Anne Baastrup (SF), 2000-12-06:
Fredskrænkelse er mange ting.
Det er kriminalitet, der kan gå lige fra chikane til mere alvorlige forhold, der nærmer sig trusler, og eksemplerne i bemærkningerne til beslutningsforslaget viser med al ønskelig tydelighed, hvor galt det kan gå.
Der er bare det problem, at justitsministeren, sådan som jeg forstod det, sagde, at historien ikke er helt rigtig, for manden havde overhovedet ikke fået et tilhold.
Det vil altså sige, at han ikke efterfølgende kan overtræde tilholdet, og hvis ministeren har ret, er det jo et lidt skævt eksempel.
Men det er vel i og for sig ligegyldigt, for var eksemplet rigtigt, er situationen jo lidt anderledes. Så tror jeg i virkeligheden, at eksmanden vil være fuldstændig ligeglad med strafferammen for at overtræde tilholdet, for strafferammen vil jo så være den samme som for manddrab.
Det, det handler om, hvis jeg har forstået eksemplet
rigtigt, er den situation, hvor en kvinde er bange for sin eksmand eller sin ekskæreste, og det, der skal til i den situation, er at give kvinden så trygge forhold som muligt, og her kommer alarmerne ind i billedet.
I Sverige har man indført alarmer til udsatte kvinder, og så vidt jeg ved, er der meget gode erfaringer.
Mange kvinder har fået de alarmer, der går direkte til politistationen.
Et andet element, som kunne sikre kvinder en vis tryghed i eget hjem,
er, hvis husspektakler blev behandlet af politiet som almindelig kriminalitet, hvor de sædvanlige efterforskningsskridt anvendes, og hvor der altså med andre ord ikke skal foreligge en anmeldelse.
Ministeren gjorde rede for Straffelovrådets overvejelser om at give mulighed for, at grove eller gentagne fredskrænkelser skulle gøres direkte strafbare uden krav om forudgående advarsel, og ministeren beskrev, at Straffelovrådet havde fundet, at det var et problematisk forslag.
Ministerens kommentar får mig til at foreslå Det Konservative Folkeparti at benytte sig af dette beslutningsforslag til at samle de forskellige redegørelser og underretninger, der findes.
Da vi behandlede forslaget sidst, lagde hr. Bendt Bendtsen op til, at han ville samle materiale, så vi rent faktisk fik belyst: Hvad er det, det drejer sig om med disse fredskrænkelser?
Hvad er det, vi har brug for at få afdækket for at kunne komme videre?
Har politiet brug for yderligere beføjelser?
Hvilke sager er årsag til den voldsomme opgang i 1998, og hvorfor kom der en nedgang efterfølgende?
Hvad er det, der ligger bag politiets brug af tilhold?
Hvad er det for nogle situationer, og hvilke politikredse gør brug af det?
Der er ingen tvivl om, at nogle typer fredskrænkelser er utrolig belastende for de mennesker, der berøres af dem.
Men omvendt er det jo et alvorligt tiltag, forslagsstillerne lægger op til, for man må jo så også stille spørgsmålet: Opnår man det, man ønsker, ved en så voldsom skærpelse af straffen?
Hr. Helge Adam Møller ved jo også, at i SF har vi den opfattelse, at vi har en vis forpligtelse, når Straffelovrådet er sat til og er i gang med at undersøge de danske strafferammer generelt, og vi vil derfor ikke lægge op til at støtte dette beslutningsforslag.
Omvendt er vi dog enige med Det Konservative Folkeparti i, at det er et område, som vi skal have styr på.
Vi skal vide præcis, hvad det er, der sker, og hvordan forholdene egentlig er i de lande, vi sammenligner os med.
Hvilke sager tager politiet sig af, og hvordan virker tilholdet?
Virker det overhovedet?
Hr. Søren Søndergaard har været nødsaget til at forlade Folketingssalen, og jeg skal på hans vegne meddele, at ej heller Enhedslisten kan støtte forslaget, og at han, tror jeg
nok, i grove træk er enig i min tale.