Ole M. Nielsen (KRF), 2001-03-27:
Ja, hvordan den græskkatolske kirke har det med retssystemerne, det må jeg indrømme at jeg ikke helt har styr på.
Til gengæld tror jeg, fru Elisabeth Arnold har helt ret
i, at antallet af rets- og politikredse i Danmark ikke er nedfældet på Sinaibjerget; det tror jeg så til gengæld er nogenlunde sikkert.
For mig at se er der mere regionalpolitik end retspolitik i den debat her, og der er da i hvert fald udelukkende retspolitik i det forslag til vedtagelse, som jeg er medforslagsstiller til sammen med hr. Peter Skaarup; det var selvfølgelig også derfor, jeg sagde ja til det.
Skulle vi til at lave retspolitiske vedtagelser sammen, kan det jo godt ske, vi fik større vanskeligheder, men det kunne da selvfølgelig være en øvelse værd engang.
Jeg vil gerne sige tak for ministerens udmærkede redegørelse for det område her, men også opfordre ministeren til at slå koldt vand i blodet.
Det synes jeg der er god grund til.
Jeg er helt enig i, at antallet af rets- og politikredse i Danmark naturligvis ikke er helligt, altså selvfølgelig kan der da røres ved det.
Men der er jo en nær sammenhæng alligevel med regionalpolitikken.
Og når man kigger på forslaget til vedtagelse, og hvordan man - ligesådan med den vedtagelse, vi havde i fredags - skal tage hensyn, så betyder det jo ikke, at det er det eneste hensyn, man skal tage.
Det er klart, at med små retskredse må det ikke gå ud over retssikkerheden derved, at der ikke er en ordentlig kvalificeret dommerstand, besætning til at varetage arbejdet.
Men omvendt, med store rets- og politikredse må det heller ikke gå ud over retssikkerheden, ud over folks tryghed, ud over folks fornemmelse af, at de kan få deres ret, at de er i nærheden af politibeskyttelse, osv.
Men derfor kan regionalpolitik jo ikke stå ene, men det skal være i sammenhæng med en række andre hensyn; sådan vil det altid være.
Jeg synes, det er en god idé, som der er foreslået, at byretten kan være første instans, og så er det da helt oplagt, at så vil mange af de helt små dommerembeder få kapacitetsproblemer og måske også, hvad skal vi kalde det, ekspertiseproblemer.
Der er jo faktisk en masse sagsområder, som er så svære, at det kan være svært at have indblik i dem.
Altså vi har f.eks. den opfattelse, at rets- og anklagesystemet skal tillægges miljømæssig ekspertise, ikke at vi skal have særretter, men at man skal være sikker på, at man har den ekspertise til rådighed, som man har brug for.
Vi ser frem til, at man får den sidste rapport frem om antallet af politikredse, og vi går stærkt ind for, at politiet stadig væk skal være dér, hvor borgerne har brug for dem.
Vi tvivler meget på rationaliseringsgevinster ved at lægge sammen i større enheder.
Vi har alt for mange dårlige eksempler på, at det ikke bliver til noget, at de effektiviseringsgevinster ikke er til at hente hjem.
Og hvis det så, som i det her tilfælde - og det frygter vi meget - også vil gå ud over befolkningens fornemmelse af nærhed, tryghed osv., så synes vi, at det er negativt. Så igen det med regionalpolitikken: Det er jo sådan med små enheder, at hvis man i de små samfund rykker de mennesker væk, som har den højeste uddannelse og den bedste løn og de bedste embeder, så er det endnu sværere at få nye arbejdspladser og nye institutioner, nye virksomheder placeret ude på de steder dér. Jeg mener, at man må gå den anden vej og tænke, at når byretterne ikke kan overkomme tingene, må de søge ekspertise. Man må kunne overføre dommere som assistance fra et embede til det andet, ligesom man overfører overlæger og lægespecialister fra et sygehus til et andet, når man mangler dem.
Så vi glæder os til den fortsatte debat om det her og håber ikke, at det går så galt, som der er lagt op til.