Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-04-29:
Nu skal man naturligvis ikke lade sig slå ud, bare fordi Europarådets menneskerettighedskommissær kommer forbi og giver sin karske og mere eller mindre uforbeholdne mening til kende om den danske udlændingelov, sådan som det skete sidste sommer.
Og det gjorde regeringen da heller ikke.
Selvfølgelig skal man heller ikke tage sig det for nær, når FN's Komité for Økonomiske, Sociale og Kulturelle Rettigheder siger det samme, sådan som det skete sidste efterår.
Heller ikke dengang sank regeringen på knæ for kritikken.
Og naturligvis er der heller ikke nogen særlig grund til at tage det alvorligt, når Institut for Menneskerettigheder her i landet efter at have analyseret en stribe konkrete sager konkluderer, at den danske lovgivning og den administrative praksis krænker den europæiske menneskerettighedskonvention på flere punkter.
Derfor afviste regeringen da også den kritik.
For selvfølgelig er der ikke noget at udsætte på den danske udlændingelovgivning og slet ikke på administrationen af den, det er klart.
Det bør den iranske kvinde, som i oktober sidste år blev udvist og havnede i et fængsel i Teheran, efter hun havde fået afslag på familiesammenføring med sin mand, måske også huske på.
For selvfølgelig kan myndighederne begå fejl.
Heldigvis for hende var daværende integrationsminister hr. Bertel Haarder ifølge avisen da også hurtig og gesvindt, og han fik fikset hendes opholdstilladelse i en fart.
Men er der nu alligevel ikke grund til at gøre en smule, bare en lille smule, ud af den kritik, som sidste år haglede ned over regeringen?
Kan det ikke tænkes, selv om det måske kunne være vanskeligt at tro på, bevares, at der måske kunne være noget om de konklusioner, som Institut for Menneskerettigheder er nået frem til?
Jeg er godt klar over, at denne regering har et endog meget anstrengt forhold til instituttet, men alligevel.
Selvfølgelig er det ikke rart at få stukket ni punkter i øjnene, hvor nøgleordene er: krænkelser, diskrimination og forskelsbehandling, ja, oven i købet usaglig forskelsbehandling.
Men tænk nu, hvis det faktisk var sådan, at dette forkætrede institut havde fat i noget?
Skulle der så ikke gøres noget ved det?
Efter vores mening i Enhedslisten er svaret klart: Jo!
Det siger vi ikke bare, fordi der er tale om juridiske knæbøjninger og alle mulige finurlige argumentationer, det siger vi, fordi der står mennesker bag alle disse sager, der står konkrete personer, som kommer ud for konkrete problemer, som f.eks. kvinden, der blev udvist til Iran.
Debatten i dag har langt hen ad vejen handlet om politiske uenigheder mellem os, der står bag forespørgslen.
Ja: Vi er hamrende uenige om udlændingepolitikken.
For Enhedslisten er det afgørende, at vi behandler alle mennesker som mennesker, der har rettigheder, herunder retten til at gifte sig med hvem de vil og blive boende i det land, de bor i.
Uanset hvem der er enig med hvem, så er målsætningen med denne debat om denne forespørgsel, at vi skal have fakta om virkeligheden på bordet: Hvad er konsekvenserne af udlændingeloven, og hvad er konsekvenserne af myndighedernes administration af den?
Meget i denne debat har tydet på, at der er behov for, at vi får de fakta på bordet, sådan at vi bagefter kan lave en lovgivning på udlændingeområdet, som både er anstændig og overholder de menneskerettigheder, som vi i andre situationer bryster os af at overholde.