runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-05:
Jeg må jo sige, at jeg nok har lidt sværere ved at afvise det her forslag end det tidligere, men jeg må da også indrømme, at børnekostpuljen ikke hører med til en af de puljer, som vi ønskede opretholdt i regeringens raid imod råd, nævn og puljer.
Vi var heller ikke for forslaget, da det blev vedtaget i sin tid, men man kan vel godt se noget godt i det, for det er helt klart, at der er et problem.
Vi mener bare fortsat, at det er forældrenes ansvar, og hvis man i kommunerne mener, at man har et problem, så mener jeg, at det er noget, man må tage op dér. Vi vil i øvrigt betydelig hellere investere penge
allerede på folkeskoleniveau i at undervise befolkningen i ordentlige kostvaner og helt elementære ernæringsmæssige sammenhænge, som jeg også var inde på under behandlingen af det sidste forslag.
Så kan jeg ikke lade være med at tænke den tanke, at det her måske i virkeligheden mere er et tilskud til økologi, end det er til ernæringsrigtig mad i skoler og daginstitutioner.
Hvis man skulle have mest for pengene her, så kunne der jo lige så godt have stået: til forsøg med ernæringsrigtig og sund mad i skoler og daginstitutioner. Nu kan jeg ikke helt finde ud af de økonomiske sammenhænge i forslaget og den oprindelige pulje, altså hvor meget mad man kunne købe, altså hvor stort et madindkøb de 50 mio. kr. kunne udløse.
Men lad os nu sige, at det sådan var 20-25 pct. i tilskud, man gav dem af den pulje her - det ville jeg synes var meget rimeligt - så ville det være mad for et par hundrede millioner kroner.
Så det er egentlig reelt mere et tilskud til økologi end til skolemad.
Så vil jeg gerne sige, at vi ikke har spor imod økologi.
Vi har faktisk valgt ud af alle de mange nedlæggelser at støtte Det Økologiske Hus.
Vi har støttet Udviklingspuljen i vores ændringsforslag til finansloven, og vi har støttet den økologiske forskning med vores forslag osv.
Vi har ikke spor imod økologien.
Vi mener virkelig, at den har gjort meget godt også for udviklingen i det konventionelle landbrug.
Og vi mener helt sikkert, at økologien har sin betydning i sin driftsform, men ikke at den giver sundere mad.
Derfor er det, at jeg ikke rigtig kan forstå, hvorfor den skal ind i den sammenhæng her.
Vi må afvise forslaget.
Ritt Bjerregaard (S), 2002-02-05:
Jeg vil godt takke for debatten, som jo på mange måder har været interessant, for alle har været enige om, at der var et problem.
Alle har været enige om, at der var et behov, og alle har også været enige om, at man burde gøre noget ved det.
Men når det skulle konkretiseres, kneb det mere med enigheden, og der må jeg nok sige, at jeg synes, at både ministeren og regeringspartierne har glimret ved overhovedet ikke at have andre forslag end noget af det, som kører i forvejen, og som allerede var sat i gang under den tidligere regering.
Der har også været sådan lidt mærkelige opfattelser af denne her ordning.
Hr. Henrik Vestergaard har jo simpelt hen ikke opdaget, at ordningen er lavet om.
Der er ikke tale om lodtrækning mere.
Der er tale om et særligt sekretariat, som skulle arbejde med de her ting.
Og hr. Ole M. Nielsen mente, at pengene skulle gå til mad.
Næ, det skulle de såmænd ikke, men de skulle gå til, at man kunne klare de omlægninger, som er et problem på en lang række af vores skoler.
Det vil sige, at det skulle være en mulighed for skolerne for at gå ind i en omlægning.
Det er jo sådan set også besynderligt, at det i den grad skulle kollidere med forældrenes ansvar.
Jeg synes, at fru Lone Møller fik sagt det udmærket ved at sige, at der jo ikke er nogen, der tager noget som helst ansvar fra forældrene, og der er vel ikke nogen af os, der mener, at forældrene har mere ansvar eller mindre ansvar i Frankrig eller i Sverige, hvor de har nogle madordninger, der betyder, at børnene får et tilbud midt på dagen. Jeg synes, at hr. Søren Søndergaard sagde det meget godt, da han sagde, at det her jo var et spørgsmål om at give børnene en valgfrihed.
Der er massevis af steder, hvor den valgfrihed overhovedet ikke eksisterer.
Der er ikke nogen madpakke, og der er diverse former for underlødige tilbud, som stort set er det, børnene får.
Det, vi altså må konstatere ved den manglende tilslutning til beslutningsforslaget, sådan som det her ligger, er, at regeringspartierne ikke ønsker at give børnene den valgfrihed, som ellers lå i denne ordning.
Henrik Vestergaard (V), 2002-02-05:
Der er to ting, jeg synes er vigtige i det her nye Folketing og i det valg, der har været den 20. november.
Det ene er sådan set et skattestop, nemlig at folk får råd til bedre madkvalitet, og at folk får tid til mere familieliv.
Der har Venstre altså ønsket at sige: Vi vil hellere prioritere barselorlov, fleksibel og økonomisk tryghed, når man holder barselorlov, mulighed for at være sammen med sine børn, og måske give dem nogle sunde madvaner.
Jeg kan forstå, at fru Ritt Bjerregaard har et andet ønske.
Men se, nu er der indgået finanslov i går, som indebærer et skattestop, altså at vi ikke tager flere penge fra de danske familier, og fru Ritt Bjerregaard har her et forslag, der koster 100 mio. kr. Må jeg ikke godt spørge fru Ritt Bjerregaard: Hvor mener hun, at de 100 mio. kr. skal findes henne i forhold til den finanslov, der er indgået i nat?
Ritt Bjerregaard (S), 2002-02-05:
Det er faktisk sådan, at Socialdemokratiet støtter en ændring af barselorloven, også på en anden måde end den, regeringspartierne gør, sådan at vi sikrer orlovsordningerne også til børnefamilierne.
Vi forstår oprigtig talt ikke, at regeringen synes, at den har råd til en erhvervsskattelettelsespakke, sådan som den har foreslået det, og at den prioriterer det i forhold til at gøre en indsats for, at børnene kan få noget fornuftig mad, så vi dermed kan være med til at forebygge de sygdomme, som vi alle sammen er klar over der er.
Der er faktisk rige muligheder, og der er også rige muligheder for VK-regeringen, og derfor har det ikke noget som helst med økonomi at gøre.
Det har noget at gøre med, at det har den tidligere regering foreslået, så det skal den nuværende regering i hvert fald ikke være med til.
Så lad os kalde tingene ved deres rette navn.
Colette L. Brix (DF), 2002-02-05:
Til hr. Ole Sohn vil jeg bare sige, at 27 år er længe, det er meget, meget længe at udbetale honorarer til folk, vi har sat i bestyrelser, hvor man overhovedet ikke kan se, at de har haft nogen funktion.
Det har været totalt overflødigt.
Jeg vil gerne sige, at jeg forstår dig godt, når du siger, at det skal tilbage til udvalgsarbejdet, og at vi dér må prøve at finde en løsning.
Men altså helt ærligt, det kan da ikke være rigtigt, at der er nogle mennesker i det her land, der skal sidde i en bestyrelse og hæve mellem 100.000 og 200.000 kr. om året og overhovedet ikke have nogen som helst funktion.
Undskyld, det kan du ikke mene.
Ritt Bjerregaard (S), 2002-02-05:
Er det ikke utroligt, at vi er i en situation, hvor Venstres ordfører står og mener, at den nye Venstreborgmester i Århus skal opretholde en ordning, samtidig med at den samme ordfører mener, at det er meget galt, at der er nogle statslige midler til at stimulere andre kommuner til at gøre noget tilsvarende.
Og det er selvfølgelig, fordi det er fornuftigt, at der er sådan nogle ordninger. Jeg sagde allerede før, kan jeg sige til hr. Christian H. Hansen, at det fjerner intet som helst ansvar fra forældrene.
Forældrene har nøjagtig det samme ansvar i forhold til deres børn og i forhold til deres børns ernæring.
Det, det gør, er, at det offentlige prøver at gå ind og give børnene nogle valgmuligheder, som de ikke har i dag, og vi ved, at børnene har brug for at få de valgmuligheder.
Derfor er det umådelig kortsynet ikke at ville fortsætte denne ordning
Henrik Vestergaard (V), 2002-02-05:
Jeg vil gerne være med til at rose forældrene i Århus og sige, at også nu, hvor der så er en Venstrekvinde på borgmesterposten i Århus, er der jo rig mulighed for at spørge om de gode tiltag derovre.
Når fru Ritt Bjerregaard siger, at der er nogle børn, der ikke får madpakker med, så er jeg jo enig i det, og derfor roser jeg også, at der er nogle forældre, der via skolebestyrelse og kommunalbestyrelse går ind og skaber en madtilbudsordning.
Lone Møller (S), 2002-02-05:
Jeg vil gerne spørge hr. Christian H. Hansen, om han ikke mener, at et generelt initiativ på landsplan vil være medvirkende til, at vi får det forebyggende aspekt ind.
Det er rigtigt, at man kan gøre det kommunalt.
Her er det igen, at jeg siger, at man kan lukke øjnene for virkeligheden og ikke tro, at den er der.
Vi har jo set i rigtig mange år, at det er gået dårligere og dårligere med ernæringen.
Vi har set, at man på mange folkeskoler og institutioner har nedlagt kantiner, man har nedlagt madordninger i vuggestuer.
Så vil jeg gerne spørge: Hvad får hr. Christian H. Hansen til at tro, at samtlige kommuner i dette land sammen med forældrebestyrelser over en nat nu vil tage det her initiativ og iværksætte det i samtlige kommuner, når vi har set, at det rent faktisk er gået den anden vej?
Christian H. Hansen (DF), 2002-02-05:
Det er ganske kort til fru Ritt Bjerregaard, som nævnte noget om, at børn ikke havde madpakker med, og de blev trætte i løbet af dagen.
Jeg går ud fra, at fru Ritt Bjerregaard mente børnene, og at det ikke var madpakkerne, der blev trætte.
Nu kan en madpakke jo også blive træt, i hvert fald kedelig.
Men mener fru Ritt Bjerregaard grundlæggende, at forældrene slet ikke har noget ansvar?
For hvis fru Ritt Bjerregaard mener det, må man bare konstatere, at her er der stor forskel på det, og så det, som vi i Dansk Folkeparti mener.
Vi mener nemlig, at forældrene da netop har et ansvar for, at børnene får en madpakke med, at børnene får den rigtige ernæring.
Det har forældrene da et ansvar for.
Men jeg kan forstå, at fru Ritt Bjerregaard mener, at forældrene slet ikke har et ansvar.
Det kan så komme ind under begrebet frihed under ansvar.
Henrik Vestergaard (V), 2002-02-05:
Jeg er jo lidt belastet af viden i det her, forstået på den måde, at der tidligere blev sagt, at kommunerne jo ingenting gjorde, men i Århus har man gjort noget siden 1948.
Og alle er velkomne til at spørge Århus, om der er nogle gode ideer.
Så er det jo ikke alle børn, der kan rende over på McDonald's, i givet fald der skulle ligge en.
På de fleste skoler er det faktisk kun børn fra 8. klasse, der overhovedet har lov til at forlade skolen, så den holder heller ikke helt.
Ritt Bjerregaard (S), 2002-02-05:
Jeg vil gerne bekræfte hr. Jørn Jespersen i, at der da selvfølgelig er mulighed for at finde midler, hvis man vil prioritere sådan et område, og jeg kan da sige, at vedrørende de 6,6 mio. kr. til Arla er jeg enig med hr. Jørn Jespersen i, at det var en mærkelig disponering.
Vi mener, at den skal forbedres på en anden måde.
Vi mener i modsætning til Venstre, at der skal være orlovsdage også for forældrene.
Vores ordning giver mindst lige så meget tid til forældrene som det, Venstre foreslår.
Men det, Venstre jo gerne vil have, er, at nu fjerner man det her beløb, og så kan det være, at man om nogle år igen skal ud og finde flere milliarder på sundhedsbudgettet, sådan som fru Lone Møller tidligere har redegjort for.
Vi ved jo alle sammen, at madvaner i meget høj grad er noget, der fastlægges i barndommen, og hvis vi er i den situation allerede i dag, at vi har så mange overvægtige børn, som vi taler om, kan vi jo godt forudsige, at der kommer stigende udgifter på et senere tidspunkt, og det er nu engang klogere at forebygge end at helbrede.
Søren Søndergaard (EL), 2002-02-05:
Når Venstres ordfører insisterer på at diskutere finansiering, så synes jeg, at det forslag, der ligger her, jo er dobbelt vanvittigt i forhold til Venstres politik, ikke det forslag, der ligger her, men Venstres modstand mod det. For først vil man tvinge børnene til at det eneste alternativ, de mange steder har, er at gå over på McDonald's og få nogle Coca Cola'er og nogle McDonald-burgere. Så kan man sige: O.k., men så kan McDonald's og Coca-Cola da i hvert fald betale noget skat, og de penge kan så komme ind i skattekassen, og så kan vi bruge dem til noget fornuftigt. Men vi kan jo se på det forslag til finanslov, som Venstre har været med til at fremsætte i dag, at det problem, at nogle gange lige præcis Coca-Cola og McDonald's ikke betaler en øre i skat i det danske samfund, vil man ikke gøre noget ved.
Ikke en øre betaler de.
Derfor er det jo dobbelt uforståeligt med Venstres politik
Hvis man ville gribe ind over for f.eks. Coca-Cola og McDonald's og tvinge dem til at betale bare et minimum af skat i det danske samfund, så ville der rigeligt være mulighed for at omstille børnenes kostvaner og give dem tilskud til at få nogle fornuftige kostvaner og så på lang sigt spare på sygehussektoren.
Dét ville være perspektivrigt.
Henrik Vestergaard (V), 2002-02-05:
Jamen jeg skal da kun kort bekræfte, at der er en vis ideologi i at sige, at erhvervene skal af med noget administrativt bøvl, så de får bedre muligheder for at skabe flere arbejdspladser, så vi får mere velfærd her i Danmark, altså at vi bager samfundskagen større i stedet for kun at skændes om, i hvilke snitter den skal udskæres.
Der er da også en vis form for ideologi i at sige: Jamen vi synes ikke, at det her Folketing skal tage flere skattekroner ind fra befolkningen.
Vi synes, det er vigtigt, at de nu har råd til at koncentrere sig om bedre madkvalitet og via en fleksibel barselorlov måske også har mere tid til at koncentrere sig om deres børns kostvaner.
Jørn Jespersen (SF), 2002-02-05:
Det var også hensigten.
Når vi nu taler om, hvordan man kan finde penge til børnekostpuljen, til Måltidets Hus osv., så vil jeg godt spørge fru Ritt Bjerregaard, der er tidligere minister på området og derfor er en person med et stort kendskab til, hvilke midler der administreres inden for hele Fødevareministeriets område, om ikke hun er enig med mig i, at man måske kunne se på nogle af de meget rigelige tilskudsordninger, der er. Jeg skal bare henvise til et enkelt konkret eksempel fra efteråret, som er refereret i en artikel i Politiken den 3. oktober 2001, hvor man giver støtte på 6,6 mio. kr. til det dansk-svenske Arla Foods, altså vores monopolmejeriforetagende.
Det får 6,6 mio. kr. til rationalisering af Danablu-produktionen i Høgelund i Sydjylland.
Der kunne man måske ud fra en betragtning om, hvad der er samfundets kerneområder, og hvad der ikke er det, sige, at hvis man gik den slags bevillinger igennem med en tættekam eller lavede et kasseeftersyn eller en kritisk gennemgang, eller hvad der nu er så moderne, så ville der formentlig være massevis af penge til at finansiere Måltidets Hus, Rådet for Bedre Madkvalitet og børnekostpuljen, ikke ti gange, ikke hundrede gange, men måske ligefrem tusinde gange.
Ritt Bjerregaard (S), 2002-02-05:
Det er rigtigt, som hr. Vestergaard siger det, at Socialdemokratiet i Århus Kommune har gjort det vældig godt og gennemført nogle udmærkede madordninger for skolebørnene.
Det har vi i allerhøjeste grad ladet os inspirere af.
Århus Kommune har da også varmt støttet, at der blev en pulje, sådan at også andre kommuner kunne få en tilskyndelse til at gå ind i lignende ordninger. Det, der er problemet for børn, der ikke har nogen madpakker med - og dem er der faktisk rigtig mange af - er, at de bliver trætte og uoplagte i løbet af sådan en skoledag. De lærer alt for lidt, får alt for lidt ud af undervisningen, og hvis der er en kiosk eller noget på skolen, forfalder de til de hurtige stimulanser, kan man næsten sige, en cola eller nogle chips, eller hvad det ellers kan være, og det duer selvfølgelig ikke. Så derfor må jeg sige til hr. Vestergaard, at det faktisk er nødvendigt, at det offentlige går ind i denne her slags sager, og det fjerner ikke noget som helst ansvar fra forældrene.
Jørn Jespersen (SF), 2002-02-05:
Til hr. Cristian H. Hansen: Her er ikke tale om fødevaresikkerhed, altså det forhold at man arbejder for, at forbrugerne ikke bliver syge af de fødevarer, de spiser.
Det tror jeg alle er enige om som en principiel målsætning.
Vi kan så en gang imellem være uenige om midlerne, og hvor mange penge man vil bevilge og sådan noget.
Men det er ikke det, diskussionen handler om.
Vi snakker om, hvorvidt der er partier i Folketinget, der kunne tænkes at udgøre et flertal, som er interesseret i at gøre en indsats for at hæve kvaliteten, få et øget produktudbud, større differentiering, mere mangfoldighed, og om det er en statslig opgave at medvirke til det.
Selvfølgelig ikke for at tvinge forbrugerne, for det kan man heldigvis ikke, men for at sikre et friere forbrugsvalg og en højere kvalitet i det udbud, der er, så forbrugerne får noget at vælge imellem.
Der sagde Venstres ordfører meget klart, at det opfatter Venstre ikke som en statslig opgave.
Derfor er jeg nødt til at spørge: Er det ikke rigtigt opfattet, at det gør Dansk Folkeparti?
Kan jeg få en bekræftelse på, at det vil Dansk Folkeparti gerne være med til?
Så kan vi diskutere hvordan, om det er i forbindelse med Måltidets Hus eller på anden vis.
Er Dansk Folkeparti enig i, at det er en statslig opgave at sikre kvalitetsudvikling, smag, mangfoldighed på det danske fødevaremarked?
Christian H. Hansen (DF), 2002-02-05:
For Dansk Folkeparti er der ingen tvivl om, at sund ernæring er vigtig, også til vores børn.
Men vi tror på i Dansk Folkeparti, at den opgave, som ligger i denne her børnekostpulje, hvor der er afsat de her 50 mio. kr., skal fungere ude i befolkningen.
Det vil sige, at den skal fungere mellem forældre, mellem skolebestyrelser.
Det er der, det drøftes, hvilken kostkvalitet vi vil have til børnene i vores skole.
Man kan også godt forestille sig, at rent kommunalpolitisk blev denne debat taget op: Hvordan vil vi sikre i vores kommune, at maden bliver netop den bedste?
Der blev også tidligere i dag nævnt et eksempel fra Århus, som er rigtigt beskrevet, for det har faktisk vist sig at være en succes.
Så vil jeg sige, at det er også sådan, har jeg i hvert fald forstået på ministeren, at Fødevareministeriet fortsat vil gøre en indsats på det her område ved at råde og vejlede.
Jeg har forstået, at der er en pjece på vej, som netop omhandler det her emne, »Sådan kan man lave mad til børn i daginstitutionen«, en pjece, der skulle komme til efteråret.
Den kunne jo netop blive taget op til debat i skolebestyrelsen, blandt forældrene, måske blandt kommunalbestyrelsesmedlemmerne.
Vi mener, at det er den rigtige vej at gå.
Vi mener ikke, at man skal gøre det på den måde, der ligger i beslutningsforslaget her, og derfor kan vi ikke støtte det.
Lone Møller (S), 2002-02-05:
Jeg har intet belæg for her at sige, at det ikke er de bedste løsninger.
Jeg har i hvert fald de erfaringer fra de mange, mange skoler og institutioner, jeg har talt med, at man har
Derfor har jeg selvfølgelig en formodning om, at alle projekter har været godt og sagligt underbygget.
Der har så måske været nogle, som man kunne være mere eller mindre enig i, og der var måske nogle, som var mere spændende end andre, men jeg har en tro på, at alle projekterne var fagligt og sagligt underbygget.
Carina Christensen (KF), 2002-02-05:
I Det Konservative Folkeparti kan vi sagtens se alt det gode i den forrige regerings mål med at oprette et råd for bedre madkvalitet.
Vi ønsker også, at der skal være fokus på kvalitetsvarer, og vi ønsker også, at udbuddet af kvalitetsvarer skal øges.
Vi tror bare ikke på, at vi opnår det ved at nedsætte et råd for bedre madkvalitet.
Kvalitet opnås bedst i et tæt samspil mellem dem, der udbyder varen, og så kunden, der vælger at købe varen.
Danskerne kan sagtens selv definere og fastlægge deres kvalitetskrav, hvad angår de fødevarer, de vælger at lægge i deres indkøbskurv, uden statens hjælp. Det vigtigste er, at de har mulighed for direkte at stille krav til producenterne.
I Det Konservative Folkeparti bakker vi op om regeringens beslutning om at nedlægge Rådet for Bedre Madkvalitet, og vi kan derfor ikke støtte forslaget.
Henrik Vestergaard (V), 2002-02-05:
Jeg ved ikke, om jeg skulle forstå det sådan, at hr. Jørn Jespersen også har tænkt sig, at der skal være et statsligt råd for bedre teaterliv.
Jeg ved heller ikke, om jeg skal forstå hr. Jørn Jespersen sådan, at de store virksomheder ikke skal have lov til at kunne få de mærker, der er lagt op til.
Jeg er glad for, at hr. Jørn Jespersen var oppe og bekræfte, at han jo også under L 133 var skeptisk over for den nye mærkningsordning, fordi Den blå lup, som fru Ritt Bjerregaard jo også havde sagt, var stemplet som en fiasko. Hr. Jørn Jespersen nævner, at der op igennem 1990'erne har været en øget fokusering på mangfoldigheden i måltidet og kvaliteten omkring måltidet.
Det er jo den verden, jeg selv kommer fra.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-05:
Det var hr. Jørn Jespersens udtalelse om, at man kan sammenligne det her med musikanmeldelse eller filmanmeldelse, eller hvad det var.
Christian H. Hansen (DF), 2002-02-05:
Til hr. Jørn Jespersen omkring fødevarers kvalitet
: Er det sådan, at hr. Jørn Jespersen mener, at når rådet nu er væk, vil man kunne se en kraftig nedgang i fødevarekvaliteten i Danmark?
Og forholder det sig sådan, at siden rådet blev oprettet, har man set en kraftig stigning i kvaliteten?
Jeg købte Eye-Q's nye cd, fordi jeg syntes, det første nummer var godt, uanset hvad anmelderne havde skrevet.
Jørn Jespersen (SF), 2002-02-05:
Til hr. Henrik Vestergaard: Den blå lup er jo netop ikke det, der ligger i det nuværende råd.
Det var det første forsøg på at lave en mærkningsordning, som jeg tror vi var mange ret bredt i Folketinget der erkendte ikke var den rigtige måde at gøre det på.
Men samtidig syntes vi, at intentionerne om at skabe et større udbud og et mere frit valg var rigtige, og derfor var det her råds opgave at finde en ny måde at gøre det på, og det var et arbejde, der var ved at komme i gang, som man nu stopper. Så blev jeg spurgt, om den stigende interesse for gode fødevarer, der kom op igennem 1990'erne, er kommet af sig selv.
Det er meget få ting, der kommer helt af sig selv.
Jeg tror, den er kommet på grund af en lang række engagerede mennesker blandt producenter, i den gastronomiske verden, men også på det politiske niveau, som i et konstruktivt fælles samarbejde har igangsat en lang række aktiviteter, der jo som det primære mål har inddraget befolkningen og dermed skabt en større interesse, en større bevidsthed og dermed et friere valg.
Jeg er bare ked af, at det offentlige nu melder sig ud af det og overlader hele opgaven til ildsjæle udeomkring i landet.
Jeg synes, vi har en naturlig rolle at spille i den sag også.
Jeg kan bekræfte hr. Ole M. Nielsen i, at der er utrolig mange madanmeldelser og kvalitetstest og vinsmagninger i dagbladene.
Jeg tror ikke, at det forhold, at man sælger varer, som måske ikke har den højeste kvalitet, direkte kan krediteres dagbladene.
Men jeg tror da, at enhver debat, enhver ekspertudtalelse har en værdi, fordi den er med til at skabe en debat, som man så kan forholde sig til, nogle synspunkter, man selv kan tage stilling til.
Det er jo også interessant, at hr. Christian H. Hansen ikke lader sig præge af anmeldere, men holder fast i sin smag.
Anmeldelser kan jo også være gode at være uenige i; bare det, at der overhovedet foregår et bevidst valg, er et fremskridt.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-02-05:
Det er dårlige madvaner, jeg mener, der er problemet med danskernes kostindtag, og ikke bedre fødevarekvalitet.
I øvrigt kan man importere gode fødevarer fra udlandet, hvis ikke man er tilfreds med de danske.
Der er jo ikke mangel på udbud; vi har åbne grænser.
Henrik Vestergaard (V), 2002-02-05:
Jeg synes, det er fair, at hr. Jørn Jespersen siger, at han mener, at Folketinget og staten skal bruge tid og penge på at føre en diskussion om madkvalitet, som så også findes så mange andre steder.
Det, rådet var nedsat til, var jo at belønne objektiv smagskvalitet.
Det ved jeg ikke, hvordan man måler, men det var objektiv smagskvalitet, som skulle være det belønnende kriterium.
I lovforslaget står der også, at fødevareministeren kan udpege rådet og fastslå kommissorium og forretningsorden for det her råd.
Kan jeg tage det som en generel tillidserklæring til den ny fødevareminister, at man er villig til med det her forslag at fastholde nogle beføjelser til fødevareministeren om både at kunne nedsætte rådet og udarbejde kommissoriet for det?
Er det en generel tillidserklæring?