runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Steen Gade (SF), 2006-01-24:
Jeg vil gerne spørge hr. Bent Bøgsted, hvad den opmærksomhed på korttidsuddannede, som jeg er helt enig med ham i, så fører til af politik.
Jeg tror, at Dansk Folkeparti ligesom vi er enige i, at EU’s støtteordninger til sukkerproduktionen skal gå ned og også gå længere ned i fremtiden.
Det betyder jo, at der er nogle, der bliver arbejdsløse på grund af det på Lolland-Falster.
Jeg vil spørge, om Dansk Folkeparti så er klar til at presse regeringen for at lave nogle særlige tiltag i de regioner, som kommer i klemme på grund af den globale konkurrenceudvikling og her afskaffelsen af EU’s sukkerordninger.
Connie Hedegaard (KF), 2006-01-24:
Jeg tror, hr. Per Clausen kender mit svar på det spørgsmål og også min holdning til det.
Jeg mener, det skal være muligt, og at opgaven nu er at finde den løsning, der er mulig, og som både batter noget miljømæssigt og er i overensstemmelse med de regler om ekspropriation, vi har i Danmark.
Så vil jeg i øvrigt gøre opmærksom på, at det jo ikke er sådan, at det er det eneste, der hjælper på det her problem.
Nu nævnte jeg de 300 mio. kr. i afgiftslettelser til partikelfiltre til personbiler.
Derudover er det også sådan, at det pr. 1. oktober i år vil blive et EU-krav til samtlige nye lastbiler og andre dieselbiler, at de skal være udstyret med partikelfiltre.
Så der sker altså noget i mange parallelle forløb lige nu.
Spm. nr. US 59
Steen Gade (SF), 2006-01-24:
Nej, men alligevel tak for svaret, for en del af en strategi, som handler om, hvordan vi klarer os i Danmark, må jo også indeholde en meget stærkere regionalpolitisk satsning, end der er lagt op til nu.
Det synes jeg at jeg kan høre hr. Bent Bøgsted er enig i, og det vil jeg så bare have bekræftet.
Helle Sjelle (KF), 2006-01-24:
Som jeg sagde i indledningen, er det et ganske vanskeligt emne, og derfor er vi også meget villige til at se på yderligere spørgsmål i forbindelse med udvalgsbehandlingen.
Vi vil meget gerne være med til, at vi får vendt alle sten, således at vi i sidste ende kommer ud med et godt og gennemarbejdet lovforslag.
Så vi vil også meget gerne være med til at se på de ting, som bliver rejst her.
Karen J. Klint (S), 2006-01-24:
Den konservative ordfører, fru Helle Sjelle, gør meget ud af, at det er vigtigt med den videnskabelige forskning.
Det er vi enige i fra Socialdemokraternes side, men vi har også den holdning, at mennesker godt må frabede sig en behandling.
Det er jo sådan i dag, at man kan frabede sig f.eks. livsforlængende behandling, og derfor synes jeg også, at vi under udvalgsarbejdet skal have drøftet, hvordan vi kan være sikre på, at de forsøgspersoner, som kommer ind her under nogle akutte forhold, ikke netop er mennesker, der har frabedt sig en livsforlængende behandling.
Skal det være en ny afkrydsningsrubrik på vores donorkort, eller hvad skal der til?
Er De Konservative med på, at vi skal have drøftet, hvordan vi sørger for, at det her kun gælder dem, der gerne vil stille sig til rådighed, så vi i størst muligt omfang i hvert fald kun åbner for dem?
Helle Sjelle (KF), 2006-01-24:
Forskning i lægemidler og behandlingsmetoder kan give anledning til en række etiske spørgsmål.
Det gør sig eksempelvis gældende i det her lovforslag, hvor regeringen ønsker at udvide adgangen til at forske i lægemidler på inhabile forsøgspersoner i akutte behandlingssituationer.
Helt overordnet er det vigtigt at huske på, at uden forskning ville vi ikke være der, hvor vi er i dag.
Der er ofte tale om kontrolleret forskning i laboratorier eller et tilfælde, hvor en række forsøgspersoner frivilligt deltager i et forskningsbudget.
I den forstand ligger der forskning bag al vores viden, og hvis vi vil blive endnu bedre til at behandle forskellige sygdomme i fremtiden, så må vi tage udgangspunkt i forskning og investere i den.
Man kan ikke altid reducere forskning til et laboratorium, og noget forskning kan kun gennemføres, hvis bestemte forudsætninger er opfyldt.
Forskning i intensiv behandling kan således ikke foretages med raske forsøgspersoner, kroppen reagerer ganske enkelt anderledes, når den er under pres, og derfor må forskning i intensivbehandling foregå, når den enkelte person befinder sig i en akut situation.
Vi Konservative mener, at det er ærgerligt, at den nuværende retstilstand betyder, at vi ikke er i stand til at forske i lægemidler i akutte behandlingssituationer, og derfor ser vi positivt på det fremlagte forslag om at etablere en samtykkeordning.
Der skal dog ikke være tvivl om, at vi her i bund og grund er af den opfattelse, at vi har at gøre med et meget svært spørgsmål.
Derfor mener vi også, at det er vigtigt, at der er en række retsgarantier for, hvornår og under hvilke forudsætninger forskningen må finde sted, når det drejer sig om inhabile forsøgspersoner.
For os Konservative
er det vigtigt, at det enkelte forskningsprojekt er godkendt af en videnskabsetisk komité, at de kliniske forsøg i akutte situationer kun må gennemføres, såfremt den særlige fysiske og mentale tilstand, vedkommende befinder sig i, er en forudsætning for at opnå viden på området.
Samtidig skal der naturligvis være tale om, at hensynet til forsøgspersonens rettigheder, sikkerhed og velbefindende altid går forud for videnskabelige interesser, og derudover skal det naturligvis være sådan, at de to læger, der i situationen udgør den inhabiles værge, udelukkende varetager den inhabiles interesser og på alle måder er uafhængige af forsøgsprojektet.
Hvis de krav bliver overholdt, er der tale om, at lovforslaget forbedrer mulighederne for forskning i akutsituationer.
Det er forudsætningen for større viden inden for området og bedre behandling i fremtiden.
Vi støtter forslaget.
Karin Nødgaard (DF), 2006-01-24:
Men da vi ud fra lovforslagets tekst står i en situation, som de fleste af os jo frygter at havne i, netop der hvor den enkelte ikke er i stand til selv at tage stilling til en given behandling, finder vi i Dansk Folkeparti det relevant at præcisere og udvide adgangen til at forske med lægemidler på inhabile forsøgspersoner i akutte behandlingssituationer.
På et spørgsmål om, hvorvidt det vil være det mest hensigtsmæssige at indhente tilladelse fra den nærmeste pårørende, er jeg enig i, at det egentlig vil være det mest optimale, men realistisk set vil det ikke kunne lade sig gøre i de fleste tilfælde.
Den nærmeste pårørende kan måske være umulig at få fat i, og det vil kunne give problemer for selve behandlingsprocessen og eventuelt også forsinke det forløb, som i givet fald vil kunne få katastrofale følger for patienten.
Derudover vil en nær pårørende også have svært ved at kunne træffe en hurtig beslutning, som kan være svær at overskue konsekvenserne af i en situation, hvor man følelsesmæssigt er meget påvirket.
Derfor ser vi positivt på initiativet om at indføre en ordning med en forsøgsværge, som skal kunne give samtykke på vegne af den inhabile forsøgsperson.
De to læger, som tilkaldes for kort tid, skal være uafhængige af selve forskningsprojektet, og da det er vigtigt, at forsøget skal kunne forbedre personens helbred på længere sigt, vil vi gerne have ministerens bekræftelse på, at den tid, som skal bruges på at få tilkaldt forsøgsværgen, ikke må overstige et vist antal minutter, da det i visse ulykkestilfælde vil kunne få alvorlige følger for den ramte patient, hvis en behandling ikke bliver påbegyndt meget hurtigt efter, at ulykken er indtruffet.
Det ligger os meget på sinde, at de forsøg, som foretages, skal være etisk forsvarlige.
Her skal Den Videnskabsetiske Komité selvfølgelig med sin godkendelse af forsøget være garant for dette.
I de høringssvar, som er kommet fra diverse interessegrupper, er der mange positive udmeldinger, men der er også nogle, der ytrer nogle ting, som de gerne vil have med, og som jeg synes der skal tages højde for i den fremtidige udvalgsbehandling, som det tidligere er nævnt af Socialdemokraterne.
Jeg synes også, det er sket i flere tilfælde allerede nu fra ministerens side i de kommentarer og ændringer, som er indarbejdet i lovteksten.
Dansk Folkeparti ser også frem til den kommende udvalgsbehandling.
Jeg håber, at vi der kan få strikket noget godt og konstruktivt sammen, og jeg kan hermed tilkendegive, at lovforslaget støttes.
Karen J. Klint (S), 2006-01-24:
Jeg skal også på vegne af Socialdemokraterne give tilslutning til rammerne i det lovforslag, vi har til debat nu, også ud fra at det er meget vigtigt, at der bliver forsket i akutmedicin, og det kan man jo selvfølgelig i sagens natur kun under nogle særlige omstændigheder.
Vi synes også, selv om det er et godt forslag, at det er et følsomt emne.
Både af høringssvarene og også af vores egen læsning af forslaget fremgår det, at der er nogle etiske dilemmaer, som vi lige skal have vendt under udvalgsbehandlingen.
Det kan jo lyde meget fornuftigt, at forsøgsværgen skal have en sundhedsmæssig baggrund, men måske bliver det for meget alene den lægelige verden, der skal tage stilling, altså dem, der er med i forsøget, den behandlende læge og forsøgsværgen, som er den enhed af to læger.
Hvordan får vi kigget disse forsøg over skulderen, sådan at vi kan se, hvordan det udvikler sig?
En af begrundelserne for, at forsøgsværgen skal være to læger, er også, at man skal kunne finde dem hele døgnet, men er sygehusene så godt rustet, at de faktisk kan behandle med akut medicin hele døgnet?
Jeg har i hvert fald lige fået en indbydelse til et møde her senere på ugen, hvor en af påstandene er, at noget akut medicin kun er tilgængelig mellem kl. 8 og 15.
Forslaget går på at øge patienternes retssikkerhed og afgrænser også, hvilke patienter der kan være tale om.
Det er oplagt, at det i høj grad er patienter med nogle somatiske forhold, nogle traumer, men hvad nu, hvis det er en person, som har en dobbeltdiagnose?
Det kan jo godt være en psykiatrisk patient, som har så alvorlig selvskadende adfærd, at det også er livstruende for vedkommende.
Hvordan vil patienten i det her tilfælde så falde ind under forsøgsrammerne, når der også er problemer med den akutte behandling i psykiatrien, og når det i hvert fald ikke skal ske under forhold, hvor der ikke er samtykke, medmindre psykiatriloven også er fulgt?
Vi skal lige have drøftet, hvilken patientgruppe det handler om her.
Så lover regeringen jo også i en af bemærkningerne at rette en henvendelse til EuropaKommissionen om udvidelse af direktivets adgang til at forske netop i akut medicin, men vi ser ikke, at der er kommet et svar på det.
Det kunne jo også være interessant at få at vide, hvor langt man vil gå på det område.
Som sagt er vi som udgangspunkt positive, men også nysgerrige for at få det afdækket nærmere.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2006-01-24:
... bidrager til, at patienten hurtigere kan blive rask, eller man kan standse en tilstand, der måske endda er livstruende.
Det foreslås her, at man modsat tidligere, hvor det var en nær pårørende og ens egen læge, der skulle give tilladelse til, at man kunne deltage i sådanne forsøg, laver en samtykkeordning, hvor det er to læger, der er uafhængige af det konkrete forsøgsprojekt, som skal varetage den inhabiles interesser, således at man kan sikre, at både patientens interesser bliver varetaget, og at man også kan lave de her meget vigtige forsøg.
Vi synes, som jeg sagde før, at der er fundet en meget rigtig balance mellem de to ting, og vi kan derfor støtte forslaget.
Kim Mortensen (S), 2006-01-24:
Nogle få kommentarer til statsministerens bemærkninger om, at der ikke er nogen uenighed om dagsordenen, men at det er en indenrigspolitisk dagsorden, vi er uenige i.
Lidt polemisk kunne man jo sige, at det er rigtigt, at vi er uenige i den indenrigspolitiske dagsorden, nemlig hvad det er for en global dagsorden, vi skal have, og vi skal udfylde.
Der er vi ikke enige.
Jeg tror, at det er vigtigt for dem, der er utrygge over for globalisering, at vi også interesserer os lidt for, hvad globaliseringen betyder for den sammenhængskraft, som jeg bemærkede statsministeren også havde med i sin tale.
Der er en tendens til, at de job, der forsvinder fra Danmark, forsvinder fra udkantsområderne.
Derfor er der også under de her overskrifter brug for en målrettet indsats over for de regionale områder; der er brug for en målrettet indsats over for hele voksenefteruddannelsen.
Det er jo nogle af de fokuspunkter, man kan sige, det er vigtigt at regeringen, Globaliseringsrådet, også tager alvorligt, når vi diskuterer globaliseringen.
Så var der nogle bemærkninger om, at der ikke er noget modsætningsforhold mellem faglighed på den ene side og kreativitet, udvikling og innovation på den anden side.
Nej, det er da sådan set rigtigt, men der er forskel på, hvor høj en prioritet og hvor meget fokus man giver de enkelte lodder i vægtskålen.
Der tror jeg også, der er brug for, at vi i vores uddannelsessystem sætter fokus på kreativitet og på innovation, sådan at det implicit er en del af de uddannelser, vi gennemfører, at som en del af det at komme igennem uddannelsen, fylder det her målrettet noget.
Det synes jeg at jeg savner nogle bemærkninger om, det synes jeg at jeg savner en prioritering af i den dagsorden, regeringen lægger frem, også på uddannelsesområdet.
Hermed sluttede forhandlingen.
Afstemning
Hermed sluttede forespørgslen.
Lovforslaget sattes til forhandling.
Forhandling
Marianne Jelved (RV), 2006-01-24:
Der er ikke noget, der hedder – nu skal jeg se, hvad det var, statsministeren kaldte det – den frie læring.
Det eksisterer ikke.
Jeg ved ikke, hvad det er for noget.
Det er bare noget, der bliver sagt.
Det er altid lærerens opgave at sørge for, at børnene lærer noget.
Det er det, læreren bliver ansat til.
Så det der med den frie læring passer ikke nogen steder.
Men kravene er blevet større, kravene skal være større, børnene skal være dygtigere.
Deri er vi enige, men vi er ueni ge i måden, de skal blive det på.
Derfor kommer det jo an på en prøve.
Det er bl.a., fordi vi har haft gode uddannelser – indtil nu.
Jeg vil gerne understrege over for statsministeren, at jeg ikke er ude på at frelse verden, for verden vil ikke frelses.
Jeg er bare ude på at prøve at tage et ansvar der, hvor jeg er i stand til at påvirke nogle ting.
Det håber jeg også at statsministeren i virkeligheden er, og det tror jeg også er tilfældet.
Nu bruger jeg kun en lille flig, men dog en vigtig flig: Hvorfor kan universiteterne ikke få lov til selv at bestemme, om de skal have gruppeeksamen eller ej?
Jeg forventer ikke noget svar.
Det er et eksempel.
Så har statsministeren overhovedet ikke fattet, at jeg gik ind for reformer i 1990’erne.
Nej, for det vil statsministeren ikke indrømme, og derfor undlader statsministeren at tale om, hvordan dagpengeperioden blev sat ned fra 9 år til 4 år, om ungeindsats, førtidsreform, og jeg kunne blive ved.
Lad det ligge.
Nej, vi lavede også om på skattesystemet.
Vi fortsatte skattereformen fra Schlüterperioden 1985-93 til 1998, og derfor har vi i dag ikke en rentefradragsværdi på nogle og halvfjerds procent, heldigvis for det.
Tænk, at der var nogen, der tog modet og turde lave om på det.
Statsministeren mangler jo modet, hvis jeg nu skal drille lidt, eftersom statsministeren beskriver sig selv som en slags Odysseus, der binder sig med sit skattestop til masten af frygt for sirenerne.
Regeringen bestemmer jo selv over skattesystemet med sit flertal.
Hvorfor skal der sådan en besværgelse til i form af et skattestop?
Lad det være.
Der er en meget, meget klar sammenhæng mellem faglighed, altså dygtighed, kreativitet og selvstændighed.
Derfor er 1993-folkeskoleloven en meget visionær lov.
Vi har ikke sløset med fagligheden, men det er så nemt at bruge den overskrift.
Der er så mange ting, det er meget nemt at slynge ud i nogle overskrifter, og som lyder som de store sandheder.
Jeg understreger igen: Det Radikale Venstre er for at styrke fagligheden.
Vi er for, at alle får en ungdomsuddannelse.
Vi er for stort set næsten alle de pinde, der står her.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2006-01-24:
Lovforslaget her handler om en yderligere adgang til udførelse af kliniske forsøg med lægemidler på inhabile forsøgspersoner, og det betyder, at man for personer, der måtte komme på hospitalet og ikke er nærværende, om man så må sige, som er inhabile og f.eks. kan være bevidstløse som følge af et trafiktraume, kan sætte ind med en behandling, som er af videnskabelig, forskningsmæssig karakter.
Denne meget vigtige forskningsmæssige indsats kan jo ikke foretages på personer, som er raske, men skal foretages på personer, der er i en akut fase.
Man skal kun udsættes for det her i de tilfælde, hvor det er noget, der ...
Kamal Qureshi (SF), 2006-01-24:
Som flere af de andre ordførere også har været inde på, er det jo et svært område, vi bevæger os ind på.
Man kan sige, at i mange af de tilfælde, hvor patienter er i en akut situation, det kan være alvorlige trafikuheld, det kan være blodprop i hjertet eller i hjernen, og hvor patienten ankommer bevidstløs til afdelingen, har man jo den generelle holdning, at man bare sætter en behandling i gang, fordi patienten er ved at dø.
Al behandling er jo bedre end ingen behandling, og så kan man prøve sig frem.
Det kan godt være at famle i blinde, hvis ikke man får mulighed for at forske i det.
Når det så er sagt, hvordan sætter man så forskning i gang i en situation, hvor den pågældende, som man skal bruge som forsøgsperson, er bevidstløs eller døende?
Hvordan indhenter man tilladelse til at kunne iværksætte en eksperimentel behandling af personer, som er ved at dø, hvorfor man skal sætte behandlingen i gang med meget kort varsel?
Hvordan opsporer man familiemedlemmer eller andre personer, der kunne tale på patientens vegne i sådan en situation?
Alt det gør jo situationen svær.
Derfor synes vi, at det snit, som det her forslag lægger op til, indeholder en rigtig balance, hvor man både får mulighed for forskning, sådan at behandlingen af de akut svære patienter kan gøres på et mere videnskabeligt baseret grundlag og sådan, at behandlingen kan blive bedre og overlevelsen kan blive forbedret fremover, samtidig med at man også prøver at få lavet en model, så det ikke er de personer, der står med selve behandlingen, som skal træffe det endelige valg, men at der kan komme nogle ud over dem, der står i behandlingssituationen, og være med til at afgøre, om behandlingen kan sættes i gang på forsøgsbasis eller ej.
Så selv om vi erkender det meget, meget svære i at finde den rigtige balance i en sådan situation, hvor hensynet til patienten selvfølgelig altid skal veje tungest, så er også hensynet til at prøve at komme frem til nogle resultater, som kan give en bedre overlevelse, væsentligt for os.
I erkendelse af den meget, meget svære balance, som ministeren har skullet anlægge i det her forslag, mener vi i hvert fald, at vi gerne vil støtte det snit, der er lagt.
Derfor kan det jo godt være, at vi under udvalgsbehandlingen kan nå frem til nogle modeller, som måske viser sig at indeholde elementer, som kunne være endnu bedre.
I så fald må vi jo prøve at lave nogle ændringsforslag, og vi ville også være åbne over for at støtte sådanne ændringsforslag, hvis de skulle blive stillet.
Alt i alt synes vi, at forslaget er positivt og en forbedring i forhold til den nuværende tilstand.
Bent Bøgsted (DF), 2006-01-24:
Vi vil gerne være med til at sikre udviklingen i yderområderne, helt sikkert.
Jeg synes bare, at det er et lille problem.
Det er altså en kritik af regeringen, for det er ikke noget, vi har indflydelse på.
Men som arbejdsmarkedsordfører ville jeg hulens gerne have, at der var noget mere sammenhæng mellem arbejdsmarkedspolitik og arbejdsmarkedsuddannelserne.
Arbejdsmarkedsuddannelserne er blevet flyttet over under undervisningsministeren.
Dermed ikke sagt, at undervisningsministeren gør et dårligt arbejde, men der mistes lidt af sammenhængen i de tiltag, der skal til for at sikre udvikling i yderområder for lavtuddannede og for faglige uddannelser.
Der ville jeg gerne have, at regeringen ville se på, om man kunne skabe lidt bedre sammenhæng, når det ligger i to ministerier.
Det tror jeg kunne være med til at sikre den udvikling.
Man kan se, at Sikringsstyrelsen er havnet i Esbjerg i stedet for at komme til Storstrøms Amt, som vi havde ønsket fra starten.
Det var sådan et politisk pingpongspil, der begyndte der, og det er ikke sagen, det er ikke det, yderområderne ønsker.
Charlotte Fischer (RV), 2006-01-24:
Ministeren tegner jo et billede af en vældig aktiv regering, der gør rigtig meget på det her felt, og af, at det i øvrigt går rigtig godt.
På den baggrund er det ene, jeg ville spørge om: Jeg har jo også læst alle de handlingsprogrammer, inspirationskataloger og om sundhedstegn og alt muligt, som regeringen laver, men hvordan går det reelt?
Hvis man læser den folkesundhedsrapport, som Institut for Folkesundhedsvidenskab lavede sidste år for København, så står der sort på hvidt: Uligheden er i kraftig vækst, både i absolutte og relative tal.
Det er en kendsgerning, det er i hvert fald det, jeg kan læse mig frem til, og så kan man jo tale om mange forskellige initiativer.
Det andet er, at jeg godt vil have ministeren til at bekræfte, at der ikke står et eneste ord i det her beslutningsforslag om, at Det Radikale Venstre vil lægge en ny brugerbetaling på lægebesøg.
Det, vi forsøger, som selvfølgelig er utrolig svært, fordi alle hopper lige ned i skyttegraven, er at åbne en diskussion bare en lille smule om: Kunne vi lave et system ikke med mere brugerbetaling, men med en bedre brugerbetaling?
Det er vel ikke sådan, at ministeren synes, det er verdens bedste brugerbetalingssystem, vi har i dag?
Det er vi jo sådan set ikke uenige om.
Vi er åbenbart uenige om, hvad vi skal gøre ved det.
Det Radikale Venstre foreslår en kommission, jeg foreslår, at vi gør noget ved problemerne.
Det er jo, kan man sige, at tage den organisatoriske konsekvens af, at der er en udfordring her, ved at sørge for, at de politikere, der er tættest på, som har ansvaret for det, der sker i børnehaverne, i de andre daginstitutioner, i skolen, i ældreomsorgen, og som får ansvaret for at håndtere de mennesker, der er ved at blive klemt ud af arbejdsmarkedet, også får et ansvar for sundhed – ikke kun sundhed i relation til behandling, altså at gøre syge mennesker raske, men også sundhed i relation til forebyggelse.
Det er da aktiv handling, der udspringer af den iagttagelse, at vi har en udfordring her.
Med hensyn til det andet er det nu bare engang sådan, at hvis man vil nedbringe brugerbetaling på nogle områder og ikke skal skaffe ekstra penge ind, så må man sætte den op på andre områder.
Det er jo også den tanke, der trives i Socialdemokratiet.