Per Clausen (EL), 2006-04-28:
Selv om debatten indimellem kunne antyde det, så er det her ikke et forslag om at indføre socialisme i Danmark.
Jeg tror desværre også, at Socialdemokraterne, hvis vi fremsatte sådan et forslag, ville være noget mere valne, end fru Lissa Mathiasen har været i sin støtte i dag.
Det er sådan set bare et forslag, der giver kommunerne anvisningsret til lejligheder i privat udlejningsbyggeri efter samme retningslinjer, som er gældende for almene boliger.
Det vil sige, at kommunerne skal have anvisningsret til hver fjerde ledige lejlighed i den private udlejningssektor.
Det er det uhyre beskedne forslag, vi har fremsat.
Så kan man sige: Hvorfor har vi så fremsat det?
Ja, vi har jo fremsat det, fordi det faktisk er sådan, at hvis man følger med i den offentlige debat, så fremgår det jo meget klart, at hvis problemet med ghettodannelse, problemet med at sikre, at ikke alle de fattige bliver anbragt eller klumpet sammen i de samme kvarterer, skal løses, kræver det, at vi faktisk har nogle flere boliger til rådighed for de mennesker.
Så har vi i Enhedslisten måske også det synspunkt, at det kan være lidt svært at forstå, at de samme politiske partier uden at blinke vedtager, at mennesker, der står på en venteliste, uanset at de så når dertil, hvor de er berettiget til en lejlighed, ikke kan få den det sted, de ønsker at bo, fordi der, som man siger, er for mange af deres slags, og at de derfor må vente på, at de kan blive anvist en lejlighed et andet sted.
Vi har svært ved at forstå, at det overgreb ikke strider mod nogen principper, mod nogen grundlovssikrede rettigheder, mod noget som helst; det overgreb kan man gennemføre, for det gennemfører man jo, fordi man ønsker at modvirke ghettodannelse, man ønsker at sikre en spredning af mennesker.
Når man så på den anden side kommer dertil, hvor det handler om, at man skal bede nogle af de besiddende i det her land om at være med til at løfte en opgave, oven i købet på en måde, der ikke vil koste dem en krone, ja, så bliver det lige pludselig i strid med en række meget alvorlige, vigtige principper.
Jeg tror sådan set også, at mange mennesker, der ikke opfatter sig selv som socialister, har svært ved at forstå, at det er sådan, vi har indrettet vores samfund.
Man må jo også stille sig selv det spørgsmål: Hvis det nu er sådan, at vi vedtager, at der er nogle steder, nogle mennesker ikke må bo, har vi så ikke også en pligt til at sikre, at de har et godt alternativ?
Det synes vi man har her i Folketinget, og derfor har vi også fremsat det her forslag.
Så kan jeg tage nogle af de konkrete ting op, som også er nævnt i vores bemærkninger.
Jeg vil sige, at der altid er mange tal i de her diskussioner, har jeg lagt mærke til, det var der også sidste gang.
Og det, man altid skal gøre, når man hører en minister eller en borgerlig politiker fortælle, hvor mange tilsagn der er givet, og hvor mange boliger der vil blive bygget, er efterfølgende at se, hvor mange der så blev bygget.
Jeg vil bare sige, at økonomiministerens tal for, hvad der ville ske i de kommende år; tal, som stammer tilbage fra, da den her sag blev diskuteret sidst, ikke helt modsvares af, hvad der er sket i realiteternes verden.
Men det er rigtigt, at der er bygget boliger i den her regerings tid, og at der også er bygget flere, end der i hvert fald blev bygget i de sidste år under den tidligere regering.
Og det er naturligvis positivt, at der bliver bygget flere boliger, men det har i hvert fald ikke gjort, at det problem, som vi snakker om, vedrørende at sikre, at der står boliger til de mennesker, som man ikke har andre steder til, stadig væk står tilbage.
Det positive i debatten er selvfølgelig, at hvis vi havde haft samme synspunkter i de politiske partier i 2002, som vi har i dag, så ville vi have været 4 år forud med at løse det her problem, så ville vi have en lang, lang række private ejendomme, hvortil der ville være anvisningsret fra kommunernes side.
For det var mit klare indtryk, at muligvis med undtagelse af De Konservative og Dansk Folkeparti, der jo i denne sag måske står sammen – og det kan vel være godt for de venskabelige relationer, fordi det er godt også at have noget politisk substans at bygge på og ikke kun bygge på god kaffedrikning – ville der jo ellers have været et flertal for, at man med hensyn til det fremadrettede kunne have sikret de her ting.
Og det er jo utrolig positivt.
Jeg synes også, at det er positivt, at der nu er meget bred tilslutning til det synspunkt, at hvis man giver støtte til privat boligbyggeri, så er det dog dybt forunderligt, at man ikke også stiller nogle krav til det.
Det må også være sådan, at så længe pensionskasserne jo i stor udstrækning er baseret på nogle skattesubsidierede indbetalinger, må det også være sådan, at de skal påtage sig nogle forpligtelser.
Det er jo fantastisk godt, at vi er i den situation, at der nu er et flertal for det i Folketinget.
Jeg synes jo, at det selv på forligsramte områder måtte være muligt at gennemføre forbedringer, som der er bred enighed om, uden at man behøvede at sætte hele forligscirkusset i gang.
Jeg vil bare fra Enhedslistens side helt klart sige, at vi nok skal stemme for de forslag om forbedringer, der kommer, hvad enten vi måtte blive inviteret med til forhandlinger om dem eller ej, det har vi ikke nogen sarte følelser over for.
Og skulle man oven i købet bruge nogle af vores forslag, så er vi kun glade for det.
Så på det fremadrettede plan kan man jo sige, at der er håb om at få løst nogle problemer.
Det er bare ærgerligt, at vi står i situationen her og nu.
Så opfattede jeg på den anden side – og det skal være min sidste bemærkning – at i hvert fald også Det Radikale Venstre er villig til at være kreative i sin tænkning, og det synes jeg er meget positivt.
Jeg vil bare sige, at jeg synes måske, at Det Radikale Venstre skal overveje, at kreativiteten ikke altid skal gå ud på at give dårligere vilkår til de dårligst stillede.
Den Radikale ordfører foreslog, at man kunne indføre sådan en slags prøvetid for dem, der var blevet anvist en bolig.
Men ellers vil jeg da sige, at også Enhedslisten jo er et fordomsfrit parti, som ikke er præget af unødige ideologiske og religiøse hæmninger, kun af de nødvendige ideologiske, så vi er selvfølgelig også åbne over for, hvad der kunne være af gode ideer.