Søren Kolstrup (EL), 1998-03-27:
Økonomisk fremgang skal gå hånd i hånd med større lighed i befolkningen.
Sådan lyder det i det nye regeringsgrundlag.
Fint. Hvis den nye SR-regering vil bryde med den forrige regerings angreb på almindelige indkomster og i stedet indlede en retfærdig fordeling til gunst for de lavestlønnede, jamen så vil Enhedslisten række hånden frem til en sådan reformpolitik.
Hvis regeringen vil en kraftig forhøjelse af personfradraget sideløbende med en hævelse af bruttoskatten og en nedtrapning af rentefradraget, så menigmand får bedre kår, ja, så er Enhedslisten med på vognen. Vi er også med på indgreb over for det lånefinansierede forbrug gennem en værdistigningsafgift.
Vi ved godt, der er mange mellemregninger i det her spil, og vi vil sikre, at den samlede skattereform hverken direkte eller indirekte er med til at udhule dagpengene.
I så fald forstummer al samtale om skattereform med os.
Skattepolitikken skal have en grøn profil, lyder det fra regeringen.
Man sporer et ønske om at flytte skattebyrden fra arbejdsindkomst over til forbrug af knappe ressourcer og forurenende adfærd.
Men problemet er, at hvis man vil en socialt retfærdig politik og økologisk omstilling på et og samme tidspunkt, er der efter vores begreber to forudsætninger for, at grønne afgifter kan indfri deres mål. Den ene lyder: Afgifterne skal være socialt afbalancerede.
Afgifter, der rammer lavindkomster og børnefamilier, siger vi nej tak til.
En afgiftsmodel, der bygger på f.eks. den eksisterende vandafgift, hvor børnefamilier betaler mere end den enlige millionær, kunne vi ikke drømme om at stemme for. For det andet: Indtægterne fra grønne afgifter skal primært bidrage til at sikre en økologisk omstilling.
Når afgiften har indfriet sit formål, forsvinder den ganske enkelt.
Nuvel, vil regeringen sikre mere lighed i forbindelse med en kommende skattereform, vil Enhedslisten medvirke hertil.
Regeringen har andre målsætninger, som Enhedslisten kan tilslutte sig.
Hvis regeringen vitterlig vil give de ledige tilbud om uddannelse med kompetence og introducere foranstaltninger, der rummer jobgaranti på ordinære overenskomstmæssige vilkår, ser Enhedslisten gode muligheder for et samarbejde med regeringen.
En sådan offensiv arbejdsmarkedspolitik, der skaber ensartede vilkår for alle lønarbejdere, kan efter Enhedslistens opfattelse styrkes gennem økologiske omstillinger, der skaber en bred vifte af bæredygtige og samfundsnyttige job.
Enhedslisten er også enig med regeringen i ønsket om en forenkling af dagpengesystemet.
Når hverken brugerne eller administratorerne kan finde rundt i det system, ja, så skal der selvfølgelig gøres noget ved det.
Men bruges ønsket om forenkling som et springbræt til flere stramninger over for de arbejdsløse, flere mistænkeliggørelser, flere perspektivløse aktiveringer, flere puljejob og jobtræninger uden almindelige lønmodtagerrettigheder, ja, så vil Enhedslisten indtage rollen som en skarp og kvalificeret opposition. Vi vil påvise det håbløse i at indrullere stadig flere personer i en udsigtsløs jobtræningsmølle.
Vi vil påvise, hvordan det tredje arbejdsmarked kan medvirke til at underminere det ordinære arbejdsmarked til ugunst for ansatte og folk i jobtræning.
Nuvel, ser man med et lyst syn på regeringsgrundlaget, kan jeg godt finde tre væsentlige områder til, der rummer
mulighed for et samarbejde med venstrefløjen.
Det gælder synet på miljø, trafik og måske også på børnefamilierne.
Der skal være bedre tid til børnene.
Fint nok.
For Enhedslisten handler det både om, at forældre får mere tid til børn, og at børnenes generelle placering i samfundet styrkes.
Børns behov for plads til leg, sikkerhed i trafikken, ren luft og vand skal sikres samtidig med forældrenes ret til en forkortet arbejdsuge.
Vi foreslår en ret til syv timers arbejdsnedsættelse om ugen med lønkompensation på højeste dagpengesats.
Børnepasningsorloven er i dag på en uacceptabelt lav sats.
Omkring 7.000 kr. om måneden.
Enhedslistens mål er en forhøjelse af ydelsen til mindst maksimale dagpengesats.
Den skal styrkes, især i byerne og til byerne, lyder meldingen.
Men hvis regeringen vitterlig vil bedre og mere miljøvenlige busser og tog, jamen så vil Enhedslisten selvfølgelig støtte en sådan politik. Hovedskurken i luftforureningen i dag er trafikken.
Enhedslisten ser frem til at medvirke til et løft for den kollektive trafik, f.eks. gennem betalingsringe om de store byer, hvor provenuet så kan anvendes til en finmasket kollektiv transport.
Vi ser da også frem til, at gods i stigende omfang kan flyttes fra lastbiler til coastere og jernbane.
På miljøområdet tales om økologisk jordbrug og en forstærket indsats mod miljøfarlige kemikalier.
Vil man rent vand og ordentlig dyrevelfærd, er økologisk jordbrug den eneste vej frem.
Den vedtagne vandmiljøplan er imidlertid efter vore begreber udtryk for ren symptombehandling.
Den modvirker den nødvendige økologiske omstilling.
Enhedslisten ønsker en afgift på kvælstoftabet på den enkelte bedrift opgjort via momsregnskabet over et vist niveau.
Hermed kan man igangsætte en frugtbar kappestrid mellem landmændene, og så kan vi forhåbentlig se frem til et alsidigt jordbrug, økologisk med bugnende kløvermarker.
Men for Enhedslisten handler miljøpolitik imidlertid om mere end det, vi snakker om i dag.
I dag anvendes ordet næsten udelukkende om det, vi putter i munden.
Økologien skal udbredes uden for fødevareområdet.
Til sidst skal jeg omtale tre alvorlige problemer i regeringsgrundlaget og i statsministerens åbningstale, nemlig integrationspolitikken, boligpolitikken og EU-spørgsmålet.
Enhedslisten vil gerne være med til at drøfte en bedre integration af flygtninge.
Vi vil gerne være med til at forlænge integrationsindsatsen.
Vi synes også, det er godt at udvide integrationsindsatsen til at omfatte familiesammenførte indvandrere.
Og vi synes bestemt, det er en rigtig tanke, at alle kommuner skal række hånd til forfulgte mennesker.
Men det skal ske under to forudsætninger: Kravet om en særlig lav introduktionsydelse skal fjernes, og enhver snak om stavnsbinding af flygtninge må ophøre.
Vi siger ja til integration, men nej til diskrimination.
Hvis regeringen vælger at give en flygtning, som har opholdstilladelse, og som i øvrigt nøje følger et fastlagt introduktionsprogram, 2.000 kr. mindre om måneden, jamen så er det udtryk for diskrimination.
Hvis regeringen fastholder, at indføre et stavnsbånd, der fastslår, at flygtninge ikke må flytte fra den kommune, de bliver placeret i under introduktionsperioden, uden at de mister deres økonomiske hjælp, jamen så er det også udtryk for diskrimination, altså det stik modsatte af integration. Efter Enhedslistens opfattelse handler integrationspolitik om at skabe respekt for kulturel mangfoldighed og give plads for alle gennem retten til praktikpladser, uddannelse, job og bolig, efter eget valg vel at mærke.
Det næste problem, der må skabe dyb bekymring, og det er så det, der har været på tale her i dag, er regeringsgrundlagets tale om en såkaldt bedre overensstemmelse mellem pris og kvalitet på boligmarkedet. Ja, det lyder jo uskyldigt, men hvis denne passus bruges som det første spæde, spæde skridt til at introducere Lejelovskommissionens forslag om fri huslejefastsættelse ved genudlejning, er der tale om et åbenlyst brud med regeringens valgløfter.
Enhedslisten vil modsætte sig enhver form for liberalisering af huslejen og se sådanne skridt som udtryk for, ja, et socialdemokratisk knæfald for det borgerlige Danmark.
Lad mig til sidst omtale EU-debatten.
Det er velkendt, at der er en afgrund mellem regeringen og Enhedslisten.
Jeg vil godt forholde mig til statsministerens såkaldte gode grunde til at stemme ja ved folkeafstemningen den 28. maj.
Statsministeren fremførte for det første, at et ja til Amsterdam er en forudsætning for, at EU's Østudvidelse kan finde sted.
Forkert, der eksisterer ikke en sådan sammenhæng.
Intet i Amsterdamtraktaten handler om EU's planlagte udvidelse mod Øst.
Det er muligt, der er en eller anden personlig eller politisk psykologisk forbindelse, men der er i hvert fald ikke en politisk-retslig.
Statsministeren nævnte dernæst, at Amsterdam er en bedre traktat end den, vi har nu.
Tja, også det synspunkt må vi afvise.
Vi får mere union, vi får flere flertalsafgørelser, og vi får flere beføjelser til Bruxelles, ja, og så får vi altså ikke nogen miljøgaranti.
Jeg ved godt, at man bruger det ord, men efter vore begreber bør det fjernes.
Det bør erstattes af et andet ord.
Der er tale om en dispensation på Kommissionens og på det indre markeds nåde.
På papiret ja, men virkeligheden ser noget anderledes ud.
På papiret står Danmark uden for det overstatslige politisamarbejde, og beslutninger, der træffes på baggrund af Schengenvedtagelsen, deltager vi ikke i.
Ja, ja, kan man så sige, så vidt, så godt, men så kommer de brudte løfters passus.
Vi har frihed til at vedtage det samme som de andre, men hvis ikke vi følger trop inden seks måneder, kan de øvrige medlemsstater i EU træffe såkaldte passende foranstaltninger.
Vi kan altså udsættes for et politisk pres ifølge Amsterdamtraktaten.
Enhedslisten vil i stedet rulle Unionen tilbage og introducere et forpligtende mellemstatsligt samarbejde i et åbent Europa, der gør det muligt at indlede en aktiv reformpolitik på tværs af EU's snærende direktiver.
Vi vil f.eks. gerne bidrage til at udfase farlige stoffer til gavn for miljø og mennesker her og nu.
Vi arbejder for, at vi ikke afventer EU's snegletempo.