Lene Espersen (KF), 2004-02-26:
Beslutningsforslaget indebærer, at Folketinget pålægger regeringen at gennemføre regler om, at offentlige myndigheder skal betale en bod på 5.000 kr. til den berørte borger, hvis der f.eks. sker overtrædelse af reglerne om partshøring eller klagevejledning.
En gennemførelse af forslaget skal herudover indebære, at der ikke kan gøres udlæg i boden, og at boden ikke kan modregnes i nogen form for sociale ydelser. Endelig skal en gennemførelse af forslaget indebære, at myndigheders pligt til at udbetale bod aldrig kan få betydning for ankeinstansernes eventuelle omstødelse af afgørelserne.
Ifølge bemærkningerne til beslutningsforslaget er formålet med forslaget at stille borgerne bedre over for myndighederne.
Det er i bemærkningerne til forslaget således anført, at forslagsstillerne kunne ønske sig en mere ligeværdig balance mellem borger og myndighed.
I tilknytning hertil beskriver forslagsstillerne situationen sådan, at det i dag er borgeren, som straffes med bøde, hvis han eller hun begår noget ulovligt, hvorimod myndighederne ustraffet overtræder den ene regel efter den anden.
Regeringen er derfor også helt enig i, at det skal have konsekvenser for offentlige myndigheder at begå fejl på de områder, som er nævnt i beslutningsforslaget.
På en række områder arbejder regeringen da også aktivt med netop denne tanke.
Regeringen har nedsat en arbejdsgruppe, der som led i implementeringen af noget for noget-princippet bl.a. undersøger, hvilke konsekvenser det
skal have, hvis det er offentlige myndigheder, der svigter aftaler.
Når vi taler om de forhold, som beslutningsforslaget handler om, eksempelvis overtrædelse af reglerne om partshøring eller reglerne om klagevejledning, er det jo sådan, at det allerede i dag i høj grad har konsekvenser for offentlige myndigheder at overtræde disse regler.
Der er allerede i dag en række muligheder for som borger at få oprejsning, og der er dermed allerede i dag konsekvenser for den myndighed, som har begået fejl.
Desuden vil borgeren i en række tilfælde kunne indbringe sagen for en højere administrativ klage- eller tilsynsinstans.
Herigennem kan fejlen blive rettet, og afgørelser, der måtte være forkerte, kan blive ændret.
Er der f.eks. sket fejl med hensyn til partshøring, vil denne adgang til bl.a. at klage kunne føre til, at den oprindelige afgørelse anses for ugyldig, sådan at der først kan træffes en ny afgørelse, når borgeren har haft lejlighed til at blive hørt.
Har myndigheden fejlagtigt undladt at give en borger fornøden klagevejledning, kan det f.eks. betyde, at borgeren efterfølgende, når fejlen opdages, kan klage over en afgørelse, selv om den almindelige klagefrist måtte være overskredet.
En borger kan også have ret til at gå til domstolene med sin sag, hvis han eller hun mener, at myndighederne har begået fejl.
I den forbindelse kan jeg også nævne, at Retsplejerådet som led i sine overvejelser om en generel reform af den civile retspleje har fået til opgave bl.a. at se på, om reglerne for retssager mod offentlige myndigheder bør ændres for at sikre, at borgernes adgang til domstolsprøvelse bliver så effektiv som muligt.
Hvis en borger mener at være udsat for en forkert behandling, er der som bekendt også mulighed for at klage til Folketingets Ombudsmand.
Vigtigt er det i den forbindelse også, at Ombudsmanden af egen drift, altså selv om der ikke foreligger en klage udefra, kan vælge at tage sager op med henblik på f.eks. at gennemgå behandlingen af bestemte sagstyper hos en myndighed og vurdere, om sagsbehandlingen lever op til reglerne på området.
Hertil kommer, at en borger efter de gældende regler vil have mulighed for erstatning, hvis en myndighed har begået en ansvarspådragende fejl ved behandling af en sag og denne fejl har afstedkommet et økonomisk tab for borgeren.
Hvis en myndighed eksempelvis ved en fejl måtte have undladt at foretage partshøring og dette fører til, at en borger ikke tildeles den sociale ydelse, vedkommende ville have krav på, kan der altså blive tale om et erstatningsansvar for det offentlige. Jeg indledte med at sige, at regeringen er fuldstændig enig i, at det skal have mærkbare konsekvenser for offentlige myndigheder, såfremt de eksempelvis overtræder reglerne om partshøring.
Jeg synes også, jeg i dag med min besvarelse har demonstreret, at dette i høj grad også er tilfældet i dag på de områder, som beslutningsforslaget beskæftiger sig med.
Alt i alt må man sige, at der findes en vifte af muligheder for at få rettet op på tingene, hvis en myndighed har begået fejl.
Der er derfor efter regeringens opfattelse ikke behov for at indføre en ordning som den, forslagsstillerne lægger op til.
Jeg har i øvrigt også lidt svært ved at se, at en indførelse af en bod, som skulle betales til borgeren i tilfælde, hvor der var begået fejl fra myndighedernes side, ville være egnet til reelt at styrke den enkelte borgers retssikkerhed.
Afgørende for borgerens reelle retssikkerhed må vel være, at der bliver truffet korrekte afgørelser, og det er jo det, som de nævnte muligheder for f.eks. klage eller genoptagelse skal sikre.
Forslagsstillerne peger ganske vist på, at en ordning med betaling af bod kendes fra loven om ansættelsesbeviser, hvor en tilsidesættelse af reglerne kan føre til en pålæggelse af bod.
Denne ordning er imidlertid knyttet til de særlige forhold på arbejdsmarkedet og tilsigter at være en parallel til det bodssystem, der gælder ved overenskomstovertrædelser inden for det fagretlige system.
Jeg mener derfor ikke, at denne ordning kan anvendes som inspiration ved fastlæggelsen af, hvad der skal være reaktionen, hvis offentlige myndigheder begår fejl som led i deres sagsbehandling.
Sammenfattende kan jeg sige, at regeringen altså ikke kan støtte beslutningsforslaget, men vi er naturligvis enige
i grundtanken om, at det skal have konsekvenser for offentlige myndigheder at overtræde reglerne om eksempelvis partshøring og klagevejledning.
Som jeg nævnte før, giver reglerne, som de er udformet i dag, fuldt ud mulighed for, at borgerne på forskellig måde kan få oprejsning, hvis en offentlig myndighed begår fejl i sagsbehandlingen. Samlet set kan man sige, at selv om vi egentlig på mange måder er enige med forslagsstillerne i det, der kan være målet på nogle strækninger, er vi ikke enige om, at det her er midlet til at nå det.
Men jeg synes da bestemt, at vi under udvalgsbehandlingen skal drøfte de problemstillinger, der bliver lagt op, og så vil jeg også gerne medvirke til at klargøre, hvordan regelsættet og klagemulighederne er på de forskellige områder.