Frank Jensen (S), 2000-01-26:
Jeg tror, at ingen i dette Ting kan blive uenige om, at seksuelle overgreb mod børn er en af de mest usympatiske kriminalitetsformer, der findes, en kriminalitetstype, som der til stadighed skal sættes hårdt og konsekvent ind over for.
Der er heller ingen, der skal være i tvivl om, at indsatsen mod seksuelt misbrug og udnyttelse af børn er et område, som regeringen tillægger stor vægt.
Jeg tror, at de fleste ordførere erindrer sig de mange initiativer, der er taget under den nuværende regerings ledelse imod seksuelle overgreb mod børn, når det drejer sig om det at besidde børnepornografisk materiale, som vi i 1994 indførte en kriminalisering af.
Vi har kriminaliseret det at være kunde hos en prostitueret under 18 år, og vi er også på vej med nye initiativer i den her folketingssamling, nemlig et lovforslag, som jeg forventer, at vi kan fremsætte lidt senere i denne samling, der vender sig mod det at bruge børnepornomodeller under 18 år i pornoindustrien samt en udvidelse af kriminaliseringen i forhold til distribution af børnepornografisk materiale i forbindelse med de nye teknologier, som vi kender som Internettet, hvor vi jo i dag har en højere strafferamme for den erhvervsmæssige udbredelse af børnepornografien.
Vi er ved den blotte besiddelse heraf klar til at indføre strengere straffebestemmelse i lovgivningen og vil også se på besiddelsesreglerne i øvrigt, for vi kan jo se, at besiddelse af børnepornografisk materiale i dag i høj grad består i det at trække det via Internettet, og her har vi behov for at justere lovgivningen.
Så vi er fra regeringens side meget optaget af, alt hvad vi kan gøre for at beskytte børn og forhindre de seksuelle overgreb mod børn.
Jeg kan også i den forbindelse nævne, at der under regeringens Børneudvalg er nedsat en arbejdsgruppe med repræsentanter fra Socialministeriet, Undervisningsministeriet, Sundhedsministeriet, Kulturministeriet og Justitsministeriet, og det er arbejdsgruppens opgave at udarbejde en samlet status over indsatsen på området og i lyset heraf overveje, hvordan en eventuel yderligere indsats mest hensigtsmæssigt kan tilrettelægges.
Et sådant register skulle sikre, at dømte pædofile effektivt afskæres fra at arbejde med børn og unge.
Som det næppe kan være forslagsstilleren ubekendt, sker der allerede i dag en central registrering af personers strafbare forhold i Det Centrale Kriminalregister.
Registret indeholder således selvfølgelig også oplysninger om de personer, der har forbrudt sig imod børn.
Justitsministeriet har inden for rammerne af registerlovgivningen fastsat forskrifter for registret, som regulerer registrets indhold og anvendelse.
Forskrifterne, som er offentligt tilgængelige, indeholder i § 43 en bestemmelse, hvorefter Rigspolitichefen efter begæring kan udstede straffeattester til offentlig brug til en lang række offentlige myndigheder.
Således kan f.eks. amtsråd og kommunalbestyrelser m.v. indhente oplysninger om eventuelle strafbare forhold for personer, der søger ansættelse ved daginstitutioner for børn samt døgninstitutioner, rådgivningscentre for børn og unge.
Hvad er det så for nogle oplysninger, der kan udleveres?
Det er bl.a. oplysninger om alle afgørelser om overtrædelse
af straffeloven, herunder altså også afgørelser om pædofile forhold og andre seksualforbrydelser.
Afgørelserne vil fremgå af straffeattesten og vil først blive slettet, når der er forløbet 10 år fra løsladelsen fra afsoningen af en hæfte- eller fængselsstraf.
Det synes vanskeligt at se, hvilken funktion det skulle have at oprette endnu et register.
Det vil jo ikke, for så vidt angår tidligere domme, kunne indeholde andre oplysninger end dem, der allerede er adgang til via Det Centrale Kriminalregister.
Hvorfor så oprette et nyt register?
Det ville være et slag for bureaukratiet, og det er vel ikke målet i sig selv.
Spørgsmålet om eventuelt at oprette et særligt register over pædofile har i øvrigt været drøftet med Rigspolitichefen i forbindelse med det tværministerielle fremadrettede arbejde, som jeg nævnte indledningsvis.
Rigspolitichefen har givet klart udtryk for, at der ikke er behov for at oprette
Også Rigspolitichefen peger i den forbindelse på, at der allerede i dag er mulighed for at indhente oplysninger om eventuelle strafbare forhold i forbindelse med ansættelse af medarbejdere, eksempelvis netop i daginstitutioner m.v.
Sammenfattende er det min og regeringens opfattelse, at de gældende regler udgør et godt værn imod, at der ansættes personer i daginstitutioner m.v., der tidligere er dømt for seksualforbrydelser mod børn.
I den forbindelse er det naturligvis en forudsætning, at de eksisterende muligheder, vi allerede har til rådighed i dag for at indhente straffeattester, rent faktisk udnyttes i praksis.
Efter regeringens opfattelse er der således ikke behov for at oprette et nyt register som det, der stilles forslag om, fordi vi allerede har et register i dag, hvor man i op til 10 år efter, at en person har afsonet en straf for pædofili, kan få oplysningerne fra Det Centrale Kriminalregister.
Og som enhver ved, så har offentlige myndigheder den adgang, og oplysningerne kan man få, ikke bare i de 5 år, vi kender fra den personlige straffeattest, men i 10 år efter.
Derfor bygger bemærkningerne i beslutningsforslaget også på den misforståelse, at det alene er 5 år, for det er faktisk i 10 år, man kan få oplysningerne.
Det er baggrunden for, at regeringen ikke kan støtte beslutningsforslaget.
Jeg tror, hr. Skaarup begår den fejltagelse, at når der er tale om sigtede, men ikke dømte, er der også tale om, at der ikke er noget om det.
Det er klart, at man er uskyldig i den forstand, at man ikke er dømt for det kriminelle forhold, men der er jo forskellige grunde til, at en sag må opgives.
I de tilfælde, hvor sigtelsen er ubegrundet, bliver de pågældende slettet.
Hvis der er et fuldstændigt skudsikkert alibi, eller hvis dna-prøven viser, at det simpelt hen ikke er den pågældende, sker der sletning.
Men skulle man derfor slette det materiale, man har i efterforskningsregistret?
Jeg tror, hr. Skaarup skal tænke sig meget, meget grundigt om, inden han konkluderer, at han er imod, at sigtede, men ikke dømte, skal omfattes.
Jeg kender hr. Skaarups mange Ritzautelegrammer i weekenderne.
Hvis der er sket alvorlig kriminalitet i Danmark, er der jo ingen grænser for, hvad hr. Skaarup vil gennemføre for at kunne opklare de sager.
Men hvis hr. Skaarup stemmer imod forslaget, vil jeg, næste gang jeg ser et sådant Ritzautelegram, hver eneste gang rive hr. Skaarup i næsen, at han ikke vil give politiet det efterforskningsredskab, som kunne bevirke, at man fik opklaret en meget alvorlig sædelighedsforbrydelse mod et mindreårigt barn. Hr. Skaarup skal tænke meget over, om der ligger nogen stor retssikkerhedskrænkelse i, at der findes en talkode med en række tal i et edb-register hos Rigspolitiet, som kun ganske få personer har accesadgang til.
Mener hr. Skaarup, det er en så stor retssikkerhedsfare for personer, der har været sat i forbindelse med alvorlige forbrydelser, at hr. Skaarup ikke vil bidrage til at give et hjælpemiddel?
Jeg vil.