Kristian Thulesen Dahl (DF), 2004-06-03:
Jeg vil tillade mig at levere lidt af et stilskifte i forhold til hr. Frank Jensen og takke statsministeren for en tale, som på mange felter i virkeligheden udtrykte langt mere om virkelighedens verden end den, hr. Frank Jensen netop har præsenteret.
Derfor var det egentlig også godt, den kom først, inden der kom en almindelig henslumrende tilstand her i salen under den seneste tale.
Jeg kunne måske også tillade mig at misbruge lidt af min første taletid til at sige, at det kunne måske have været rart at have hørt lidt mere om, hvad hr. Frank Jensen og Socialdemokratiet selv mener om tingenes tilstand, end kun at høre, hvor forfærdeligt andre gør det.
Der var mange ting i statsministerens tale, som vi fra Dansk Folkepartis side kunne nikke genkendende til, og det er jo naturligt nok, for som statsministeren også antydede i talen, har der i mange sager været tale om et ganske tæt parløb mellem regeringen og Dansk Folkeparti.
Så har der været et par andre punkter, hvor vi er lidt mere kritiske, og dem vil jeg komme tilbage til.
Først vil jeg kommentere forårspakken, som statsministeren jo brugte en del tid på i indledningen af sin tale.
Det var for os i Dansk Folkeparti meget glædeligt at se, at regeringen valgte en mere offensiv tilgang til problemerne.
I stedet for at lade stå til handlede den, og derfor var vi også glade for, at regeringen tog initiativ til forhandlinger om en forårspakke, som selvfølgelig primært skulle nedsætte skatten på arbejde for at gøre det mere attraktivt at arbejde og gøre noget ved den stigende ledighed.
Ledighedskurven skulle knækkes, og vi kan med tilfredshed konstatere, at stigningen i ledigheden er stoppet, og at vi nu kan se begyndende tegn på et opsving.
Det er bestemt positivt.
Man skal lige huske, at da vi for et års tid siden forhandlede den skattepakke, som er baggrund for forårspakken og fremrykningen af skattelettelserne, var det afgørende for Dansk Folkeparti, at beskæftigelsesfradraget kom med som et vigtigt element, og hvorfor nu det?
Jo, fordi vi også ville give skattelettelser til folk med mindre indkomster.
Den anden ting, der var helt afgørende for Dansk Folkeparti, da vi forhandlede skattepakken, var, at ikke alle de penge, regeringen havde foreslået til skattelettelser, blev brugt til skattelettelser.
Vi tog 1 mia. kr. ud af den plan, regeringen havde om at give skattelettelser, fordi vi ønskede at bruge de penge til forbedringer på socialområdet, primært til de ældre mennesker i vort samfund, som har mindst at gøre godt med.
Derfor var det afgørende for os, at da man fremrykkede skattelettelserne, fremrykkede man også de midler, der var at gøre godt med som en ekstra håndsrækning til vore ældre medborgere.
Derfor er det også tilfredsstillende for os at konstatere, når vi nu kigger tilbage på det folketingsår, som snart rinder ud, at vi har fået mulighed for at gennemføre en ny etape i udbygningen af den ældrecheck, som er en målrettet ydelse til vore ældre medborgere.
Nu er der 170.000 ældre, der får del i ældreydelsen, men nok så vigtigt er det måske at nævne, at der nu er 150.000 ældre, som får den fulde ydelse.
Den er et beskedent bidrag til dagligdagen, men dog alligevel en håndsrækning, som viser, at vi rent faktisk ved, at der er mange ældre, som har alt for lidt at gøre godt med.
150.000 får nu den fulde ydelse mod 44.000 i det gamle system, og det er en stor stigning, der viser, at vi tænker på de mennesker.
Derfor vil vi også fortsætte med at udbygge ældreydelsen, fordi vi mener, det er rigtigt, at vi fortsætter bestræbelserne på at sikre dem, der har mindst i vort samfund. Det næste, jeg vil vende mig imod, er retsområdet og retspolitikken.
Når vi kigger tilbage på det folketingsår, der er gået, har det været utrolig vigtigt for Dansk Folkeparti at få sat fokus på det faktum, at vi har for lidt synligt politi i vort samfund, og at vi har få fængselspladser til de kriminelle mennesker, der hellere skal sidde inde bag tremmerne end være uden for tremmerne.
Derfor var det også tilfredsstillende, at vi tog et skridt på vejen mod forbedringer på områderne i forbindelse med finanslovaftalen for i år, hvor vi har lavet nye flerårige aftaler med regeringen på begge de nævnte områder.
Det er aftalt, at der skal være mere synligt politi, og vi har fokuseret meget på, at der kommer mere nærpoliti.
Specielt med hensyn til de belastede områder i vort land, hvor der virkelig er problemer, har det været afgørende for os, at der i fremtiden er et mere synligt politi, og derfor er det også en del af aftalen, at der skal flere betjente på gaden, dels ved at uddanne flere, dels ved at flere fra det eksisterende korps kommer ud og er synlige frem for at sidde inde bag skrivebordene.
Angående fængselsvæsenet har det afgørende for os været, at der med den flerårsaftale, der er indgået, bliver etableret flere fængselspladser, endda flere end regeringen oprindelig havde i støbeskeen.
Det skyldes selvfølgelig, at det har været helt uhørt at arve en gæld fra SR-regeringens tid, hvor der er flere kriminelle uden for fængslerne end inde i fængslerne til afsoning.
Vi forsøger nu at gøre noget
ved tingene.
Der er sket forbedringer med flerårsaftalen, og den er et rigtigt skridt på vejen.
Der er dog et område inden for retspolitikken, hvor vi stadig har et gevaldig stort problem, og det er den indvandrerkriminalitet, vi ser i det danske samfund, og den stigende frygt, der helt naturligt opstår på grund af den stigende fundamentalisme, der gives udtryk for fra flere og flere indvandrerkredse.
Vi kan se, at der kommer større og større kulturelle skel i vort samfund.
Vi får
flere og flere ghettolignende områder, hvor nogle lever på helt andre præmisser og ud fra helt andre normer og kulturmønstre end dem, vi ønsker skal være gældende i det danske samfund
Det betyder nemlig, at det ikke alene er ude i verden, vi kan se de uhørte tendenser, som vi så har kunnet diskutere i det danske Folketing.
De viser sig også her i vort eget land og vort eget samfund i stigende grad, og vi skal sætte mere håndfast ind over for dem.
Vi har fremsat og fået behandlet et forslag om at forbyde Hizb-ut-Tahrir som et eksempel på, at det danske samfund siger: Hertil og ikke længere!
Vi må med beklagelse konstatere i dag, at det ikke i denne folketingssamling lykkedes at få gjort op med denne organisation, som jo udspreder de mest vederstyggelige ting,
men vi håber, at vi ved fortsatte bestræbelser og ved at fortsætte med at sætte sagen på dagsordenen kan formå et flertal i Folketinget til på et tidspunkt at handle langt mere håndfast. Et af de problemer, som regeringen har taget fat på, og som jeg også har nævnt, er ghettoopbygningerne, altså det faktum, at der i større og større dele af vort land kommer områder, hvor beboerne lever helt uden for det samfund, vi ellers kender, og som vi ønsker Danmark skal være.
Det forslag, regeringen er kommet med, er selvfølgelig et rigtigt skridt på vejen, men vi føler, det er utilstrækkeligt, for når vi ser på størrelsen af de problemer, der har tårnet sig op, vil det tage alt for mange år at løse problemet med regeringens forslag.
Også her skal der mere håndfaste midler til for at få gjort op med ghettodannelserne i vort samfund, og vi håber, at vi kan formå regeringen til en mere håndfast kurs end den, der er lagt op til i de forslag, vi har set hidtil.
Forhandlingerne om en strukturreform fortsætter, og dette emne vil jeg selvfølgelig også gerne bruge denne afslutningsdebat til at give et par ord med på vejen.
Først kort om processen: Vi synes, at der indtil nu har været et rigtig godt og konstruktivt forløb mellem regeringen og os, hvor vi har arbejdet en lang række områder igennem og lagt nogle gode rammer for, hvordan vi i fællesskab vil kunne løse opgaven, men vi har også fuld respekt for, at når der er tale om en reform, der handler om den største forandring af den offentlige sektor i 30-35 år, forsøger man at gøre en reel indsats for at få så mange partier med som muligt.
Derfor sagde vi også i går, da vi fik henvendelsen fra regeringen om, at man ønskede at brede forhandlingerne ud til flere partier, at vi synes, det er en god idé at forsøge at få flere partier til at stå bag en strukturreform.
Vi synes også, det er godt, at regeringen samtidig har gjort det klart, at der kommer en strukturreform, for der er behov for nogle forandringer.
Tingene må ikke stivne i den offentlige sektor, det må ikke være sådan, at vi støber det hele ind i cement, og at intet kan ændres i den offentlige sektor.
Den offentlige sektor skal hele tiden være så god som overhovedet muligt og give de bedste serviceydelser, det er muligt at give den danske befolkning, og det må ikke være sådan, at fordi vi ikke tør forandre den offentlige sektor, kan den ikke give de rigtige tilbud. Derfor har jeg også markeret, at vi mener ikke, en strukturreform skal resultere i status quo.
En strukturreform skal bruges til at forbedre vilkårene for nogle af de mest udsatte grupper i det danske samfund, og det er også derfor, vi i de forhandlinger, vi har haft med regeringen indtil nu, primært har koncentreret os om det sociale område og om, hvordan vi kan imødekomme de synspunkter, der har været fremført af de organisationer, der repræsenterer de mest udsatte grupper, f.eks. De Samvirkende Invalideorganisationer og Handicaprådet.
Vi må helt præcis se på, hvordan de mennesker kan blive hjulpet bedre i fremtiden, end de bliver i dag, og vi må se, hvordan forhandlingerne skrider frem.
Nu bliver der nye forhandlinger i morgen, hvor man prøver at brede forligskredsen ud.
Statsministeren udsendte forleden fra sit pressemøde det klare signal - som måske er et beskedent ønske fra statsministeren, men alligevel - at i en reform om en ny struktur skal regeringens eget forslag kunne genkendes.
Jeg mener faktisk, det er et ret beskedent ønske fra en statsminister, der endda kan sige, at han har et flertal bag sig til at gennemføre de forbedringer, han selv føler, han har været bannerfører for i sit oplæg.
Derfor synes vi også, der må være partier i Folketinget, som egentlig godt ud fra et demokratisk synspunkt kan se rimeligheden i, at statsministeren udtrykker sig lige præcis sådan, og vi sætter også vores lid til indenrigsministerens udsagn for nogle dage siden om, at hvis det kommer dertil, er det bedre at lave et smalt, men godt forlig end et bredt og dårligt forlig.
EU bør jo i allerhøjeste grad også være på dagsordenen under en afslutningsdebat som denne.
Jeg vil sige, at jeg tilslutter mig naturligvis gerne opfordringen fra hr. Jens Rohde til, at man stemmer ved valget til Europa-Parlamentet den 13. juni.
Det vil selvfølgelig glæde os alle sammen, hvis vælgerne bakker op om et demokratisk valg og sender repræsentanter til Europa-Parlamentet, der udtrykker den holdning til EU, der er i den danske befolkning - også den skeptiske - og desuden viser, at når der er et valg, tager befolkningen det selvfølgelig alvorligt.
Vi må dog sige, at valget til Europa-Parlamentet er det mindste af de EU-temaer, der står på dagsordenen.
Det allervigtigste er selvfølgelig det, man vil lave 4 dage efter valget, nemlig en ny forfatning for EU.
Jeg mener, at det eneste positive, der kan siges om den forfatning, er nok, at man nu kalder barnet ved dets rette navn, så vi ikke længere skal lege kispus med, hvad vi må kalde foretagendet.
Nu ved vi, hvad der er tale om: Man laver en forfatning, og en forfatning vedrører selvfølgelig en statsdannelse, for ellers har den ingen mening.
Der ligger en helt uhørt centralisme i EU-tendenserne, det kommer bl.a. til udtryk gennem en forfatning, og jeg synes, det rejser nogle store spørgsmål, som også bør diskuteres her under afslutningsdebatten.
Et af de spørgsmål, jeg synes, det er helt naturligt at stille statsministeren, er, hvordan det står til med bestræbelserne på at sikre, at Danmark også fremover har en fuldgyldig kommissær i Kommissionen; at Danmark har en mand eller en kvinde siddende i det forum, som jo har enekompetence til at fremsætte forslagene i EU.
Det er et af de spørgsmål, det vil være helt naturligt at få statsministerens holdning til under en debat som denne.
Vi synes bare, at man skulle have taget langt bedre hånd om de problemer, der kan vise sig for de danske lønmodtagere, når der kommer østeuropæisk arbejdskraft ind over landets grænser og erobrer danske arbejdspladser.
Det har man mulighed for nu, siden den 1. maj har man haft den mulighed, og det skal sammenholdes med det, vi havde en diskussion om så sent som i går, nemlig EU's forslag til et nyt servicedirektiv og udbudsdirektiv.
Vi ved jo, hvilke problemer det kan skabe, at firmaer fra de central- og østeuropæiske lande kan komme til Danmark og udbyde deres arbejde til en langt lavere løn end den, danske arbejdere skal have.
Heri ligger der en kæmperisiko, og vi vil følge udviklingen med meget stor ængstelse i de kommende måneder for at se, om det bliver nødvendigt at komme med forslag til at sikre danske lønmodtagere, som vi så kan håbe man vil støtte.
Endelig vil jeg i forbindelse med EU også lige nævne diskussionen om Tyrkiet.
her i Folketingssalen på foranledning af Dansk Folkeparti, som ønsker at gøre det klart for tyrkerne, at de ikke skal forvente medlemskab af EU.
Vi kunne ikke få tilslutning til vores forslag, men vi mener stadig, det er vigtigt at gøre
det synspunkt gældende.
Jeg kunne næsten være så fræk at citere statsministeren for noget, han sagde om lige præcis Tyrkiets forhold, før han blev statsminister.
Det tillader tiden desværre ikke, det kan være, jeg kommer tilbage til det senere under debatten, men ellers tror jeg, statsministeren er helt klar over, hvad jeg hentyder til.