Villy Søvndal (SF), 2002-02-08:
I politik er det jo sådan ligesom i det øvrige liv, at man ofte vil være meget optaget af de børn, man selv sætter i verden.
Oprindelig er forslaget om at nedsætte et socialt råd i al beskedenhed mit forslag.
Det var det indtil en dag i påsken sidste år, hvor den nuværende statsminister pludselig kundgjorde på forsiden af Politiken, at når Venstre kom i regering, ville man nedsætte et råd.
Så langt, så godt.
Men det er jo en kendt sag, at det tit sker, at kopier bliver noget dårligere end originalen, og det synes jeg i høj grad er tilfældet med det forslag, vi har fået forelagt.
Jeg vil pege på tre punkter, hvor jeg synes, der er afgørende mangler. Det er ikke en feinschmeckerdiskussion om uafhængighed, det er nemlig helt afgørende.
Selvfølgelig kan man ikke have en regering, et departement, et ministerium, hvor de, der sidder til højre, går ud og anbefaler regeringens politik, og de, der sidder til venstre, går ud og kritiserer den.
Enhver, der har arbejdet bare én uge i et ministerium, ved, at det ikke lader sig gøre, så derfor er det en principiel diskussion.
Det er frihedens tanke over for styringens tanke, der støder sammen i den diskussion.
Frihedens tanke repræsenteres af forslagsstillerne i dag, og ønsket om at styre enhver bevægelighed i samfundet ytres fra højre side af Folketingssalen.
Det synes jeg må være ganske interessant for dem, der følger med i den politiske debat.
Der er nogle gange i debatten i dag blevet sammenlignet med Det Økonomiske Råd og dets uafhængighed, og det synes jeg er en rigtig god sammenligning.
Hvis forsamlingen skruer erindringen tilbage til september 1999, havde vi en ophidset diskussion for og imod Den Økonomiske og Monetære Union.
Alle ministerierne - Finansministeriet, Økonomiministeriet, Statsministeriet - gjorde det, som de skal, nemlig at understøtte regeringens politik, som var, at ØMU'en var en god ting.
Men pludselig en dag i august kom Det Økonomiske Råd på grund af sin uafhængighed med en rapport, der, så vidt
jeg husker, fortalte, at fordelene var små og tvivlsomme. Jeg husker, at nogle af de daværende ministrene og også nogle af de nuværende blev blåviolette i hovedet, for man kunne da ikke tillade sig at komme med sådan en rapport.
Men det viser jo lige præcis, hvilken styrke det er at have et uafhængigt organ, som er i stand til at sige tingene, som de ser dem, uden at skulle bøje dem i forhold til, hvad en regering ønsker, og det er altså også den principielle diskussion her. At være uafhængig giver frihed, når man skal vurdere, og når man skal gøre sig lang- og kortsigtede overvejelser, og det giver frihed til ikke kun at se begrænsninger, men også ressourcer.
Men hvorfor er det nu så vigtigt med et lovforslag og ikke bare et aktstykke i Finansudvalget
Men det er vigtigt at underkaste sagen en normal lovprocedure, for det betyder følgende: Man kan stille spørgsmål og få svar, og mange af de spørgsmål, der også er blevet stillet af andre partiers ordførere i dag, kan besvares i en normal procedure, hvor man stiller spørgsmål til lovforslag.
Men regeringen og dens helt faste støtteparti har valgt at sikre, at det ikke kommer til at ske i denne sag, og det er da tankevækkende.
Hvorfor må vi ikke få en normal lovbehandling med spørgsmål og svar?
Det kan foregå ekstremt
hurtigt
Jeg har været med til at vedtage lovforslag i dette Folketing i løbet af 2-3 dage, når det var nødvendigt, så det er ikke det, det drejer sig om.
Men regeringen har meget bevidst villet undgå en situation, hvor Folketinget fik lov til at stille spørgsmål, og hvor regeringen var tvunget til at svare, for det kunne formentlig blive meget ubehageligt på et senere tidspunkt. Det andet, man kan i en normal lovprocedure, er at indhente høringssvar. Nogle har f.eks. haft den misforståelse, at det nuværende narkoråd ikke indeholdt folk, der var misbrugere, eller folk, der arbejdede ude i felten, og alle de der misforståelser kunne jo have været afklaret under en normal lovprocedure.
Man kunne også have indhentet høringssvar fra dem, der er ude i den virkelige verden, og dem, det brænder på for, og spurgt dem: Hvordan vil I gerne have, det råd skal se ud?
Man kunne f.eks. have spurgt de hjemløse, de sindslidende, misbrugerne, de prostituerede og de, der arbejder med dem, og så ville man få en række gode svar og anbefalinger.
Men hvordan kan det være, at regeringen og dens faste støtteparti meget bevidst har valgt at undgå at få inspiration ude fra den virkelige verden ved at koble den sædvanlige høringsprocedure fra?
Er det, fordi de er så kloge i regeringen og dens faste støtteparti?
Det er jo klart, at man kan være så klog, at man ikke bliver beriget af inspiration udefra, det er der mange eksempler på, og er det dét, vi står med?
Er man simpelt hen så kloge og har så meget forstand på det her, at enhver type af inspiration udefra blot vil være et forstyrrende element?
Det tredje man får, når man følger den sædvanlige procedure,
Men det er regeringens valg, og vi skal nok kvittere for det.
Jeg vil sige til Venstres ordfører, at jeg tror, vi får
et voldsomt behov for at diskutere uafhængighed kontra afhængighed, frihed kontra binding.
Jeg synes, det er utrolig underligt, at netop denne regering, der har gjort et meget stort nummer ud af friheden, frihedens årti, frihedens århundrede tror jeg, gør sådan noget.
Man havde ikke brug for smagsdommere og sådan noget, og så kommer man med noget, der i den grad er toptunet som det, vi ser her.
Jeg forstår, at Dansk Folkeparti fuldstændig betingelsesløst og uden at vide, hvad det hele går ud på, synes, at det er en god idé.
Man må sige, at det må være dejligt for regeringen at have et støtteparti, der i den grad har givet op, også med hensyn til overhovedet at have et synspunkt.
Man støtter, bare fordi man ved, at det kommer fra den nuværende regering, og det må være dejligt for regeringen.
Men er det virkelig langtidsholdbart?
Fru Charlotte Dyremose pegede på, at det er vigtigt at kigge på den samlede indsats.
Det er jeg meget enig i, og den samlede indsats er jo bl.a. nødvendig, fordi opfattelsen af virkeligheden i verden er forskellig, alt efter hvem der tolker den.
Det er derfor, det er så afgørende i et demokratisk samfund, at der er en åben og fri debat, der ikke på forhånd formes efter det budskab, man gerne vil høre, og derfor er debatten om uafhængighed helt principiel. Jeg synes, at både fru Margrethe Vestager, hr. René Skau Björnsson og fru Line Barfod holdt nogle kloge taler, og dem skal jeg sådan set ikke kommentere yderligere.
Jeg vil bare sige til sidst, at jeg synes i virkeligheden, at de eneste, der har forstået regeringens budskab, er LO.
De har forstået, at vil man deltage her, skal man rose regeringen, og det er derfor, overskriften på forsiden er »LO-ros til regeringen«, for som de siger: »derfor bejler hun meget til socialministeren for at få plads«.
Kærlighed gør som bekendt blind, men demokrati forudsætter kritik, forudsætter debat og forudsætter forskellige opfattelser, der brydes, specielt når vi har at gøre med områder, der er så svære som dette.
Så er der meget brug for, at demokratiet får lov til at brydes med forskellige opfattelser, og at man lader være med på forhånd at forsøge at danne meninger og lave et roseforum, hvis hensigt er at rose regeringen.
Jeg kan godt forstå, at regeringen kan have det særlige behov, men det synes jeg man skal få opfyldt ved andre lejligheder.