runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Per Clausen (EL), 2006-03-29:
Det sidste skal jeg såmænd ikke så tvivl om, man kan jo kalde ting meget, men hr. Rasmus Prehn har da ret i, at vi skal mange, mange år tilbage i tiden, før det at have kontrol over erhvervslivet interesserede Socialdemokraterne.
Så tilbage til det, som kunne være kernen i det her.
Er hr. Rasmus Prehn ikke enig med mig i, at det ville være meget skadeligt, hvis man fulgte regeringens intentioner om at sige, at de offentlige forskningskroner primært skal gå til de områder, hvor man også kan få privat tilskud og støtte, fordi det lige præcis vil betyde, at de private kroner for alvor bliver dominerende, også med hensyn til hvordan den offentlige forskning skal prioriteres, men at man her må tage et andet udgangspunkt, nemlig i den generelle politiske og forskningsmæssige prioritering, som vi gennemfører i Danmark, i hvert fald i en vis udstrækning, i demokratiske fora?
Ja, det ville jo være løgn, hvis jeg sagde, at jeg var skuffet over, at Socialdemokraterne foretrækker, at erhvervslivet har stor indflydelse på forskningen i Danmark frem for tanken om folkekomiteer, som skulle bestemme over erhvervslivets penge.
Tænk den tanke til ende, at demokratiske organer skulle bestemme over disse penge i Danmark.
Det er nok for demokratisk til Socialdemokraterne.
Når det er sagt, hørte jeg mange positive ting i det, hr. Rasmus Prehn sagde, og jeg vil bare spørge, om hr. Rasmus Prehn ikke er enig med mig i, at netop når man har en politik, hvor man meget satser på, at der skal være et tæt samarbejde mellem erhvervslivet og forskningen, er det vigtigt, at det offentlige i sine forskningsbevillinger målrettet går efter at styrke områder, som har svært ved at få adgang til erhvervslivets pengetanke.
Per Clausen (EL), 2006-03-29:
Ja, der var jo lange passager i hr. Jesper Langballes afslutning, som jeg er fuldstændig enig i.
Og jeg kan love hr. Jesper Langballe, at hvis Dansk Folkeparti igen vil føre praktisk politik i overensstemmelse med hr. Jesper Langballes forskningspolitiske synspunkter, skal vi nok kunne finde ud af det.
Men det, som jeg synes hr. Jesper Langballe kommer lidt nemt hen over, er konsekvensen af, at de private sponsorer bestemmer, hvad der skal forskes i.
For det er jo netop kernen, hvis man gør, som regeringen siger at den nu vil, og lader de offentlige penge følge de private penge.
Så betyder det jo, at det bliver én bestemt form for medicinalforskning, nemlig den, hvori der er stærke økonomiske interesser, der vinder indpas, og det vil så også være der, man bruger de offentlige midler.
For det er jo konsekvensen af det, regeringen har sagt, nemlig at man fremover også skal sørge for, at væksten i de offentlige forskningsmidler flytter derover, hvor der også er private midler.
Så jeg vil spørge, om hr. Jesper Langballe i det mindste ikke synes, at det kunne være et problem.
Rasmus Prehn (S), 2006-03-29:
Jeg oplever, at vi har et fantastisk stærkt samarbejde i Danmark mellem erhvervslivets interesser og vores universiteter og andre forskningsenheder, som sikrer utrolig gode resultater.
Jeg oplever, at man fra det offentliges side skal indgå samarbejde med alle former for virksomheder for at sikre den bedst mulige forskning.
Og det, at man har en stærk virksomhed eller en virksomhed, som har en stærk kapital, skal jo ikke udelukke dem fra at indgå i spændende forskning.
Det kan jo netop være der, vi får noget af den bedste forskning.
Det, jeg siger, er, at vi bare også skal tage hensyn til, at der er mindre, nytænkende innovative virksomheder, som også kommer i spil.
Det er den socialdemokratiske holdning.
Vi er faktisk stolte og glade over det samarbejde, vi har mellem erhvervslivet og universiteterne, vi siger bare, det skal foregå på ordentlig og redelig vis, og det mener vi faktisk det gør langt hen ad vejen i dag, og vi vil gerne styrke og udvikle den tradition, vi har i Danmark.
Jeg mener, det er vigtigt, at det ikke bliver spørgsmål om et enten-eller, men om et både-og.
Der er jo behov for at have samarbejde også med stærke virksomheder, fordi vi på den måde også kan få stærk forskning, men når vi bruger de forskningsmidler, vi har i Danmark fra offentlig side, så er det også vigtigt, at vi tænker på: Hvilke virksomheder tænker nyt?
Hvilke virksomheder er innovative?
Hvilke virksomheder kan skabe resultater, vi ellers ikke ville opnå?
Vi skal prøve at gå videre end det, også at hjælpe og samarbejde med mindre virksomheder, der tænker nyt.
Så der tror jeg sådan set godt at jeg kan være enig med Enhedslistens hr. Per Clausen.
Med hensyn til spørgsmålet om folkekomiteer over for erhvervslivets interesser har det jo altid været et kendetegn for Socialdemokratiet, at vi tror på et demokratisk samfund, men hvor der er markedsøkonomi, og hvor vi respekterer, at erhvervslivet har sine interesser.
Helt at gå ind og kontrollere erhvervslivets penge direkte i folkekomiteer, som skal bestemme, hvad virksomhedernes penge skal bruges til, også når det gælder forskning,
mener jeg mere er kommunisme, end det er socialdemokratisme.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2006-03-29:
Der mener jeg helt klart, at den mulighed jo ikke er udelukket i dag.
Tværtimod har universiteterne og statslige forskningsinstitutter selvfølgelig den opgave at prioritere indsatsen.
Det er der sådan set ikke noget som helst nyt i.
Det er faktisk oven i købet sådan, at private forskningsmidler kun må modtages, hvis en institution har egen – har egen – forskningsmæssig interesse i aktiviteterne.
Jeg føler faktisk med det her forslag, at det lidt er som at indlægge en rask patient, for når jeg hører hr. Per Clausen tale om de her ting, så mangler jeg nogle konkrete eksempler, der påviser, at det er berettiget med den mistænkeliggørelse.
Per Clausen (EL), 2006-03-29:
Jeg vil så spørge hr. Jesper Langballe, om hr. Jesper Langballe er enig med mig i, at det ville være en god idé, hvis de offentlige forskningsmidler særlig blev målrettet til områder, hvor man havde svært ved at få private sponsorer til at gå ind og betale, i stedet for, som det er regeringens hensigt, at man skal målrette de offentlige midler derhen, hvor der også er gode muligheder for at få private sponsorer på banen.
For så ville hr. Jesper Langballe jo i hvert fald få ret i dele af sine synspunkter.
Jesper Langballe (DF), 2006-03-29:
Jamen altså det er fuldstændig soleklart for mig.
Der kan vi nemt blive enige.
Selvfølgelig skal den offentlige finansiering ikke rende i hælene på den private sponsering, for så har vi enten fået erhvervslivet til at dirigere forskningen, eller også har vi fået den statskommercialisme, som jeg omtaler.
Men derfor er det netop også der, jeg ser risikoen, nemlig der, hvor der er en tendens til, at al forskning bliver målrettet.
Det er der noget forskning der skal være, det er ikke et enten-eller, det er et både-og.
Hvor al forskning bliver målrettet og målrettet imod aftagerleddet, som det hedder, ser jeg bestemt en risiko.
Men jeg ser faktisk overhovedet ikke nogen risiko i private penge i sig selv.
Per Ørum Jørgensen (KF), 2006-03-29:
Det er jo ikke så lang tid siden, vi har behandlet dette emne.
Jeg tror ikke, vi skal længere tilbage end til januar måned, men derfor er det jo altid interessant.
Og jeg synes faktisk, at Enhedslisten gør os en tjeneste ved at bringe dette emne op og derved også synliggøre den tydelige forskel, der er på regeringens forskningspolitik og den forskningspolitik, som Enhedslisten repræsenterer.
Jeg vil sige, at man kan se forskellen på den måde, at regeringens forskningspolitik er tilpasset den tid, vi lever i, og peger fremad, hvor Enhedslisten stadig væk befinder sig i en betonagtig sump, som ikke respekterer og forstår, hvad samfundet egentlig har gavn af.
Jeg vil gerne lige dykke lidt ned i bemærkningerne til disse lovforslag, hvor man taler om en uafhængig instans som en buffer imellem de to parter, altså modsætningsforholdet mellem forskere og sponsorer, en nødvendig adskillelse mellem private virksomheder og forskere.
Det er altså et udgangspunkt, som bygger på en mistænkeliggørelse, et udgangspunkt, som egentlig er yderst skadeligt efter min overbevisning.
Ordet videndeling mener jeg faktisk er meget relevant i den sammenhæng.
Hvordan kan hr. Per Clausen med sit udgangspunkt, hvor han mistænkeliggør de private investorer på det groveste, tro, at vi får skabt ekstra udvikling, også i den offentlige forskning, hvis vi totalt tilsidesætter de aktører, der agerer ude i samfundet?
Det må da alt andet lige betyde stilstand og dermed ikke udvikling i den offentlige forskning.
De offentlige vidensinstitutioner har da i allerhøjeste grad gavn af dette samarbejde.
Så kan det være, hr. Per Clausen benægter, at det forholder sig således, at Enhedslisten mener, at erhvervslivet og andre private sponsorer skal finansiere offentlig forskning, og at man mener, det fortsat skal ske, men med det her forslag er konsekvensen jo netop, at man totalt lukker samfundet ude fra universiteterne og andre vidensinstitutioner og dermed ikke sikrer, at der bliver den her sammenhæng, som er helt vital.
Så ikke overraskende må vi igen sige nej til dette tilbageskuende beslutningsforslag fra Enhedslisten.
Det er altså ikke den rigtige vej.
Det handler om, at man i fællesskab styrker forskning i Danmark til glæde og gavn for os alle sammen.
Per Clausen (EL), 2006-03-29:
Man kan jo sige meget om det her forslag, men det bringer da nye sprogblomster frem.
»Betonagtig sump«, det synes jeg alligevel er en præcis karakteristik af forslaget, det viser nemlig, hvor dialektisk, hvor nuanceret det er.
Det, jeg vil spørge hr. Per Ørum Jørgensen om, og det er for ligesom også at finde ud af, hvor de aktuelle skillelinjer går i dansk forskningspolitik, er, om han er enig med hr. Jesper Langballe i, at det må være sådan, at de offentlige midler til forskning tildeles sådan, at man særlig sikrer de områder, som har svært ved at hente penge fra det private erhvervsliv, hvad enten det skyldes, at det er områder, der ikke rigtig er nogen penge i for de eksisterende virksomheder, eller det skyldes, at forskningen måske kan komme til at sætte store spørgsmålstegn ved nogle af de produkter, som virksomhederne forsøger at sælge.
Jeg skal henvise hr. Per Ørum Jørgensen til at læse et af de blade, som jeg ved at ministeren ikke læser, og derfor hjælper det ikke noget at henvise til det, når man snakker med ham, nemlig Forskeren, hvor der har været flere eksempler på forskere, der redegør for, hvilke negative konsekvenser det har, når man løber efter de private penge.
Det, som skal være mit sidste spørgsmål til hr. Per Ørum Jørgensen, skal sådan set være: Skal jeg forstå hans udtalelse sådan, at han ikke er enig i regeringens Globaliseringsråds ønske om, at det fremover faktisk skal være sådan, at de offentlige midler i større udstrækning skal dirigeres derhen, hvor der også er privat medfinansiering?
Per Ørum Jørgensen (KF), 2006-03-29:
Jeg skal da virkelig beklage, hvis jeg har givet hr. Per Clausen og andre anledning til at tro, at Det Konservative Folkeparti ikke står hundrede procent bag det meget ambitiøse globaliseringsforslag.
Det gør vi da naturligvis.
Og vi ser, at vi har et system i dag, som fungerer, men som i højere grad også skal være i stand til at kunne samarbejde med de aktører, der er i det private og i samfundet, som netop gør det her konkret og sikrer, at de ting, vi arbejder med, også bliver til gavn for samfundet.
Men hr. Per Clausens præmis er, at det ene udelukker det andet.
Det er jo ikke tilfældet, og det tror jeg egentlig hr. Per Clausen udmærket er klar over.
Jesper Langballe (DF), 2006-03-29:
Men det sker jo netop ikke, fordi der er nogle private sponsorer, der siger: Det her har vores særlige interesse, her vil vi godt lægge en ordentlig klatskilling.
Jeg mener, at det jo i virkeligheden er til gavn for os alle sammen.
Vi kan da kun være glade for de gaver, som den offentligt formidlede forskning får ad den vej.
Per Clausen (EL), 2006-03-29:
Til gengæld tror hr. Torsten Schack Pedersen åbenbart ikke, at forskningsledelser tager bestik af, hvor der er private penge at hente, for det er jo ligesom der, man siger, at det kun sker inden for områder, som universiteterne selv har prioriteret.
Realiteten er jo, at man prioriterer områder, hvor man også kan skaffe penge, og det er jo den mekanisme, som vi også forsøger at gøre op med.
Så i virkeligheden er vores forslag baseret på indgående kendskab til, hvordan virkeligheden er, og hvordan virkeligheden fungerer, men også et stærkt ønske om at forandre den virkelighed, og det er jo en del af det at være aktiv i politik, at man forsøger på det.
Nu går der jo ikke en dag, uden at forbrugerministeren igangsætter en ny undersøgelse.
Men lad os bare tage den ene her, som spørgsmålet handler om.
Skal jeg forstå ministerens svar sådan, at den måde, han har tænkt sig at inddrage Fødevareudvalget på, er, at vi kan blive orienteret om de aftaler, man laver med Dansk Folkeparti?
Så er man jo bare i den situation, det tror jeg ministeren må kunne forstå, at der er stor sandsynlighed for, at det bliver meget svært for os fra oppositionen at nære den store tillid til resultatet.
Jeg synes, ministeren måske netop i den nuværende situation skulle overveje, om ikke det at nå frem til nogle resultater, som kunne have almen troværdighed, måske er meget vigtigt.
Jo, jeg kan godt forsikre hr. Torsten Schack Pedersen om, at jeg og Enhedslisten er bekendt med markedsøkonomiens grundprincipper.
Realiteten er jo, at hr. Torsten Schack Pedersens udgangspunkt er, at det er godt og fornuftigt, at dansk forskningspolitik, også offentlig forskningspolitik og de prioriteringer, vi gennemfører der, styres af erhvervslivets prioriteringer.
Der vil jeg bare sige, at det synes Enhedslisten ikke, og det er baggrunden for det her forslag.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-03-29:
Jo, men jeg tror ikke, jeg kan komme det meget nærmere, end hvad jeg allerede har svaret, nemlig at en betingelse for medlemskab af EU er, at man opfylder ganske bestemte politiske og økonomiske kriterier, og til de politiske kriterier hører respekten for religionsfrihed.
Det skal Tyrkiet selvfølgelig også leve op til, hvis Tyrkiet en dag kommer i nærheden af et EU-medlemskab.
Sådan er det.
Der er Tyrkiet ikke stillet anderledes end alle andre.
Derfor er jeg altså nødt til at henvise til, hvad jeg allerede har sagt, nemlig at der skal findes en løsning på Cypernproblemet.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Morten Messerschmidt (DF), 2006-03-29:
Det andet spørgsmål er så af en lidt mere principiel karakter, hvad angår den tyrkiske besættelse af Nordcypern, og drejer sig ikke så meget de specifikke problemer, det har afstedkommet.
Men for at bruge statsministerens ord ønsker vi jo alle sammen en løsning.
Sådan er det faktisk med alle problemer; alle parter ønsker jo en løsning.
Det handler om, hvad løsningen kommer til at indeholde, og det er klart, at set fra Dansk Folkepartis synspunkt er det fuldstændig uholdbart at finde en løsning, hvor man går videre med forhandlingerne om tyrkisk medlemskab, samtidig med at der findes besættelsestropper på Nordcypern.
Vi mener, det må være så evident, at man selvfølgelig ikke kan forhandle med et land, der er besættelsesmagt i EU, og derfor ønsker jeg bare statsministerens klare stillingtagen til, hvorvidt man kommer nogen som helst skridt videre i forhandlingerne, før den nu over 30-årige besættelse af Cypern, som altså er en del af EU, hører op.
Det må være en helt ubetinget betingelse for Tyrkiet.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-03-29:
Jeg må minde hr. Morten Messerschmidt om, at Tyrkiet fik status som kandidatland tilbage i 1999, hvor Tyrkiet også havde tropper til stede på den nordlige del af Cypern.
Så det, at Tyrkiet har fået status som kandidatland, er altså adskilt fra spørgsmålet om tilstedeværelsen på den nordlige del af Cypern.
Men det ændrer ikke ved, at det er umuligt at forestille sig et tyrkisk EU-medlemskab, før Cypernproblemet er løst, og samtidig må det først og fremmest være de involverede parter selv, der definerer, hvad de betragter som en gensidig, acceptabel, samlet løsning.
Men jeg giver hr. Morten Messerschmidt ret i, at man ikke kan forestille sig Tyrkiet som medlem af EU, uden at der er fundet en sådan løsning på Cypernproblemet.
Morten Messerschmidt (DF), 2006-03-29:
Så er jeg nødt til at spørge, hvad det er for en løsning, statsministeren forestiller sig, for statsministeren nævnte under det tidligere spørgsmål, at det var FN, der skulle spille en rolle, og den plan, som Kofi Annan har lagt frem, er jo i den grad en desavouering af græsk-cyprioterne, den er i den grad en umyndiggørelse af alt, hvad der hedder Cyperns cypriotisk selvstændighed.
Altså, man vil give en besættelsesmagt vetoret over politiske afgørelser, man vil tvinge centralbanksreserven til at blive delt fifty-fifty imellem de to statsenheder.
Det skal bare være en løsning, som ikke foregår på tyrkiske præmisser, fordi det i historisk tid, i hvert fald i de sidste 30 år har vist sig, at tyrkerne kun ønsker konfrontationens linje og kun ønsker at nedgøre græsk-cyprioterne.
Derfor vil jeg gerne høre: Hvad er det egentlig for en løsningsmodel, som statsministeren sigter på?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-03-29:
Jamen jeg har ikke til hensigt på den danske regerings vegne at lægge et forslag til løsning frem.
Efter regeringens opfattelse bør en løsning findes inden for rammerne af FN, og FN's generalsekretær, Kofi Annan, præsenterede et forslag til en løsning i 2004; et forslag, som bl.a. indeholdt en køreplan for en reduktion af særlig den tyrkiske, men i øvrigt også den græske troppetilstedeværelse på øen.
Og som hr. Morten Messerschmidt nok huskede, var der en folkeafstemning, der førte til, at man på den nordlige del af øen, altså den tyrkisk-cypriotiske del af øen, stemte ja til Kofi Annans løsningsmodel, mens man på den græskcypriotiske side stemte nej til løsningsmodellen, og så faldt den altså.
Man kan diskutere, hvad der så skal til, og det betyder jo, at der må tages et nyt tilløb.
Og jeg kan ikke i dag skitsere en sådan løsning, det må ske inden for rammerne af FN.
Morten Messerschmidt (DF), 2006-03-29:
Jeg fornemmer en snert af bebrejdelse over for græsk-cyprioterne i det, som statsministeren siger.
Og jeg vil sige, at det forekommer mig så usmageligt, hvis man virkelig ønsker at bebrejde græsk-cyprioterne, at de afviste den helt ubrugelige plan, som Kofi Annan fremlagde.
Jeg må minde om, at den ville have betydet, at en tyrkisk-cypriotisk stemme ville være otte gange mere værd end en græsk-cypriotisk på Cypern.
Jeg må minde om, at man ville give en besættelsesmagtsminoritet vetoret over alle love i senatet.
Jeg må minde om, at man overhovedet ikke ville give de ejendomme, som den tyrkiske besættelsesmagt har taget i sin anvendelse, tilbage til de oprindelige indehavere, altså de privatpersoner, som har ejendomsretten til dem, vil man ikke give ejendommene tilbage.
Man vil tage nationalbankreserverne og dele dem fifty-fifty imellem de to enheder.
Det er da en så grov nedgøring af græsk-cyprioterne, jeg vil nærmest kalde det en fornærmelse.
Jeg var overrasket over, at der var næsten en fjerdedel, der stemte ja.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-03-29:
Der er heldigvis nu visse tegn på, at der ved FN's generalsekretærs mellemkomst vil kunne indledes et nyt forberedende arbejde med deltagelse af begge parter; et forberedende arbejde, som forhåbentlig vil føre til, at forhandlingsprocessen kan genoptages.
Hvis det virkelig kunne blive tilfældet, så vil regeringen hilse det velkomment.
Morten Messerschmidt (DF), 2006-03-29:
Det gør jeg naturligvis også, jeg vil gerne kvittere for, at hvis man kan finde en enighed på Cypern, skal man naturligvis følge den.
Og derfor vil jeg bare afslutningsvis høre, hvordan statsministeren tror – hvis han forestiller sig, hvordan det er at være cypriot og se et EU, der godt nok holder en tænkepause, men jo ikke er holdt op med at tale om tyrkisk medlemskab, og se, hvordan de tyrkiske tropper vandaliserer Nordcypern, begår grove overgreb mod lokalbefolkningen, har tvunget græsk-cyprioterne tilbage syd for linjen og har ødelagt kirker og fået omdannet klostre til kasinoer – at man har det som græsk-cypriot, som medlem af EU.
Man ser et EU, som man lige er blevet medlem af, og som ikke forholder sig konsekvent til det her, men bliver ved med at tale om, at Tyrkiet på sigt skal være medlem.
Hvordan tror statsministeren græsk-cyprioterne har det med det?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2006-03-29:
Jeg vil minde hr. Morten Messerschmidt om, at græsk-cyprioterne, altså Cypern, som er medlem af EU, jo har været med til at beslutte, at der skal indledes sådanne forhandlinger med Tyrkiet.
Det tror jeg hr. Morten Messerschmidt er helt klar over.
Må jeg også minde hr. Morten Messerschmidt om, at vi jo naturligvis aldrig nogen sinde har anerkendt den tyrkiske besættelse af den nordlige del af Cypern endsige anerkendt eksistensen af en sådan tyrkisk-cypriotisk statsdannelse.
Og vi havde meget ønsket, at der kunne findes en løsning på det problem, således at det var et samlet Cypern, der kunne optages som medlem af EU pr. 1. maj 2004.
Sådan gik det desværre ikke, og nu må en løsning findes i FN-regi.
Jeg vil ikke blande mig i FN's generalsekretærs forhandlinger, men det siger sig selv, at når hans gamle forslag til løsning blev forkastet ved en folkeafstemning, må der tages et nyt tilløb, og skulle de spirende tegn på, at der kunne komme et nyt arbejde i gang, vise sig at bære frugt, så vil vi hilse det velkommen fra dansk side.
Per Clausen (EL), 2006-03-29:
Det er især et spørgsmål om den uvildige undersøgelse, som jeg synes er en lille smule interessant, for det lyder jo godt.
Jeg vil godt spørge ministeren: Hvem forventer ministeren skal udføre den her uvildige undersøgelse, og hvad mener ministeren, at der skal undersøges?
Skal der også undersøges ting, der måske kan ligge uden for Fødevarestyrelsens direkte kontrol?
Det synes jeg faktisk kunne være meget interessant at få frem her i dag.
Det sidste, jeg vil spørge om, er, om forbrugerministeren vil inddrage Folketingets Fødevareudvalg så vel i at formulere kommissorium som i at tage stilling til, hvem der skal gennemføre den her undersøgelse.
I den forbindelse er det sådan, at regeringen og Dansk Folkeparti har aftalt en nultoleranceplan, fordi vi simpelt hen ikke vil acceptere sådan noget mere, og i den indgår der en række nye tiltag.
Et af dem er så, at vi foranstalter en uvildig undersøgelse, og vi vil naturligvis holde Folketingets Fødevareudvalg orienteret om undersøgelsen og også om dens kommissorium.
Vi er ikke nået frem til, aftaleparterne imellem, præcis hvem der skal udføre undersøgelsen.
Det er jo en af de ting, vi nu skal have iværksat, men vi er altså ikke endnu nået til, hvem det lige præcis er, der skal lave undersøgelsen.