runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Sohn (SF), 2001-03-13:
Jeg takker for ministerens tilsagn om at se på udvalgssammensætningen og turismens placering.
Men jeg vil dog gøre opmærksom på, at der i lovforslaget, sådan som jeg har læst det - nu håber jeg, jeg har det rigtige eksemplar med, det blev delt ud herovre - eksempelvis omkring Rådet for Innovation ikke er taget højde for, at f.eks. Akademikernes Centralorganisation kan være med, hvorimod LO-området har to pladser.
Det kan være meget relevant, men spørgsmålet er, om det er tilstrækkeligt.
Det var sådan set bare det.
Jeg er meget med på, at ministeren ud over de organisationer, som har indstillingsret, kan udpege medlemmer, og jeg kan forstå af svaret, at ministeren påtænker at udpege en fra AC, og det synes jeg er helt fint.
Jeg mener bare mere generelt, at man også for fremtidens skyld - det kan jo være, at en sådan lov skal gælde flere valgperioder og dermed måske også flere regeringsperioder - lovgivningsmæssigt bør have et vist indblik i og styr på, hvem der deltager i de råd.
Kim Andersen (V), 2001-03-13:
Jeg bliver jo nødt til det.
Jeg har ikke i de indlæg, jeg har holdt heroppefra, nævnt ordet markedsøkonomi med ét ord.
Jeg er da heller ikke uenig i, at vi skal vedkende os vores ansvar i det internationale samfund over for ulandene.
Jeg er nærmest himmelfalden over, at hr. Ole M. Nielsen fra Kristeligt Folkeparti, som jeg anser for at være et seriøst parti og hr. Ole M. Nielsen for en hæderlig politiker og debattør, kan komme med den slags insinuationer, som intet har på sig.
Jeg vil gerne kvittere for ministerens udtalelser herfra.
Det er jo altid rart, når folk får tænkt sig om og når til ikke bare en ydre, men også en indre erkendelse.
Tak for det.
Så vil jeg sige, at ministeren i sin svartale nævnte, at man ud over de fire råd fremover også ville have mulighed for at nedsætte ad hoc-udvalg og ad hoc-grupper.
Jeg vil gerne sige til ministeren, at fra Venstres side ser vi forslaget til lov om erhvervsudvikling også som et forsøg på at strømline de råd og organer, der er inden for rådgivningen omkring erhvervsfremme og erhvervsudvikling, og når vi nedsætter de fire råd, er det for at prøve at komme noget af den knopskydning, som har udviklet sig de senere år, til livs.
Det er fra vores side med vores positive tilgang til dette lovforslag ikke et tilsagn om, at man så i øvrigt kan fortsætte med knopskydning, ad hoc-udvalg osv. Tværtimod ser vi det her lovforslag som en realistisk mulighed for at få tingene struktureret og strømlinet og komme den politik, vi har set med ad hoc-udvalg de senere år, til livs.
Ole Sohn (SF), 2001-03-13:
Jeg vil blot beklage, at jeg bruger Folketingets tid til hypotetiske spørgsmål.
Jeg er klar over, at mine anelser under min sidste tale selvfølgelig udelukkende bygger på hypoteser, og jeg tror selvfølgelig heller ikke, det bliver realistisk.
Derfor vil jeg også gerne tilsige erhvervsministeren støtte i de kommende mange års arbejde.
Ole Stavad (S), 2001-03-13:
Til hr. Ole Sohn vil jeg sige en stor tak.
Til hr. Kim Andersen bliver jeg nødt til at sige, for at vi ikke går ind i det her arbejde under forkerte præmisser, at jeg simpelt hen ikke forstår det, hr. Kim Andersen siger, at vi skal lægge særlige bånd på den mangfoldighed, der er i hele det erhvervspolitiske arbejde, til at arbejdsgrupper og mindre udvalg ad hoc går ind og løser og inspirerer til konkret arbejde.
Jeg vil anmode hr. Kim Andersen om eksempelvis at se på Jylland-Fyn-arbejdet, som det er foregået de sidste 2-3 måneder.
Ud over de mange, der var med i hele inspirationsfasen, opspilsfasen, så har der siddet, jeg tror det er 15-17 ad hoc-grupper med ministerielle repræsentanter, lokale repræsentanter, folk fra uddannelsesinstitutioner, folk fra virksomhederne, som har spillet med.
Det kan da ikke være hr. Kim Andersens opfattelse, at vi skal lave en lov under den forudsætning, at sådan noget ikke må foregå fremover.
Det nægter jeg at tro på.
Derfor vil jeg gerne sige til hr. Kim Andersen: Skal vi nu ikke give os tid til at få det her snakket klogt igennem? Min fantasi rækker ikke til, at vi på det felt skulle kunne blive meget uenige med hinanden.
I forhold til den formaliserede del får vi skabt nogle råd, som passer langt bedre til det, vi skal nu, i stedet for at vi har det store, brede udvalg, som alting foregik uden om.
Vi får en fast rådsstruktur, som ligger i det her, der fint kan leve og spille sammen også i forhold til, at der foregår en lang række ting på ad hoc-siden.
Det er en mangfoldighed, som jeg mener vi alle sammen skal udtrykke jublende glæde over eksisterer, for det er noget af det, der får utrolig mange spændende ting til at gro i dansk erhvervspolitik lige nøjagtig i de her år.
Lotte Bundsgaard (S), 2001-03-14:
Nu kan jeg altså ikke huske, om det var sidste onsdag eller forrige onsdag eller onsdagen før, jeg havde den debat med hr. Frank Dahlgaard om dagbladsannoncerne
, men jeg vil godt endnu en gang sige, at jeg faktisk tror, at en af vejene til at opnå ligeløn i Danmark er, at vi får en diskussion og retter opmærksomheden mod problemet.
Så sagde hr. Frank Dahlgaard igen noget rigtigt, nemlig at man ikke kan finde ud af, hvorfor der er en 12 pct.s lønforskel mellem kvinder og mænd på det private arbejdsmarked, som ikke kan begrundes.
Her er det så, jeg siger: Der er 12 pct.s lønforskel mellem kvinder og mænd på det private arbejdsmarked, på trods af at vi har haft en ligelønslov i 25 år, og det synes jeg vi skal gøre noget ved.
Jeg vil gerne gå ind i en konstruktiv dialog med arbejdsgiverne og lønmodtagerne og forhåbentlig også med mange politikere i dette Folketing - det er jeg i øvrigt allerede - for at vi enten kan få en forklaring på de 12 pct. eller kan få bevist, at der er en forskel mellem kvinders og mænds lønninger, som vi skal have ryddet af vejen.
Mange arbejdsgivere er jo enige i det.
Mange arbejdsgivere siger: Ja, vi skal være opmærksomme på vores lønsystemer, og vi skal være opmærksomme på, at vi lønner kvinder og mænd lige.
Jeg synes endnu en gang - måske sidste gang i dag - at jeg gerne vil gentage opfordringen til hr. Frank Dahlgaard om sammen med mig at kæmpe mod den uretfærdighed, som jeg er sikker på hr. Frank Dahlgaard inderst inde også synes, der er, når der er 12 pct.s lønforskel mellem kvinder og mænd på det private arbejdsmarked, som ikke kan forklares.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-14:
Jo, men der er bare det ved det, at jeg slet ikke tror, at der er nogen forskel.
11 sager er vundet af lønmodtagerne gennem 25 år, og ministeren siger selv, at hun erkender, at den kvindelige forsker, der har udarbejdet denne lønanalyse,
som regeringen bygger hele sin argumentation på, siger, at man kan ikke bruge den til det, som regeringen gør.
Man kan ikke konkludere noget.
Det har også stået i dagbladet Politiken, og her siger hun: Når alle forhold tages i betragtning, kan man ikke konkludere, at der er nogen forskel.
Man kan ikke sige det modsatte, altså at der ikke er nogen forskel, men man kan heller ikke sige, at der er en forskel.
Dette er helt klart sagt af forskeren, men alligevel går regeringen ud med dyre skatteyderbetalte annoncer og bruger penge på et løsagtigt, falsk og vildledende budskab, som der ikke er sagligt grundlag for.
Vil ministeren medgive, at sådan forholder det sig?
Ministeren er bekendt med Dansk Arbejdsgiverforenings lønstatistik, som ligger til grund for den officielle lønstatistik i Danmark.
Der er lavet en lønanalyse, som går helt anderledes grundigt til værks end den, regeringen benytter sig af, hvor man opdeler hele arbejdsmarkedet i otte grupper og sammenligner gennemsnitslønningerne.
Dansk Arbejdsgiverforening opdeler derimod i 500 grupper, fordelt på tre niveauer, så man i virkeligheden er oppe på omkring 1.500 forskellige niveauer.
Dermed kommer man ned meget tæt på virksomhedsniveau og meget tæt på virkeligheden, fordi man tager højde for en lang række ting og forskellige arbejdsfunktioner og forskellige brancher.
Vi ved jo, at kvinder i højere grad vælger brancher, der er lavtlønnede, og at der er flere kvinder i lavtlønsbrancherne.
Dér er lønnen lav, hvad enten man er mand eller kvinde, men hvis der er flere kvinder, bliver kvindernes gennemsnitsløn naturligvis lavere end mændenes, uden at det er udtryk for noget som helst andet, end at kvinderne har valgt lavtlønnede områder.
Er ministeren klar over, at den lønstatistik tilbageviser det, som ligestillingsministeren bygger sin påstand om den store forskel mellem mænds og kvinders ...
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-14:
Det er dog det mest besynderlige svar, jeg har fået på alle de spørgsmål, jeg i tidens løb har stillet her i Folketinget.
Ministeren siger jo i virkeligheden i sit svar, at hun kan bekræfte, at den kvindelige forsker bag Socialforskningsinstituttets undersøgelse klart siger, at man ikke kan bruge denne undersøgelse til at konkludere, at der - når det kommer til stykket - er nogen reel forskel mellem mænds og kvinders løn, og heller ikke til det modsatte.
Man kan altså bare ikke bruge den, og så siger ministeren, at det gør man alligevel.
Man har voldtaget - ja, undskyld, jeg bruger udtrykket - og man har voldsomt misbrugt en seriøs forskningsundersøgelse til at konkludere noget, som ikke kan konkluderes.
Ministeren siger jo selv: Ja, forskeren siger, at det kan man ikke.
Så er der jo tale om - og det må ministeren medgive mig - at regeringen, i hvert fald ministeren og hendes kollega arbejdsministeren, fuldt bevidst har misbrugt denne undersøgelse til at konkludere, at der er en forskel mellem mænds og kvinders løn på 12 pct.
I 25 år har vi haft en ligelønslov, og der er alligevel 12 pct.s forskel.
Må jeg spørge ministeren: Hvor mange sager er der rejst på grundlag af ligelønsloven i de 25 år?
Er det tusindvis, eller er det meget, meget få?
Lotte Bundsgaard (S), 2001-03-14:
Det fremgår af artiklen, at forskeren har udtalt, at »man ikke ud fra min undersøgelse kan påvise eller afvise nogen form for løndiskrimination.«
Men i samme nummer af Agenda har arbejdsministeren og jeg en kommentar til artiklen, og det fremgår af vores kommentar, at der på det private arbejdsmarked er en gennemsnitlig lønforskel mellem kvinder og mænd på 18 pct., og at der er en forskel på 10 pct. på det offentlige arbejdsmarked.
En del af disse lønforskelle kan forklares med forhold som uddannelse, stilling, erhvervserfaring, arbejdstid, fravær og familieforhold.
Men hvis vi ser bort fra disse relevante forhold, står vi tilbage med en uforklaret lønforskel mellem mænd og kvinder.
På det private arbejdsmarked udgør denne forskel 12 pct., og på det statslige og kommunale arbejdsmarked er forskellen mellem 1,5 og 2 pct.
Det fastslår Socialforskningsinstituttets meget store undersøgelse fra sidste år.
Vi må altså konstatere, at der er en lønforskel, og vi må også konstatere, at forskellen ikke kan forklares med relevante forhold.
Så uanset hvordan hr. Frank Dahlgaard vender og drejer tallene, er der desværre ingen tvivl om, at vi stadig har et ligelønsproblem mellem mænd og kvinder i Danmark.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-14:
... løn på?
I anledning af 25-året for loven om ligestilling kørte ministeren sammen med sin kollega, arbejdsministeren, store skatteyderbetalte avisannoncer, helsidesannoncer i dagbladene, hvor man med baggrund i en undersøgelse fra Socialforskningsinstituttet postulerede, at der er en forskel mellem mænds og kvinders løn på 12 pct. på det private arbejdsmarked, og at der i den forskel var taget højde for forskelle i uddannelse, anciennitet, sygefravær, erfaring og den slags.
Men så kommer forskeren bag Socialforskningsinstituttets undersøgelse, som i øvrigt er en kvinde, og siger, at på baggrund af denne undersøgelse, som regeringen helt og holdent bygger på, kan man overhovedet ikke konkludere, at der er nogen reel forskel mellem mænds og kvinders løn.
Det kræver unægtelig en forklaring og et svar fra ministeren.
Det gør jeg også.
Det er derfor, jeg har været så interesseret i dette forhold med udgangspunkt i, at det er drønende uretfærdigt, men selvfølgelig også med en kritisk indfaldsvinkel: Gad vide, om det nu er rigtigt?
Der er gået 25 år, siden vi fik ligelønsloven, og hvor mange sager har der været rejst?
33 sager - 33!
Ministeren ved det godt.
Og hvor mange af dem har lønmodtagerne vundet?
11 sager!
Tre sager er uklare i afgørelsen, og 19 sager har arbejdsgiverne vundet.
Der var en forskel mellem mænds og kvinders aflønning på den pågældende virksomhed, men den var begrundet sagligt, så sagen blev afvist.
Der var ikke nogen reel forskel.
11 sager i hele Danmark i 25 år har lønmodtagerne vundet, fordi man kunne sige, at her var der en reel lønforskel, når man tog højde for alle de ting, der skal tages højde for: sygefravær, anciennitet, erfaring og motivation, alle disse ting på det konkrete niveau.
11 sager - mener ministeren, det harmonerer med, at der skulle være en forskel på 12 pct. mellem mænd og kvinders lønninger, når der har været 11 sager på 25 år?
Er kvinderne dumme?
Jeg tror ikke på det.
Lotte Bundsgaard (S), 2001-03-14:
Nej, jeg er ikke enig med hr. Frank Dahlgaard i, at Dansk Arbejdsgiverforening har tilbagevist påstanden om, at der er en lønforskel mellem kvinder og mænd på 12 pct., som ikke kan forklares.
Som det fremgår af mit og arbejdsministerens svar til Dansk Arbejdsgiverforenings blad den 1. marts 2001, er Socialforskningsinstitutttets undersøgelse den mest præcise lønundersøgelse, der til dato er lavet i Danmark.
En undersøgelse fra Dansk Arbejdsgiverforening af, hvor stort løngabet er på det private arbejdsmarked ud fra den metode, som Dansk Arbejdsgiverforening foreslår, er desværre ikke fremkommet.
Jann Sjursen (KRF), 2001-03-14:
Ministeren påpeger - og det synes jeg er et væsentligt aspekt
Det kan også have betydning i forhold til, hvordan man måske siden hen vinder fodfæste på arbejdsmarkedet.
Men i stedet for at, jeg havde nær sagt dadle de - i det her tilfælde - kvinder, der så rent faktisk vælger at bruge børnepasningsorlovsordningen, for det valg de har truffet, hvorfor så ikke hellere se på, hvordan man får løst de problemer, som ministeren selv er inde på her, omkring pensionsindbetalinger, omkring måske tilbagevenden til arbejdsmarkedet, hvor nogle kan føle sig usikre efter at have været på børnepasningsorlov over en længere periode?
Hvorfor ikke diskutere, hvordan man kan sikre pensionsindbetalingerne også fra politisk hold?
Hvorfor ikke diskutere, hvordan man måske ved at kreere nogle tilbage til job-kurser kan gøre det lettere og smidiggøre overgangen, fra at man har været på orlov til man kan at vende tilbage til arbejdsmarkedet igen?
altså efterfølgende ud over ens karriere på arbejdsmarkedet.
Lotte Bundsgaard (S), 2001-03-14:
Jeg må endnu en gang understrege, at DA ikke er fremkommet med nogen undersøgelse.
Så vil jeg gerne til hr. Frank Dahlgaards diskussion af statistikker sige, at jeg jo hverken er økonom eller statistiker, men jeg er sikker på, at Socialforskningsinstituttet har anvendt rigtige måder at lave statistik på, har anvendt metoder som er fagligt fuldt forsvarlige.
Hun siger til Politiken den 1. marts 2001, at Socialforskningsinstituttet har fulgt den almindeligt brugte internationale metode med 8-10 stillingsmæssige kategorier.
At hr. Frank Dahlgaard så kalder det fusk, eller hvad ved jeg, må stå for hr. Frank Dahlgaards egen regning.
Endnu en gang kunne jeg godt tænke mig, at vi i stedet for at blive ved med at stille de samme spørgsmål, hvor man jo så selvfølgelig må få nogenlunde de samme svar, i stedet for så på, hvordan vi kan få det her løngab gjort mindre.
Hvordan kan vi få sikret, at der ikke om 10 år stadig væk bliver ved med at være en forskel på kvinders og mænds løn på 12 pct.?
Det synes jeg ville være meget mere gavnligt.
Der synes jeg egentlig, vi ville leve meget mere op til vores ansvar som politikere, hvis vi diskuterede det.
Det er der mange gode arbejdsgivere der gerne vil, f.eks. er direktøren i Tele Danmark meget interesseret i at diskutere det.
Der synes jeg egentlig, at hr. Frank Dahlgaard skulle hoppe med på den vogn og tage en saglig diskussion om, hvordan vi får gjort løngabet mellem kvinder og mænd mindre.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-14:
Ministeren henviser til Socialforskningsinstituttets analyse.
Ja, det er da rigtigt, at den er videnskabeligt korrekt, og der er en uforklaret forskel på 12 pct.
Men når ministeren og regeringen konkluderer, at så er der kønsdiskrimination på 12 pct. mellem mænd og kvinder, kommer den kvindelige forsker og siger: Sådan kan man ikke konkludere, det kan ikke konkluderes, og det har ministeren jo også medgivet.
Og så bliver man ved med at bruge en konklusion, hvorom forskeren, som er kvinde og ph.d.-uddannet og som har forstand på de her ting, siger: Det kan man ikke.
Ministeren vil medgive mig, at hun i sin ligestillingsrapport, der kom her for nogen tid siden, skriver om denne her undersøgelse og skriver på side 6 og 7
, at når alle forskelle mellem kvinders og mænds uddannelse, stilling, anciennitet m.v. er regnet med, er der en lønforskel på 12 pct.
Dette er en konklusion, der ikke er dækning for.
Forskellen er uforklaret, men den kan forklares, hvis vi dykker ned i statistikken.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jann Sjursen (KRF), 2001-03-14:
»Kan ministeren dokumentere, at det skader kvinders karriere og arbejdsliv at tage lang børnepasningsorlov?«
Skriftlig begrundelse
Ministeren advarer i Politiken den 5. marts 2001 om, at kvinderne kan skade deres karriere ved at vælge en lang børnepasningsorlov.
Det hænger ikke sammen med, at stadig flere kvinder besætter lederstillinger, samtidig med at andelen af danskere på orlov er faldet markant siden 1995, og en førende forsker på området, Bente Marianne Olsen fra Socialforskningsinstituttet, afviser ministerens påstand.
Ministeren advarer i Politiken den 5. marts i år om, at kvinder kan skade deres karriere ved at vælge en lang børnepasningsorlov.
Det synes jeg kræver en forklaring.
Og jeg synes også, det kræver dokumentation for, at den påstand er rigtig, for i selv samme avis dagen efter, altså den 6. marts, siger Bente Marianne Olsen fra Socialforskningsinstituttet, at al forskning i Norden på det her område viser, at højtlønnede akademikerkvinder gennemsnitligt betragtet tager orlov i de korteste perioder eller vælger børnepasningsorlov helt fra.
Derimod vælger kvinder med en lavere uddannelse langt oftere at passe børn i meget lange perioder, typisk 8-9 måneder.
Hendes konklusion er derfor, at der ikke er belæg for, at børnepasningsorlov, heller ikke den lange børnepasningsorlov, skulle have ret stor indflydelse på kvinders karriere.
Så jeg udbeder mig ministerens dokumentation for, at det ligefrem skader karrieren at tage lang børnepasningsorlov.
Lotte Bundsgaard (S), 2001-03-14:
Først vil jeg sige, at jeg er glad for det her spørgsmål.
Jeg er glad for at få en mulighed for at uddybe, hvad det er, jeg har sagt.
Jeg mener, at børnepasningsorloven giver mødre og fædre en helt speciel mulighed for at være sammen med deres lille barn i en meget vigtig fase af barnets liv.
Når jeg har rejst debatten om forældrenes brug af orlov, skyldes det den meget skæve kønsfordeling blandt de personer, som tager børnepasningsorlov.
Kvindernes andel har konstant udgjort over 90 pct.
Det er et ligestillingsproblem.
Ingeniørforeningen har lavet en undersøgelse, som viser
, at en meget stor del af de virksomheder, som ansætter nyuddannede ingeniører, vil foretrække mænd frem for kvinder, fordi kvinder i denne aldersgruppe ofte får børn og dermed vil være fraværende i flere omgange, for det første på grund af barsel, for det andet på grund af børnepasningsorlov.
Derudover har HK i 1998 i en analyse af HK'ernes brug af børnepasningsorlov påvist, at især unge kvinder uden fast tilknytning til arbejdsmarkedet i højere grad bliver fastholdt i arbejdsløsheden, hvis de tager orlov.
Og har man ingen erhvervserfaring, er det et problem at fastholde sine kvalifikationer, som man skal bruge, hvis man er fraværende 3 ud af 5 år.
Det må vi konstatere.
Derfor er det et problem for ligestillingen mellem mænd og kvinder, at der er en så skæv kønsfordeling blandt dem, der tager børnepasningsorlov.
Derfor har jeg i debatten påpeget, at vi har brug for en anderledes fordeling af orloven mellem kvinder og mænd.
Det har vi for alle parters skyld, specielt også for
mændenes skyld, men også for vores børns skyld, at det ikke altid er mor, at det ikke altid er kvinden, der tager orloven, men at vi i højere grad også får nogle mænd til at tage orlov.
Det ved jeg også at hr. Jann Sjursen er enig med mig i.
Jann Sjursen (KRF), 2001-03-14:
For at tage det sidste først er jeg jo fuldstændig enig med ligestillingsministeren i, at det er vigtigt, at såvel fædre som mødre tager større del i omsorgen for deres børn også ved brug af orlovsordningerne.
Der skal ikke herske nogen tvivl om, at jeg og Kristeligt Folkeparti også gerne ser, at flere fædre benytter sig af ordningen.
Men jeg synes, det er vigtigt at tage en diskussion også om det signal, som ministeren med sin advarsel i Politiken den 5. marts udsender, en advarsel til kvinder om, at de næsten ligefrem skal undgå lang børnepasningsorlov.
Men når vi taler om dem, der er på arbejdsmarkedet, dem, der er i gang med det, som jeg vil opfatte som en karriere på arbejdsmarkedet, mener jeg ikke, at ministeren har en god sag i forhold til at kunne sige så håndfast, som det blev gjort i Politiken den 5. marts, at det direkte skader kvinders karriere at tage børnepasningsorlov.
Formanden for Børnerådet, Jytte Juul Jensen, er jo også inde på, at det måske ligefrem kan give fornyet energi og kræfter - det kan jo så gælde både fædre og mødre i øvrigt, men altså også kvinderne - at tage børnepasningsorlov og så vende tilbage til arbejdsmarkedet igen.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-14:
Jeg vil spørge ligestillingsministeren, om hun finder ligestillingen mellem mænd og kvinder mere vigtig end hensynet til børnene?
For det er vel det, der er essensen i det.
Det er vel da rigtigt nok, at det muligvis kan skade
kvinders karriere, at de er noget væk fra arbejdsmarkedet i nogle få år ud af et langt arbejdsliv, men er ministeren ikke bekendt med, at man i Island har en barselorlov, der er 50 pct. længere end den danske, at man i Norge har en barselorlov, der er 100 pct. længere end den danske, og at man i Sverige har en barselorlov, der er 150 pct. længere end den danske?
Og mener ministeren, at ligestilling er længere tilbage i Island, i Sverige og i Norge?
Jeg mener at vide, at kvindernes beskæftigelse og erhvervsfrekvens er meget høj og mindst lige så høj som i Danmark.
Lotte Bundsgaard (S), 2001-03-14:
Først vil jeg gerne sige til hr. Jann Sjursen, at jeg er fuldstændig enig med ham i, at det vigtigste, vi kan gøre, er at tage ansvaret for vores børn, at vi drager omsorg over for vores børn.
Men kan vi være sikre på, at det altid er kvinden, der bedst kan drage omsorg for sine børn?
Det tror jeg ikke.
Jeg tror faktisk, at fædrene er fuldstændig lige så gode til at drage omsorg for deres små børn.
Når moderen er færdig med at amme, hvis hun har gjort det, er fædrene fuldstændig lige så gode til det, som mødrene er.
Og der er det bare jeg siger som ligestillingsminister: Kunne man nu ikke i lidt flere tilfælde end i dag, få faderen til at tage børnepasningslorloven, efter at moderen har taget barselorloven?
KAD siger jo også ganske rigtigt, at kvinderne får et problem også med deres pensionsudbetaling, når det altid er dem, der tager orloven, og der mener jeg faktisk, at jeg har en forpligtelse som ligestillingsminister til at spørge: Mon ikke også, at fædrene kunne tage en større del af ansvaret og også en større del af orloven?
Det er sådan set det, der er mit budskab.
Til hr. Frank Dahlgaards spørgsmål om, hvorvidt ligestilling er vigtigere end hensynet til børnene: Børnene er det vigtigste, det er der ingen tvivl om.
Så spørger hr. Frank Dahlgaard
: Hvad med de forskellige barselordninger, der er i forskellige lande?
Hvad har de betydet?
Jeg vil sige, at i Norge, hvor man har lavet en ordning, hvor man lader pengene følge børnene, har det betydet et ordentligt tilbageslag for ligestillingen.
Der er færre kvinder, der er ude på arbejdsmarkedet.
Kvinderne tager lidt mindre uddannelse, end de har gjort, før den nye ordning blev indført.
Så faktisk har de ordninger, man har i Norge, betydet et tilbageslag for ligestillingen.