Frank Aaen (EL), 2001-05-10:
Der er tale om særlove, der giver en lang række retssikkerhedsmæssige problemer, og vi ser den her lov om forbud mod besøgende i bestemte lokaler helt i forlængelse af den såkaldte rockerlov, som vi også klart afviste.
Lejeloven giver rig mulighed for at opsige lejemål, hvis lejer udviser en sådan adfærd, at andre beboere udsættes for uacceptable gener i form af fysisk og psykisk vold eller trusler herom eller generende støj.
For så vidt angår lejemål omfattet af erhvervslejeloven eller lov om leje af almene boliger, er der også rige muligheder for at smide en lejer ud på grund af generel utryghed, forråelse af miljøet i eller omkring ejendommen eller lignende, og en udlejer kan ophæve et lejemål, der benyttes til andre formål end det, der er aftalt.
Vi ser derfor ikke nogen grund til yderligere stramninger.
Der er rige sanktionsmuligheder.
Der er beboerklagenævn, og sager kan indbringes for boligretterne.
Det er en lovgivning her, der bygger på en meget vidtgående fortolkning af Højesterets dom fra august 1999, hvor Højesteret siger, at grundlovens § 79 ikke forhindrer, at der fastsættes regler ved lovgivning, som begrænser forsamlingsfriheden uden at være rettet mod en forsamlings meningstilkendegivelser, såfremt begrænsningen sker, siger Højesteret, til beskyttelse af andre væsentlige interesser, herunder andres liv og velfærd.
Det er meget vidtgående at sige, at det, vi her taler om, er i den kategori, og det er ikke uden grund, at Rigsadvokaten i sit høringssvar giver udtryk for, at bestemmelsen i § 1, stk. 4, hvor forbudsordningen søges afbalanceret over for den grundlovssikrede forsamlingsfrihed, vil kunne give anledning, som Rigsadvokaten siger, til en vis usikkerhed ved håndhævelsen.
Rigsadvokaten problematiserer også, om det vil være muligt at føre bevis for, at den besøgende vidste eller burde have vidst, at der var nedlagt et forbud.
Og det er uklart, hvordan de strafbare handlinger skal være fastslået.
I sit høringssvar foreslår Statsadvokaten, at det er en forudsætning for forbud, at de strafbare forhold på et eller andet tidspunkt bliver fastslået ved en advarsel, en bøde eller en dom.
Det tages der overhovedet ikke højde for i lovforslaget fra justitsministeren.
Det følger af bestemmelsen, at forbudet kan nedlægges, selv om strafbare handlinger ikke er fastslået ved dom.
Man kan altså få et forbud, uden at der er en dom.
I det hele taget er bestemmelsen om, at der gives mulighed for at forbyde besøgende på baggrund af en formodning om, at der er tale om en virksomhed, der systematisk indebærer strafbare handlinger, så upræcis, at det næppe er foreneligt med princippet om, at enhver er uskyldig, indtil det modsatte er bevist.
Formuleringen om, at der skal være tale om aktiviteter, som kan medføre ulemper og utryghed hos omkringboende, er efter vores opfattelse heller ikke så præcis, at man kan sige, at der er tale om en klar lovhjemmel til at gennemføre de foreslåede indgreb.
Konsekvensen af at vedtage de forslag, der er til behandling, vil være, at man kan få nedlagt forbud mod at modtage besøgende i sit hjem, man kan blive idømt bøde, man kan blive smidt ud af sin bolig uden at være dømt for noget som helst og uden, at domstolene har taget stilling til sagens indhold.
Derfor er forslagene her helt og aldeles uacceptable.