runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bent Bøgsted (DF), 2004-02-27:
Der er noget, som jeg ikke rigtig synes hænger sammen.
Fru Lene Garsdal var inde på smileyordningen på fødevareområdet og sagde, at hvis man er utilfreds, går man et andet sted hen.
Det er netop sådan, det også bliver her.
Hvis virksomhederne er utilfredse med den rådgivning, de får, kan de gå et andet sted hen.
Det er det, der ligger i det, og det har også noget med tilfredsheden med smileyen at gøre, at man kan skifte.
En anden ting er med hensyn til, at det er Arbejdstilsynet, der skal bedømme, om man skal have rådgivning.
Jeg vil godt spørge, om fru Lene Garsdal ikke mener, at Arbejdstilsynet er i stand til at yde den indsats, der skal til for at afgøre, om virksomhederne skal have rådgivning.
Lene Garsdal (SF), 2004-02-27:
Jeg kan ikke helt forstå det med, at man bare kan gå et andet sted hen, hvis man er utilfreds med rådgivningen, for det kan
man da også i dag.
Hvis man er utilfreds med den bedriftssundhedstjeneste, man har, kan man jo bare skifte til en anden.
Det er der da fuld mulighed for, så jeg forstår ikke helt spørgsmålet.
Om jeg tror, at Arbejdstilsynet vil være i stand til at løse den screeningsopgave, de nu bliver pålagt?
Det ved jeg ikke.
Nu har vi et Arbejdstilsyn, der normeringsmæssigt er på plads til det, som det skulle, da denne regering kom til, men så vidt jeg kan forstå, bliver Arbejdstilsynet pålagt væsentlig flere opgaver, og min frygt går lige præcis på, at det derfor ikke får tid til at prioritere de øvrige 18 områder.
Bent Bøgsted (DF), 2004-02-27:
Jamen jeg forstår simpelt hen ikke, at SF er så mismodig, for vi pålægger jo netop virksomhederne den rådgivning, der skal til.
Alle virksomheder bliver gennemgået med Arbejdstilsynets screeninger, og alle de virksomheder, der har et dårligt arbejdsmiljø, bliver faktisk idømt en straf, i og med at de bliver tvunget til at udbedre forholdene gennem rådgivning og påbud.
Fru Lene Garsdal tror meget på, at administrative bøder har en effekt, men tror fru Lene Garsdal ikke, at det har en effekt, at i virkelighedens verden bliver virksomhederne nu tvunget til at udbedre deres arbejdsmiljø?
Lene Garsdal (SF), 2004-02-27:
I dag er det sådan, at hvis Arbejdstilsynet kommer på besøg på en virksomhed, kan det pålægge virksomheden at lave nogle ændringer og komme med påbud osv., men det kan ikke pålægge virksomheden at modtage rådgivning.
Bjarne Laustsen (S), 2004-02-27:
Jeg kan oplyse hr. Anders Samuelsen om, at Socialdemokratiet ikke har sukket. Vi har ikke haft ordet i den her debat
, så jeg ved ikke, hvor hr. Anders Samuelsen har det fra. Med hensyn til at Det Radikale Venstre ikke kan støtte de fire forslag her, kunne jeg godt tænke mig at vide præcis, hvad det er, De Radikale ikke kan støtte i de fire forslag. Det eneste punkt, jeg kan se, er, at det er spørgsmålet omkring bedriftssundhedstjenesten, og jeg vil gerne have bekræftet, om det er det eneste af de fire sager, vi har oppe i dag, som Det Radikale Venstre ikke kan støtte ved behandlingen her i Folketingssalen i dag.
Anders Samuelsen (RV), 2004-02-27:
Jeg ved ikke, om der er problemer med Socialdemokraternes ordførers korttidshukommelse,
men jeg har hørt hr. Bjarne Laustsen adskillige gange tidligere i dag.
Det kan godt være, han ikke har hørt sig selv, men jeg har dog hørt ham stille adskillige spørgsmål og dermed også signalere holdningen til beslutningsforslagene og i øvrigt også til det forlig, som er indgået.
Vi har det sådan, at vi har indgået et forlig på det her område med regeringen; der er blevet givet, og der er blevet taget.
Samlet set er det oplagt, at man ikke samtidig kan støtte et forlig, som er indgået, og så i et og samme hug gå ind og støtte de forslag, som ligger på banen her.
Vores virkelighed er en helt anden, og vores tilgang er simpelt hen en helt anden end den, Socialdemokratiet tilsyneladende har lagt for dagen.
Vi har konstateret, at hvad enten vi råbte eller skreg, så ville der komme et forlig på det her område, og det ville, hvis vi råbte og skreg og ikke gjorde andet, blive et forlig mellem VK og Dansk Folkeparti.
Så vi har valgt at trække i arbejdstøjet.
Det er jo ellers ikke noget, der burde ligge en socialdemokrat fjernt, men det har Socialdemokraterne valgt ikke at gøre; man har valgt at parkere sig, isolere sig som en forkølet pingvin på Sydpolen.
Vi er gået i arbejdstøjet, vi har fået indflydelse, og det er vi godt tilfredse med.
Bjarne Laustsen (S), 2004-02-27:
Hr. Anders Samuelsen ved udmærket, at der ikke har været realitetsforhandlinger på det her område.
Det, der er i det, er, at vi har konstateret, at det, De Radikale var enige i tidligere, er de ikke mere enige i, og det eneste, man har fået ud af det her, er en smileyordning.
Ja, det er der så lidt tvivl om, for når vi diskuterer, hvad der sker uden for disse mure her, så forstår jeg det sådan, at det er De Radikales skyld, at screeningsperioden er kommet ned og alle de andre ting, der er sket i forbindelse med det her, og at det eneste, hr. Bent Bøgsted og Dansk Folkeparti har fået ud af at tilslutte sig den her nye arbejdsmiljøreform, er, at der skal være et afdelingskontor i Aalborg-Nørresundby-området.
Det er ret interessant, for det kan jo ikke passe, at det både er hr. Bent Bøgsted og det Radikale Venstre, der har opnået det.
Til gengæld ved vi, at den politik, der var, da vi var enige om arbejdsmiljøpolitikken, den virkede i form af, at der kunne udskrives administrative bøder.
Alene det signal, man sendte, gjorde, at folk fik orden i deres papirsager på det punkt.
Anders Samuelsen (RV), 2004-02-27:
Det er jo ikke særlig svært at konkludere, at i det omfang Dansk Folkeparti har stået for nogle af de samme synspunkter som Det Radikale Venstre, har det været en stor hjælp set fra
Dansk Folkepartis side, at Det Radikale Venstre har været med til at lægge pres på regeringen
Havde Det Radikale Venstre ikke været der og været med til at lægge pres på regeringen, så havde det alt andet lige - det må man vel konstatere efter at have været flere år herinde i Folketinget - været meget, meget vanskeligere for Dansk Folkeparti at komme igennem med det, som måtte være deres mærkesager.
Jeg konstaterer bare, hvad der har været vores punkter, da vi gik ind i de her forhandlinger, og det var at få screeningsperioden ned, det var at få sikret, at rådgivere fremover skulle leve op til de standarder, som de nuværende BST'ere lever op til, og det var at få en smileyordning igennem.
Det er faktisk rimelig markante resultater, og det er jeg godt tilfreds med.
Jeg kan konstatere, at det er betydelig mere, end Socialdemokratiet er kommet igennem med, for de er ikke kommet igennem med noget som helst.
Lene Garsdal (SF), 2004-02-27:
Vi har af gode grunde heller ikke sukket, eftersom vi ikke har deltaget i at lave den nye arbejdsmiljøaftale, men jeg mangler faktisk en begrundelse.
Jeg vil gerne have hr. Anders Samuelsen til at bekræfte, at Det Radikale Venstre faktisk for under et år siden var medforslagsstiller på præcis de samme forslag, som vi behandler i dag.
Det vil jeg gerne have bekræftet.
Jeg har ikke hørt nogen væsentlige argumenter - ud over, at man har fået smileyordningen - som begrundelse for, at man nu er skiftet over til den anden side.
Nu har jeg så lige haft lejlighed til at kigge på papirerne om smileyordningen igen.
Hr. Anders Samuelsen siger: synlighed.
Nu ved jeg ikke, hvor synligt det er, og hvem der sådan lige til daglig går ind på Arbejdstilsynets hjemmeside, for ellers er der jo ikke synlighed omkring det.
Så jeg vil gerne lige høre: Hvori ligger det synlige?
Mig bekendt er det sådan, at de certificerede virksomheder allerede står opført på Arbejdstilsynets hjemmeside, og det er vel præcis det samme, der skal til for at opnå en grøn smiley.
Det er fuldstændig korrekt: SF har jo ikke været med til alt det, som ligger i den her nye arbejdsmiljøreform, af den simple grund, at vi ikke har været inviteret, og derfor har vi ikke haft indflydelse på det.
Så det synes jeg ikke i sig selv er underligt.
Hr. Anders Samuelsen siger, at det er en fordel, at der nu er en rådgivningspligt frem for den frivillige BST-ordning, hvor man selv kan vælge, om man vil lave rådgivning.
Hvorfor er det egentlig lige det?
Når Arbejdstilsynet alligevel skal komme ud og påbyde, at der skal laves rådgivning, hvorfor er det så ikke det samme, at Arbejdstilsynet går ud og påbyder, at et givet problem skal løses, og så må virksomheden selv have friheden til at bestemme, hvordan de vil løse det, og med hvilke rådgivere.
Det er jeg ikke helt enig i.
Line Barfod (EL), 2004-02-27:
Det er en utrolig gang selvros, man skal høre på fra De Radikale.
Det er altså noget andet med den lokale bager eller slagter, hvor jeg kan se smileyen, når jeg går derhen, og jeg kan så vælge at gå hen til en anden bager eller en anden slagter.
Det er lidt svært med et jernstøberi, eller hvordan forestiller hr. Anders Samuelsen sig, det skal foregå?
Morten Homann (SF), 2004-02-27:
Tak til ordføreren.
Jeg vil godt allerede nu give tilsagn om, at vi selvfølgelig gerne vil se på den konkrete udformning, og hvis der er nogle ting, som bør rettes til, er jeg helt sikker på, at vi kan snakke sammen om det under udvalgsarbejdet. Jeg noterer også med tilfredshed, at Dansk Folkeparti til forskel fra ministeren anerkender, at der er et væsentligt problem her, at der er mange af de her sager, og at det ikke er et retvisende billede, at der kun har været fem tvangsadministrationssager de sidste ti år og tilsyneladende slet ingen fradømmelse af udlejningsrettigheder. Så langt så godt.
Jeg vil bare spørge Dansk Folkepartis ordfører, om han er enig i, at der er et behov for at gøre op med slapheden og konsekvensløsheden på det her punkt, og er enig i, at vi må skærpe reglerne på en sådan måde, at det oftere end i dag bliver muligt at frakende udlejeren retten til at leje boliger ud eller bliver muligt at sætte udlejer under tvangsadministration.
Skal det ikke kunne ske oftere?
Er det ikke i den retning, vi har brug for at stramme lovgivningen?
Jeg må tilstå, at jeg undrer mig lidt over socialministerens baggrund for afvisningen af forslaget, al den stund hun begrunder det med, at man ikke kendte til problemer med at få frakendt udlejer retten til at leje ud.
Det undrer mig, fordi jeg for ikke så forfærdelig mange måneder siden stillede spørgsmålet gennem Boligudvalget til socialministeren, hvor svaret blot var, at man ikke lå inde med oplysninger, som gjorde det muligt at kontrollere, hvorvidt der blev ført de her sager eller ej. Så derfor undrer det mig lidt.
Men lad nu det ligge, det er en anden diskussion.
I virkeligheden handler det her jo om konsekvens og slaphed.
Det drejer sig om, hvilke sanktionsmuligheder man har i det tilfælde, hvor man har nogle udlejere, som groft bryder loven.
Vil ministeren ikke medgive, at hvis man har en udlejer, som gang på gang bryder loven, så er mulighederne i dag meget ringe for at få vedkommende frakendt retten til at leje ud, og at vedkommende dermed kan forsætte med at chikanere sine lejere?
Charlotte Dyremose (KF), 2004-02-27:
Jeg bed mærke i, at fru Sandy Brinck gjorde meget ud af, at det er forældrene selv, der skal passe børnene, og at det derfor også er forældrene selv, der ved bedst.
Jeg ved så, at fru Sandy Brinck og jeg selvfølgelig er enige i, at der er nogle børn, hvis forældre ikke kan tage sig af dem, og det er også derfor, at vi bl.a. i satspuljen samarbejder om at gøre en særlig indsats for disse børn. Men det undrer mig såre, at fru Sandy Brinck ikke anerkender, at der er meget stor forskel på, hvad den enkelte familie har behov for.
Fru Sandy Brinck taler om, at nu skal man sandelig sørge for, at børn bliver passet et og samme sted, og så skal de have et tilskud, hvis de bliver det.
Når vi så kender Socialdemokraternes forslag om, at de bl.a. vil skære i børnechecken for at betale det, så ensretter de jo børnene og siger, at man skal passes i kommunale daginstitutioner frem for i de private tilbud. Anerkender fru Sandy Brinck slet ikke, at nogle familier har brug for at indrette sig på en anden måde end andre familier, og at det derfor er en stor hjælp til de familier, at de kan gøre tingene på en anderledes måde, og at de også har økonomisk mulighed for at gøre det, så det netop ikke kun tilkommer de rige mennesker selv at passe deres egne børn, men at mennesker med mindre økonomisk formåen også har mulighed for at gøre de ting, som passer bedst til netop deres familie?
Sandy Brinck (S), 2004-02-27:
Jeg mener faktisk ikke, at jeg har talt imod private pasningsordninger, i så fald skal jeg beklage det dybt.
Men det har jeg ikke sagt, det står ingen steder i min tale, og det mener vi overhovedet ikke.
Vi synes ikke, at der kun skal være et tilbud. Nej, det, vi mener, er, at den ordning, at forældre kan gå hjemme og passe deres egne børn med statstilskud, skal væk, og det skal den primært af den årsag, at vi er dybt bekymrede for, at dem, som anvender den her ordning, meget vel kan blive dem, hvis børn har mest brug for at komme i en daginstitution.
Jeg bed meget mærke i, at socialministeren faktisk i et svar til hr. Søren Krarup erkendte og var fuldstændig enig
med SF i, at der er børn, der har brug for at komme i en daginstitution, lege med andre børn og få de ekstra stimuli, som de har brug for.
Der er vi altså meget bekymrede for, at lige nøjagtig langtidsledige og lavtlønsgrupper er dem, som har det største incitament til at lade sig betale af staten for at gå hjemme og passe deres egne børn.
Charlotte Dyremose (KF), 2004-02-27:
Jamen situationen er jo gudskelov den i dag, at de fleste kvinder er blevet fuldstændig ligestillet med mænd.
Sådan var det ikke før i tiden, da gik kvinderne hjemme og passede børnene.
Men nu har vi altså fået en samfundsstruktur, hvor alle, både mænd og kvinder, er lige, og en samfundsstruktur, hvor man praktisk talt er afhængig af to indkomster for at kunne få økonomien til at løbe rundt.
Der kan være forskellige situationer i menneskers liv, der gør, at man har brug for at passe barnet derhjemme frem for at få det passet i institution.
Men den form for forskellighed, den form for udfoldelsesmulighed, ønsker fru Sandy Brinck altså ikke at bibringe familierne.
Sandy Brinck (S), 2004-02-27:
Jeg er jo meget glad for, at fru Charlotte Dyremose bringer ligestillingsperspektivet ind i den her debat, for
er der nogen problemer, pasning af egne børn i eget hjem giver, så er det ligestillingsmæssige.
Det vil i den grad gøre, at det igen er kvinderne, som går derhjemme.
Men det synes jeg er en helt anden debat, fordi jeg synes debatten i dag skal handle om børnenes vilkår.
Hvad er det, børnene har behov for?
Der er det blot, at jeg stilfærdigt nævner, at nogle af de børn, som har de her behov, oftest også er dem, der har forældre, som er langtidsledige, som tilhører lavtlønsgrupper.
Derfor er det bekymrende, at lige nøjagtig de grupper har et særligt incitament til at tage deres børn ud af daginstitutionerne og have dem derhjemme.
Så nævner fru Charlotte Dyremose, at der kan være særlige årsager til, at det kan være godt at have barnet hjemme.
Jamen jeg må sige til fru Charlotte Dyremose, at det bare ikke er det, regeringen har indarbejdet i sit tilskud til at passe egne børn i eget hjem, så der må jeg melde hus forbi.
Villy Søvndal (SF), 2004-02-27:
Det er jo altid spændende, når debatten om et konkret forslag, i det her tilfælde om at forbedre vores daginstitutioner og forbedre sundhedsplejen, udvikler sig til en sådan mere ideologisk debat.
Derfor har jeg et spørgsmål til fru Sandy Brinck for at få opklaret det emne, der hedder, hvem det egentlig først og fremmest er, der er ude i et ideologisk ærinde.
På side 4 i beslutningsforslaget er anført, at forskellige grupper anvender daginstitutioner, nogle er helt op på 95 pct.
Mit spørgsmål til fru Sandy Brinck er: Hvordan kan det beskrives som et totalitært træk, som en tidligere spørger gjorde, at folk frit for 95 pct.s vedkommende vælger at benytte en daginstitution, hvor de oven i købet vil have et bedre tilbud?
Kan det virkelig betegnes som et totalitært skridt, at mennesker frit vælger en daginstitution?
Og er det i så fald ikke bekymrende, at der er så mange, der er totalitært anløbne i vores samfund, det er næsten 100 pct.?
Sandy Brinck (S), 2004-02-27:
Det er klart, at det jo er bemærkelsesværdigt, at vi har så høj en procentdel af børn, som er i daginstitutioner, op mod 95 pct.
Så jeg er fuldstændig enig i hr. Villy Søvndals analyse af, at man vel næppe kan kalde det totalitært, at man selv vælger at få sine børn passet der.
Men jeg synes faktisk, at det er mere interessant, når man kigger ned over den tabel, som er på side 4 i beslutningsforslaget, og ser, hvis børn det så er, for så er det meget, meget tydeligt, at den laveste procent af børn, som er i daginstitutioner, er blandt de lavest lønnede.
Det er nogle af de grupper, som vi normalt også kan se, når vi får analyser af, hvem forældrene er til de udsatte børn.
Det er lige nøjagtig dem, som heller ikke i samme grad har deres børn i daginstitutioner.
Derfor er det altså bekymrende, at vi oven i købet har en regering, der i et flertal med Dansk Folkeparti sørger for, at man giver dem et økonomisk incitament til at holde deres børn ude af de daginstitutioner, som kunne give den ekstra støtte og omsorg, som jeg kan høre socialministeren faktisk er enig med Socialdemokraterne om er nødvendig.
Gudrun Laub (V), 2004-02-27:
Jeg hørte fru Sandy Brincks svar sådan, at hun måske opfatter det som et problem i sig selv, hvis nogle forældre vælger selv at passe deres børn hjemme.
Jeg vil da gerne være sikker på at få det, som forhåbentlig er en misforståelse, rettet, for det er et frit valg, forældrene har, og det er ikke noget, som giver anledning til negativ social arv.
Der, hvor vi taler om negativ social arv, er det nogle familier, nogle børn, som har alvorlige problemer, som ikke ligger i, at forældrene lige præcis vælger den form for adfærd, at de prioriterer højt at være sammen med deres børn og have dem i deres nære miljø.
Sandy Brinck (S), 2004-02-27:
Jeg vil godt understrege, at jeg overhovedet ikke oplever det som et problem, hvis forældre vælger at passe deres egne børn hjemme.
Jeg kan bare ikke forstå, at de skal have statsløn for det, og slet ikke når vi er i en situation, hvor man faktisk har skåret på daginstitutionerne.
Så synes vi, at i den prioritering, man altid må gøre af kroner og øre, er det altså langt mere fornuftigt at bruge pengene ...
jeg ved ikke, om spørgeren har tid til at lytte til svaret, for ellers er det jo sådan lidt omsonst, at jeg svarer.
Men forældre må hjertens gerne passe deres børn hjemme, jeg synes bare ikke, at statskassen skal finansiere det.
Jette Jespersen (DF), 2004-02-27:
At alle børn skal have en god start i livet, er Dansk Folkeparti helt enig i, og den skal helst holde hele barndommen igennem, og at det i nogle kommuner sikkert også kan gøres bedre end i dag, er vi heller ikke uenige i. At sundhedsplejen skal være så effektiv som muligt, er der jo også enighed om her i Tinget, ellers var vi - nå ja, lige undtaget Enhedslisten - vel ikke blevet enige i satspuljeforliget om at afsætte 68,5 mio. kr. At børnetallet falder, er der statistisk belæg for, og det vil naturligvis medføre flere pladser i dagtilbuddene. Det mener vi at der allerede er taget højde for i kommunalaftalen.
Ligeledes er der afsat 40 mio. kr. gennem KiD-projektet
netop til kvalitet og forbedring.
Dernæst er der afsat 70 mio. kr. til pædagogiske læreplaner med det for øje at styrke indsatsen for de udsatte børn.
Det skulle også være et led i indsatsen mod den negative sociale arv.
Vedrørende en landsdækkende pasningsgaranti er det jo ganske få kommuner, der ikke lever op til deres ansvar.
Men så vidt jeg er oplyst, kommer der flere og flere med, og skal vi så ikke give alle en chance for at leve op til deres ansvar?
Det drejer sig mig bekendt om under 8 pct.
I Dansk Folkepartis ører skurrer dette ganske fælt.
Nej, det offentlige skal ikke have ansvar for socialisering og opdragelse af vores børn.
At børn bliver påvirket ved at færdes i det offentlige rum, det være sig i pasningsordninger, blandt skolekammerater og andre voksne, er da klart og godt for det.
Men som sagt er det forældrenes børn, og det skal det fortsat være.
At den negative sociale arv skal brydes, er vi i Dansk Folkeparti helt enige i.
Vi mener, at flere og flere af de initiativer, der allerede er sat i værk, kan hjælpe et stykke på vej, men til syvende og sidst er det vel op til kommunerne at være vågne over for de svage og skrøbelige familier.
Der skal sættes ind på flere plan, alt efter hvad familiens problem er.
Her kan det være svært med konkret lovgivning, derimod kan sund fornuft og omtanke løse mange problemer.
Dansk Folkeparti mener, at vi skal afvente resultaterne af de allerede igangsatte initiativer plus den kommende anbringelsesreform.
500 mio. kr. ekstra er jo mange penge.
Derfor kan vi ikke støtte forslaget.
Sandy Brinck (S), 2004-02-27:
Jeg bed mærke i, at Dansk Folkepartis ordfører sagde, at børnene skal være forældrenes ansvar.
Men jeg måtte forstå indlægget sådan, at hvis man gør noget for at styrke daginstitutionerne, så ville børnene blive samfundets ansvar, ellers hænger det ikke logisk sammen.
Det tror jeg nok at mange forældre derude godt ville betakke sig for.
Jeg tror faktisk, de mener, at de påtager sig et ansvar.
Så siger fru Jette Jespersen også, at børnetallet falder.
Men hvis det nu ikke betyder, at antallet af børn i daginstitutioner falder, så kan det vel ikke begrunde en besparelse, sådan som det gjorde sidste år, hvor beløbet røg op på 500 mio. kr. Er der altså færre børn i daginstitutionerne?
Nu vil jeg nok bede om, at jeg udlægger mine ord.
Lighed for mig er ikke at være ens, lighed handler for mig om, at alle mennesker har ret til at have nogle muligheder for at udleve deres potentiale og deres drømme.
Når hr. Søren Krarup siger, at familierne skal leve efter mine værdinormer, synes jeg, at han er ude i noget, der er langt længere væk fra det her beslutningsforslag, end det sig hør og bør.
Jeg går ud fra, at Dansk Folkeparti stadig væk har en opfattelse af, at hvis børn udsættes for omsorgssvigt, har fællesskabet faktisk en rolle at tage på sig, nemlig at sørge for at beskytte disse børn.
Det troede jeg faktisk vi var enige om, men det kan være, at jeg har taget fejl.
Jette Jespersen (DF), 2004-02-27:
Ja, mig bekendt er der færre børn i daginstitutionerne, og jeg mener, at ministeren har lavet en kommunalaftale om, at de pladser sletter man ikke bare på kortet, man benytter dem til bedre forhold for de børn, der er i institutionerne.
Fru Sandy Brinck spurgte om en ting til, jeg fik det ikke skrevet ned.
Hvad var det?
Jamen der er et faldende antal i daginstitutionerne mig bekendt, så jeg mener, at spørgsmålet er overflødigt.
Margrethe Vestager (RV), 2004-02-27:
Jeg har med stor interesse hørt både ordførertalen og også de korte bemærkninger fra Dansk Folkepartis side under forhandlingen i dag, og jeg vil spørge, om de holdninger, som der er givet udtryk for, så også betyder, at man ikke længere støtter forslaget om, at alle skal lave læreplaner for at opfylde de kompetencemål, som socialministeren centralt vil fastsætte.
Jette Jespersen (DF), 2004-02-27:
Nu har vi jo indgået en aftale med socialministeren om det emne, og det gør vel ikke noget, at der er læreplaner for alle, for så vidt jeg kan forstå, er det jo ikke noget med sådan en ABC-bog eller den højere regneeksamen, og for ikke sådan at gøre forskel på børnene, kunne de vel alle deltage i det.
Margrethe Vestager (RV), 2004-02-27:
Jeg havde nær sagt, havde det så bare været det, for en ABC-bog og det at binde snørebånd kan man trods alt konkret forholde sig til, men det, vi taler om her, er jo kompetencemål i forhold til sproglig udvikling, kropslig udvikling, kendskab til kultur, natur og så fremdeles.
Man kommer hele vejen rundt, og man kommer efter vores mening også meget tæt på, hvad et barn har af kompetencer, når det er 3 år og 6 år.
Derfor vil mit umiddelbare bud være i forhold til ordførertalen og de holdninger, som der er givet udtryk for, at man fandt, at det faktisk ville gøre skade, fordi det ikke bliver ligegyldigt, om der bliver lagt en plan for, hvad man skal kunne, når man er 3 år på de kulturelle områder eller i forhold til ens kropslige kompetencer.