Bertel Haarder (V), 2003-02-28:
Først til fru Anne-Marie Meldgaard, som ønskede ikke en særlov, men en ny regel om, at ingen bliver sendt hjem, når der er krig.
Jeg mener, at det temmelig klart fremgår af loven, som jo bygger på de gældende konventioner, nemlig princippet om at man ikke sender tilbage til forfølgelse.
Det er det, der på udenlandsk hedder non-refoulement-princippet.
Så jeg mener, at det fremgår klart, og jeg har sagt det klart i dag, jeg har sagt det i udvalget, og jeg er sikker på, at jeg også kommer til at gentage det i fremtiden.
Så det er ikke, fordi jeg er imod fru Anne-Marie Meldgaards forslag. Jeg mener, det allerede er opfyldt.
Jeg drøftede den i øvrigt med min britiske kollega så sent som i går i Bruxelles.
Det giver nogle oplagte fordele, herunder at der er flere nødstedte, som kan få mulighed for at søge asyl.
Det er en konsekvens, jeg håber, at fru Pia Kjærsgaard har taget med i betragtning.
Men man kan jo samtidig hjælpe langt flere for de samme penge, og de kan blive i deres kultur eller i nærheden af deres kultur, og de kan bevare presset på de tyranner, der har fordrevet dem.
Så jeg kender alle argumenterne for at hjælpe nogle flere i nærområder.
Og hvis den britiske idé i et eller andet omfang kan føre til, at man i nogle fremtidige tilfælde får hjulpet nogle flere i nærområder, vil den danske regering meget gerne medvirke til det.
Jeg fremhæver altid Kosovo som et tragisk eksempel på, hvad der sker, når den omgivende verden ikke står klar med et beredskab til at hjælpe i nærområder.
Det var dybt ulykkeligt.
Jeg ved nu ikke, om der er så mange.
Der er i hvert fald ikke så mange, som kan hjemsendes.
Men jeg vil gerne sige, at hjemsendelse er den naturlige konsekvens af at få afslag på asyl, og jeg håber, der meget snart kommer gang i hjemsendelser til Serbien, til Kosovo og også til Afghanistan.
Det har jeg sagt i min tale på side 1 og side 3.
Jeg startede med at sige, at der ikke foretages tvangsmæssige udsendelser til Irak.
Så klart lød det i min tale.
Og fru Else Theill Sørensen har forstået mig helt rigtigt, da hun forstod, at jeg ikke havde noget imod at sende den tale ud til asylcentrene, men inden jeg gør det, vil jeg nu lige spørge Røde Kors, om det virkelig er nødvendigt, for der står jo intet som helst nyt i den tale,
ikke antydningen af nyt.
Men jeg skal da gerne ved lejlighed spørge Røde Kors, om de føler noget behov for ministerord i den anledning, og så vil jeg da i høj grad lytte til, hvad Røde Kors siger.
Men det er jo den slags budskaber, Røde Kors selv dygtigt varetager og formidler.
Så vil jeg, for at det nu skal ende godt alt sammen, slutte med at takke hr. Ole Sohn for, at han ærligt vedstår, at han ikke er ekspert i udlændingeloven.
Det er vel så det, der har ført til, at han har påstået i medierne, at vi sender folk hjem til den visse død.
Lad mig lige sige til hr. Jann Sjursen bare for en ordens skyld, at dansk udlændingepolitik opfylder alle konventioners krav til behandling af mennesker på flugt, og at den også opfylder de fælles regler, som 15 EU-lande er blevet enige om, og som kommer til at gælde for 25 EU-lande.
Vi skal ikke ændre et komma i den danske lovgivning, når Kommissionens forslag og det, der bliver vedtaget, skal gennemføres i praksis.
Vi har endda visse punkter, hvor vi går ud over det, som vi er forpligtet til ifølge direktivet,
bl.a. fordi vi ikke orker at behandle flygtninge forskelligt fra dem, der skal have subsidiær beskyttelse, hvilket visse andre lande lægger meget vægt på.
Derfor skal hr. Jann Sjursen ikke finde nogen som helst anledning til den ubegrundede mistanke, som er blevet udspredt over landet, til den danske udlændingepolitik.
Den kan man i et og alt være bekendt.
Den opfylder konventionerne; den opfylder det direktiv, der næsten blev enighed om i går, og de dele, der vedrører definitionen af asyl, blev der enighed om allerede under det danske formandskab.
Til slut vil jeg sige om det forslag, vi behandler, at det, jeg har argumenteret for, er, at det er overflødigt, fordi den gældende tilstand er, som den er.