Thorkild Simonsen (S), 1999-02-25:
Som det fremgik af statsministerens tale, så har regeringen siden 1993 iværksat en række initiativer, der skal fremme erhvervsudvikling, service og bosætning på landet, men især i yderområderne, herunder også på øerne.
Udviklingen i landdistrikterne er jo særlig interessant i en regional sammenhæng, da det er disse områder, der traditionelt har haft lavere indkomst end byområderne, og som også i perioder har været præget af fraflytning.
Indenrigsministeriet har fungeret som koordinerende ministerium i relation til denne indsats.
Målet har været og er fortsat, at der i landdistrikterne skabes en selvbærende udvikling, der ikke er baseret på øgede passive overførsler.
Inden for Indenrigsministeriets område vil jeg pege på, at vi siden 1994, som nævnt af statsministeren, har afsat 17 mio. kr. årligt til landdistriktspuljen.
Dertil kommer 5 mio. kr. til særlig vanskeligt stillede kommuner, der gennemfører udviklingsprojekter i de samme områder.
Projekterne spænder fra erhvervsudvikling og beskæftigelsesfremme over miljøforbedring og ressourcebesparelser til kultur- og fritidsaktiviteter.
En del af projekterne går på tværs af emneområder og vil generelt medvirke til at forbedre levevilkårene på landet. Herudover har vi nedsat Indenrigsministeriets Landdistriktsråd, som jeg har den ære at være formand for, og som består af tre repræsentanter fra landsbyforeninger samt syv personligt udpegede medlemmer fra forskellige egne af landet og af forskellig politisk observans.
Det er min vurdering, at landdistriktsgruppen er blevet et vigtigt forum for udveksling af synspunkter mellem landdistrikternes repræsentanter, regeringen, Folketinget og offentligheden.
Regeringen anser det også som nævnt for vigtigt, at der skabes en selvbærende udvikling i landdistrikterne, der ikke er baseret på øgede passive overførsler.
Men det er også vigtigt, at kommunerne og amtskommunerne får nogenlunde ensartede vilkår at arbejde under, uanset der faktisk er forskel i indkomsterne i de forskellige kommuner.
Jeg kan i hvert fald nævne, at de 40 fattigste kommuner i landet modtager alene 0,8 mia. kr. via den kommunale udligningsordning. Endvidere er der reserveret særlige midler til kommuner, som vurderes som særlig vanskeligt stillede og så til de mindre øer. Alt i alt er tilskuds- og udligningssystemet et ganske finmasket system, som sikrer, at en kommune eller amtskommune har et rimeligt økonomisk grundlag, og vel at mærke uanset at de ydre økonomiske omstændigheder kan være mindre gunstige.
Lad mig også nævne, at systemet er blevet udbygget ved en lov vedtaget her i Tinget lige før jul, der i tilknytning til udligningsloven etablerer en støtteordning, der kan bidrage til erhvervsudvikling og beskæftigelsesfremme i særlig vanskeligt stillede kommuner.
Støtteordningen medfører, at særlig vanskeligt stillede kommuner kan opnå tilskud til en medfinansiering, som kommunen selv skal kunne tilvejebringe ved gennemførelse af EU-projekter.
Indenrigsministeriet har siden 1997 udarbejdet regeringens årlige redegørelse til Folketinget for udvikling
i landdistrikterne.
Den aktuelle status for udviklingen er, at det går godt.
De seneste års positive udvikling er især kommet landdistrikterne til gode.
Siden 1994 har landkommunerne gennemgående haft en lavere månedlig ledighedsprocent end bykommunerne.
Desuden har kommunerne på landet i perioden fra 1980 til 1995 haft en højere gennemsnitlig årlig vækst i den disponible indkomst pr. indbygger end landet som helhed.
Endvidere har væksten i udskrivningsgrundlaget pr. indbygger i perioden fra 1990 til 1998 været højere i landkommunerne end i bykommunerne.
Udskrivningsgrundlaget pr. indbygger er således steget med 50,3 pct. i landkommunerne, mens det kun er steget med 39,2 pct. i bykommunerne.
Vi kan altså konstatere, at der er sket en udjævning - det har også været tilsigtet - af de økonomiske forskelle også før udligningen mellem land og by, i øvrigt parallelt med udjævningen mellem hovedstadsområdet og de øvrige regioner her i landet.
Et andet vigtigt område for landdistrikternes udviklingsmuligheder er den offentlige service.
Denne har stor betydning for familiernes ønsker og mulighed for at bosætte sig i landdistrikterne.
Desuden er den offentlige service med til at bestemme virksomhedernes konkurrencedygtighed og udviklingsmulighederne. Siden 1980 er der sket en betydelig indsnævring af forskellene i den kommunale service mellem kommunegrupperne.
Nu i 1998 er denne forskel faldet til 13 pct.
Nu er det jo ikke helt givet, at blot fordi man har højere udgifter, har man altid en høj service.
Det lavere serviceniveau i landkommunerne betyder imidlertid ikke nødvendigvis, at borgernes tilfredshed med den kommunale service på landet er mindre end borgernes tilfredshed i kommunerne i byerne. Indenrigsministeriet har i samarbejde med et konsulentfirma fået foretaget en analyse af den offentlige service på landet og i byerne.
Rapporten, der endnu ikke er offentliggjort, viser således, at tilfredsheden med den kommunale service ligger på næsten samme niveau, hvad enten det er by eller land.
Det er imidlertid vigtigt at understrege, at der er tale
om et fælles ansvar, der kræver indsats fra såvel centralt hold som fra det enkelte lokalsamfund, kommuner og amtskommuner, erhvervsliv m.v. For at understrege det fælles ansvar har jeg i 1998 sammen med formændene for KL og Amtsrådsforeningen udsendt en opfordring til de enkelte kommuner og amtskommuner om at udforme en kommunal og amtskommunal politik for landdistrikterne.
Det er naturligvis den enkelte kommune eller amtskommune, der bestemmer, hvordan det skal gøres.
Vi opstillede ikke i brevet konkrete retningslinjer for udformningen af landdistriktpolitikken, men lægger op til, at kommuner og amtskommuner beskriver målene og indsatsområder for udviklingen i landdistrikterne.
i 1999 gennemføre en undersøgelse af indhold og omfang af kommunal og amtskommunal politik i landdistrikterne, som selvfølgelig skal blive meddelt
Folketinget
Lad mig så til slut sige, at regeringen er meget opmærksom på udviklingen i regioner og udkantsområder eller yderområder, som også nogle kalder det.
Vi kan således også tilslutte os et forslag fra det tværministerielle udvalg fra 1997, som det fremkom med i sin betænkning om landdistrikternes udviklingsmuligheder.
Udvalget vurderede det hensigtsmæssigt, at der i forbindelse med lovarbejdet i almindelighed sker en skærpelse af opmærksomheden omkring lovforslagenes konsekvenser for landdistrikterne.
Regeringen finder dog ikke, at vejen for en sådan skærpet opmærksomhed bør være en bureaukratisk løsning i form af en obligatorisk ordning, hvor det er hvert enkelt lovforslag, der skal vurderes.
Men vi mener bestemt, at vi er positive over for den hensigt, der ligger i det forslag, der er fremme her i dag.
Forhandling