Ole Sohn (SF), 2002-03-20:
Man kunne jo fristes til at foreslå, om vi ikke skal lave en lille rundbordssamtale og løse problemerne sådan hen over bordet.
SF's ønsker og forestillinger med finansloven har været at tage udgangspunkt i den virkelighed, som vi står midt i, og de problemer, som vi står over for at skulle løse.
Vi ved, at der er store problemer med miljøet.
Vi ved, at der er store problemer med marginaliseringen og udstødningen i samfundet, og vi ved, at der globalt set er enorme problemer med fattigdom rundt om i verden.
Det er klart, at det er med den ballast, vi har forsøgt at tilrettelægge vores finanslovforslag; hvordan vi kunne være med til at dreje udviklingen en smule.
Vi er meget opmærksomme på, at en finanslovforhandling jo ikke jonglerer med så forfærdelig mange milliarder i forhold til det samlede hele, men alligevel ligger der signaler i den måde, som en finanslov skrues sammen på. Og vi har jo - høflige som vi er - sendt vores forslag frem til finansministeren og til regeringen, sådan at de kunne gøre sig bekendt med, hvilken linje SF ønskede finansloven skulle bygge på.
Og vi fik også en invitation, som vi naturligvis imødekom.
Vi kom til mødet med ministeren og forelagde sådan i overskriftsform vores bud på de investeringer, der skulle foretages i fremtiden, som også skulle bygge på nogle langsigtede, fremadrettede løsninger.
Jeg vil gerne sige her, at finansministeren lyttede høfligt, og han bød oven i købet på kaffe.
Under fremlæggelsen lagde jeg mærke til, at ministeren også meget høfligt skubbede chokoladefadet over på den side af bordet, hvor vi sad, og det ledte nærmest tankerne hen på slutningen af filmen »Lady og Vagabonden«. Hvis man ikke vidste bedre, ja, så kunne man måske nærmest forledes et øjeblik til at tro, at det her var indledningen til et forhold.
Høfligheden var der, men alligevel betød det sådan set reelt: Ja, tag I bare et stykke chokolade eller to, og så forsvind med jer.
Og vi tog et stykke - ikke chokolade, det bryder jeg mig ikke så meget om, men den sunde slik, som også er i Finansministeriet, og sagde høfligt farvel.
De forslag, som vi har lagt frem, og som vi mener er det væsentlige, som vi mener vi burde have taget fat på med den her finanslov, tager udgangspunkt i ønsket om at udvise global ansvarlighed over for miljøet.
Derfor har vi lagt forslag frem om, at der skulle udsendes politiske signaler om forbud mod farlige kemikalier, hvilket kan være med til at sikre vores grundvand.
Vi fremlagde forslag frem om, hvordan man kunne fremme den alternative og renere energi af hensyn til miljøet, men så sandelig også af hensyn til den mere fremadrettede, langsigtede strategi omkring udviklingen af dansk erhvervsliv.
Vi lagde ideer frem om en globaliseret indsats for et bedre miljø ud fra den erkendelse, at det er ikke nok, at vi blot laver nogle nationale løsninger, vi skal også være med til at præge og påvirke udviklingen globalt set, og herunder er det selvfølgelig også en forudsætning, at vi har en god, sund og stærk udviklingsbistand.
Det andet element, som vi lægger meget vægt på, er Danmarks råstof, det er de mennesker, samfundet består af, og den uddannelse og den viden, som de besidder.
Derfor er det for os helt afgørende, at vi tænker investering i fremtiden. Der må være tale om øget indsats inden for forskningen, og her havde vi en eller anden idé om, at vi havde en fælles holdning og fælles træk med regeringen, ihukommende de forhandlinger, vi havde i efteråret under den foregående regerings finanslovforhandlinger.
Vi ønskede mere innovation, vidensoverførsel, sådan at vi på den måde kunne være med til at styrke råstoffet.
Men råstoffet starter jo tidligere, og derfor er det også væsentligt, at vi satser på at forbedre folkeskolen.
Vi erkendte og erkender den store investering, der skal foretages dér, og derfor har vi lagt vægt på, at vi da i hvert fald i det mindste sørger for, at der er noget aktuelt, noget nyt undervisningsmateriale, der kunne investeres i.
Derudover havde vi noget meget væsentligt, som har t gøre med forebyggelse og vedligeholdelse af vores råstof, og det er et ordentligt arbejdsmiljø, som gør, at man bliver fri for nedslidning; at man undgår at blive slidt ned og skubbet ud af arbejdsmarkedet og dermed ikke kan være med til at virke aktivt for dansk erhvervsliv og dermed også for det danske samfund.
Vi har også en idé om, at vi skal sørge for at sikre, at vores råstof kan være aktivt længst muligt, og derfor har vi forslag om, at man skal udvide servicejobordningen, sådan at man samtidig kan imødekomme et stort behov i den borgernære service i kommunerne omkring ældreområdet.
Der foreslog vi, at man kunne udvide servicejobordningen til, at man kunne uddanne over 48-årige til social- og sundhedshjælpere, altså dermed også en form for omskoling af en arbejdskraft, som måske var slidt ned inden for fabriksområdet eller andre steder, men som kunne gøre gavn inden for social- og sundhedsområdet. Vi har også en idé om, at arbejdsmarkedspolitikken trængte til en oppudsning, forstået på den måde, at der skulle gøres op med den megen - ikke alt - men den megen meningsløse aktivering, der finder sted, og som efterhånden hele Folketinget er enige om at der skal gøres noget ved, og det har vi faktisk i stigende grad været enige om gennem de seneste mange år, uden at der er sket noget. Derfor har vi også foreslået, at man skulle give mulighed for i aktiveringen at sige til folk: Jamen kan der gives grundlag for en kompetencegivende uddannelse inden for områder, hvor der er behov, så gør vi hellere det end at sætte folk i meningsløs aktivering.
Vi foreslog, at man i aktiveringstilbuddet kunne uddannes som social- og sundhedshjælper, for dér er der et akut behov, og vi ved, at der er et stigende behov her.
Vi har også sagt, at der er enkelte områder, hvor der er behov for flere folkeskolelærere; jamen så giv mulighed for, at man også kan uddanne sig som det, osv., osv. En række brancher har begyndende flaskehalsproblemer.
Det er en succesfuld ordning, som på den måde kan være med til at sikre, at de erhvervsbrancher, som har begyndende flaskehalsproblemer, også kan få løst op herfor.
Der er nogle, der er i besiddelse af mange gode ressourcer, men som har nogle problemer omkring læse-/skrivefærdighederne.
Også her mener vi, at der bør sættes ind for at være med til at give et stærkere fundament for råstoffet.
Og så noget helt afgørende: Det er spørgsmålet om, hvordan vi sikrer en aktiv udnyttelse af de ressourcer, der ligger i hele den store gruppe af indvandrere/flygtninge, som er ved at finde sig tilrette i vores samfund.
Vi har lavet en meget fin strategi, synes vi selv, under overskriften »Fra taxachauffør til civilingeniør« ud fra den erkendelse, at vi i samfundet har et sted mellem 4.000 og 5.000 højtuddannede indvandrere/flygtninge, der har en teknisk videnskabelig uddannelse med sig i bagagen, som de ikke kan gøre brug af, uvist af hvilken grund.
Muligvis er der nogle sprogproblemer, muligvis er der nogle meritoverførselsproblemer el.lign.
Men i hvert fald kunne man med en relativt målrettet indsats sikre, at vi kunne gøre brug af de ressourcer, som denne befolkningsgruppe besidder, og dermed frigøre nogle arbejdspladser.
For virkeligheden er jo, at de i dag kører rundt som taxachauffører eller laver pizzaer - hvad der i øvrigt er en fortrinlig spise - men alligevel, der var måske andre, der kunne gå ind og fylde de jobfunktioner ud, altså man kunne lave en form for omvendt gøgeungeeffekt og samtidig også imødekomme de store behov, som dansk erhvervsliv har, ved at kunne gøre brug af indvandrerne. Det er også sket med den isbryderordning, som vi har kendt til, og som har været en utrolig stor succes.
Her kunne vi også foretage en god investering ved at udvikle denne ordning.
Et område, som kun perifert har været nævnt her i de sidste to dages debatter, er spørgsmålet om hele kulturområdet.
Kultur er jo ofte noget, som måske ikke alle, men jeg har indtryk af, en stor del af Folketingets partier betragter på den måde, at hvis der er lidt penge tilovers på kistebunden, ja, så kan vi da godt give lidt penge til noget kultur, og det kan da være meget rart at have.
Hvorfor ikke udnytte det, hvorfor ikke glæde sig over, at der er ved at komme et nyt erhvervspotentiale inden for kulturerhvervsområdet?
Vi kender det fra nogle af de store musiksucceser, som har givet fantastiske indtægter til samfundet, eller bare den løbende indtægt, som forfattere i samfundet giver statskassen i form af momsindtægter, som overstiger samtlige de bevillinger, der gives til litteraturen, sådan at der bliver en nettogevinst til finansministeren på minimum 300 mio. kr. om året.
Hvorfor ikke understøtte det vækstlag, der er inden for de forskellige genrer af kunst- og kulturområdet, af hensyn til at give os et bedre liv, nogle bedre oplevelser, nogle bedre muligheder, men så sandelig også for at udvikle kulturerhvervene med henblik på at skabe mere beskæftigelse, mere eksport og dermed også større indtægter til samfundet.
Sådan kan man blive ved.
Vi rejste også en idé om forebyggelse på hele arbejdsmiljøområdet for at skabe et bedre liv.
Vi havde en række ideer om, hvordan vi kunne sikre nogle bedre vilkår for børnene, og det ved jeg også har været et stort tema, fordi regeringen har et forslag om etårig barselorlov.
Men det, der for os har været afgørende, er, at man ser på det som en helhed, at vi også ser på, hvad det er for nogle behov, hele familien har, hvad er det for behov, samfundet har, og ser det i en sammenhæng.
Derfor mener vi, at et helt afgørende fundament for at sikre ligestillingen i børnefamilierne er, at der gives orlovsmuligheder for mændene, at der gives en pasningsgaranti, som er helt afgørende - og jeg kan også forstå, at det er noget af det, Det Konservative Folkeparti kerer sig om - at der bliver lavet en central barselsfond, som kan være med til at sikre, at mandearbejdspladserne også bidrager til de store kvindearbejdspladser, osv. osv., samtidig med at vi selvfølgelig også ville gøre en indsats omkring de socialt udsatte.
Vi har faktisk også lagt finansieringsforslag frem, og jeg ved, at det er nogle, om hvilke der ofte bliver sagt: Jamen det er de sædvanlige.
Ja, det er de sædvanlige, og når vi kan kalde dem de sædvanlige, er det desværre
Derfor har vi også foreslået en styrkelse af Told og Skat, også for at kunne lave en bedre kulbrintebeskatning.
Kort sagt: Vores forslag, som vi har præsenteret regeringen for, er en satsning på investeringer i fremtiden, en underbygning af det fundament, Danmarks råstof udgør.
Jeg formoder, at finansministeren har læst vores forslag, og det var måske også det, der var baggrunden for, at sukkerskålen og chokoladeskålen blev sat pænt foran os med henblik på at sige: Ja, vi har læst forslaget.
Det er ikke helt den samme vej, vi vil.
Det er korrekt, at vi vil ikke det samme, og det synes jeg er ærligt og fair.
Det er derfor, der er forskellige partier og forskellige flertalskonstellationer.
Vi vil overskrifter, der er noget af det samme.
Vi vil sikre et bedre hospitalsvæsen, en bedre sundhedssektor.
Vi vil sikre bedre forhold for de ældre, og vi vil sikre bedre forhold for børnefamilierne.
Det tror jeg sådan set, i overskriftsform, at hele Folketinget er enige om.
Men når det er sagt, så er vi grundlæggende uenige med regeringen i regeringens prioriteringer og finansieringer, og det er selvfølgelig også derfor, at vi ikke har siddet lårene af finansministeren i forhandlingerne, og at finansministeren heller ikke har haft en interesse i, at vi skulle sidde og blokere for, at der kunne laves aftale med de partier, som nu var mest enige.
Sådan er Folketingets arbejde med forskelige konstellationer.
Sådan var det før valget, og sådan er det naturligvis også efter valget.
Det, der så også er opgaven med sådan en forhandling, er jo netop at præsentere nogle af de forskellige holdninger, måske i et lønligt håb om, at man på et eller anden tidspunkt eller ved en eller anden flig, måske ved argumenternes hjælp, kan forsøge at påvirke en udvikling - det skete lidt omkring uddannelsesdebatten under perioden fra finanslovens fremsættelse og så til nu - men også for at påvirke den offentlige opinion, for at vi kan sikre og arbejde for, at der bliver en anden flertalskonstellation.
Sådan er det jo.
Men jeg vil gerne sige, at dér, hvor vi er grundlæggende uenige med regeringen, er både i regeringens sigte med finansloven, og så er det naturligvis også omkring finansieringen.
Jeg vil gerne prøve at give et par eksempler på det.
På hele forebyggelsesområdet, som jo er det helt afgørende for at mindske antallet af danskere, som har behov for sundhedsvæsenets tjenester, skæres der.
Der skæres hårdt og brutalt på hele den forebyggende indsats omkring arbejdsmiljø.
Og vi ved godt, alle ved, regeringen ved, hvilke konsekvenser det har med stigende omkostninger til sundhedssektoren.
Det kan måles, og jeg er lige ved at sige, at man kan næsten lave statistikker på det.
Vi ved, at kost er et stort problem, og alligevel nedlægger regeringen Børnekostpuljen.
Vi ved, at trafikken dræber, og at det er vigtigt i alle sammenhænge at sikre en optimal sikkerhed i trafikken.
Alligevel vælger regeringen at skære ned på trafiksikkerhedsinvesteringerne.
På samme måde kan man tage hele forbrugerområdet.
Det er vigtigt, at der er et modspil til det erhvervsliv, som på mange måder fungerer godt, men som har behov for et modspil for at undgå, at der bliver for mange brodne kar, ja, her skæres der også ned i Forbrugerrådets muligheder for at arbejde.
Det er udtryk for et kortsyn.
Hvad foretages der omkring hele råstofområdet?
Ja, der foretages nedskæringer, om end ikke så store som planlagt, på uddannelsesområdet, på folkeoplysningen, på servicejobordningen, i forhold til det grå guld.
Den meningsløse aktivering fortsætter uden nye tiltag, og de integrationsværktøjer, der har været gældende omkring isbryderordningen og lignende, ja, de udfases.
Finansieringen er vi da også grundlæggende uenige i.
Det siger jo sig selv, når vi ønsker en global ansvarlighed, at så finder vi en nedskæring af udviklingsbistanden helt urimelig både i forhold til den ansvarlighed, vi skal udvise, og i øvrigt også af hensyn til os selv, fordi det har jo også givet en lang række afledte muligheder for dansk erhvervsliv.
Vi har også, som vi har forsøgt at give udtryk for det under de sidste to dages debatter, været meget uenige i den måde, som man har behandlet kommunerne på, hvor man går ind og justerer, for nu at bruge finansministerens egne ord, i kommunernes budgetter for derefter at skubbe nogle andre penge ud med det resultat, at der i år vil ske et aktivitetsfald i kommunerne, uanset hvordan man vender og drejer det.
Vi er uenige i, at man fjerner børnepasningsorloven.
Vi er uenige i de massive nedskæringer, der er foretaget på kulturens område.
Der er nogle, der har kaldt det en grønthøstermetode, ikke bare på kulturområdet, men mere generelt.
Jeg tror faktisk, det er forkert at sige det på den måde, for en grønthøster er ikke særlig fin i sin måde at arbejde på, men det er en meget, meget grundig og solid plæneklipper, der er brugt.
Dér, hvor man har skåret ned på kulturens område, ja,
det er jo primært dér, hvor de skabende kunstnere har fået gavn af støtten som fundament for, at der kan udvikles
nye talenter, som kan danne baggrund for, at der også opstår nye successer, som igen kan blive en indtægtskilde for samfundet og en berigelse for de borgere, der nu bor i samfundet. Og så er vi selvfølgelig også grundlæggende uenige i den minusfinansiering, der ligger i regeringens nedskæringer på Told og Skat-området, hvor man jo netop fjerner muligheden for, at der kan foretages en effektiv ligning af de multinationale selskaber og for den sags skyld også af danske erhvervsvirksomheder.
Det synes vi er en helt forkert måde at gå frem på.
Ikke fordi vi ønsker, der er nogle, der skal brandskattes, men fordi der skal være en fair beskatning; den beskatning, som man er forpligtet til at betale, skal også falde.
Men jeg vil også godt afslutningsvis stille et par spørgsmål til finansministeren.
Det er et par spørgsmål, som ikke er blevet besvaret under de seneste dages debatter, men som alligevel har utrolig stor betydning for tilrettelæggelsen af det videre arbejde.
Det er et spørgsmål om reserverne.
Hvordan vil regeringen agere i forhold til uforudsete udgifter, ikke inden for ressortområderne, som jo selvfølgelig givetvis skal finde pengene selv, men hvad, hvis der kommer uforudsete udgifter til os udefra, en ny 11. september, eller hvad ved man?
Det sidste er: Kan finansministeren løfte sløret for - jeg kunne formode, at ministeriet så småt er begyndt at forberede næste års finanslov - hvor mange milliarder kroner der skal til forlods for at sikre skattestoppet?
Vi ved jo nogenlunde, hvad det koster på afgiftssiden.
Det er de 1,5 mia. kr.
Vi ved ikke helt, hvad det betyder med stoppet i ejendomsværdibeskatningen og de andre ting.
Men det kunne være meget interessant, også for ligesom at have indblik i, hvor store nedskæringer der skal forberedes i forbindelse med det kommende års finanslovforhandling.
Men alt i alt mener vi som sagt, at regeringens forslag går den forkerte vej, og det er også baggrunden for, at vi anbefaler at stemme nej til forslaget.