Søren Kolstrup (EL), 1999-05-20:
Det er en ganske korrekt iagttagelse, den radikale ordfører har gjort.
Bestyrelserne er nemlig egnet til at sikre forældreindflydelse, ja.
Det springende punkt er, om man fra radikal side mener, at det kan være værdifuldt at styrke arbejdspladsdemokratiet, dvs. underviserne og dem, der bliver undervist, for de har jo i virkeligheden fået ringere indflydelse, efter at man fik bestyrelserne.
Det var dér, der kom et demokratitab.
I det her forår har vi oplevet noget meget glædeligt:
Elever og studerende har vist vilje til at tage et demokratisk medansvar for deres uddannelser, og der har været ført en kampagne under overskriften »Nu er det nok«, hvor elever og studerende har været aktive.
De har aktioneret, de har demonstreret og de har debatteret på læreanstalterne og i skolerne for at vise, at der er et behov for og et krav om øget demokrati i uddannelsessystemet.
Det opfatter vi i Enhedslisten som et forsøg på også at vise en evne til demokratisk medansvar for uddannelserne, og det har været en af grundene til, at vi har fremsat det her forslag.
I det omfang det er rigtigt, kan jeg jo kun hilse det velkomment.
Jeg må dog sige, at hvis man ser på de initiativer, som regeringen hidtil har taget, så har de været utrolig beskedne.
Og selv om man pålægger sig selv at være meget positiv, er det jo utrolig svært med de hårfine ændringer, der har fundet sted.
Men der har været nogle udspil.
Men så nævner man, at der vil komme flere udspil, og dertil er jo kun at sige: Jamen dem venter vi spændt på i Enhedslisten, og dem vil vi selvfølgelig hilse meget velkommne, især hvis de er lidt mere synlige end dem, vi har set hidtil.
Men den centrale del af debatten er det, som med ministerens ord blev summeret således op: Vi ønsker gerne mere deltagerdemokrati, men hvis det drejer sig om en magtforskydning, siger vi nej tak.
Dertil er jo at sige, at hvis man ønsker, at elever og studerende skal have en reel medindflydelse, så er det Enhedslistens opfattelse, at det indebærer, at der er en del af ledelsesmagten, der må have mindre indflydelse.
Et andet aspekt, der har været nævnt, er arbejdsmiljøet, og jeg har forstået det sådan, at der egentlig er meget velvilje til at gøre noget ved det, idet flere ordførere har været inde på det. SF og Enhedslisten har jo været enige på det her punkt, men jeg forstod også den socialdemokratiske ordfører, hr. Jeppe Kofod, sådan, at der bør ske noget på området, og vi andre må jo så spændt vente på det udkast, der kommer, men advare meget stærkt imod, at man spiser elever og studerende af med en omgang snak.
Det, der er behov for, er tilbundsgående rettigheder. Og i den forbindelse er det jo interessant, at vi her har et område, der ikke koster noget.
Ofte taler man jo om, at lovforslag er udgiftsfordyrende, og derfor kan de ikke gennemføres, men her har vi et område, hvor man i hvert fald umiddelbart kan gennemføre noget.
Hvis vi holder fast i det tema, der hedder magtspørgsmålet, tror jeg heller ikke, vi kommer uden om, at selv om mange ordførere, f.eks. fru Karen Rønde, sagde: Jamen lad os dog starte med arbejdspladsdemokratiet, så ønskede man samtidig at holde meget stærkt fast i, at den nuværende struktur med bestyrelser bliver fastholdt. Dertil er jo at sige, at ifølge Enhedslistens opfattelse kan bestyrelser da være udmærkede til at skabe kontakt til et lokalsamfund - ingen tvivl om det - for der kan sidde en murermester, og der kan sidde nogle forældrerepræsentanter.
Fint nok, selvfølgelig er det godt at have kontakt med lokalsamfundet - fru Karen Rønde nikker også - men når det drejer sig om at stimulere lysten til demokrati, er det utrolig vigtigt at sikre, at man har nogle konkrete rettigheder.
Også dér var Venstres ordfører enig, men jeg forstod det sådan, at der alligevel på et eller andet tidspunkt skal tegnes en stærk demarkationslinje
, fordi man har opfattelsen af, at der skal være en stærk professionel ledelse.
Nuvel, hvis man i det mindste i det danske Folketing her til efteråret kan blive enig om at styrke elevers og studerendes rettigheder på meget konkrete felter og meget mere udvidet, end vi hidtil har set, så skal vi sandelig være med til at hilse en sådan debat velkommen, også når den giver sig konkrete udslag. Kristeligt Folkepartis ordfører var inde på et tema, som flere har været inde på, og det gælder også den radikale ordfører, fru Elisabeth Arnold: Jamen der er da ikke behov for så stærk detailstyring.
Ja, det var nærmest, som om man tegnede et billede af Enhedslisten som nogle, der virkelig ville centralisme.
Hertil er kun at sige, at når vi taler om basisrettigheder, så er det ikke, fordi vi har ønsket en detailstyring, så er det, fordi vi har ønsket, at der skal være fælles normer i det her samfund, bl.a. med hensyn til arbejdsmiljøet, og at de skal overholdes.
Jeg ved godt, at der er eksisterende regler for øjeblikket, men problemet er, at de ikke bliver overholdt, og det har vi stærk dokumentation for.
Jeg er sådan set enig i, at stormødet ikke er stedet, hvor demokratiet kan udfolde sig mere permanent, men det er én blandt flere muligheder for at sikre, at man har et demokrati i hverdagen, der engagerer og mobiliserer, for stormødet har en evne til at mobilisere folk, og derefter er der så behov for en stillingtagen i mindre forsamlinger.
Jeg skal blot slutte af med at sige tak, fordi der trods alt har været så mange ordførere, der har sagt, at man har været enig i intentionerne bag forslaget, og så venter jeg spændt på, hvad der sker i det kommende efterår, ikke mindst - det må jeg sige - fra regeringspartiernes side og ikke mindst fra hr. Jeppe Kofods og fru Elisabeth Arnolds side.
Hvad har de i godteposen i de kommende måneder?
Vi venter spændt.