runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kamal Qureshi (SF), 2004-12-08:
Jeg synes egentlig, at det, der foregår her, vel er en dialog og ikke en konfrontation, men der kan være forskellige opfattelser af, hvordan tingene foregår; jeg synes egentlig, det er en dialog.
Og jeg vil da gerne sige, at vi da er enige med statsministeren, når han siger, at selvfølgelig er det bedst at få folk i arbejde, og selvfølgelig er det bedst, når folk uddanner sig, ja, selvfølgelig er det det.
Men rådet skriver bl.a. i deres årsrapport: »Rådet pegede på et særligt problem for dem, som på grund af omfattende sociale problemer ikke kan stå til rådighed for arbejdsmarkedet, men som alligevel har fået beskåret deres ydelser, bl.a. i forbindelse med udmøntningen af forliget Flere i arbejde, som blev vedtaget i efteråret 2002.«
Det, rådet skriver her, er, at det, der er sket, er, at selv de mennesker, der ikke kan komme i arbejde, har fået skåret i deres ydelser.
Så kan vi to, statsministeren og jeg, jo godt være enige om, at det er godt at få folk i arbejde, men hvis de, der ikke kan komme i arbejde, får skåret deres ydelser, sådan at de ikke har råd til eksempelvis at købe varmt tøj til deres børn, jamen så hjælper det altså ikke noget at sige til dem: Nu skal I altså i arbejde.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-12-08:
Det sidste er jo helt forkert og heller ikke i overensstemmelse med, hvad der står i årsrapporten fra Rådet for Socialt Udsatte, hvor rådet jo netop siger, at det er rådets opfattelse, at regeringen generelt er meget lydhør over for rådets forslag og tager rådet alvorligt og glæder sig over, at der på en lang række områder er sket positiv opfølgning af rådets anbefalinger.
Sådan skal det også være, for vi tager det alvorligt.
Men det er da ikke det samme, som at vi nødvendigvis er enige på alle punkter,
og jeg har argumenteret i dag for, hvorfor vi på visse punkter ser anderledes på det, end rådet gør.
Så deler jeg i øvrigt hr. Kamal Qureshis ønske om, at det her nu ikke bliver præget af konfrontation.
Men nu er det altså ikke mig, der har rejst den her debat; det er venstrefløjen, der forsøger at skabe en konfrontation i forhold til en regering, der har sat de svagestes situation højt på dagsordenen fra første færd, bl.a. ved at oprette dette Råd for Socialt Udsatte, og i denne regerings tid er der bevilget omkring 5 mia. kr. til særligt udsatte grupper.
Jeg synes altså også, hr. Kamal Qureshi skulle bidrage til ikke at skabe en unødig konfrontation.
Kamal Qureshi (SF), 2004-12-08:
Jeg synes, at statsministeren i stedet for ligesom at lægge op til en konfrontation imellem venstrefløjen og højrefløjen burde være imødekommende.
Det, jeg hører statsministeren sige, er egentlig, at vi, begge parter, er optaget af at kigge på, hvordan vi hjælper folk, der er socialt udsatte.
Det, vi reelt set prøver at pege på, er argumenterne fra talerøret for de socialt udsatte, som regeringen selv har nedsat, og som regeringen ønsker skal gøre opmærksom på det, og de peger på de problemer, som regeringen tilsyneladende ikke gør noget ved.
Jeg må gentage endnu en gang, at de i deres kritik skriver, at regeringens rapport indeholder mange nyttige oplysninger – det vil sige, at de anerkender, at regeringen har lavet rapporten – men kun på nogle enkelte punkter forholder sig til de problemer, som rådet har rejst, og den indeholder desværre ingen konstruktive bud på, hvordan de problemer, som rådet har rejst, kan løses.
Det vil sige, at det, Rådet for Socialt Udsatte siger, er: Ja, regeringen laver nogle rapporter, og de lytter – som statsministeren siger: Vi lytter alvorligt til Rådet for Socialt Udsatte – men de kommer ikke med nogen konstruktive løsninger på problemerne, og det er jo det, der grundlæggende er problemet; problemet er, at statsministeren lytter, men ikke gør noget ved det.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-12-08:
Jeg er ikke enig i, at der er sket en sådan beskæring.
Der er sket nogle justeringer på nogle hjørner af vores system, som går ud på at lægge et loft over kontanthjælpen, sådan at det kan betale sig at arbejde.
Vi kan jo altså ikke have et system, hvor man skal have en indkomst på 25.000 kr. om måneden, for at det kan betale sig at gå fra kontanthjælp og i arbejde.
Det skal også være sådan, at unge har et incitament til at tage en uddannelse, hvis de kan, i stedet for at hæve kontanthjælp.
Også fru Line Barfod må vel sige, at det er da sundere og bedre for deres fremtid, at de kommer ind og får en uddannelse.
For så vidt angår den særlige starthjælp til indvandrere, der ikke har boet her i Danmark i mere end 7 år, ja, der viser det sig faktisk, at af dem, der er på starthjælp, er der flere, der efter 2 år kommer i arbejde, end af dem, der ikke er.
Line Barfod (EL), 2004-12-08:
Jeg mener klart, at arbejde og uddannelse er det bedste, og derfor har vi masser af forslag til, hvordan vi får skabt arbejde og uddannelse.
Det, jeg så gerne vil høre statsministeren om, er: De mennesker, som ikke har råd til at købe børnesko, og som ikke har råd til at købe ordentlig mad til deres børn, fordi statsministeren har skåret ned i kontanthjælpen ikke kun til dem, hvor der står et arbejde og er tilbudt dem, men også til folk, der er syge og f.eks. venter på at få behandling, og til mange andre grupper, hvad gør de?
Statsministerens ministre har afvist at svare på, hvad de skal gøre for at få råd til at kunne købe mad til deres børn.
Hvad er statsministerens svar til de her familier?
Hvordan skal de få råd til at købe mad til deres børn, indtil de en dag bliver raske eller får et arbejde?
Statsministeren har skåret deres ydelser så langt ned, at de ikke har råd til det.
Hvad skal de gøre?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-12-08:
Jeg vil bare sige til fru Line Barfod: Hvis det er således, at mennesker ikke kan arbejde, så vil det jo som udgangspunkt være sådan, at de kan tilkendes førtidspension.
Den særlige ungeordning for kontanthjælp er jo også indrettet således, at hvis den unge ikke kan arbejde og ikke kan tage en uddannelse, så gives der et særligt tillæg.
Vi taler jo alene om dem, som egentlig godt kan, og der skal der selvfølgelig være et incitament til at tage et arbejde og tage en uddannelse.
Jeg synes jo, det er så selvfølgeligt, og det burde der være bred enighed om her i Folketinget.
Jeg kan ikke sige, jeg er specielt overrasket over, at fru Line Barfod har et andet synspunkt, jeg undrer mig bare, for selv om man tilhører venstrefløjen, så burde man vel egentlig sådan rent fornuftsmæssigt kunne tilslutte sig det synspunkt, at det skal kunne betale sig at arbejde, og at det skal kunne betale sig at tage en uddannelse.
Line Barfod (EL), 2004-12-08:
Der er ingen tvivl om, at arbejde og uddannelse er det allerbedste for dem, der er i stand til at bestride et arbejde eller tage en uddannelse.
Men til dem, der måske er syge eller arbejdsskadede eller andet, hvor der er en periode, hvor de ikke er i stand til at tage arbejde eller uddannelse, eller som venter på at få en førtidspension, der nytter det altså ikke, at man siger: Fordi vi gerne vil have nogle andre i arbejde, så skal I have så lidt at leve for som muligt –
eller at de, der venter på at få et arbejde, som regeringen ikke har været i stand til at skaffe, indtil der en dag kommer et arbejde, altså skal leve for mindre, end man egentlig har mulighed for.
Hvis statsministeren ikke vil fastsætte en beløbsgrænse, så må statsministeren i hvert fald kunne sige, hvad der er acceptabelt i dagens Danmark.
Jeg kan forstå, at det ikke er acceptabelt, hvis man ikke har råd til at købe sko til sine børn.
Er det acceptabelt, hvis man ikke har råd til at give sine børn en ernæringsrigtig kost, vil jeg gerne spørge statsministeren om.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-12-08:
Nej, jeg er ikke enig i den fremstilling, tværtimod har ændringerne taget sigte på at få folk i job.
Må jeg sige, at de ændringer, der er foretaget, jo i meget høj grad er inspireret af de ændringer, som den socialdemokratisk-radikale regering lavede i 1996, og som vi dengang bakkede op.
Det er vel også derfor, vi har kunnet blive enige igen med Socialdemokraterne om de ændringer, der er foretaget her, for de gamle erfaringer var, at det faktisk hjalp folk, specielt unge mennesker til at komme i arbejde og i uddannelse.
Det, der hele tiden undrer mig, er, at når venstrefløjen snakker socialpolitik, så vil man ikke snakke om at skaffe arbejde og skaffe uddannelse.
Det er da den bedste måde at hjælpe mennesker på.
Derfor må vi sikre, at kontanthjælp, dagpenge og andre ordninger er indrettet sådan, at det altid kan betale sig at gå i gang med en uddannelse og det altid kan betale sig at gå i arbejde.
Altså det burde der jo være bred enighed om her i Folketinget.
Villy Søvndal (SF), 2004-12-08:
Jeg er helt enig med statsministeren i, at det afgørende er resultaterne, og at man skal gøre op med rundbordspædagogikken, hvor man diskuterer målsætninger, og hvad man gerne ville og sådan noget.
Det er også derfor, vi forsøger at sige fra SF's side, at det, der er bundlinjen i statsministerens anstrengelser, når han siger, han gerne vil have flere i job, er, at der er blevet færre job i den tid, han har været statsminister.
Så siger vi, at når han så fanger folk i en fælde, der hedder, at han gerne vil give dem arbejde, men at det arbejde ikke eksisterer, så har statsministeren direkte ansvaret for de mennesker, der er kommet ud i en fattigdom, som er ny, som vi ikke har haft formentlig i min levetid af samme styrke som den, statsministeren er ved at genindføre.
Så nytter det jo ikke, at statsministeren begynder at tale om, hvad han har kastet rundt i verden af andre ting, som ikke har noget med det her at gøre.
Vil statsministeren anerkende, at virkningen af det, statsministeren og Dansk Folkeparti og De Konservative har lavet, er, at nogle af dem, der i forvejen var fattige, er blevet yderligere fattige?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-12-08:
Skulle vi nu ikke lige holde fast på kendsgerningerne, og det er jo, at hvis mennesker er ude af stand til at påtage sig et arbejde af den ene eller den anden grund, så er det som udgangspunkt jo sådan, at så kan man få tilkendt førtidspension eller blive hjulpet på en anden måde.
Det er jo det, der er kendsgerningerne.
Derfor må jeg altså holde fast i, at når vi taler om dagpengesystemet, når vi taler om kontanthjælpssystemet og vi taler om mennesker, som altså godt kan arbejde, som godt kan tage en uddannelse, så må man altså indrette systemet sådan, at det også kan betale sig at arbejde og det kan betale sig at tage en uddannelse, for det er den bedste måde at hjælpe folk på.
Det er bare det, der er min pointe: at det afgørende jo er de handlinger, man foretager sig, det afgørende er jo at gå ind og føre politik, der hjælper på folks situation, i stedet for sådan noget teoretisk snak om en fattigdomsgrænse, der jo ingenting siger om, hvad der er årsagen til, at folk er i vanskeligheder.
Pernille Blach Hansen (S), 2004-12-08:
»Hvad er konsekvensen af, at regeringen har beskåret skolepraktikordningen pr. 1. januar 2005?«
Holger K. Nielsen (SF), 2004-12-08:
Det er jo noget, som man taler om andre steder, så det er ikke noget nyt.
Jeg synes, det er udenomssnak at tale om, at folk på et senere tidspunkt kan få et godt job, og at det er stærkt individuelt; nogle skal leve for lidt, og nogle skal leve for meget.
For den person, der skal leve for ca. 2.000 kr. om måneden, efter at de faste udgifter er betalt, er det altså en helt teoretisk betragtning, der kommer fra statsministeren.
Det er individuelt, javel, men det er et spørgsmål om, hvorvidt de skal købe havregryn eller rugbrød den pågældende dag, og hvor meget de har råd til at købe for at få det hele til at løbe rundt.
Jeg synes igen, at statsministeren burde fralægge sig den arrogance, han lægger for dagen over for de svagestes LO.
Det er jo et organ, som statsministeren selv under stor hurlumhej nedsatte for nogle år siden.
Det kommer med nogle gode forslag, men de bliver bare affejet over en bank fra statsministeren, og det er jeg meget skuffet over.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-12-08:
Jo, det kan vi da godt.
Men til syvende og sidst er det jo stærkt individuelt, og det, der er behov for, er, at vi fokuserer på de enkeltes problemer, som kan være meget forskelligartede.
Med hensyn til en officiel fattigdomsgrænse kan der jo være mange grunde til, at man har en lav indkomst.
F.eks. har studerende en lav indkomst, men man vil vel ikke sige, at fordi man er studerende, er man fattig.
Man har en lav indkomst, men man er vel ikke fattig, for der er udsigt til, at man kan få et godt job.
Der er mange selvstændige erhvervsdrivende, der har en lav indkomst i nogle år og en højere indkomst i andre år.
I nogle år har de en lav indkomst og måske underskud, men derfor vil man vel ikke sige, at de er fattige.
Taletiden tillader kun, at jeg tager de to eksempler, men der er masser af lignende eksempler på, at man ikke bare kan fastsætte en grænse og sige, at det er udtryk for fattigdom, hvis folk ligger under den grænse.
Man kan heller ikke sige, at folk ikke er fattige, selv om de ligger over den grænse, for de kan godt have et socialt problem alligevel, så den grænse duer ikke til noget.
Holger K. Nielsen (SF), 2004-12-08:
Jeg vil igen sige, at det altså er et forslag fra de svagestes LO, jeg refererer her, og jeg vil godt høre, om regeringen har en holdning til det.
Jeg synes, det var et noget særpræget argument, der kom fra statsministeren.
Det kan da kun komme fra en mand, der selv har nogle tanker om at harmonisere de forskellige sociale ydelser nedad, ellers kan man da ikke få den tanke.
Jeg har ikke selv fantasi til at forestille mig, at en officiel fattigdomsgrænse skulle bruges til at fastlægge et generelt maksimum for, hvor meget folk kan få.
Det må være statsministerens fantasi, der har spillet ham et puds, det må jeg indrømme.
Jeg er selvfølgelig skuffet over det, men jeg vil godt høre, om regeringen er helt, helt utilbøjelig til at tage en debat om, hvad man som minimum skal leve for i det danske samfund, hvis man skal kunne overleve.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-12-08:
Det er jo ikke rigtigt, som hr. Holger K. Nielsen siger, at Rådet for Socialt Udsatte er kommet med en sønderlemmende kritik af regeringens politik.
Tværtimod siger rådet, at det er rådets opfattelse, at regeringen generelt er meget lydhør over for rådets forslag og tager rådet alvorligt, og det noterer med tilfredshed, at regeringen også har fulgt positivt op på mange af rådets anbefalinger.
Det betyder ikke, at vi nødvendigvis er enige om alting, men vi tager det meget alvorligt, og vi bidrager hvert år til at følge op på rådets rapporter.
Med hensyn til hr. Holger K. Nielsens forslag om at indføre en såkaldt officiel fattigdomsgrænse kan jeg sige, at det er regeringen ikke tilhænger af, fordi vi ikke finder, at det vil være et velegnet instrument til at målrette indsatsen mod de grupper, der har det allersværest.
Vi risikerer jo, at der efterhånden vil brede sig den opfattelse, at fattigdomsgrænsen er en slags maksimum for, hvor meget man vil hjælpe med.
Det synes vi slet ikke er et velegnet instrument, og derfor er vi ikke tilhængere af at indføre en officiel fattigdomsgrænse.
Holger K. Nielsen (SF), 2004-12-08:
Først vil jeg lige sige, at vi ikke var med i det forlig, statsministeren talte om, og som blev indgået under den socialdemokratisk-radikale regering i 1990'erne.
Jeg vil godt vende tilbage til rapporten fra Rådet for Socialt Udsatte, som jo leverer en sønderlemmende kritik af regeringens socialpolitik og regeringens politik over for de dårligst stillede i dette land, ikke mindst kontanthjælpsmodtagerne, som vi har talt om tidligere.
Man foreslår, at der indføres en fattigdomsgrænse, og at der fastlægges et niveau, som intet menneske i det danske samfund må komme under.
Vi skal forpligte os til at sørge for, at folk får det, de skal have, hvis de ellers skal kunne leve.
Det synes vi er et konstruktivt forslag fra de svagestes LO, og jeg vil godt høre, hvad regeringen har at sige til det.
»Agter regeringen at efterkomme de stærke anbefalinger fra Rådet for Socialt Udsatte, bl.a. at fastsætte en officiel fattigdomsgrænse og udarbejde en norm for et rimeligt leveniveau?«
Skriftlig begrundelse
Der henvises til begrundelsen for spørgsmål nr. S 1204.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-12-08:
Jeg kan kun sige, at hr. Holger K. Nielsen har en meget teoretisk tilgang til det virkelige liv, men nu kan jeg tage et praktisk eksempel fra det virkelige liv.
I 1996 gennemførte den daværende socialdemokratiske regering, som hr. Holger K. Nielsen jo støttede, en særlig ordning for unge dagpengemodtagere.
Man sænkede dagpengesatsen for unge ikkeforsørgere, på 9 måneder faldt ledigheden for disse unge med 65 pct., og 2 år efter, at de unge blev omfattet af ordningen, var 40 pct. af dem kommet i uddannelse og 35 pct. i ordinær beskæftigelse.
Jeg vil bare understrege: Regeringen har overhovedet ingen planer om at sænke dagpengesatser eller kontanthjælpssatser eller noget generelt.
Det har vi sagt fra starten, og det har vi fastholdt, men vi har også sagt, at hvis der er små hjørner, hvor systemet er blevet sådan, at det ikke kan betale sig at arbejde, er vi nødt til at rette op på det, for det skal altid kunne betale sig at arbejde og at tage en uddannelse.
Det er den bedste socialpolitik, der findes.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Holger K. Nielsen (SF), 2004-12-08:
Ja, det er jo den gamle liberalistiske hulemand, vi hører her.
Det er jo tankegangen om, at bare man sænker dagpengene og kontanthjælpen og de offentlige ydelser i det hele taget, vil folk begynde at arbejde.
Med den tankegang kunne regeringen jo få fuld beskæftigelse, hvis den halverede dagpengene og halverede kontanthjælpen, men det holder jo ikke!
Det er ikke kun venstrefløjen, der har det synspunkt.
Rådet for Socialt Udsatte giver også udtryk for det uholdbare i den tankegang.
Man får ikke nødvendigvis flere i arbejde ved at skære i deres bistandshjælp, og når man samtidig helt uretfærdigt kommer til at ramme nogle mennesker, der er kommet uden for arbejdsmarkedet uden at ville det, opstår der jo netop nogle sociale problemer, der er ganske, ganske alvorlige, men som statsministeren har en helt, helt arrogant holdning til.
Det må jeg altså sige.
Villy Søvndal (SF), 2004-12-08:
Statsministeren spørger i sit sidste svar: Hvad skal en fattigdomsgrænse bruges til?
Det er jo næsten gribende naivt, at statsministeren ikke er opmærksom på det.
Den drejer sig om en dame, der hedder Galina Boysen-Dinesen, og som har to børn.
De er på starthjælp, og når hendes faste udgifter er betalt – hun har bl.a. en boligudgift på 3.600 kr., så hun er en af dem, der får lidt mere – har hun 3.000 kr. tilbage til at dække de faste udgifter for sig selv og sine to børn.
Hr. statsminister
: Hun ville være himmelbegejstret for en fattigdomsgrænse a la den, de har i Sverige, og den, de arbejder på i Norge.
Den ville sikre hende, næste gang statsministeren og statsministerens støtteparti, Dansk Folkeparti, begynder at skære i overførselsindkomsterne.
Det er det, den grænse skal bruges til, den skal bruges til at beskytte fattige mennesker mod statsministeren og Dansk Folkeparti.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-12-08:
Jeg synes, at hr. Kamal Qureshi og andre på venstrefløjen burde interessere sig for, hvad denne sag drejer sig om.
En anden ting, vi lægger vægt på, er, at det altid skal kunne betale sig at tage en uddannelse.
Derfor har vi sagt, at for de helt unge bliver satsen den samme, som de kunne få på SU, for hvis de kunne få kontanthjælp i stedet for SU, var der ikke noget incitament til at tage en uddannelse.
Alle disse initiativer virker i retning af, at det kan betale sig at arbejde og tage en uddannelse, og jeg kan ikke forstå, at venstrefløjen, der hævder at varetage arbejderens interesser, kan have noget imod, at systemet indrettes sådan, at det kan betale sig at arbejde.
Det billede, som hr. Ole Sohn prøver at tegne, er jo heller ikke et korrekt billede af, hvordan det ser ud i dagens Danmark.
De tal, som er omtalt i de rapporter, som hr. Holger K. Nielsen, hr. Ole Sohn, hr. Villy Søvndal og andre tager frem i dag, er jo tal fra 2002.
Det er jo tal fra 2002.
Og billedet er ikke engang sådan, som hr. Ole Sohn forsøger at fremstille det – det vender vi tilbage til senere i spørgetiden – men det er da mageløst, hvis man endelig vil lægge de tal til grund, at hr. Ole Sohn forsøger at fremstille det, som det skulle være denne regering, der så er skyld i en massiv eksplosion af fattigdomsproblemer her i landet.
Det var da mærkeligt, at der skulle være sket sådan en ændring fra 2001 til 2002.
I 2001 havde vi en socialdemokratisk ledet regering støttet af SF.
Det er jo fuldstændig useriøst at tage det på den måde.
Må jeg så i øvrigt lige rette hr. Ole Sohn.
Det er jo ikke rigtigt, at der er blevet 2.000 færre beskæftigede i den offentlige sektor; der er blevet 14.000 flere beskæftigede i den offentlige sektor, siden denne regering trådte til.
Kamal Qureshi (SF), 2004-12-08:
Det, jeg egentlig synes er problemet, er, at selv om vi her for et øjeblik siden var enige om, at vi egentlig er ude i et ærinde, som handler om, hvordan vi kan gøre tingene bedre for de dårligst stillede, hvordan vi kan lytte til dem, der taler på de dårligst stilledes vegne, så afviser statsministeren alle meldinger som noget, der enten er overdrevet, noget, der er et udtryk for en julepsykose, kan man måske kalde det, eller at folk på grund af julen synes, at alle er blevet fattige, og at sådan sker det hvert år.
Der er åbenbart en eller anden sygdom, som breder sig i december måned, som bevirker, at alle bliver meget mere fattige.
Hvis man går rundt, kan man se børn i skolegården, som ikke har varmt fodtøj på.
Det har de vel ikke, fordi det er sjovt.
De går i nedslidt fodtøj, har ikke varme frakker på, de går rundt og fryser.
Er det også bare for sjov?
I den situation svarer statsministeren udelukkende: Det er bedst at arbejde.
Ja, det er vi jo enige om, men hvad med dem, der ikke kan komme i arbejde?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2004-12-08:
Nej, det vil jeg ikke, for jeg kender ikke de tal.
Jeg kender ikke baggrunden for de tal.
Jeg registrerer kun, at vi hvert år i december måned hører disse tal, og i al den tid, jeg kan huske, er det blevet værre og værre hvert år.
Jeg noterer det kun.
Men jeg vil gerne sige: Helt uanset det skal vi gøre vores yderste for at skabe et velfærdssamfund, hvor vi går ind og hjælper de allersvageste i vores samfund, og det er grunden til, at vi fra starten har sat de socialt udsattes situation meget, meget højt på dagsordenen.
Og derfor er jeg også glad for, at et bredt flertal i Folketinget har været med til at sikre bevillinger til en særlig indsats over for de allersvageste.
5 mia. kr. er det foreløbig blevet til i den tid, vi har haft regeringsmagten.
Villy Søvndal (SF), 2004-12-08:
Så svaret til moderen her er, at hun skal blive på den her hjælp, fordi statsministeren har en stor plan med job i en periode, hvor jobbene i samfundet i øvrigt forsvinder.
Det tror jeg hun bliver begejstret for.
Statsministeren siger, at det her jo kun er venstrefløjens hetz mod statsministeren.
Var det bare så nemt.
De tal, som jeg synes er allermest foruroligende, er dem, vi får fra de humanitære organisationer.
Frelsens Hær har på 3 år, mens statsministeren har haft ansvaret, oplevet en stigning på 80 pct. – det er næsten en fordobling – af mennesker, der henvender sig.
Mødrehjælpen i Århus siger, at de nu er nede på, at familierne skal have et rådighedsbeløb under 2.000 kr. for at få hjælp, for ellers er der for mange.
De peger også på, at det går ud over børnene.