Ole M. Nielsen (KRF), 2001-01-24:
Nu har vi jo normalt den skik, at stedfortrædende ordførere er fredede, men jeg vil alligevel tillade mig den bemærkning
her, at jeg ikke synes, konklusionen svarer til det, som blev nævnt tidligere, nemlig at man ønskede mere solidaritet. Det her forslag er jo nemlig et spørgsmål om solidaritet på arbejdsmarkedet.
Det kan der ikke herske meget tvivl om.
Så skal man jo heller ikke angribe ordførere, der slet ikke er til stede.
Det er lidt beklageligt, at hr. Kirkegaard ikke er her, for da hr. Kirkegaard var arbejdsminister, havde
han faktisk ideer svarende til det, vi fremsætter her.
Der kan man forstå af en artikel i en avis den 19. september 1991, at man internt i regeringen arbejdede med den model her, vel sandsynligvis fordi De Radikale, som så også i dag glimrer ved deres fravær og ved stedfortræder siger nej, dengang havde ideen.
Det blev ikke til noget dengang.
Det var en VKR-regering på det tidspunkt, og det var nok især Venstre, der ikke ville være med.
Det kan man sådan læse mellem linjerne.
Men hr. Kirkegaard var positiv over for sagen. Socialdemokratiets daværende næstformand, hr. Poul Nyrup Rasmussen, konstaterede jo også, at der på det tidspunkt i Folketinget var et flertal for den idé her, idet hr. Nyrup Rasmussen selv gik ind for det på sit partis vegne dengang og konstaterede, at der var tilslutning til ideen fra De Radikale, De Konservative og fra Kristeligt Folkeparti.
Så der var altså et flertal på det tidspunkt dér, mere afart er ideen trods alt ikke.
De var bare ikke i regering med hinanden, de partier dér, for så kunne vi jo selvfølgelig have fået det løst dengang.
Fra vores side er det nemlig et spørgsmål om solidaritet.
Vi mener, at der er nogle, skal vi kalde dem lykkeriddere, som rider gratis her, og vi havde selvfølgelig hellere set, at der var tværfaglige arbejdsløshedskasser, de kunne melde sig ind i, end at foreslå den der ordning med at indbetale til statskassen.
Men vi kunne jo ikke fremsætte sådan et forslag, for vi får ikke de tværfaglige arbejdsløshedskasser, og vi vil ikke tvinge folk ind i en bestemt arbejdsløshedskasse.
Derfor var vi nødt til at tage den model med den statslige, som også kan bruges, og som de i øvrigt har noget lignende i Sverige.
Det er der jo slet ikke noget forkert i.
Noget helt andet er, at hvis vi i dag skulle opfinde et arbejdsløshedsforsikringssystem som start, en ny start med den slags sikkerhed, så ville vi sikkert ikke have opfundet et arbejdsløshedskassesystem, som var bundet op på fagbevægelsen.
Jeg mener, det er helt udmærket at vi har det af historiske grunde.
Det er betinget af historien.
Men det ville vi ikke have gjort i dag.
Arbejdsministeren siger, at alle jo betaler til arbejdsmarkedsfonde, men der er altså stadig væk den samme ubalance.
Og så har ministeren problemet med de praktiske indretninger.
Jamen dem er der da mange af.
Vi har jo heldigvis mange beviser på, at når man har embedsapparatet med sig og den gode vilje, så kan man klare meget.
Ministeren kan heller ikke se sammenhængen mellem de svagheder, som vi gør opmærksom på i eksemplerne a, b, c og d, og det obligatoriske bidrag.
Men netop fordi det kun er få mennesker, er det jo også vigtigt at få dem rettet.
Ministeren undrer sig over, at vi ikke har fået dem løst.
Jeg var lidt uopmærksom, da jeg var med i forskellige forlig på arbejdsmarkedet.
Jeg mener nu ikke, at det, jeg foreslår her, er på kant med nogle af de forlig, vi har.
Det blev vist heller ikke sagt.
Men alle de fire emner er nogle, som vi har korresponderet med ministeriet om, og vi har fået dem afvist.
Ministeren misforstod eksempel b, hvor man er væk fra arbejdsmarkedet i en periode, i en årrække, og har opretholdt sit medlemskab og forladt arbejdsmarkedet på et tidspunkt, hvor man har optjent en dagpengeret, og så kommer man tilbage igen.
Det er, fordi det tidligere angik, at man var i udlandet.
Men de handler ikke begge om at være i udlandet.
Eksempel b er faktisk, når en lærer f.eks. har gået hjemme og passet børn i en periode, ikke noget med børnepasningsorlov eller noget som helst, men simpelt hen er stået af arbejdsmarkedet for at passe børnene i en periode.
Når vedkommende melder sig på arbejdsmarkedet igen, så har han tabt sin ret til dagpenge, selv om han faktisk havde en ret, da han forlod arbejdsmarkedet, selv om han har opretholdt sit medlemskab af arbejdsløshedskassen osv.
Det mener jeg er en klar urimelighed, som det er ganske nemt at administrere sig ud af.
Det er faktisk kun et spørgsmål om en anden administration.
Det gælder i det hele taget.
I Arbejdsministeriet har jeg konstateret så tit, at når man sender berettigede indvendinger, altså måske ikke berettigede indvendinger i forhold til systemet, men altså folk, som ikke har noget som helst ønske om at misbruge og udnytte systemet, men som synes, at deres sag fortjener at blive rejst, så har man i Arbejdsministeriet paraderne oppe.
Man er vant til, at alle de henvendelser, man får, er fra folk, der vil udnytte systemet.
Det er rimelig godt, at embedsmændene kender befolkningen så godt, at de er forsigtige, men det er altså simpelt hen så indøvet, at man også afviser berettigede, menneskelige henvendelser.
Det synes vi er en skam.
Derfor er det, vi skal have dem her op.
Jeg tror, at det også var ministeren, der mente, at det her ville medføre merudgifter.
Det kan jeg nu dårligt tro.
Men for os ligger også i det at tvinge folk til at sikre sig, altså en opfordring, for systemet her giver jo også sociale tabere.
Det er vel derfor, vi har det.
Så mener hr. Nødgaard, at folk kan have friværdi i deres hus, men det har de jo typisk ikke, og det har de selvstændige erhvervsdrivende ikke, som er gået nedenom og hjem med en virksomhed, og dem er der trods alt en del af, som kun har kontanthjælp at gå tilbage til.
Hr. Nødgaard
kunne ikke helt finde ud af, at man opnåede dagpengerettigheder.
I punkt 2 på forsiden står altså, at det er meningen med det.
Hr. Fransgaard kunne ikke helt forstå tallet.
Jo, der står i linje 2 under beskrivelse af antal personer omfattet af forslaget, at det omfatter lønmodtagere, også selvstændige, og selvstændige er jo i næsten lige så stort omfang som lønmodtagere forsikrede nu om dage.
Så det er jo rimeligt at lægge de grupperinger sammen. Så var det hr. Nødgaard, der ikke mente, at vi kunne finde ud af tallene.
Det tror jeg nu nok vi kan.
De tal, vi har kunnet få oplyst fra ministeriet og andre steder, har vi, men der er tal, som vi ikke har kunnet få oplyst, som ikke umiddelbart kan læses nogen steder, og som vi naturligt ikke har med.
Vi synes, det er en skam, at vi ikke kan få det her forslag gennemført.
Jeg er helt sikker på, at der er et indtægtsforslag i det, og det var også derfor, vi fremsatte det i forbindelse med finansloven.
Så har det fået lov til at ligge i temmelig lang tid.
Vi mener, at der altså er et indtægtsforslag i det.
Vi mener, at det er et udtryk for solidaritet i samfundet, at alle bidrager, og vi mener også, at der ligger en tilskyndelse her.
Der er jo mange, som ikke mener, at de har råd til at være medlem af en arbejdsløshedskasse, men det er jo en besparelse, der er noget kortsigtet, ikke at betale det kontingent.
Vi mener i høj grad, at der her ligger en tilskyndelse til, at man melder sig ind og dermed også opnår den sociale sikring, som ligger i det system.
Det mener vi er en rigtig god ting.
Jeg takker, ikke for modtagelsen, men trods alt for en debat med en begrænset ordførerkreds, og det skal ikke være min skyld, at vi bliver her længere i aften.