Svend Erik Hovmand (V), 2002-04-23:
Det forslag, som vi nu skal behandle, drejer sig angiveligt om den administrative tilrettelæggelse af vurderingsorganisationen, om en udskydelse i 1 år.
Men i virkeligheden afspejler forslaget nogle helt grundliggende holdningsforskelle mellem regeringens ønske på skatteområdet i forhold til forslagsstillernes ønske.
Regeringen har gennemført et skattestop, og det er ikke mindst de tidligere regeringspartier imod.
Når ejendomsværdiskatten ikke længere automatisk skal følge med opad, når vurderingen sættes i vejret, må interessen for vurderingerne også mindskes tilsvarende.
Og er der ikke længere den samme brug for ejendomsvurderingen, må konsekvensen være en nødvendig og en naturlig forenkling af hele vurderingsorganisationen.
Der er altså en snæver sammenhæng mellem skattestoppet, loftet over ejendomsværdiskatten, forenklingen af vurderingsloven og forslaget om forenkling af vurderingsorganisationen.
Hermed er vi ved sagens kerne og ved begrundelsen for forslagsstillernes stærke ordvalg i deres afvisning af regeringens forslag om fremtidens vurderingsorganisation, for dette forslag skyldes i virkeligheden forslagsstillernes modvilje mod skattestoppet.
Det siger sig selv, at hvis man har en central politisk interesse i at se ejendomsbeskatningen stige år for år, må man også have en interesse i en stor og udbygget vurderingsorganisation. Efterhånden som ejendomsskatterne beslaglægger en stadig større del af borgernes disponible indkomst, efter at indkomstskatten er betalt, vokser også presset mod hele ejendomsvurderingssystemet og vurderingsorganisationen.
Omvendt, hvis man ønsker en reduktion af ejendomsbeskatningen, hvor ejendomsværdibeskatningen er låst fast og altså som alt overvejende hovedregel er uafhængig af vurderingen, forekommer det ikke alene hensigtsmæssigt, men ligefrem nødvendigt at forenkle og nedtone vurderingsorgansationen.
Det er politik, det her drejer sig om: Skal boligskatterne fortsat stige og stige, eller skal de ikke?
Når dette er sagt, så mener jeg heller ikke, at forslagsstillerne har ret i deres formelle indvendinger.
Der er under behandlingen af regeringens lovforslag givet udførlige besvarelser på, hvordan fremtidens vurderingsopgave skal gennemføres.
Vi har haft indgående lejlighed til at drøfte lægmandsprincippet.
Lægmændene bevares netop i den organisation, som vi har foreslået med L 180, og lægmændene bevares netop dér, hvor lægmændene efter min opfattelse har en afgørende berettigelse, nemlig i klagebehandlingen.
Lægmændene skal efter min opfattelse være garanten for, at ingen boligejer kommer i klemme i systemet.
Det vil de nye vurderingsankenævn være en sikkerhed for i forbindelse med klagebehandlingen.
Jeg forventer, at vi får 75 engagerede, kvalificerede medlemmer i de nye vurderingsankenævn.
Jeg forstår heller ikke forslagsstillernes bekymring
for, om den nye organisation, som er nævnt i L 180, kan nå at komme på plads.
Men det mener jeg allerede at der er taget højde for.
Vurderingsterminerne rykkes til den 1. oktober 2003, og der gives en respit på 9 måneder i forhold til en normal vurdering.
Det vil sige, at der er god tid, inden næste vurdering skal foretages, til at få en ny organisation på plads.
De kommunale vurderingssekretariater skal fungere videre indtil den 1. januar 2003.
En del af de dygtige medarbejdere, der i dag er ansat i kommunerne, vil blive ansat i Told og Skat.
Jeg forestiller mig også, at nogle af de nuværende vurderingsformænd fortsætter i det nye system.
Hertil kommer yderligere, at forslaget i L 180 om 2-årige vurderinger betyder noget nær en halvering af arbejdet med den årlige vurdering.
Jeg mener også, at organisationen fuldt ud er i stand
til at behandle de klager, der måtte komme ind den 1. juli 2002, og de nye vurderingsankenævn kommer også på plads til klagebehandlingen.
Jeg mener, at dette forslag, som vi nu behandler, på denne baggrund er unødvendigt.
Det tjener intet formål at vente med at modernisere vurderingsorganisationen.