runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Stig Møller (KF), 2000-05-26:
Når hr. Arne Melchior prøver at lave historieundervisning heroppefra, skal den også være rigtig.
Man vidste ikke, præsident Waldheim havde været SS'er, da han blev valgt, men da det blev kendt, boykottede man Waldheim ved at sige, at man ikke ønskede at modtage besøg af ham.
Men det, vi gør nu, er at sige, at fordi 26 pct. af Østrigs vælgere har stemt på et parti, som har sagt ting, vi
ikke bryder os om, og som er afskyelige,
straffer vi alle 100 pct., og det er da ikke noget, man gør.
Hvis nogle inden for en trosretning begår en forbrydelse, siger vi jo ikke, at alle inden for den trosretning er forbrydere.
Men det er altså det, man i virkeligheden gør i Østrigsagen, fordi man siger: Vi vil ikke anbefale nogen østriger til internationale stillinger, fordi 26 pct. har stemt på et parti, vi ikke bryder os om.
Det er det, der gør forskellen til Waldheimsagen, for her var det kun Waldheim, man ramte ved ikke at ville modtage ham. Det afgørende er altså, hvordan vi kommer ud igen.
Man kunne acceptere kommunisten d'Alema, det var i orden på trods af kommunisternes forbrydelser, men hvad nu, hvis Berlusconi bliver valgt ved Italiens næste valg?
Hvad skal man så gøre?
Sådan kan man blive ved
, så mon ikke hellere vi skulle sige, at det her det var en svipser, og nu afslutter vi den.
Nogle skal jo tage initiativet til at afslutte den, og det kan Danmark så gøre.
Arne Melchior (CD), 2000-05-26:
Jeg synes, hr. Per Stig Møller er ude på et uholdbart grundlag, når han siger, at man ikke boykottede østrigerne, da hr. Waldheim var præsident.
Hr. Waldheim var demokratisk valgt præsident i Østrig, og ved at afvise folkets valg af præsident boykottede man selvfølgelig østrigerne helt på samme måde, som man gør nu. Så vil jeg gerne sige, at jeg forstår selvfølgelig hr. Frank Dahlgaard og til en vis grad også hr. Sjursen, når de
støtter det foreliggende forslag, for de er jo ude på, at Danmark skal gå enegang i mange sager
Men vi er altså mange andre, som mener, at enegang skal man kun gå, når det er absolut nødvendigt for varetagelsen af vitale danske interesser, men at disse interesser i øvrigt varetages bedst i fællesskab i de alliancer og de sammenslutninger, som vi frivilligt har tilsluttet os, som vi har gavn af at være med i, og som det er en fordel for os at holde sammen om.
Jeg synes, en udenrigsminister også skal være et stykke af en diplomat, og en diplomat skal en gang imellem kunne tie stille.
Det er også en del af opgaven og en del af kunsten.
Desuden er der ikke nogen, der kan være i tvivl, for statsministeren har gentagne gange udtalt sig offentligt om denne sag i de sidste par uger over for langt flere gange hundredetusinde mennesker, end der lytter til debatten i dag - al ære i øvrigt til DK4, fordi de så trofast transmitterer herindefra.
Der er ingen i dette land, der er i tvivl om, hvad statsministeren, regeringen og Folketingets flertal mener og gør i denne sag, så der er ingen grund til at trække debatten yderligere ud ved at fritte ministrene til at gentage det, de har sagt adskillige gange før.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-05-26:
Jeg tager kun ordet, fordi jeg er dybt overrasket over, at udenrigsministeren ikke tager ordet.
Jeg ved godt, at udenrigsministeren normalt ikke tager ordet, når vi har et beslutningsforslag til anden og sidste behandling.
Men regeringen er altså både i går og i dag talrige gange blevet opfordret her fra Folketingets talerstol til at tage ordet og redegøre for denne sag, så både den undrende befolkning og vi undrende folketingsmedlemmer kan få at vide, hvad der sker.
Der er flere af de ordførere, der ikke vil støtte forslaget, som direkte har henvist til bevægelse i sagen og direkte har lagt deres afvisning af forslaget i hænderne på regeringen med henvisning til, at der jo sker nogle forskellige ting.
Men så må det da også være muligt for Folketinget, når vi skal træffe beslutning i en sådan sag, at få at vide, hvad det er for en bevægelse.
Jeg må virkelig sige til udenrigsministeren, at så mange opfordringer om at komme på talerstolen bør ikke siddes overhørige.
Tag dog ordet og forklar som et mandfolk, hvor sagen står, så vi kan komme videre.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-05-26:
Jeg føler, at partiet Venstre har en ganske alvorlig sag her, og det tror jeg også Venstres mange vælgere har.
Her har 14 lande kastet sig over det 15., og det er jo i substansen en EU-aktion.
Her kunne man vise fra Venstres side ved at stemme for forslaget om at give Østrig den fair behandling, som man siger landet skal have, at man også mener det i praksis.
Men hvis Venstre stemmer imod forslaget, flyder man med.
Så er man et medløberparti, og så har man også i praksis vist, at vetoretten inden for EU-klubben ikke eksisterer, for man pålægger sig selv, at man skal stå sammen, og alt skal ske sammen, og man kan altså ikke på det udenrigspolitiske område agere som et selvstændigt land.
Venstres ordfører siger, at man er kravlet op i et træ sammen, og så må man også kravle samlet ned.
Men der var jo nogle, der kravlede op først, og så var der nogle, der følte sig foranlediget til at kravle op, og jeg tror, Danmark var den sidste, der kom op i træet.
Men nogle skal jo tage initiativ til at komme ned fra træet.
Nogle skal turde gå foran, nogle bør vise, at Danmark er et selvstændigt land, og så kan de andre følge med.
Man kunne godt prøve at få dem med, men der er jo ingen, der siger, at vi bare skal kravle ned.
Vi kan prøve at få de andre med, og vil de ikke, så kravler vi selv ned, og så er der givet et signal.
Jeg tror, at Venstre får ganske alvorlige problemer, hvis man stemmer imod forslaget, for så har Venstre været et utroværdigt parti i hele Østrigdebatten.
Så vil jeg sige til sidst til hr. Arne Melchior
: Jeg har ikke nævnt euroen i denne sammenhæng, og jeg hører ikke til dem, der vil stemme imod euroen.
Det er slet ikke det, folkeafstemningen i september handler om.
Den handler om, at hvis man vil holde fast i kronen, må man samtidig afvise, at euroen skal indføres i Danmark.
Det er jo det, det handler om.
Euroen findes i Tyskland og Frankrig og andre steder, og det må de også selv om, men hvis vi vil holde fast i kronen i Danmark, må vi stemme nej til euroen.
Det er en anden sag.
Arne Melchior (CD), 2000-05-26:
Jamen så må jeg da beklage over for hr. Helge Adam Møller, at jeg har sagt noget om ham, som ikke holder stik. Jeg tror nu ikke, jeg sagde »ikke én eneste«, men hvis jeg har sagt det, så beklager jeg.
Så vil jeg bede hr. Helge Adam Møller spørge en af sine sidemænd eller mig, så skal han hurtigt få det at vide.
Må jeg sige til hr. Per Stig Møller: Det var hr. Waldheim, man boykottede dengang, siger hr. Per Stig Møller.
Man kan da ikke boykotte et statsoverhoved i et demokratisk land.
Det er endda ikke et arveligt kongedømme, men det er en valgt præsident.
Man kan vel ikke boykotte, genere, på det groveste genere, tage afstand fra statsoverhovedet uden dermed at genere folket.
Det var de engang, det håber jeg ikke - eller det er jeg sikker på - at de nuværende ikke er.
Der er slet ikke tale om forbrydelse.
Der er tale om at give et klart signal, det er der redegjort for så mange gange.
Der er ikke tale om en svipser, må jeg sige til hr. Per Stig Møller.
Jeg kaldte den samme aktion for en succes, og jeg synes fortsat, det er bevisbart, at det var en succes.
Så bebrejder hr. Thulesen Dahl regeringen, at den kryber i ly bag min brede ryg.
Det er vel ikke det dummeste, man kan gøre.
Forskellen er bare den, at hr. Thulesen Dahl og hans parti har mistillid til regeringen, hvor jeg har tillid til regeringen, ikke mindst til dens udenrigspolitik.
Så det er forskellen.
Derfor er det bedre, at jeg siger nogle ting, for jeg bliver ikke citeret i den internationale presse.
Det kunne jo tænkes, at der i øjeblikket er nogle forhandlinger i gang mellem de 14 lande, som ministeren ikke bør, ikke må gå herop og redegøre for, og hvis han gør det alligevel, så kan det skade en given situation. Det kan hr. Thulesen Dahl med sindsro blande sig uden om i en stor bue.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-05-26:
Hvis der er noget som helst, der tyder på, at 14 EU-lande inden for de næste par måneder vil være enige om at trække sanktionerne tilbage, vil jeg bifalde det meget, meget kraftigt.
Men signalerne, der i hvert fald dukker op, når vi læser aviserne, er, at Frankrig f.eks. ikke vil hæve sanktionerne, og mener hr. Arne Melchior så ikke, at Danmark kan komme i en situation, hvor Danmark selv må hæve sanktionerne?
Hvis hr. Arne Melchior vil fastholde, at det ikke er en EU-sanktion, selv om den har EU-virkning - det har jeg redegjort for før -
og hvis hr. Arne Melchior mener, at nu er tiden kommet, hvor man ved en passende lejlighed må ophæve sanktionerne, må den logiske konsekvens jo være, at hr. Arne Melchior ikke vil deponere Danmarks handlefrihed på området i et af de 14 landes lomme, men fastholde, at vi har vores selvbestemmelsesret.
Og når hr. Arne Melchior mener, at nu har sanktionerne været en kæmpesucces, og at der kan komme en passende lejlighed inden for nogle måneder,
må Danmark vel også selv kunne træde tilbage fra sanktionerne.
Jann Sjursen (KRF), 2000-05-26:
Jamen jeg kan forsikre justitsministeren om, at vi faktisk har overvejet det meget nøje, og jeg anerkender bestemt også den proces, der har været, hvor vi har fået vendt problemstillingerne godt og grundigt. Men det kan jo på sin vis ikke være overraskende, at Kristeligt Folkeparti melder ud med at være imod lovforslaget i dag, for den problemstilling, som jeg nævnte i forbindelse med førstebehandlingen, er der stadig væk.
Det, der jo kan undre os, hvis justitsministeren mener, at lovforslaget i virkeligheden åbner op for, at man sent i graviditeten kan frasortere også levedygtige fostre med f.eks.. Downs syndrom, Turnerpiger, Kleinefelter osv.,
er jo så i virkeligheden, at regeringen ikke stemte for Kristeligt Folkepartis ændringsforslag nr. 1 i forbindelse med andenbehandlingen.
Jeg må også sige, at det, vi jo har hæftet os ved, er et direkte spørgsmål fra Retsudvalget foranlediget af Kristeligt Folkeparti, hvor vi stiller det spørgsmål - det er spørgsmål nr. 14 - om der efter forslaget vil være mulighed for tilladelse til provokeret abort på levedygtige fostre, der har kromosomafvigelser som Downs syndrom, Kleinefelters syndrom og Turners syndrom, og her henviser ministeren i sit svar til de generelle betragtninger, der er gjort i et svar til et andet spørgsmål, nemlig spørgsmål 10.
Det er altså ikke et konkret svar på spørgsmålet, og derfor deler vi den usikkerhed, som forskellige handicaporganisationer rent faktisk har givet udtryk for på området her.
Det vil regeringen heller ikke være med til.
Så vi har faktisk strakt os, om jeg så må sige,
også i forhold til det, det var vores udgangspunkt i sidste folketingssamling.
Frank Jensen (S), 2000-05-26:
Ja, det er jo selvfølgelig ethvert partis egne overvejelser, der må føre frem til, hvilken stemme man vil afgive i forbindelse med en tredjebehandling.
Netop i forbindelse med det her lovforslag undrer det mig lidt, at Kristeligt Folkeparti som følge af, at man ikke fik vedtaget alle sine tre ændringsforslag, men kun et enkelt, ender med at stemme imod lovforslaget, al den stund forslaget har til formål at stramme yderligere op på den praksis, der er med hensyn til de sene aborter.
Jeg har forstået, også af den tale, som hr. Sjursen holdt ved Folketingets åbningsdebat, at det jo er et skridt i en retning, som Kristeligt Folkeparti gerne ser, men hvor Kristeligt Folkeparti måske gerne ville gå endnu videre.
Dér, hvor vandene skilles, og grunden til, at regeringen ikke kunne støtte det ændringsforslag, som har ført Kristeligt Folkeparti frem til nu at ville stemme nej til lovforslaget, er, at der skulle indføres en absolut grænse for abort efter 24. uge uden nogen form for dispensationsadgang.
Det er her, vandene skilles.
For det, regeringen har lagt op til, er, at der skal være en endnu snævrere adgang til også at dispensere for abort efter 24. uge, end der er i dag.
Det, jeg gerne vil sige til hr. Sjursen, er, at det er en meget snæver adgang, og at det er dér, hvor barnet efter fødslen alene vil kunne overleve 1-2 måneder, eller dér, hvor barnet vil være så hjerneskadet ved fødslen, at forældrene aldrig ville kunne opnå kontakt med barnet.
Det er dér, regeringen siger, at her må man ud fra et rent lægefagligt skøn kunne imødekomme en ansøgning fra forældrene om at få foretaget en abort, men det er altså ikke dér, hvor barnet ville være født med en kromosomfejl, der ville give handicap, som barnet ville kunne leve fint og godt med.
Det er altså ikke dér, dispensationsadgangen efter den 24. uge kan bringes i anvendelse, for her vil man få et afslag, men det er dér, hvor barnet ikke ville kunne overleve andet end ganske kort tid efter fødslen, at vi siger, at der må der være en dispensationsadgang.
Jeg undrer mig over, at Kristeligt Folkeparti ikke vil kunne stemme for, for at have den absolutte grænse, at der ikke her kan gives en dispensation, er jo en meget drastisk lovgivning fra Folketingets side.
Det er at sige til en højgravid og hendes mand, at her vil man ikke kunne imødekomme deres ansøgning om abort, selv når man ud fra en lægelig vurdering vil være i stand til at kunne lave indgrebet ordentligt og forsvarligt, og selv når man ved, at dette barn ikke vil kunne leve.
Skal vi virkelig gå ind og sige, at her må man ikke give aborten, når far og mor ønsker det?
Jann Sjursen (KRF), 2000-05-26:
Ved anden behandling af lovforslaget fik Kristeligt Folkeparti vedtaget et ændringsforslag, som tilsiger den gravide støtte forud for og også eventuelt efter indgrebet i form af en støttesamtale.
Det vil jeg gengæld anse for at være overordentlig betydningsfuldt.
Men desværre fik vi ikke vedtaget et andet ændringsforslag, der skulle sikre, at der ikke kan gives tilladelse til sen provokeret abort på levedygtige fostre, som er handicappede.
Deraf følger, som det også fremgår af betænkningen, at Kristeligt Folkeparti ikke kan støtte lovforslaget som helhed, da vi mener, det er meget afgørende, at man ikke gør forskel på fostre i den forstand, at man gør det, om fostret skal have lov til at leve eller ej, afhængigt af, om fostret er handicappet eller ej.
Så på den baggrund og på trods af, at vi altså fik vedtaget et ændringsforslag, som vi synes er vigtigt, vil Kristeligt Folkeparti stemme imod lovforslaget.
Niels Helveg Petersen (RV), 2000-05-26:
I betænkningen understreges det jo, og jeg citerer: »... at Folketingets samtykke til ratifikation og den efterfølgende deponering i Europarådet ikke må afhænge af eller forsinkes unødigt af, hvorvidt regeringen kan finde en afklaring på det færøske sprogs stilling i forhold til pagten.«
Dette ønske noterer vi os selvfølgelig i regeringen.
Vi vil gøre et forsøg på at finde en løsning, der på den ene side sikrer, at pagten kommer til at gælde for hele riget, og på den anden side imødekommer færøske ønsker om, at det færøske sprogs status ikke forringes ved en dansk ratifikation.
En sådan løsning må selvfølgelig ligge inden for rammerne af den færøske hjemmestyrelov, som den eksisterer i dag.
Det er efter Folketingets opfattelse meget tilfredsstillende, at Folketinget i dag giver sit samtykke til, at Danmark nu kan ratificere sprogpagten.
Regeringen vil tage de nødvendige skridt til at sikre en hurtig dansk endelig ratifikation.
Per Stig Møller (KF), 2000-05-26:
Vi har jo lagt vægt på denne her konvention i årevis, og derfor vil vi heller ikke have den forsinket, for udgangspunktet for Europarådets arbejde med det her er jo alle de stridigheder, der har været i Europa og er i Europa på grund af mindretallenes stilling i de lande, hvor mindretallene er undertrykte, og hvor de har haft meget store vanskeligheder med at få lov at bevare deres sprog, deres navne og dermed også kunne gøre sig forståelige og forstå, hvad der foregår i retssystemerne.
Det er det, der har været udgangspunktet for Europarådets arbejde, og det er derfor, vi har lagt
megen vægt på at få konventionen igennem.
Og vi er glade for, at vi nu kan afslutte den i dag.
Men der er jo selvfølgelig to hængepartier, det er vi klar over.
Det ene er Færøerne, og vi opfordrer - ligesom Socialdemokratiet og Venstre - regeringen til at finde en fornuftig løsning på det spørgsmål.
Men vi synes ikke, at Danmark, når vi ser på de store europæiske problemer, skal være med til at forsinke, at vi får bragt orden i det her spørgsmål, som altså har været og er den store krudttønde i europæiske konflikter.
Og så har vi også dyb forståelse for tegnsproget, men tegnsproget er jo en kommunikation efter min opfattelse og ikke et særligt sprog, men en særlig måde at kommunikere på.
Men vi har forståelse for, hvis man kan finde en løsning, som forbedrer tegnsprogets vilkår, at så er det fint.
Men jeg er enig med ministeren i, at det ikke er et mindretalssprog, det er en kommunikationsform.
Hanne Severinsen (V), 2000-05-26:
Ligesom hr. Gjellerod lægger vi i Venstre meget vægt på, at vi ikke får denne her ratifikation forsinket unødigt, så vi vil på samme måde opfordre regeringen til hurtigst muligt at finde en måde, hvorpå vi kan få løst det sidste spørgsmål om det færøske sprogs stilling.
Så vil jeg også sige, at det er jo vigtigt, at vi har en symmetri igen imellem, hvad det danske mindretal og det tyske mindretal har af rettigheder, og det får vi, så snart vi får ratificeret denne her rammekonvention, for man har jo allerede gjort det i Tyskland.
Til sidst vil jeg sige, at ministeren har jo svaret på spørgsmål 7 i udvalget, at han godt vil udarbejde et juridisk responsum vedrørende de folkeretlige aspekter ved en dansk ratifikation af pagten, og det vil jeg godt opfordre ministeren til at gøre.
Peter Skaarup (DF), 2000-05-26:
Jeg vil beklage over for trafikministeren.
Jeg var ikke klar over, at trafikministeren havde bedt om ordet, men selvfølgelig: Ret skal være ret, og hvis svarene kommer, så er det jo glimrende. Men faktisk hørte jeg ikke nogen svar på de spørgsmål, der blev stillet.
overhovedet på nogen af de spørgsmål, der blev stillet fra Dansk Folkepartis side.
Men jeg vil sige, at jeg da fuldt ud kan bakke op bag det, som fru Gitte Lillelund Bech og hr. Arne Melchior har sagt.
Hvis holdningen fra ministerens side her i dag er, at næsten det eneste, man gør med det her forslag, er, at man tillader et samarbejde mellem Københavns Havn og Malmø Havn, så er det jo ikke de store problemer, der ligger, og så kunne man jo lige så godt have lavet et ændringsforslag ud fra den eksisterende lovgivning i stedet for at tromle det her igennem. Men sådan er det desværre ikke, og det er også derfor, der kører en retssag.
Og dér er det vigtigt at holde fast i, om regeringen vil lytte til Københavns Havns ønske om at udsætte dette her forslag, indtil man har en afklaring.
Det vil være rimeligt at lytte til de lokale folk, der nu har med det her at gøre, og som selvfølgelig har en stor interesse i, at københavnerne har deres havn og har adgang til den.
Det vil være rimeligt at lytte til det, og det vil jeg godt bede ministeren svare på.
Arne Melchior (CD), 2000-05-26:
Jeg siger tak til ministeren for svaret: Der må ikke drives havn andre steder.
Om det juridisk også betyder, at der ikke må indledes et samarbejde med en nabohavn, kan man måske tygge lidt drøv på.
Men jeg meldte mig samtidig med fru Lillelund Bech til ordet, og vi havde samme ærinde.
Og jeg vil tilbyde at tage fru Lillelund Bech under armen og tilsige trafikministeren, at vi den første dag i den nye samling - for nu ikke at forlænge dagen i dag alt for meget, ellers kunne det måske også nås i dag - vil komme med et ændringsforslag, medmindre ministeren foretrækker selv at gøre det.
Så kan det altså blive opnået, for det er klart, at et sådant ændringsforslag om rettighederne for Københavns Havn til at kunne samarbejde med Malmø vil få stort flertal herinde i Salen.
Kan det hjælpe ministeren til at træde et skridt tilbage og sige: Nå ja, men hvis I lover det, så kan vi godt udskyde vedtagelsen af denne lov?
Jeg tvivler, men spørger dog.
Men det er altså CD's opfattelse, ligesom det er folketingsflertallets, at Danmarks handlefrihed er bedst tjent med, at vi handler i fællesskab med de 13 andre lande.
Hvis vi gik enegang, ville vi opnå to ting, og den ene er: Vi er klogere end de 13 andre, vi skal absolut have vores vilje, og når vi er gået sammen med andre om noget, ville vi ikke være solidariske med dem ved at træde ud.
Desuden ville vi svække den front blandt de 14 lande, der ønsker disse restriktioner ophævet på et passende tidspunkt, og ved selv at udtræde ville vi svække muligheden for at overbevise de andre om, at tiden er inde.
Derfor er Danmarks handlefrihed og Danmarks interesser bedst tjent med at optræde på den måde, at vi gør det sammen med de 13 andre lande.
Sådan skal det være.
Gitte Lillelund Bech (V), 2000-05-26:
Jeg må sige, at jeg synes, det er lidt beklageligt, at trafikministeren har lagt det op, som om det væsentligste, venstrefløjen med regeringen får igennem ved denne her lov, er, at nu kan Københavns Havn etablere samarbejde med Malmø Havn.
Vil trafikministeren ikke give mig ret i, at man sagtens kunne have lavet en ændring af den eksisterende lov om Københavns Havn, hvor havnen er en selvejende institution, og at man så stadig væk kunne have lavet det her samarbejde med Malmø Havn?
Så det er altså ikke pinende nødvendigt, at man omdanner havnen til et A/S, for at man kan lave et samarbejde med Malmø Havn.
Frank Jensen (S), 2000-05-26:
Det var netop her, at jeg fandt anledning til at tage ordet igen
, for jeg mener, at Kristeligt Folkeparti og hr. Jann Sjursen så stemmer imod lovforslaget med en falsk begrundelse.
Den adgang, vi åbner op for, nemlig at dispensere og også kunne tillade abort efter 24. uge, er endnu en begrænsning af den allerede meget strenge praksis, der er i dag.
Og i forhold til Abortankenævnets praksis i dag, når det drejer sig om de her kromosomlidelser, som nogle kan være født med - Downs syndrom, Kleinefelters syndrom, Turners syndrom - er der allerede en meget streng praksis i dag.
Den strammes yderligere op, sådan at der, hvor barnet, fostret, ville være levedygtigt, kan der på de her kromosomfejl ikke dispenseres efter 24. uge.
Det kan der ikke.
Men der, hvor der kan dispenseres, det er, hvis barnet ville være født med kun halvdelen af hjernen, hvor man lægefagligt ved, at man aldrig nogen sinde ville kunne opnå kontakt med barnet.
Barnet kan måske godt leve, men man vil aldrig nogen sinde kunne opnå kontakt.
Eller det er der, hvor barnet er så skadet af sin sygdom, at barnet vil dø inden for ganske kort tid efter fødslen.
Det er dér, dispensationsadgangen er, og det er det eneste, den skal bruges til, og hvis hr. Sjursen er enig med os i det, så stemmer hr. Sjursen altså mod lovforslaget på en falsk forudsætning.
Hvis hr. Sjursen mener, at det er med baggrund i sit eget ændringsforslag til lovforslaget, som altså vil have indsat en absolut grænse, og hvis det er det med den absolutte grænse, hr. Sjursen er ked af, så stemmer hr. Sjursen korrekt imod lovforslaget.
Den vil nemlig sige, at moderen også skulle føde barnet dér, hvor barnet vil dø ganske kort tid efter fødslen, eller dér, hvor barnet ville være så hjerneskadet, at der aldrig ville kunne opnås kontakt.
Det er korrekt.
Men hvis hr. Sjursen stemmer imod med den begrundelse, der blev givet her fra Folketingets talerstol før, så stemmer hr. Sjursen imod lovforslaget på falske forudsætninger.
Jeg har forud for andenbehandlingen sendt den tale til hr. Sjursen, som jeg havde tænkt mig at holde ved andenbehandlingen, hvis der var blevet en debat - det blev der ikke - og den indeholder netop den argumentation, som jeg just har fremført her.
Den er kendt af hr. Sjursen, og jeg vil sige, at hvis hr. Sjursen har læst talen, så vil han vide, at det altså er på et falsk grundlag han stemmer mod lovforslaget.
De har også troet, at dispensationsadgangen kunne anvendes til at sortere ved at give abort efter 24. uge, alene fordi barnet vil blive handicappet; det kan man ikke.