Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 1999-05-18:
Jeg vil gerne sige tak til ordførerne for deres bidrag til debatten.
Nogle indlæg har været mere konstruktive og inspirerende end andre, men for mig har det været afgørende, at vi fik den her debat.
For mig har det hele tiden været afgørende, at vi havde ordentlige muligheder for at få diskuteret igennem: Hvad er det for et kongeligt teater, vi vil have i fremtiden, og hvad er det for et indhold, der skal være i Det Kongelige Teater? Og ikke mindst det sidste er vigtigt.
I stedet for alene at diskutere mursten har det været afgørende for regeringen at få taget stilling til: Hvad er det, vi vil med Det Kongelige Teater, og hvorfor skal vi overhovedet have et kongeligt teater i fremtiden?
Det er baggrunden for den redegørelsesdebat, vi har i dag.
Jeg har sagt, at jeg mener, at Det Kongelige Teater bl.a. skal spille rollen som fyrtårn, som mødested og som væksthus.
Fru Ester Larsen og også fru Margrete Auken havde en række hånlige bemærkninger tilovers for de udenomsaktiviteter, regeringen pludselig mener også skal være en del af Det Kongelige Teater.
Men lad mig understrege, at jeg mener, at Det Kongelige Teater skal være et socialt sted, skal være et hus, der bidrager til samfundsdebatten, der bidrager til, at kunsten og borgerne kan møde hinanden, der bidrager til, at kunstnere og intellektuelle kan møde hinanden.
Sådanne huse har vi brug for i det danske samfund i de her år, hvor vi - som selvfølgelig alle andre - nærmer os det 21. århundrede, men måske med en større usikkerhed i bagagen end så mange andre lande.
Derfor er der brug for samtaler, derfor er der brug for et teater, som er åbent, og som forholder sig til det omgivende samfund, selvfølgelig med udgangspunkt i det, der sker på scenen.
Så indholdet er afgørende.
Men rammerne betyder selvfølgelig også noget.
I 1981 besluttede Folketinget at renovere Gamle Scene med henblik på at skabe en god ramme for
Den Kongelige Opera og for balletten
Samtidig blev det besluttet, at der skulle bygges et nyt skuespilhus.
Det er 18 år siden.
Allerede dengang erkendte man, at hverken Nye eller Gamle Scene er velegnet til moderne skuespil.
Derfor må tiden efter regeringens opfattelse nu være moden til at gøre noget for skuespillet, hvis vi da vel at mærke vil have et skuespil i fremtiden, hvis vi da vel at mærke vil have et kongeligt skuespil.
Der kunne man så vælge at sige, at det vil vi ikke.
Men det vil vi.
Det vil vi, fordi skuespillet rummer en meget væsentlig del af vores kulturarv, og fordi skuespillet også i fremtiden skal bidrage til at skabe nye billeder af, hvori det danske samfund består, hvad det vil sige at være dansker, og hvad det vil sige at være dansker i en international verden.
Nu er der så truffet aftale om, at det nye skuespilhus skal ligge i Turbinehallerne; en løsning, som nogle kritiserer for at være en baggårdsløsning og andre elsker.
Jeg elsker den.
Jeg ser nogle fantastiske muligheder ved at placere et nutidigt byggeri lige netop dér, hvor det kommer til at spille op til markante byarkitektoniske løsninger fra mange forskellige perioder: Frederiksstaden, Kongens Nytorv, Kongens Have, middelalderbyen og Dronningegården.
Samtidig vil det give den indre by et kvalitetsløft, som vil kunne tilføre noget økonomisk dynamik til området, og som vil give os et mere dristigt og udfordrende bybillede
Regeringens udspil til et nyt skuespilhus i Turbinehallerne indebærer, at der bygges et hus med et rumprogram, der omfatter en ny scene med plads til ca. 750 tilskuere, publikumsfoyer, studiescene med plads til 250 tilskuere og montagehal, prøvelokaler, skuespillergarderober, magasin og kontor og tekniklokaler.
Det er min holdning, at der skal bygges med en størrelse og en fleksibilitet, der tilgodeser en variation af teaterproduktioner og forskellige teaterformer og scenografiske udtryk.
Det er afgørende, at vi bygger tidssvarende og langtidsholdbart.
Det mener jeg faktisk kunstnerne har selv, og jeg vil derfor opfordre til, at vi i løbet af den kommende tid får lavet et lille seminar, hvor vi netop inviterer kunstnerne til at ytre sig, til at fortælle noget om, hvad det er for en scene, der er behov for.
Hvordan skal det nye hus føles?
Hvad er det, det skal kunne?
Hvad er det for en stemning, det skal skabe ramme om?
På regeringens ønskeseddel står skuespillet altså i første række, når det drejer sig om nye bygninger.
Og det gør det heldigvis også for en række partier her i Folketinget.
Jeg er meget glad for, at det er lykkedes at indgå et forlig med Centrum-Demokraterne og Det Konservative Folkeparti, og som også andre partier - lad mig udtrykke det på den måde - har valgt at tilslutte sig.
Men også operaen, og på sin vis balletten, har brug for nye og moderne faciliteter.
Derfor indgår det som en del af forliget, at der i forlængelse af byggeriet til et nyt skuespilhus hurtigst muligt skal bygges et opera- og musikhus i København; et hus, som giver rum til Den Kongelige Opera og Ballets store forestillinger, samtidig med at der stadig spilles på Gammel Scene.
Jeg kan ikke forestille mig, at Gammel Scene pludselig ligger mørk hen, så derfor skal der fortsat være opera og ballet og i vist omfang også skuespil på Gammel Scene.
I den kommende tid går vi så i gang med at afdække de mange forskellige behov, der er for musikfaciliteter i København.
Som hr. Brian Mikkelsen har været inde på, skal der nedsættes et lille udvalg, der undersøger: Hvad er det for et indhold, der skal vises på de påtænkte scener?
Hvad er den nuværende prøvesalskapacitet i København, og hvordan kan den udnyttes?
er mest hensigtsmæssig for henholdsvis musikhuset og operascenen? Hvad er anlægsinvesteringen, og hvordan skal den finansieres?
Hvad er driftsbehovet, og hvordan skal det finansieres?
Hvad er de tekniske, akustiske behov, og hvordan kan de løses?
Hvordan er publikumsgrundlaget for scenerne?
Der er også i dag blevet knyttet en række bemærkninger
til teatrets fremtidige organisation.
Med aftalen om nybyggeriet til Det Kongelige Teater er der skabt en politisk enighed om, at den særlige danske tradition - som hr. Peter Duetoft udtrykte det: den særlige danske model - med at huse de fire kunstarter i en samlet teaterorganisation står ved magt.
Kunstarternes fortsatte sameksistens kan blive en kolossal styrke for Nationalscenen, hvis teatret i højere grad end hidtil udnytter, at der i den samme organisation rådes over kæmperessourcer inden for ballet, skuespil og opera.
Jeg er skuffet over, at teatret ikke indtil nu har formået at udnytte de ressourcer bedre i et samspil, men det er da ikke ensbetydende med, at vi skal opgive noget så enestående.
Det er da tværtimod en opfordring til, at politikerne giver et klart signal til teatrets ledelse om at udnytte de her fantastiske muligheder.
Hvorfor i alverden skulle Danmark opgive noget, som ingen andre har?
Hvorfor skal vi netop ikke holde fast i det unikke?
I dag har der - som der så ofte er i forbindelse med de kulturpolitiske debatter -
også været en diskussion om forholdet mellem teatret og provinsen.
Jeg havde håbet, vi kunne undgå det.
Jeg havde håbet, vi denne gang kunne undgå det, og i stedet for forholde os til den Nationalscene, som vi jo alle sammen er så stolte af.
Ingen har i dag været i tvivl om, at Nationalscenen hører til i København.
Sådan må det være.
Men det er vel og mærke ikke Københavns Nationalscene; det er Danmarks Nationalscene.
Og det er Danmarks Nationalscenes fremtid, der er på spil, og derfor synes jeg, at det er dét, vi skal koncentrere debatten om nu og i fremtiden.
Det er en anden debat.
I forhold til teatrets økonomi: Vi har endnu ikke indgået en aftale om, hvordan driftsøkonomien skal se ud de næste 4 år, men vi ved nogenlunde, hvad det er for en ramme, vi leger indenfor, vi spiller indenfor.
Det er et sted mellem 270 mio. kr. og lidt over 300 mio. kr. I forbindelse med finanslovforhandlingerne vil vi lægge os fast på det endelige beløb.
Men lad mig med det samme sige til fru Margrete Auken, at selv om der nu er enighed om at bygge et skuespilhus, og at det sandsynligvis vil koste omkring 10 mio. kr. yderligere i drift til skuespillet, så er der jo ikke taget stilling til, hvor de penge skal komme fra.
Det er ikke sådan, at operaen og balletten skal skrante eller skal på skrump, for at der kan blive plads til at bygge et nyt skuespilhus.
I virkeligheden er det jo først i forbindelse med den næste 4-års-aftale, at vi kommer til at tage stilling til, hvordan finansieringen af skuespilhuset skal se ud på driftsiden, fordi huset ikke er færdigt før.
I øvrigt til bemærkningerne, der er faldet om anlægsinvesteringerne, om, at det er mange penge - jeg tror
både hr. Poul Nødgaard og hr. Kim Behnke var inde på det -
vil jeg sige, at ja, det er mange penge, men det er også en investering, der står i mange år.
Nationalscenen vil stå i det 21. århundrede og forhåbentlig i det 22. århundrede, så det er en investering i fremtiden.
Det er en investering i * k vores fremtid, i vores fælles fremtid; en investering som sandsynligvis også vil tiltrække væsentlige erhvervsinvesteringer.
Vi ved alle sammen, at forudsætningen for at tiltrække god arbejdskraft og tiltrække udenlandske investeringer er, at man har et stærkt kulturliv, at man har stærke kulturinstitutioner.
Så derfor er det her absolut en fornuftig investering.
Der er også blevet talt om, hvordan Københavns Kommune eventuelt skal bidrage til finansieringen af et skuespilhus.
Ved mødet lagde regeringen to forslag frem til placeringen af et skuespilhus, ét forslag var i Hirschsprungkarreen, et andet forslag var så Turbinehalløsningen.
Og det var meget klart, at Borgerrepræsentationen ikke brød sig om løsningen i Hirschsprungkarreen, som for os ville have været den billigste, fordi vi selv ejede grunden, fordi vi selv ejede huset.
Til gengæld udtrykte Borgerrepræsentationen noget, der lignede begejstring i forhold til Turbinehalløsningen, og derfor er jeg da ganske overbevist om, at Københavns Kommune vil være optaget af, vil være interesseret i at gå ind og være med til at løse de problemer, der er med den grund, som Turbinehallerne ligger på.
Der er problemer med nogle ledninger, der skal flyttes.
Det lyder måske så enkelt, det er det ikke.
I den kommende tid går vi i gang med forhandlingerne med Københavns Kommune for forhåbentlig at finde frem til en fornuftig løsning.
I forhold til et kommende musik- og operahus skal vi selvfølgelig også på et senere tidspunkt finde frem til en fornuftig finansieringsplan, hvor vi må finde ud af: Hvor meget er det, at Københavns Kommune, Københavns Amt eventuelt kan bidrage til, hvordan kan Sjællands Symfoniorkester, hvordan kan Danmarks Radio, hvordan kan Det Kongelige Teater gå ind og bidrage til driftsfinansieringen af et musik- og operahus?
Lad mig slutte her med at sige: Vi har et godt Kongeligt Teater.
Det kan blive endnu bedre, hvis vi slækker på skøderne og sætter fulde sejl.
Jeg er meget glad for, at mindst fire partier har udvist det kulturpolitiske mod, der skal til for at sikre Det Kongelige Teater en ordentlig kurs ind i det 21. århundrede.