Mogens Lykketoft (S), 2001-04-27:
Globaliseringen rummer mulighederne for øget økonomisk vækst og øget velfærd, men globaliseringen indeholder også risikoen
for øget ulighed mellem lande og mellem befolkningsgrupper i de enkelte lande.
Håndteringen af denne risiko for større ulighed, det at gå op imod den, er en af de største politiske udfordringer, vi står over for.
I den sammenhæng spiller handelspolitikken en vigtig rolle.
Det er regeringens opfattelse, at vi kun gennem en styrkelse af EU og af verdenshandelsorganisationen WTO vil have mulighed for at styre globaliseringen i den retning, vi ønsker.
Det er derfor regeringens ønske, at der på WTO's 4. ministerkonference i Qatar til november i år skal igangsættes en ny runde af handelspolitiske forhandlinger.
i Seattle i december 1999
En af hovedårsagerne til, at Seattlekonferencen brød sammen, var, at udviklingslandene ikke i tilstrækkelig grad blev inddraget i forhandlingerne.
En anden grund var, at ministerkonferencen var dårligt forberedt i Genève.
De indledende drøftelser var lagt for ambitiøst op, og rollerne mellem generaldirektøren og WTO's generelle råd var uklart defineret.
Desuden demonstrerede Seattlekonferencen, at WTO's arbejde er for lukket, og at der ikke tilstrækkeligt tages hensyn til den stigende og helt indlysende interesse, som det omliggende samfund har i at blive inddraget i de stadig vigtigere handelsforhandlinger.
Og endelig blev det udslaggivende, at der var manglende fodslag mellem EU og USA som de to største handelsspillere i verden.
Forhandlingssituationen efter Seattle er desværre ikke blevet meget bedre.
Der er fortsat store forskelle i de forskellige landegruppers holdninger til en ny runde.
Arbejdet i Genève skrider kun langsomt frem, og de godt 6 måneder, der er frem til Qatarkonferencen, er kort tid, når over 140 lande skal blive enige om et oplæg.
EU vil naturligvis være en af de væsentligste aktører i de kommende måneders drøftelser.
Det er derfor vigtigt, at Danmark fortsat kan spille en aktiv rolle i EU på baggrund af et mandat, som har bred opbakning i Folketinget.
Det forhandlingsmandat, som EU lagde sig fast på forud for Seattle, var set med danske øjne meget tilfredsstillende.
Det er fortsat disse rådskonklusioner, der udgør grundlaget for EU's forhandlingsposition.
Der er tale om et yderst ambitiøst forhandlingsmandat, og det afspejler i høj grad de danske prioriteter, som de bl.a. fremgår af vedtagelser her i Folketinget i maj 1999 og november 1999.
Hovedformålet med Danmarks handlingspolitiske indsats i EU og WTO bør være at fremme international frihandel, men det skal gøres på en måde, så den globale økonomiske udvikling finder sted på en bæredygtig måde til gavn for vækst og beskæftigelse og til gavn for en mere retfærdig økonomisk og social fordeling af verdens ressourcer.
Regeringen ønsker på den baggrund, at udviklingslandene imødekommes på en række afgørende punkter, således at den nye runde retteligt kan betegnes som WTO's udviklingsrunde, »Development round«.
Handelspolitik og udviklingspolitik vil generelt i de kommende år blive stadig tættere forbundne.
Gennem udviklingspolitikken bør vi skabe et positivt økonomisk klima og opbygge erhvervssektorerne i udviklingslandene.
Og gennem handelspolitikken må vi sikre en fri og ubesværet afsætning af de producerede varer til ilandene.
Disse synspunkter vil vi gøre gældende i EU, i WTO, og også på FN's konference om de mindst udviklede lande i Bruxelles i næste måned.
For det første må vi se seriøst på det såkaldte implementeringsspørgsmål, der har en central placering i WTO's arbejde efter Uruguayrunden.
Udviklingslandene ønsker på visse områder længere overgangsordninger for en række af de handelspolitiske forpligtigelser, de har indgået, og er betænkelige ved at påtage sig nye forpligtigelser.
Der må tages højde for udviklingslandenes helt særlige forhold i disse spørgsmål.
Et andet ønske fra udviklingslandenes side er øget markedsadgang.
Som bekendt arbejdede Danmark aktivt for, at EU på rådsmødet den 26. februar i år kunne vedtage det såkaldte »Everything but Arms«-forslag, der indebærer fri markedsadgang for alle produkter undtagen våben, der indføres fra de mindst udviklede lande.
Det er vigtigt, at EU i de kommende drøftelser ansporer andre lande til at følge EU's eksempel.
Derudover vil Danmark arbejde for, at udviklingslandene får bedre muligheder for at afsætte vigtige varer som f.eks. tekstiler på ilandenes markeder.
Der bør også arbejdes for mindre restriktive antidumpingregler, så der opstilles klarere og mere gennemsigtige betingelser for brug af disse foranstaltninger, og for at antidumpinginstrumentet slet ikke kan benyttes over for de mindst udviklede lande.
For det tredje må udviklingslandene have hjælp til at deltage i de komplicerede handelspolitiske forhandlinger og til at gennemføre de stigende antal internationale regler på handelsområdet.
Danmark hører allerede til blandt de lande, der yder størst bistand på det område.
Regeringen vil overveje, hvordan Danmark og EU kan styrke denne bistand, så udviklingslandene får lettere ved at blive ligeværdige partnere i det multilaterale handelssystem.
Det er samtidig centralt, at områder som miljø, arbejdstagerrettigheder, forbrugerbeskyttelse og sundhed får
en passende placering i forhandlingerne om en ny runde.
Bestræbelserne på at sikre øget frihandel skal suppleres med bestræbelser på at sikre fair handel.
I EU's forhandlingsoplæg til ministerkonferencen i Seattle foreslog EU oprettelsen af et fælles permanent ILO/WTO-arbejdsforum, der kunne drøfte forholdet mellem handelspolitik, handelsliberalisering, udvikling og arbejdstagernes grundlæggende rettigheder.
For regeringen er det ikke nødvendigvis afgørende, at netop denne løsning bliver udfaldet af en ny ministerkonference.
Det vigtigste er, at der i forbindelse med runden etableres en dialog om emnet, så WTO også kan bidrage til at sikre arbejdstagernes rettigheder.
Selv om EU kraftigt modsætter sig sanktioner i denne forbindelse, er det blandt udviklingslandene fortsat en udbredt og udtalt frygt, at hensynet til arbejdstagerrettigheder skal kunne bruges som undskyldning for at indføre protektionistiske foranstaltninger ad bagvejen.
Men det understreger bare behovet for, at en sådan dialog etableres.
Nogle af udviklingslandene har antydet, at man er rede til at drøfte et bredere emne som handel og social udvikling eller de sociale konsekvenser af globaliseringen, der så vil kunne inkludere spørgsmålet om arbejdstagerrettigheder.
Det er en mulighed, som regeringen er rede til at se nærmere på.
På miljøområdet fastholder regeringen, at bæredygtig udvikling fortsat er et centralt mål for WTO.
Hensynet til en bæredygtig udvikling bør indgå i de enkelte sektoraftaler.
Derudover må forholdet mellem regler i de multilaterale miljøaftaler og regler i WTO afklares.
Regeringen ønsker også, at forsigtighedsprincippet får en mere fremtrædende placering.
Sager som bl.a. EU's forbud mod import af hormonbehandlet oksekød og debatten om genmodificerede produkter har vist betydningen af forsigtighedsprincippet.
Men sagerne har også vist, hvor svært det er at løfte en sag som handel og miljø i WTO.
Ikke alene har vi mødt modstand fra amerikansk side, men også udviklingslandslandene er fortsat skeptiske vedrørende emnet handel og miljø.
Samme forhandlingssituation gælder Danmarks og EU's ønske om at få vedtaget regler om styring af multilaterale investeringer i WTO og ønsket om vedtagelse af internationale konkurrenceregler for at forhindre monopoldannelser.
På investeringsområdet er det vigtigt at gennemføre princippet om ikkediskrimination og sikre, at modtagerlandet kan stille krav på bl.a. miljø- og arbejdstagerområdet. Kommissionen undersøger for tiden muligheden for, at der eventuelt i første omgang kan indledes såkaldte plurilaterale forhandlinger om handel og investering, det vil sige forhandlinger, der er åbne for alle interesserede, men hvor aftalen ikke nødvendigvis behøver at omfatte alle WTO's medlemmer.
Den multilaterale tilgang er klart at foretrække
Det var i Uruguayrundens resultat forudsat, at der skulle indledes forhandlinger om landbrug og tjenesteydelser i år 2000.
Forhandlingerne blev sat i gang som aftalt.
Drøftelserne om den indbyggede dagsorden er imidlertid tæt forbundet med bestræbelserne på at indlede en ny runde.
På landbrugsområdet er EU's udgangspunkt resultatet fra Det Europæiske Råds møde i Berlin i 1999.
Men det er fortsat regeringens holdning, at vi må gå længere end Berlinresultatet ved en yderligere liberalisering af EU's landbrugspolitik.
Ikke alene WTO-forhandlingerne, men også EU's udvidelse og hele debatten om de intensive produktionsmetoder i landbruget taler for en hurtig, omfattende reform af EU's landbrugspolitik.
Et stærkt dansk landbrug, hvor kvalitet og forbrugerbeskyttelse er nøgleord, vil også kunne drage fordel af yderligere liberalisering.
Øget frihandel vil gavne udviklingslandenes eksport af landbrugsvarer til EU.
Der ligger også store muligheder i yderligere liberalisering af handel og tjenesteydelser.
Danmark arbejder for, at tjenesteydelsesforhandlingerne fører til, at WTO-landene giver nye tilbud om øget markedsadgang inden for sektorer, der allerede er omfattet, og inden for nye sektorer.
Her tænker jeg ikke mindst på søfartsområdet, som er af særlig betydning for Danmark.
Handel med intellektuelle ejendomsrettigheder får stigende global økonomisk betydning.
Danmark er tilhænger af den internationale beskyttelse, der fremgår af WTO-aftalen om intellektuelle rettigheder, den såkaldte TRIPS-aftale.
Denne aftale indeholder efter regeringens opfattelse en fornuftig balance mellem forbrugere og rettighedshavere.
Regeringen er dog opmærksom på, at der kan være behov for, at udviklingslandene i konkrete tilfælde får lov til at indføre længere overgangsordninger end forudset i aftalen.
Regeringen er også opmærksom på de særlige problemer, der knytter sig til at sikre adgangen til billig medicin i udviklingslandene, navnlig når det drejer sig om bekæmpelse af hiv og aids i Afrika.
Her må arbejdes for, at de muligheder, der ligger i TRIPS-aftalen med henblik på at sikre en sådan adgang til medicin, effektivt udnyttes, samtidig med at man ikke undergraver intellektuelle rettigheder og fjerner det økonomiske grundlag for videre medicinsk forskning.
Mange sygdomsproblemer i udviklingslandene kræver foruden medicinsk behandling en mere grundlæggende indsats, hvor vi netop gennem vores udviklingspolitik må bekæmpe den fattigdom, der ofte er årsagen til sygdomsepidemier.
Lad mig til sidst sige nogle få ord om forhandlingerne frem til ministerkonferencen i november.
Brobygning er et nøgleord.
I den sammenhæng er det naturligvis vigtigt, at de handelspolitiske tvister, der er mellem EU og USA, finder deres afslutning så hurtigt som muligt.
Det er ikke rimeligt, at der mellem så tætte allierede som EU og USA skal findes den type tvister.
Kommissionen agter at indkalde en række lande til uformelle drøftelser.
Udviklingslandene vil her blive bredt repræsenteret, og samtidig vil Kommissionen føre direkte bilaterale forhandlinger med vigtige handelspolitiske aktører.
Det er endvidere forudset, at de handelspolitiske kontakter mellem EU-medlemslandene skal intensiveres i tiden
op til Qatarmødet både formelt og gennem drøftelser i Rådet. Regeringen vil i forhold til Folketinget og i særlig grad i forhold til Folketingets Europaudvalg fortsætte den åbne linje om de handelspolitiske spørgsmål.
Regeringen lægger endelig vægt på, at der i det videre arbejde sikres åbenhed og inddragelse af ngo'er og interesseorganisationer i det handelspolitiske arbejde.
Allerede forud for Seattle blev der nedsat en lang række arbejdsgrupper med deltagelse af ministerier, styrelser, interesseorganisationer, interesserede ngo'er m.fl.
Disse arbejdsgrupper har tjent som et godt forum for orientering af handelspolitiske interesserede i Danmark og samtidig som støtte for udarbejdelse af grundlaget for dansk handelspolitik i EU, WTO, OECD og andre steder.
Forhandling