Ove Hygum (S), 2000-11-17:
Jeg vil godt indlede med at sige til specielt Venstre og Det Konservative Folkeparti: Op med humøret!
Der bliver tegnet et billede, et vrangbillede, af virkeligheden.
Der er en række virksomheder, der har set det fornuftige i at arbejde meget intensivt med den forebyggende indsats.
Når man hørte Venstres og Det Konservative Folkepartis ordførere, fik man det indtryk, at det var hovedparten af virksomhederne.
Det kan vi dokumentere så langtfra endda er tilfældet.
Der er heller ikke i de diskussioner, jeg har ført det sidste halve års tid, nogen, hverken erhvervsledere eller faglige folk, der har givet mig anledning til at tro, at en incitamentspakke, som vi har lagt ud med, vil virke demotiverende for arbejdsmiljøindsatsen.
Der er mange progressive virksomheder, der siger, at det er på tide, at man belaster de virksomheder, der ikke gør deres arbejde ordentligt på området her.
Spørgsmålet er imidlertid, om alle de argumenter, der bliver brugt om bekymring for den fremtidige udvikling i arbejdsmiljøarbejdet, ikke bare er retorik.
For hvordan får man alle de kønne ord om det vigtige i den forebyggende indsats til at hænge sammen med det forslag til folketingsbeslutning, vi senere skal behandle, hvor bl.a. Venstre og De Konservative - desværre også CD, har jeg lagt mærke til - vil ophæve den obligatoriske skriftlige arbejdspladsvurdering for mindre virksomheder, man vil liberalisere bedriftssundhedstjenesten, man vil hæve grænsen til 10 ansatte for, hvornår virksomhederne skal etablere en sikkerhedsorganisation, og så vil man afskaffe mål- og rammestyringen af Arbejdsmiljørådets og branchearbejdsmiljørådenes aktiviteter?
Tror de partier virkelig, at det, der skal til, er at skabe mere fleksible rammer?
Set i lyset af de sidste 25 års erfaring er det så mere fleksible rammer, der skal til?
Jeg tror det ikke.
Så er det jo også udpræget talerstolsretorik, når man siger, at man intet kender til næste trin i processen.
Jeg ved fra indholdet af de ordførerindlæg, der har været, at alle har gjort sig bekendt med den aftale, der er indgået mellem forligspartierne.
Og derfor ved man også, at der ikke er tale om et isoleret initiativ.
Der er tale om et initiativ, der kobles med en certificeringsordning, der udløser tilbagebetaling i form af et tilskud, der stort set svarer til den afgift, vi opkræver.
Det fremgår også af aftalen, at vi laver et gebyrbelagt tilsynsbesøg på samtlige virksomheder i de ni brancher, hvor det står allerværst til med arbejdsmiljøet, og samtidig udstrækker vi pligten til at være tilsluttet et bedriftssundhedstjenestecenter til at omfatte hele arbejdsmarkedet, når vi når 2005.
Det er med andre ord en stor og meget vigtig pakke, som jeg er utrolig glad for at få lejlighed til at gennemføre.
Og jeg vil i den forbindelse benytte lejligheden til at sige en varm tak til forligspartierne for de konstruktive forhandlinger, der har ført frem til dette gennembrud. Vi er formentlig det første land i verden, der får skabt en incitamentspakke, og jeg kan love jer, at det går hen og bliver en eksportartikel.
Danmark bliver på det her område et foregangsland.
Det er også nødvendigt.
Hvis man ser på, hvad ressourcespildet er - ikke bare i Danmark, men i Europa - så skønner man, at udgifterne, som samfundet pådrages på grund af et dårligt arbejdsmiljø, inden for EU svarer til 2,4 pct. af bruttonationalproduktet.
Det svarer til Hollands samlede produktion af varer og tjenesteydelser.
Et velfærdstab af dimensioner.
Vi skal gå foran, og det gør vi nu, og vi skal inspirere andre til at lave en incitamentstruktur.
Og vi tror på, at det virker.
Jeg kan sige til fru Jette Gottlieb, at vi naturligvis har en særlig forpligtigelse til at holde skarpt øje med udviklingen på alle de måleområder, som vi overhovedet har.
Så vil jeg godt sige til CD's ordfører, fru Lone
Yalcinkaya, at jeg mildest talt er lidt overrasket over CD's indstilling til det her forslag, og det er jeg ikke mindst, fordi jeg husker CD's politiske leders meget ædle og respektable engagement. For et års tid siden talte fru Mimi Jakobsen - i øvrigt meget bevægende - om det rare samfund.
Det rare samfund, et velfærdssamfund, hvor man ikke ville finde sig i, at hjemmehjælpere blev slidt ned, at der er arbejdspladser, som de arbejdspladser buschauffører har, hvor der er konstaterbare konsekvenser for helbredstilstanden.
Det rare samfund - sagt til fru Lone Yalcinkaya - er altså ikke noget, man alene skaber ved at forbedre arbejdsmiljøet.
Et samfund kan man gøre mere rart ved at sætte ind på en lang række forskellige fronter.
Men i betragtning af, hvor stor en del arbejdslivet fylder i vores samlede tilværelse, så er et langt bedre arbejdsmiljø et væsentligt bidrag til at udvikle det rare samfund.
Derfor må jeg sige: Jeg er bedrøvet over at høre CD's stilling til lovforslaget, og jeg er overrasket over den, når jeg genkalder mig de dybtfølte betragtninger om forskellige lønmodtagergrupper, som CD's politiske leder og andre repræsentanter for CD gjorde sig til talsmand for for et års tid siden forud for de forrige finanslovforhandlinger.
Så glæder jeg mig over, at hr. Knud Erik Kirkegaard går ind for certificering.
Tilskud til certificering - skal jeg sige til hr. Ole M.
Nielsen
- kommer i forbindelse med lovinitiativer, der udmønter aftalen om certificering, og der vil man også kunne se, ligesom man kan se i aftalen, at regeringen og forligspartierne er enige i det med etik, det bredere ansvar, det sociale engagement, som er en vigtig del i certificeringsprocessen. Så vil jeg sige til hr. Mogens Andreasen, at hr. Mogens Andreasen er med til at produktudvikle sprogbruget om afgifter.
Jeg har ikke helt forstået, hvad der menes med, at vi pumper afgifter ud på danske virksomheder, men det kan jeg blive belært om senere.