Tove Videbæk (KRF), 1998-10-28:
Folketinget henstillede i 1993 til alle statslige og kommunale myndigheder samt private virksomheder, at man skulle efterleve princippet om ligestilling og ligebehandling af handicappede med andre borgere og tage hensyn til at skabe muligheder for hensigtsmæssige løsninger under hensyntagen til handicappedes behov i forbindelse med forberedelse af beslutninger, hvor hensyntagen overhovedet kan komme på tale.
Det er vigtigt at holde sig dette for øje som udgangspunkt og som grundlag i den her debat.
FN's såkaldte standardregler om lige muligheder for mennesker med handicap siger også klart, at det er handicappedes ret at kunne færdes i samfundet på lige fod med andre.
Generelt er der sket en god indsats på området, men det halter stadig efter på nogle områder, for eksempel med hensyn til de individuelle kørselsordninger.
Nogle amter tolker ordningen som transport fra kantsten til kantsten, mens det burde være fra dør til dør. Ligebehandlingscentret peger i sin beretning på en række problemstillinger, der efter deres opfattelse ikke er i overensstemmelse med lovens intentioner og ligebehandlingsprincippet.
Det nævnes, at kørselsordningerne ikke er landsdækkende, at ordninger ikke må anvendes til transport til behandling, terapi og lignende.
Målgruppen er begrænset til svært bevægelseshæmmede personer, der på grund af deres fysiske handicap er afskåret fra at benytte offentlige transportmidler; der er begrænsninger i det antal ture, der kan bevilges, og ordningerne må ikke anvendes af personer under 18 år.
Der er stadig mange steder, hvor det er besværligt at færdes for handicappede, og rejser med DSB-tog er bestemt heller ikke en svir for dem.
Den nye lov om kompensation til handicappede i erhverv m.v. har også medført væsentlige forbedringer.
Den nye lov om retssikkerhed og administration har indført koordinationsudvalg og andre tiltag, der også kan gavne handicappede, f.eks. regler om fortrinsadgang, bestemmelser om personlig assistance og forsøg med den såkaldte isbryderordning.
Der er dog også dårlige sider ved de nye sociallove.
Center for Ligebehandling af Handicappede har i sin årsberetning påpeget, at det er underligt, at mange goder til handicappede bortfalder, når den handicappede fylder 67 år, og det er jeg enig med dem i.
Det er underligt.
Det gælder f.eks. muligheden for at få udbetalt et kontant tilskud til hjemmehjælp, som personen selv antager, og også ledsagerordningen falder væk, når man fylder 67 år.
Det er underligt ud fra den betragtning, at fordi man fylder 67 år, bliver man jo ikke mindre handicappet, det må vist være tværtimod. Når vi taler om fremtidens førtidspension, kan jeg sige, at vi i Kristeligt Folkeparti ser positivt på det forslag, som De Samvirkende Invalideorganisationer er kommet med.
De nye sociallove stiller store krav til brugerne, der nu skal inddrages mere, men vi må sikre os, at det ikke går ud over de brugere, der har sværere ved at gøre opmærksom på deres behov.
De nye tiltag i sociallovene mangler endnu at bevise deres værd, men ministeren og også Folketinget bør følge godt med i resultaterne af de nye tiltag.
Vi må sikre os, at det ikke bare bliver pæne ord på papir, men at vores ord også bliver til gerning. Derfor må det indskærpes kommunerne og andre, hvad de forskellige handicapordninger går ud på, og hvilke pligter kommunen og andre har over for de handicappede.
Regler kan være noget stift noget, men hvis reglerne suppleres af en mentalitetsændring hos beslutningstagerne og udøverne, så virker de.
Derfor er det også vigtigt, at Folketinget signalerer vilje til at hjælpe og til at ligestille handicappede med ikkehandicappede.
På den måde vil det blive lettere at være handicappet i Danmark, men det vil også blive lettere for kommende forældre at sige ja til børn, der ved fosterdiagnostik viser sig at være handicappede, for i Kristeligt Folkeparti mener vi, at alle mennesker har lige værdi og bør have lige ret også til livet.