Steen Gade (SF), 1998-04-01:
Som et af de medlemmer af SF's folketingsgruppe, der vil stemme ja til denne traktat, vil jeg tage ordet under denne førstebehandling.
Jeg tror, det er vigtigt at gøre sig klart, at den debat, vi har i befolkningen, selvfølgelig handler om Amsterdamtraktaten og de enkelte paragraffer, sådan som vi har diskuteret det i dag, men jeg tror ikke, man kommer uden om, at det også er en lidt bredere diskussion.
Jeg tror, vi får en bedre diskussion, hvis vi forstår, at sådan hænger tingene sammen hos rigtig mange danskere.
Derfor vil jeg, inden jeg siger noget om Amsterdamtraktaten, sige noget om tre andre ting, som jeg mener er en helt afgørende, man kan sige baggrundsmusik for en diskussion om Amsterdamtraktaten.
Det ene er, at der efter min bedste opfattelse ikke er et alternativ, der hedder: Ud af EU.
Hvor er det henne?
Ja, det, som hr. Jann Sjursen siger, er, at det er ud til Norge.
Og hvad er ud til Norge?
Ja, det er ud til de samme regler om tilsætningsstoffer i pølserne i køledisken nede i Brugsen.
Det er kun Brugsen, der hedder noget andet, det er ikke reglerne for de fødevarer, man indtager.
I den udstrækning er det EU-regler, og det samme gælder hele det indre marked.
Det vil sige, at tanken om, at man får den totale frihed, altså hr. Keld Albrechtsens og hr. Thulesen Dahls frihed i metermål eller i kilometermål, ikke kan eksistere i virkeligheden.
Det er min første konstatering, og jeg håber, at alle partier i Folketinget vil gå ind i den diskussion i den næste måneder.
Der findes ikke noget, der hedder: Ud af EU fuldt ud.
Det andet er, at hvis man skal løse det vigtige problem med at få Europa til at hænge sammen efter Murens fald, er det kun EU, der kan løse det.
Det kan Danmark ikke løse, det kan Norden ikke løse, og det skal amerikanerne ikke løse.
Det kan og vil de heller ikke.
Der er EU til at løse det.
Det er også en pille, vi kan diskutere på baggrund af.
Det tredje, jeg vil sige, er, at der i verden er et stærkt behov for overnationale beslutninger på en række områder, hvis vi skal løse de problemer, som vi står over for.
Det gælder ikke alle områder, men det gælder nogle, og her er det specielt miljøområdet, jeg vil hæfte mig ved.
Hvis vi ikke har overnationale beslutninger på et område som miljøområdet, kan vi ikke løse miljøproblemerne.
Vi kan ikke gøre det gennem en national strategi.
Der skal også være bindende juridiske regler, der skal være flertalsafgørelser, man skal kunne stemme andre lande ned, som ikke har lyst til at gå så vidt, som man skal, og så skal man have ret til at gå videre i det enkelte land.
Ud fra de tre principper eller piller eller måder at tænke på er der i hvert fald i mit sind ikke nogen tvivl om, at det må blive til et ja til Amsterdamtraktaten. Der er for det første forbedringer på en lang række områder, som andre også har nævnt: Miljø, arbejdsmiljø, lønmodtagerrettigheder osv.
For det andet er forbeholdene fastholdt, og for det tredje er det en nødvendig politisk forudsætning for åbningen over for Central- og Østeuropa.
Det er den reelle virkelighed i Europa, at Amsterdamtraktaten skal være vedtaget og gennemført, for at vi kan få denne proces i forhold til Østeuropa.
Mit sidste argument for et ja er, at jeg ikke vil risikere nejet.
Jeg tror ikke, det bliver noget med bål og brand.
Det er en helt uinteressant diskussion.
Men hvorfor i alverden skulle vi løbe den risiko, at der er nogle, der vil stikke en kæp i hjulet i forhold til åbningen over for Central- og Østeuropa?
En anden risiko er, hvordan vores nej bliver opfattet i Europa.
Det siger jeg lidt lavmælt, fordi det ikke er en voldsom trussel eller advarsel, jeg nu kommer med, men det er noget, jeg har dybt inde i mig.
Bliver det opfattet, som om vi nu vil gøre mere for at få bedre miljøbestemmelser?
Bliver det opfattet, som om vi nu vil samarbejde på endnu en lang række områder?
Min frygt er, at det bliver opfattet som en støtte til nogle af de kræfter i Europa, der er meget nationalistiske, der er meget racistiske, der er meget fremmedhadende, og som kobler EU-modstand sammen med modstand mod de fremmede.
Jeg ved ikke, om det går så galt, men jeg vil ikke løbe risikoen.