Carsten Koch (S), 1999-02-26:
Jeg vil også i forbindelse med det her beslutningsforslag benytte lejligheden til at takke SF for, at man har taget initiativ til at få sat forebyggelsen på det område på dagsordenen i dag.
Det flugter helt med regeringens stærke interesse på det her område.
Regeringen er nemlig meget optaget af forebyggelse og vil derfor også, som jeg har annonceret ved flere lejligheder, om 2-3 måneder fremlægge et sammenhængende og tværgående program for de næste 10 års forebyggende indsats. Der er et stort behov for en forstærket indsats på det her område.
Det er helt rigtigt.
Et af de emner, som programmet vil omfatte, er forebyggelsen af selvmordsforsøg og selvmord specielt blandt børn og unge.
Selvmord og selvmordsforsøg er ikke et tabu i det danske samfund som i mange andre samfund, ikke i nær så udpræget grad i hvert fald, og det synes jeg er positivt.
Vi er i stand til at sætte ord på, at et menneske har valgt livet fra, det liv, som vi ellers holder så fast ved, på grund af stor ulykke, magtesløshed eller meningsløshed, også selv om vi som enkeltpersoner ikke kan forstå eller leve os ind i de tanker, som fører til selvmordsforsøget og det fuldbyrdede selvmord, og vi erkender åbent den følelse af medmenneskelig utilstrækkelighed, svigt og skyld, som følger med, når et familiemedlem, en ven eller en bekendt har valgt at forsøge eller har begået selvmord. Denne åbne holdning til selvmordet er, synes jeg, et godt udgangspunkt.
Regeringen vedkender sig sin del af ansvaret for forebyggelse af selvmordsforsøg og selvmord.
Den danske selvmordshyppighed er høj efter europæisk målestok, også selv om vi må konstatere, at selvmordshyppigheden i Danmark har været faldende siden 1980, hvad vi jo også skal erindre os, og at antallet af selvmord i 1996 har været det laveste i mange år.
Det var baggrunden for, at socialministeren og sundhedsministeren i fællesskab i 1997 tog initiativ til at nedsætte et tværfagligt udvalg under Sundhedsstyrelsen til at udarbejde en national handlingsplan på området.
Planen blev offentliggjort her i anden halvdel af 1998.
Resultatet af udvalgets arbejde er en meget grundig og gennemarbejdet plan med en lang række anbefalinger om, hvordan indsatsen til forebyggelse af selvmordsforsøg og selvmord kan udbygges og styrkes.
Jeg tror, at antallet af anbefalinger når op i nærheden af ikke mindre end 100 stykker.
Socialministeren og jeg er meget taknemlige for udvalgets arbejde.
Med handlingsplanen har vi fået et uhyre værdifuldt udgangspunkt for tilrettelæggelsen af den selvmordsforebyggende indsats.
Det beslutningsforslag, vi diskuterer nu, tager også udgangspunkt i handlingsplanen, og jeg kan kun sige, at jeg er meget enig i SF's prioritering af handlingsplanens mange anbefalinger.
Det vil sige, at det, vi først skal tage fat på, er at sikre, at der udvikles bedre opfølgende tilbud til mennesker, der har forsøgt selvmord, eller som udviser selvmordsadfærd, at der tilbydes efteruddannelse af relevante faggrupper for at øge deres kompetence i forhold til arbejdet med personer med selvmordsadfærd, at der bevidst tænkes i udvikling af børns og unges handlekompetence, at der skal sættes ind over for mobning i skolerne, at der skabes en fælles ansvarlighed og bevidsthed om selvmordsproblematikken, og ikke mindst at den frivillige indsats fastholdes, og endelig at en forstærket indsats til forebyggelse af selvmordsforsøg og selvmord sker i et samarbejde mellem staten, amterne og kommunerne og den frivillige sektor.
Altså, blandt den lange række af forslag, som handlingsplanen indeholder, er regeringen helt enig med forslagsstillerne i, at det er de nævnte, som bør prioriteres højest i første omgang. Prioritering måler man jo ofte i penge.
Det er jo så let.
Det er heller ikke helt forkert, men det er meget, meget forenklet.
Efter min opfattelse er alene det, at der nu foreligger et gennemarbejdet stort sæt tanker i den handlingsplan, vi nu drøfter, med en række forskellige forslag til initiativer, værdifuldt.
Den er det i sig selv.
Der har været nogen forvirring om dette beløb, så lad mig lige benytte lejligheden til at slå fast én gang for alle, at de 2,4 mio. kr. alene vedrører 1999.
Jeg tror også, at det fremgår af den pressemeddelelse, der blev udsendt i december måned.
De 2,4 mio. kr. er altså ikke et »én gang for alle-beløb«, som regeringen vil afsætte til at styrke indsatsen til forebyggelse af selvmordsforsøg og selvmord; der vil komme flere ressourcer til.
SF's beslutningsforslag indebærer, at regeringen skal afsætte de nødvendige og øremærkede ressourcer til iværksættelsen af de ovennævnte opprioriterede indsatser.
SF har ikke sat nærmere beløb herpå, men i bemærkningerne til beslutningsforslaget nævnes dels et beløb på 30-50 mio. kr. over en femårig periode på baggrund af overslag fra den frivillige organisation Livslinjen, dels 40 mio. kr. - svarende til de ressourcer, som man også i Norge over 5 år har sat af til sin handlingsplan til forebyggelse af selvmord.
Med hensyn til Norge kan jeg da lige sige som en sidebemærkning, at man dér i modsætning til i Danmark har haft en helt anden udvikling.
Man har faktisk haft en fordobling af selvmordsraten over de sidste 20 år, mens vi i Danmark har haft et systematisk fald gennem de sidste 10 år.
Ligesom SF har regeringen ikke sat beløb på de næste 5 års indsats til forebyggelse af selvmord.
Det er en lidt bagvendt metode at sige: Nu tager vi et beløb, og så vil vi bruge det til et eller andet.
Jeg synes, den rigtige metode er, hvad SF også lægger op til: Lad os se kvalitativt på, hvad der er prioriteret højest, og så bagefter se på, hvad det koster.
Det synes jeg er en mere korrekt måde at gøre det på.
Det er jo ganske vanskeligt at forebygge selvmord.
Det er jo ikke nogen let opgave, vi her har med at gøre.
Måske bortset fra de erkendte risikogrupper, dvs. sindslidende og indlagte efter selvmord, der er sådan lidt mere identificerbare, må man jo sige, at det er et vanskeligt område.
Vores viden om forebyggelse af selvmord er særdeles begrænset.
Derfor vil jeg godt benytte lejligheden til at opfordre forskerverdenen - hvis man ellers kan tillade sig sådan noget som politiker uden at blive skudt mange mærkelige motiver i skoene - til at vise større interesse for selvmord og selvmordsforebyggelse.
Det er desværre begrænset, hvad der i Danmark er af forskning på det område, og det er såmænd ikke på grund af mangel på penge, men på grund af mangel på kvalificerede forskningsprojekter, at jeg nævner det her.
Det var et sidespring.
Tilbage til økonomien: Regeringen har som sagt ikke i øjeblikket afsat et nærmere angivet beløb i de kommende år til en styrket indsats til forebyggelse af selvmordsforsøg og selvmord.
Der er nemlig mange muligheder for først at få etableret en ordentlig prioritering af handlingsplanens mange anbefalinger.
Derfor er socialministeren og jeg ved at nedsætte en referencegruppe vedrørende handlingsplanen, en rådgivende og koordinerende referencegruppe med eksperter på området, som skal tage hul på handlingsplanen.
Det er ikke nogen nyhed, jeg her kommer med.
Referencegruppen er omtalt i den pressemeddelelse om opfølgning af handlingsplanen, som blev udsendt.
Tanken med referencegruppen er, at den så at sige skal være et omdrejningspunkt eller forum for et samarbejde mellem stat, amter, kommuner og mellem professionelle og de frivillige organisationer om opfølgning af handlingsplanen.
Gruppen kommer, som jeg sagde, til at bestå af repræsentanter
for sagkundskaben på området: det frivillige sociale arbejde, de kommunale parter og de relevante ministerier.
Min opfordring eller anbefaling, eller hvad man skal kalde det, til denne referencegruppe vil være, at den tager fat på de fælles punkter, som SF i sit beslutningsforslag og regeringen sammen har lagt vægt på.
Med dette vil jeg gerne bekræfte regeringens fortsatte engagement i og store interesse for forebyggelse af selvmordsforsøg og selvmord, og jeg vil godt på regeringens vegne give tilsagn om, at der fortsat skal ske en styrkelse af forebyggelsen af selvmordsforsøg og selvmord, og at indsatsen også i de kommende år vil blive tilført særlige ressourcer.
Med hensyn til deres størrelse og prioritering vil jeg gerne have lejlighed til forinden løbende at konsultere denne referencegruppe, som også kommer til at spille en væsentlig rolle i det kommende arbejde.