Søren Søndergaard (EL), 1999-04-16:
Jeg lyttede opmærksomt til udenrigsministerens tale, og jeg fandt ikke noget, som benægtede det, der efter vores opfattelse er kendsgerningen, nemlig at situationen i Kosova, situationen for kosovaalbanerne og situationen for hele regionen er gået fra slem til værre.
Vi er enige i, at nationalisterne i Serbien - og det er Milosevic, det er Draskovic, det er Seselj, og det er Arkan for nu at sætte nogle af navnene på - er dem, som bærer hovedansvaret for kosovaalbanernes lidelser.
Det er vi enige i.
Siden har vi været vidne til utallige overgreb på kosovaalbanerne: fratagelse af kulturelle rettigheder, lukning af albansksprogede skoler og universiteter og undervisningsanstalter, fængslinger af menneskerettighedsforkæmpere osv.
Og denne undertrykkelse resulterede til sidst i, at mange kosovaalbanere opgav den ikkevoldelige kamp under Rugova, som jo heller ikke fik nogen særlig støtte fra Vesten for at sige det mildt, og i stedet bakkede op bag UCK's væbnede kamp.
Med tilbagetrækningen af OSCE-observatørerne og NATO's bombardementer fik vi så en situation, der var endnu værre, end den var i forvejen, humanitært set, og den var slem nok, men også endnu mere kompliceret og næsten umulig at løse politisk set.
For det første en forværring af det internationale klima.
Jeg vil bare henvise til en udtalelse fra den russiske politiker Gajdar, som ingen vist bestemt kan beskylde for at være hverken socialist eller venstreorienteret eller antivestlig, som har forklaret, hvordan det her kan bidrage til, at en række stater nu vil forsøge at anskaffe sig atomvåben for i det mindste at have et eller andet forsvar mod Vestens og NATO's overlegne militære teknologi på alle andre områder. For det andet har vi set en forværring af situationen i Rusland.
Når man hører udenrigsministeren, og når man hører de officielle synspunkter, så er man meget bekymret over forholdet til Rusland.
Jeg er såmænd ikke så bekymret over forholdet til Rusland i første omgang.
Jeg tror såmænd nok, det skal lykkes at få købt Jeltsin og de andre til, at de ikke laver et eller andet, der er vældig dramatisk.
Men jeg er meget bekymret over forholdene blandt russerne.
For hvis man lader være med at stirre sig blind på forholdet til russerne, men ser, hvad der sker blandt russerne, så vil man opdage, at det, der sker i øjeblikket, er, at en ny generation af folk går ind som opbakning til ultranationalistiske synspunkter, og det vil på længere sigt komme til at betyde meget for vores forhold til Rusland.
For det tredje har vi set en næsten total nedkæmpelse i form af fængslinger, mordtrusler osv.
af den serbiske opposition
Det betyder, at de muligheder, der eksisterede for at have et kort i Serbien, et kort, som skulle spilles i forhold til at få Milosevic væltet og erstattet af et ikkenationalistisk styre, er blevet alvorligt svækket.
Og det er jo det eneste kort.
Der er jo ingen, der drømmer om, at NATO skal erobre Beograd.
Der er ingen, der drømmer om, at man skal erobre hele Jugoslavien.
Og derfor er forudsætningen for at få en ændring af situationen, at vi får et andet styre i Serbien, ikke at lave aftaler med Milosevic, men at få et andet styre, og det skal komme fra den ikkenationalistiske og demokratiske opposition, som desværre er blevet svækket.
Vi har for det fjerde flygtningene fra Kosova.
Jeg nævnte i min optakt risikoen for, at vi får et Kosova uden kosovaalbanere, og det er jo bestemt en kedelig ting.
Så har vi endelige for det femte, som jeg også nævnte i min første indledning, mord på ledende kosovaalbanere.
Og det synes jeg jo er en meget alvorlig ting med de mord, der er foregået, bl.a. på Bajram Kejlmendi, som er eller var menneskerettighedsleder i Kosova. Vi kender ham jo i Danmark fra Pantelicsagen, en sag, hvor vi oplevede, at Udenrigsministeriet desværre kom til at samarbejde med en fascistisk advokat i Beograd om at hævde, at de serbiske desertører stort set ikke fik nogen straf, hvis de blev sendt tilbage, og Bajram Kejlmendi var en af dem, som virkelig var med til at skaffe de rigtige oplysninger i Kosova.
Da bombardementerne gik i gang, blev han hentet af det serbiske sikkerhedspoliti og henrettet sammen med sine to sønner.
Og det er klart, at den slags ting kan ikke gøres om igen.
Den slags kan ikke bringes tilbage.
Det er centrale personer, der for altid ikke vil være der mere.
Ingen kan påstå, at disse negative konsekvenser af bombningerne kom som nogen overraskelse.
Der var advarsler fra Balkaneksperter, der var advarsler også fra venstrefløjen her i Folketinget, og det, vi så har hørt på det sidste som det nye, er, at der også var advarsler fra CIA til Clinton - det hævdes i hvert fald - og vi kan jo se, at den forhenværende forsvarschef, general Hillingsø, bliver ved med at insistere på, at der også var advarsler til det politiske system om, at en bombekampagne alene ville være meget vanskelig at vinde.
I den forbindelse er der jo så to spørgsmål, som trænger sig på: Hvad er forklaringen på, at man alligevel valgte at gennemføre bombekampagnen?
Og hvad er forklaringen på, at man valgte at gennemføre den på den måde?
Det var ikke politisk muligt.
Men hvis CNN's billeder har gjort, at stemningen vender, så viser det, at NATO's strategi er rigtig.«
Kan man virkelig forestille sig, at det er det her, der er baggrunden for den udvikling, vi har set; at man bombede, vel vidende at det ville føre til flygtninge, med det formål at få nogle billeder på CNN, der så kunne begrunde indsættelse af landstyrkerne?
Jeg ved det ikke, men det er bestemt en yderst besynderlig udtalelse fra Venstres ordfører, en ordfører, som jo i øvrigt støtter alt, hvad der er foregået her.
Der er en myte, der er opstået, nemlig den myte om, at alternativet til bomberne var at gøre ingenting.
Det var at sidde med hænderne i skødet.
Men det har jo ikke manglet på massevis af opfordringer i de sidste 10 år til at gøre noget, så vi aldrig var kommet i den situation, som vi står i i dag. I stedet må vi jo konstatere, at vi i en lang række tilfælde ikke alene har undladt at gøre noget, men også i nogle situationer har gjort noget, der var forkert: Anerkendelsen af Jugoslaviens opdeling uden nogen former for sikkerhed for, hvordan de etniske og nationale forhold ville blive.
Den holdning, vi også i Danmark indtog til de serbiske desertører, militærnægtere, som vi afviste og ønskede at sende hjem og dermed sendte et signal til befolkningen i Serbien om, at modstand mod Milosevic var ikke noget, som vi støttede.
Der er det, at Kosova ikke blev inddraget i Daytonaftalen, og der er den generelt manglende støtte til den demokratiske og ikkenationalistiske opposition i Serbien og den manglende støtte til kosovaalbanernes legitime kamp, en manglende støtte, der jo har været tilfældet helt frem til i dag.
Helt frem til i dag har det jo været tilfældet.
Vi husker jo sikkert alle sammen erklæringen fra EU-mødet i Cardiff, hvor man direkte opfordrede medlemslandene til at gå ind og lægge begrænsninger på støtten til UCK.
Men selv i den sene fase, vi har stået i i de sidste uger, har der været mulighed for at gøre andre og bedre ting
end det, der er blevet gjort
: Man kunne f.eks. have startet med at fjerne provokationerne fra Rambouilletaftalen.
Det er klart, at det er en helt oplagt provokation af et selvstændigt land, Serbien, FRY, at meddele dem, at NATO-tropper i tilfælde af en aftale ikke alene skulle have ret til at agere uhindret i Kosova, hvor myrderierne har fundet sted, men også skulle have ret til at fungere og operere uhindret i hele Jugoslavien.
Det er klart, at det er en provokation, som et land vanskeligt kan gøre noget ved.
Vi har den opfattelse, at man altså ikke slukker en brand ved at hælde benzin på bålet.
Hvis man gør det, ja, så er man enten ikke helt rigtig klog, eller også har man andre hensigter end at slukke branden.
Det er så baggrunden for, at vi under det her punkt vil fremsætte følgende:
Forslag til vedtagelse »Folketinget konstaterer, - at det var en fejl at anerkende Jugoslaviens opløsning uden en klar aftale om, hvordan de nationale mindretalsproblemer skulle løses, - at der siden 1992 i en lang række tilfælde er blevet afsendt forkerte politiske signaler til såvel befolkningen som regeringen i Restjugoslavien, f.eks. med afvisningen af at give asyl til de serbiske desertører og militærnægtere, - at det var beklageligt, at en ordning for Kosova ikke indgik i Daytonaftalen, - at der er blevet givet alt for lidt støtte til den demokratiske og antinationalistiske opposition i Serbien, - at der er sket en grov nedprioritering af støtten til de multietniske kræfter i hele regionen, - at der er sket en katastrofal negligering af kosovaalbanernes legitime krav om selvbestemmelse og mangeårige fredelige kamp for nationale og kulturelle rettigheder, - at der har været en total fejlvurdering af, hvilke konsekvenser luftbombardementerne af Restjugoslavien ville få, ikke mindst for civile kosovaalbanere og for den demokratiske opposition i Serbien. På denne baggrund opfordrer Folketinget regeringen til - at trække de danske fly ud af krigen mod Restjugoslavien, - at støtte den demokratiske og antinationalistiske opposition i Serbien, - at støtte retten til selvbestemmelse for Kosova, - at støtte initiativer til våbenhvile og forhandlinger, - at afvise indsættelse af en NATO-styrke i Kosova, - at arbejde for indsættelse af en fredsbevarende FN/OSCE-styrke i Kosova og - at forstærke det humanitære nødhjælpsarbejde under ledelse af FN.