Majbrit Berlau (EL), 2005-04-27:
Det handler om bevidstgørelse af sundhedspersonalet, det handler om, at Arbejdstilsynet, bedriftssundhedstjenesten osv. er opmærksomme på en række problemer.
Jeg har svært ved at forestille mig, at en enkelt forskningsmedarbejder vil være i stand til at løfte den opgave.
Som hr. Naser Khader refererer, så har man jo i Norge gennemført et forsøg med at oprette et sådant center med nogle fine resultater, men det kræver altså en langt større indsats, hvis man skal nå gode resultater, end hvad en enkelt medarbejder kan yde.
Jeg vil derfor spørge, hvor seriøst regeringen egentlig ønsker at løse den her opgave, når man kun ønsker at afsætte en enkelt forskningsmedarbejder.
Det tror jeg ville være udtryk for en misforståelse af Det Radikale Venstres intentioner.
Mine intentioner er i hvert fald, at vi i højere grad forstår, at vi over for det pres, der er på vores sundhedsvæsen, og de udfordringer, vi står med folkesundhedsmæssigt, må tage pejling af, at vi har at gøre med et sæt særlige problemer, der har sit udspring i, at mennesker med en anden etnisk baggrund har en anden kultur og en anden tradition etc.
Det er sådan set det fokus, vi skal skabe.
Det gør vi jo ikke med denne ene stilling alene, ligesom vi ikke ville gøre det med et center med en årlig bevilling på 2,5 mio. kr. alene.
Det gør vi ved, at vi i de forskningsbevillinger, der er, i de løse ressourcer, der er i Sundhedsstyrelsen, i Statens Institut for Folkesundhed m.v., fokuserer på det her område.
Det er det, denne stilling skal bruges til.
Det er jo netop derfor, at jeg omtaler stillingen som en koordinationsstilling.
Men denne ene stilling skal så løse en række opgaver, som vi ved det har taget en større medarbejderstab i Norge at løse, og som selvfølgelig ikke engang – og det kender vi jo fra det norske samfund – har løst opgaven tilfredsstillende.
Det, der i virkeligheden er problemet ved denne her konflikt, er ikke nødvendigvis etnicitet, det er også et spørgsmål om socialt tilhørsforhold, det er også et spørgsmål om køn, og det er et fattigdomsspørgsmål.
Det er en lang række problematikker, som man er nødt til at sætte ind i et perspektiv.
At bede én person om at løse en så omfattende opgave, selv om det er i sparring med andre institutioner, mener jeg er uambitiøst, og jeg vil derfor igen bede regeringen om at tage forslaget til efterretning.
Så vil jeg tilkendegive, at vi i Enhedslisten også er enige i, at det er et meget lille budget, der er stillet op for det her forslag.
Vi kunne godt tænke os, at der kom et par millioner kroner oveni.
Jeg prøver bare på at sætte det her i perspektiv og sige, at den indsats, der skal til her, det fokus, der skal til her, er jo ikke gjort med en koordinatorstilling, ligesom det heller ikke ville være gjort med et center med en bevilling på 2,5 mio. kr.
Denne udfordring handler om, at vi i forhold til den viden, vi i øvrigt har i vores samfund, de ressourcer, vi har i vort samfund, fokuserer og forstår, at vi i den tid, vi lever i, har et sæt særlige problemer.
Det løses ikke ved, at man kasser det ind i en særlig boks og siger: Nu har vi købt aflad, nu har vi afsat en særlig bevilling, nu behøver vi ikke at tænke mere på det.
Nej, det løses ved, at alle de myndigheder, der er sat i verden på sundhedsområdet, helt bredt tænker det her perspektiv med.
Det er det, vi nu søger at fremme ved at lave den der koordinatorstilling, så den indsats skal jo ikke dømmes på den ene stilling, men dømmes på den samlede indsats.
Så ved jeg ikke, hvordan man har organiseret sig i Norge i øvrigt.
Vi kan jo alle sammen lave et fint center og slå et skilt op.
Hvis vi så i øvrigt tømmer alle mulige andre kasser, så kan man da sagtens lave sådan en show off-succes, men jeg kan ikke dømme den norske indsats.