Charlotte Dyremose (KF), 2004-10-22:
Det her forslag er ligesom det tidligere, vi behandlede i dag, et forslag, der skal bidrage til at hjælpe nogle af dem, der er allermest udsat i vores samfund, nemlig de børn, der har særlige problemer.
Børn og unge, hvor familielivet ikke fungerer, hvor mor og far ikke magter at være forældre, er nogle af dem, der har det allersværest i vores samfund.
Derfor er vi Konservative utrolig glade for, at det er lykkedes med et bredt forlig at få ændret på nogle af reglerne på det her område.
Venstres ordfører remsede de forskellige tiltag op, og jeg vil derfor nøjes med at nævne nogle af de ting, som vi fra konservativ side lægger særlig vægt på.
Vi lægger særlig vægt på, at børnene nu skal inddrages mere, at børnene og de unge bliver spurgt mere og skal have mere at skulle have sagt, hvad angår deres anbringelsessted.
Også at vi hæver kvaliteten, så vi forhåbentlig får en mere sammenhængende anbringelse, at de børn, der skal anbringes, bliver anbragt så tidligt, at de ikke når at blive fuldstændig ødelagte af problemerne i familien, inden de bliver anbragt, men at vi også samtidig forsøger at blive bedre til at hjælpe dem, så de børn, hvor forældrene kan guides og kan hjælpes til at magte forældreopgaven, kan få lov at blive hjemme hos de forældre, de, som andre ordførere også har været inde på, jo elsker trods alle de problemer, der måtte være.
I samme åndedrag kan man sige, at den del, der handler om familier og netværk, er noget af det, som vi fra konservativ side lægger utrolig stor vægt på, ikke kun når det handler om at inddrage familien og netværket til at styrke forældrene og til at bakke op omkring det barn, som lever i en familie, der ikke er så velfungerende, som man kunne ønske, men også i den situation, hvor barnet ikke kan leve hjemme hos mor og far eller den ene af dem, at der så findes ressourcepersoner i netværket, som kan tage sig af barnet.
Vi er fuldstændig klar over, at nogle af de børn, som har meget svage relationer, har forældre med meget svage relationer, ikke nødvendigvis har nogen netværkspersoner, der kan tage sig af dem.
Men findes de her ressourcer, jamen så tror vi på, at barnet får en langt bedre og langt tættere og også langt mere langtidsholdbar tilknytning til en netværksperson, enten som en ekstra støtte eller som den person, man bor hjemme hos.
Det her handler jo om, at nogle børn, når de bliver anbragt, bliver kastet mange steder hen i systemet, og derfor må vi forsøge så godt, vi nu kan, at sikre, at de fastholder kontakten til de ressourcerpersoner og de kontakter, de har knyttet i deres barndom.
Den sidste ting, jeg skal nævne, er muligheden for at vende tilbage til efterværnet, altså det, at man kan få støtte også efter det 18. år, også hvis man som 18-årig har sagt: Nej, jeg gider ikke systemet mere, nu har jeg prøvet det her institutionsliv nok, men at man så har en fortrydelsesret, når man finder ud af, at man er meget alene uden tilknytningen til det sted, hvor man har tilbragt en del af sin ungdom.
Alt i alt er vi utrolig glade for, som forliget er møntet ud, og vi er også glade for, skal jeg her til sidst tilføje, at den ekstra kontrol, der nu bliver med kvaliteten, bliver i det almindelige system og ikke via domstolene, da vi heller ikke finder det hensigtsmæssigt at trække hverken børn eller familier igennem sådan et system.
Vi støtter det her forslag varmt.