Ove Hygum (S), 2001-04-20:
Jeg vil også gerne takke alle de ordførere, der har hilst min invitation til en åben debat om en fornyelse af arbejdsmarkedspolitikken velkommen.
Alle har, i hvert fald de fleste har, erkendt vigtigheden af, at vi giver os den fornødne tid i de kommende uger - vi taler jo ikke om år, men om uger - til at diskutere de utrolig mange spændende emner, der knytter sig til arbejdsmarkedspolitikken i en åben og konstruktiv dialog.
Jeg sagde i mit indlæg, da vi startede debatten, at der er en række værdifulde elementer i den arbejdsmarkedspolitik, der gælder her i dag.
Og der er elementer, der skal fastholdes.
Vi skal fastholde det valg, som vi har truffet i Danmark, nemlig at arbejde ud fra en overbevisning om, at det er kvalifikationsstrategien, der er det bærende, frem for at man - som man har gjort i andre lande - sætter lønningerne ned, så også de, der er svagest rustet med kvalifikationer, kan finde sig en form for lønindkomst.
Vi har valgt en anden strategi, nemlig at vi skal kvalificere arbejdskraften til at kunne oppebære de lønniveauer, som er aftalt inden for de forskellige brancher.
Det skal vi fastholde.
Det er ganske store forandringer, når strukturledigheden er reduceret så væsentligt, som bl.a. skyldes den aktive arbejdsmarkedspolitik.
Arbejdsmarkedspolitikken har overordnet set virket indtil nu, hvilket dokumenteres af flere ting.
Efter der så er gået en rum tid, er det, man kunne kalde afgangssandsynligheden fra arbejdsløshed, lidt faldende, men i øvrigt stigende igen henne i aktivperioden.
Det er et interessant fænomen, for det betyder - trods kritik af kedelige enkelthistorier -
at den aktive arbejdsmarkedspolitik og den kvalificering, der finder sted i aktivperioden, virker.
Den bevirker, at vi undervejs i arbejdsløshedsforløbet oplever, at der er en stigende sandsynlighed for, at man kommer i beskæftigelse.
Det bliver et stigende problem at holde dem under kontrol i de kommende år, og derfor må vi som Folketing, som regering tænke os utrolig godt om, hver gang vi tager stilling til nogle af de spørgsmål, som er på dagsordenen, f.eks. det spørgsmål, vi diskuterede her i salen indtil i aftes kl. 21, nemlig spørgsmålet om at udvide retten f.eks. til barselorlov.
Aktivering, som vi har kaldt det hidtil, er bedre end sit rygte, har flere sagt.
Ca. 9 ud af 10 mener, at aktivering har betydet en forandring for dem, har styrket mulighederne for at komme videre i livet.
Der er kedelige historier, dem hører vi heldigvis, ikke fordi jeg er glad for, at de er der, men jeg er glad for, at de kommer til vores kendskab, så vi får mulighed for at tage affære.
Min ambition er den, at vi naturligvis skal undgå, at der er mennesker, der føler, at vi ofrer ressourcer på en aktivitet, der forekommer perspektivløs.
Det skal vi undgå.
Der har været for mange - én er én for mange, og der har været for mange enkelthistorier - som har præget diskussionen.
Det er jeg ganske ked af, for i diskussionen har man meget ofte været tilbøjelig til fuldstændig at overse de gunstige konsekvenser af en aktiv arbejdsmarkedspolitik, som jeg har brugt en del af mit indlæg her på at redegøre for.
Jeg er også som flere ordførere optaget af, at det ville være hensigtsmæssigt, hvis man kunne komme hurtigere i gang med kompetenceudvikling, men jeg vil gerne gøre opmærksom på, at det ikke er så enkelt, for der er et spørgsmål, som alle, der har arbejdet med de her forhold, kan nikke genkendende til, og det er spørgsmålet om at ofre eller investere ressourcerne i forhold til de rigtige mennesker. Skal samfundet investere ressourcer i de stærke ledige, der ikke har andet problem, end at der lige p.t. ikke er et ansættelsesforhold, som bare venter på, at der henne om hjørnet dukker et job op?
Nej, samfundet skal prioritere på en sådan måde, at vi kan sætte hurtigt ind i forhold til de arbejdsløse, der hører til grupper, som med stor statistisk sandsynlighed havner i langvarig ledighed.
Her skal vi tidligt sætte ind, målrettet og med en høj kvalitet.
Af hensyn til at det nu er fredag oven i købet efter frokost og Folketinget stadig har en lang dagsorden foran sig, vil jeg slutte mit indlæg af med to bemærkninger:
En række ordførere har signaleret, at de som jeg godt ved, at AF's medarbejdere i virkeligheden yder en meget, meget stærk indsats for at få ledige tilbage i beskæftigelse.
Men mange ordførere har ligesom jeg også tilkendegivet, at betingelserne, for at medarbejderne kan opnå bedre resultater, nok kan være bedre - det er det, jeg har nævnt i mit første indlæg - at man i højere grad styrer efter rammer og værdier og i mindre grad efter et meget, meget veludviklet regelværk.
Det kan give den enkelte medarbejder mulighed for i dialogen med den arbejdsløse at foretage en målretning, nemlig at sikre den kvalitet, som alle efterspørger.
Min sidste bemærkning handler om det spørgsmål, som har været centralt i flere orddueller, nemlig spørgsmålet om, hvem der skal bære arbejdsmarkedspolitikken videre.
Jeg har forstået på i hvert fald en enkelt ordfører fra et af forligspartierne, at forligskredsen ikke er så afgørende, at det mere er indholdet i forliget, der er afgørende.