Anne Baastrup (SF), 2003-01-16:
Det er jo i et vist omfang identiske forslag, der her er til behandling, men jeg vil nu tage nogle af de særlige elementer, som ikke er identiske med SF's.
For det første vil jeg kommentere L 119 om, at en registreret partner kan adoptere sin partners barn ved barnets fødsel og ikke, således som reglerne er nu, efter 3 måneder.
Jeg vil sige, at jeg står lidt uforstående over for justitsministerens og regeringspartiernes begrundelse for at afvise det forslag.
Det drejer sig jo om kvinder, der får insemination, hvor det er notorisk, at faderen ikke er kendt.
Der er ikke noget med at tage hensynet til 6-måneders-fristen.
Det drejer sig om mennesker, der har indgået et registreret partnerskab, dvs. at på samme måde, som heteroseksuelle træffer en beslutning om at blive gift, har de truffet en beslutning om det, der hedder et registreret partnerskab.
Kan man forestille sig en situation, hvor en kvinde føder et barn i sin familie, hvor hun bor sammen med sin partner, men efter fødslen skal bruge tid på at overbevise sig selv om, at det er en god idé, at hendes partner får mulighed for at blive medforælder?
Jeg synes, det er en fortænkt afvisning af forslaget, og SF kan støtte det. Så er der afvisningen af forslaget fra Det Radikale Venstre om, at det skal være muligt for homoseksuelle par at blive accepteret som plejeforældre.
Grunden til, at dette forslag er fremsat, er formentlig, at der er mennesker, der har søgt om at blive plejeforældre, men er blevet afvist - ikke fordi de ikke kunne fungere som gode plejeforældre, men alene fordi man fra kommunens side ikke har villet godkende dem, fordi de levede i et registreret partnerskab og ikke i et almindeligt heteroseksuelt ægteskab.
Derfor tror jeg, det er vigtigt, at man på en eller anden måde får præciseret i den sociale lovgivning eller eventuelt blot i vejledningen, i og med at serviceloven ikke forhindrer det, at det rent faktisk er muligt for kommunerne at godkende plejeforældre, hvis de lever i et registreret partnerskab.
Så til forskellen mellem Enhedslistens og SF's forslag.
Det er jo sådan, at vi har rettet i partnerskabsloven, mens Enhedslisten har rettet i adoptionsloven, og vi har også præciseret selve bestemmelsen: at forudsætningen for, at man kan adoptere, er, at der skal foreligge en bilateral aftale mellem de pågældende donorlande og adoptionsmyndighederne i Danmark om adoption til par i registreret partnerskab.
Vi har valgt den meget præcise formulering i selve bestemmelsen, netop fordi vi har bygget oven på den diskussion, der har været i homoseksuelle kredse, siden vi fik gennemført registreret partnerskabs-reglerne.
Der har langsomt været en udvikling i de kredse i retning af at ønske, at det nu skulle være muligt at adoptere.
Jeg har diskuteret med Landsforeningen af Bøsser og Lesbiske i den periode, hvor jeg har siddet i Folketinget,
om det ville være en god idé at lave en lovgivning af denne karakter, og man er i en periode veget tilbage fra det ud fra respekten for folk i heteroseksuelle parforhold, der ønsker at adoptere.
Man frygtede, at donorlandene ville afvise overhovedet at sende børn til Danmark.
Men i og med at både Sverige og Storbritannien har truffet beslutning om, at det skal kunne lade sig gøre, hvis man laver en bestemmelse, hvoraf det klart fremgår, at det forudsætter en bilateral aftale, tror jeg ikke, donorlandene ville mene, at de danske adoptionsregler havde den konsekvens, at de måtte afvise at levere børn til Danmark.
Det er begrundelsen for, at vi har valgt denne formulering.
Så synes jeg også, at i diskussionen om, hvorvidt det skal være muligt for homoseksuelle at adoptere, skal man være opmærksom på, at 10 pct. af den danske befolkning er homoseksuelle.
Det vil sige, at det ikke er en forsvindende minoritet, det er rent faktisk en lang række mennesker, der lever som homoseksuelle.
Vi kan se, at antallet af registrerede partnerskaber er stigende, og vi kan jo også se, at i takt med den almindelige anerkendelse og accept af homoseksuelle får de også en naturlig lyst til at udvikle deres partnerskab og skabe en familie.
Det er efter min bedste overbevisning ikke et egoistisk ønske at ville skabe en familie; det er et ønske om at skabe et grundlag for det andet liv, det er at have børn og at leve med børn.
En af de største grænseoverskridende oplevelser, jeg har haft, var at gå fra at være alene med en voksen partner, hvor man havde mulighed for at leve det egoistiske liv, som man jo lever, når man ingen børn har, og så tage skridtet og få børn.
Der er en verden til forskel, og jeg mener, at Danmark, som har været foregangsland i forsøget på at ligestille heteroseksuelle og homoseksuelle, i naturlig forlængelse heraf også skulle ligestille, når det drejer sig om adoptionsmulighederne.
Det var jo også en voldsom og meget dramatisk proces, der blev sat i gang tilbage i 1980'erne, da man gennemførte reglerne om registreret partnerskab.
Jeg husker selv debatten.
Der lå virkelig følelser bag, men jeg tror ikke, der i dag er nogen her i Folketinget, der vil mene, at det var en forkert beslutning, der blev truffet dengang, for udviklingen går i retning af, at der er en større mangfoldighed.
Jeg undskylder over for hr. Per Dalgaard, men jeg mener faktisk, at begrebet mangfoldighed er et godt begreb, når man skal beskrive, hvordan mennesker lever i Danmark i dag.
Vi regner med at få nogle gode diskussioner i Retsudvalget om disse forslag, og så håber jeg, at når et af lovforslagene går til afstemning, kan der rent faktisk vise sig et flertal her i Folketinget.
Med den meget nuancerede og mangfoldige diskussion, der har været her i dag, mener jeg i hvert fald slet, slet ikke, at det er udelukket.
Men nu skal vi jo i gang med behandlingen i de kommende måneder.
Der vil komme mange interessante synspunkter frem i Retsudvalgets diskussion, og jeg er sikker på, at vi får afklaret undervejs, hvilke partier der rent faktisk er så delte, at vi kan skrabe 90 mandater sammen.
Det ser jeg frem til.