Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-01-23:
Fru Sophie Hæstorp Andersen ville høre ministeren i - jeg kunne godt lide formuleringen, det er næsten som at være til eksamen - hvem der har deltaget i det lovforberedende arbejde.
Jeg vil ikke lægge skjul på, at denne lovgivning udspringer af den nye holdning, som denne regering repræsenterer i forhold til den tidligere regerings.
Det er jo dét, der har igangsat det her, og jeg synes faktisk næsten, det er vederkvægende at opleve denne uenighed, efter at der er almindelig konsensus om alt det andet, vi har gjort på sundhedsområdet: de 1,5 mia. kr., muligheden for, at patienten efter 2 måneder kan vælge privat, osv.
Det er da vederkvægende, at der her er et lille hjørne, som vi i hvert fald foreløbig ser lidt uens på. Jeg vil sige til fru Lene Garsdal angående reklame og information - nu brugte fru Lene Garsdal ikke formuleringen, at jeg skulle høres i den sondring, og det er jeg glad for, for jeg er jo ikke uddannet i kommunikation eller noget andet, der bare minder om det - at jeg har svært ved at se rimeligheden i, at vi i et amt ikke så langt fra, hvor vi befinder os nu, og som jeg historisk har haft en vis føling med, måtte udgive brochurer med billede af sygehuset, også den nye psykiatriske afdeling, så man kunne se, hvordan det hele ser ud, og samtidig køre rundt med en lov, som bestemte, at Privathospitalet Hamlet ikke engang måtte sætte et billede af hospitalet i avisen.
Det har en konkret retssag jo dokumenteret.
Vi har kørt med en lovgivning, som efter min mening har været urimelig stram på dette område og derfor har sat fokus på det forkerte sted.
Nu er der lagt op til en lovgivning, som flytter fokus og skaber sikkerhed for, at man skal dokumentere, hvis man bringer faktiske oplysninger.
Jeg anerkender, at sundhedsområdet er mere følsomt end området for mælkeprodukter, men det er jo sådan set også baggrunden for, at det kodeks, der skal udarbejdes, er forankret i Sundhedsstyrelsen og ikke hos Forbrugerombudsmanden.
Det er sådan set også det, der er baggrunden for, at vi evaluerer hele denne lovgivning, når der er gået et par år.
Skal det offentlige reklamere?
Hvor skal pengene komme fra?
Jeg skal altså ikke tage stilling til, om det offentlige skal bruge lovgivningen, det har jeg fuld tiltro til at det behandlende sundhedsvæsen selv tager del i.
Nu kan man sige, at for så vidt angår sygehusene, har de offentlige jo det særlige privilegium, at konkurrencen om patienterne først indtræder efter en vis periode.
Jeg ved ikke helt, hvor meget Prima i Græsted ville annoncere i Ugeposten, hvis det var sådan et grundvilkår, at jeg ikke kunne handle andre steder end i Prima i Græsted, medmindre jeg gennem 2 måneder havde konstateret, at de ikke havde den letmælk, jeg skulle købe til familien, på hylderne.
Jeg kunne godt forestille mig, at købmand Mogens i Græsted ville reducere sit annoncebudget, hvis han havde sådanne generelle konkurrencevilkår, og det er jo sådan set det, der gælder på sundhedsområdet: det offentlige sygehusvæsen har det særlige privilegium at have førsteretten til patienten, og det er faktisk først på det tidspunkt, hvor den førsteret ikke kan udnyttes, patienten har en mulighed for at gå et andet sted hen på det offentliges regning.
Jeg har ikke nogen forventning om, at det offentlige vil kaste sig ud i store annoncekampagner.
Jeg har en forventning om, at en række læger, både speciallæger og alment praktiserende læger, vil bruge denne bestemmelse, når de kommunikerer med deres potentielle patienter - hvilket jo allerede finder sted - til at kunne gøre det i en form, som forekommer patienten eller den potentielle patient at være mere relevant.
Det er den forventning, jeg har.
Men hvis man er interesseret i at se, hvem der får ret, er vi næsten nødt til at få dette lovforslag gennemført, for ellers får vi det jo aldrig dokumenteret.