vi så forhandle, når sikkerhedsnettet er spændt ud? Derfor må man sige, at den danske model med indgrebet her reelt bliver sat ud af kraft, hvad angår sundhedssektoren, for alle de argumenter, som er brugt i forbindelse med indgrebet, har gået på, at vi ikke kan klare, at ventelisterne vokser.
Derfor skal der gribes ind.
Men det er altså en naturlig følge af en konflikt inden for sundhedsområdet, at der vil ske aflysning af operationer, at der vil ske en forøgelse af den venteliste, vi løbende har.
Men så længe det ikke er livstruende, er der grundlag for at bevare den danske model og dermed også sundhedsarbejdernes konfliktret.
Når man tager den bort, amputerer man den danske model, og det kan Socialdemokratiet ikke se bort fra.
Det, at de bærer ved til det, undrer mig, og at de ikke har noget alternativ, undrer mig endnu mere. Derfor håber jeg ikke, det undrer regeringen, at SF stemmer imod.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-21:
Til hr. Ole Hækkerup: Jamen jeg tror ikke, der er sygeplejersker, der virkelig ønsker at afskaffe et våben, et konfliktredskab som strejkeretten, for 450 kr. før skat.
Men det, der er sandheden om, hvad der nu kommer til at ske, hvis man tager udgangspunkt i det, Socialdemokraterne vil, det er, at de nu kommer til at ophæve strejkeretten for 0 kr. både før og efter skat.
Er det bedre?
Det er det ikke efter vores opfattelse.
Det er dér, det er fuldstændig håbløst at diskutere den her sag med et Socialdemokrati, som ikke vil fortælle i klart sprog, at man ikke fremover vil acceptere strejker på sygehusområdet.
Men det er jo det, der reelt er tale om.
Det vil man bare ikke sige.
Man vil give den illusion, at der stadig er en strejkeret på sygehusområdet, som reelt ikke eksisterer, og arbejdsgiverne, Amtsrådsforeningen, ved, at de kan læne sig tilbage, fordi de ved, at der kommer et indgreb, hvis der bliver strejke, og så ophøjer man åbenbart det til lov, som ellers er blevet forkastet. Så vil jeg sige til hr. Frank Aaen: Jeg vil gerne bekræfte det, hr. Frank Aaen siger.
Jeg har ingen problemer med at bekræfte det, men jeg må jo notere mig, at det ændringsforslag, som dog kunne være et lille plaster på såret, det stemmer hr. Frank Aaen altså også imod.
Så vil jeg sige til fru Susanne Clemensen: Ja, det er en svær diskussion, det er det da.
Altså det her handler jo ikke om gær og køkkenruller; det handler om mennesker, som er i en dybt alvorlig situation, som har stået på venteliste, og som har troet, at de enten skulle til en operation eller til en undersøgelse, og som pludselig får at vide, at de ikke kan komme til.
Det skaber usikkerhed, det skaber utryghed, og derfor er det en meget vanskelig situation.
Det var også derfor, jeg tillod mig at tage fru Susanne Clemensens bemærkninger tidligere i et positivt lys og sige: Jamen CD vil åbenbart sammen med Dansk Folkeparti være med til at sætte det her på dagsordenen fremover og få en grundig debat om det, og det vil vi i hvert fald gerne tage initiativ til sker, så vi følger op på denne her debat.
Ole Vagn Christensen (S), 1999-05-21:
En værre gang vrøvl, som vi her fik, skal man lede længe efter: Socialdemokratiet skulle have afskaffet strejkeretten for sygeplejerskerne i fremtiden.
Det fremgår intet sted, at det er situationen, men hvis hr. Kristian Thulesen Dahls ændringsforslag blev vedtaget, så betød det reelt, at de fik 450 kr., og så havde de ikke nogen strejkeret.
Nu har de strejkeretten, og den tror jeg de lægger mere vægt på, end de gør på de 450 kr.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-21:
Det kan være lidt svært at diskutere med folk, som øjensynlig slet ikke har læst de papirer, det her vedrører, men som har nogle fordomme at gå herop med, og som tror, at man på en primitiv måde kan præsentere dem, og så er alting velforvaret.
Altså sandheden er, at det ændringsforslag, vi har fremsat, løber i præcis den periode, som regeringens lovindgreb løber.
Det er samstemmende, og derfor handler det
ikke om, hvorvidt strejkeretten er afskaffet i fremtiden.
Det handler om, at vi står i en konkret situation, hvor regeringen har ønsket et indgreb i en bestemt konflikt.
Så siger vi: Jamen skal det ske, skal det ske med en kompensation til sygeplejerskerne, det er punkt 1.
Så kan jeg igen stå her på Folketingets talerstol, hvis vælgerne har givet mig mulighed for det, og sige, at strejkeretten reelt er ikke eksisterende, og så kan hr. Ole Vagn Christensen igen stille sig op og sige: Nej, i Socialdemokratiet mener vi, at strejkeretten skal være der og være intakt osv, men vi laver lige det her indgreb som en undtagelse.
Det er den situation, vi skal undgå, så vi har et system, der varigt kan holde, i stedet for de her lappeløsninger, som hele tiden finder sted.
Carsten Koch (S), 1999-05-21:
Det er en grov påstand, som intet har på sig.
Hr. Frank Aaen ved udmærket godt, at årsagen til, at der er ventelister i øjeblikket, er, at der ikke er kapacitet i uddannelsessystemet, at der ikke er kapacitet til at banke læger og sygeplejersker op af jorden her og nu.
Det ved
hr. Frank Aaen udmærket godt.
Så kan jeg også fortælle hr. Frank Aaen, at vi lige har vedtaget et lovforslag, som indfører en ventetidsgaranti for livstruende sygdomme.
Det er også noget jeg synes vidner om, at vi er optaget af problemstillingen.
Jeg kan også fortælle hr. Frank Aaen, at regeringen år efter år har tilført flere ressourcer til sygehussektoren i forbindelse med de årlige forhandlinger med Amtsrådsforeningen.
Jeg kan også fortælle hr. Frank Aaen, at denne regering har gjort alt, hvad den kan for at tilføre flere uddannelsespladser inden for sundhedsuddannelsen.
Jeg kan fortælle hr. Frank Aaen, at vi har øget tilgangen til lægestudiet med 60 pct., med 60 pct., i en kamp for at få hugget ventelisterne ned og få bedre forhold på vores hospitaler.
Jeg synes ikke, hr. Frank Aaen kan være bekendt på nogen måde at fremstille denne regering som en regering, der ikke gør meget og faktisk særdeles meget af, hvad der er muligt inden for kapacitetsgrænserne for at få hugget ned på ventelisterne.
Jeg synes, det er en fordrejet fremstilling.
Den har intet på sig.
Men jeg kan godt forstå, at hr. Frank Aaen har brug for at profilere sig selv ved også at bruge sådanne usandheder.
Frank Aaen (EL), 1999-05-21:
Som en meget kendt politiker har sagt: Det har jeg aldrig sagt!
Jeg har aldrig sagt, at regeringen ikke gør noget for sundhedsvæsenet.
F.eks. så opererer man jo igennem det udemokratiske HS for at nedlægge sygehuse og sygehusafdelinger.
Jeg må indrømme, at det da er en indsats, vi har lagt mærke til.
Man vedtog i går eller i forgårs en behandlingsgaranti, selv om man jo udmærket ved, at når man gennemfører en behandlingsgaranti for visse sygdomme uden at tilføre flere penge, så betyder det forringelser andre steder i sundhedssystemet.
Sådan er logikken jo.
Så må jeg igen konstatere, at sundhedsministeren ikke ønsker at reflektere på det spørgsmål, der er stillet både af sygeplejerskerne og af dem, der går imod dette lovforslag, nemlig hvad de langsigtede konsekvenser bliver for sundhedsvæsenet af, at man griber ind og siger til sygeplejerskerne: I skal både have lav løn, og I skal have frataget jeres ret til selv at bestemme over jeres løn- og arbejdsvilkår.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-21:
Jamen hvordan får vi så parterne på banen?
Var det ikke meget bedre, at det var parterne, der kom med en model for, hvordan man kunne løse det her problem?
Jeg vil sige til hr. Fransgaard, at jeg er fuldstændig enig i, at det ændringsforslag ikke løser den aktuelle situation, men det er jo heller ikke hensigten med det, og det har jeg sagt mange gange.
Vi prøver at rette op på nogle af de situationer, vi mener er forkerte i det nuværende lovindgrebs udformning.
Her forsøger vi jo bare at få parterne på banen med en model, som Folketinget så selvfølgelig også kan diskutere.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, at vi kan gå mere grundlæggende til værks.
Hr. Thorkild Fransgaard siger, at det ikke går grundlæggende nok til værks, men det gør det jo netop, for det får parterne med på banen og med i spil, i stedet for at det kun er Folketinget, der sidder med et eller andet lovforslag senere på året.
Frank Aaen (EL), 1999-05-21:
Det er ikke en virkning, man kender ude i amterne.
Der har man indtrykket af, at man har en meget stram økonomi.
Når vi så er ovre i det hjørne med økonomi, så spørger jeg sundhedsministeren, som har stor omsorg for, at der ikke kommer længere ventelister og det her hurtigt finder sin løsning: Hvorfor har regeringen ikke hvisket til Amtsrådsforeningen, at den skulle prøve at finde de 42½ mio. kr.?
De er jo på budgettet.
Sundhedsministeren skulle lige sætte dem til side, så vi kunne komme ud af det her.
Hvorfor gjorde regeringen ikke det?
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-05-21:
Jeg skal ikke forlænge debatten her meget.
Jeg skal konstatere, at med den kraftige markedsføring, der er sket her fra talerstolen fra flere partiers side, vil der sandsynligvis ikke være flere flytbare stemmer på tilhørerpladserne, så det er en kamp, jeg godt fuldstændig vil give afkald på. Jeg vil godt redegøre for, at jeg mener det samme som i går, nemlig at vi stemmer for indgrebet, men at vi også støtter det af Dansk Folkeparti stillede ændringsforslag nr. 2, fordi det har noget med det fremadrettede at gøre og rummer nøjagtig det, som vi selv har sagt, både da vi allerede sidste onsdag opfordrede til et indgreb, og da vi holdt vores ordførertale i går.
Vi mener, at vi for sygeplejerskernes og for de syges og for vores samfunds skyld skal finde en anden måde at løse problemerne på på et så vitalt område, som sygeplejen er, og det er det, vi mener, der ligger i ændringsforslag nr. 2, som vi gerne støtter.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-05-21:
Når forhandlingerne er kørt fast, og der opstår en arbejdskonflikt som i det her tilfælde, det kan være i form af strejke som her eller en lockout, ja,
så er det jo en balancegang for regeringen, for hele Folketinget, hvornår der skal gribes ind. I det tilfælde her drejer det sig om syge mennesker, nogle, der venter på at komme på sygehuset, en befolkningsgruppe, flertallet i Folketinget nu mener belastes for meget, og at den her strejke vil være skyld i, at ventelisterne bliver endnu længere.
Det er begrundelsen for, at Fremskridtspartiet kan stemme for det indgreb, der er tale om her i dag.
Vi skal ikke her tage stilling til, om de lønninger, sygeplejerskerne får, er for høje eller for lave.
Det er ikke os, der har forhandlingsretten, det er Amtsrådsforeningen.
Folketinget tager stilling til én ting, nemlig om der er
en befolkningsgruppe, der bliver forholdsvis meget udsat og forulempet ved, at en strejke får lov at køre videre.
Det er det, Folketinget skal tage stilling til, og her mener Fremskridtspartiet, at der skal tages hensyn til de mennesker, der er syge, og dem, der venter på at komme på hospitalet. Under forhandlingerne i går kom det frem, at hvis konflikten fik lov at løbe en uge mere, så ville der i alt være 15.000 operationer, som blev udsat, 70.000 forundersøgelser, der blev udsat, og dermed ville ventelisterne blive forlænget.
Det er nok til, at Fremskridtspartiet vedstår det ansvar, Folketinget og vi har, og vil være med til at stoppe den her konflikt.
Med hensyn til de stillede ændringsforslag fra Dansk Folkeparti lyder det ene vældig sympatisk med, at der nedsættes et udvalg til at forhandle sig frem til at undgå strejke i fremtiden.
Det kan vi ikke stemme for.
Med hensyn til det med, at man betaler en direkte kompensation til sygeplejerskerne for, at de opgiver deres strejkeret, hører det ingen steder hjemme.
På den måde kan man ikke gøre det. Skal vi have ændret ansættelsesvilkårene for sygeplejerskerne - det kan også gælde andre områder - skal der tages fat i hele systemet.
Fremskridtspartiets tanker er, og muligvis fremsætter vi lovforslag om det, at alt pleje- og sygepersonale, det gælder også sygeplejersker,
bliver tjenestemandsansat eller ansat på tjenestemandslignende vilkår, så vi på den måde undgår strejke.
Men at gå mellemvejen som foreslået af Dansk Folkeparti ved at fratage dem strejkeretten mod en kompensation kan ikke være rigtigt, og det ville heller ikke føre til at undgå strejker i fremtiden.
Skal vi undgå strejker i fremtiden, skal vi gå den anden vej.
Her under andenbehandlingen er jeg kommet med nogle bemærkninger til ændringsforslagene, men jeg kan allerede sige nu, at Fremskridtspartiet stemmer for, at vi får stoppet konflikten.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-21:
Det er mest i relation til det ændringsforslag, der handler om, at man beder parterne nedsætte et udvalg, som diskuterer den her situation, og hvordan man kan komme videre i en situation, hvor Folketinget har markeret, at det ønsker at gribe ind over for strejkeretten, selv om man formelt stadig væk siger, den eksisterer.
Den er altså reelt udhulet, men formelt siger man, at den eksisterer.
Så beder vi parterne om at nedsætte et udvalg, der kan diskutere en model for, hvordan skal det her skal håndteres i fremtiden.
Jeg synes, det er et meget imødekommende forslag over for parterne, for det er et forsøg på at bringe dem på banen i spørgsmålet om, hvordan en løsning kan strikkes sammen, så det ikke kun er Folketinget, der sidder og laver sådan en løsning.
Derfor forstod jeg simpelt hen ikke afvisningen af det ændringsforslag, men det kan være, at jeg måske bare ikke fik helt fat i det ikke kunne høre det.
Ellers vil jeg meget gerne have en uddybning af, hvad der egentlig ligger til grund for, at Fremskridtspartiet ikke kan støtte det ændringsforslag.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-05-21:
Som jeg sagde, lyder det ændringsforslag vældig sympatisk, men vi mener ikke, at det løser det, vi står over for, der skal tages mere grundlæggende fat.
I øvrigt mener vi heller ikke, at det er noget, vi kan sætte ind som et ændringsforslag i den lovgivning, der er tale om i dag.
Det, der er tale om i dag, er at stoppe arbejdskonflikten.
Som jeg startede med at sige, ser vi sympatisk på det her, men det kan vi tale om i forbindelse
med, at vi eventuelt fremsætter lovforslag om, at sygeplejerskerne kan blive tjenestemandsansatte eller noget i den retning. Vi afviser det ikke, men vi mener ikke, det hører hjemme i dag, hvor vi skal stoppe en konflikt under de løn- og ansættelsesforhold, der er i dag.
Carsten Koch (S), 1999-05-21:
Jeg må igen, og det er så nok min sidste bemærkning, oplyse hr. Frank Aaen om, at hvert eneste år, når vi har forhandlinger med amterne, bliver der tilført flere ressourcer til sundhedssektoren i nøje overensstemmelse med, hvad der er kapacitetsmæssige forudsætninger for. Der er jo ikke noget lettere end bare at bevilge en masse penge, som man ikke er sikker på at der bliver behandlinger for, men som bare bliver til glæde for personalet.
Det er selvfølgelig også fint, at de får lønstigninger, men det afgørende er, at vi har en situation, hvor der ikke er mulighed for at udvide produktionen ved blot at give flere penge, da kapaciteten ikke er til stede.
Det er simpel økonomi, som selv hr. Frank Aaen må kunne fatte.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-05-21:
Som det er i dag, er det ikke os herinde, der har forhandlingsretten.
Den har Amtsrådsforeningen over for sygeplejerskerne.
Det må jeg lige minde om.
Hvis der derfor skal gøres noget på det område, så skal der en helt anden lovgivning til.
Det er det, jeg mener med det.