Svend Auken (S), 2004-02-17:
Hvorfor sætte denne besværlige proces i gang nu?
For det første er den nuværende grundlov, alle dens mange dyder ufortalt, rundet af en tid, en svunden tid, som minder meget lidt om den tid, vi lever i.
Den er skrevet, som jeg var inde på i mit spørgsmål til statsministeren, med udgangspunkt i formuleringer for den belgiske forfatning i 1830, dvs. den er præget af problemstillingerne i første halvdel af den 19. århundrede og er ikke tidssvarende i forhold til udfordringerne i første halvdel af det 21. århundrede.
Den er skrevet i et sprog, som mange jurister anerkender som værende velskrevet, men som ikke desto mindre udgør en barriere for forståelsen for store dele af det danske folk.
I forbindelse med grundlovskampagnen har vi forsøgt at skrive
en letlæst version, en Pixiudgave af grundloven.
Så kan man spørge: Spiller det nogen rolle, om vi har en forfatning, folk kan forstå, og som siger dem noget eller ej?
Det er jo interessant nok, at mange kan citere fra Jyske Lov fra 1241: »Med lov skal land bygges«, men mig bekendt er der stort set aldrig nogen, der citerer fra den nuværende grundlov i forbindelse med offentlige diskussioner.
Det andet og nok så tungtvejende argument er, at der intet sted i den nuværende grundlov er nævnt, at Danmark er et folkestyret land.
I modsætning til formuleringer i vore nabolande, Sverige og Finland, har vi i den danske grundlov ikke nogen klare bestemmelser om folkestyre.
Det hedder i grundloven, at styreformen er »indskrænket monarkisk«.
For almindelige mennesker nærmer det sig jo majestætsfornærmelse snarere end en beskrivelse af folkestyre.
Hvad siger det?
Ja, det siger noget om, at den grundlov, som den er, kom oven på tidligere tiders håndfæstninger af monarken, af kongen, og derfor talte man om »indskrænket monarkisk«, men i vores begrebsverden er det et meningsløst begreb.
Vi har et folkestyre, hvor det er folket, der fastsætter reglerne, folket, der vælger sine repræsentanter ved valgene.
Det tredje er, og jeg mener egentlig, at fru Birthe Rønn Hornbech gav en række eksempler, måske med et andet fortegn,
end jeg ville have fundet frem til, på det, nemlig at en række af de grundlæggende borgerrettigheder, hvis jeg må foreslå den neutrale midterbetegnelse, mellem frihedsrettigheder og menneskerettigheder, der står i grundloven, trænger til en opdatering
Det fjerde er, at der er en række nye problemstillinger, som man slet ikke har forholdt sig til.
Jeg vil bare nævne et par eksempler.
Miljø og natur er et oplagt eksempel.
Alle, selv den mest ihærdige tilhænger af klassiske ejendomsretssynspunkter, ved, at hensyn til miljø og natur og de kommende generationers mulighed for at have den samme tilgang til miljø- og naturrigdom, som vores generation har haft det - og det er det, der i øvrigt er kernen i begrebet bæredygtighed - er en ny problemstilling i forhold til, hvad der i sin tid var tilfældet.
I dag ser vi ejendomsretten indskrænket på nogle områder, men til gengæld udvidet på andre områder.
det er ophavsrettigheder og intellektuel ejendomsret, der udvides. Engang sagde man, at tanker er toldfri.
Det er ikke sikkert, at det kommer til at gælde i fremtiden.
Allerede i dag kan man patentere koncepter, som det hedder i underholdningsbranchen.
Og man ved, at der arbejdes ihærdigt på, at en tilsvarende udvikling skal brede sig til hele forskningsområdet.
Koncepter, approaches osv. skal kunne patenteres og gøres til forskerens ejendomsret med det resultat, naturligvis, at man foretager et indgreb over for det mest fundamentale i alle forskningsprocesser, som er det systematiske, åbenbare tyveri, altså dette, at vi lever af at stjæle hinandens tanker, at al god forskning står på skuldrene af al tidligere forskning.
Det er uforeneligt med denne tankegang, hvis man kan patentere forskningsresultater, som forhindrer denne forskning i at udfolde sig.
Alle kan se, at der er en konflikt her, som grundlovsfædrene i 1849 - og for den sags skyld også i 1953 - overhovedet ikke havde nogen mulighed for at forholde sig til, men som ikke desto mindre er en, som vores generation er nødt til at forholde sig til.
Jeg har næsten kun godt at sige om SF's lovforslag, men på det her punkt er det direkte skuffende at læse SF's forslag, der bare siger, at intellektuelle ejendomsrettigheder skal beskyttes på fuldstændig samme måde som andre ejendomsrettigheder.
Jeg synes, der er en klar uløst problemstilling her mellem på den ene side den, der opfinder noget osv., og som har et berettiget krav på at kunne beskytte sin opfindelse, og selve spørgsmålet om forskningens frihed.
Eller tag som et tredje eksempel Danmarks deltagelse i det internationale samarbejde.
Hr. Niels Helveg Petersen har i sit grundlovsforslag gjort opmærksom på en række af de aspekter, der knytter sig til vores deltagelse i og Folketingets indflydelse på det europæiske samarbejde, den særlige position, som Folketingets Europaudvalg eksempelvis har fået i beslutningsprocessen. Man kunne nævne mange andre eksempler.
De imødekommelser til Folketingets medindflydelse på udenrigspolitikken, der blev givet i 1953, er i dag blevet en hæmsko for et effektivt folkestyreindseende i de anliggender, som ikke er fjerne anliggender, men som har direkte indgribende betydning for den enkelte borger i det danske samfund.
Foruden Socialdemokratiets beslutningsforslag er der fremsat forslag fra Socialistisk Folkeparti, et imponerende gennemarbejdet forslag til en ny grundlovsreform og et forslag til en grundlovskommission, som ligner vores, og det siger sig selv, at det er vi sympatisk indstillet over for. Det Radikale Venstre har stillet et forslag om et forfatningskonvent.
Der er noget spændende i det, og lad os endelig diskutere det igennem, men man skal ikke glemme, at parallellerne henholdsvis til den grundlovgivende rigsforsamling og til forfatningskonventet i EU lider af den alvorlige mangel, at der ikke er nogen nødvendig parallel i forhold til den situation, vi befinder os i i dag.
Da man skulle lave den grundlovgivende rigsforsamling, havde man ikke noget folkevalgt organ, som Folketinget er i dag, som tegnede hele riget.
Og i forhold til forfatningskonventet i EU er det jo det samme, der er problemet.
Der står i traktaten, at det er en regeringskonference, der skal forberede sådanne ændringer, men det er jo kun regeringerne, der sidder dér, og Europa-Parlamentet har ikke den samme autoritet og myndighed, som Folketinget har i forhold til os, og derfor var man nødt til at lave et konvent med en sammenblanding af valgte repræsentanter for regeringerne, fra de nationale parlamenter og fra Europa-Parlamentet.
Jeg håber, at vi ud fra disse mange forslag kan finde en fælles sum, en fælles fond, der kan føre os videre.
Vi ønsker en proces præget af samarbejde og konstruktivitet.
Vi skal nå, vi er pisket til at nå et bredt flertal, hvis det her skal lykkes.
Vi må med det samme medgive statsministeren og andre, at der ikke er en enkelt sag, der i sig selv kan løfte det her, men som Hans Gammeltoft-Hansen flere gange har citeret Nordskov Nielsen for, er der måske ikke en enkelt sag, der i sig selv kan løfte grundlovssagen, altså processen omkring en forandring af grundloven, men summen af de mange sager er rigelig stærk til at bære dette igennem.
Vi ser ikke det her som et enkeltsagsprojekt, og jeg må med det samme sige, at Socialdemokratiet ikke er med til bare at ændre grundloven, hvad angår tronfølgeloven; det skal være det hele.
Vi skal ikke tage sådanne enkelte fikse eller vigtige hjørner ud; vi skal tage det hele med.
I vores forslag er der ti enkeltpunkter.
Vi har ikke et gennemarbejdet alternativt grundlovsforslag - vi beundrer dem, der har lavet dette arbejde - men vi har peget på ti punkter, som for os er vigtige.
Det første er, at vi får skrevet folkestyret ind i en grundlov affattet i et moderne sprog.
Det andet er, at vi får opdateret borgerrettighederne, som jeg nævnte det før.
Jeg har allerede givet
nogle eksempler på problemstillinger, vi skal forholde os til.
Dette, at ingen kan forfølges eller forskelsbehandles på grund af køn, tro eller etnisk oprindelse, er mere nødvendigt at få slået tydeligt fast i grundloven end nogen sinde tidligere, og ligestillingen mellem mænd og kvinder siger sig selv.
Jeg synes også, at den radikale tanke om, at ingen kan nægtes adgang i samfundet som følge af handicap, er en vigtig tankegang.
Det tredje punkt er statsmagternes kompetence.
Der har vi en række vigtige problemer.
Jeg skal ikke gå i detaljer her, men det er vigtige sager. Fjerde punkt: De politiske partier bør efter vores mening stå i en grundlov.
Det er jo et fuldstændig falsk billede at give af dansk folkestyre, at partierne end ikke er omtalt, og at der ikke er nedlagt principper omkring vores partisystem.
Det femte er spørgsmålet om åbenhed i forvaltningen.
Alle siger, at det kan vi jo bare gøre ved lov.
Jamen hvad er sandheden?
Når der kommet er andet flertal, så kan man indskrænke og lave om på denne åbenhed.
Jeg husker, at vi i min tid som miljø- og energiminister åbnede hele ministeriet og sagde: Vi har i princippet ingen hemmeligheder.
Det havde i øvrigt den tillægsgevinst, at vi aldrig havde lækager, og at der aldrig var noget, der slap ud, som ikke skulle være sluppet ud, for vi havde ingen hemmeligheder.
I dag er systemet igen så hemmeligt, at jeg end ikke som tidligere minister kan få udleveret de papirer, jeg havde, da jeg var minister,
selv om jeg er ansvarlig for området.
Det er sandet fuldstændig til.
Hvis ikke vi får regler, der også beskytter mindretal mod flertal, eksempelvis ved at sikre fuld åbenhed - for det er klart: flertallet har altid adgang til alle oplysninger - så er det ikke så meget værd. Det sjette punkt er Folketingets indflydelse på
udenrigs- og sikkerhedspolitikken.
Udenrigsministeriet og mange folk i tilknytning til det - og det er jo kun udmærkede mennesker, der færdes dér - er bekymrede for, hvad det betyder for vores udenrigspolitiske slagkraft, at man giver Folketinget fuld medindflydelse, og at udenrigspolitikken formes i så stor åbenhed og i så demokratisk regi som muligt. Erfaringerne modsiger klart denne frygt.
Da vi i sin tid - hr. Niels Helveg Petersen og jeg var direkte involveret i arbejdet - etablerede den særlige procedure omkring Folketingets Markedsudvalg, hørte vi alle disse bekymrede røster fuldtordnende sige, at det var umuligt for Danmark at føre markedspolitik/europapolitik med sådanne bindinger til at skulle forelægge sagerne i Markedsudvalget inden.
Erfaringerne viste, at det overhovedet ikke kom til at ske.
Tværtimod styrkede og styrker det danske ministre, at de har et folkeligt mandat, inden de rejser, og at de har været tvunget til at sætte sig ind i sagerne og ikke som deres kolleger skal læse papirerne for første gang i flyveren på vej ned til ministerrådsmødet.
Det har styrket.
Og det er jo helt uacceptabelt i et demokrati, at der skal være mindre offentlighed omkring vigtige udenrigspolitiske spørgsmål end omkring almindelige indenrigspolitiske spørgsmål.
Omkring monarkiet ikke andet end dette: Vi har en formulering om, at Danmark er et folkestyre med en dronning, og det ønsker vi ikke at ændre på. Vi vil også gerne være med til at lave om på tronfølgeloven, men vi vil gerne præcisere, at kongen/dronningen i overensstemmelse med moderne demokratisk opfattelse naturligvis overhovedet ikke skal være blandet ind i den almindelige politiske proces.
Hvad angår folkekirken, er vi tilhængere af, at vi bevarer den danske folkekirke, men at vi giver den selvstyre, ret til at selv at regulere sine egne anliggender, og at vi betrygger religionsfriheden, men samtidig sikrer religionsligheden, sådan at mulighederne for at yde økonomiske bidrag til den trosretning, det trossamfund, man bekender sig til, bliver de samme, det vil sige, at man kan opkræve bidrag, og man fjerner særlige skattebegunstigelser i den samme forbindelse.
Det niende punkt er rigsfællesskabet, hvor vi lægger vægt på, at man udvikler rigsfællesskabet, sådan at de tre folk, der lever i rigsfællesskabet, kan blive ligeberettigede nationale enheder, også meget gerne med en folkeretlig profil.
Endelig som det sidste vil vi gerne diskutere spørgsmålet om muligheden for at ændre grundloven.
Vi håber, at flertallet anført af statsministeren vil lytte til det store mindretal i Folketinget og gå ind i en dialog med os om at finde ud af, hvordan vi kan skrive en moderne grundlov.
Man kan ikke, som statsministeren rigtigt siger, løse alle problemer bare med ord i en grundlov; man skaber ikke job ved bare at sætte deklaratoriske bestemmelser ind i en forfatning, men en grundlov er alligevel en ramme, et signalement, et sæt regler, der beskytter grundlæggende rettigheder, angiver styreformen og beskytter mindretallet mod flertallet.