Mogens Lykketoft (S), 2004-12-15:
Jeg synes måske nok, der var nogle enkelte kendsgerninger, både om den forrige regerings og den nuværende regerings politik, der trænger til at blive præciseret.
Nu har jeg jo mange gange hørt på påstanden om, at da vi havde en socialdemokratisk-radikal regering, steg skatterne.
Sandheden er, at det første år, vi havde ansvaret for, i virkeligheden var 1994.
Det sidste år, som hr. Dyremose som finansminister aftalte indtægterne for, var 1993, og da var skattetrykket 48,8 pct.
Det sidste år, Nyrupregeringen tilrettelagde indtægterne for, var 2002, og da var skattetrykket 48,9 pct.
Det er hverken mere eller mindre historien om det eksploderede skattetryk under socialdemokratisk regeringsledelse.
I virkeligheden er det her en fortælling om en enestående succes.
Fru Marianne Jelved var inde på det.
Jeg synes, det skal understreges.
Det lykkedes i meget betydeligt omfang at skaffe plads til nødvendige forbedringer i forhold til børnepasning, uddannelse, sundhed, ældreomsorg, samtidig med at vi holdt skattetrykket konstant, samtidig med at vi flyttede statens, det offentliges, finanser fra et underskud på omkring 30 mia. kr. til et overskud på væsentligt over 30 mia. kr.
Der er ikke noget fortilfælde, og der er bestemt heller ikke nogen efterfølger, der har præsteret noget, der ligner det.
Ingen regering i den nyere danmarkshistorie har leveret en så dramatisk og så solid forbedring af beskæftigelsen og samfundsøkonomien.
Hvad står vi så med nu?
Vi står med en regering, som kommer kamuflage hen over alle sine dårlige resultater.
De uafhængige vismænd siger, at der ikke er nogen balance i den om 10 år, hvis man ikke har skabt 140.000 ekstra job.
Og hvad har man så gjort?
Der er faldet 40.000 job væk i det private erhvervsliv i den tid, regeringen har siddet.
Hvad er det, regeringen bruger af virkemidler til at gøre noget ved det her?
Det er forårspakken, det er selskabsskattelettelser, men der er mere bestikkelse af vælgere i det, end der er beskæftigelse i det, i hvert fald i Danmark.
Det er selvfølgelig derfor, at oppositionen – de fem partier – forud for denne debat og i denne debat har fremlagt den serie forslag, der kunne gøre en forskel med hensyn til at skaffe flere danske arbejdspladser her og nu, men frem for alt styrke fundamentet for, at der også er flere bedre arbejdspladser om 5 og 10 år.
Det, som vi foreslår, er langt mere vigtigt for dansk erhvervsliv, for dansk konkurrenceevne, for dansk beskæftigelse end at nedsætte selskabsskatten med 2 procentpoint.
Og der skal vel prioriteres?
Der skal vel gøres det, som der er job og perspektiv i?
Det gør regeringen ikke.
Så siger regeringen: Nå, ja, men vi har da skabt flere job i den offentlige sektor.
Jeg kan ikke få tallene til at passe.
Sandheden er jo, at der, hvor regeringen overhovedet har haft nogen indflydelse på det, har den skåret ned på antallet af job i den offentlige sektor.
Der er blevet færre til at se på, at miljøet bliver værnet, at fødevarerne er sunde, at arbejdsmiljøet er i orden, at skatterne pålignes efter reglerne.
Der er kommet lidt flere i kommunerne i 2002.
Men der, hvor denne regering har haft nogen som helst indflydelse på beskæftigelsesudviklingen i den offentlige sektor, er det gået én vej: nedad.
Det er sandheden, vil jeg gerne sige til finansministeren.
Så siger man, at man bruger flere penge på uddannelse, når sandheden er, at man har skåret et milliardbeløb væk i indsatsen for den enkelte elev, for den enkelte studerende fra folkeskolen til universiteterne, og når sandheden er, at man spærrer for efteruddannelse med gebyrer og adgangsbegrænsning.
Man siger, at man vil skaffe alle unge uddannelse, men man skærer skolepraktikken væk.
Man siger, at man har store mål for forskning og udvikling i 2010, som vi har haft en spændende debat med videnskabsministeren om for lidt siden.
Videnskabsministeren slog jo ud med hånden og sagde: O.k., vi skal nå Barcelonamålsætningen i 2010.
Godt så.
Så vil jeg bare gerne have en redegørelse for: Hvor kommer de 12 mia. kr. i ekstra offentlige bevillinger ud over det, regeringen nu har aftalt sig til i 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, som skal til for at komme i nærheden af den målsætning?
Der er på dette punkt som på stort set alle andre punkter ingen som helst sporbar sammenhæng mellem det, regeringen siger, og det, regeringen gør.
Det er sandheden om regnskabet for forskning og udvikling.
Og vi behøver ikke tage en ny stor diskussion om skrantevirkninger og sådan noget i socialdemokratisk regeringstid.
Det er der ikke.
Det er der heller ikke, når man har sagt, at man ville skære på ulandshjælpen, men for at hjælpe sygehusene.
Sandheden er at man har skåret langt, langt mere på ulandshjælpen, end man nogen sinde har hjulpet sygehusene.
Der mangler penge på de medicinske afdelinger, hvor de svage og de gamle befinder sig, der mangler penge til forebyggelse og til psykiatrisk indsats, ventetiden på livsvigtige operationer er faktisk kun faldet meget lidt, og kræftindsatsen er nødlidende.
Man siger, at ældreomsorgen har fået flere penge.
Det kan befolkningen, det kan de ældre ikke rigtig få øje på.
Det er blevet opslugt af administration og andre nedskæringer, fordi det eneste, der interesserer denne regering og dette flertal på ældreområdet, er mere privat business.
Det er der, man har sit fokus, det er der, man brænder pengene af; der kommer ikke flere timer til de gamle.
Man siger, at man vil føre en aktiv miljøbeskyttelsespolitik, og jeg har al respekt for den nye miljøministers vilje, men ikke hendes muligheder.
Sandheden er, at der er skåret 3,7 mia. kr. ud af miljøindsatsen i forhold til niveauet i 2001.
Så siger regeringen, at det er godt, der ikke er så stor forskel mellem folk.
Det er jo nye toner.
Og hvad har man så gjort ved det?
Man har lettet skatten for velhaverejendomme, for store selskaber og for bønderne, mens den enlige forsørger, der skal på arbejde og have børn i vuggestue, betaler mere og ikke har fået nogen skattelettelse overhovedet, er blevet taber.
Og der er blevet flere, der er blevet mere fattige.
Sammenfattende har vi at gøre med en regering, der systematisk benægter fakta og manipulerer med statistik for at tilsløre sine manglende resultater.
Man kunne måske runde af med at sige, at vi har haft en stor tale fra statsministeren om globalisering.
Det er også et vigtigt tema.
Hvad har regeringen gjort ved det?
Den har skåret ned på ulandshjælpen og ned på de ufaglærtes efteruddannelse.