runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Inger Bierbaum (S), 2002-05-27:
Jeg vil gerne spørge den konservative ordfører: Hvorfor har man i det sønderjyske område startet processen med at afskedige seks skovarbejdere, afskedige syv laboranter inden for fødevaresikkerhedssektoren, afskedige fem inden for arbejdsmiljøområdet og gøre det helt umuligt for Sønderjyllands Symfoniorkester at fortsætte arbejdet, fordi det mangler forskellige musikere?
Og jeg kunne blive ved.
Det er sådan, at i Sønderjylland var vi meget glade for den tidligere regerings oplæg til regionalpolitisk udvikling.
De store virksomheder, som er i Sønderjylland, efterspørger rent faktisk også højtuddannet arbejdskraft, og jeg vil gerne vide, hvad Det Konservative Folkeparti vil gøre for at understøtte, at udkantsområderne får ekstraordinært bidrag til uddannelse af folk på både mellemlederniveau og på højt niveau.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-05-27:
Jeg fik et svar om Nordvestjysk Forskningscenter, som jeg ikke spurgte om, selv om det tilfældigvis lå i den kommune, jeg nævnte; jeg kunne også have nævnt Morsø eller Fjerritslev.
Men jeg kan konstatere, at Det Konservative Folkeparti ingen initiativer har til støtte af det, fru Else Theill Sørensen nævnte i sin ordførertale.
Man vil støtte de ressourcer, der allerede er til stede, men vi kan ikke få eksempler på, hvad det er.
Angående finansieringen er det rigtigt, at den endelige vejledning ikke er kommet ud til realkreditinstitutionerne endnu.
Men kan fru Theill Sørensen ikke forstå, at det er et problem, hvis man i langt højere grad eller udelukkende skal vurdere efter handelsværdien i stedet for som nu efter kommissions- og handelsværdi, bygningsværdi og den pågældende virksomheds evne til at drive forretning?
Kan fru Theill Sørensen ikke forstå, at det fuldstændig vil stoppe mulighederne for realkreditfinansiering, hvis der er tale om et lidt specielt byggeri i et lidt specielt område eller bare en ganske almindelig fabriksbygning i et fjernt område?
Det vil være umuligt efter den bestemmelse, og kan den konservative ordfører acceptere det?
Karen J. Klint (S), 2002-05-27:
Jeg har med stor glæde hørt indenrigsministeren tale om decentralisering, og vi har hørt fru Else Theill Sørensen tale om den lokale offervilje, i hvert fald når det gælder velfærd og hjælp til selvhjælp.
Så kom jeg til at tænke på, at i Det Konservative Folkepartis fremtidsplaner for regionerne er der tre regioner ud over hovedstaden, men der er ikke noget om skatteudskrivning.
Hvor er så den lokale offervilje og modet til at gøre tingene og hjælp til selvhjælp og decentralisering?
Hvordan skal det finansieres i de tre landregioner?
Så glæder jeg mig egentlig også til at høre svaret om X-busserne, som fru Theill Sørensen ikke fik tid til at give hr. Niels Sindal.
Else Theill Sørensen (KF), 2002-05-27:
Lad mig starte med X-busserne, så jeg ikke bliver beskyldt for, at jeg skubber det til side med vilje.
Det er rigtigt, at mange i f.eks. Viborg Amt har haft glæde af X-busserne.
Jeg har også læst, at de faktisk giver overskud, og hvis de er sådan en god forretning, er jeg da sikker på, at der er nogle private vognmænd, der vil forsøge at drive ruterne videre.
Men det er vigtigt, at man også med offentlige transportmidler kan komme på tværs af de områder.
De er få, men de bliver til mange, når de bliver lagt sammen, det erkender jeg.
Men det, der jo er den store forskel på den nuværende og den tidligere regering, er, at den nuværende regering forsøger at drosle de offentlige udgifter ned, så man bruger midlerne på privat foretagsomhed, og der bliver større råderum i den private økonomi hos både virksomheder og enkeltpersoner.
Til hr. Ole M. Nielsen
: Kan vi ikke sige, at jeg har givet løfte om, at vi naturligvis ligesom andre vil drøfte konsekvenserne, hvis der nu kommer sådan en udmelding fra Finanstilsynet til Realkreditrådet, og når vi så ser, hvordan den er, vil vi drøfte den?
Jeg synes altså ikke, det er helt rimeligt at stå og foruddiskontere, hvordan man skal tackle eventuelle virkninger af det.
Det er ikke, at alting skal organiseres i tre regioner, men alene, at sygehusene skal organiseres i tre regioner.
Margrethe Vestager (RV), 2002-05-27:
Jeg forstår det ikke helt.
Vi hørte ministeren tale om frihedsgrader og det lokale selvstyre og muligheden for at gøre ting på andre måder og at fjerne begrænsninger, og nu får vi at vide, at det der med at køre busser, som folk er glade for, og som man kan drive med overskud, skal man i hvert tilfælde ikke gøre mere.
Der er ikke nogen forpligtelse - det var der måske nogle af forslagsstillerne, der gerne ville have haft, men vi er sådan set kun med, fordi det netop er en redegørelse og ikke en forpligtelse til at gribe ind.
Men vi vil faktisk gerne vide, hvordan vi kan sikre finansieringsvilkårene.
Det, jeg egentlig kom herop for at sige, var, at jeg vil takke for svaret, for det viste jo, at De Konservative har ideer i modsætning til Dansk Folkeparti, og det pirrer jo nysgerrigheden.
Derfor vil jeg høre, om den konservative ordfører kunne fristes til at løfte bare en lille del af sløret for, hvad det er for en retning, det går i, for man må kunne antage på baggrund af argumentationen mod forslaget til vedtagelse, at det ikke går i retning af medfinansiering af udmærket gennemarbejdede regionalt opbakkede projekter.
Kan vi nu konkludere, at vi får et klart nej til, at der på den kommende finanslov vil være midler til medfinansiering af regionale projekter?
Line Barfod (EL), 2002-05-27:
Fru Else Theill Sørensen fik sagt, sådan som jeg i hvert tilfælde nåede at få det noteret ned, at vi skulle omprioritere, så vi i stedet for offentlig service skulle bruge penge på privat foretagsomhed.
Det er selvfølgelig ærlig snak, at det er det, man ønsker, men så skal man lade være med at prøve at bilde befolkningen ind, at man giver mere service, hvis det, man ønsker, er at give penge til private virksomheder og - som man jo også tydeligt har gjort med finansloven - store skattelettelser til erhvervslivet.
Det er vi meget enige i.
Derfor forstår vi heller ikke, hvorfor De Konservative og regeringen så har nedlagt servicejobordningen, som netop sikrede, at folk i stedet for at være på passiv forsørgelse kom i rigtige job i ældreplejen, og kunne sikre, at der var den fornødne ældrepleje også i udkantskommunerne.
Så jeg vil gerne høre: Hvordan hænger det, man siger, sammen med det, man gør?
Ole Vagn Christensen (S), 2002-05-27:
Jeg vil først sige tak for svaret fra fru Else Theill
Sørensen.
Jeg synes, det var et ærligt svar på to områder, nemlig når det drejer sig om forskningscenteret i Sydthy, men også når det drejer sig om politi og domstole.
Og det tager jeg som et udtryk for, at de ting, der er foregået med hensyn til Arbejdstilsynet, Told og Skat, skovene, og sådan kunne vi blive ved, ligesom fru Inger Bierbaum også kunne nævne en række tilfælde, er en skæv udvikling, og at det er en negativ udvikling, når vi taler om regionalpolitik.
Derfor glæder jeg mig til at se, når nu vi skal se de konkrete forslag udmøntet, om vi så også kan se den velvillighed her.
Så må jeg som det sidste stille et spørgsmål til det, fru Else Theill Sørensen sagde om at finansiere socialdemokratiske projekter, den jysk-fynske redegørelse: Er det, at samtlige amtsborgmestre, samtlige politikere i amterne, har sat sig ned og er blevet enige om, hvad for nogle forslag der kan give også dem nogle muligheder for at få nogle videncentre, nogle udviklingscentre, lige pludselig blevet til socialdemokratiske projekter?
Har man slet ikke nogen mening om disse ting selv, således at man kan være med til at styrke området?
Else Theill Sørensen (KF), 2002-05-27:
Fru Margrethe Vestager talte, så vidt jeg kan se på mine notater, om spørgsmålet om konkret støtte til projekter.
Der er afsat 4 x 20 mio. kr., 20 mio. kr. over hvert af de 4 følgende år, til at søge til konkrete projekter.
Til fru Line Barfod: Der er den fundamentale forskel på os to, at det, som fru Line Barfod kalder store skattelettelser til erhvervslivet, bliver sagt i et tonefald, som om det er noget, nogle grumme mennesker propper ned i lommerne til deres private forbrug.
Når jeg taler om skattelettelser til erhvervslivet, er det, fordi jeg dermed tror på, at erhvervslivet så udvikler arbejdspladser med mulighed for indtjening til gavn og glæde for hele samfundet.
Jeg tror, at de private virksomheder er det, som vores samfunds økonomi bygger på, og det tror fru Line Barfod ikke.
Og det er der, hele forskellen på vores argumentation og tankesæt ligger.
Til hr. Ole Vagn Christensen
Men der er nogle midler, så noget af det kan få en støtte.
Undskyld, at jeg kaldte det socialdemokratisk, men det var om selve finansieringen, som heller ikke var på plads under den foregående regering.
Kristen Touborg (SF), 2002-05-27:
Fru Else Theill Sørensen snakker smukt om ligelig udvikling og ligestilling i de forskellige regioner, og om, at det er vigtigt med en infrastruktur.
Nu er det jo altså ikke sådan, at motorveje ordner alting.
I øvrigt er det sådan, at infrastruktur er andre ting.
Mit spørgsmål til Det Konservative Folkeparti er: Finder man, at den udlicitering og det tilbud, som den konservative trafikminister har besluttet at tage imod fra Arriva, er en styrkelse af Midt- og Vestjylland, eller er det det modsatte?
Er det udvikling eller er det afvikling?
Er det bedre eller dårligere end det bestående?
Arne Toft (S), 2002-05-27:
Fru Else Theill Sørensen siger, at den nye regering vil bruge pengene på de private i modsætning til den tidligere regering, der godt ville finansiere projekter.
Så kunne fru Else Theill Sørensen lige så godt sige: Vi ønsker udvikling der, hvor der i forvejen er udvikling.
For vi ved jo alle sammen, at virksomhederne ligger, hvor udviklingen er, de ligger, hvor infrastrukturen er.
Lige så vel som man kunne sige: Det er dem, vi vil støtte ved at give dem skattelettelser.
for at udvikle sig, når man ikke har penge ud over de der 4 x 20 mio. kr., som alle kommuner så skal kæmpe om bagefter?
Det var meget bedre så at være ærlig og sige, vi vil styrke de stærke områder, i og med at det er det bedste for Danmark.
Så gør det.
Så finder vi på noget andet til de svage områder.
Ole Stavad (S), 2002-05-27:
Her langt henne i debatten begynder det efterhånden at gå op for mig, at det sådan set er rigtigt nok, at vi har to forslag til vedtagelse, for fru Else Theill Sørensen har meget klart givet udtryk for, at regeringen og Det Konservative Folkeparti vil prioritere at give generel støtte på forskellig vis for at fremme den generelle private foretagsomhed, og det er fint nok, men derfor er der ikke plads og penge og midler til at foretage en regional indsats.
Det betyder jo, at med den strømning, der er mod de stærke centre, mod universitetsbyerne, efterlader man de øvrige områder af landet uden konkurrencemæssigt tilstrækkeligt gode muligheder for at få deres del i udviklingen.
Der er jo derfor, vi skal ind sammen med virksomhederne, sammen med uddannelsesinstitutionerne, sammen med de lokale og regionale politikere og være med til at understøtte.
Og vi bruger kun penge der, hvor de også ville bruge deres egne.
Men jeg kan forstå på fru Else Theill Sørensen, at hun tror, at markedskræfterne også løser regionalpolitikken.
Det er der, uenigheden består.
Thor Gunnar Kofoed (V), 2002-05-27:
Det er med hensyn til hr. Kristen Touborgs udtalelse om det forurenende i at lægge store virksomheder ude i det åbne land eller ude i yderområderne.
Er det måske mindre forurenende, at folk skal pendle i timer hver eneste dag for at komme på arbejde?
Er det så ikke bedre at lægge virksomheden derude, hvor arbejdskraften er?
Villy Søvndal (SF), 2002-05-27:
Der er mange store sikkerhedspolitiske spørgsmål til debat i øjeblikket.
Der er også ganske mange udviklingstendenser hen imod afgørende sikkerhedspolitiske skift i den nuværende situation.
Vi har fra SF's side derfor i dag rejst denne forespørgselsdebat for at få en grundig diskussion om den forandrede sikkerhedspolitiske situation inden NATO-topmødet i Prag til november.
Jeg skal som begrundelse blot i punktform opregne nogle af de efter SF's opfattelse vigtigste sikkerhedspolitiske dagsordener lige nu.
Der er en række nye doktriner i spil, også efter de ulyksalige terrorangreb den 11. september.
Hvad bliver NATO's doktriner for at bidrage til afspænding og sikkerhed?
Og hvordan forholder Danmark sig til dem?
NATO's rolle i forbindelse med konflikter.
Er det i Washington eller Bruxelles, det besluttes, om en aktion skal sættes i værk, og mod hvem?
Og hvilken rolle skal FN i øvrigt spille i den sammenhæng?
Endelig atomvåben.
Det er efter SF's opfattelse nogle af de afgørende sikkerhedspolitiske diskussioner, selvfølgelig sammen med udvidelsesdiskussionen.
Jeg ser frem til ministerens svar.
Besvarelse
Ulrik Kragh (V), 2002-05-27:
Det er jo dejligt, at hr. Villy Søvndal for en gangs skyld kommer i den situation, at han må erkende, at hans standardreplik i så mange andre debatter, »hvad sagde jeg?«, ikke holdt stik den her gang.
Derfor vil jeg tage fat i den anden ting, som hr. Villy Søvndal nu påstår ikke er til noget som helst.
Det er det tre-siders-dokument, som USA og Rusland har lavet, hvor man er enig om atomnedrustningsaftaler.
Det har jo vist sig, at man igennem konkret samarbejde, bl.a. i Afghanistan, er nået frem til en langt større forståelse, en langt større tillid og langt større fremdrift, end man nogen sinde har oplevet før.
Vil hr. Villy Søvndal om et par år igen stå her og sige »hvad sagde jeg?«, eller vil han, ligesom det nu er blevet tilfældet med de tre baltiske lande, erkende, at det måske kan være udmærket med samarbejde i stedet for?
Villy Søvndal (SF), 2002-05-27:
Jeg underkendte ikke betydningen af aftalen.
Det er bare blevet udlagt i en stor del af den offentlige debat, som om den her aftale betyder, at vi nu er fri af atomvåbenalderens tyranni, om man så må sige.
Det er vi ikke.
Der var meget kritik, efterhånden også i danske medier, af, at aftalen ikke indeholder det, som er så afgørende, nemlig at våbnene bliver ødelagt.
De bliver puttet på lager, hvilket betyder, at de i løbet af dage, uger, kan tages frem igen.
Der er berettiget kritik af, at man ikke destruerer affyringsramperne, som man har gjort ved tidligere aftaler.
Det må hr. Ulrik Kragh da også medgive betyder, at de her våben meget hurtigt kan tages i brug igen.
Men det afgørende er jo at se, hvad der samlet sker på atomvåbenfronten.
Hvis man godt nok reducerer antallet af langtrækkende atomvåben, som havde betydning under den kolde krig, men til gengæld går i gang med at udvikle en ny type af små, men anvendelige atomvåben, er summen af det hele, at vi ikke er kommet et bedre sted hen.
Villy Søvndal (SF), 2002-05-27:
En enkelt kort bemærkning til hr. Ulrik Kragh, der nævnte, at det var vigtigt at indsnævre den militære kapacitet mellem USA og Europa.
Nu er det jo sådan, at USA's vækst i forsvarsudgifterne alene fra 2002 til 2003 udgør 11,2 pct. eller 405 mia. kr.
- jeg gentager: 405 mia. kr. Hvordan skal det foregå, vil jeg spørge hr. Ulrik Kragh.
Skal det foregå ved, at forsvarsudgifterne skal løftes?
Skal det foregå ved, som generalsekretæren i NATO foreslår, at man piller de mindst duelige dele af forsvaret væk, f.eks. værnepligten og formentlig også hjemmeværnet?
Eller hvordan skal det foregå?
Det er et ganske stort skridt at skulle udligne kløften, for den vokser dramatisk i øjeblikket.
Forestiller hr. Ulrik Kragh sig, at Europa skal kaste sig ud i et lignende kaprustningseventyr som det, USA er i gang med p.t.?
Ulrik Kragh (V), 2002-05-27:
Men når vi så går til, hvad der er behov for, så er der behov for, at man i et EU-perspektiv, hvilket man allerede er i gang med i ESDP-samarbejdet, får mulighed for at kunne opbygge specialenheder, udnyttelse af fælles ressourcer og på den måde undgå dublering landene imellem.
Derfor tog jeg fat i det fra et NATO-perspektiv og sagde: Vi har i Danmark en legitim interesse i at tage en diskussion med de øvrige NATO-lande, således at vi sikrer, at kapabiliteten kan udnyttes, sådan at vi bruger vores ressourcer bedre.
Der er ikke nødvendigvis behov for, at vi skal bruge flere.
Villy Søvndal (SF), 2002-05-27:
Forsvarsforbeholdet bliver indimellem beskyldt for mange sære ting, synes jeg.
Men det er vel rigtigt set, at uanset forsvarsforbehold eller ej, kan Danmark strukturere sit forsvar, som man synes gavnligt.
Men jeg forstod på det sidste, og det var jeg glad for, at hr. Ulrik Kragh klart afviste, at Danmark vil lade sig tvinge i retning af at forøge forsvarsbudgetterne, selv om de kun er på 1,3 pct., og selv om viceudenrigsministeren, som jeg tidligere nævnte, foreslog, at de europæiske lande skulle op på 2 pct.
Det ville også blive svært i forhold til skattestoppet.
Men jeg forstod det som en klar afvisning fra Venstres side af at bevæge sig i retning af øgede forsvarsudgifter.
Ulrik Kragh (V), 2002-05-27:
Nu er jeg jo også lystfisker!
Til hr. Villy Søvndal: Når jeg siger, at der er potentiale i at udnytte forsvarsressourcerne bedre, og at det er det, man skal kigge på, er det jo ikke ensbetydende med, hvis det er sådan, at trusselsbilledet ændrer sig i stil med, hvad det gjorde den 11. september, at man så skal sige: Nej, for vi har lovet SF i forbindelse med en forespørgselsdebat, at der ikke sker mere. Derfor kan jeg garantere hr. Villy
Søvndal for, at hvis det er sådan, at der er behov for en forøgelse af forsvarsbudgetterne på grund af ændrede trusselsbilleder, så vil det ske. Med hensyn til at kunne strukturere forsvaret, er det således, at man i EU-perspektiv har besluttet sig for at skulle have 60.000 soldater, der skal være kampklare på 60 dage, og de skal have robusthed til at kunne klare sig i 1 år.
Det arbejde kan Danmark ikke deltage i, hvilket jeg synes
er synd og skam, idet det kan betyde, at når EU eventuelt bliver indsat i Makedonien til efteråret eller måske tidligere, er vi nødt til at sige, at vi ikke kan deltage.
Ulrik Kragh (V), 2002-05-27:
Jeg vil gerne takke Socialdemokratiets ordfører for tilslutningen til ESDP.
Det er ikke noget nyt, men jeg synes alligevel, det er vigtigt, at vi får slået fast, at den del også er vigtig.
Både hr. Villy Søvndal og hr. Mogens Lykketoft var inde på problemerne med dokumentet, der er udarbejdet af Rusland og USA om nedrustningen.
Jeg havde fornøjelsen af at overvære
Lucas Fischers tale i State of Departement i Washington den 29. januar, hvor han fortalte om våbenkontrol og sagde, at de aftaler, man nu priser så meget, og som er baseret på tillid, kan man ikke bruge til noget.
De er jo reelt baseret på, at man talte, hvor mange missiler der var, og hvor mange ubådsfremdriftsmuligheder der var, og så gangede man med, hvor mange sprænghoveder der nogenlunde kunne være, og så havde man et overblik.
Jeg synes, man bør forholde sig til de ting, og jeg synes også, man skal passe på med at pege fingre ad USA's vilje til at rykke terrorismen op med rode og vilje til at betale for det, når det er sådan, at vi i Europa reelt ikke har noget svar på den sikkerhedspolitiske udfordring, vi har fået.
Holger Gorm Petersen (DF), 2002-05-27:
Da Dansk Folkepartis forsvarsordfører, hr. Peter Skaarup, ikke kan være til stede i dag, skal jeg på hans vegne forelægge Dansk Folkepartis holdning til NATO's udvikling.
NATO står over for en skillevej, hvor forsvarsalliancen i de nærmeste år må foretage omstruktureringer af vidtrækkende betydning.
Forleden kom der et signal fra USA's regering om, at NATO-medlemslandene i de langsigtede strategier måtte sadle om fra den situation, vi kendte ved NATO's stiftelse, og som vi kendte under den kolde krig, altså en forsvarssituation, der var bygget op om truslen fra de daværende Warszawapagtlande, som var styret af Sovjetunionen.
På en måde var truslen dengang til at tage og føle på.
Der var faste og velbevogtede grænser, som skilte dem og os, og vi vidste, hvor fjenden stod, vi vidste, hvad han kunne, og vi vidste i stor udstrækning, hvad der var fjendens hensigter.
For NATO var det derfor muligt at tage de nødvendig forholdsregler.
Alliancen havde en klar plan for, hvordan der skulle reageres, såfremt den kolde krig blev til en rigtig krig, ligesom hvert land præcis var klar over, hvilken opgave der skulle løses.
To dramatiske begivenheder, Murens fald og terrorangrebet i New York, ændrede NATO's og dermed også Danmarks forsvarssituation.
Glædeligvis er vore tidligere dødsfjender i den daværende østblok nu blevet vore venner, og i dag eksisterer der et godt forsvarssamarbejde mellem de tidligere blokke.
Vi kan også være tilfredse med, at russerne i forbindelse med terrorangrebet mod Amerika har vist ubrydelig solidaritet med NATO i kampen mod terrorismen.
I dag er det store spørgsmål for Danmark, om vi har de midler, der skal til, for at også vi kan gøre vores indsats i denne kamp.
For Dansk Folkeparti er der ingen tvivl om, at vi ikke på nogen måde må svække vort konventionelle forsvar, men snarere styrke det, og at vi samtidig markant må forøge bevillingerne til den deciderede terrorbekæmpelse på samme måde, som eksempelvis Norge har valgt at gøre det.
Det er Dansk Folkepartis opfattelse, at Danmark må følge trop og gøre den indsats, der forventes af USA og af vore andre allierede.
Vi må sikkerhedspolitisk sætte al vor lid til NATO, NATO skal forblive det centrale forum for solidaritet og forpligtende sikkerhedspolitik, og den nødvendige udvidelse af medlemstallet, bl.a. med de tre baltiske lande, skal blive en realitet.
Ulrik Kragh (V), 2002-05-27:
Når nu hr. Morten Helveg Petersen igen fremdrager Robertsons debat om nedskæring af utidssvarende værnepligtsstyrker,
vil jeg gerne tage fat i det.
Vi kunne godt gennemgå alle landene, men jeg har netop været i Sofia i weekenden og diskuteret NATO's fremtid i NATO's parlamentariske forsamling.
Der er det gennemgået i en komité, som hr. Morten Helveg Petersen for øvrigt også er medlem af, Defense and Security, at man for Bulgariens vedkommende nedskærer antallet af styrker fra 77.000 til 45.000 fra 2001-2004.
Det vil sige en nedskæring i størrelsesordenen 32.000 alene i Bulgarien.
Det er omkring 40 pct. Tilsvarende er gældende for Rumænien, Slovenien, Slovakiet, de tre baltiske lande.
Det er det, sagen drejer sig om, ikke om værnepligt.
Morten Helveg Petersen (RV), 2002-05-27:
Jeg ved nu ikke, om det helt er tilfældet, i og med at NATO's generalsekretærs observationer jo også kører på værnepligten som princip.
Ulrik Kragh (V), 2002-05-27:
Til hr. Villy Søvndal: For at denne her debat ikke bare skal være en gratis omgang, har jeg alligevel lige nogle kommentarer, for det kan ikke stå uimodsagt. Når det er sådan, at man kritiserer USA for at tage fat om nældens rod og investere de penge, der skal til, for at sikre sikkerhed i verden, så synes jeg, man burde kunne anvise bedre modeller til selv at kunne gøre noget ved det. Når det er sådan, at man skælder ud over, at der bliver arbejdet fornuftigt og intensivt med at undersøge, hvordan et missilforsvar kan skrues sammen, så synes jeg, man bør overveje, om man ikke skal lukke hoveddøren for indbrudstyven i stedet for at have travlt med, om vinduet står på klem.
Det, der jo er situationen, er, at med de fremføringssystemer, som Iran, Irak og Nordkorea har i forhold til de biologiske, kemiske og atomare våben, de udvikler, og som de ikke vil åbne for gennemskuelighed af, er der et væsentligt problem, som vi bør tage fat om.
Når hr. Villy Søvndal taler om, hvem der tager fejl, så vil jeg med frygt for, at hr. Villy Søvndal bagefter siger, at det er ekkoet fra USA, citere Bush fra debatten i den tyske rigsdagen for nogle dage siden, hvor han siger, at ønsketænkning måske vil bringe ro i sjælen, men ingen sikkerhed.
Og det er jo netop sagen i en nøddeskal, også for de socialistiske partier i Danmark.
Med hensyn til »Nuclear Postal Review« synes jeg også, at det er en væsentlig pointe, at det, man gør i USA, er, at man udnytter sine missiler til at fjerne atomsprænghovederne og bruge dem effektivt i andre systemer, således at man kan forberede sig på den nye sikkerhedspolitiske trussel, som man står over for med terrorisme.
Og de aspekter skal man huske at tage med; man skal huske at læse helt ned i detaljen om, hvad der foregår, når man begynder at udtale sig om, hvad der er USA's hensigt.