Aage Frandsen (SF), 2004-10-20:
Der er et sted, om hvilket det siges, at man bliver umådelig glad, når nogen omvender sig, når nogen erkender, at der var noget, der var forkert.
Men glæden er jo særlig stor, når man virkelig erkender det så stærkt, at man opgiver f.eks. et gammelt forslag eller en tidligere livsførelse; så er glæden særlig stor.
I det her tilfælde er glæden kun begrænset, for det er jo kun en begrænset erkendelse fra regeringens side.
Det er en erkendelse af, at det lovforslag om gennemsigtighed og åbenhed, som blev vedtaget i juni 2002, ikke var i orden.
Det er en erkendelse af, at det, man fik gennemført på det tidspunkt, ikke var tilfredsstillende.
Det er stadig væk fundamentet for den lovgivning, man vil have skal fungere.
Det er sådan, at man har et fundament, nemlig det med karaktererne, der skal offentliggøres, og så prøver man på at bygge noget ovenpå, nemlig denne skolescore og alle de her socioøkonomiske elementer, der skal inddrages.
Det betyder jo så i virkeligheden, at det ikke hænger sammen alligevel.
Derfor mener jeg, at ministeren kommer til at kaste sig ud i noget forfærdeligt noget, for lige så snart de her ting bliver offentliggjort, er det ikke noget med, at det kun kan være en fejl, der kan give anledning til, at der bliver meget diskussion, om det nu også holder eller ikke holder.
Nej, så er det også, fordi nogle drager det i tvivl.
Der er jeg enig med den konservative ordfører i, at det altså er meget svært her at sige, at det er videnskabeligt i orden.
Derfor vil jeg af hensyn til undervisningsministerens fremtid – så hun undgår at skulle besvare alle mulige mærkelige spørgsmål, også meget relevante spørgsmål – sige: Lad være med at komme med det her forslag, drop det.
Nu kunne jeg så forstå, at Dansk Folkeparti vil fjerne et helt centralt element i det her, nemlig pkt. 4 – der må også være dele af pkt. 5, der falder væk, for der henviser man til pkt. 4.
Det er jo sådan set det centrale omkring skolescoren, så derfor synes jeg rent faktisk, at det er bedst at droppe det hele, for så hænger det ikke sammen længere.
Det gjorde det ikke i forvejen, men nu bliver det helt åbenbart.
Jeg synes, at ministeren skulle erkende, at det her nok ikke bliver gennemført; det tror jeg at alle vil have glæde af.
Jeg tror virkelig, at ministeren vil takke os alle sammen for, at det ikke bliver gennemført, for der vil være en masse diskussioner og forskellige statistikere, der vil gøre sig kloge, og hvis der er en, der har ét standpunkt, er der en anden, der finder et andet standpunkt, fordi det er dumt at gentage det første standpunkt, for så er man ikke original.
Så finder man et andet standpunkt, og så skal ministeren udrede det.
Jeg ser allerede nu for mig, hvordan undervisningsministeren i TV-Avisen skal forklare sig ud af det her.
Så står der jo i lovforslaget, at det ikke kommer til at koste penge for kommunerne, det kan klares inden for rammerne.
Men det her kommer til at koste – også ganske mange mennesketimer, det er jeg ikke i tvivl om.
Derfor synes jeg virkelig, at det er at sætte noget i værk, som ingen vil have glæde af, og som ikke vil gavne undervisningsministerens fremtidige karrieremulighed, som ministeren kan høre at jeg er meget opmærksom på.
Så stillede hr. Adelskov tidligere et spørgsmål om karakteren for det her.
Nu var det jo altså dumpet allerede uden hensyntagen til skolescoren, og så må man sige, at hvis man tager med i betragtning, hvilke uddannelser de mennesker, der har lavet lovforslaget, har, så ryger det jo længere ned, for det må jo være det, der ligger i, at man korrigerer på det her.
Så det er spørgsmålet, om det overhovedet kan registreres som noget, der har fået en karakter; det ender i et rent 00.
Vi stemmer under alle omstændigheder imod forslaget, og som sagt synes jeg af hensyn til ministeren, at det er en fordel, hvis det ikke bliver vedtaget.
Det tyder jo på, at det centrale element ikke bliver vedtaget, fordi Dansk Folkeparti ikke vil være med til den del af det, som vedrører grundskolen i forbindelse med skolescoren.