runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jakob Axel Nielsen (KF), 2006-11-28:
Det er den også, den er nemlig også fornuftig anden gang.
Det har ingen juridisk gyldighed.
Det, der ligger i det, er, at hvis den funktion – det kan være rengøringen, det kan også være alt muligt andet – man overdrager, hvis den defineres som en virksomhed, og hvis medarbejderne er til stede i funktionen, den dag funktionen ryger over til den nye arbejdsgiver, så er der dømt VO, og så har det den slags konsekvenser.
Det, der sker her, er, at man foretager nogle opsigelser frem til den her dato, hvor der sker overdragelse.
Det kunne man også have gjort i det første tilfælde, men det har man sandsynligvis valgt ikke at gøre, i hvert fald inden for det offentlige, fordi det offentlige i udbudsmaterialet har forlangt, at man skulle tage de eksisterende medarbejdere.
Her skal vi også tænke på, at loven også gælder for små virksomheder, som har en overkapacitet, og de vil ikke nyde godt af ...
nå, nu må jeg ikke sige mere.
Nu synes jeg normalt, at hr. Ole Sohn er en meget klog mand, som jeg synes har mange gode betragtninger heroppefra, også selv om jeg ikke nødvendigvis politisk er enig i dem.
Men det der var meget naivt, det er jeg nødt til at sige.
Virksomhedsoverdragelsesloven hviler på et EU-direktiv, derfor har vi indført den, men det er en meget god lov, fordi den sikrer, at alle eksisterende aftaler i det gamle selskab holder.
Det kan være aftaler om, at man må gå på barsel eller få særlige feriefridage, eller det kan også være om løn og sygedagpengebeløb, eller hvor mange feriedage man har stående i banken, inden man ryger over.
Alle de ting ryger over med hud og hår, det er det, man også kalder fuldstændig succession: Den nye erhverver glider ind i den gamle overdragers rettigheder og forpligtelser.
Det er ikke et indgreb i den frie afskedigelsesret, for hvis vi nu forestiller os en tidslinje, hvor vi har et forhandlingsforløb mellem en overdrager og en erhverver og vi så laver, vi kan sige den 1. oktober, det, der hedder en streg, som er datoen for virksomhedsoverdragelsesdatoen, hvis menneskene er til stede den 1. oktober, også selv om de er i opsigelsesperioden, så er de bare omfattet af den her lov.
Så derfor virker flexicurity; han kan afskedige dem op til virksomhedsoverdragelsesdagen.
Thomas Adelskov (S), 2006-11-28:
Altså, jeg har fuldt ud forståelse for, at Det Radikale Venstre efter deres nye frihedsbrev her i weekenden har behov for at orientere sig i det politiske landskab sådan lidt den ene vej og den anden vej.
Det er fair nok.
Men er det, jeg hører fra fru Elisabeth Geday, et eller andet i retning af, at det skulle være bedre at blive fyret med det samme i stedet for at være ansat i en virksomhed og blive fyret senere, hvis de ikke har brug for alle medarbejderne?
For så bliver jeg bare nødt til at sige, at sådan fungerer det altså ikke ude i virkeligheden.
Det fungerer sådan ude i virkeligheden, at mennesker simpelt hen bliver hundeangste for, hvad der skal ske med dem selv og deres familie, når de bliver opsagt.
Og ja, mange mennesker bliver opsagt dagligt, årligt, men det betyder jo ikke, at vi ikke skal skabe en sikkerhed og en tryghed i en licitationsomgang.
At der så kan være årsager til, at der ikke er brug for en på virksomheden, er en anden sag; det kan være, man rager uklar med chefen og bliver enige om, at nu skilles vejene, det kan også være, ordrebogen er tom, men under alle omstændigheder vil det jo altid være en situation, der kan opstå.
Her taler vi sådan set om, at når der er en opgave, følger medarbejderen med opgaven over i den virksomhed, som har vundet licitationen ligesom første gang, der var tale om udlicitation af opgaven, altså hvor der var tale om virksomhedsoverdragelse.
Elisabeth Geday (RV), 2006-11-28:
Jeg forstår simpelt hen ikke hr. Thomas Adelskovs logik, for er det, at man så skal følge med over, noget særligt noget, fordi man tidligere har været kommunalt ansat?
Hvis man nu forestiller sig, at det her sker ude på et byggeri, og at man har en hovedentreprenør, som har nogle underleverandører, og hovedentreprenøren skifter underleverandøren ud – det er jo fuldstændig den samme situation, som hvis kommunen har udliciteret en opgave, og man så skifter den virksomhed, der har udført opgaven, ud med en anden virksomhed – skulle man så også i byggeriet forestille sig, at fordi man skifter underleverandøren ud, så skal de medarbejdere hos den underleverandør, der f.eks. leverer byggematerialer eller udfører et arbejde på et byggeri, følge med over fra den gamle virksomhed?
Det er sådan en efter min mening underlig opfattelse, som jo altså næsten, er jeg fristet til at sige, minder lidt om den måde, man opererer på på det svenske arbejdsmarked.
Og der er jeg altså nødt til at minde hr. Thomas Adelskov om, at der har de ikke haft glæde af den høje økonomiske vækst og ikke mindst af den høje beskæftigelse, som vi har på det danske arbejdsmarked, som jo er den fordel, vi har ved at have en fleksibel arbejdsmarkedsmodel.
Thomas Adelskov (S), 2006-11-28:
Vi vil sådan set
have, at den, ud over når virksomheden decideret overdrages, også skal gælde, når det handler om licitationer.
Så vil jeg til det, at man fra Det Radikale Venstre anlægger et politisk synspunkt om, at det altså er vigtigere at beskytte arbejdsgiveren, sige, at det jo er fair nok.
Vi andre har et synspunkt om, at det er vigtigt at forsøge at beskytte lønmodtagerne mod, at de bliver afskediget, særlig i situationer hvor der er tale om, at det er den opgave, de udfører til daglig, som bare bliver overdraget til en anden på grund af en licitation.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2006-11-28:
Nu kan det godt være, der er lidt langt ned til de bageste rækker, men det lød ikke for mig, som om hr. Thomas Adelskov overhovedet besvarede de spørgsmål, som fru Elisabeth Geday var så venlig at stille ham.
Hvorfor skal ansatte, der tidligere har været offentligt ansatte, nyde en større sikkerhed end folk, der hele tiden har været privatansatte?
Det var det spørgsmål, fru Elisabeth Geday stillede.
Det har hun ikke fået svar på, men hun har fået en masse retorisk luftsnak fra hr. Thomas Adelskov.
Thomas Adelskov (S), 2006-11-28:
At jeg beskæftiger mig med De Radikales politiske situation sker bare sådan ud fra almindelig høflighed – jeg tror, jeg prøver at sætte mig ind i, hvad der foregår.
Men lad mig sige til hr. Simon Emil Ammitzbøll, at det sådan set er meget enkelt.
Det her handler ikke kun om, at man tidligere har været offentligt ansat.
Det her gælder alle, der eksempelvis har været ansat i ISS, og hvor vi ønsker, at man i licitationsøjemed bliver overflyttet på samme måde, som man gør i loven om virksomhedsoverdragelse.
Så der er sådan set ikke nogen forskel på, hvor man tidligere har været ansat.
Det er en stor misforståelse, så hvis det er det, der er problemet for Det Radikale Venstre, håber jeg, at vi kan afklare det i udvalgsarbejdet.
Simon Emil Ammitzbøll (RV), 2006-11-28:
Lad os nu lige få fokus på, hvad det er, det handler om.
Altså, jeg forstår stadig ikke, hvorfor folk, der er ansat i en virksomhed, og som tidligere har været offentligt ansatte, skal have en større sikkerhed end dem, der hele tiden har været privatansatte.
Jeg forstår ikke, hvorfor det er så vigtigt for Socialdemokraterne at undergrave den model, som vi har her i landet, der sikrer høj beskæftigelse, økonomisk vækst og tryghed for borgerne.
Hvad er det egentlig, som er baggrunden for det her?
Hvorfor er det, man vil indføre den her mærkelige forskel?
Thomas Adelskov (S), 2006-11-28:
Altså, hverken i lovgivningen i dag om virksomhedsoverdragelse eller i vores forslag om, at det også skal gælde licitation, er der nogen forskel på, om man altid har været privat ansat eller engang har været offentligt ansat.
Det er da noget mærkeligt noget at drage ind i det her.
Lad mig i øvrigt sige: Vi er jo ikke ved at smadre det danske arbejdsmarked eller den danske model.
Det synes vi bare også skal gælde anden og tredje gang.
Bent Bøgsted (DF), 2006-11-28:
Det her forslag er et af dem, hvor man egentlig godt kan blive lidt splittet i opfattelsen af, hvordan det foregår ude i virksomhederne, ude i det offentlige – i kommunerne, amterne og staten – når der sker en udlicitering af en opgave.
Man kan forstå fornuften i udliciteringen første gang, der bliver udliciteret.
Det kan der være mange årsager til.
Det kan være rationalisering eller besparelser, man kigger på.
Man kan så også sætte spørgsmålstegn ved, om det kan passe, at man kan blive ved med at udlicitere samme opgave hvert andet år, tage den tilbage og udlicitere på ny, kræve nye besparelser, for det er altid billigste tilbud, man tager, og på den måde forringe servicen.
Det er måske også en af årsagerne til, at der er nogle af de ringere selskaber, der måske kan have svært ved at finde kvalificeret arbejdskraft inden for rengøringsbranchen, altså at det er de forhold, der er gældende.
På den anden side set
kan man godt se, at det kan være svært at lave en decideret ændring i loven, hvor medarbejderne skal tilbage i virksomheden, når den foretager en ny udlicitering.
Det kan være vanskeligt, for man kan også spørge, om de firmaer, der byder ind på en arbejdsopgave, har det mandskab, der skal til for at løse opgaven.
Tænk nu, hvis en virksomhed, der byder ind på en arbejdsopgave, ikke kan få de ansatte, der er nødvendige for at løse den opgave.
Tænk nu, hvis alle de rengøringsfolk sagde, at de ikke ville i rengøring, og så den nye virksomhed, der bød ind, havde regnet med, at de kunne ansætte de her medarbejdere; så havde de ikke mandskab nok til at klare den opgave, de havde budt ind på, licitationsopgaven.
Det er sådan nogle problemer, der kan hobe sig op.
Som udgangspunkt kan Dansk Folkeparti ikke støtte beslutningsforslaget, det være sagt med det samme.
Men vi kan sagtens se, at der er nogle problemstillinger, og jeg mener faktisk, at man, når vi er færdige med at behandle det her forslag, B 18, skal se nærmere på, om der er andre muligheder for at løse den problemstilling, der er vedrørende de her sikkerhedsopsigelser.
Jeg mener altså som sagt, at der må være en anden måde, man kan løse den problemstilling på i stedet for at gå ind og ændre i virksomhedsoverdragelsesloven.
Det hænger ikke helt sammen at sige, at udliciteringerne på den måde, de foregår i dag, skal ind under lov om virksomhedsoverdragelse.
Men hvis man går ind og ser direkte på den måde, man udliciterer på, på den periode, man udliciterer for, på de krav, der bliver stillet, tror jeg, at man kan finde en fornuftig løsning ved at gå ind og se på reglerne der og se, hvordan man kan hjælpe de mange ansatte, der kommer i den risiko.
Det kan også være en fordel for de virksomheder, der byder ind på opgaven.
Det mener jeg vi skal gøre efterfølgende og så bede ministeren om at se alvorligt på, om der er en mulighed for at løse det ad anden vej.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-28:
Jeg anerkender, at hr. Bent Bøgsted kan se, at der er et problem, og at det kan være meget ulogisk, at når man, f.eks. en kommune eller en privat virksomhed, udliciterer en opgave første gang, så er der en beskyttelse af de ansatte, mens det ikke er tilfældet anden gang, tredje gang, fjerde gang, femte gang.
Jeg forstod, at hr. Bent Bøgsted syntes, at det manglede lidt logik.
Lige præcis når vi snakker om udliciteringer og beskyttelse af de ansatte, har vi valgt at bruge en lov, der hedder virksomhedsoverdragelsesloven, som i al sin begrænsethed i hvert fald giver en vis beskyttelse af de ansatte.
Derfor er det vel meget naturligt, at hvis vi godt vil beskytte de ansatte anden gang, tredje gang og fjerde gang ligesom første gang, så bruger vi den samme lov, altså den lov, vi nu engang har.
Det synes jeg er meget naturligt, men det synes hr. Bent Bøgsted så ikke.
Så vil jeg bare spørge hr. Bent Bøgsted: Hvordan vil han så løse det problem med manglende beskyttelse af ansatte i andengangs-, tredjegangs-, fjerdegangsudbud?
Ole Sohn (SF), 2006-11-28:
Hvis lov om virksomhedsoverdragelse nu er så fornuftig første gang, hvorfor er den så ikke det anden gang?
Bent Bøgsted (DF), 2006-11-28:
Som jeg sagde, er jeg overbevist om, at det kan løses, hvis man beder arbejdsmarkedets parter, ministeren, kommunerne, alle dem, der har med det at gøre, om at sætte sig sammen og se på, hvordan der kan løsnes op for de her problemer.
En ting, jeg nødig vil risikere, er, at vi får de forhold, der er gældende i Sydeuropa, hvor firmaerne faktisk ikke tør ansætte nogen folk, fordi de så står med folkene, hvis ikke de har arbejdsopgaver i lang tid fremover.
I min tidligere virksomhed havde vi en meget stor fleksibilitet, netop fordi virksomheden kunne ansætte og afskedige efter ordretilgangen.
Firmaet havde en søstervirksomhed dernede, og der har de ikke den fleksibilitet, og det er det, der gør, at vi i Danmark har en meget større fleksibel arbejdsstyrke.
Vi kan hurtigt tage nogle nye ordrer ind, vi kan hurtigt tage nogle opgaver og få dem løst.
Jeg har ikke mere tid.
Jeg må fortsætte efter næste spørgsmål.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-28:
Det er jo fantastisk, hvis hr. Bent Bøgsted, som jeg forstår det, godt vil have det her problem med de her sikkerhedsfyringer, som virkelig stiller folk i en forfærdelig situation hvert andet år, løst.
Hvis han godt vil have det løst, hvem er det så, der har opgaven med at løse det?
Det må da være en opgave for os.
Det er jo ikke noget, man bare kan skyde over til beskæftigelsesministeren eller til arbejdsmarkedets parter, for det her kræver en lovgivningsmæssig beskyttelse af de mennesker, der bliver udsat for udbud, uanset om det er førstegangsudbud, hvor de i dag er beskyttet, eller om det er andengangsudbud, hvor de ikke er beskyttet.
Mener hr. Bent Bøgsted ikke, at det er en opgave for os at sørge for, at de mennesker bliver ordentligt beskyttet mod de her sikkerhedsfyringer?
Bent Bøgsted (DF), 2006-11-28:
Det, jeg mener med det, er, at jeg er overbevist om, at de folk udeomkring i organisationerne, i ministeriet, i kommunerne, der sidder og arbejder med det til daglig, har meget mere indsigt i, hvordan sådan en situation her kan løses, end jeg selv har, og end hr. Jørgen Arbo-Bæhr har.
Vi skal komme med rammerne til, hvordan det skal løses.
Hr. Jørgen Arbo-Bæhr er jo heller ikke bange for at sige, at meget af det herinde kommer udefra, hvor vi så herinde skal føre det ud i lov, når det er fornuftigt.
Den situation, jeg siger vi skal se på her, er: Hvordan kan vi løse det her problem?
Jeg erkender, at der er et problem, men jeg erkender også, at vi går ind for udlicitering.
Det er en god ting i mange situationer, men udlicitering kan også gå for vidt i mange situationer.
Ole Sohn (SF), 2006-11-28:
Nu handler det her beslutningsforslag på ingen måde om udliciteringer, om, hvorvidt man er for eller imod.
Det er sådan set det, der er spørgsmålet.
Og jeg kan ikke forstå, hvorfor der kan være så stor usikkerhed hos hr. Bent Bøgsted.
Bent Bøgsted (DF), 2006-11-28:
I det, som vi får forelagt fra fagbevægelsen om problemstillingen, drejer det sig specielt om rengøringspersonale og renovationsarbejdere.
Grunden til de problemer, der er, og som vi også får forelagt, er udliciteringerne.
Så er det jo også nærliggende at sige, at man skal se på den måde, der bliver udliciteret på.
Det, jeg har sagt til fagbevægelsen, og det, jeg har sagt til Arbejdsgiverforeningen, er: Vi har her et problem vedrørende de to områder; se på, hvordan I mener det her kan løses set ud fra fagbevægelsens synspunkt og et arbejdsgiversynspunkt, og find en løsning på det.
Det er det, jeg har sagt til begge parter, og det er også det, jeg her siger til ministeren.
Vi skal se på, om vi kan finde en fornuftig løsning på det her område.
For jeg erkender blankt, at det er hårdt for en person at skulle igennem den samme runde sådan hver 14. eller 16. måned.
Uanset opsigelsens længde er det i samme dur, og man ved ikke, om man er købt eller solgt eller nogen ting.
Men det samme gælder for den virksomhed, der byder ind.
Den ved jo heller ikke, om den er købt eller solgt, om den skal lukke efter udbudsrunden.
Ole Sohn (SF), 2006-11-28:
Med hensyn til arbejdsmarkedets parter
: Hvis man tager de lønmodtagere, som er berørt af sikkerhedsfyringerne, og de virksomheder, som opfører sig ordentligt og ønsker at behandle deres medarbejdere ordentligt, så er de jo enige.
Der er jo ingen af de parter, hverken arbejdsgiverne eller lønmodtagerne, som synes, det her er særlig fornuftigt.
Arbejdsgiverne foretager sikkerhedsfyringer, fordi reglen nu engang er sådan, at de er nødt til at gøre det.
De eneste, der ikke synes, forslaget er en god idé, er dem, der ud fra ideologiske grunde mener, at udliciteringer skal bruges til at få pris og kvalitet ned og ned og ned, og at det er lønmodtagerne og deres familier, der skal betale.
Så jeg kan ikke forstå, hvori problemet ligger for Dansk Folkeparti.
Bent Bøgsted (DF), 2006-11-28:
Hvis parterne, arbejdsgivere og lønmodtagere, er enige om, at det er en dårlig situation, er det også nærliggende, at de sætter sig sammen og siger: Fremover vil vi arbejde efter nogle andre regler.
Det er jo nærliggende at sige, hvis det er, som hr. Ole Sohn siger, at de er enige om, at det ikke er i orden.
Men nu er udliciteringsreglerne på den her måde.
Så må de jo komme med et forslag, og det er det, jeg efterlyser.
Så må de komme med et forslag til, hvordan det kunne løses, og så må vi bede ministeren om at se lidt nærmere på, om der kan laves nogle ændringer.
Ole Sohn (SF), 2006-11-28:
Hvorfor foreslår Det Konservative Folkeparti ikke, at man afskaffer lov om virksomhedsoverdragelse?
For hvis genudlicitering er et indgreb i flexicuritymodellen, må det vel også være et indgreb over for ledelsesret og flexicuritymodellen første gang.
Så er konsekvensen af De Konservatives holdning ikke, at man skal fjerne lov om virksomhedsoverdragelse og så appellere til det gode i menneskene?
Thomas Adelskov (S), 2006-11-28:
Når vi nu fremsætter et lovforslag, der fratager ministeren den her konkrete bemyndigelse, hænger det jo også sammen med – det skal hr. Jakob Axel Nielsen huske – at der er nogle mennesker, som rent faktisk havde krav på en væsentlig højere erstatning end den, de har fået.
Der er nogle mennesker, der er blevet snydt for det, de retmæssigt havde krav på.
Men man har ikke gjort noget for at finde de andre, og det er derfor, vi er nogle, der bekymrer os lidt om, at vi har en beskæftigelsesminister, som udnytter loven til at udstede ulovlige bekendtgørelser.
Det vil vi sikre os ikke sker igen, og derfor kommer vi med et lovforslag, der fratager ministeren den bemyndigelse.
Jeg synes sådan set, at det er rettidig omhu for en opposition eller et Folketing at fratage ministeren ret til bemyndigelser, hvis vedkommende ikke kan administrere det ordentligt.
Jeg forstår så udmærket hr. Torsten Schack Pedersens og Venstres behov for at hjælpe beskæftigelsesministeren og partifællen, når nu man er blevet bortdømt af Højesteret i maj måned.
Al ære og respekt for, at man forsøger at hjælpe en partifælle.
Men jeg vil godt spørge: Synes ordføreren ikke, det er slående, at der nu bliver to retstilstande på det danske arbejdsmarked: et godtgørelsesniveau for dem, som tilhører den del af arbejdsmarkedet, der ikke har kollektive overenskomster, og et andet godtgørelsesniveau for den del af arbejdsmarkedet, hvor der er kollektive overenskomster?
Det er måske særlig slående – synes jeg – i den situation, hvor der bliver lavere godtgørelsesniveau for det ikkeorganiserede arbejdsmarked, og det er jo der, hvor mange lønmodtagere rent faktisk kun har en ting at holde sig til.
De har nemlig ikke en overenskomst at læne sig op ad, men kun ansættelsesbeviset.
Der nedsætter man nu godtgørelsesniveauet, hvis der er fejl i ansættelsesbeviserne.
Synes hr. Torsten Schack Pedersen ikke, at det er et problem?
Det har nærmest karakter af en tilståelsessag fra hr. Jakob Axel Nielsens side om, hvordan han har håndteret sine tidligere hverv som advokat i forhold til det her område; det skal jeg ikke gøre mig klog på.
Jeg kan forstå, at vi ikke kan få dokumentation for alle påstandene.
Om det så er en god måde at føre argumentation på, det ved jeg ikke.
Hr. Jakob Axel Nielsen siger i sin ordførertale, at Socialdemokratiet har et horn i siden på ministeren, og at det er derfor, vi vil fratage bemyndigelsen.
Kan hr. Jakob Axel Nielsen for det første ikke bekræfte, at der ikke er nogen tidligere ministre, der har brugt det her til at udstede to ulovlige eller bare en ulovlig bekendtgørelse?
Kan hr. Jakob Axel Nielsen som konservativ politiker ikke godt forstå, at det bekymrer nogle af os andre, når der er en minister, der misbruger en lovhjemmel til at udstede ulovlige bekendtgørelser?
Synes hr. Jakob Axel Nielsen ikke, at Folketinget har en forpligtigelse til at skride ind over for en minister, som udsteder ulovlige bekendtgørelser?
Connie Hedegaard (KF), 2006-11-28:
Nu er det jo ikke rimeligt at stå og konkludere på et udvalgsarbejde, som vi har sat i gang i august måned.
Umiddelbart efter sommerferien satte regeringen en række kyndige på det her område – organisationer med forstand på og indsigt i det – til at komme med et bud, og de fik frist til udgangen af november.
Så jeg vil altså ikke stå her ganske få dage før, de skal komme med deres rapport, og konkludere, hvad det er, de skal komme med.
Så får vi ikke et ordentligt, fornuftigt bud fra de mennesker, som vi selv har bedt om at løse en konkret opgave.
Jeg mener også, vi skal være opmærksomme på, at der skal ligge en plan for, hvordan der skal ligge et pres på kommunerne om, hvordan de vil gøre det, men jeg kan ikke stå og vil ikke stå og love, at den 17. januar eller den 20. januar skal alle kommuner have lavet en plan.
Fru Anne Grete Holmsgaard ved ligesom jeg, at kommunerne er overordentlig hårdt spændt for med hensyn til kommunalreformen her omkring årsskiftet, og det er vi nødt til at respektere.
Jeg vil gerne, når jeg har fået buddene, når jeg har haft kontakt med KL om, hvad det er for instrumenter de tager i anvendelse, hvordan de går i gang med det her,
give de nye kommuner et par måneder til at komme med deres bud.
Men jeg er enig i, at det haster, og jeg er enig i, at hvis kommunerne ikke selv kan finde ud af at løse opgaven, så må andre hjælpe dem.
Spm. nr. US 40
Per Clausen (EL), 2006-11-28:
Her i søndags kunne vi i Politiken læse om Cheminova, som producerer og sælger livsfarlige pesticider og giftstoffer i Brasilien.
Det er jo ikke første gang, vi hører om Cheminova i den lidt pinlige rolle.
Hvis man tænker langt nok tilbage, kom de første episoder allerede offentligt frem i 1997 i Mellemamerika, og her i sommer havde vi historierne fra Indien.
Ministeren har helt berettiget givet udtryk for forargelse, skuffelse og vrede – sådan må jeg tolke det – over Cheminovas ageren.
Men jeg vil godt høre ministeren, hvad hun rent faktisk har gjort indtil nu, og hvad hun har tænkt sig at gøre for at sætte en stopper for det her, som jo er skadeligt for Danmarks ry.
Connie Hedegaard (KF), 2006-11-28:
Det, man sælger i Brasilien, er jo ikke ulovligt efter brasiliansk lovgivning, og vi kan ikke rende rundt på den måde og kontrollere alle mulige landes lovgivning eller blande os i den.
Men det, man kan sige til en dansk virksomhed, er: Tænk lige over etikken i det her.
Det kunne man også dengang, der for nogle måneder siden var fokus på forskellige aspekter af Cheminovas virke i Indien.
I kølvandet på det skrev jeg til Cheminova og sagde, at jeg godt kunne tænke mig at få et møde med dem for at høre, hvilke overvejelser de gør sig om de her ting.
Den henvendelse kom der svar på forleden dag, og vi har straks fulgt op for at prøve at få fastlagt et møde her i løbet af december med Cheminovas ledelse, hvor de over for mig vil få lejlighed til at fortælle, hvilket indtryk de her historier gør, og hvordan de eventuelt har tænkt sig at håndtere de etiske aspekter af dem.