runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-28:
Stadig væk: Det, vi behandler, er et forslag om initiativer mod terrorisme.
Der forstår jeg så regeringens holdning
derhen, at mens man afventer den internationale straffedomstol, skal terrorister, der opfanges i Danmark, ikke retsforfølges og dømmes, men de skal nægtes asyl, og hvis ikke de risikerer forfølgelse i hjemlandet af asylrelevante grunde, skal de udsendes. Det er simpelt hen at vende tingene fuldstændig på hovedet, i stedet for at Danmark påtager sig den forpligtelse, det er, hvis man har mistanke til folk om, at de er terrorister, så at rejse en sag mod dem og stille dem for en domstol.
Men det er helt i overensstemmelse med den måde, regeringen og den tidligere regering har opført sig på i denne her sag, f.eks. omkring mere eller mindre kendte torturbødler og mere eller mindre kendte folk, som har begået større forbrydelser.
Jeg synes, det er pinligt for regeringen, at den har den holdning, at den lægger op til, at man skal udsende terrorister i stedet for at strafforfølge dem.
Bertel Haarder (V), 2002-05-28:
Hr. Søren Søndergaard mener, at terrorister skal strafforfølges.
Ja, vi har jo forhåbentlig en international straffedomstol på vej, og i det internationale samfund arbejder man jo på, at man kan få både terrorister og krigsforbrydere retsforfulgt, så det er et meget godt mål at sætte op. Men terrorismelovgivningen går altså ud på, at man for at beskytte landet mod en sikkerhedsrisiko kan nægte, at den person, der truer sikkerheden, kan bruge asylvejen.
Det kan man nægte administrativt, og den afgørelse kan indbringes for domstolene.
I hvilket omfang domstolen i givet fald kan få alle oplysninger, skal jeg ikke kunne svare på, men jeg vil henholde mig til de helt almindelige regler, der gælder om den slags her i landet, for der er jo ikke noget usædvanligt i det.
Det, det drejer sig om her, er, at domstolene i denne som i andre sager kan efterprøve øvrighedsmyndighedens grænser.
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-28:
For det første vil jeg godt bede integrationsministeren forholde sig til, om ministeren ikke mener, at terrorister
skal strafforfølges og ikke udsendes af landet.
Det er Enhedslistens holdning, og jeg kan slet ikke forstå, at det ikke er regeringens holdning ud fra det, regeringen hævder ved festlige lejligheder.
Terrorister hører til i fængsel, de hører ikke til i udlandet, og har vi folk, der er terrorister, skal vi ikke udsende dem, så skal vi strafforfølge dem.
Er ministeren ikke enig i det?
For det andet er der spørgsmålet om, hvordan tingene konkret sker.
Der forstår jeg på ministeren, at folk altså vil få at vide, at de ikke kan få lov at blive i landet, fordi de er en fare for statens sikkerhed, og
at de ikke kan få asyl.
Om de bliver udsendt, er noget, Flygtningenævnet afgør, men de kan ikke få asyl.
Det kan man så indbringe for en domstol.
Kan man så i forbindelse med en domstolsbehandling få alle sagens dokumenter fremlagt?
Bertel Haarder (V), 2002-05-28:
Jeg skal ikke trætte med en lang redegørelse, der ligger jo masser af svar til udvalget.
Jeg vil blot lige slå et par
ting fast.
Det er ikke sådan, når regeringen, justitsministeren og integrationsministeren, vurderer, at en person er en sikkerhedsrisiko, at Flygtningenævnet så tvinges til at overtage denne vurdering og indbygge den i en afgørelse.
Der er derimod tale om, at regeringen går ind og siger: Regeringen betragter denne person som en sikkerhedsrisiko, vedkommende kan ikke få asyl.
Det er regeringens ansvar.
Denne administrative beslutning kan som andre administrative beslutninger indbringes for domstolene ifølge grundlovens § 63. Spørgsmålet om, hvorvidt personen skal hjemsendes eller udsendes, sendes ud af landet, er derimod en sag, som Flygtningenævnet suverænt afgør, for det er Flygtningenævnet, der i disse sager som i andre afgør, om folk kan sendes tilbage uden at risikere forfølgelse. Derfor mener jeg heller ikke, at fru Anne Baastrup har ret i, at dette lovforslag fratager Flygtningenævnet muligheden for at afgøre asylsager.
I disse sager, hvor regeringen vurderer, at der er en sikkerhedsrisiko, tager regeringen ansvaret for, at vedkommende ikke kan få asyl, men der er jo ikke tale om, at man øver pression over for Flygtningenævnet og siger, at nu skal de sørge for at lande på vores konklusion, og at de så selv må rode med præmisserne.
Det er klokkeklart, hvad der sker.
Det er regeringen, der siger, at den person ikke kan få asyl, og det er derefter nævnet, der vurderer, om vedkommende kan sendes ud.
Anne Baastrup (SF), 2002-05-28:
SF har sammen med Enhedslisten lavet et relativt grundigt betænkningsbidrag, så det vil jeg henvise til, idet jeg i øvrigt er meget enig med hr. Søren Søndergaards ordførertale her.
Hr. Søren Søndergaard nævnte bl.a. Flygtningenævnets domstolslignende karakter.
For nogle år siden udvidede man Folketingets Ombudsmands kompetence til at omfatte kommunerne, og samtidig gennemgik man de forskellige nævn og råd, der havde en domstolslignende karakter.
En af de ting, Ombudsmanden derved mistede kompetence over for,
var Flygtningenævnets afgørelse.
Vi kan nu i virkeligheden sige, at med den her ændring af udlændingelovgivningen mister Flygtningenævnet sin selvstændige kompetence.
Spørgsmålet er, om Folketingets Ombudsmand så ikke som følge heraf må være kompetent.
Forleden dag blev jeg kontaktet af en journalist, der lavede den omvendte historie af den, hr. Søren Søndergaard netop har beskrevet.
Det drejer sig om et menneske, der søger asyl.
Justitsministeren og efterretningstjenesten mener, at den pågældende er interessant for en fremmed efterretningstjeneste, men ønsker ikke at oplyse nogen herom, slet ikke den pågældende selv.
Konstruktionen er så, at justitsministeren meddeler integrationsministeren, at han skal meddele Flygtningenævnet, at den pågældende skal have asyl, således at han ikke opdager det.
Ud over det, som hr. Søren Søndergaard har beskrevet, har ministeren jo også i forskellige svar netop vist det omvendte, for det hele det bliver jo meget hemmeligt i Flygtningenævnet.
Det korte af det lange er, at det, man gør med det her lovforslag, er, at man undergraver den respekt,
SF kan ikke støtte lovforslaget.
Line Barfod (EL), 2002-05-28:
Lige til det sidste, justitsministeren sagde: Jeg kan ikke acceptere, at man bruger det som argument, at det vil tage for lang tid at nå noget nyt.
Hvis man kan finde en definition, som ikke er problematisk i forhold til retssikkerheden, så må man tage sig den tid for ikke at risikere at kriminalisere en del demokratisk arbejde, som man ikke ønsker at kriminalisere.
Så vores forslag om en anden definition går jo netop ud på at sige, at det er krigsforbrydelser begået i fredstid.
Derfor kan man altså ikke afvise det fra justitsministerens side med at sige, at man ikke kan anvende begrebet krigsforbrydelser, fordi det handler om noget, der bliver begået i en krig.
Vores forslag siger jo netop, at det er krigsforbrydelser begået i fredstid.
Derfor vil jeg gerne høre, hvad justitsministerens holdning er til en sådan definition, også i forhold til at arbejde med en sådan definition internationalt.
Søren Søndergaard (EL), 2002-05-28:
Det, der kalder mig herop, ud over det som fru Line Barfod sagde, nemlig at det var en mærkværdig begrundelse, ministeren gav for at afvise den terrordefinition, vi har fremlagt, var ministerens sådan lidt gøren sig lystig over, at der jo først i sidste øjeblik kom et konkret forslag fra Enhedslisten til en terrordefinition.
Det kan jeg da slet ikke forstå ministeren siger.
Ministeren var jo til stede under førstebehandlingen, hvor der rent faktisk blev fremlagt en terrordefinition, som fru Birthe Rønn Hornbech i øvrigt lovede - jeg kan se, at fru Birthe Rønn Hornbech med sit søde smil bekræfter dette - ville blive diskuteret i udvalget.
Jeg ved ikke, hvordan det har været diskuteret, men jeg ved, at den definition har været fremlagt fra første færd. Vi har så valgt at lægge os fast på en anden definition, fordi den anden definition lige præcis bruges internationalt, og den har værdi, fordi den bruges internationalt.
Men der har hele tiden fra Enhedslistens side været et udspil til en definition.
Lene Espersen (KF), 2002-05-28:
Jeg tror, jeg vil starte med hr. Søren Søndergaard, som kom lidt sent ind i debatten.
Jeg har ikke på noget tidspunkt forsøgt at gøre mig lystig over, at Enhedslisten er kommet med en alternativ definition.
Tværtimod roste jeg rent faktisk fru Line Barfod, for der er så mange andre, der har været ude og kritisere EU's terrordefinition som værende for dårlig osv. osv., men det har skortet lidt på alternative formuleringer fra alle disse mennesker, der har haft meget kritiske synsvinkler på EU's definition.
Det var faktisk i den forbindelse jeg sagde, at fru Line Barfod skal have ros for trods alt at komme med et alternativ, så man har noget at stille tingene op imod.
Jeg beklager, hvis jeg i min første besvarelse ikke gjorde det fuldstændig klokkeklart, men regeringen bakker naturligvis hundrede procent op om den rammeafgørelse, som er vedtaget i EU, herunder også terrorismedefinitionen.
Vi har derfor heller ikke nogen som helst planer om at gå ind og ændre den definition.
Den er vi godt tilfreds med, og den vil vi forsvare.
Den gælder jo i hele EU, og vi tror på, at den vil være et væsentligt skridt i retning af at gøre, hvad vi kan for at bekæmpe terrorisme.
Så der er altså ikke tale om, at vi under omstændigheder, hvor man begynder at drøfte andre ting, vil løsne op og sige: Jamen så duer den terrordefinition ikke.
Den bakker vi hundrede procent op.
Torben Hansen (S), 2002-05-29:
Jeg takker ministeren for svaret, og jeg opfatter det sådan, at man fra regeringens side stadig er åben og stadig er modtagelig for argumenter til fordel for projektet.
Derfor vil jeg spørge, om det ikke gør indtryk på ministeren, at bl.a. Søndagsavisen citerer hr. Friis-Christensen fra Dansk Rumforskningsinstitut:
»Hvis vi ikke snart får en afklaring på, om vi kan fortsætte de næste 4 år, er der alvorlig fare for, at gode danske hjerner flytter til udlandet, og ligeledes vil vore partnere i erhvervslivet vælge at satse på andre.« Gør det ikke også indtryk på ministeren, når ministeren skal til at prioritere forskningsmidlerne, at budgettet for det globale rummarked er omkring 900 mia. kr., nærmende sig 1.000 mia. kr., om året, og at ganske få procenter af det beløb til danske virksomheder ville være et betragteligt tilskud til det danske velfærdssamfund.
Gør det ikke indtryk på ministeren?
Opsendelsen af Ørstedsatellitten og hele det danske småsatellitprogram har jo været en kæmpestor succes.
Det har vist nogle helt unikke samarbejdsflader mellem forskningsverdenen, erhvervsverdenen og uddannelsesverdenen.
De samarbejder har givet helt konkrete resultater alle parterne imellem og har også, hvad der jo er utrolig vigtigt, været med til at stimulere den naturvidenskabelige interesse her i Danmark.
Rømersatellitten, som skulle opsendes i år 2005, og som, om man vil, skulle løfte arven efter Ørstedsatellitten, hænger for nærværende i en tynd tråd, da bevillingen udløber pr. 1. januar 2003.
Der mangler simpelt hen en bevilling, og i den finanslov for 2002, der er vedtaget, er der ikke noget med for 2003, så det er på den baggrund, jeg har stillet ministeren følgende spørgsmål: »Agter ministeren at sikre de nødvendige midler til en fortsættelse af småsatellitprogrammet, indeholdende opsendelse af Rømersatellitten, efter den 1. januar 2003?«
Helge Sander (V), 2002-05-29:
Jeg vil gerne fastslå, at jeg er meget åben over for argumenter, og at alle synspunkter på området selvfølgelig gør indtryk, også det, hr. Torben Hansen citerede.
Men jeg bliver nødt til at sige, at den forskningsaftale, der blev lavet, og som jeg henviste til - den hedder helt præcis »Aftale om principper for forskning i 2000« - var en aftale, hvori Socialdemokratiet også indgik, og den fulgte Socialdemokratiet også selv op på, da de traf akkurat den samme beslutning, da der blev lavet budget for 2002.
Jeg har så sent som i formiddags kigget på Socialdemokratiets og De Radikales finanslovudspil fra september sidste år, og her var der heller ikke penge til dette specifikke projekt, formentlig med akkurat samme begrundelse, som den nuværende regering har givet, nemlig at det skulle indgå i de samlede vurderinger.
Men selvfølgelig: Alle argumenter og forskellige indspark gør naturligvis indtryk.
Torben Hansen (S), 2002-05-29:
»Agter ministeren at sikre de nødvendige midler til en fortsættelse af småsatellitprogrammet, indeholdende opsendelse af Rømersatellitten, efter den 1. januar 2003?«
Thor Pedersen (V), 2002-05-29:
Jeg vil bare sige, at den eneste forskel er, at vi gennemfører det konkrete.
Den tidligere regering blev afsløret af sine ordførere, der sagde, at dette med at love børnefamilierne længere barselorlov ville være det største bluffnummer i nyere tid.
Det er sådan set forskellen.
Den tidligere regerings medlemmer tilbød bluffnumre, men præcis det, vi har lovet før valget, har vi også gennemført efter valget.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Helge Sander (V), 2002-05-29:
Som hr. Torben Hansen allerede er klar over, har fortsættelsen af det danske småsatellitprogram ikke opnået en selvstændig finansiering på finansloven for indeværende år.
Samtidig er jeg helt opmærksom på, at videreudviklingen af det samarbejde, som startede med Ørstedprojektet, er interessant, dels ud fra en forskningsmæssig synsvinkel, dels ud fra et mere overordnet ønske om at konsolidere samarbejdet mellem forskere og dansk erhvervsliv.
Jeg er naturligvis også opmærksom på, at en national dansk indsats, som småsatellitprogrammet er, kan bidrage til at skærpe interessen for naturvidenskab og teknologisk udvikling. I ministeriet har vi i løbet af foråret modtaget mange henvendelser fra ind- og udland til støtte for en fortsættelse af programmet med Rømersatellitten.
Mine svar på disse henvendelser har været, at de samlede danske ressourcer til dansk forskning prioriteres bedst gennem en fri og åben konkurrence.
Min holdning tager udgangspunkt i det forskningsforlig, som blev indgået i sommeren 2000.
Et vigtigt princip i forskningsforliget var jo, at de samlede danske forskningsressourcer skal udnyttes optimalt, og at kvalitet og dynamik i den offentlige forskning bedst fremmes gennem en konkurrence om forskningsmidlerne.
ikke optaget en selvstændig bevilling på finansloven for 2002 til netop småsatellitprogrammet.
Men når det er sagt, vil jeg gerne understrege, at der fra regeringens side ikke endnu er taget stilling til indholdet, for så vidt angår det kommende års finanslov.
René Skau Björnsson (S), 2002-05-29:
Jeg må hellere tage ordet og sige, at jeg selvfølgelig er uenig.
Jeg mener stadig, at vi tænkte i helheder, og vi tænkte på den samlede samfundsøkonomi.
Vi havde sideløbende med vores forslag om udvidet barselorlov også forslag, der skulle lette og forbedre adgangen til arbejdsmarkedet for de ældre, for seniorer og for flygtninge/indvandrere.
Men jeg har indtil nu ikke set noget konkret fra regeringens side.
Det er rigtigt, at man har lagt debatoplæg frem og vil have en diskussion med en masse forskellige parter, men hidtil har der været meget lidt konkret.
»Kan ministeren bekræfte, at regeringens forslag til udvidelse af barselorloven og forslaget om tilskud til pasning af egne børn vil medføre et fald i arbejdsstyrken på 4.500 personer, hvilket er i modsætning til regeringens mål om at øge arbejdsstyrken?«
Skriftlig begrundelse
Der henvises til bemærkningerne til de to nævnte lovforslag.
Man kan sige, at forskellen mellem den tidligere og den nuværende regering er bare, at den tidligere regering efter min mening tænkte mere i helheder og samfundsøkonomisk helhed og også havde forslag til, hvordan man skulle øge arbejdsstyrken.
Af de forslag, vi indtil nu har behandlet i det sidste halve år her i Folketinget, har jeg derimod ikke set ret mange, der går i retning af at øge arbejdsstyrken.
Regeringen har selv i sin »Vækst med vilje« og »Flere i arbejde« lagt op til, at arbejdsstyrken skulle øges, men nu reducerer man den med 4.500 på grund af de to lovforslag, sådan som finansministeren også selv erkender.
Men der er ikke noget, der trækker i den anden retning - eller hvad?
Thor Pedersen (V), 2002-05-29:
Det er velkendt, at det kan være effekten på arbejdsstyrken totalt set, som spørgeren også nævner.
De 4.500 svarer faktisk til det tab, som skyldes forlænget forældreorlov plus valgfrihed til at passe barnet i eget hjem, og sjovt nok svarer de 4.500 præcis til den reduktion af arbejdsudbuddet, vi ville have set, hvis den tidligere regerings forslag om forældreorlov var blevet gennemført.
Sandheden er mere det, man kunne høre den daværende gruppeformand, hr. Jan Petersen, sige, da vi kom med forslaget forud for regeringsdannelsen.
Det sagde den daværende gruppeformand, hr. Jan Petersen, da de nuværende regeringspartier fremlagde deres forslag.
Men nu er det vedtaget, og hvis man anker over, at der er et tab i arbejdsstyrken på 4.500, som er præcis det samme, som den tidligere regering havde i sit forslag, kan det kun skyldes, at man dengang som regering end ikke kunne drømme om at gennemføre sit eget forslag.
Så det kan altså ikke være et argument.
I relation til vismændene er der ikke noget nyt.
for arbejdsstyrkens vækst som det, der lå i den tidligere regerings prognose.
Det er nøjagtig de samme tal, de er uændrede, og målt på arbejdsstyrken er det nøjagtig det samme, som den tidligere regering selv foreslog i forbindelse med ændrede barselorlovsvilkår.
René Skau Björnsson (S), 2002-05-29:
Spørgsmålet er blevet meget aktualiseret i dag, hvor vi jo kan læse, at de økonomiske vismænd udtrykker bekymring for den linje, regeringen har lagt i den økonomiske politik.
Spørgsmålet vedrører også de to lovforslag, vi diskuterede ved det sidste spørgsmål, og som også ifølge regeringens egne opgørelser vil betyde, at der vil ske et fald i arbejdsstyrken på ca. 4.500 personer.
Er det ikke i modsætning til det ønske, der er fra politisk side og fra de økonomiske vismænds side om at øge arbejdsstyrken?
Thor Pedersen (V), 2002-05-29:
Nu skal jeg ikke kommentere de vilkår, der gælder i en bestemt kommune, men blot konstatere, at der bliver altså ikke færre muligheder for forældrene med den lovgivning, vi har gennemført.
Den vil give flere muligheder for forældrene.
Hermed sluttede spørgsmålet.
René Skau Björnsson (S), 2002-05-29:
Jamen der er en lille historie fra virkeligheden.
I Århus Kommune, hvor jeg er valgt, står der lige nu 585 børn på venteliste til en vuggestueplads og en børnehaveplads.
Der kan man som forældre ikke bruge den løsning, regeringen kommer med.
Den giver jo ikke flere daginstitutionspladser, den giver
ikke flere valgmuligheder for den enkelte familie, og jeg er bekymret for, at når forslagene træder i kraft, vil der ske nedskæringer, hvis ministeren ikke her i dag vil forsikre pædagogerne og forældrene om, at der ikke sker flere nedskæringer på daginstitutionsområdet.
Thor Pedersen (V), 2002-05-29:
Jeg vil starte et andet sted og endnu en gang sige: Det
hensyn, vi ønsker at varetage, er til børnene og til forældrene, så de kan indrette den dagligdag, som de helst vil.
Hvis alle forældre ønsker, at alle børn skal være i daginstitution på fuld tid hver dag, skal man mange steder ansætte flere pædagoger end dem, man har i dag.
Hvis alle forældre vælger selv af holde fri og tage fuld barselorlov, så er det klart, at så bliver der ledige pladser, hvor man i dag har en pasningsopgave i en kommunal institution.
Men det er forældrene selv, der bestemmer, hvilken effekt det har, når vi taler om den forlængede barselorlov.
Og når det gælder tilbud om pasning af barn i eget hjem, er det en kompetence, som kommunen har, og som den kan vælge at gøre brug af ud fra nogle kommunale synspunkter.
Det er et tilbud, den kan give til forældrene, så i de kommuner, hvor man får tilbuddet, er det igen forældrene, der selv vurderer: Er det en god idé for os?
Ønsker vi at gøre brug af den ordning, eller kan vi bedre lide det tilbud, som er det mere autoriserede og velkendte i dagens Danmark?
Det skal forældrene have lov at have indflydelse på, og det er jeg meget tilfreds med at et flertal her i Folketinget har været med til at vedtage.
René Skau Björnsson (S), 2002-05-29:
Jamen verden er jo ikke helt så uforudsigelig.
Regeringen lægger jo prognoser ind.
Man må jo regne med, at det, når regeringen fremsætter lovforslag om barselorlov, udvidede rettigheder til forældrene, og når den fremsætter et lovforslag om, at man skal have penge til at passe egne børn, så bliver en succes.
Regeringen fremsætter vel ikke bare lovforslag, som man regner med ikke vil blive til noget og ikke vil blive brugt.
Derfor er det jo også fuldt forståeligt, at regeringen i sit lovforslag lægger ind, at der er et x antal, der vil bruge den ordning og de nye muligheder, som familierne får. Derfor synes jeg, det er meget relevant, at BUPL stiller det her spørgsmål.
Torben Hansen (S), 2002-05-29:
Det er fuldstændig korrekt, som ministeren siger.
Det, der er det helt konkrete problem i denne sag, er jo netop, at med den nuværende bevilling efter finansloven, der blev vedtaget her i marts 2002, fratog regeringen endda Dansk Rumforskningsinstitut de 5 mio. kr., som man havde sparet op til at klare det sidste halvår i 2002.
Det er jo vigtigt at vide for rumforskerne, for hvis der ikke sker noget, hvis der ikke snart kommer en afklaring, begynder folkene jo at rejse, fordi de ikke aner, om de er købt eller solgt pr. 1. januar 2003, samtidig med at en forskningsindsats til en pris af mange millioner kroner falder på gulvet.
Kunne ministeren ikke løfte lidt af sløret for, hvor man gerne vil hen, så de folk måske kan fortsætte deres arbejde til gavn for både forskning, uddannelse og erhvervsliv?
Thor Pedersen (V), 2002-05-29:
Jeg vil ikke lægge skjul på, at ordningen med forlænget barselorlov er etableret af hensyn til familierne.
Det er af hensyn til barnet og af hensyn til forældrene, at man kan være sammen især måske i barnets første leveår.
Det er det hensyn, der har været gældende, og det er så et tilbud til familierne.
I det omfang familierne synes, at det er en god idé og tager imod det, vil det selvfølgelig have en afsmittende virkning på det antal børn, der i øvrigt skal passes i et kommunalt system.
Man skal huske, at vi etablerer det kommunale servicetilbud af hensyn til forældre og børn, og det er ikke omvendt.
Der er forskel på forlænget barselorlov, hvor man selv som familie eller forældre kan vælge, og på tilbuddet om, at kommuner har mulighed for at tilbyde forældre betaling, hvis de selv vælger at passe barnet i eget hjem, for dér er det ikke en ret for forældrene at sige, at den ordning ønsker de.
Det er en ret for kommunerne til, hvis de ønsker det, at give forældrene en yderligere mulighed, når det gælder valg af børnepasning.
Så der er altså en forskel på de to elementer, men for begge gælder som udgangspunkt, at det er for at gøre det bedre for børnefamilierne; at give større råderet over egen dagligdag; at vælge den livsform, man selv ønsker.
René Skau Björnsson (S), 2002-05-29:
Det kan jo blive en lang diskussion om, hvorvidt det giver
flere valgmuligheder for den enkelte familie, hvis der med de her forslag og med de forudsætninger, regeringen selv lægger ind i lovforslaget, vil ske besparelser.
Det er jo rigtigt, at kommunerne i det ene lovforslag kan give forældrene ret til at passe deres børn derhjemme, og det er en fuldstændig suveræn lokal afgørelse, om man vil det, men samtidig skal kommunen så også skære ned på dagtilbuddene.
Det er jo ikke sådan, at kommunen får både-og og kan tilbyde dét til borgerne.
Derfor er der jo mange børnefamilier, der højst sandsynligt vil komme til at stå i en situation, hvor der bliver skåret i daginstitutionerne, skåret i personalet, og så giver man ikke forældrene det frie valg.
Så vil de stadig væk blive tvunget til en anden model end den, de lige har ønsket.
Derfor synes jeg, ministeren i dag skulle tage ordet og forsikre de danske børnefamilier om, at der ikke vil ske nedskæringer i de danske daginstitutioner på baggrund af regeringens forslag.