runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 2002-11-14:
Den debat, som finder sted i dag, er vi glade for at SF har rejst, ikke mindst fordi vi har iagttaget noget, som vi i Enhedslisten faktisk opfattede som en ny linje over for det iranske regime.
En mere venligtsindet linje, som den nye danske regering var slået ind på.
Nu har jeg så lyttet godt til ministerens tale i dag, og der strammer han måske noget op på det.
Men vi mener, man går for vidt med hensyn til indrømmelser til regimet uden at have tilstrækkelig med fremskridt til at kunne dokumentere, at det er berettiget.
Det er derfor, vi er medforslagsstillere til det forslag til vedtagelse, fru Anne Grete Holmsgaard var på talerstolen og fremsatte.
Vi ønsker altså en noget skrappere kurs end den, regeringen er slået ind på.
Når man forsøger på at opbygge en argumentation om en angivelig reformvenlig præsident, må man altså sige, at det desværre ikke er mange resultater, der er nået.
Jeg har faktisk den bekymring, at det i virkeligheden går den anden vej.
Det anser jeg altså ikke for at være et signal om en kraftig forbedring.
Det anser jeg faktisk for at være et signal om, at det står stort set lige så slemt til, som det har gjort hele tiden.
Derfor vil jeg altså opfordre regeringen meget til at støtte det forslag, som SF og Enhedslisten har fremsat, for det er altså et mere præcist og bedre forslag, der trækker nogle linjer for, hvor langt man kan gå i forhold til et regime, hvis det fortsat ikke viser nogen skridt i den rigtige retning, skridt med substans.
Det mangler vi altså stadig væk at få leveret.
Så havde hr. Søren Krarup nogle besynderlige betragtninger om socialismens natur og lignende.
Jeg vil gerne understrege, at vi i Enhedslisten er modstandere af totalitære styrer, hvad enten de smykker sig med kristne eller islamiske eller socialistiske gevandter.
Og alle tre typer kendes historisk, også kristne.
Det tror jeg hr. Søren Krarup vil blive nødsaget til at indrømme.
Alle disse ideologier er blevet brugt og misbrugt til at smykke diktaturer med.
Det er der ingen undskyldning for, heller ikke hvis det gøres i socialismens navn.
Det skal socialismen heller ikke misbruges til.
Men vi er altså imod det.
Vi er imod det med samme styrke, hvad enten det er Irak, eller det er Iran.
Jeg har jo lagt mærke til, at dér er der altså forskellige standarder fra dansk side, fra USA's side, fra EU's side, afhængigt af, hvad det er for et regime, og hvilke interesser man p.t. har i forhold til det pågældende regime.
Med hensyn til Iran har man altså visse strategiske interesser i som en del af den globale alliance under ledelse af præsident Bush at have Iran med i folden, og så bliver man lidt slappere i koderne.
Det synes vi i Enhedslisten ikke er ordentligt.
Vi håber, at det giver stof til eftertanke i hvert fald hos ministeren, især hvis ministeren må erkende, at de oplysninger, han er fremkommet med om antallet af henrettelser osv., måske viser sig i virkeligheden at være alt for optimistiske.
Jeppe Kofod (S), 2002-11-14:
Først vil jeg gerne takke SF for initiativet til denne forespørgsel om regeringens politik i forhold til Iran.
Iran er jo, om noget land i verden, skyldig i grove krænkelser af menneskerettigheder og helt basale demokratiske frihedsrettigheder. Iran er et regime, der gentagne gange beskyldes for forbindelse med og sponsorering af international terrorisme og ulovlige programmer for masseødelæggelsesvåben. På trods af at præsident Khatami ved såkaldt reformvenlige kræfter kom til magten ved valget i 1997 og genvalgtes i 2001, er den menneskeretlige og demokratiske tradition i landet katastrofal.
Den reelle magt i Iran ligger som bekendt fortsat hos Ayatollah Khomeini og de konservative - undskyld - religiøse reformmodstandere.
Landet styres reelt af en fundamentalistisk sharialovgivning.
Ifølge bl.a. Amnesty International er der daglig voldsomme overtrædelser af menneskerettighederne, f.eks. fra piskeslag for selv små forseelser til egentlig stening af utro kvinder.
Alene de første 9 måneder af 2002 er ifølge menneskerettighedsorganisationer 182 mennesker blevet henrettet uden retfærdig rettergang.
Det er derfor meget svært at se, at Khatamis såkaldte reformvenlige kræfter overhovedet har haft nogen betydning i landet, og derfor har vi også set tusinder af iranske studenter på gaderne i Teheran og andre steder demonstrere mod både Khatami og selvfølgelig mod den åndelige leder Khomeini og hans styre.
Derfor er det jo også med nogen bekymring, at vi som Socialdemokrater konstaterer, at den danske regering og EU i stigende grad alene satser på dialogen med de såkaldte reformvenlige kræfter og derfor skrinlægger dialogen med andre dele af den iranske opposition.
Det er simpelt hen ikke acceptabelt, og vi mener, at der er grund til at minde regeringen om Folketingets dagsorden nr. D 17 af 14. november 1996, der klart pålægger regeringen at føre dialoger med grupperinger, der arbejder for demokrati og menneskerettigheder, hvilke man som sagt kan tvivle på at reformfløjen i virkeligheden gør.
Ligeledes beklager vi, at EU ikke, som man plejer, fremlagde en resolution ved FN's generalforsamling i år, og at man ej heller ved FN's Menneskerettighedskommission tidligere på året fik vedtaget EU's resolutionsforslag om den kritisable menneskerettighedssituation i Iran.
Det er simpelt hen for ringe.
Vi vil derfor stærkt opfordre den danske regering til at arbejde for, at resolutionerne fremlægges og vedtages næste år.
Niels Helveg Petersen (RV), 2002-11-14:
Jeg vil gerne sige tak til udenrigsministeren for en udmærket redegørelse, som jeg i alt væsentligt er enig i.
Det forholder sig sådan, at vort forhold til Iran jo er præget af et grundlæggende dilemma.
På den ene side er en helt utilfredsstillende situation på menneskerettighedsområdet, helt utilfredsstillende fremskridt på menneskerettighedsområdet, frastødende afstraffelsesformerog undertrykkelse.
Det hører med til billedet, at præsteskabet jo ikke kun udøver politisk magt i Iran, men også sidder på store dele af den økonomiske magt.
Der er her en sammenvævning af politisk og økonomisk magt samlet i præsteskabet, som gør, at økonomiske reformer måske er endnu vanskeligere end politiske reformer.
Alt dette taler selvfølgelig for en meget kritisk holdning til Iran.
På den anden side er det i Iran så tydeligt, at der findes stærke reformkræfter, og at der i befolkningen er et ønske om at komme væk fra den nuværende situation.
Det er bl.a. illustreret ved disse døgns studenterprotester, som jo er et interessant træk, som tydeligt markerer, at der i Iran er kræfter, som ønsker andre forhold end dem, der bydes i øjeblikket. Vi skal altså afveje vort forhold til et land, hvor der på den ene side er undertrykkelse, frastødende afstraffelsesformer og almen undertrykkelse af menneskerettighederne, men på den anden side også stærke og tilsyneladende stærkere og stærkere reformkræfter.
I den situation er det rigtige at indlede eller fastholde dialogen med regeringen og at forsøge at påvirke.
På dette grundlag kan jeg erklære mig enig med udenrigsministeren i hans redegørelse og også tilslutte mig det forslag til vedtagelse, som er fremsat.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-11-14:
Jeg synes, at ministeren gav et lidt forkert billede af debatten i sin indledning, hvor han sagde, at der var to muligheder: enten havde man dialogen, eller også smækkede man døren i og lod bare Iran køre ned ad slisken.
Det er jo ikke de to alternativer, der ligger i diskussionen her i dag. Det, vi har haft en debat om, er jo helt præcis den dialog, der er - hvor går grænserne for den, hvilke krav skal stilles? - og det, vi har lagt vægt på, og det er derfor, vi er medforslagsstillere til det forslag, fru Anne Grete Holmsgaard fremsatte, er, at der bør være nogle præcise krav, således at det ikke ender med en glidebane, og således at det ikke ender med, at præsteregimet trækker os rundt i manegen, uden at der opnås fremskridt.
Efter min opfattelse er det dér, debatten står.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2002-11-14:
Jeg vil godt sige, at jeg var glad for, at udenrigsministeren understregede det, der står i den sidste pind i vedtagelsen fra regeringen m.fl., om, at relevante repræsentanter fra oppositionen også er demokratiske kræfter uden for Iran, altså ikke kun i Iran.
Jann Sjursen (KRF), 2002-11-14:
Udenrigsministeren bragte her til sidst i sin svartale spørgsmålet om dansk bistand til Egypten ind i billedet og også de underretninger, der er givet til Folketingets Udenrigsudvalg om det danske støttebeløb.
Men det kan vi jo komme tilbage til ved en anden lejlighed.
Per Stig Møller (KF), 2002-11-14:
Jeg takker for den brede tilslutning til tiltrædelsen af associeringsaftalen mellem EU og Den Arabiske Republik Egypten.
Det er klart, at når man indgår i en sådan samarbejdsaftale, som lægger så megen vægt på menneskerettighederne, er det da rimeligt nok, som hr. Albrechtsen gjorde, at sige: Jamen hvad har vi gjort i forvejen?
Vi håber på igennem det her at få et stærkere værktøj til at fremme menneskerettighederne i Egypten, fordi det nu eksplicit fremgår, at der skal etableres en regelmæssig politisk dialog mellem EU og Egypten.
Det fremgår jo, at man skal bygge denne dialog på menneskerettighederne og demokratiske principper.
Som det vil være Udenrigsudvalget bekendt, har jeg jo efter en samlet vurdering af situationen i Egypten nedsat støttebeløbet fra den danske bistand til Egypten i 2002 og 2003.
Men det er mit håb, at Egypten gennem den her aftale kommer bedre med i den demokratiske udvikling.
Det giver et positivt signal over for Egypten og over for det sydlige middelhavsområde i sin helhed.
Det er jo et meget væsentligt område, og som hr. Keld Albrechtsen har ret i, går alting ikke, som det skal, i den del af Middelhavet.
Derfor er det meget væsentligt, at vi har
en middelhavsdialog, at vi i EU har jævnlige møder med middelhavslandene for at få skabt en udvikling på begge sider af Middelhavet også økonomisk, så vi ikke har den økonomiske katastrofe i det sydlige middelhavsområde, som jo skaber problemer i det nordlige middelhavsområde og vil blive større og større med tiden. Derfor er disse associeringsaftaler meget væsentlige, fordi de forhåbentlig kommer til at betyde en økonomisk udvikling, en social udvikling og også en demokratisk udvikling på den anden side af Middelhavet hos EU's nærmeste naboer.
Derfor tror jeg, at disse aftaler har betydning.
Overholdelse af de demokratiske principper og respekt for menneskerettighederne udgør jo hjørnestenen i aftalen.
Derfor tror jeg, at vi her har et godt instrument, et instrument, vi har brugt i andre lande, men jo selvfølgelig ikke med den store succes endnu.
Men de økonomiske sider, de politiske sider og menneskerettighedssiderne må forenes for at få sikret, at den sydlige del af Middelhavet ikke bliver et stadig dårligere stillet område, som vil skabe større og større usikkerhed og utryghed på tværs af Middelhavet mellem Nordafrika og Europa.
Det er disse aftalers formål at undgå, at splittelsen og kløften bliver dybere og dybere, men at få bragt den sydlige del af Middelhavet op på et højere niveau i samarbejde med menneskerettigheder og demokrati.
Jann Sjursen (KRF), 2002-11-14:
Jeg skal blot tilkendegive, at Kristeligt Folkeparti kan støtte det fremsatte beslutningsforslag.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-11-14:
I den her associeringsaftale står jo den passage, som også er almindelig i de øvrige associeringsaftaler og alle middelhavsaftalerne, nemlig at landene skal overholde menneskerettighederne og de demokratiske principper.
Og så står der, at en manglende overholdelse af aftalens væsentlige elementer vil kunne føre til en suspension af aftalen.
Hvis det nu skulle tages for pålydende, ville det jo være nødvendigt for EU at indgå i en ganske kraftig diskussion med Egypten om forbedringer af de demokratiske forhold og menneskerettighederne. Det har man mig bekendt ikke gjort.
Den eneste situation, som jeg umiddelbart kan komme i tanker om, hvor man har forsøgt at håndhæve menneskerettighedsklausulen i en associeringsaftale, er over for den palæstinensiske selvstyremyndighed.
Man har ikke gjort det over for Israel, man har heller ikke gjort det over for Egypten.
Og det finder vi altså i Enhedslisten er så utilfredsstillende, at vi ikke vil støtte aftalen, for vi synes simpelt hen ikke, at man kan skrive under på så højtidelige erklæringer om respekt for menneskerettighederne og så fuldstændig undlade at håndhæve dem.
Ja, det er muligt, at man rent faktisk har gjort det indholdsmæssigt over for Tyrkiet, men det er jo en lidt anden situation, eftersom Tyrkiet er et kandidatland.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2002-11-14:
Det sidste vil jeg gerne have strøget i referatet.
Jeg vil gerne sige på SF's vegne, at vi kan tilslutte os forslaget.
Jacob Buksti (S), 2002-11-14:
Jeg skal blot tilkendegive, at Socialdemokratiet i lighed med, hvad der har været tilfældet ved andre EU-Middelhavs-associeringsaftaler, kan støtte forslaget, og jeg skal samtidig hilse fra den radikale ordfører og sige, at det også gælder Det Radikale Venstre.
Thor Gunnar Kofoed (V), 2002-11-14:
Som sagt er B 30 en af de mange associeringsaftaler, EU laver med de lande, De Europæiske Fællesskaber grænser op til, og i dette tilfælde er det Den Arabiske Republik Egypten.
Derfor er det for Venstre og De Konservative vigtigt, at vi får vedtaget denne aftale, der jo omhandler forhold som politisk dialog, frie varebevægelser, etablering og levering af tjenesteydelser og kapitalbevægelighed, økonomiske samarbejder og dialog og samarbejde om sociale anliggender, finansielt samarbejde og institutionelle anliggender.
Det er meget vigtigt, at vi får denne aftale vedtaget, selv om der kan være visse ting, der kan være uenighed om.
Derfor vil jeg på Venstres og De Konservatives vegne stærkt anbefale, at vi stemmer for B 30.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2002-11-14:
Jeg synes, at jeg kan konstatere en bred enighed om, at der skal køres med to midler i dialogprocessen.
Det ene er en dialog med demokratiske kræfter i Iran og demokratiske kræfter uden for Iran.
Det andet er, at man hele tiden fastholder presset, således at man på ingen måde tilkendegiver, at man vil acceptere krænkelser af menneskerettighederne, og at man nøje monitorerer, så man også er i stand til at se, om der rent faktisk er fremskridt i den proces, og dermed også er i stand til på det grundlag inden for overskuelig tid at sige, om man vil føre dialogen videre, fordi man tror på og kan se, at den rent faktisk fører til det, man ønsker med den, eller om man bliver nødt til at standse den.
I den forbindelse vil jeg gerne trække det frem, som udenrigsministeren selv sagde, og som også hr. Niels Helveg Petersen kom ind på i sit ordførerindlæg, at situationen jo er den, at præstestyret ikke kun har den politiske magt, præstestyret har faktisk også en meget stor økonomisk magt. Og det betyder jo, at det alt andet lige er meget vanskeligt
at føre en dialog, der fører til resultater, fordi præstestyret har formået at komme frem til denne her situation, hvor de altså sidder med den reelle magt på to sider og dermed faktisk har i deres magt at misbruge dialogen, hvis de ønsker det.
Noget af det forfærdeligste, der kunne ske, er, hvis vi fører en dialog, som vi gerne vil føre, at det positive mulige udkomme af den bliver fuldstændig overrulet af et misbrug fra præsteskabets side.
Vi er meget klar over, som udenrigsministeren sagde under en sidste redegørelse her, at FN's Menneskerettighedskommission jo ikke nødvendigvis altid er let at have med at gøre, fordi der i den også sidder lande, som er dybt udemokratiske.
Så det, vi lægger vægt på, er, at udenrigsministeren sagde, at Danmark vil søge at opnå et flertal.
Jeg vil sige, at hvis det nu skulle mislykkes, bl.a. på grund af de meget udemokratiske lande, der også sidder i Menneskerettighedskommissionen, er det i hvert tilfælde vores håb, at Danmark på anden vis vil arbejde meget stærkt for at fastholde en stærk kritik, sådan at det her ikke bliver en ubalanceret gang, hvor kritikken bliver så nedtonet, at dialogen i virkeligheden ikke giver nogen mening og faktisk ikke har nogen chance for at føre til nogen resultater.
Med de præciseringer, udenrigsministeren kom med i sidste omgang, hvor jeg helt klart opfatter det sådan, at demokratiske kræfter i NCRI ikke er dømt ude i en fortsat dialog, og at vi lægger vægt på at forstå det her som et spørgsmål om, at dialogen ikke alene skal føres i Iran og selvfølgelig må have vægt dér, men også med de kræfter, der er uden for Iran, så kan jeg sige, at SF kan stemme for det af et bredt flertal fremsatte forslag til vedtagelse.
Jeg vil gerne sige tak til både udenrigsministeren og til ordførerne.
Jeg synes, der er grund til at samle lidt op.
Det er helt tydeligt, at der er en bred holdning, hvor man siger: Ja, vi skal nu prøve med den åbning, der er ...
Per Stig Møller (KF), 2002-11-14:
Det behøver der såmænd ikke, for det bliver ganske kort.
Demokratiske kræfter er aldrig dømt ude, uanset hvor de er i verden.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2002-11-14:
Jeg skal blot på Dansk Folkepartis vegne meddele, at vi kan tiltræde og støtte forslaget.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2002-11-14:
Når SF har rejst denne forespørgsel, skyldes det, at udviklingen i Iran fortsat er præget af særdeles alvorlige krænkelser af menneskerettighederne.
Samtidig har Danmark og EU besluttet, at man efter flere års pause igen vil indlede en dialog med Iran.
Vi er i SF ikke imod en kritisk dialog.
Vi finder, at en kritisk dialog kan være et rigtigt middel til at fremme fremskridt i et land, her konkret Iran.
Hvis en dialog skal føre til forbedringer, er det imidlertid overordentlig vigtigt, at dialogen foregår på så klart et grundlag, at der ikke kan herske tvivl om, at dialogen er betinget af, at der sker konkrete fremskridt i menneskerettighedssituationen i Iran.
Det må samtidig være klart, at en fortsættelse af dialogen må være betinget af, at man rent faktisk kan konstatere fremskridt. Den situation, dialogen nu indledes under, er på mange måder særdeles kritisk.
For det første kan vi gennem rapporteringer fra bl.a. Amnesty International og fra UNCT, Verdensorganisationen mod Tortur, men også fra pressen konstatere, at menneskerettighedssituationen er ganske forfærdelig, og, i hvert fald som vi oplever det, uden egentlige fremskridt.
Der er fortsat tale om massiv undertrykkelse af menneskerettighederne: fængslinger af kritikere, fængslinger af journalister, arrestationer og forhør af parlamentsmedlemmer, lukning af aviser, undertrykkelse af kvinder, manglende rettergang med almindelig fair behandling, grusomme og ofte offentlige henrettelser, herunder steninger, anvendelse af tortur og af hemmelige fængsler.
For det andet står vi i en situation, hvor det her i foråret mislykkedes at få vedtaget den ellers årlige resolution i FN's Kommission for Menneskerettigheder, der kritiserer Iran, og i forbindelse hermed også en fortsættelse af overvågningen af menneskerettighederne i Iran.
Det signal, der hermed blev udsendt, kan naturligvis anvendes af styret i Iran i dets propaganda til at udlægge den nuværende situation som en, hvor den internationale kritik er på retræte og måske er ved at blive erstattet af dialog uden sideløbende kritik. Ja, der er vel næppe nogen tvivl om, at Vogternes Råd, der jo er de egentlige magthavere i Iran, og andre reaktionære kræfter vil bruge denne situation til det yderste med denne udlægning.
For os at se er det derfor helt klart, at dialogen må følges med en sideløbende meget skarp kritik.
Besvarelse
Jeppe Kofod (S), 2002-11-14:
Jeg må sige, at jeg studsede en anelse over hr. Troels Lund Poulsens tale, specielt når man omtaler den såkaldte antiamerikanisme, hvor hr. Troels Lund Poulsen bagefter går ind i en argumentation for, hvad USA har gjort gennem tiden; det er mange gode ting, som vi vel hurtigt kan blive enige om.
Men skal jeg forstå det sådan, at det ikke er tilladt at sætte spørgsmålstegn ved nogle af de doktriner og den politik, som Bushadministrationen står for?
Det er jo det, som har været diskussionen.
For det vil være undergravende for hele folkeretten, hvis de får magt, som de har agt. Det synes jeg at jeg gerne vil spørge Venstres ordfører om, for det lød, som om det bare var sådan en fuldstændig hundrede procent lovprisning af Bushadministrationen, og det synes jeg der er grund til at være bekymret over.
Keld Albrechtsen (EL), 2002-11-14:
Jamen jeg synes simpelt hen ikke, hr. Troels Lund Poulsen besvarer mit spørgsmål.
Det, jeg ønsker at få at vide, er, hvordan det forslag til vedtagelse, der ligger på bordet, skal tolkes i forhold til USA's politik.
Vi ved jo, at USA allerede på forhånd har meldt sin mistillid til våbeninspektørerne.
Vi må forvente, at USA vil gøre, hvad de kan for at sabotere et resultat, som vil kunne føre til en fredelig løsning, for vi ved, at USA i øjeblikket er ved at bygge styrkerne op og gøre dem klar til en krig.
Der synes jeg ikke, forslaget til vedtagelse overhovedet forholder sig til, om Danmark skal støtte et sådant krigsprojekt, eller om Danmark skal gøre alt, hvad vi overhovedet kan for at undgå, at det fører til en krig.
Det synes jeg er det afgørende spørgsmål i den her debat, og der synes jeg ikke, det er tilfredsstillende, at man så lægger et forslag til vedtagelse på bordet, som intet siger om det afgørende spørgsmål: Krig eller fred?
Troels Lund Poulsen (V), 2002-11-14:
Jeg vil gerne starte med at sige til hr. Keld Albrechtsen i forbindelse med udfaldet mod den såkaldte venstrefløj, at det, jeg nævnte, var, at jeg synes, det er meget vigtigt, at man også anerkender, at USA har støttet op om at skabe fundamentet for at få en resolution i Sikkerhedsrådet, som er bred, og dermed har bortvist de bekymringer, der har været i offentligheden og hos bestemte partier om, at USA ville gå alene i en aktion mod Irak.
Det er det, jeg har glædet mig over fra Folketingets talerstol i dag.
Jeg synes, der er god grund til at fastslå, at USA har valgt samarbejdets kurs, har valgt at samarbejde med Sikkerhedsrådet og med FN-systemet, og det synes jeg der er al mulig grund til at rose USA for i dag.
For så vidt angår hr. Jeppe Kofods bemærkning, om man ikke må være kritisk over for USA, vil jeg sige: Jo, jeg synes, der er god grund til at være kritisk over for alle lande i verden.
I forhold til den såkaldte Bushdoktrin er det jo ikke den, der er til debat her i dag i Folketingssalen.
Det, der er til debat i dag,
er Irakresolutionen.
Der vil jeg sige, at jeg synes, det er meget, meget vigtigt, og det er vigtigt for Venstre at understrege, at det er FN-mandatet, som skal gælde i forhold til en aktion mod Irak.
Det er den kurs, der er lagt.
Det er også det, som jeg vil sige til hr. Holger K.
Nielsen
Nu er det altså vigtigt, at FN's våbeninspektører får en uhindret adgang til at kontrollere, hvad der er i Irak.
Der er jo gentagne forlydender om, at der er noget at komme efter.
Men nu må man jo få det afklaret, og så venter vi selvfølgelig på at få den afklaring, inden vi skal tage stilling til det ene og det andet.
Men nu skal FN's våbeninspektører ind.
Det er glædeligt.
Det skal vi glæde os over.
Det har vi kæmpet for i lang tid, og nu sker det.
Holger K. Nielsen (SF), 2002-11-14:
Hr. Troels Lund Poulsen hævdede, at jeg citerede forkert fra den pågældende artikel i New York Times.
For der er ikke den helt klare enighed, som man vil gøre det til.
Der er forskellige fortolkninger af det.
Så vil jeg igen spørge partiet Venstre: Deler Venstre den kritik af Hans Blix, som Richard Perle er kommet med, hvor en af høgene i den amerikanske administration går direkte ud og sætter spørgsmålstegn ved kompetencen og evnerne hos lederen af FN's våbeninspektører?
Hvorfor gør de det?
Fordi man må regne med, at USA nu bruger alle midler for at få den krig, de vil have.
Og hvis nu Hans Blix måske er for blød og ikke kommer tilbage med det resultat, de regner med, vil de have muligheden for allerede nu at diskreditere ham.
Men jeg vil godt høre, om partiet Venstre, som jo er Danmarks regeringsparti i øjeblikket, kan dele Richard Perles kritik af Hans Blix?