runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Else Theill Sørensen (KF), 2004-02-04:
Forespørgerne spørger, hvordan ministeren vil sikre ligheds- og retfærdighedsprincippet i skattelovgivningen og relaterer det specielt til skattefriheden for visse personalegoder, naturalieydelser og beskatningen af visse ydelser, som er stillet til rådighed af arbejdsgiveren.
Efter mange års iagttagelse af området tror jeg godt, jeg kan sige, at fuldstændig lighed og retfærdighed er der ikke nogen minister, som kan sikre.
Jeg vil godt tage et helt andet eksempel end dem, der har været fremme, men det er til gengæld et overskueligt og nemt eksempel.
Det er nemlig beskatningen af det, der hedder fri bil, altså en bil, arbejdsgiveren stiller til rådighed for en lønmodtager. I mange år var reglen den, at man blev beskattet af et vist antal kørte kilometer, der skulle forstille at være det antal kilometer, man kørte privat.
Det blev som regel 8.000 km ud over kørslen mellem hjem og arbejde.
De, der kørte meget privat, var selvfølgelig godt tilfredse med den regel, mens andre ihærdigt brugte megen tid og mange kræfter på at overbevise skattemyndighederne om, at de bestemt ikke kørte 8.000 km privat.
Da reglerne blev stærkt forenklet for få år siden, blev det sådan, at det var selve rådigheden over bilen, der blev beskattet, og beløbet blev fastsat som en fast procentdel af bilens værdi.
Det er betydelig enklere og har givet langt færre klagesager.
Men hvorfor drager jeg det eksempel ind i debatten om lighed og retfærdighed?
Jo, hvis vi tager to firmabiler, der købes samme dag til samme pris og stilles til rådighed for to forskellige lønmodtagere, kører den ene måske 15.000 km privat om året og den anden 40.000 km privat om året, men de betaler det samme i skat.
Der er nok nogle, der vil finde, at det ikke er retfærdigt, men det er gjort af hensyn til, at det skulle være enkelt og overskueligt.
Mange af de ordninger med direkte skattefrihed for personalegoder, der gennem tiderne er indført af skiftende regeringer af forskellig partifarve, er blevet til, fordi regeringerne og et folketingsflertal på det tidspunkt, hvor de blev indført, har ment, at skattefriheden medvirkede til at udbrede et gode, som det var i samfundets interesse at få udbredt.
De ordninger, der har været mest diskuteret i dag, er bredbåndsforbindelserne og sundhedsordningerne, og de er jo netop indført, fordi man mener, det er i samfundets interesse, at de bliver udbredt til en stor del af befolkningen.
Der er naturligvis altid grund til at overveje ændringer og tilretninger, og derfor er Det Konservative Folkeparti godt tilfreds med, at regeringen har etableret et tværministerielt overvågningsberedskab, og at regeringen vil fremsende en årlig redegørelse over udviklingen på området til Skatteudvalget.
Denne redegørelse kommer til at indeholde oplysninger om provenutabet, og den skal kunne danne grundlag for en vurdering af behovet for ændringer.
Det betyder, at området vil være under overvågning og opmærksomhed, og det er her som på alle andre områder meget positivt.
Samfundet forandres jo til stadighed, og det skal skattelovgivningen naturligvis også afspejle.
Jacob Buksti (S), 2004-02-04:
Ja, det er jo meget klogt.
Men det, det handler om her, er altså, at man sidder og skal holde styr på provenutabet, og den embedsmandsgruppe, der har lavet den rapport, som danner basis for forespørgslen, har vurderet, at i løbet af kort tid kan der ske en fire- eller femdobling af provenutabet, så det bliver i størrelsesordenen 4-5 mia. kr. Skatteministeren siger, at man ikke kan lave brud på skattestoppet, og altså kan man heller ikke regulere eller forringe ordningerne.
Så er der, så vidt jeg kan se,
kun to muligheder for at slippe uden om forhindringen: Enten offentlige besparelser på ældrepleje og på børnepasning osv.
eller mindre afdrag på gælden
Andre muligheder er der jo ikke, eller er der noget, jeg har misforstået?
Else Theill Sørensen (KF), 2004-02-04:
Jeg er meget glad for, at hr. Buksti stiller dette spørgsmål, som handler om noget, der står på side 12 i rapporten, for når jeg læser hele sætningen fra det foregående punktum, står der: »Hvis ...« - husk lige det ord - »... eksempelvis udbredelsen af alene sundhedsforsikringer, ADSL-forbindelser og pc-hjemmearbejdspladser stiger til et omfang af 1 million personer svarende til en fire-femdobling, vil dette øge skatteudgiften for disse tre goder med omkring 3 mia. kr. og dermed til en samlet skatteudgift for personalegoder under et af størrelsesordenen 4 mia. kr.« Der står hvis det bliver udbredt til 1 million lønmodtagere svarende til en fire-femdobling, og det er altså ikke det samme, som at der bliver en fire-femdobling.
Sådan læser jeg det ikke, men det er måske mig, der ikke forstår dansk.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-02-04:
Det er rigtigt, at der ikke er nogen præcis vurdering, men der er vel en årsag til, at man ikke har vurderet, hvad ordningen ville koste, hvis der var færre mennesker i den.
Der er vel en eller anden forventning om, at det formodentlig vil gå i den retning, at der kommer flere og ikke færre, for hvis der havde været en forventning om, at der blev færre, var man vel begyndt at lege med, hvad man kunne bruge pengene til andre steder.
Så skal jeg spørge fru Else Theill Sørensen, om fru Else Theill Sørensen vil medgive, at der kan være andre og måske mere direkte måder at give tilskud på, altså andre metoder, hvorpå man kan fremme f.eks. udbredelsen af bredbånd end ved at give et generelt skattetilskud af denne karakter?
Else Theill Sørensen (KF), 2004-02-04:
Jeg tror, det er væsentligt, at arbejdsstyrken hele tiden bliver opgraderet, og jeg tror faktisk, der er mange - også herinde - der har erfaret, hvor meget det har hjulpet på deres egne kompetencer inden for it, at de har fået adgang til en ADSL-forbindelse og har en nogenlunde opdateret pc til rådighed.
Det betyder faktisk, at alle de mennesker, der er ude i erhvervslivet og er på arbejde hver dag, bliver betydelig bedre til at udnytte det på mange måder nyttige redskab, der hedder it.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-02-04:
Jeg ved ikke, hvordan det er kommet ind i debatten.
Jeg tror, det er sådan, at vi alle sammen her i salen mener, at det er en god idé at fremme forskellige ting i samfundet.
Det kan være gavnligt på længere sigt i forhold
Vi er også enige om, at det i den forbindelse er en god idé at satse på en udbredelse af hjemme-pc'er og bredbånd. Så langt, så godt. Spørgsmålet er, hvordan vi bedst rammer den del af arbejdsstyrken, som vi gerne så fik de kvalifikationer.
Gør vi det ved at give et generelt tilskud, som f.eks. ikke kommer den arbejdsløse til gavn, som vi gerne så kom ind på arbejdsmarkedet med nogle nye kvalifikationer, f.eks. på it-området?
Den gruppe rammer vi jo ikke med det her tilskud.
ville det så ikke være en mere direkte måde at gøre det på, altså hvis man ikke brugte den som den her type af brede skattefradrag for hele befolkningen?
Else Theill Sørensen (KF), 2004-02-04:
Jeg opfatter det ikke, som om nogen står med 1 mia. kr. i hånden.
Det her handler om, og det er vi enige om, at der for samtlige de her ordninger er et provenutab.
Der kommer altså 1 mia. kr. mindre ind, end hvis alt andet var lige, og det blev beskattet.
Nu er det vist kun et par hundrede millioner af dem, der vedrører de der særlige ordninger, som lige nu stikker i øjnene på dele af oppositionen, det er ikke hele milliarden.
Men det er da muligt, det kan gøres på en anden måde.
op, der ligger i informationssamfundet, end ved netop at give dem mulighed for hjemme at have adgang til bredbånd.
Jens Peter Vernersen (S), 2004-02-04:
Nu er fru Else Theill Sørensen jo medlem af det omtalte Ligningsråd.
Så må det vel være muligt også at kunne bekræfte, at dette begreb arbejdsgiverbetalte ydelser er falsk varebetegnelse.
For det er vel almindeligt kendt, at arbejdsgiverne ikke betaler til nogen ting.
Det kan fru Else Theill Sørensen vel bekræfte?
Så vil jeg godt spørge, om det er udtryk for konservativ politik, at medarbejderne nu selv skal betale?
Man kunne jo videreføre det til fru Theill Sørensen som folketingsmedlem.
Kunne man forestille sig, at i stedet for at fru Else Theill Sørensen får et net ud til sin bopæl, så var det noget, hun selv skulle betale sammen med skattevæsenet?
Det er jo det, vi sidder og diskuterer, og det er sådan set det, som fru Theill Sørensen går ind for.
Hvorfor gælder det så ikke også fru Theill Sørensen?
Else Theill Sørensen (KF), 2004-02-04:
Skal jeg ikke lige sige til den sidste ting, at jeg er faktisk koblet op på arbejdsgiverens net, og jeg mener, at det er et helt andet regelsæt.
Men lad nu det ligge.
Jeg vil også meget nødig blande mit og hr. Jens Peter Vernersens medlemskab af Ligningsrådet ind i billedet, for det synes jeg for så vidt ikke rigtig har noget med sagen at gøre.
Arbejdsgiveren har en udgift.
Når man ikke kan gøre det fuldstændig op, er det jo, fordi man ikke kan skelne mellem, om man næste gang får 1.000 kr. mere i løn, eller om man i stedet for har fået et gode stillet til rådighed, så derfor er det utrolig svært, og vi kan ikke gøre det der op.
Men arbejdsgiveren betaler altså rent faktisk de der girokort, der kommer, eller hvad det nu er.
Jens Peter Vernersen (S), 2004-02-04:
Sagt til fru Else Theill Sørensen: Det, der har været hele diskussionen omkring den her arbejdsgiverbetaling, er jo, at man kan reducere lønnen.
Jeg ved ikke, om jeg skal gentage regnestykket fra tidligere fra hr. Mikkel Dencker.
Han siger til sin arbejdsgiver: Hvis jeg nu går 1.000 kr. ned, vil arbejdsgiveren så sende det bredbåndsnet ud til mig? Så siger arbejdsgiveren: Det vil jeg da gerne, for så kan det jo bruges i arbejdet her osv., så det er fint nok.
Så er det, jeg spørger: Har den arbejdsgiver færre eller flere udgifter ved den konstruktion, som det her drejer sig om, ved at man reducerer lønnen med disse 1.000 kr.?
Else Theill Sørensen (KF), 2004-02-04:
Jeg kan høre, at det bliver lavet lidt om.
Det er for, at det altså skal være svært.
Nu er det så 28 plus 1 og ikke 28 plus 2.
Men 28 plus 1 kan jeg også godt, det giver 29, og det er fuldstændig ligegyldigt, om arbejdsgiveren betaler det i form af løn eller i form at et bredbånd plus noget løn.
Arbejdsgiveren har udgifter, og hvis der er nogen, der kommer med falsk varebetegnelse i den her forbindelse, så er det altså hr. Jens Peter Vernersen.
Morten Homann (SF), 2004-02-04:
I det eksempel, som vi drøftede i forlængelse af hr. Jens Peter Vernersens spørgsmål,
er vi vel enige om, at arbejdsgiveren ikke betaler mere.
Den samlede udgift for arbejdsgiveren før og efter det arrangement, vi taler om, bliver ikke større.
Det er stadig væk 28 plus 1, eller hvad det er, vi er nået til.
Jeg vil spørge fru Else Theill Sørensen: Er det så ikke rigtigt, at man kan forestille sig, at der ligger en besparelse for medarbejderen på skatten ved hjælp af den her ordning, så man, som det hedder i TDC's annonce, får to vindere til medarbejdersamtalen?
Er det ikke rigtigt, at der kan ligge en besparelse for medarbejderen i denne ordning?
Else Theill Sørensen (KF), 2004-02-04:
Jeg vil gentage det, som vistnok hr. Peter Christensen sagde, nemlig at der faktisk er tre vindere.
Men for nu ikke at køre rundt i det, så vil jeg sige om det der med, hvad arbejdsgiveren betaler: Hvis nu en person får 30.000 kr. i løn om måneden, så siger arbejdsgiveren, at nu vil jeg godt fremover stille en ADSL-forbindelse til rådighed for dig.
Så koster det arbejdsgiveren et eller andet beløb ekstra om måneden, og så har arbejdsgiveren betalt det.
Det er altså vanskeligt at skelne mellem den lønmodtager og så den, der i forvejen havde de, lad os sige 31.000 kr. og går 1.000 kr. ned i løn, men får 1.000 kr. til sit bredbånd. Lønmodtageren sparer noget skat, sådan set, men han er unægtelig også forpligtet til, at de kroner skal bruges til noget ganske bestemt.
De går jo til bredbånd i stedet for bøffer, og det er det, som nogle af os synes er en rigtig god idé.
Morten Homann (SF), 2004-02-04:
Nu er essensen i det her jo, at for mange af de mennesker, som bruger den her bredbåndsordning, er det jo ikke et spørgsmål, om de har bredbånd eller ej, men et spørgsmål om, hvem det er, der betaler for bredbåndsordningen.
Men lad nu det ligge.
Det, der er det centrale spørgsmål i det her, er: Den
besparelse i skat, der så ligger på det her, hvem bliver den betalt af?
Ja, den bliver betalt af den, som fru Else Theill Sørensen kalder den tredje vinder i regnestykket, nemlig de øvrige skatteydere.
Så vi har altså en arbejdsgiver, som uden at betale en krone ekstra får en medarbejder med pc og bredbåndsforbindelse.
Vi har en medarbejder, som sparer i skat.
Og så har vi den tredje i fru Else Theill Sørensens øjne vinder, nemlig de andre skatteydere, som må leve med den mindre skatteindtægt.
Er det ikke rigtigt, at det er andre skatteydere, som betaler den skattebesparelse, som medarbejderen ender med at få?
Else Theill Sørensen (KF), 2004-02-04:
Er det ikke rigtigt, at det er Danmarks virksomheder og de mennesker, der arbejder i Danmarks virksomheder, der skaber grundlaget for, at alle andre mennesker kan have den velfærd, som vi alle sammen er så glade for?
Det handler om at udbrede et gode, som vi er nogle, der mener kan være til gavn for samfundet, til gavn for os alle sammen.
Vi kan jo beskatte hinanden ihjel, så ingen gider gå på arbejde, og det er ikke det, det handler om.
Nej, det er rigtigt.
Men jeg tror godt, hr. Mikkel Dencker og andre - undskyld, jeg ved ikke, hvor mange gange jeg har stået og sagt forkert, men jeg mener hr. Morten Homann - vil give mig ret i, at der altså rundtomkring på arbejdspladserne er nogle, som er knap så vilde med it, som nogle af vi andre er.
Og de, der er knap så vilde med det, er måske ikke voldsomt motiveret for selv at gå hjem og investere i alt det udstyr og en ADSL-forbindelse.
Men hvis nu arbejdsgiveren hjælper dem på vej, så kan det være, at de også bliver begejstrede og dermed bliver en bedre arbejdskraft på deres arbejdsplads i øvrigt til gavn og glæde for dem selv også, vil jeg så mene, men også for arbejdspladsen og for samfundet.
Det er jo svært at sige, hvilke ændringer der kan blive tale om, al den stund vi endnu ikke ved, hvad det er for ting, der dukker op i fremtiden.
Hvis jeg får at vide, når jeg kører bil, at der på et eller andet tidspunkt kommer en forhindring, kan jeg jo ikke vide, om jeg skal undvige til højre eller til venstre, eller om jeg måske skal bremse eller gøre noget helt andet, før jeg ser forhindringen, og når man overvåger en ting, kan man heller ikke på forhånd sige, hvad man vil gøre. Man bliver nødt til først at se, hvad det er, der skal gribes ind over for, før man kan forklare, hvordan man vil gribe ind.
Jens Peter Vernersen (S), 2004-02-04:
Det, vi bad om, da vi stillede forespørgslen i oktober 2002, var at få undersøgt, hvordan det her virker.
Det, vi står med nu, er den samlede redegørelse på ret mange sider, og det, vi kan læse ud af den, er, at det står skidt til.
Viden om, hvor få der bliver kontrolleret, hvor store ændringer der er for dem, der bliver kontrolleret, hvor lidt vilje man har til at lægge tingene frem,
har vi med baggrund i den forespørgsel, der blev stillet i oktober måned 2002, fået.
Nu har vi den viden, og så synes jeg, at man også bør reagere på den viden.
Morten Homann (SF), 2004-02-04:
Jamen jeg synes, fru Else Theill Sørensen kan stille nogle ganske andre krav til multinationale selskaber sammenlignet med, hvad man kan stille til ganske almindelige skatteydere. Det synes jeg er ganske berettiget.
Faktum er jo også, at alle lande omkring os har indset, at hvis man skal få skovlen under det her problem, så bliver man nødt til at tage andre redskaber i brug i kampen mod de her horder af skatteadvokater og revisorer.
Derfor er man også gået langt hårdere til værks i mange andre lande, når det drejer sig om bevisbyrderegler, når det drejer sig om sanktioner, og hvis man ikke som stort multinationalt selskab med adskillige tusinde ansatte kan levere bare en ganske simpel dokumentation, som man skal ifølge transfor pricing-reglerne.
Så jeg synes ikke, det kan sammenlignes.
Jens Peter Vernersen (S), 2004-02-04:
Jeg troede egentlig, at hr. Kristian Jensen var fuldstændig klar over, at jeg læser bilagene til Skatteudvalget, og det har jeg selvfølgelig også gjort her.
Nu har jeg nævnt tidligere, hvad man gør i andre lande
for at sikre, at det her bliver overholdt, f.eks. opkræver bøder i forbindelse med forhøjelser, så jeg må sige, at vi er et af de få lande, hvor man ikke gør det.
I Danmark tror man, at man kan løse problemet med fyraftensmøder med Dansk Industri.
Det tror vi ikke på, må jeg sige til hr. Kristian Jensen.
Den opfattelse kan man jo så have i Venstre, hvor man siger i ordførertalen, at det her ikke er noget stort problem, det er en lille sag, der er blæst op.
Man kan selvfølgelig have den mening, selv om man ved, at i hvert fald 1.200 af disse 4.400 selskaber ikke betalte skat i Danmark, sidst vi havde en undersøgelse af det.
Det trænger måske til at blive undersøgt en gang igen.
Mikkel Dencker (DF), 2004-02-04:
Umiddelbart har jeg ikke noget bud på, hvor stort provenutabet skal være, før vi føler, at bremsen må trækkes.
I øjeblikket er det jo 1 mia. kr., man regner med.
Men samtidig skal man også have med i det, at man har en stor samfundsøkonomisk gevinst i kraft af de her ordninger, og den er jo helt umulig at måle.
Så umiddelbart vil jeg ikke sætte noget tal på.
Så vil jeg da gerne tage det en gang til
for hr. Mortensen, hvorfor det indirekte er en fordel for alle i samfundet, hvor jeg bl.a. hentydede til sundhedsordningen.
Det var, at hvis en person, som er syg, pludselig bliver behandlet på et privat hospital eller en privat klinik på den her sundhedsforsikrings regning, så træder han selvfølgelig ud af køen til at blive behandlet på et offentligt sygehus, og dermed rykker alle de, der stod bag ved personen på ventelisten, en plads frem.
Derfor har alle, der står på ventelisten, en gavn af det her.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-02-04:
Vi er kommet med fire konkrete bud på, hvordan man kunne gøre det bedre på det her område.
De fire bud ligger i vores forslag til vedtagelse.
Det er fire bud, som alle bliver taget i anvendelse i andre lande.
Men hvorfor ikke gå foran?
Det er da fuldstændig rigtigt, som det blev nævnt tidligere i dag, at vi ikke skal fokusere blindt på en bødestraf.
Nej, vi skal gå ind og kigge på de forskellige værktøjer, der er.
Jeg synes her på falderebet, det ville være fint, hvis skatteministeren bare nævnte ét eksempel, bare ét af de værktøjer, hvor vi taler om pisk, som skatteministeren vil være med til.
For skatteministeren sagde jo, at han ville være villig til at bruge pisken.
Jamen så kom med ét eksempel på, at skatteministeren er villig til at bruge pisken. Så skal jeg sige, at der i hvert fald er en ting, der står lysende klart i den her sammenhæng: Der er 1.200 selskaber, der ikke betaler skat i Danmark.
Vi mister et milliardbeløb.
Vi kender ikke størrelsen, det er fuldstændig korrekt.
Vi mister et milliardbeløb, vi kunne have brugt på velfærd, og på trods af det vælger regeringen at fortsætte med alene at bruge en pædagogik, som statsministeren normalt rynker på næsen ad.
Svend Erik Hovmand (V), 2004-02-04:
Hvem har dokumenteret, at vi mister et milliardbeløb?
Vi har tværtimod i den diskussion, der har været, fået at vide, at der er beskatning af 5 mia. kr. plus/minus.
Men o.k., jeg skal ikke hæfte mig ved det tal.
Jeg vil bare sige, at enhver krone, der snydes for, er en krone for meget, og der er jeg fuldstændig enig.
Uanset om det er 100.000 kr. eller 500.000 kr., eller det er 1 mia. kr. eller flere, så er der ingen diskussion.
Vi ønsker ikke at holde hånden over de internationale selskaber, hvis ikke de retter sig efter de regler, der er tale om.
Spørgsmålet om, hvorvidt vi i Danmark er med, er besvaret adskillige gange fra den her talerstol.
Vi er faktisk i front i sammenligning med en lang række lande, når vi tager det hele med. Vi synes ikke, at omvendt bevisbyrde er en god idé, det synes vi faktisk ikke.
Det er udansk.
Det er ikke noget, som vi i Danmark normalt praktiserer.
Tidligere har de jo i Socialdemokratiet været modstander af det, men der kan selvfølgelig være andre grunde til, at de nu har en anden holdning.
Jeg vil bare sige, at sammenligner vi os med andre lande, så har vi faktisk lavet et system nu, som er ganske godt, og det bliver endnu bedre, og vi har altså i samarbejde med kommunerne bidraget til det.
Så er der værktøjer.
Bare den omstændighed, at advokater og revisorer skal skrive under - det tror jeg også fru Rosenkrantz-Theil vil give mig ret i - er faktisk en pisk eller en metode, som er ganske effektiv i relation til kontrolsystemet.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2004-02-04:
Det var sådan set ikke det, jeg spurgte om.
Jeg spurgte om, i hvilke tilfælde skatteministeren ville bruge pisken.
Det er utrolig nemt at stå oppe på den talerstol og sige, at det vil man gerne.
Det viser sig åbenbart at være knap så nemt at komme med nogle konkrete værktøjer, som har karakter af pisk.
Det har skatteministeren ikke formået at gøre.
Jeg synes, at skatteministeren skylder at forklare den danske befolkning, hvorfor den danske befolkning hver evig eneste måned troligt betaler sin skat.
Jeg synes, skatteministeren skylder at forklare de små virksomheder, der hver evig eneste måned troligt betaler deres skat, hvordan det kan være, at man lader det her sejle.
Hvordan kan det være, at man ikke griber til pisken, når man kan se, at den lovgivning, der blev indført i 1998, ikke er nok, hvis man ikke følger det op med en ordentlig håndhævelse?
Svend Erik Hovmand (V), 2004-02-04:
Jeg synes, at ordføreren for forslagsstillerne skylder at forklare den danske befolkning, for nu at bruge hendes eget udtryk, at der her er tale om, at en regering har gennemført nogle tiltag, som den tidligere regering ikke har gennemført, at vi har gennemført en række skridt i den rigtige retning, at vi har bidraget til, at der nu tages yderligere nogle skridt i den rigtige retning, at vi har mobiliseret kommunerne og organisationerne for at være med i kampen mod et misbrug af det her.
Det synes jeg at ordføreren for forslagsstillerne skylder at fortælle den danske befolkning.
Jens Peter Vernersen (S), 2004-02-04:
Jeg ved ikke, om det er galt med skatteministerens hukommelse, men det var den tidligere regering, der lagde grundlaget for TP-lovgivningen.
Den blev grundlagt, så blev der stillet en forespørgsel, hvor vi bad om at få en redegørelse for hele sagen, og det blev vedtaget, at man skulle have en redegørelse.
Den redegørelse ligger her nu.
Den viser, at det står skidt til.
Der er stadig væk formentlig omkring 1.200 selskaber, der ikke betaler skat.
Hvor mange af disse selskaber er gennemgået?
Man kan se, at ud af 186 selskaber er det 50, der falder igennem, og de må af med over 600 mio. kr.
Har skatteministeren sikret, at de 1.200 selskaber, som blev lagt frem for halvandet år siden, er gennemgået?
Har man taget skridt til det, eller har man bare sagt, at det er der ikke noget at gøre ved?
Så vil jeg spørge også ud fra det, som vi har lagt frem her i dag: Vil skatteministeren sikre, at vi årligt får en oversigt over, hvor mange der er kontrolleret, og hvad provenuet har været?
Det må i hvert fald være det mindste, der kan siges.
Så vil jeg også lige sige til skatteministeren: Man skal ikke manipulere med vores forslag til vedtagelse. Vi siger ikke omvendt bevisbyrde, men vi siger: situationsbestemt.
Det er inspireret af Storbritannien, for den, der har dokumenterne, må lægge dem frem.