Mogens Andreasen (DF), 1998-10-22:
Trepartsforhandlingerne mellem regeringen, LO og Dansk Arbejdsgiverforening har jo dannet grundlag for arbejdsministerens fremsættelse af de lovforslag, vi behandler i dag.
Dansk Folkeparti opfatter forslagene som noget positivt og et skridt i den rigtige retning mod en løsning af en del af arbejdsmarkedets problemer, specielt i forhold til den store gruppe af tunge ledige, der til dato har vist sig vanskelige at få i arbejde.
Jeg mener, at opstramningerne i aktiveringen af de unge under 25 år er et vigtigt led i reformen, ligesom afkortningen af dagpengeperioden fra fem til fire år og afkortelsen af dagpengeperioden for 50-59-årige også er det.
Om udlændinges integration på arbejdsmarkedet vil jeg gerne sige, at Dansk Folkeparti er tilfreds med, at der nu stilles krav til udlændinge om at lære dansk.
Det er klart forudsætningen for, at flygtninge og indvandrere kan integreres på arbejdsmarkedet, og jeg finder det tilfredsstillende, at pengekassen lukkes, hvis viljen til at lære dansk ikke er til stede, for det vil jo samtidig understrege, at den pågældende udlænding ikke ønsker integration i det danske samfund, men alene ønsker forsørgelse af sig og sin familie og derfor ikke har grundlag for fortsat at opholde sig i Danmark.
Som jeg sagde i min indledning, er Dansk Folkeparti positivt indstillet over for regeringens udspil, men jeg går ud fra, at arbejdsministeren er klar over, at de lovforslag, der foreligger, på ingen måde er den endegyldige løsning på arbejdsløshedsproblemet.
Jeg har en stærk tvivl og skepsis over for arbejdsformidlingens evne til at gennemføre de intentioner om aktivering, der er indeholdt i lovforslagene.
Derfor tror jeg, det er nødvendigt at finde andre veje, f.eks. i form af en privatisering af arbejdsformidlingen eller en overførsel af opgaverne til andre organisationer.
Vi står i dag med ca. 200.000 ledige, som det, hvis arbejdsformidlingen fortsætter med at etablere kurser uden målretning mod arbejdsmarkedet, vil være umuligt at få i arbejde.
De vil simpelt hen ikke være interessante for virksomhederne.
Hvis vi i fremtiden skal nå den optimale nærhed af fuld beskæftigelse, er der noget, som regeringen har glemt i forbindelse med arbejdsmarkedsreformen, og spørgsmålet melder sig uvilkårligt: Er der arbejdspladser nok?
Har regeringen helt glemt, at virksomhederne belastes af så mange afgifter og administrative byrder, at konkurrenceevnen og investeringer i nye arbejdspladser er stærkt begrænset?
Jeg tror, regeringen ved det.
Den har selv pålagt virksomhederne disse byrder.
De skal fjernes, hvis vi skal opnå de nødvendige resultater ved gennemførelsen af arbejdsmarkedsreformen.
Vi bliver derfor nødt til at se på en lettelse på disse områder og specielt for små og mellemstore virksomheder, som er stærkt økonomisk presset og dermed ude af stand til nye investeringer.
Jeg er selvfølgelig tilfreds med, at der sker opstramninger i forhold til de lediges ret til selvvalg af arbejdsmarkedsuddannelser eller uddannelsesorlov.
Det må ligge helt klart, at uddannelserne skal være målrettet imod arbejdsmarkedet og ikke som hidtil blot være beskæftigelsesterapi.
Uddannelsen af voksenlærlinge i håndværksfag er vel nok det vigtigste af de elementer i reformen, som skal sikre, at der i håndværksvirksomheder ikke opstår flaskehalse, som medvirker til, at den enkelte virksomhed ikke er i stand til at udføre de opgaver, den har, og hvor der samtidig vil være en meget stor risiko for lønpres over for virksomheden.
Jeg skal til slut sige, at den positivitet, vi har over for arbejdsmarkedsreformen, udmunder i, at vi selvfølgelig under forhandlingerne i udvalget vil se på de ting, som vi kan enes om i udvalget at få forbedret og ændret undervejs. Vi har nogle bekymringer, specielt på AF-området, og de problemer håber jeg vi kan få løst under forhandlingerne i udvalget.