runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kim Behnke (FP), 1999-01-19:
Jeg tror, at skatteministeren ville gøre sig selv og det danske samfund en tjeneste ved at prøve at analysere, hvad der egentlig sker, når der er nogen, der starter egen virksomhed.
De pågældende personer har to valgmuligheder: Enten kan
de fortsætte med at være lønnede f.eks. ingeniører i virksomheden, få deres løn udbetalt, spare op til pension, og ægtefællens indkomst kan gå til familien og børn og til hus og bil, og hvad der nu ellers er. Det kan de fortsætte med som lønmodtagere uden nogen som helst bekymringer.
Eller også kan de sætte sig ned en aften og sige: Jeg starter egen virksomhed, jeg lader mig momsregistrere, jeg begynder at producere en vare.
Prisen, den familie betaler, er i Danmark meget høj, for ud over, at man skal indskyde sin egen arbejdskraft, som oftest er til en timebetaling, der ligger under halvdelen af minimumsbetalingen på arbejdsmarkedet, med en arbejdstid fra tidlig morgen til meget sent på aftenen, har man det, man kalder vandgrødsårene, nemlig alle de år, hvor familien ikke har råd til at tage på ferie, hvor familien ikke har råd til noget som helst.
Hver eneste krone, der er tilovers, går til at få denne virksomhed i gang.
Ægtefællen indgår også, hjælper til om aftenen, børnene hjælper til i weekenderne med at prøve at få pakket de ting, der skal være på posthuset om mandagen, og ordrer, der skal leveres.
På et eller andet tidspunkt vokser den virksomhed, bliver en succes, begynder at ansætte medarbejdere osv., og så er det, revisoren siger til den, der har startet virksomheden
: Ved du hvad, inden det her bliver alt for stort, synes jeg, det er en god idé, at du laver det om til et anpartsselskab eller til et aktieselskab.
Det beslutter vedkommende sig så for.
Hvornår kan vedkommende nogen sinde
få kompensation for de mange år med vandgrød og de mange år, hvor hele familien har lidt afsavn?
Svaret er: Aldrig nogen sinde, medmindre man vil tage penge ud til 65 pct. marginalbeskatning eller noget i den stil. Skatteministeren glemmer fuldstændig, at det er det, der er virkeligheden, og når folk i dag overvejer, om de skal starte egen virksomhed, ryster alle på hovedet og siger: Hold fingrene langt væk, for du får så mange hårde år.
Det er jo ikke dem alle sammen, der hedder Bill Gates og starter en milliardforretning med det samme.
Langt, langt størsteparten af dem, der starter virksomheder i Danmark, har mange år, hvor det er meget træls, som vi kalder det i Århus.
Det får de aldrig nogen sinde kompensation for, og det mener vi de skal have en mulighed for, uden at skatteministeren skal stå på lur og forlange 65 pct., for skatteministeren har intet foretaget sig i retning af, at den virksomhed kunne knokle sig op til at blive en succes.
Det er det verdensbillede, Fremskridtspartiet har omkring start af egen virksomhed og de problemer, der opstår den dag, den overgår til selskabsform.
Det er derfor, at vi kigger på forslaget, der foreligger, med de øjne.
Det er ikke, fordi vi ønsker at gavne nogen spekulanter, og ikke, fordi vi ønsker, at der skal foregå fup og svindel, men fordi de mennesker har et rimeligt krav på at få kompensation for de afsavn, de har lidt.
Frank Aaen (EL), 1999-01-19:
Enhedslisten kan med samme argumentation som de tidligere ordførere støtte forslaget.
Sonja Albrink (CD), 1999-01-19:
Også CD kan støtte forslaget.
Klaus Kjær (DF), 1999-01-19:
Lovforslaget går i sin enkelhed ud på, at Folketinget bemyndiger regeringen til at indgå ændringer i den dansk-grønlandske dobbeltbeskatningsaftale, som så medfører, at løn udført for arbejde om bord på luftfartøj, som anvendes i international trafik, kan beskattes i den del af riget, hvor foretagendets virkelige ledelse har siddet.
Lovforslaget skønnes ikke at medføre nævneværdige erhvervsøkonomiske, provenumæssige eller administrative konsekvenser.
Dansk Folkeparti ser positivt på lovforslaget.
Aage Frandsen (SF), 1999-01-19:
SF kan støtte lovforslaget, fordi det er en udbygning efter de samme principper, som gælder i den eksisterende ordning.
Brian Mikkelsen (KF), 1999-01-19:
Det Konservative Folkeparti kan også støtte lovforslaget.
Svend Aage Jensby (V), 1999-01-19:
Venstre kan støtte lovforslaget.
Frode Sørensen (S), 1999-01-19:
Grønlandsfly har åbnet en international flyrute.
Derfor denne tillægsaftale, som følger de nuværende principper, som Danmark også ønsker at indføje i dobbeltbeskatningsaftalen.
Med en gennemførelse af lovforslaget vil situationen være den, at et besætningsmedlem, der arbejder om bord på et fly i international trafik tilhørende et selskab hjemmehørende i Grønland, og som bor i Grønland, kan beskattes dér af denne indkomst.
Et besætningsmedlem, der bor i Danmark, beskattes i Danmark og i Grønland.
Lovforslaget skønnes at medføre et provenutab på en halv til en hel million kroner årlig som følge af lempelsen i den danske skat.
Socialdemokratiet kan anbefale lovforslaget.
Jeg skal lige for god ordens skyld gøre opmærksom på, at jeg taler i stedet for den socialdemokratiske ordfører, hr. Per Kaalund.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1999-01-19:
Jeg skal sige kort, at vi i Kristeligt Folkeparti synes, det er et fornuftigt forslag, der er fremsat.
Der kan være nogle detaljer - det kan vi se af de forskellige ting, der er kommet frem under høringssvarene - som vi vil kigge lidt nærmere på. Men vores grundholdning er positiv.
Morten Helveg Petersen (RV), 1999-01-19:
Jeg er lidt interesseret i det Columbusæg, som den konservative ordfører tilsyneladende har opfundet, og vil gerne udbede mig en forklaring på, hvordan man i en situation med lægemangel og sygeplejerskemangel kombineret med at yde skattefrihed til arbejdsgiverne løser kapacitetsproblemer i det offentlige sundhedsvæsen.
Kim Behnke (FP), 1999-01-19:
Min Fremskridtssjæl bliver altid bekymret, når vi har et forslag, som alle partier går ind for.
Så har jeg altid på fornemmelsen, at der er et eller andet, man har overset.
Der er ikke meget at overse i det her forslag, og som det ligger præsenteret for os, ser det jo godt og fornuftigt ud.
Så Fremskridtspartiets holdning er også den som så mange andre ordføreres, at vi støtter forslaget, medmindre vi under udvalgsarbejdet skulle blive præsenteret for en byge af henvendelser fra kabinepersonaleforeninger og sømænd og andre, der pludselig gør opmærksom på, at vi har overset et eller andet, når vi ændrer de her regler.
Ole Stavad (S), 1999-01-19:
Jeg skal spare Tinget for en større debat med hr. Kim Behnke.
Jeg tror ikke, vi når til enighed alligevel, men jeg har lige tre bemærkninger.
For det første om bureaukratiet i det offentlige sundhedsvæsen: Jeg hører jo også til dem, der mener, at ting kan tilrettelægges en del steder noget bedre, men hr. Kim Behnke fremstiller det, som om enhver privatdrevet virksomhed er uden bureaukratiske problemer.
Hvis hr. Kim Behnke vil kigge en lille tur til sundhedsvæsenet i USA, så kan vi i hvert fald konstatere, at bureaukratiet og den administrative del af omkostningerne dér er væsentlig højere, og at den samlede udgift i øvrigt også er væsentlig højere, selv om det kun dækker to tredjedele af befolkningen.
Så det kunne vi jo føre lange diskussioner om. Den anden bemærkning er, at hr. Kim Behnke siger, at det er et forslag, der hedder 89-89.
Hvis det er det, så må det jo i hvert fald betyde, at hr. Kim Behnke tæller to nordatlantiske mandater med på sin side og kun ét nordatlantisk mandat med på regeringens side.
Hvis vi tager det, som det her vedrører, nemlig det danske samfund, og ikke det færøske og ikke det grønlandske, så er der efter det valg, vi havde i marts sidste år, faktisk et flertal her i Folketinget, nemlig 88 ud af de 175 dansk valgte mandater.
Så at forsøge at fremstille det, som om det her bliver forhindret af et færøsk mandat, mener jeg er at forsøge på at vildlede.
Vi kan sige, at hvis stemmerne står lige, så skyldes det, at der er en ubalance til hr. Kim
Behnkes fordel i forhold til de nordatlantiske mandater.
Og så endelig for det tredje
: Hvis nu en virksomhed engagerer sig og betaler en forsikring i forhold til f.eks. Gruppeliv: Det kan man. Men konsekvensen af det, vil jeg sige til hr. Kim Behnke, er så, at så er beløbet, hvis det er virksomheden, der betaler, uden at den enkelte medarbejder løbende bliver beskattet af præmien, skattepligtigt på det tidspunkt, hvor det udbetales. Hvorimod, hvis medarbejderen indbetaler det af sin egen beskattede løn, eller hvis det beløb, som arbejdsgiveren betaler for medarbejderen, løbende beskattes, så er det skattefrit.
Der er en god balance også på det punkt.
Brian Mikkelsen (KF), 1999-01-19:
Til hr. Frank Aaen: Den rangorden og kategorisering hører igen en fjern fortid til.
Virksomheder i dag har jo et socialt ansvar, de har en interesse i, at alle deres medarbejdere har det godt.
De har ikke en interesse i, at nogle bliver holdt væk fra arbejdet.
Derfor har de selvfølgelig en interesse i, at man hurtigst muligt kommer ud
og bliver behandlet.
Og til ordføreren for det socialliberale parti, hr. Morten Helveg Petersen, som jo egentlig også burde kunne se en sådan argumentation: Der ligger selvfølgelig nogle incitamenter i det sundhedsfaglige system i, at man går ud og opretter nogle ekstra pladser.
Det kan man jo gøre på forskellige måder.
Det er selvfølgelig ikke særlig mange.
I dag er der i det private system meget, meget få pladser, alt for få.
Men det er klart, at når der vil være mulighed for, at arbejdsgiveren kan trække nogle udgifter fra ved f.eks. alkoholafvænning, vil der blive nogle flere pladser, naturligvis.
Det kunne være med nogle udenlandske specialister.
Det ville kun være sundt og godt, at vi kunne få noget inspiration derfra.
Ellers er markedet indrettet sådan, at man selvfølgelig vil kunne etablere de tilbud.
Den dér socialdemokratiske opfattelse, som vi i hvert fald ikke har, af, at alt er status quo og man ikke kan udvide enten det ene eller det andet,
holder ikke i 1998 og 1999.
Kim Behnke (FP), 1999-01-19:
Det er sjovt, for når der i Folketinget fremsættes forslag, som har et indhold af frihed og liberalisme osv., så er det,
som om det altid skal trækkes ned i sølet med bemærkninger om, at se, hvor slemt det er i USA; se, hvor slemt det er andre steder.
Det, vi taler om fra Folketingets talerstol i dag, er, hvordan forholdene skal være i Danmark.
Jeg overlader til amerikanske politikere, hvis ellers de har tid til det derovre for alt muligt andet, at tage sig af det amerikanske sundhedsvæsen, og så koncentrerer jeg mig om det, der er på dagsordenen i dag, nemlig det danske sundhedsvæsen og mulighederne for, at danske medarbejdere i virksomheder kan blive behandlet, hvis de har brug for det.
Og i den forbindelse er det jo imponerende at høre, når skatteministeren går op og siger: Jamen i den private sektor er der også bureaukrati.
Jeg kan betro skatteministeren, at når der er et skib, der skal afsejle, så kommer det af sted til tiden, og så er det ikke sådan, at man mangler kaptajnen, eller man mangler maskinmesteren, eller man mangler et par matroser.
Men i det offentlige sygehusvæsen er det jo altså en kendsgerning, at mangen en operation ikke bliver gennemført, fordi medarbejderne ikke er til stede på det tidspunkt, hvor operationen skal udføres.
Og det kan man ikke bortforklare.
Det kan vi gøre noget ved.
Og i den forbindelse glæder vi os da til at se, hvilke bud Enhedslisten og hr. Frank Aaen har på at gøre det offentlige sundhedsvæsen bedre i Danmark, for det er jeg sikker på at vi alle sammen har en interesse i.
Men i stedet for at skyde efter det her forslag med argumenter om, at det vil give amerikanske tilstande, så synes jeg hellere, at skatteministeren og hr. Frank Aaen skulle forholde sig til den kendsgerning, at der altså er nogle mennesker uden for dette her hus, som lider under, at vi ikke kan tage os sammen og få et velfungerende sundhedssystem i Danmark.
Og når nu det her ikke duer, ja, så udbedes altså forslag til, hvad det så er, der skal til for at få noget, der er bedre.
For det, vi kender i dag, er ikke godt nok.
Frank Aaen (EL), 1999-01-19:
Jeg skal bare for god ordens skyld sige, at når vi afviser det her forslag, så er det jo ikke af kærlighed til det system, der er lige nu.
Så det skal vi nok tage os af.
Men lad mig så sige til hr. Behnke, at dér, hvor hr. Behnkes tanker er ført ud i livet, nemlig i USA, er sundhedssystemet så ekstremt dyrt, at arbejdsgiverne beder om at få det lavet om.
De har ikke råd til at betale forsikringerne mere, fordi det er så ekstremt dyrt.
Og det er så oven i købet kun et system, der dækker en del af befolkningen, hvorimod en meget væsentlig del af den amerikanske befolkning overhovedet ikke er omfattet af forsikringsordninger og derfor er henvist til et meget elendigt offentligt sundhedsvæsen.
Jeg synes heller ikke, det gør noget, når man står her og siger, hvad der er konsekvensen af og visionen i ens forslag, at man så prøver at kigge lidt ud i verden og se, hvordan det faktisk så er blevet til virkelighed dér, hvor man har fulgt hr. Behnkes og Fremskridtspartiets ideer.
Frank Aaen (EL), 1999-01-19:
Enhedslisten kan ikke støtte forslaget under nogen omstændigheder.
Det er asocialt, det er kun for de udvalgte, typisk for de højtlønnede, hvor det er arbejdsgiveren, der udvælger, hvem der må få, og hvem der ikke må få, hvor de, der ikke er i arbejde, er helt udenfor, og hvor de, der er lavest i hierarkiet på virksomheden, er udenfor i de fleste tilfælde.
Det gør, at nogle udvalgte mennesker kommer foran på ventelisterne, hvor andre kommer til at vente længere, fordi der desværre ikke er mere kapacitet, end der er, i vores sundhedsvæsen; det bør vi gøre noget ved.
Det er også asocialt på den måde, at det, der her gives til de udvalgte, betales af alle andre.
Så er der det principielle, det ideologiske, at det er en bombe under de solidariske principper, som bør gælde i vores sundhedssystem, nemlig dem, der hedder, at de, der har et behandlingsbehov, henvises til behandling, lige så hurtigt det kan lade sig gøre, og frem for alt, uanset hvor mange penge der er i pengepungen, uanset hvor gode venner man er med en arbejdsgiver, er det ud fra behovet og ud fra en lægelig vurdering, at behandlingen sker, og hvilken rækkefølge behandlingen sker i.
Det er simpelt hen essentiel.
Det er noget af det, vi er stolte af i det danske samfund.
Det er ikke helt sådan, det er, men det burde være sådan overalt, at det er behovet, der er det afgørende, og ikke pengepungens størrelse, der er det afgørende, når det gælder sundhed.
Det bør vi slås for.
Så i stedet for, som jeg kan forstå at den samlede højrefløj går ind for, at slås for, at det er nogle udvalgte, der får en hjælpende hånd, burde man selvfølgelig slås for, at vores sundhedsvæsen kommer ventelisterne til livs, og at alle mennesker, der har et behov, hurtigst muligt får det behov dækket og får den behandling, de har brug for.
Vi er altså langt hen ad vejen, som det er fremgået, enige i de argumenter, som regeringspartierne også har fremført.
Jeg skal bare slutte af med det meget fromme ønske
- lidt skræmt af, hvad der er sket ikke bare med den tidligere lov, men også på et par andre områder gennem de senere par år - at jeg håber, at regeringen står ved de synspunkter, der i dag er udtrykt.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1999-01-19:
Først tak til hr. Frank Aaen, fordi jeg må få lov til at tale
før ham, da jeg skal lede Boligudvalgets møde kl. 15. Jeg kan sige, at Kristeligt Folkeparti klart kan støtte dette forslag.
Vi mener, at det er en rigtig videreførelse af det forslag, vi lige har behandlet, og som der er et klart flertal for, og vi kan kun håbe, at også regeringen på et senere tidspunkt vil se visdommen i dette forslag.
Vi kan selvfølgelig ikke medvirke til, at det bliver realiseret allerede i indeværende år, da vi har en finanslovaftale, men det vil være flot, hvis det kunne få virkning fra år 2000.
Morten Helveg Petersen (RV), 1999-01-19:
Det Radikale Venstre kan ikke støtte forslaget, der er en genfremsættelse af Fremskridtspartiets beslutningsforslag fra foråret.
Vi ser gerne, at arbejdsgiverne går ind og tager et større socialt ansvar for deres medarbejdere ved at skabe gode og trygge rammer for medarbejderne, men vi mener samtidig, at det ikke er gennem skattesystemet, der skal føres sundhedspolitik. I stedet for at lave ordninger, der tilgodeser en bestemt gruppe i befolkningen, er det vores opfattelse, at man hele tiden bør stræbe efter at indrette det offentlige sundhedsvæsen på en sådan måde, at det tilgodeser alle danske borgere, også dem, der står uden for arbejdsmarkedet. Herudover mener vi, at generel skattefrihed for arbejdsgiverbetalte sundhedsudgifter vil medføre en konkurrence om sundhedsfaglig arbejdskraft mellem de forskellige sygehussystemer, det vil primært sige om lægernes og sygeplejerskernes arbejdskraft.
Og i den situation, vi står i i dag,
vil det efter vores opfattelse betyde en stor risiko for et øget lønpres, uden at den samlede kapacitet øges i sundhedssektoren.
Arbejdsgiverbetalte behandlinger medfører derfor ikke automatisk en løsning på f.eks. ventelisteproblematikken og presset på sundhedsbudgetterne.
Det Radikale Venstre kan ikke støtte forslaget.
Sonja Albrink (CD), 1999-01-19:
CD kan støtte tankegangen i forslaget, men vi synes også i CD, at vi skal tage et skridt ad gangen, og derfor var det jo, at CD fremsatte forslaget om arbejdsgiverbetalt alkoholafvænning, som vi lige har behandlet.
Vi mener, at skattefrihed for medarbejdere, der modtager arbejdsgiverbetalt behandling, bør udvides på længere sigt.
Men som sagt mener vi også, at det er ganske vigtigt, at vi tager et skridt ad gangen.
Lad os nu få gjort noget ved alkoholmisbruget.
Senere kan man jo så drage måske andre misbrugsproblemer ind, men der er jo også andre sundhedsproblemer relateret til arbejdspladser, hvor man med fordel kan prøve at spørge, om man kan gøre den samme ting.
Alt i alt synes vi, at det i hvert fald ikke bør være skattesystemet, der forhindrer den sociale indsats over for medarbejderne.
Men vi mener, at alkoholafvænningen måske kan give os nogle erfaringer, som det er vigtigt, vi inddrager, inden vi fremsætter noget nyt.
Klaus Kjær (DF), 1999-01-19:
I modsætning til det foregående lovforslag omfatter beslutningsforslaget afskaffelse af beskatning for alle lægeordinerede behandlinger, som betales af arbejdsgiveren.
På tilsvarende vis er der her efter Dansk Folkepartis opfattelse tale om driftsudgifter for en arbejdsgiver, som naturligvis fuldt ud vil være fradragsberettiget for arbejdsgiveren.
Jeg er enig med forslagsstillerne i, at arbejdsgiverbetalte behandlingsudgifter ikke skal betragtes som frynsegoder, men snarere som samfundsgoder. Jeg kan ikke se, at en ordning med skattefritagelse for arbejdsgiverbetalt sygdomsbehandling i mindre grad lægger op til den målsætning, som regeringen blandt andet i det foregående lovforslag lægger så meget vægt på, nemlig virksomhedernes sociale ansvar og mulighederne for, at medarbejderne får indflydelse på egen arbejdsplads samt fastholdelse af arbejdspladsen.
Tværtimod mener jeg, at skattefritagelse for generel sygdomsbehandling i endnu højere grad med dette beslutningsforslag vil kunne støtte mange af de sociale, familiemæssige, livskvalitetsmæssige og arbejdsmarkedsorienterede tiltag, som regeringen traditionelt lægger stor vægt på.
Som forslagsstillerne ganske rigtig påpeger, vil man med en vedtagelse af beslutningsforslaget undgå en masse udstødninger fra arbejdsmarkedet, fordi medarbejderne på grund af sygdom, indtil de eksempelvis kan blive opereret på et offentligt sygehus, ikke kan præstere en ordentlig arbejdsindsats og dermed risikerer at blive fyret.
Ventelister til det offentlige behandlingssystem vil naturligvis blive nedbragt, og arbejdsgiverens produktionstab vil blive minimeret, dels som følge af den syge medarbejders mindre fravær, dels fordi han ikke skal ud og ansætte anden kvalificeret arbejdskraft.
Det offentlige ville få betydelige besparelser i forbindelse med udbetaling af sygedagpenge, og en medarbejders hurtigere tilbagevenden til arbejdsmarkedet ville opretholde den pågældendes normalt høje skattegrundlag, frem for hvis han var på sygedagpenge.
Hertil kommer, at en gennemførelse af beslutningsforslaget vil medføre forøgede skatteindtægter fra de private behandlere.
Jeg deler ikke regeringens opfattelse af, at en øget mulighed for adgang til sygehusbehandling på de private hospitaler skulle medføre en forskelsbehandling
, idet
Jeg deler heller ikke regeringens bekymring for, at det offentlige sundhedssystem bliver drænet for kvalificeret arbejdskraft.
Arbejdskraften er jo fortsat til stede, uanset om den lægges på det offentlige sygehus eller på et privathospital.
Derimod vil den hurtige, dygtige og effektive behandler i højere grad kunne udføre eksempelvis operationer på et privat hospital.
I dag er administrative regler, bureaukrati og ineffektiv behandlingstilrettelæggelse mange gange til hinder for, at behandleren kan udnytte sine ressourcer fuldt ud.
Alt i alt er det et udmærket beslutningsforslag udelukkende med positive og samfundsgavnlige aspekter og oven i købet med udsigt til, at de offentlige udgifter kan reduceres og indtjeningen øges.
Dansk Folkeparti støtter varmt beslutningsforslaget.
Aage Frandsen (SF), 1999-01-19:
Da vi havde diskussionen under det sidste dagsordenspunkt,
tog vi allerede lidt hul på dette spørgsmål, og deraf fremgik det jo helt tydeligt, som det også er fremgået nu, at der er nogen, der vil have, at man skal gå langt længere, end der er flertal i Folketinget for med hensyn til, hvad arbejdsgiverne kan gøre, og så få det sådan, at medarbejderne ikke skal betale skat af det beløb, de får udbetalt. Hr. Brian Mikkelsen sagde, at nu skulle man se bort fra alt det ideologiske, man skulle være pragmatisk.
Jeg tror ikke, at hr. Brian Mikkelsen kan sige sig helt fri for at være lidt ideologisk i denne her sag.
Jeg tror nok, at hr. Brian Mikkelsen også ser det her, hvis forslaget blev vedtaget, som en murbrækker i forhold til noget helt andet.
Det synes jeg hr. Brian Mikkelsen også skulle vedkende sig.
Vi tog en pragmatisk tilgang, da det drejede sig om det foregående forslag, og derfor kunne vi støtte det.
Men dette her vil ikke bare være at få en privatisering af sygehusvæsenet ind ad bagdøren; det vil dybest set være at gøre det ad fordøren.
Det vil vi ikke være med til.
Vi støttede det tidligere forslag; det er vores grænse.
Det her er vi imod.
Brian Mikkelsen (KF), 1999-01-19:
Det Konservative Folkeparti synes, at det er et fantastisk godt forslag, som vi diskuterer her og nu.
Det er et socialt afbalanceret forslag.
Det er et forslag, som vil løse nogle af de sundhedsproblemer, vi har.
Det er også et forslag, som falder fint i tråd med de problemformuleringer, vi har herinde, om, at vi skal involvere virksomhederne i det sociale ansvar.
Og det her får virkelig involveret virksomhederne.
Tænk at man få kan en ordning, som betyder, at man får skattefritagelse for at investere i sine egne medarbejderes helbred og operationsmuligheder.
Virksomhederne har en interesse i, at de kommer i en hurtig behandling, bliver hurtigt opereret og får noget rekreation.
Det er et rigtig godt forslag.
Hvis man så bort fra al ideologi, for al politisk dogmatik, og hvis man også var lidt politisk pragmatisk fra skatteministerens side og kiggede på, hvad der er bedst for det danske samfund, for medarbejderne og for virksomhederne, så var det selvfølgelig at indføre en sådan ordning. Det er meget svært at finde argumenter imod det, fordi det ville virkelig være med til at koble virksomhedernes sociale ansvar op på, at man også har nogle forpligtelser over for medarbejderne. Argumentet med, at det kun skulle være for nogle nøglemedarbejdere, holder selvfølgelig heller ikke, for virksomheden har jo en interesse i, at det gælder for alle medarbejdere; at alle medarbejderne hurtigst muligt kan blive behandlet i sundhedssystemet, at alle medarbejdere hurtigst muligt kan komme tilbage i cirkulation igen.
Vi støtter altså forslaget.
Det kan ikke rigtig blive her i det her år, fordi vi jo er bundet op af et finanslovsforlig, men lige så snart vi så at sige er fri af det, vil vi gå ind på de tanker.
Vi synes, det er et godt forslag, som vi altså kan støtte.