runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Til fru Henriette Kjær: Jeg siger tak for spørgsmålet.
Jeg er meget enig i, at det er et meget vigtigt sundhedspolitisk emne, hvordan vi behandler vores ældre medicinske patienter på vores sygehuse.
Vi har igennem nogle år haft fokus på hjerteområdet.
Vi har sidste år sat fokus på den kræftsyge patient, og jeg er også indstillet på, at tiden nu er kommet til at se på den ældre medicinske patient, det, vi i fagsproget kalder den internt medicinske patient med de almene medicinske sygdomme.
Jeg vil gå et skridt videre til også at se på de ældre patienter, som har en uhelbredelig sygdom, hvor vi ikke kan gøre det godt nok.
Der er tale om nogle patienter, som meget hurtigt bliver indlagt på sygehuset.
Derfor kan vi se ude i afdelingerne, at de akutte indlæggelser udgør i størrelsesordenen 90 pct. og nogle gange mere på nogle af afdelingerne.
Det betyder, at det er svært for sygehusene og for amterne at planlægge efter det.
I flere år har vi kunnet se, at vi har været bagud med kapacitetsopbygningen i forhold til den tilgang, der er af nye patienter, og derfor ligger belægningsprocenten i størrelsesordenen 95-100 pct.
Henriette Kjær (KF), 2001-04-17:
Tak for svaret.
Så er der lige, og det fik jeg ikke rigtig svar på, proceduren vedrørende udskrivelsen.
Selv om det er sådan, at man har det i tankerne og man har gode intentioner om at sikre sig, at hjemmehjælpen eller hjemmeplejen bliver orienteret, så foretager man ikke altid den handling.
Kunne ministeren ikke tænke sig at indføre en procedure for at sikre det, så man havde en kvalitetssikring?
Der skulle måske sendes en blanket af sted, for det er åbenbart ikke nok, at man ved, at man skal tage telefonen og ringe.
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Jeg tror, at der sker to ting, noget på kort sigt og noget på længere sigt, der vil hjælpe på det problem, der vitterlig har været i mange år i det danske sygehusvæsen, nemlig hvordan vi sikrer, når vi udskriver en patient, at der er nogen, der tager stafetten.
Det vil der ligge planer for i hvert enkelt konkret tilfælde efter den 1. juli i år.
Det er det, der konkret arbejdes med i dag i forhold til de danske sygehuse.
Det andet instrument, vi er ved at indføre i det danske sygehusvæsen, er den elektroniske patientjournal, som skal hjælpe ikke bare i udskrivningssituationen, men i hele patientforløbet, fra at den praktiserende læge visiterer patienten til et sygehus, til at sygehuset behandler patienten og også til selve udskrivningen.
Her vil den elektroniske patientjournal være et godt hjælpemiddel.
Henriette Kjær (KF), 2001-04-17:
Jamen det synes jeg også lyder ganske fortrinligt, men jeg er bare bange for, at det stadig væk glipper mange gange med hensyn til udskrivningen, hvor sygehuset ikke får kontakt til hjemmehjælpen, og det ser jeg som et stort problem.
For at lave en kvalitetssikring dér tror jeg ikke, at det er nok, at vi bare gør opmærksom på det gentagne gange, men at der skal laves nogle procedurer.
Det ved vi selv, for hvis vi har svært ved at huske noget, så indarbejder vi nogle procedurer, og så husker vi det.
Derfor vil jeg høre, om ministeren er positivt indstillet over for - jeg tror faktisk, at det er et amtsrådsmedlem fra Fyn, en socialdemokrat, der har foreslået det - at man laver en blanket, der skal være udfyldt og sendt til kommunen, så vi har sikret, at der er hjælp til den gamle, når vedkommende kommer hjem.
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Det er klart, at når der kommer et forslag, oven i købet fra en socialdemokrat, så er det værd at se på det.
Det her er noget, der arbejdes konstruktivt med, og der er arbejdet med det igennem flere år.
Jeg er indstillet på at støtte enhver bestræbelse, der sikrer, at når vi udskriver især en ældre patient, der har brug for støtte efter udskrivningen, er der en fast hånd, en støttende hånd, der hjælper med at tage over.
Tom Behnke (KF), 2001-04-17:
Jeg tror, at noget af det, det måske også handler om, når vi taler om de medicinske patienter og andre grupper - hvis man overhovedet kan gruppere dem, det kan man vel i et vist omfang - er prestige.
Der er jo ikke noget at sige til, at lægerne foretrækker at beskæftige sig med områder, der er noget mere prestige i, områder, hvor de måske kan få lov at forske, komme i internationale tidsskrifter og blive meget kendte og populære verden over.
Det er der jo ikke noget at sige til.
Sådan er den menneskelige natur.
Mit spørgsmål til ministeren er: Har ministeren nogen ideer til eller forestillinger om, hvad vi kan gøre for at sikre, at det ikke kun er de områder, der er prestige i, de områder, som er gode, tiltalende at beskæftige sig med, der sikres, men at vi bredt i sundhedssektoren sikrer, at alle patienter, uanset hvad det nu er for en spændende eller ikkespændende sygdom, de har pådraget sig, får den nødvendige og tilstrækkelige pleje og omsorg og forhåbentlig helbredelse?
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Jeg kan ikke efter de mange år, jeg har arbejdet inden for sygehusvæsenet, helt genkende billedet af, at der er
manglende prestige i at arbejde på det medicinske område.
Der er faktisk en lange række medicinske områder, som har høj prestige, hvilket også kommer til udtrykt ved, at der er stor interesse i at forske i det.
Her tænker jeg på sukkersyge, hvor dansk forskning ligger i international topklasse.
Eller tag hele hjertemedicinen, hæmatologien.
Der er en lang række medicinske specialer, som også tiltrækker store forsknings- og udviklingspenge, hvilket jeg tager som et udtryk for, at det er et prestigefyldt område.
Jeg tror, at jeg herved også kommer til at nævne, hvad der kan være et af problemerne på det medicinske område, nemlig den subspecialisering, vi har med de mange grenspecialer, samtidig med at der stadig væk er ældre medicinske patienter, der kommer ind med almene medicinske sygdomme.
Det er nok den dobbelthed, vi skal være opmærksomme på i den fremtidige indsats.
Birthe Skaarup (DF), 2001-04-17:
Nu har ministeren jo været inden for sundhedsvæsenet i efterhånden nogle år også uden at være sundhedsminister, og ministeren kender faktisk til de her problemer.
I den tid, jeg har beskæftiget mig med sundhedspolitik, har det altid lydt, at patienten skulle i centrum.
Det spørgsmål, der bliver rejst af fru Henriette Kjær om de medicinske patienter, har været noget, der har været problemer med i rigtig mange år.
Nu lyder det jo så flot, at der kommer en handlingsplan her den 1. juli, hvor man skal tage over fra kommunerne og de praktiserende læger, og sundhedsministeren regner også med, at den elektroniske patientjournal vil gøre en hel del, men problemet er bare, at amterne ikke har penge til at indføre en elektronisk patientjournal fra den 1. juli.
Hvad vil ministeren gøre de steder, hvor man ikke den 1. juli har penge til at indføre det her elektroniske vidunder, som skal gøre, at alt simpelt hen kommer til at fungere efter alle sundhedsministres bedste intentioner?
Vil ministeren handle aktivt, således at alle amter får indført disse elektroniske journaler fra den 1. juli?
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Jeg tror lige præcis, at den elektroniske patientjournal er et godt instrument i mange henseender, f.eks. i forhold til hele rationaliseringen af vores sygehusvæsen, i forhold til arbejdstilrettelæggelsen, i forhold til at skaffe sikkerhed omkring patientforløbene og i forhold til støtte op om hele forløbet, som vi nu snakker om.
vil jeg sige to ting: Vi har lavet en aftale med H:S og med Amtsrådsforeningen, og vi nu er enige om, hvilket indhold der skal være i den elektroniske patientjournal, også hvilke standarder, der skal respekteres, når man udvikler de moduler, der skal til.
Jeg er bekendt med, at man er forskellige steder henne i amterne.
I Viborg Amt til eksempel har man allerede 38 pct. af journalerne som elektroniske patientjournaler.
Så der er meget forskellig investeringspraksis rundtomkring i amterne.
Jeg har tillid til, at amterne også kan se en fordel ved det og derfor har en egeninteresse i at støtte op om det.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jørgen Winther (V), 2001-04-17:
Jeg vil gerne stille et par spørgsmål til sundhedsministeren, og det første angår ventetiderne. Vi har lige fået en oplysende bog ud.
Den skulle være kommet allerede i december, men bedre sent end aldrig, må man vel sige.
Heri står, at ventetiderne for kirurgiske heldøgnspatienter vokser og vokser, og jeg vil gerne spørge ministeren om, hvad årsagen egentlig er til, at der er så lange ventetider for disse kirurgiske heldøgnspatienter.
Nu har Nyrupregeringen jo haft mange forskellige ministre, men der er stadig væk meget, meget lange ventetider, så det hjælper jo ikke så meget.
Det andet spørgsmål er angående lungekræft.
Hvad vil ministeren gøre for, at vi dels får kortere ventetider og dels får bedre behandling for lungekræft?
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Det er 93 pct. af alle danskere, der blev behandlet i år 2000, der blev behandlet inden for 3 måneder, 7 pct. blev behandlet efter de 3 måneder, altså med en ventetid, der er længere end de 3 måneder.
Og hr. Jørgen Winther spørger om, hvad årsagen kan være til det, som jeg er enig i, nemlig at 7 pct. må vente mere end 3 måneder, og at det er for lang tid, og det skal vi gøre noget mere ved.
Det agter vi også at gøre.
Det er vi i dialog med Amtsrådsforeningen og amterne om.
I en oversigt over aktivitetsudvikling, som vi fik ministeriet til at lave her for nylig, kunne jeg se, at der i 1996 blev behandlet 1,7 millioner mennesker.
5 år senere blev der behandlet 1,9 millioner.
Det vil sige, at der er blevet behandlet 200.000 flere patienter i år 2000, end der blev for 5 år siden.
Og jeg tror, at vi dér finder lidt af svaret på, hvorfor det er svært at få ventelisterne ryddet, for når vi får skabt større kapacitet, skaber vi samtidig en større efterspørgsel, og tilgangen af patienterne vil stige.
Men det forhindrer os ikke i, at vi fortsætter med at angribe ventelisterne for at få ventetiden bragt ned til det rimelige.
For så vidt angår lungekræft, som hr. Jørgen Winther også spørger om, hvor vores tal i en international sammenligning er for dårlige, så har regeringen, i og med at vi satte kræfthandleplanen i gang i februar sidste år, erkendt, at vi skal bygge noget mere kapacitet op på hele kræftområdet.
Den analyse, der har været fremme også senest, hvor vi sammenlignede os med de andre nordiske lande, viste også, at vi nok kan nå længere præcis på lungeområdet.
Det er også noget, vi forhandler om igen.
I maj-juni-forhandlingerne med amterne er det en af de ting, der yderligere skal forhandles med henblik på at nå det mål at få bygget tilstrækkelig kapacitet op, så vi sikrer, at patienterne bliver behandlet til tiden.
Preben Rudiengaard (V), 2001-04-17:
Jeg vil gerne takke for ministerens tilsagn og spørge, om ministeren så bare vil bekræfte, at jeg har forstået det rigtigt: at man vil se på hele patientklagesystemet, patientforsikringssystemet og hele den store gruppe nede under toppen af isbjerget, nemlig alle systemfejlene, få dette afdækket og få fundet ud af en rimelig løsning, ikke alene af hensyn til vores læger, men også af hensyn til vores patienter. Så kan jeg få en bekræftelse herpå, kan jeg sige, at vi fra Venstres side også meget gerne vil gå ind i et positivt samarbejde.
Hvis jeg bare kan få en nik fra ministeren, vil jeg være glad for det.
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Jo, ministeren er meget åben over for, at vi får en god, bred diskussion først og fremmest med det perspektiv: Hvordan kan vi sikre, at vi lærer af de fejl, der bliver begået, uanset om det er personfejl, eller det er fejl, der kan henføres til rammerne, til processerne, til systemerne?
Lad os sætte os ned og analysere det på baggrund af den megen information, der på det seneste er kommet med henblik på at gøre tingene bedre.
Men lad os også få en gennemgang af vores samlede klagesystem med det sigte, at den enkelte patient, der klager, får en klar fornemmelse af, en følelse af, at den her sag bliver ordentligt behandlet, den bliver værdigt behandlet, således at man får et godt behandlingsforløb af sagerne.
Jeg tror, vi har brug for at sætte os sammen og få en god, konstruktiv dialog om at gøre de her ting bedre, og der er sikkert masser af andre aspekter, der kan trækkes frem i den debat.
Preben Rudiengaard (V), 2001-04-17:
Nu har jeg hørt på ministeren, og jeg må sige, at jeg er ganske enig med ministeren i, at en enkelt læge, som begår en stor fejl, selvfølgelig også skal stå til ansvar for det, han har lavet.
Men lægerne tør ikke indberette det, for så sker der det, at det kommer op i det her meget tunge patientklagesystem osv., hvor ministeren vel er vidende om, at kun i ganske få tilfælde - ca. 20 pct. - siger man, at der er fejl.
I resten er der ikke begået fejl.
Agter ministeren ikke at prøve at sætte nogle ting af, således at vi kan få korrigeret alle de fejl, dem, der er nede under toppen af isbjerget?
Det er det, jeg gerne vil bede ministeren om, så vi ikke kun fokuserer på enkeltsager, men på det generelle.
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Til hr. Preben Rudiengaard kan jeg sige, at baggrunden for, at den tidligere sundhedsminister har sat et arbejde i gang, hvor man tilfældigt gik ned og valgte 1.000 journaler ud og fik lavet en analyse af de 1.000 journaler for at se, om der er begået fejl i dem, og hvor de fejl kommer fra, om det er systemfejl, eller det er fejl, der kan henføres til de enkelte personer, er en erkendelse af, at der kan være nogle ting her, som vi skal blive bedre til.
Det er et analysearbejde, som kører nu og slutter hen over sommeren.
Jeg har så sent som i går tilkendegivet, at jeg er klar til at se på det samlede klagesystem, ikke bare serviceklagen, ikke bare erstatningssagerne, men også dem, der går til Patientklagenævnet; vi har jo et trestrenget klagesystem.
Det gælder formentlig for alle, at vi skal blive bedre til at lære af de fejl, der begås, få skabt en kultur ude i afdelingerne på sygehusene, hvor man sætter sig ned, når dagen er gået, med henblik på at se på, hvad der er gjort forkert, med det sigte at gøre tingene bedre i morgen.
Det, der henvises til i Jyllands-Posten i dag fra formanden, er antagelig det synspunkt, jeg også har haft, ligesom den tidligere sundhedsminister har haft det, nemlig at vi skal passe på, at vi ikke bliver så kollektive i vores placering af ansvar, at vi ikke stadig væk vil placere ansvaret hos den enkelte læge, den enkelte fagperson, hvad enten de så er sygeplejersker eller jordemødre.
Det kan godt være, at vi i den dialog, vi nu skal have, hvor jeg inviterer alle sundhedspolitiske ordførere i Folketinget til en drøftelse, skal se på, om der er nogle ting, som vi også skal være opmærksomme på kan skyldes systemfejl, og hvordan vi lærer af dem - nogle uddannelsesprogrammer, nogle hygiejneprogrammer, nogle tekniske systemer, der ikke er, som de skal være - så vi kan blive bedre til at få rettet op på at få bragt den almene viden videre til de øvrige sygehuse.
Men jeg vil advare meget imod, at vi forlader det grundprincip, som gælder i dansk sundhedsvæsen, at den enkelte læge kan drages til ansvar.
Og det er det, der henvises til i den artikel.
Preben Rudiengaard (V), 2001-04-17:
Jeg vil gerne referere til et indlæg, jeg har konstateret i dagens udgave af Jyllands-Posten.
Her skriver formanden for Lægeforeningen, at ca. 10 pct. - eller hver tiende patient - kommer mere eller mindre alvorligt til skade ved mødet med sundhedsvæsenet på grund af utilsigtede hændelser.
Disse mange hændelser gentager sig igen og igen, fordi de ikke bliver indberettet og sundhedsvæsenet derfor ikke lærer af dem.
Han skriver også, at med hensyn til at prøve at se på at få løst problemet har både den tidligere og nu den nuværende sundhedsminister ligesom sagt, at det vil de ikke tage sig af, for det er et ansvar, den enkelte læge har, og man vil ikke prøve at se på at løse dette problem.
Kan vi være bekendt, at 10 pct. af de indlagte patienter på en eller anden måde kommer alvorligt til skade i mødet med vores sundhedsvæsen?
Det vil jeg meget, meget gerne bede om ministerens bemærkninger til.
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Hr. Preben Rudiengaards teori her finder ingen resonans i tallene.
Det er rent faktisk sådan, når vi ser på de stationære behandlinger, at der er 93 pct., der er blevet behandlet inden for de 3 måneder.
Når vi ser på de ambulante behandlinger og dagkirurgien, er antallet af dem, der har ventet mere end 3 måneder, faktisk lidt højere, nemlig 12 pct. Der er ikke tale om, at man prioriterer det ene område frem for det andet.
Det, der er sket igennem de sidste 10-15 år og fortsat vil ske - og der er vi i Danmark faktisk meget langt fremme - er nemlig en overflytning fra stationær behandling til dagkirurgi og ambulant behandling.
Så der er ikke tale om, at man prioriterer det ene område frem for det andet, men at man flytter nogle af aktiviteterne, nogle af opgaverne, over i ambulant og dagkirurgisk regi.
Og det tror jeg er en rigtig god idé, både økonomisk og også ud fra en patientvinkel.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Det ville være rimeligt, når vi nu alle mødes og får en god, konstruktiv dialog omkring, hvordan det samlede klagesystem fungerer, både det, der vedrører service, det, der vedrører erstatning, det, der vedrører selve indholdet i behandlingen, at vi så tænker bredt og også tager psykiatrien med.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Preben Rudiengaard (V), 2001-04-17:
Jeg hørte ministeren sige, at man havde øget antallet af behandlinger, hvilket er rigtigt, fra 1,7 millioner til 1,9 millioner.
Men det er jo helt klart, fordi der så er sket ambulante behandlinger.
Jeg vil gerne spørge ministeren, om ministeren ikke stadig væk finder, at det er urimeligt, at folk skal vente så lang tid, at ventetiden er steget - hvilket hr. Jørgen Winther også har været inde på - og at man bare har prioriteret ambulante behandlinger og så har glemt de stationært indlagte patienter, dem, der har brug for en hospitalisering, for dem er der også nogle af.
Man kan jo godt smykke sig med flotte tal, men jeg synes, at man har ofret især den stationære patient, hvilket ventetiderne også kan vise.
Det vil jeg gerne bede om ministerens kommentar til.
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Der ligger ikke sundhedsministeren bekendt et vurderingsgrundlag, et dokumentationsgrundlag, der gør, at man kan sige, at kvaliteten i den danske behandling på lungeområdet eller i øvrigt inden for kræftområdet skulle være ringere i Danmark end i Sverige eller i USA eller i et hvilket som helst andet land.
Det er også baggrunden for, at kræftstyregruppen har sat et udredningsarbejde i gang med henblik på at få klaret de forskelle, der er i kræftdødeligheden imellem f.eks. Sverige og Danmark, hvor det kan konstateres, at Danmark ligger 10 pct. under Sverige, forhold, som også hr. Jørgen Winther efterlyser. Der kan være en masse faktorer.
Det kan være et spørgsmål om livsstilens betydning for behandlingseffektiviteten, for behandlingsresultaterne.
Det kan være tidlig diagnostik, det kan være, at man får patienten sendt tidligt nok til videre behandling, for at nævne nogle af faktorerne.
Det sidder kræftstyregrupperne og kigger på, og de har bl.a. kigget på lungekræft, de småcellede lungekræfttilfælde, og her nok fundet en forklaring, nemlig i retning af, at patienterne skal noget tidligere til behandling.
Min røde lampe lyser.
Jørgen Winther (V), 2001-04-17:
Så vil jeg gerne spørge ministeren, om ministeren kan bekræfte, at det er sådan, at USA er ca. 3 gange så gode som Danmark, når man ser på resultaterne for lungekræft, og at Sverige er ca. 2 gange så dygtige og så effektive som Danmark, når man ser på resultaterne.
Det er jo sådan, at i Danmark er der omkring 5 pct., der overlever efter 5 år, og i Sverige er det 10 pct. og i USA 15 pct.
Jeg vil gerne spørge, om ministeren kender disse tal, og om de er rigtige.
Det sidste spørgsmål angående lungekræft går på, at i kræftrapporten fra februar sidste år er det nævnt, at der opereres alt for få patienter og alt for få patienter får strålebehandling.
Hvad vil ministeren gøre for disse patienter, der i dag ikke får den adækvate behandling her i Danmark?
De forskellige overlæger erkender jo, at der er et stort mørkt kapitel, hvad angår behandling af lungekræftpatienter.
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Jeg vil lige som det første sige, at hr. Jørgen Winther ikke kan tage det, at jeg ikke har kendskab til overlevelsen for lungekræft i hvert enkelt land i Europa, som udtryk for, at jeg har bekræftet noget som helst.
Jeg vil henholde mig til den redegørelse, som hr. Jørgen Winther efterlyser, og den skal han nok få.
Det andet, med hensyn til hvor vanskeligt det kan være at få lavet nogle effektive angreb på ventetider og ventelisterne, skal jo bl.a. ses på baggrund af, at vi mangler læger rundtomkring i det danske sygehusvæsen.
Hr. Jørgen Winther er helt sikkert bekendt med, at den borgerlige regering i midten af 1980'erne satte antallet af lægestuderende på vores universiteter ned til 500.
Det har den nuværende regering fordoblet, således at der er over 1.000 studerende, og selv om vi reducerer med de 20 pct., der kommer fra de skandinaviske lande, hvoraf i øvrigt op mod halvdelen bliver her i landet, er det en mærkbar forbedring, der giver håb om den fremtidige indsats.
Det vil også være hr. Jørgen Winther bekendt, at efter at de er færdige på universitetet, skal de igennem en 60 måneder lang videreuddannelse, og der regner vi med, at vi i løbet af 3, 5, måske 7 år kan få genskabt lægebalancen, så vi kan få gjort et ordentligt indhug i ventelisterne.
Jørgen Winther (V), 2001-04-17:
Det opfatter jeg som en bekræftelse af, at der ikke findes
nogen lande i Europa, der faktisk har længere ventetider eller har dårligere resultater, men jeg glæder mig til at se opgørelsen.
Så vil jeg gerne lige nævne, at disse ventetider faktisk er meget stærkt voksende.
I 1992, da vi havde en borgerlig regering, en god borgerlig regering, var ventetiderne for dem, vi taler om, kun på 86 dage.
Nu her efter en 7-8 sundhedsministre og efter mange års Nyrupregeringer er ventetiderne steget med 15-20 pct. Hvordan kan det så være, vi gang på gang hører statsministeren sige, at nu skal ventetiden længere ned, nu skal den ned under 3 måneder osv., og hver gang vi får en ny sundhedsminister, er ministeren overrasket over, at der kommer flere nye patienter?
Selvfølgelig kan den nye minister ikke have ansvaret for det hele, men det er jo regeringen, og nu er det altså regeringens repræsentant, jeg spørger: Hvordan kan det være, at det overrasker en minister, at der hele tiden kommer flere patienter?
Arne Rolighed (S), 2001-04-17:
Jeg er ikke i stand til at lave en sammenligning med Danmark og hvert enkelt land i Europa, men hvis det er et ønske fra Venstre og hr. Jørgen Winther, at vi laver sådan en sammenligning, vil jeg da meget gerne gøre det.
Jørgen Winther (V), 2001-04-17:
Jeg vil gerne bede ministeren om at nævne ét land i Europa, der har længere ventetider for disse kirurgiske patienter end Danmark, og jeg vil gerne bede ministeren nævne ét land i hele Europa, der har dårligere resultater inden for lungekræftbehandlingen end Danmark.