runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ellen Trane Nørby (V), 2006-05-18:
Nu skal vi jo ikke gøre os selv til smagsdommere, der skal bedømme, hvor meget eller hvor lidt det er rigtigt at vide om andre kulturer, eller hvilke kulturer man har behov for at vide mere om.
Der ligger et stort folkeoplysende arbejde, som allerede i høj grad varetages af organisationer, som hr. Steen Gade selv er formand for, af de danske folkeoplysningsorganisationer og i høj grad også af Tingets medlemmer, som påtager sig den opgave, det er at gå ud og tage en samfundsengagerende debat, herunder om globaliseringen, om EU og andre internationale forhold.
Steen Gade (SF), 2006-05-18:
Nu kender jeg jo fru Ellen Trane Nørby som et meget internationalt interesseret folketingsmedlem.
Derfor bliver jeg måske alligevel en lille smule forundret over afvisningen, for man kunne næsten få det indtryk, at fru Ellen Trane Nørby mener, at vi danskere simpelt hen strutter af viden, at vi ved en forfærdelig masse om resten af verden, at vi har udsyn nok.
Mener fru Ellen Trane Nørby virkelig, at den danske befolkning og sådan set også vi, der sidder i det her hus, har nok udsyn både i en europæisk og i en global sammenhæng?
Mener fru Ellen Trane Nørby det?
For sådan har jeg i hvert fald ikke hørt hende tidligere.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2006-05-18:
Det Konservative Folkeparti er ikke kommet igennem med, at der kan bruges flere penge på kvadratmeter til børnefamilierne.
Det var et af ønskerne fra Det Konservative Folkeparti, fordi man, hvilket fru Henriette Kjær meget rigtigt gjorde opmærksom på efter at have besøgt asylcentrene, simpelt hen ikke kan byde familier at bo på den måde.
Vi kan ikke byde en familie med to voksne og fire børn at bo i årevis på 12 m2 .
Nej, det kan vi ikke, men Dansk Folkeparti er kommet igennem med, at ud af de der 37 mio. kr., der nu er sat af til forbedring af forholdene på asylcentrene, må der ikke bruges penge på at sikre, at børnefamilierne får flere kvadratmeter.
Jamen jeg spørger: Hvorfor?
Desværre er fru Henriette Kjær heller ikke kommet igennem med, at der skal sættes en øvre grænse for, hvor lang tid et barn må have lov til at opholde sig i et asylcenter.
Det er rigtig ærgerligt, og det kan godt være, det ikke er synd for fru Henriette Kjær, men det er synd for børnene.
Hermed sluttede forhandlingen.
Henriette Kjær (KF), 2006-05-18:
Det, fru Elsebeth Gerner Nielsen siger er så skingert, at det er svært at tage alvorligt.
Faktum er, at børnene får det bedre på de danske asylcentre.
Det er ikke synd for mig, og fru Elsebeth Gerner Nielsen skal ikke gøre mig til offer.
Det vil jeg meget gerne have mig frabedt.
Jeg kæmper de kampe, der passer mig, og vurderer selv resultatet.
Og jeg synes, at det er meget, meget upassende at pådutte andre partier en politik, som de ikke har.
Det bliver jeg nødt til at sige igen.
Jeg vil meget gerne have mig frabedt den omklamring, fru Elsebeth Gerner pådutter mig.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2006-05-18:
Jeg synes, det er meget synd for fru Henriette Kjær, det må jeg sige.
Jeg synes faktisk, at det er rigtig synd.
Det er synd, fordi der er lagt et forslag frem, der fra ord til andet er fru Henriette Kjærs politik, og så er fru Henriette Kjær af hensyn til referatet nødt til at tage ordet og sige, at det, der nu er opnået, er en meget stor succes for Det Konservative Folkeparti, på trods af at der altså er tale om et massivt nederlag.
Fru Henriette Kjær er desværre ikke i forhold til regeringen kommet igennem med de meget væsentlige forslag, som den konservative folketingsgruppe har fremsat.
Dem kunne fru Henriette Kjær til gengæld have gennemført med Socialdemokraterne, Det Radikale Venstre, SF, Enhedslisten og den nordatlantiske gruppe, men det ønskede Det Konservative Folkeparti ikke.
Henriette Kjær (KF), 2006-05-18:
Jeg bliver nødt til for referatets skyld at sige, at jeg ikke betegner mig selv som en taber og heller ikke mit parti.
Jeg betegner det her som en vindersag.
Jeg har været glad for debatten i dag.
Det er en ulækker form for politik, og det kan jeg kun tage afstand fra.
I sin svulstige kamp vil man ikke acceptere, at der nu sker nogle forbedringer, men skal nedgøre dem, og så kan man selvfølgelig altid nævne en lang række ting, der ville gøre de her menneskers vilkår bedre.
Vi kunne blive ved.
Vi kunne også lave listen meget længere end det, fru Elsebeth Gerner Nielsen har nævnt, og så kunne vi gå og slå hinanden oven i hovedet – for hvem overgår hvem?
Det er jo det, vi er ude i nu.
Jeg synes, det er på grænsen til sygelig misundelse over, at der nu er opnået nogle resultater i den her regering.
Nogle resultater, man ikke selv kunne stille med, da man sad i regering.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2006-05-18:
Jeg vil gerne på forslagsstillernes vegne sige tak for debatten.
Det er en debat, som i sin tid startede vældig godt med, at Det Konservative Folkeparti kom med en række konkrete forslag til forbedringer på asylcentrene, herunder også et krav om, at der skulle sættes en øvre grænse for opholdstiden i asylcentrene.
Der er, som fru Henriette Kjær udtrykte det, brug for, at en række familier får ro omkring sig.
I dag har vi så fået det foreløbige resultat af debatten, nemlig 37 mio. kr., som ikke må gå til at forbedre de fysiske forhold for børnene, altså sikre, at børnefamilierne får mere plads.
Pengene skal bruges til forskønnelse, til køb af nye møbler, til bedre fritidsaktiviteter, og det sidste kan man selvfølgelig kun være enig i.
Men det løser ikke problemerne for de børn, der allerede har tilbragt mange år i asylcentrene, og det løser ikke disse børns største problem: at deres forældre er syge, og at deres familie er ved at gå i stykker, hvilket viser sig ved, som flere ordførere har været inde på, at antallet af selvmordsforsøg inden for en kort årrække er tredoblet, og at mange børn har måttet anbringes uden for eget hjem, eller hvad man nu skal kalde værelset på de 12 m2 .
De kan bare rejse hjem, lyder det igen og igen fra regeringen.
Der er gode grunde til, at de ikke rejser, herunder at den danske stat og den danske regering ikke har kunnet overtale de respektive hjemlande til at tage imod hjemvendte flygtninge.
Men uanset hvad, så er børnene tabere.
Uanset hvem der har skylden, er børnene taberne, og Folketingets flertal bærer ansvaret.
Børn, der befinder sig i Danmark, er vores ansvar.
Sådan ser regeringen det tilsyneladende ikke.
Børn må ikke få det for godt i asylcentrene.
Deres lidelse er nemlig statens vigtigste redskab i kampen mod de forældre, der har taget det ansvar ikke at sætte deres børns liv på spil ved f.eks. at forsøge at rejse ind i Irak eller Kosovo, uden at de pågældende stater kan yde den nødvendige beskyttelse.
Efter debatten i dag kan vi konstatere, at der ikke bliver flere kvadratmeter til børnefamilierne i asylcentrene, og at der ikke bliver sat en øvre grænse for, hvor lang tid et menneske kan bo i et asylcenter, og at det ikke sikres, at der en gang om året gennemføres et kommunalt tilsyn.
Også efter i dag vil børn i Danmark kunne bo i årevis sammen med deres psykisk syge forældre og søskende på 12 m2 uden mulighed for privatliv og uden ret til f.eks. sammen at lave et måltid mad.
Det gjorde den desværre ikke.
Kynismen vandt.
De store tabere er børnene i asylcentrene og Det Konservative Folkeparti.
De Konservative ligger, som Dansk Folkeparti har redt.
Tænk derimod på, hvordan det vil være at være det barn, der hver nat vågner, fordi dets mor har mareridt, eller fordi dets psykisk syge far vandrer op og ned mellem madrasserne på gulvet.
Det kan vi ikke være bekendt.
Margrethe Vestager (RV), 2006-05-18:
Det synes jeg er heldigt, bl.a. fordi det selvfølgelig ville være lidt af en opvågning her, hvis der var nogen i et regeringsparti, der var uenige med den relevante minister.
Vi har lige oplevet, at der var fuldstændig enighed mellem ministeren og samtlige ordførere.
Det er jo betryggende, kan man sige.
Jeg synes, det er meget godt at vide, at det liberale parti ikke mener, at regeringens regeringsnedsatte kommission har løst hele det her, for det indtryk, man godt kunne sidde tilbage med efter ordførertalen, var, at Globaliseringsrådet ligesom havde gjort sit, og nu skulle man bare udføre forslagene, og så var vi hjemme.
Derfor takker jeg meget for ordførerens åbenhed over for, at det her er en relevant diskussion, og at oplysningsforbundene skal indgå i den.
Morten Østergaard (RV), 2006-05-18:
Når jeg tager ordet igen, er det, fordi jeg har flere kommentarer til ministeren.
Der er ingen – ingen – der har talt om, at der ikke skal ske hjemsendelse af afviste asylansøgere fra Danmark.
Det skal ske i videst muligt omfang.
De, der kan tvangshjemsendes, skal tvangshjemsendes.
De, der frivilligt vil vende hjem, skal have hjælp til det.
Herom er der ikke uenighed.
Med andre ord accepterer alle Flygtningenævnets afgørelser.
De eneste, der er diskussion om, er dem, der ikke kan tvangshjemsendes.
Dem, der ikke kan tvangshjemsendes, hvad gør vi med dem, når de vælger at blive i landet?
Og hvad gør vi med deres børn, som hverken har lod eller del i den beslutning?
Ministeren skylder stadig et svar på: Hvad er den acceptable opholdstid i et dansk asylcenter?
Hvad er ministerens svar?
Ministeren omgår igen sandheden let, for ministeren sagde i sin indledende redegørelse, og her citerer jeg fra det foreløbige referat: I takt med at antallet af indkvarterede falder, lukker vi naturligvis de mindst egnede indkvarteringssteder først.
Da vi så spørger til Frederikshavn, som alle ved er et meget, meget veludrustet indkvarteringssted, siger ministeren: Ja, men det er jo en helhedsvurdering.
Ministeren siger ikke et ord om det kommunale tilsyn, på trods af at vi ved, at en ordfører fra et af de partier, der stemmer for vedtagelsen, har sagt, at der foregår børnemishandling.
Men der er ikke et ord om ét forpligtende kommunalt tilsyn om året.
Til gengæld skal der laves et eksperiment, hvor man skal have lov til madlavning i Avnstrupcenteret, men ikke i Sandholmcenteret, for ligesom at se, hvordan tingene udvikler sig.
Hvad er det for en kynisme over for de mennesker, over for de familier, det drejer sig om, at ministeren laver sociologiske eksperimenter med asylsøgerne og deres børn?
Ville vi acceptere de her forhold noget andet sted i Danmark?
Jeg tror det ikke, men nu får vi en satspuljefinansieret undersøgelse af asylbørnenes vilkår, og jeg vil ønske, at ministeren i dag vil bekræfte, at man efterfølgende vil lade resultatet af den undergå en juridisk vurdering fra en uafhængig instans, hvad angår, om vi overholder børnekonventionen.
Så kunne vi få det afklaret.
Lad mig til sidst sige noget til fru Henriette Kjær.
Fru Henriette Kjær gik ud i påsken og gav håb til asylfamilierne, et håb om, at de kunne få mere plads, og et håb om, at der ville komme et loft over opholdstiden, så de ikke skulle bo i årevis i lejrene, men kunne komme ud og få et almindeligt liv.
Håbet blev taget fra dem igen.
Det er endnu en skuffelse, og det må fru Henriette Kjær bære ansvaret for.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-05-18:
Jeg betragter faktisk mig selv som et tålmodigt menneske.
Søren Krarup (DF), 2006-05-18:
Jeg har siddet og lyttet.
Jeg har også selv sagt noget, men jeg har siddet og lyttet hele eftermiddagen til den her lange debat.
Jeg må jo sige, at det ikke er nyheder, man hører, men strengt taget det samme.
Jeg vil komplimentere ministeren, fordi hun svarer så tålmodigt og langmodigt på spørgsmål, der simpelt hen er de samme om og om igen.
Nu ved jeg, at ministeren har små børn derhjemme.
Og jeg fristes til at stille, jeg er lige ved at sige et samvittighedsspørgsmål til ministeren: Er det ikke rigtigt, at den virkelig afgørende egenskab for at kunne være minister i dette danske Folketing er, at man har den tålmodighed, som man også må vise over for små børn, der hele tiden siger det samme?
Rikke Hvilshøj (V), 2006-05-18:
De får også chancen for at gå i skole.
Jeg vil sige, at jeg jo også har haft fokus på at sikre, hvordan vi kan forbedre rammerne og mulighederne for, at man kan tage stilling til at rejse hjem.
Det var faktisk derfor, at jeg i efteråret fremsatte lovforslaget om at udvide de aktiviteter og undervisningsmuligheder, der er til asylansøgerne, til også at gælde de afviste asylansøgere, nemlig til dem, der samarbejder om deres hjemsendelse, og som siger: Ja, jeg ved godt, at min fremtid er derhjemme.
Men det er præcis med det udgangspunkt, at vi så håber, at vi giver en mulighed for, at man kan stå på sine to ben og tage de beslutninger, som skal tages om at få startet tilværelsen derhjemme.
Præcis samme spor har jeg lagt i forhold til børnene: sikre nogle ordentlige aktiviteter og sikre en modersmålsundervisning, der gør, at de ikke er ringere stillet, når de skal starte en tilværelse derhjemme igen.
Steen Gade (SF), 2006-05-18:
Ministeren svarer vel sådan set ikke på problemet med, at vi faktisk ved, at folk bliver ringere og ringere.
Det vil altså sige, at vi faktisk ikke opfører os som ordentlige mennesker.
Det er jo sandheden.
Men i forhold til, hvad oppositionen mener, er det jo meget interessant, at det er ministeren, der vil udlægge, hvad oppositionen mener.
Jeg skal sige, hvad jeg mener.
Jeg mener, at disse afviste asylansøgere, som ikke vil/tør tage hjem under de vilkår, der eksisterer i dag, vil være bedre stillet den dag, de kan rejse hjem, og deres børn vil have en bedre chance for at klare sig, hvis de skal blive her, eller hvis de skal klare sig i Irak, Kosovo, og hvor det måtte være.
Det er forskellen, og det er, fordi der nok ligger en slags menneskesynsforskel mellem os.
Det her er forskellen: Jeg tror, at de ville være bedre egnede til at kunne klare sig, også den dag de kommer tilbage til deres hjemland, hvis de får chancen for at blive behandlet ordentligt her, hvis de får chancen for at gå i skole, hvis de får chancen for at arbejde.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-05-18:
Det, der her er forskellen på oppositionen og regeringen, er, at oppositionen mener, at helbredelsen er, at vi skal legitimere, at man ignorerer en afgørelse fra Flygtningenævnet, og give en opholdstilladelse.
Steen Gade (SF), 2006-05-18:
Ministeren sagde, at vi er ordentlige mennesker, og at vi ikke sætter asylansøgerne på et fly en mørk nat.
Nej, men ministeren svarer, at det er gode og rimelige vilkår, vi har i lejrene, samtidig med at vi ved, at vi faktisk ikke opfører os ordentligt, fordi deres sundhedstilstand og sociale tilstand forringes dag for dag.
Det må ministeren da medgive.
Det er jo da den dokumentation, der er afleveret til hele Folketinget og vel også til ministeren, så jeg ved faktisk ikke, hvor ordentlige mennesker vi er, hvis vi fortsætter den linje, at vi kun reparerer dele af det, men ikke tager fat på nogle grundlæggende løsninger, som er opholdstid og indkvarteringsforhold.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-05-18:
Jeg har på intet tidspunkt udtrykt, at jeg beder børnene om at tage ansvar i de her sager.
Det kunne jeg aldrig finde på at bede børnene om, og det skal man selvfølgelig ikke bede børn om.
Man kan bede deres forældre om at tage det ansvar, men jeg har på intet tidspunkt udtrykt, at jeg forventer, at børnene tager ansvar.
Børnene skal beskyttes i den her sag, så det håber jeg nu står fuldstændig klart.
Det, som især Det Radikale Venstre bliver ved med at hægte det op på, er: Jamen hvis de ikke kan tvangshjemsendes, så kan de ikke tage hjem.
Der er altså ikke nogen, som ikke kan rejse hjem.
Vi hjælper også gerne med den hjemrejse både økonomisk og med den rette vejledning, så man kan starte en tilværelse.
Så det kan man gøre den dag i morgen, og det er der også flere, der gør.
Margrethe Vestager (RV), 2006-05-18:
Jeg tror, vi vil se meget frem til at få en skriftlig besvarelse af det spørgsmål.
Jeg synes også, det tjener operatørerne til ære, at de kan se, hvad der skal til for at få det, som ministeren vist også kalder for et tåleligt ophold her.
Hvordan skal de konkret gøre det?
Det er det første spørgsmål.
Det andet spørgsmål er, at ministeren siger, at det godt kan tage noget tid at lave de gode aftaler om hjemsendelse, som ministeren gerne vil lave.
Hvor lang tid er det acceptabelt, at de børn kommer til at sidde, for ministeren ved lige så godt, som vi andre gør, at de børn ikke kan tage noget som helst ansvar?
De er fuldstændig gidseltaget, fordi ministeren ikke vil indse, at vi som samfund har et medansvar for deres opvækst, uanset om den bliver kort eller lang, inden familien kommer tilbage til hjemlandet.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-05-18:
Til det første vil jeg sige, at jeg kun kan høre, at det, oppositionen har stået og sagt hele eftermiddagen og aftenen her i dag, er, at det er helt i orden ikke at respektere en afgørelse fra Flygtningenævnet.
Jeg mangler bare stadig væk et svar på, hvorfor det er i orden, og hvad oppositionen så egentlig vil med Flygtningenævnets afgørelser.
Det har jeg ikke fået svar på.
Jeg har ikke her det præcise tal, andet end at jeg kan sige, at det så er et helt andet millionbeløb, vi taler om.
Jeg svarer meget gerne på det skriftligt, men det er et helt andet millionbeløb, som jeg i denne omgang ikke har haft rammer til, og jeg har ønsket at prioritere de her ting.
Det er også det, jeg har hørt i høj grad har været i fokus, nemlig at der er tilstrækkeligt med tilbud om aktiviteter til børnene.
Margrethe Vestager (RV), 2006-05-18:
Jeg synes, der er retoriske point til ministeren for fuldstændig at overhøre, at der ikke er to spor i den her sag.
For der er ikke nogen, der er uenig med ministeren i, at folk, som har fået afslag på asyl, skal hjem.
Det er sagt, tror jeg, af samtlige ordførere, der har haft ordet her i dag.
Det mener jeg man kan slå fast som en kendsgerning.
Det synes jeg er en meget central sætning fra ministeren her i den sidste runde.
Derfor undrer det mig meget, at ministeren siger, at hun ikke prioriterer flere kvadratmeter til børnefamilierne.
Det undrer mig meget.
Hvor mange penge er det, der skal til, da jeg kan forstå, at de 37 mio. kr. er for lidt?
Rikke Hvilshøj (V), 2006-05-18:
Vi er uenige på det her felt.
Det Radikale Venstres og den øvrige oppositions løsning, når folk ikke vil respektere en afgørelse om at rejse hjem, når man har fået afslag på asyl, er: O.k., det vil I ikke respektere, så får I lov til at blive.
Vi vil gerne sørge for, at I får den tilstrækkelige rådgivning og vejledning her fra Danmark.
Vi vil også gerne sørge for jeres hjemrejse.
Vi vil også gerne hjælpe med til, at I kan få startet på en tilværelse i hjemlandet.
Det er de to forskellige veje, som regeringen og oppositionen ønsker at gå, når vi taler om afviste asylansøgere.
Når det så er sagt, tror jeg, vi er rimelig fælles om, at vi selvfølgelig skal tage hånd om børnene.
Det mener jeg også at vi gør, og nu sætter vi ekstra midler af til at sikre, at børnene ikke bliver klemt i det her.
Martin Lidegaard (RV), 2006-05-18:
Vi mener i hvert fald ikke, at børnene har et ansvar.
Vi mener, at børnene er ofre her.
Regeringen har også et ansvar for, at børnene taber den her sag.
Ministeren kan jo selv forvalte de her regler.
Hun behøver jo ikke at have større eller mindre tiltro til Det Radikale Venstres forvaltning af dem.
Vores forslag er, at så længe den danske regering ikke kan tvangshjemsende børnene og forældrene, så lad os dog i det mindste give dem en værdig tilværelse i Danmark.
Den er ikke meget længere.
Vi har nok ikke helt samme tro som ministeren på, at man frivilligt opholder sig 7 år på et dansk asylcenter med kummerlige forhold, bare fordi man har lyst til det og prøver at presse ministeren til at give en en opholdstilladelse.
Det er ikke det, vi tror der driver værket.
Vi tror sådan set, at de er bange for at vende hjem, og det er også grunden til, at de ikke vil tage ansvaret for det i hjemlandet.
Der er jo en grund til, at de sidder her.
Det er, fordi deres pågældende regeringer ikke vil tage ansvaret for, at de vender hjem.
Så kan ministeren tvangshjemsende dem, lige så snart det er muligt.
Rikke Hvilshøj (V), 2006-05-18:
Jeg har bare ikke meget tillid til Det Radikale Venstres midlertidige opholdstilladelser.
Jeg giver ikke meget for, at Det Radikale Venstre siger, at det bare er en midlertidig opholdstilladelse.
Det er jo resultatet af det, som Det Radikale Venstre og den øvrige opposition stiller med.
Det mener vi faktisk ikke er rimeligt.
Vi synes, det er rimeligt at stille et krav om, at når man har fået en afgørelse, så har man selv et ansvar for at respektere den og efterleve den.
Hvis det skal være afgørende, om det lykkes den danske stat at træffe en aftale med en anden stat om hjemsendelse, så er vi ikke enige.
Der er muligheder for at rejse frivilligt hjem til både Irak og Kosovo, og det er der faktisk rigtig mange, der gør, ikke bare fra Danmark, men også fra det øvrige Europa.
Martin Lidegaard (RV), 2006-05-18:
Jeg vil gerne vende tilbage til det svar, ministeren gav fru Elsebeth Gerner Nielsen, om, at det var en utopi, at børn kunne komme til at leve deres barndom på sådan et center.
Det er altså ikke mere utopi, end at der er børn, der har levet der i 7 år, og jeg tror ikke, at barndommen bliver længere af, at man bor på 12 m2 med psykotiske forældre og ansvaret for små brødre og søstre; så mere utopi er det jo altså heller ikke.
Jeg vil egentlig gerne følge op på hr. Høgni Hoydals spørgsmål, for det er, som om ministeren har den forudsætning, at grunden til, at forældrene bliver her, er, at de håber, at de dermed kan presse den danske stat til at give dem en opholdstilladelse, og derfor vil man ikke give dem den opholdstilladelse.
Men det, vi foreslår, er jo en midlertidig opholdstilladelse.
Det vil sige, at den dag vi kan tvangshjemsende de her flygtninge, vil vi gøre det.
Det er det, der ligger i vores forslag.
Vi synes bare lige så godt, at de mennesker kan have det nogenlunde ordentligt her, mens de går og venter.
Steen Gade (SF), 2006-05-18:
Forespørgslen her handler jo om børnenes vilkår, og derfor har jeg hæftet mig ved, at både ministeren og Venstres ordfører har sagt, at det er gode og rimelige forhold, vi byder børnene.
Så vil jeg bare spørge fru Irene Simonsen: Er det virkelig Venstres mening, at det er gode og rimelige forhold, hvis et barn i Danmark i årevis bor med psykisk syge forældre i en etværelseslejlighed på 8-12 m2 uden mulighed for, at der kan laves mad?
Er det gode og rimelige vilkår?
For det er jo det, det her handler om?
Søren Krarup (DF), 2006-05-18:
Så vender vi tilbage til det samme spørgsmål: Skal vi tvangsfjerne børnene fra forældrene?
Skal vi sige, at vi ikke respekterer forældrenes ansvar, fordi vi nu overtager børnene?
Det kan man mene.
Det er jeg ikke tilhænger af.
Jeg synes hellere, jeg vil fastholde, at det er forældrene, der netop skal holdes fast på ansvaret, i stedet for at vi skal slå hele familien i stykker.
Så vil jeg lige sige med hensyn til Sandholmlejren: Når de kommer tilbage til Sandholmlejren, så er det jo faktisk, fordi de skal udsendes.
Det er det, der ligger i, at de samles der, når de har fået en afvisning i Flygtningenævnet.
Og der er det så, at de nægter det, og deraf opstår problemet.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2006-05-18:
Hvorfor skal det ikke være en ret for alle børnefamilier, at de selv må have lov til at lave mad, hvorfor kun på Avnstrup?
Hvad er det, der kendetegner asylansøgerne på Avnstrup, siden netop de får lov?
Fru Irene Simonsen siger, at der kun er én vej, hvis opholdstiden i centrene skal være kortere, og det er at give en midlertidig opholdstilladelse.
Det er helt rigtigt, at det foreslår vi.
Hvis vi ikke kan tvangshjemsende flygtninge, mener vi, at der efter en periode skal gives en midlertidig opholdstilladelse.
Men der er jo også en anden mulighed, vil jeg sige til fru Irene Simonsen.
Det er, at regeringen fik lavet en aftale med Kosovo og med Irak om, at vi rent faktisk kunne sende flygtninge hjem.
Hvordan kan det være, at regeringen ikke tager det ansvar på sig?
I stedet for at sige, at det her er forældrenes ansvar, de kan bare tage at rejse, kunne man jo lige så vel spørge regeringen: Hvorfor sørger regeringen ikke for at få lavet den her aftale med eksempelvis Irak, sådan at flygtninge kunne tage trygt hjem, fordi de ville vide, at når de kom hjem, havde de de irakiske myndigheders beskyttelse.
I det øjeblik regeringen havde lavet en aftale om, at de rent faktisk skulle beskyttes, kunne vi sende dem hjem.
Hvorfor gør regeringen ikke det?