Keld Albrechtsen (EL), 2002-02-07:
Vi står jo i de kommende år over for nogle helt afgørende valg med hensyn til, hvordan den kollektive trafik og i ganske særlig grad jernbanedriften skal sikres i Danmark, om vi skal få en god udvikling eller sådan en udvikling, som også hr. Martin Lidegaard var inde på, som vi har været vidne til i England, hvor en række markant forkerte beslutninger fra Tony Blair-regeringens side har medført, at man nu har et nationalt jernbanesystem, der er uden nogen form for koordination, splittet op i enheder, der ikke kan samarbejde, som er uden vedligeholdelse af jernbanenettet, som drives så elendigt, at passagererne ikke kan regne med at kunne nå frem til deres arbejdsplads eller uddannelsessted, hvor togene ofte slet ikke kører, osv. osv.
Hvis de signaler, som den nye regering har sendt, følges op af praktisk handling, hvis den nye regerings holdning til den kollektive trafik følger i fodsporet af de beslutninger, den allerede har truffet, så vandrer man altså i retning af engelske tilstande.
Det kommer vi også lidt tilbage til i den efterfølgende forespørgsel, hvor vi skal drøfte ejendomsforholdene inden for jernbanen, så det vil jeg ikke sige mere om i den her sammenhæng, men derimod sige lidt om, hvad det er, der er på spil for passagererne her og nu.
I det gamle Folketing fik vi jo lavet aftaler, der bl.a. pegede frem imod, at der skulle være en langt bedre udbygning
af nærbanerne og f.eks. også af sidebanerne, og det lykkedes at få gang i f.eks. Odense-Svendborg, at få jernbanen til at fungere langt bedre ved f.eks. også at indføre brugerindflydelse, ægte decentralisering i trafikken, som gav passagererne direkte mulighed for i samarbejde med DSB at skabe en forbedret togdrift, og som også allerede i år 2000 medførte en passagerfremgang på 13 pct. Det, der skal til, er en videre udbygning af jernbanesystemet efter de principper, som vitterlig har vist sig at være en succes på Odense-Svendborg.
Der er tilsvarende erfaringer faktisk fra Lollandsbanen, og det, der jo er interessant i den sammenhæng, er, at hvis man i en god offentligt drevet jernbane går ind og etablerer et lokalt samarbejde med brugerråd osv., og hvis det offentlige er indstillet på at yde de ganske beskedne investeringer, som der faktisk er tale om for at få forbedret forholdene for passagererne, så giver det hurtigt markante resultater, også i form af forøget passagertrafik.
Alt det, aftaler om udbygning af nærbaner f.eks. ved Århus og Odense,
alle disse ting risikerer nu at blive skrottet som følge af den nye regerings projekt om at fjerne pengene, konfiskere pengene, fra området og fylde dem ned i kasse 1 til at finansiere regeringens fortvivlede skattestop.
Det er derfor, at vi er glade for, at det har været muligt for fire partier, jernbanepartierne, i fællesskab at rejse denne forespørgsel til regeringen i dag.
Det, jeg er mindre glad for, er, at hverken ministeren eller regeringspartiernes ordførere har været i stand til at besvare de konkrete spørgsmål, som vi har rejst.
Det er jeg ked af, for det varsler ilde om, hvordan det vil gå.
For når man ikke er i stand til at besvare de konkrete spørgsmål, kan man jo altså meget hurtigt få den mistanke, at det er, fordi man har tænkt sig at skære den kollektive trafik alvorligt i strimler.
Vi kan selvsagt støtte det forslag til vedtagelse, som er fremsat af de fire partier, og hvis det er sådan, at f.eks. Kristeligt Folkeparti og Dansk Folkeparti mener det alvorligt, når de snakker om at støtte udbygningen af den kollektive trafik, så ville det jo være klædeligt, om også de to partier kunne stemme for det forslag til vedtagelse, som vi har fremsat.