runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Rohde (V), 2003-01-21:
Jeg mener sådan set, jeg har svaret hr. Martin Lidegaard.
Der skal ikke herske tvivl om, at loven selvfølgelig skal overholdes af en minister lige så vel som af alle andre. Hr. Thomas Adelskov taler om, hvorvidt der er en stærk beklagelse eller ej.
Jamen redegørelsen taler jo om en stærk beklagelse.
Sådan er det.
Som jeg også sagde i min tale, så har finansministeren tidligere over for statsministeren til brug for dennes svar her i Folketinget stærkt beklaget.
Sådan er det.
Det kan hr. Thomas Adelskov ikke løbe fra.
Så kommer hele den historie om hektarstøtten en gang til.
Hr. Thomas Adelskov bliver da nødt til at forholde sig til sagens faktiske forhold, nemlig at der den 12. november kommer et brev fra Direktoratet for FødevareErhverv, som på trods af, at man har alle forholdene blotlagt omkring bopælspligten og finansministerens erkendelse af, at han ikke har overholdt den, konstaterer, at der ikke er noget, der tilsiger, at finansministeren skal betale sin hektarstøtte tilbage endsige ikke er berettiget til den.
Det står et hundrede procent klart, men det vil hr. Thomas Adelskov overhovedet ikke forholde sig til. Jeg synes, det er helt i orden, at der er en kritik, og at vi tager en politisk debat om det her, men jeg synes også, at hr. Thomas Adelskov, når han nu har så travlt med, hvem der holder sig til sandheden, og hvem der ikke holder sig til sandheden, selv må holde sig til og forholde sig til de faktiske forhold. Så går jeg til hr. Keld Albrechtsen, der spørger: Hvorfor får vi ikke det, og hvorfor får vi ikke det?
Jeg deler hverken bolig, avis eller økonomi med finansministeren.
Jeg kan forholde mig til, at der er en redegørelse, og det, der står i den redegørelse, kan vi diskutere.
Dog vil jeg sige, at når redegørelsen ikke indeholder en endelig attestation i forhold til, hvorvidt finansministeren har flere hektar end det tilladte, er det jo, fordi det handler om Tranebjerggård, som finansministeren har overtaget den 1. november 2002, men skødet er jo endnu ikke tinglyst, og en landinspektør kan ikke lave den attestation, før skødet er tinglyst.
Lige så snart skødet er tinglyst, vil denne attestation naturligvis foreligge, men før kan man altså ikke gøre det, for ellers mister landinspektøren sin autorisation.
Det er forklaringen og begrundelsen for det.
Martin Lidegaard (RV), 2003-01-21:
Jeg forstår godt, det ikke er særlig sjovt at være hr. Jens Rohde i dag, men jeg synes alligevel, at Venstres ordfører skylder os svar på de to spørgsmål, som jeg rejste tidligere, og som der ikke blev svaret på, nemlig for det første: Hvordan vurderer man i Venstre finansministerens håndtering af denne sag, efter at lovbruddene var blevet begået, og det begyndte at blive opdaget?
For det andet: Hvor mange gange synes man fra Venstres side, det er acceptabelt, at en minister begår lovbrud?
Nu er det så tre lovbrud, vi har med at gøre.
Er fire også acceptabelt?
Er fem?
Det synes jeg i og for sig vil være rart at vide, inden man opdager de næste.
Thomas Adelskov (S), 2003-01-21:
Jeg har set finansministeren sidde i diverse tv-programmer og give interview til pressen, hvori han siger
: Det eneste problem, der er i denne sag, er, at jeg ikke har sovet tilstrækkelig meget i Rørvig.
Det er da ikke en stærk beklagelse.
finansministeren har overtrådt landets love.
Det handler ikke om, at han har sovet for lidt i Rørvig.
Det handler om, at finansministeren har overtrådt landets love, men at sige eller slå det hen med, at man har sovet for lidt i Rørvig, hvordan kan hr. Jens Rohde tolke det derhen, at det skulle være en stærk beklagelse?
Om hektarstøtten siger hr. Jens Rohde: Jamen finansministeren har gjort noget, som ingen andre ville blive straffet for.
Det er fuldstændig korrekt, men det moralske i denne sammenhæng er jo, at grunden til, at finansministeren kan beholde den udbetalte hektarstøtte, er, at han ikke blev opdaget.
Havde det været en familie, der havde fået udbetalt for mange børnepenge eller boligsikring, så var de blevet dømt som sociale bedragere og fået en bøde og skulle betale det hele tilbage.
Men finansministeren går fri, fordi han ikke bliver opdaget.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-01-21:
Der er ingen, der kan klandre finansministeren for at hyre en advokat til at rådgive sig.
Det kan enhver jo gøre.
Men det var jo ikke det, som Folketingets Udvalg for Fødevarer havde bedt finansministeren om.
Folketingets Udvalg for Fødevarer havde bedt finansministeren om at komme med en redegørelse, det vil sige hans egen redegørelse.
Den skulle så omfatte en række punkter.
Hvorfor indeholder den redegørelse, som vi fik i går, ikke samtlige de punkter, som vi havde bedt om i Folketingets Udvalg for Fødevarer?
Det er jo også fantastisk.
Man beder om en redegørelse.
Deri ligger selvfølgelig, at man skal have den i nogenlunde rimelig tid inden debatten.
Det får vi så ikke.
Vi får den først i går ved ca. 11-tiden, og så indeholder den ikke engang de punkter, bl.a. det med erhvervsuddannelseskrav, nemlig hvilke forudsætninger man skal have for at kunne købe en gård.
Det punkt er jo væk.
Og spørgsmålet om, hvorvidt man overholder 70 ha-grænsen, er jo heller ikke belyst.
Det er jo ikke afklaret.
Jeg vil godt spørge hr. Jens Rohde: Hvorfor fik vi ikke den redegørelse i ordentlig tid, og hvorfor omfatter den ikke alle de ting, som vi bad om?
Jens Peter Vernersen (S), 2003-01-21:
Jeg synes, der mangler noget væsentligt i den redegørelse, der nu foreligger her for Folketinget, som må give statsministeren anledning til overvejelser.
Det er jo sådan, at den overtrædelse af loven, som finansministeren har foretaget, er sket med fuldt overlæg.
Der er et spørgsmål til finansministeren, hvor ministeren blev spurgt, om ministeren ikke var bekendt med, da han købte ejendommen Graudebjerggaard, at der var bopælspligt på ejendommen.
Så er svaret fra finansministeren: Jeg er bekendt med bopælspligten ved købet af Graudebjerggaard.
Det vil altså sige, at man fuldstændig overlagt vælger at overtræde gældende lovgivning, også på trods af de konsekvenser, det kan få i forhold til landbruget, som jo forsøger at beskytte sig via den lovgivning, vi har her.
Jeg synes, det er et meget vigtigt afsnit, der mangler i den redegørelse, hvis det er sådan, at den skulle være fyldestgørende.
Det synes jeg må give statsministeren problemer i forhold til hans finansminister.
Aage Frandsen (SF), 2003-01-21:
Hr. Langballe bruger udtrykket, at der er DUPI-undersøgelsen, der ikke tros så meget på, og så - nu kommer det: historikerundersøgelsen.
Der er ikke tale om, at der er én undersøgelse.
Det er meget uhyggeligt, at man tror, man finder sandheden.
Hr. Langbakke siger godt nok: ikke den endelige sandhed, men hvad forskel er der på sandheden og den endelige sandhed?
Det er i virkeligheden en uhyggelig tendens, hvis man tror, at en historiker finder sandheden.
Det gør en historiker aldrig, han afdækker en række ting, og hun finder frem til elementer, som vi så bagefter kan synes lyder rigtige eller forkerte.
Men sandheden findes aldrig.
Jesper Langballe (DF), 2003-01-21:
Jeg synes ligesom statsministeren, at det faktisk alt i alt har været en god debat, og jeg synes egentlig især, og det kan man måske undre sig lidt over,
Den væsentligste følelse, jeg synes, man har nu, er egentlig, at det, der er sket i dag, jo altså er en sejr for sandhedens udforskning af medløberiet, af alle de indre konflikter under den kolde krig. Jeg kan ikke lade være med at sige, at det er jo sket på trods af en temmelig massiv modstand fra dele af embedsværket, bl.a. DUPI, selv om jeg har fået at vide, at de ikke er embedsmænd, de er forskere.
Jeg vil sige, at jeg synes, det har været et lidt tarveligt spil, der er foregået, for det, der har været problemet, har jo simpelt hen været det, at Bent Jensen i tide, mens de sovjetiske arkiver var åbne, undersøgte dem og udforskede dem, hvilket DUPI forsømte, så nu sidder han inde med det materiale, som egentlig skulle bruges til DUPI's undersøgelse.
Men det bliver deres problem.
Jeg vil ligesom statsministeren sige, at det her er ikke sejrherrerne efter den kolde krig, der pludselig gør sig brede.
Jeg brugte selv det udtryk i min indledende ordførertale, at dette er ikke sejrherrernes rettergang.
Jeg er overbevist om, at det vil vise sig, når der nu kommer gang i den rigtige undersøgelse, i historikerundersøgelsen.
DUPI-undersøgelsen, må jeg indrømme, forventer jeg mig ikke noget videre af.
Ikke at man tror, at man kan finde den endelige sandhed, for den findes ikke, når vi taler om historie, men blot at sandheden bliver sagt i et sådant omfang, at vi kan ånde en lille smule friere.
Aage Frandsen (SF), 2003-01-21:
Det, forespørgslen drejer sig om, er, hvad regeringen kan fortælle om den der kommende undersøgelse af danske konflikter.
Men ét er jo helt tydeligt, nemlig at der er nogle, der sådan set slet ikke har brug for en undersøgelse, jo, de har brug for at få bekræftet, at de har ret.
Hr. Helge Adam Møller kender sandheden fuldstændig, kan jeg høre.
Han skal bare have den bekræftet.
Det er, når statsmagten også vil bestemme over historieskrivningen.
Den vedtagelse, som regeringspartierne sammen med Dansk Folkeparti fremsætter, giver ikke den garanti.
Jeg vil godt have, at hr. Helge Adam Møller studerer nærmere, hvad det er, man foreslår.
Man foreslår, at de får lige adgang, men hvem er det, der bestemmer det?
Det er instituttet, går jeg ud fra.
Der er ingen klagemulighed.
Fordi man har vundet, synes man, at når man har vundet, så skriver man også historien, eller også får man nogle til at skrive den.
Helge Adam Møller (KF), 2003-01-21:
Til fru Elisabeth Arnold fra De Radikale: Det er rigtigt, at jeg kun nævnte De Radikale en enkelt gang, og det var meget bevidst, for jeg anerkender, selv om jeg er helt uenig i det, at De Radikale i en lang, lang periode, lige siden vi fik NATO, var modstandere af den, og at De Radikale på mange områder havde en helt anden holdning til forsvars- og sikkerhedspolitik, end Socialdemokratiet havde frem til fodnoteperioden.
Så det er fair nok, selv om jeg er uenig; man viderefører sin holdning.
Det er jeg glad for.
Men derfor gik min kritik først og fremmest på Socialdemokratiet, og det er ikke rigtigt, at jeg brugte mit indlæg til at sige, at Socialdemokratiet var hovedfjenden.
Det var de faktisk kun i de 6-7 år, hvor de svigtede
, og det mener jeg klart og tydeligt.
Det er en historisk sandhed.
Vi er nogle, der oplevede det.
Det var frygtelige perioder, men de svigtede.
Før havde de været gode på det område, og de blev gode igen, tak for det, men der var en periode, og det kan man jo lige så godt indrømme.
Historien kan man ikke løbe fra, så skal vi i hvert fald løbe hurtigt.
Lad mig så lige sige om De Radikale, at de var naive.
Man støttede det der forslag om en nordisk atomvåbenfri zone.
Og jeg gør opmærksom på, at der ingen atomvåben var fra de nordiske lande.
Svenskerne havde ikke nogen, nordmændene havde ikke nogen, finnerne havde ikke nogen, danskerne havde ikke nogen.
Vi havde ikke planer om det.
Men Østersøen svømmede med sovjetiske atomvåben.
Der var i Østersøen samlet en flåde, som var fem gange så stor som den danske, svenske, finske og vesttyske tilsammen, og den var fyldt med atomvåben.
Så går jeg til hr. Søren Søndergaard.
Jeg vil godt sige, at jeg ikke har sagt - det vil jeg godt fremhæve meget stærkt - at Socialdemokratiet eller den politik, de førte i de 6-7 år, var landsforræderisk, det har jeg ikke.
Jeg har faktisk skrevet i min tale, at den var forkert, den var uanstændig, den var umoralsk, den var holdningsløs, men der er en verden til forskel.
Så det har jeg ikke, bare for at slå det fast.
Så til hr. Jeppe Kofod, der har spurgt et par gange
, og det har jeg ikke nået at svare på før: Hvordan kan det være, at den daværende regering ikke bare udskrev valg på grund af de 23 fodnoter?
Det vil jeg da godt svare på.
Nu var det ikke mig, der havde ansvaret.
Jeg synes, man skulle have gjort det, men jeg kan godt forstå dem, der havde en anden holdning end regeringen dengang, for havde man gjort det, så havde man altså risikeret, at Danmark var blevet smidt ud af NATO.
Jeppe Kofod (S), 2003-01-21:
Men jeg forstår bare ikke, hvordan Uffe Ellemann-Jensen så kan være garant for det borgerlige Danmark, altså at man fører den her undersøgelse af den kolde krig til ende.
At han er garant for, at det borgerlige Danmark bliver hørt.
Det er det, der står i artiklen her.
Det er jo modstridende.
Hvordan kan Uffe Ellemann-Jensen være garant for det borgerlige Danmark og samtidig intet som helst have at gøre med undersøgelsen?
Der er en afgrundsdyb forskel på, hvad udenrigsministeren og statsministeren mener i den her sag, og der vil jeg bare glæde mig over, at hr. Helge Adam Møller er enig med statsministeren og uenig med udenrigsministeren.
Søren Søndergaard (EL), 2003-01-21:
Så hvis der er nogen, der synes, at Hammershus ser sådan lidt underlig ud,
er det altså derfor.
Det spørgsmål, jeg vil rejse mere principielt til den konservative ordfører, er på baggrund af, at De Konservatives ordfører så klart karakteriserede Socialdemokratiets politik som forræderi, oven i købet som landsforræderi.
Nu kan man sige, hvad man vil om den socialdemokratiske politik, og det har alle jo lov til, men den var jo ikke hemmelig.
Det er den ene ting.
Den anden ting er, at Socialdemokratiet ikke stod alene.
Det var faktisk Socialdemokratiet, Det Radikale Venstre, som vi har hørt, SF og VS.
De partier gik oven i købet til valg og fik et flertal i Folketinget.
Så er det, at mit lidt mere filosofiske spørgsmål til De Konservatives ordfører rejser sig: Hvis der er et flertal i Folketinget for at føre en landsforræderisk politik, kan man så kalde det landsforræderisk, eller er det simpelt hen bare, hvad et flertal vil?
Elisabeth Arnold (RV), 2003-01-21:
Efter at debatten i timevis har drejet sig om venstrefløjens fascination af stalinismen og nu handler om, hvor mange kanoner og geværer hr. Helge Adam Møller har hersket over, vil jeg blot sige en enkelt lille ting i hr. Helge Adam
Møllers ordførertale, som er faldet mig for brystet, nemlig at hr. Helge Adam Møller så Socialdemokratiet som hovedfjende
Det er så helt i orden.
Det er jo ikke nogen overraskelse.
Men han tog også Det Radikale Venstre med i sin tale som nogle meget uheldige nogle, der havde ansvar for fodnotepolitikken.
Jeg vil blot sige, at det er meget påfaldende, at det første gang i dag, at Det Radikale Venstres rolle i fodnotepolitikken er nævnt.
Men det er jo, fordi den ikke var særlig overraskende.
Vi stemte imod sammen med de daværende kommunister.
Og derfor sagde alle statsministre, som støttede sig på Det Radikale Venstres mandater, efterfølgende: Vi ved jo, at De Radikale er lidt mærkelige på forsvarsområdet; de er modstandere af NATO; de er pacifister; de er antimilitarister. Derfor vil jeg gerne have, at hr. Helge Adam Møller siger, at det ikke var uheldige Radikale under fodnotepolitikken.
Det var faktisk vores opfattelse, at oprustningen var til stor fare for verdensfreden.
Det mente vi alvorligt, og derfor stemte vi, som vi gjorde.
Helge Adam Møller (KF), 2003-01-21:
Hr. Holger K. Nielsen siger, at NATO havde planer for at angribe Warszawapagten.
Nej, NATO havde planer for - som enhver god soldat - hvis man blev angrebet,
Det var ligesom under Anden Verdenskrig, hvor England og Frankrig havde planer.
Det gik ikke så godt de første 3-4 år, englænderne og franskmændene måtte trække sig tilbage ved Dunkerque, måtte gå ud af Nordafrika osv., men så kom invasionen den 6. juni 1944, og det endte med, at man til sidst vandt.
Det havde man selvfølgelig planer for, fordi man håbede, at man trods alt kunne modstå det massive angreb, der kom.
Derfor er det også rigtigt, som hr. Villy Søvndal siger, at man også havde en strategi i NATO, der hed fleksible respons.
Da vi jo på det tidspunkt viste, at Sovjetunionen og Warszawapagten havde cirka fem gange så
mange konventionelle styrker - dvs. artilleri, kampvogne, infanterister osv. -
som NATO-landene havde tilsammen i Europa, var man i NATO helt overbevist om, at uanset hvor meget man forsvarede sig ved den indre tyske grænse mellem Øst- og Vesttyskland, ville det nok gå sådan, at man ret hurtigt nærmede sig Paris den gale vej: NATO tilbage og de andre frem.
Derfor forbeholdt man sig muligheden for for ikke at blive smidt helt ud af Vesteuropa
én gang til at kunne bruge atomvåben.
Men jeg vil godt igen gøre opmærksom på, at forskellen var, at alle de doktriner, der blev lavet dengang, alle de øvelser, der blev gennemført ovre på den anden side, udelukkende var angrebsøvelser.
Jeg kan sige, at i de 40 år, jeg var soldat, var stort set 90 pct. af alle øvelser, som man lavede her i Danmark, som englænderne lavede, som vesttyskerne lavede - dengang hed det Vesttyskland - forsvarsøvelser, for vi forberedte os på at forsvare os mod det angreb, der kunne komme.
Så til slut til hr. Per Kaalund, der spørger, om jeg kan bekræfte en hel bunke ting: Ja, dem alle sammen på nær én, og det gjorde jeg faktisk også i min tale, for jeg roste alle de Socialdemokrater, der indtil Schlüter kom til i 1982, stod for en fast og konsistent politik.
Det var Per Hækkerup, H.C. Hansen, Hedtoft, Robert Pedersen og alle de andre.
Jeg roste også dem, som kom efter fodnoteperioden, og som begyndte at føre en ny politik, Det var hr. Jan Trøjborg og hr. Hans Hækkerup.
Når hr. Per Kaalund så spørger, om Socialdemokratiet nogen sinde har svigtet NATO, må jeg sige: Ja, det har man helt afgørende og fundamentalt gjort i den periode med fodnotepolitikken.
Lad mig bare minde om som det sidste, at havde alle socialdemokratiske partier haft samme holdning som det danske Socialdemokrati, var NATO blevet opløst.
Så havde vi tabt ikke alene den kolde krig, men også den varme krig; så havde vi aldrig fået en nedrustning; så havde vi ikke kunnet optage 10 nye lande i EU, og så var de baltiske lande ikke blevet befriet.
Det ville have været konsekvensen, hvis Helmuth Schmidt og andre Socialdemokrater havde haft samme tåbelige og fuldstændig uforståelige holdning, som Socialdemokratiet havde i de 7 år.
Per Kaalund (S), 2003-01-21:
Hr. Helge Adam Møller har i sit ordførerindlæg to hovedpunkter: Det ene er at fortælle om sine militære meritter på Stevns under den kolde krig, og det anden er om Socialdemokratiets rolle i samme periode.
Som tidligere marinesoldat kan jeg jo blive dødforskrækket ved at tænke på, at samtidig med, at jeg lå ude på Øresund og sejlede rundt, løb hr. Helge Adam Møller rundt inde på Stevns med alle sine kanoner og soldater, men lad det være. Hr. Helge Adam Møller kan vel bekræfte, at det var Socialdemokratiet, der som regering førte Danmark ind i NATO i 1949.
Hr. Helge Adam Møller kan vel bekræfte, at vi har stået bag hjemmeværnet og andre ting. Har Socialdemokratiet ifølge hr. Helge Adam Møller nogen sinde i dette Folketing efter 1949 sat spørgsmålstegn ved Danmarks medlemskab af NATO?
Har der nogen sinde i NATO været stillet spørgsmål til Danmarks holdning til NATO
endsige forsøg på at smide os ud af NATO?
Villy Søvndal (SF), 2003-01-21:
Det er i forlængelse af diskussionen om angrebsplaner.
Jeg tror, at nogle af de borgerlige ordførere skulle prøve at genlæse diskussionerne fra dengang, og hr. Helge Adam Møller deltog jo selv i dem i 1980'erne.
Jeg hørte hr. Helge Adam Møller argumentere for sandsynligheden af atomvåben, der skulle anvendes til et angreb fra Øst, men hvis man læser de sådan skarpe debatter fra dengang, var det, vi diskuterede, NATO's krav om fleksibilitet, forstået på den måde at man ikke ville svare på, hvilken type forsvar der skulle iværksætte.
Det husker hr. Helge Adam Møller givetvis.
Hvorfor ville man ikke det?
Det skyldes en forestilling om, at man i Østeuropa havde de der kæmpehorder, der kom skyllende med deres kæmpemængder af tanks, tungt artilleri og sådan noget, og derfor havde man brug for et fleksibelt svar, hvilket kunne være et atomsvar i et fremskudt forsvar.
Jeg tror, at hr. Helge Adam Møller husker alle ordene.
Hvis man genlæser debatten fra 1980'erne, var de borgerlige forsvarsordførere faktisk ret overbeviste om, at det ikke blev en atomkrig, men at det blev en konventionel krig, hvor Østmagten ville anvende sin påståede konventionelle overmagt.
Det vil jeg egentlig bare have hr. Helge Adam Møller til at bekræfte.
Holger K. Nielsen (SF), 2003-01-21:
Selvfølgelig havde NATO også militærstrategiske planer for, hvad der ville ske, hvis Warszawapagten angreb NATO.
Det er da indlysende, at man havde det, og at der også i det tilfælde ville være mulighed for, at man offensivt kunne gå ind i Warszawapagtlande.
Det her drejer sig jo netop om, at Warszawapagten havde strategiske planer for, hvad der ville ske, hvis NATO angreb Warszawapagten.
Så siger hr. Helge Adam Møller, at NATO aldrig ville angribe Warszawapagten.
Det er muligt, men noget tilsvarende sagde generalerne i Warszawapagten.
Det er jo det, der er hele essensen i det her, og grunden til, at vi ville have nedrustning, var, at begge parter havde en forestilling om, at det var den anden part, der ville angribe, og ikke dem selv.
Begge parter havde den forestilling.
Så er det, at der kan ske det, at der kommer en misinformation, en misforståelse, hvor man tror, at modparten angriber, og så går man selv i gang.
Det var jo det, der var det dødsensfarlige i hele oprustningsspiralen under den kolde krig.
Venstrefløjen havde jo netop den strategi, at vi skulle have standset denne oprustninsspiral for at undgå de ting, som vi beskrev, og som vi havde kendt i mange år.
Og naturligvis skulle der ske noget, hvis der udbrød en konflikt mellem NATO og Warszawapagten. Jeg synes, at hr. Helge Adam Møller i det mindste intellektuelt og moralsk burde overveje den tanke.
Vi er uenige, men det er dog alligevel en rationel og reel måde at tænke på i forhold til de store farer, vi stod over for, som vi er enige om, at vi stod over for.
Helge Adam Møller (KF), 2003-01-21:
Jeg er fuldstændig enig i det, der står i den spændende artikel, som udenrigsministeren har skrevet i dag og også i det, som han skriver i forbindelse med Uffe Ellemann-Jensen.
Læg mærke til, at det jo skrives som et svar, fordi der er visse borgerlige, der har været ude at sige, at her kan man ikke få undersøgt alt.
Men det er jo netop det, vi har draget omsorg for.
Alle forskere kan komme ind og få adgang til nøjagtig det samme materiale som DUPI's forskere har adgang til.
Alle historikere kan få nøjagtig det samme materiale,
hvad enten det er Bent Jensen, borgerlige eller ikkeborgerlige, eller hvad det ellers måtte være.
Så skriver udenrigsministeren også, hvis jeg husker rigtigt, meget om den tidligere udenrigsminister Uffe Ellemann-Jensen, herunder bl.a. at han ikke kan blande sig i undersøgelsen.
Sådan er det jo for ham, ligesom det er for hr. Jeppe Kofod og mig.
Det kan vi heller ikke blande os i, og det skal vi heller ikke.
Men vi skal sikre os, at de, der skal lave den, får frie hænder, så de kan grave både i borgerlige og socialistiske partier og alle andre relevante steder.
Hr. Aage Frandsen har jeg allerede svaret.
Sådan er dét, sådan er reglerne.
Ellers får alle samme adgang.
Til hr. Keld Albrechtsen, der siger, at NATO havde angrebsplaner ligesom Warszawapagten: Jeg har faktisk været soldat fra den 2. juli 1962 og indtil den 30. november år
2002 og været højt clearet.
NATO havde ikke nogen angrebsplaner.
Det var jo også derfor, at man opstillede forsvaret, således at alle styrker her i Europa rykkede tæt frem til Jerntæppet.
Der stod de amerikanske styrker nede i Sydtyskland, der stod de engelske, og der stod de tyske.
Hele Jyske Division sendte vi ned til Kielerkanalen.
Hvis man skal angribe, stiller man altså ikke alle sine styrker op på linje, må jeg fortælle hr. Keld Albrechtsen.
Det forlanger jeg ikke at et folketingsmedlem fra et tidligere kommunistisk orienteret parti skal vide noget om, men sådan er det. Hvordan var det med de sovjetiske, de polske og de østtyske styrker?
De havde reglementer, hvor 90 pct. af dem omhandlede angrebskrig, og det eneste, de nogen sinde trænede, morgen, middag og aften, var landgangsoperationer.
Det var for at angribe, ikke for at forsvare sig.