runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Gitte Seeberg (KF), 2003-10-10:
Det er netop sådan en bemærkning, som hr. Kristian Thulesen Dahl netop var oppe med her, der gør, at forvirringen er større nu, end da vi startede.
Lad mig komme med et eksempel.
Hvad vil Dansk Folkeparti gøre, hvis 24 lande går med i den nye traktat og Danmark ikke går med i den nye traktat?
Hvad er det så præcis, Dansk Folkeparti vil?
Vil man ud af EU, eller vil man ikke ud af EU?
Det synes jeg stadig væk vi mangler et svar på.
Tror hr. Kristian Thulesen Dahl virkelig, at vi befinder os i en situation, hvor vi så kan sige, at vi er med på de gamle betingelser?
Det kan jo ikke lade sig gøre.
Må jeg bede om et svar på det?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2003-10-10:
Jeg har talrige gange heroppefra, endda også i mit ordførerindlæg for at starte med det, så der ikke var skabt tvivl om det, sagt, at hvis vi stemmer nej, så kan der komme et scenarie, hvor det er bedre for Danmark at forhandle en anden løsning med EU end det, vi kender i dag med forfatningen, hvis de andre lande altså vil gå videre med forfatningen.
Det har jeg sagt mange gange.
Og det betyder jo selvfølgelig også, at et nej kan betyde, at vi mener, at det altså er bedre at stå uden for EU, at have et andet arrangement med EU.
Det er jo præcis også det, fru Pia Kjærsgaard har sagt, nemlig at et nej kan betyde, at vi ønsker - og det er jo ret afgørende - at vi i øvrigt så træffer den beslutning.
Det er jo det danske folk, der skal træffe den beslutning.
Det er jo ikke noget tilfældighedernes spil; det er jo forhandlinger, der skal basere sig på, hvordan man kan komme igennem med et godt arrangement, man så kan forelægge for den danske befolkning.
Og der synes jeg da, det er utroligt, at jasiden fuldstændigt fralægger sig ethvert ansvar.
I stedet for at tage det her seriøst, så ønsker man at gå til en folkeafstemning, hvor man altså siger til befolkningen: I kan få ja eller kaos.
Det er det bud, man kommer med.
Og så vil man have, at vi skal betragte det som en fair og reel og en ordentlig, anstændig folkeafstemning.
Det er pinligt.
Så til hr. Henrik Dam Kristensen: Det har jeg så også sagt, fordi jeg ikke mener, der er nogen som helst uoverensstemmelser, tværtimod.
Og til hr. Jens Rohde: Jeg er jo enig i, at man ikke kan gradbøje, om man er gravid.
Enten er man det, eller også er man det ikke.
Men man gradbøjer da EU-medlemskabet.
Det har regeringen da også selv anerkendt.
Jeg har forstået, at det er hele grundlaget, at man lige præcis siger, at man på udlændingeområdet vil bevare national suverænitet.
Der vil man ikke overlade det til EU at få kompetencen.
Så der går man da lige præcis ind
og gradbøjer det. Så går vi videre og spørger: Hvorfor er det lige dér, vi skal bevare dansk selvstændighed og suverænitet?
For et par år siden
var der ingen, der mente det.
Der var det noget frygteligt noget, hvis vi skulle det.
Det kunne man overhovedet ikke bestemme nationalt.
Det gav ingen mening.
Nu har vi vist efter folketingsvalget i november 2001 i fællesskab, at det kan man godt.
Og der har Venstre så nu sagt, at man, i hvert fald i en midlertidig periode, vil bevare udlændingeområdet som et nationalt spørgsmål.
Hvorfor bare udlændingeområdet?
Der er da masser af områder, hvor det er relevant at have national suverænitet.
Claus Larsen-Jensen (S), 2003-10-10:
Jeg vil gerne spørge fru Gitte Seeberg, om det ikke er korrekt, at når det gælder udlændingepolitikken i EU, så kan man stort set afgrænse forskellen imellem dansk politik og EU-politik til tre områder?
Er det ikke også korrekt, at sandsynligheden for, at vi - hvis vi havde deltaget i fuld skala på dette område - så meget let kunne have været i en situation, hvor forskellen imellem det, der i dag er dansk lovgivning og det, der er fælles europæisk politik, havde set helt, helt anderledes ud, og at man jo i virkeligheden fraskriver sig selv muligheden for, at de regler, der gælder i resten af Europa, dermed ikke ligner de danske?
Thor Gunnar Kofoed (V), 2003-10-10:
Men hvis det ikke går sådan, og man alligevel er negativ, må man vel have en eller anden plan for, hvad man så vil.
Det mangler måske også.
Søren Søndergaard (EL), 2003-10-10:
Det er da rigtigt, at i nogle europæiske lande har forsvarsudgifterne de seneste år været faldende.
Det er jo det, der skal gøres op med nu.
Det er det, der skal ændres nu, og det er jo derfor, at man her i traktaten så klart slår fast, at medlemsstaterne forpligtiger sig til gradvist at forbedre deres militære kapacitet.
Det er ikke bare Unionen, det er de enkelte medlemslande.
I Danmark skal vi forbedre vores militære kapacitet som en del af det at opbygge et forsvarsindustrielt kompleks, en forsvarsindustri, osv. osv. Men jeg forstår godt, hvorfor SF måske ikke helt er klar med hensyn til det her.
Der er jo en diskussion i SF, og det er al ære værd.
Et synspunkt, som siger, at vi tager afstand fra den udvikling.
Og så er der det andet synspunt, som siger: Det vil måske ikke være så dårligt at opbygge en europæisk superstat som alternativ til USA, og så gælder det om at kæmpe for, at den bliver så meget i overensstemmelse med SF's synspunkter som muligt.
Jeg vil meget advare mod den sidste holdning.
Men uanset hvad, og uanset hvad SF beslutter, vil der komme flere militære udgifter i den union, der er ved at blive opbygget.
Det er Enhedslisten ikke glad for.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-10-10:
Jeg er faktisk mest optaget af at bruge kræfterne på at få et ja, fordi jeg, som jeg har argumenteret for i dag, synes, at vi ligger med et rigtig godt udkast til en forfatningstraktat, der kan være rammen for det udvidede EU.
Derfor vil jeg lægge alle mine kræfter i at få et ja, i første omgang lægge alle kræfter i at få sikret et rigtig godt slutprodukt - vi har et godt forberedt grundlag - og dernæst lægge alle kræfter i så at sikre et ja til den traktat, fordi det er godt for Europa, og fordi det er godt for Danmark.
Så kan hr. Peter Skaarup og hr. Søren Søndergaard og hr. Klaus Hækkerup
Men jeg har givet et tilbud til hr. Skaarup og til andre nejsigere - for netop at få en ordentlig debat om det her - om, at hvis nejsiden vil formulere, hvad man ser som perspektivet i et nej, skal vi også gerne gå ind i en konstruktiv dialog om det, så befolkningen kan få belyst begge sider.
Det kan hr. Skaarup have ret i vil være fornuftigt.
Men hvis jeg nu påtog mig at tolke hr. Skaarups tanker, ville jeg kunne komme ud for en kritik fra hr. Peter Skaarup for, enten at jeg ville lave skræmmekampagne, eller at jeg fuldstændig havde misforstået hr. Skaarups tanker.
Derfor er den reneste og rigtigste form da, at hr. Peter Skaarup selv giver sit bud, så der ikke er nogen misforståelser.
Derefter stiller vi os gerne til rådighed med al ekspertisen til så at belyse det alternativ, som hr. Peter Skaarup har stillet op, og så kan befolkningen selv foretage sin vurdering.
Det synes jeg er et fair tilbud.
Jeg må sige til såvel hr. Peter Skaarup som andre, at det faktisk ikke er mig, der er særlig optaget af spørgsmålet om et nej, men det er jo rejst fra mange sider.
Jeg er faktisk mest optaget af et ja ...
Peter Skaarup (DF), 2003-10-10:
Jeg synes ikke rigtig, statsministeren kommer med sit alternativ.
Jeg husker en oppositionsleder, som var hr. Anders Fogh Rasmussen, der efter euroafstemningen, hvor danskerne sagde nej, sagde: Nu skal vi bygge bro; befolkningen er delt i to lige store halvdele, nu skal vi prøve på at imødekomme begge sider i debatten.
Men hvad er der sket?
Japartierne har sat sig ned i et lille rum og for lukkede døre forhandlet noget på plads, men har man talt med JuniBevægelsen, har man talt med Folkebevægelsen mod EU, har man talt med nogle af alle de folkelige kræfter, som hver gang, der er folkeafstemning, er engageret i debatten og prøver på at påvirke tingene, borgere, som er optaget af at få et mere demokratisk forhold til EU?
Det har man mig bekendt ikke.
Det er dér, vi efterlyser et alternativ, sådan at vi ikke får pistolen for panden og får at vide, at hvis ikke vi stemmer ja til forfatningen, så ryger vi ud af det hele.
Der må det være statsministeren og regeringen, der samlende over for alle, over for omverdenen, kan komme med et bud på, hvad der så skal ske, for ellers begår man den samme fejl, som man har begået alle de andre gange, og så står befolkningen tomhændede tilbage.
Klaus Hækkerup (S), 2003-10-10:
Jeg synes som udgangspunkt, at det er ganske underligt, at også statsministeren kaster sig ind i debatten om ja eller nej og om konsekvenser af et nej til en traktat, hvis indhold vi ikke kender endnu.
Det har undret mig, at vi har en debat
som denne her; hvor vi i virkeligheden burde debattere, hvordan vi sikrer, at vi får den bedst mulige traktat at gå til afstemning om, tager vi i stedet en debat om ja eller nej.
Men all right, det er så statsministeren, der har lagt
den præmis for debatten.
Når statsministeren kommer med beskyldninger mod hr. Søren Søndergaard og argumenterer med, at Enhedslisten ønsker, at man skal trække sig ud af EU, så vil jeg sige, at det ikke er min præmis.
Jeg ønsker den bedst mulige traktat
for Danmark.
Det mener jeg regeringen burde arbejde for.
Hvad er regeringens holdning?
Er det en udmeldelse eller er det ikke en udmeldelse?
Hvilke initiativer påtænker regeringen, hvis det bliver et nej?
Søren Søndergaard (EL), 2003-10-10:
Vil statsministeren genforhandle det forhold til EU, eller vil statsministeren træde tilbage?
Hvad vil statsministeren?
Jeg kan betro statsministeren, at vi ikke er bange for nogen som helst diskussioner.
Vi synes, det er en strålende diskussion, hvad der skal ske efter et nej. Men det, vi ikke vil være med til, er at tage folks nejstemmer til indtægt for en ganske bestemt konklusion.
Det ved jeg godt at det er statsministeren ikke bleg for.
Statsministeren har jo været med til det, ganske vist ikke som statsminister, men som medlem af partiet Venstre, da man efter nej'et i 1992 satte sig ned fra Venstres, fra Socialdemokratiets, fra andre partiers side og opfandt, hvad det var, vælgerne var utilfredse med.
Så opfandt man nogle undtagelser, og dem fik man så vedtaget med et ganske snævert flertal, der viste, at en lang række af de folk, der havde stemt nej i første omgang, sådan set var utilfredse med det, man var kommet frem til.
Det er den måde, statsministeren arbejder på, det er ikke den måde, vi arbejder på.
Vi siger nej, og det betyder nej, til Unionstraktaten, men derefter må partierne have deres perspektiver om, hvad der skal ske.
Vi vil ikke tage nejstemmerne til indtægt for noget som helst.
Men når statsministeren nu gentager igen og igen, at et nej vil betyde meget alvorlige konsekvenser for vores forhold til EU, så må statsministeren jo svare på, hvad han vil gøre i den situation.
Jeg vil sige, at udenrigsministeren virkelig lagde op til nogle store diskussioner, som jeg vil afstå fra at tage her, men jeg synes, det er en meget spændende diskussion, hvad det kristne livssyn er.
Altså det er virkelig en interessant diskussion, hvordan det har gennemsyret det her forfatningsudkast.
Men det venter vi med, lad det ligge til senere.
Jeg har et spørgsmål i forlængelse af hr. Klaus Hækkerup
til statsministeren; jeg rejste det også over for statsministeren i går. Når statsministeren nu så fuldstændig klokkeklart insisterer på, at et nej til traktaten er det samme som at anmode om at melde sig ud af EU, det sagde statsministeren, så er der jo ved et nej efter min opfattelse kun to muligheder for statsministeren.
Det kan være, statsministeren kan give en tredje, men så vidt jeg kan se det, er der kun i den situation to muligheder for statsministeren, nemlig enten at sige, at det vil han ikke medvirke til og træde tilbage, eller at forhandle den udmeldelse.
Det er jo ligesom de to muligheder, der er.
Derfor er mit spørgsmål til statsministeren: Hvilken af de to muligheder vil statsministeren vælge?
Klaus Hækkerup (S), 2003-10-10:
Undskyld, jeg skal meget beklage, at jeg kom til at bruge sådan et udtryk, også selv om det måske var rammende.
Jeg kan nu ikke huske sammenhængen.
Under alle omstændigheder er det jo ikke meningen at genere nogen.
Det, jeg gerne ville tage ordet for, er, at statsministeren hele tiden citerer Dansk Folkeparti for og gør det meget overbevisende, at konsekvensen af et nej vil være udmeldelse af EU.
Jeg vil da spørge: Hvad er regeringens politik?
Betyder denne hele tiden kraftige citering af Dansk Folkeparti, at regeringen, hvis det bliver et nej, mener, at så betyder det, at Danmark skal udtræde af EU?
Er det det, statsministeren lægger i det?
Jeg synes i virkeligheden, at EU's regeringschefer, når flere af dem planlægger at holde en folkeafstemnining, skylder befolkningerne i Europa et svar på, hvad konsekvensen er, hvis det bliver et nej.
Det her er jo ikke bare et dansk fænomen, det er jo et fælles fænomen
for alle medlemslandene i Den Europæiske Union.
Det vil jeg gerne have statsministerens svar på.
Tove Videbæk (KRF), 2003-10-10:
Til hr. Peter Skaarup: Jamen vi kan kun være enige på det område, hvor vi siger, at vi gerne vil have de kristne værdier indskrevet.
Jeg er da også meget, meget glad for og noterer med tilfredshed, at der er flere lande, endda en række europæiske lande, der vil forsøge at lægge pres på regeringskonferencen for at få de kristne værdier skrevet ind.
Jeg er også klar over det vedrørende forfatningen og grundloven osv.
Der kan da være modsætninger, der kan være nogle dilemmaer, der kan være nogle ting, og jeg mener ikke, at nogen kan have noget imod at få undersøgt, om der er problemer.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-10-10:
Til både hr. Klaus Hækkerup og hr. Søren Søndergaard vil jeg sige, at det, jeg har gjort i dag, er at citere og gentage, hvad repræsentanter for Dansk Folkeparti har sagt ville være den sandsynlige konsekvens af et dansk nej.
Jeg har ikke på nogen måde givet udtryk for, at regeringen skulle have taget stilling til den sag.
Det er da klart.
Jeg synes faktisk også, at de, der anbefaler et nej, skylder befolkningen at sige, hvad formålet er med nejet.
Men det er jo helt tydeligt, at det er meget ubekvemt for hr. Søren Søndergaard.
Hr. Søren Søndergaard bryder sig ikke om diskussionen.
Hr. Søren Søndergaard har ganske vist i dag erkendt, at hans mål er, at ikke blot skal Danmark ud af EU, men at EU simpelt hen skal væk, så det kan man da kalde ren trompet at trutte i.
EU skal væk, subsidiært skal Danmark
Det er klart nok.
Jeg vil blot sige, at jeg anser situationen for at være særdeles uoverskuelig, hvis det måtte blive et nej, for som jeg har beskrevet i dag, har Danmark i forvejen så mange undtagelser fra traktaten, og de vokser så kraftigt som følge af den nye traktat, at hvis man også stemmer nej til selve grundlaget for, hvorledes det udvidede EU skal fungere, så er det jo vanskeligt at se, hvordan Danmark skal løse sin situation med nye undtagelser bortset fra den ultimative undtagelse, som Dansk Folkeparti har peget på, nemlig en undtagelse fra selve samarbejdet. Men det har vi jo ikke noget grundlag for at tage stilling til på nuværende tidspunkt, men jeg har givet nejpartierne det tilbud, at såfremt nejpartierne formulerer visionen for, hvad man vil med nej'et, skal vi også gerne gennemføre en saglig udredning af det og få belyst fakta.
Klaus Hækkerup (S), 2003-10-10:
Jeg vil godt sige til statsministeren, at jeg også hører til dem, der håber på, at vi kan anbefale vælgerne at sige ja.
Jeg er også glad for, at statsministeren nu bekræfter, at det, vi er i, er en fase, og at vi har mulighed for at forbedre det traktatudkast, der ligger, og at det er det endelige resultat, når stats- og regeringscheferne er færdige, vi skal tage stilling til, og ikke det forfatningsudkast, der ligger for øjeblikket.
Men statsministeren kan da ikke fortænke os i på baggrund af de historiske erfaringer at spørge: Hvad nu, hvis et eller flere lande siger nej?
Husk på, hvor tæt det var på, at Frankrig i 1992 havde stemt nej; at Maastrichttraktaten var blevet forkastet ikke alene af Danmark, men også af Frankrig.
Så er vi da i en ny situation, og det må man overveje.
Jeg synes, det rigtige svar, statsministeren bør give, ikke er, at det skal man overlade til Dansk Folkeparti at definere.
Det er lige præcis det, vi ikke har en folkeafstemning til.
Den har vi, for at folket kan tale, og at regeringen bagefter kan handle som en ansvarlig regering.
Det rigtige svar, statsministeren bør give, er, at så må vi sætte os ned med de øvrige lande og snakke om, hvordan vi så kan få et bedre udkast til forfatningstraktat, der bedre stemmer overens med den tilkendegivelse, som de vælgere, der er blevet spurgt i Europa, har givet.
Det synes jeg er det rigtige, ærlige og demokratiske svar, og jeg kan ikke forstå, at statsministeren ikke vil give det her.
Peter Skaarup (DF), 2003-10-10:
Jeg tror, statsministeren misforstår.
Det, jeg efterlyser, og det, jeg tror mange danskere egentlig efterlyser i EU-debatten, er, at man ikke kommer med noget færdigt arbejde, hvor man siger, det her skal I sluge, ellers ryger vi ud af det hele, men at man går tilbage til de bemærkninger, som statsministeren kom med efter euroafstemningen, hvor man sagde: Nu skal vi bygge bro; vi kan se, at der er to lige store dele i befolkningen; der er dem, der siger ja til euroen, og der er dem, der siger nej, det var så et flertal, og dem skal vi prøve at bygge bro til.
Men hvor er det så, man har bygget bro?
Hvad er det for nogle synspunkter, som Enhedslisten har, som Dansk Folkeparti har, som man har taget med ind i forfatningen og nu har prøvet på at bygge bro til?
Hvad er det for nogle synspunkter, som Folkebevægelsen imod EU, som JuniBevægelsen, som Nødvendigt Forum, som nogle af alle de organisationer, som blander sig i debatten, og som vel med rette må have en eller anden andel i, at halvdelen af befolkningen siger nej, hvad er det for nogle synspunkter, som regeringen har taget op og sagt: Dem gør vi til vores, nu bygger vi bro?
Ingen som helst.
Det er det, der er problemet, og det er derfor, man kan forudse, at det igen bliver nej, og så står man i suppedasen, hvis ikke man har noget alternativ.
Per Stig Møller (KF), 2003-10-10:
Jeg vil godt bekræfte, hvad hr. Helge Adam Møller siger, men det kræver så også, at man husker tingene rigtigt, ellers går det galt, og det er jo det, jeg synes man oplever lige i øjeblikket. Det, Burke stod for, var jo først og fremmest som konservatismens fader at forandre for at bevare.
Det, vi gør her, er at lave en traktat, hvor vi forandrer for at bevare: bevare samarbejdet i Europa, bevare fremdriften i Europa, bevare værdierne i Europa.
Det er fuldstændig rigtigt, at han var imod revolution,
selv om han var for den amerikanske.
Men det var jo, fordi han ikke syntes, at folk skulle betale skat uden at have medindflydelse, og her er der også medindflydelse.
Dette er ikke en revolution.
Det er da en evolution, det er jo en naturlig proces.
Man lærer af erfaringen.
Erfaringerne er, at når man nu bliver flere lande, kræver det altså også nogle andre spilleregler.
Helge Adam Møller (KF), 2003-10-10:
Jeg har et enkelt og kort spørgsmål til udenrigsministeren.
Der er jo så mange i dette samfund, der er imod paratviden og siger, at man kan slå det hele op på pc'en, men kan udenrigsministeren ikke bekræfte, at hvis man ikke havde den paratviden, som udenrigsministeren har, og som hr. Jesper Langballe har, ville vi aldrig have fået denne spændende, intellektuelle debat om fortidens spændende filosoffer?
Jesper Langballe (DF), 2003-10-10:
Det er jo ikke rigtigt, at Edmund Burke havde
sådan nogle frihedsidealer, som var grunden til, at han sympatiserede med den amerikanske revolution, men fordømte den franske.
Edmund Burke er jo, som udenrigsministeren ved, blevet kaldt konservatismens fader, for det, han hele tiden slog på, var det folkeligt hævdvundne, de folkeligt hævdvundne privilegier.
Og der så han, at det var de almindelige amerikanere, som havde retten på deres side, fordi det var den engelske konge, der forsøgte at ændre på hævdvundne privilegier og behandle frie mænd som slaver, fuldstændig ligesom de revolutionære gjorde i Frankrig.
Det karakteristiske ved Burke var jo netop, at han var imod enhver form for fantasteri, der vil opfinde verden forfra, præcis sådan som man har villet med den EU-forfatning, der ligger, hvor man i stedet for at respektere de nationale hævdvundne rettigheder vil opfinde verden forfra og lave det til sådan et kæmpe panoptikon.
Per Stig Møller (KF), 2003-10-10:
Jeg vil godt tage det sidste først.
Det synes jeg er meget morsomt, eftersom det jo er rigtigt, at jeg har skrevet om Burke og arbejdet meget med Burkes værker.
Må jeg minde hr. Jesper Langballe om, at Burke var meget imod den måde, England optrådte på i USA, og det var, fordi man ikke respekterede amerikanernes ret til frihed og til selv at bestemme på deres egne områder.
Her respekteres friheden, og der reageres over for dem, der ikke respekterer friheden.
Edmund Burke var meget vred over den måde, englænderne for frem på i Indien, og han skrev bl.a., at man ville ødelægge Indiens miljø.
Han var såmænd en af de første, der tog miljøspørgsmålet op og sagde, at med den måde man behandlede Indien på, ville man ødelægge både deres kultur og deres miljø.
Det vil sige, at han også ville have været glad for det, der står her om at beskytte omgivelserne og respekten for andre kulturer og tolerancen.
Så jeg tror ærlig talt ikke, at hr. Jesper Langballe skal belære mig om Burke.
Det, hr. Jesper Langballe sagde, var ikke særlig rigtigt.
Om revolutionen og om menneskerettighederne er det sådan, at han selvfølgelig ikke gav ret meget for dem, for han sagde: Det væsentligste er ikke menneskerettighederne, det væsentligste er ikke, at man har ret til medicin; det væsentligste er, om medicinen kan komme frem.
Det er praktisk politik, og det er også det, der skal ske.
Jeg kan bekende over for hr. Peter Skaarup, at jeg glemte det ene spørgsmål.
Hr. Skaarup havde en fremstilling af nationale parlamenters mulighed for at standse et tog, der kører for hurtigt og krænker nærhedsprincippet.
Det er fuldstændig rigtigt, som hr. Skaarup siger: Efter at man har bremset, kan toget sættes i gang igen.
Jeg havde gerne set, at man havde større muligheder for, at der f.eks. skulle gå en periode, før det kunne genbehandles.
Så langt kom vi ikke i konventet, men vi arbejdede for at komme så langt, vi kunne, og vi kunne komme dertil, hvor toget standses.
Men det er korrekt, at Kommissionen kan sætte det i gang igen.
Men så er der altså også sat meget kraftig fokus på det politisk, og jeg tvivler på, at man sætter et tog i gang igen, som så mange landes parlamenter er imod.
Men principielt har hr. Skaarup ret i sin læsning.
Så til slut: Det kan diskuteres til dommedag, om der overhovedet skal være mulighed for suspension.
Jeg synes nu, det er rigtigt, at man kan suspendere, men det kræver virkelig, at man har bredde i Europa; at det ikke er tilfældigt; at den anklagede høres; at der er både national og politisk bredde - og europæisk bredde.
Jesper Langballe (DF), 2003-10-10:
Det er med ulyst, jeg trækker tiden ud, men jeg kan ikke nære mig for lige at sige noget til udenrigsministerens tale om, at forfatningsudkastet er gennemsyret af kristne værdier.
Det er en fuldstændig utrolig påstand, og udenrigsministeren har virkelig forudsætningen for at vide, at det ikke passer.
Udenrigsministeren har på skrift beskæftiget sig med Edmund Burke, den englænder, som under den franske revolution og mest dybtgående og principielt nogen sinde gjorde op med den franske revolutions idealer.
Det var angelsaksisk ånd imod fransk fantasteri, og det var kristendommens protest mod revolutionens barbari.
Udenrigsministeren kan ikke være i tvivl om, hvad Edmund Burke ville have sagt til præamblen i den forfatningtraktat.
Han ville have raset, for det her er jo den franske revolutions idealer, der er sat på valser og skruer.
Derfor er den præambel fuldstændig uforenelig med både luthersk og engelsk kristendom; uforenelig med kristendom i det hele taget.