Kim Behnke (FRI), 1999-11-16:
Tak til de to ministre.
Også tak til økonomiministeren for at hun kunne være her, der var jo lidt tvivl undervejs.
Jeg synes, det var vigtigt, at vi også fik økonomiministerens samlede vurdering.
For ifølge Jyllands-Posten i dag er der jo en kreds af europapolitikere i Socialdemokratiets Europaudvalg, der meget modigt erklærer, at: »Den forudser derfor«, altså denne gruppe, »at Danmark vil få større problemer end de øvrige lande med at tilpasse skatter og afgifter til europæisk niveau.«
Og det er jo rigtigt set.
For mens økonomiministeren over for Folketinget fortæller, at andre lande også har problemer med tilpasning af afgiftsniveauer, så er det naturligvis rigtigt.
Altså hvad angår Holland og Belgien, der jo har haft fri grænsepassage i ganske mange år, er der stadig væk forskel, specielt på chokolade og tobak, fordi der er afgift på chokolade i det ene land og tobaksafgift i det andet land.
Men fordi det kun er et enkelt varesegment, som sådan noget hedder, har det aldrig udløst de store problemer.
Hvorimod Danmarks situation er klart at være i disfavør.
Vi har benzinafgiften, som, hvad skal man sige, er drivkraften eller drivmiddel til, at man overhovedet bevæger sig af sted.
Så er der øllet, som jo for danskere, til trods for det stigende vinkomsum, jo stadig væk er en vigtig del af danskerens hverdag.
Så er der momsen.
Hvis man handler i Tyskland, har man for de fleste varer minimum 10 pct. at spare, men når det gælder fødevarer, ja, så er der en endnu større besparelse, al den stund at man har en differentieret moms i Tyskland.
Og derfor er der en meget lang liste, og den liste bliver jo altså længere den 1. januar 2004, i og med at spiritus og tobak kommer med i stigende omfang.
Til den tid vil en dansker fra det store udland kunne medtage 10 l spiritus og 800 cigaretter og blot hævde, at det er til eget forbrug, ligesom folk i øjeblikket kører trailervis af øl til Danmark, så længe det blot er til eget forbrug.
Det nuværende salg af øl i Tyskland udløser et tab for Danmark på 280 mio. kr. om året.
Og ud over, at det selvfølgelig er mærkeligt, at folk gider at køre helt til Tyskland for at købe øl, så er begrundelsen jo, at det kan betale sig.
Det er specielt, når det drejer sig om luksusøl, og specielt når man tager med i beregningen, at benzinafgiften finansierer turen, om man så må sige.
Men miljømæssigt er det jo hul i hovedet, at godt øl, der er produceret på et bryggeri i Århus, skal køres på lastbiler til Flensborg, hvorefter århusianerne skal køre i deres egen bil til Flensborg og transportere den samme øl tilbage.
Det er miljømæssigt hul i hovedet.
Og derfor burde det naturligvis være sådan også ud fra en miljøbetragtning, at vi sørger for at begrænse grænsehandelen mest muligt.
Men grænsehandel er ikke kun handel i forhold til Tyskland.
Grænsehandel er også grænsehandel i forhold til andre europæiske lande, og særlig efter 1. januar år 2004
må man forvente, at den handel kommer til at stige.
Der er det ikke kun et spørgsmål om, om folk vil køre til Tyskland efter tobak og spiritus, de vil ved at tage til Sydeuropa, Grækenland, Spanien osv., kunne købe de samme mærkevarer til under halv pris af, hvad de koster i Danmark, af den simple grund, at afgifterne dernede er meget små eller slet ikke eksisterende.
Og derfor vil vi få et grænsehandelsproblem ikke kun i forhold til Tyskland, men også i forhold til andre lande.
Så kommer smugleriet.
Det var skatteministeren jo ikke inde på, men spørger man i Told og Skat og ser de lister, der kommer, så vidner det jo om, at smugleriet er stigende, simpelt hen fordi de fangstladninger, man får ind, særlig fra Østeuropa, jo er enorme.
Det smugleri er der jo også en grund til.
Hvorfor går folk ned og indlader sig på noget så kriminelt som at købe smuglede cigaretter på en havnekaj?
Det gør de, fordi de synes, tobakken i de danske butikker er for dyr på grund af den høje danske afgift.
Så kommer der det problem, at danske butikker, særlig små butikker, kører til Tyskland og køber deres varer dernede, særlig chokoladevarer, på grund af at vi ikke bare har momsforskelle, men også en særlig dansk chokoladeafgift, og sukkervarer osv., og så sælger de varerne illegalt i danske butikker og unddrager sig dermed både moms og de danske punktafgifter.
Alt det kan vi stoppe, hvis vi vil.
Alt det kan vi nemlig stoppe, hvis vi sænker de danske afgifter.
Og vi har jo god erfaring med det.
Den erfaring er mest tydeligt kommet til udtryk, da vi fjernede parfumeafgiften, og da vi fjernede afgiften på cd'er, begge dele i øvrigt mere eller mindre med regeringens velvilje.
Men erfaringen fra de to produkter er, at i det øjeblik, afgifterne blev fjernet, var det samfundsøkonomisk en fordel, fordi handelen blev i Danmark.
Det var danske arbejdspladser, der solgte varerne, det var dansk momsomsætning, der udløste det, og det var danske butikker, der sikrede sig en omsætning.
Og derfor er det ikke kun et spørgsmål om at gå ind, som
begge ministrene var inde på, og tale om, at Danmark vil få et provenutab
Der er tale om, at ved at sænke nogle afgifter kan vi rent faktisk måske være i den heldige situation, at vi enten reducerer vores tab eller måske ligefrem samfundsøkonomisk tjener på det.
Skatteministeren var i et interview i JydskeVestkysten den 2. november 1999 jo langt mere konkret, end ministeren var i dag.
På det tidspunkt gav skatteministeren udtryk for, at staten mister mindre ved at sænke sine afgifter end ved at fastholde dem.
Og det er jo lige præcis det, som den gode Laffer på en serviet over for daværende præsident i USA, Ronald Reagan, gjorde opmærksom på.
Tager vi f.eks. spiritusafgiften, ja, på det tidspunkt, hvor den bliver fjernet, vil Danmark opleve et tab på 390 mio. kr., hvis vi sænker spiritusafgiften.
Hvis vi derimod opretholder den, ja, så vil statskassens tab være på 750 mio. kr.
Altså vi taber det dobbelte ved at opretholde afgifterne på det niveau, vi kender i dag, frem for at sænke dem.
Og derfor vil det også samfundsøkonomisk naturligvis være en god idé at få sænket afgifterne.
Kigger vi så lidt på, hvad der er regeringens håb, ja, så fornemmer man lidt, at man håber, at tyskerne vil sætte deres afgifter op, fordi det vil begrænse grænsehandelen til Tyskland, og så håber man på, at svenskerne vil sætte deres afgifter op, med det resultat at der er nogle svenskere der grænsehandler i Danmark, og dér er der jo tale om dobbeltmoral, for mens danskerne helst ikke må køre til Tyskland og købe afgiftsbillige varer,
så må svenskerne altså hjertens gerne komme til Danmark og lægge deres svenske kroner her.
Det går jo naturligvis ikke.
Enten går vi ind for, at borgerne frit kan handle, hvor de vil, med det resultat, at det altså er nogle andre landes statskasser, der tjener afgiftsprovenuerne, eller også går vi ind for at sænke de danske afgifter og beholder handelen i Danmark.
Kigger vi så lidt på, hvad det er for nogle konsekvenser, der ligger foran os, ja, så er det ikke sådan, at det kun er de afgiftsbelastede varer, folk køber.
For når danskerne alligevel er på udflugt til Flensborg en lørdag formiddag - har Grænsehandelsinstituttet godtgjort i deres rapport, som offentliggjort f.eks. i Børsen den 5. oktober i år - så bliver der købt for 260 mio. kr. helt almindelige fødevarer, sukker, mel og al den slags, for når man nu alligevel er af sted, så kan man lige så godt gøre sine indkøb ét samlet sted.
Det er altså danske detailhandlere, der mister omsætning, mister arbejdspladser, og det er den danske stat, der mister moms og andre afgifter. Det er dumt, at vi ikke gør noget ved det, og derfor er det vores opfattelse, at vi skal sætte et projekt i gang, sådan at vi får aftalt et forløb, der betyder, at den danske statskasse på den ene side sikrer de penge, det nu kan lade sig gøre at sikre, og at danskerne på den anden side samtidig også har udsigt til at få lavere priser.
Så siger skatteministeren i sin tale, at der jo også er tale om, at de danske butikker har for høj en avance, og at de danske producenter har for høj en avance, og så sammenligner man med Tyskland.
Men man er jo nødt til at erindre sig, at i Tyskland har man et marked på 80 millioner kunder, i Danmark har man et marked på 5 millioner kunder.
Og alt andet lige vil det jo altså være sådan, at det er nemmere at opnå nogle stordriftsfordele på et marked, der er så betragtelig større end det danske.
Så den argumentation synes vi ikke er nødvendig i den her forbindelse.
Hvis statsministeren var marketingsdirektør i en privat virksomhed, ville han blive fyret for at sige sådan noget.
Danskerne skal jo ikke bekræftes i, at det er godt, at de kører til Flensborg om lørdagen, og at de køber andre steder.
Danskerne skal have udsigt til, at nu får det snart en ende, og nu kan vi begynde at lægge vores forbrug i danske butikker.
Og derfor vil jeg gerne slutte med noget, der er konstruktivt, fremadrettet og sidst men ikke mindst overordentlig realistisk, oven i købet så realistisk, at det burde få regeringens opbakning.
Jeg skal fremsætte et forslag til vedtagelse på vegne af Frihed 2000, Venstre, Det Konservative Folkeparti og Dansk Folkeparti - og jeg kan forstå, at partiet CD også vil støtte det, når vi når til afstemning, men det kan fru Sonja Albrink selv redegøre for - og det lyder som følger: Forslag til vedtagelse
»Folketinget pålægger regeringen at gennemføre en udredning af omfanget og konsekvenserne af den nuværende og forventede stigende grænsehandel.
På baggrund af udredningen pålægges regeringen at fremlægge en handlingsplan til forhandling i Folketinget.