runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Gudrun Laub (V), 2004-12-02:
Vi går netop ind for det folkelige, altså at borgerne har mulighed for frit at gruppere sig og samle sig om emner, og det er jo det, vi ser i det kommunale landskab.
Når der er emner, som virkelig kan optage sindene, er det gerne nogle bestemte ting i et lokalt område, som ikke følger de nuværende kommunegrænser.
Her går folk sammen i et interessefællesskab, og derfor synes jeg, det er meget vigtigt, at vi ikke laver nogle alt for formelle regler for, hvordan det skal være muligt at lave aktioner.
Vi ser demonstrationer, aktioner, underskriftsindsamlinger, mange forskellige måder at agere på, og jeg synes sådan set, at det bliver for begrænsende, hvis der er nogle helt firkantede, formelle regler.
Kristen Touborg (SF), 2004-12-02:
Men så ville det jo være interessant at høre, hvilke tiltag Venstre mener der skal gøres.
Jeg synes ikke, det er rimeligt bare at skyde sig ind under, at nu bliver der lavet en tænketank, og nu bliver der lavet noget for nærsamfundet, og der er god tid til det.
Hvad mener Venstre i dag?
Hvad mener Venstre her og nu?
Venstre mener ikke, man skal gå ind for det, Kristendemokraterne foreslår, jamen hvad er det så, Venstre mener, man skal gå ind for?
Har Venstre slet ingen tanker om, hvad Venstre selv vil?
Gudrun Laub (V), 2004-12-02:
Venstre ønsker at arbejde videre, og det er også derfor, jeg kan tilslutte mig intentionerne bag ønsket om mere nærdemokrati.
Vi tror, det kan nuanceres meget mere, men det er noget, som også Venstre er meget interesseret i at der bliver arbejdet videre med.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-12-02:
Det er delvis i samme boldgade som hr. Kristen Touborg med hensyn til lokalrådene.
I forslaget står der faktisk, at kommuner med over 30.000 indbyggere skal oprette et lokalråd, hvis 10 pct. af vælgerne ønsker det, men hvor mange skal der til i hr. Arne Tofts optik, før det er nok?
Gudrun Laub (V), 2004-12-02:
Nu taler hr. Mogens Nørgård Pedersen om et topartisystem, men det mener jeg bestemt ikke er rigtigt.
Vi ser jo tværtimod i det kommunale system, at der er partilister, hvor det er enkeltpersoner, som er de bærende, og at flere af dem kommer ind i kommunalbestyrelsen.
Interessen er i meget høj grad centreret om de enkeltpersoner, der stiller op, netop fordi man kender de pågældende og ved, hvad de står for, og i høj grad afgiver personlige stemmer.
Med hensyn til afgrænsning af interesser tror jeg, man skal tænke mere på at afgrænse efter bestemte emner.
Det er også sådanne ting, som vil blive belyst i forbindelse med den tænketank, ministeren nævnte, altså at der bliver arbejdet videre på at se, hvordan man kan sikre nærdemokratiet inden for mindre områder.
De kommuner, vi har i dag,
kan jo udmærket deles op i flere små lokalområder, som hver især har forskellige interesser.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-12-02:
Nu er forslaget fra vores side selvfølgelig ærligt ment, og når vi fremsætter det nu, er det ligesom for at være på forkant og for at hjælpe regeringen og Dansk Folkeparti til at gøre en indsats, inden det går helt galt.
Det er sådan set derfor, at vi gerne vil have det på nu.
Men jeg bemærkede, at hr. Knud Erik Kirkegaard i sin ordførertale sagde, at De Konservative gik ind for det repræsentative styre, det repræsentative demokrati.
Er hr. Knud Erik Kirkegaard ikke bange for, at det repræsentative demokrati går fløjten, når vi får de kommunestørrelser, som vi nu får, og vi får den størrelse på byrådet, som der er lagt op til fra forligspartiernes side?
Erling Bonnesen (V), 2004-12-02:
På foranledning af nøjagtig samme spørgsmål har der været stillet spørgsmål i EU fra dansk side om det, og det er også på grund af nogle regler, uden at jeg skal stå her og redegøre for dem alle sammen, for det tillader tiden ikke, at det ikke kan lade sig gøre.
Men også den daværende kommissær på området svarede tilbage, at der ikke er juridisk grundlag for det i henhold til EU-reglerne.
Det kunne kort og godt ikke lade sig gøre med de nuværende regler.
Det materiale kan naturligvis findes frem.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-12-02:
Nej, fru Gudrun Laub, det er ikke, fordi vi på nogen måde med vores forslag vil begrænse tingene.
Men vi konstaterer bare, at med det udspil, der er kommet fra regeringen, og med den sammensætning, de kommende byråd vil få, er det helt sikkert nødvendigt, at der er nogle klare instrumenter til at sikre, at demokratiet fungerer.
Afstemning
Gudrun Laub (V), 2004-12-02:
Ja, og det er, hvis man altså har den grundholdning, at der er grund til mistillid, og det er nødvendigt at sikre borgernes ret til at kræve folkeafstemning.
Kan hr. Mogens Nørgård Pedersen ikke se det som en risiko, at sådan nogle vrangvillige kommunalbestyrelsesmedlemmer kan sige: Hvis I ikke kan komme med underskrifter fra 10 pct. af de stemmeberettigede, så behøver vi ikke at lytte til jer.
Er det i virkeligheden ikke en risiko for en begrænsning?
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-12-02:
Nu er det jo sådan, at det her forslag i væsentlig grad rækker fremad og ikke er et forslag, der går på at skose de beslutninger eller mangel på samme, som har kunnet træffes af de byrådsmedlemmer, som sidder i dag.
Jo, må jeg sige til fru Gudrun Laub, jeg har stor tillid til de byrådsmedlemmer, der sidder i dag, men jeg har oplevet i den debat, der har været omkring strukturreformen – langt hen ad vejen en positiv og god og åben debat, det må jeg erkende – at der har været byrådsmedlemmer, som har været utrolig tungnemme og vanskelige at råbe op.
Det vil det her forslag tage hånd om.
Gudrun Laub (V), 2004-12-02:
Jeg vil gerne spørge til Kristendemokraternes tillid til de siddende kommunalbestyrelser og kommunalbestyrelsesmedlemmer, for nu bliver der givet udtryk for, at Kristendemokraterne er bekymrede for demokratiet med det system, der er med repræsentativt demokrati.
Og det er så specielt spørgsmålet om at kræve folkeafstemninger.
Synes Kristendemokraterne ikke, at vi har set mange gode eksempler på, at kommunalpolitikerne er lydhøre over for vælgerne, sådan at der egentlig er grund til at have tillid til, at politikerne ude i landet lytter til borgerne?
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2004-12-02:
Målet med B 52 er at styrke det lokale demokrati, og det er der god grund til at beskæftige sig med, set i lyset af kommunalreformen.
I forvejen har regeringen på flere områder været med til at udhule det lokale demokrati.
Jeg vil gerne give nogle eksempler på det.
Det er nu staten, der definerer, hvad lille Hans skal kunne 165 dage inde i 3. klasse.
I stedet for at have en folkeskole har vi fået en statsskole, og det er ikke længere kommunalbestyrelsen, der har ansvaret for at være med til at definere, hvad indholdet skal være i den danske folkeskole; staten tager over.
På samme måde med børnehaverne: Nu er der lavet centrale læseplaner for, hvad børn skal lære, fra de er 3, til de er 6 år.
Det er igen en centralisering.
Det er ikke kommunerne, det er ikke pædagogerne, det er ikke de enkelte institutioner, der tager ansvaret for og har ansvaret for, hvad børnene skal have ud af at gå i børnehave.
Skolefritidsordningerne er det sidste eksempel.
Også dér laver man nu en statslig styring af, hvad indholdet skal være i fritidsordningerne.
Der er lavet tvungent frit valg for kommunerne.
Det er ikke noget, kommunerne selv kan tage stilling til.
Samtidig er der sket det, at der er en række vigtige udvalg, der er blevet nedlagt, som også er afgørende for demokratiet.
Lad mig nævne Folkeoplysningsudvalget, som ikke længere er obligatorisk.
Integrationsudvalg eller integrationsråd er heller ikke længere obligatorisk for kommunerne.
Så dermed er der altså blevet mindre demokrati at være kommune i.
På den baggrund finder vi det hensigtsmæssigt, at det gøres til en forpligtelse at oprette lokaludvalg i lokalområder, som måtte ønske det.
Efter vores opfattelse behøver det ikke netop at være de nedlagte kommuner, som danner udgangspunkt for et sådant lokalområde.
På det punkt er vi enige med fru Gudrun Laub.
Det bør vel snarere være et geografisk område, som af naturlige og historiske årsager udgør en enhed.
Hvad angår forslaget om, at man skal kunne afsætte en borgmester, må jeg sige, at det er vi altså ikke helt afklarede om.
Jeg synes, at der kan være nogle fordele ved, at man kan afsætte en borgmester, men der er altså også nogle ulemper forbundet med det.
Vejledende folkeafstemninger: Ja, vi er for vejledende folkeafstemninger.
Men er det noget, vi behøver at fastsætte centralt, at en kommune altså skal kunne afholde vejledende folkeafstemninger?
Var det ikke netop noget, vi kunne overlade til det lokale selvstyre, som vi jo netop gerne vil styrke?
Men alt i alt er vi glade og tilfredse med det forslag, som Kristendemokraterne er kommet med her.
I det hele taget så glæder vi os over i Det Radikale Venstre, at vi næsten på alle punkter er enige med Kristendemokraterne.
Vi er enige, når det drejer sig om miljøforslag, vi er enige, når det drejer sig om kommunalreformen, vi er enige på udlændingeområdet.
Somme tider har vi selvfølgelig den overvejelse, at, ja, gad vide, hvad det er, Kristendemokraterne er enige med regeringen om.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2004-12-02:
Nu bor jeg selv i en kommune, som man må sige er en mindre kommune, hvor der er mellem 6.000 og 7.000 indbyggere.
Vi bliver nu efter kommunalreformen en del af en meget stor kommune, men jeg er fuld af fortrøstning, og jeg siger til mine partifæller, at dér er så en ny udfordring.
Men jeg kan ikke se, der skulle være noget som helst i vejen for, at det parti, jeg tilhører, kan blive fuldt ud lige så godt repræsenteret i denne nye storkommune, som det hidtil har været placeret i de forskellige mindre kommuner.
Der er ikke noget i matematikken, der skulle kunne sige, at man ikke også kan blive valgt, hvis man har de rigtige mennesker og den rigtige politik.
Så jeg har ikke den bekymring, som hr. Kristen Touborg giver udtryk for.
Kristen Touborg (SF), 2004-12-02:
Nu siger den konservative ordfører, at han overhovedet ikke kan se, at der er nogen centralisering i det, at man laver større kommuner.
Jeg går ud fra, at den konservative ordfører vil medgive, at der bliver færre mennesker valgt fra de små partier, og at der bliver færre mennesker valgt i det hele taget, når vi laver større kommuner.
Hvis man har fire kommuner, der typisk i dag vel har omkring 80 kommunalbestyrelsesmedlemmer, så vil de jo i fremtiden, hvis de er lagt sammen, kun have 35 som maksimum.
Det vil vel alt andet lige betyde, at det bliver vanskeligere specielt for små partier, at blive valgt i disse kommuner med et tilstrækkeligt antal medlemmer.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2004-12-02:
Jeg forstår ikke, hvorfor det skulle blive vanskeligere.
Hvis det er et parti, som i øvrigt har tilhængere over hele kommunen, om jeg så må sige, et landsdækkende parti, så kan jeg ikke se, at der skulle være noget, der tyder på, at der skulle være mindre chancer for at blive valgt, hvis man opstiller de rigtige personer, og hvis man har den rigtige politik.
Derimod kan der være noget om det, som hr. Mogens Nørgård Pedersen anfører, at lokale borgerlister kan få sværere ved at opnå repræsentation.
Men nu er jeg ikke tilhænger af de lokale borgerlister, som optræder på sådan en lidt mærkelig måde og siger, at man er upolitisk, og så går man alligevel ind og blander sig i politik.
Så det bekymrer ikke mig, at vi går over til et system, hvor man bliver valgt, når man på forhånd har tilkendegivet sin politiske mening.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-12-02:
Men er det ikke en svækkelse af demokratiet, at mindre partier og borgerlister – typisk i yderområder – vil få vanskeligt ved at blive repræsenteret i de nye byråd?
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2004-12-02:
Jeg er overhovedet ikke i tvivl om, at forslaget fra Kristendemokraterne er ærligt ment.
Der er overhovedet ikke belæg for, at demokratiet skulle fungere bedre i små kommuner end i store kommuner.
Det har man lavet undersøgelser over, bl.a. på Syddansk Universitet, og der er ikke noget som helst, der tyder på, at et demokrati ikke kan være velfungerende i en større kommune.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-12-02:
Ja, selvfølgelig er der da kommunale politikere, der går ind i sagerne, men det bliver jo stort set kun fra to partier i fremtiden.
Men det får så være.
Men hvordan forestiller fru Gudrun Laub sig, at lokalrådene skal sammensættes, hvis de ikke skal sammensættes ud fra de kommunegrænser, der er i dag?
Det er vel simpelt hen bare at finde en model for, hvordan vi kan afgrænse de lokalråd, som jeg forstår fru Gudrun Laub mener er en udmærket idé, men hvordan skal afgrænsningen være?
Gudrun Laub (V), 2004-12-02:
Jeg har altså ikke sagt noget om, at man behøver at holde nyvalg.
Jeg er udmærket klar over, at Kristendemokraterne foreslår, at to tredjedele af kommunalbestyrelsen kan vælte en borgmester, men vi mener, at set i sammenhæng med konstituering osv. er det bedst at have en vis sikkerhed for, at man fortsætter perioden ud, så man har en balance.
Ellers mener jeg, at netop alle de former for aktioner, som vi har set for at få folkeafstemning osv. i forbindelse med kommunalreformen, helt klart viser, at det kun er fantasien, der sætter grænser for, hvordan man kan få kontakt og få råbt kommunalpolitikerne op.
Jeg mener virkelig, det er muligt at få kommunalpolitikerne interesseret, og vi har jo set rundtomkring, at der altid er en eller to eller fem, der går ind i en sag, hvis der er stor borgerinteresse for den.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-12-02:
Der er ikke beskrevet noget i forslaget om, at hvis man vælter borgmesteren, skal der være byrådsvalg.
Den sammenhæng er der altså ikke.
Derudover vil jeg gerne spørge fru Gudrun Laub: Fru Gudrun Laub mener, at når vi nu får topartisystemet i kommunerne, kommer gadens parlament til at råde, for man skal bare råbe op, så kommer der nok en folkeafstemning.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-12-02:
Tak til SF for forslaget og muligheden for debatten om bromerede flammehæmmere endnu en gang.
Efter at jeg har læst forslaget og nogle sideartikler, må jeg også sige, at der altså er noget her, som vi er nødt til at have fat i.
Vi tror, det kun gælder fjernsyn og computere, men det gælder også dyner, madrasser, møbler og tøj, så det er altså, om man så må sige, tættere på, end vi ønsker os.
Én ting ved vi i hvert fald om de her stoffer, og det er, at deres egenskaber ligner dem, man finder i pcb, ddt og dioxiner, og det vil altså sige, at de ophobes i fedt, og på den måde indgår de i miljøets fødekæde.
Det synes jeg i sig selv er grund nok til at være noget skeptisk over for de her bromerede flammehæmmere.
Man kan altid diskutere, om SF's forslag er det rigtige, om ikke det er for voluminøst, om ikke der er for mange punkter i det, men vi vil gerne fra Kristendemokraternes side støtte forslaget.
Man kunne tage de to første pinde ud og så starte der.
Man ved, at der, hvor der er størst koncentration, er i spædbørn, og det er jo underligt, at de skal udsættes for noget, som vi andre helst vil være fri for, at de uskyldigt kan blive udsat for det gennem modermælken.
Det er utilstedeligt, ikke at moderen slipper af med stofferne på den måde, men at de overføres til barnet.
Så vi støtter altså forslaget.
Det kan sagtens være, at der er en bedre måde at gøre tingene på, men så synes jeg, at de, der er kritiske over for forslaget, skulle komme med et bud, som er bedre.
Man kunne jo også støtte det ud fra den betragtning, at det er forureneren, der betaler, og det her er i hvert fald forurening af den menneskelige organisme.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2004-12-02:
I første omgang kunne vi f.eks. forsøge at tage en af de bromerede flammehæmmere, hvor vi allerede har forskning, der tyder på, at der virkelig er noget at komme efter, og så kunne vi fremlægge den dokumentation i EU og bruge det som begrundelse for, at man burde lave et forbud i EU-systemet.
Hvis man ikke umiddelbart vil det i EU, så kunne vi forsøge os med et nationalt forbud – og jeg siger bare »kunne«.
Det ville selvfølgelig også dreje sig om import.
Vi kunne altså sige, at vi mener, at vi har en dokumentation for, at det her stof er så farligt, at det vil vi ikke have i vores land.
Det kunne også være inden for visse produktgrupper, vi lavede forbuddet, altså hvor vi som mennesker kom i tæt kontakt med det.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2004-12-02:
Jeg fik ikke svar på den anden del af spørgsmålet, så det gentager jeg: Hvis der skal gennemføres et nationalt forbud, hvordan skal det gennemføres?
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2004-12-02:
Der ligger ikke beviset på, at hormonforstyrrende stoffer er farlige.
Det vil den kemiske industri kunne fremlægge masser af dokumentation for.
Men de undersøgelser, der så i øvrigt er lavet, tyder på, at der er en sammenhæng mellem de hormonrelaterede sygdomme, som er stigende i hele den vestlige verden – det var dem, jeg nævnte i min tale – og forekomsten af de her kunstige hormoner.
Det ser ud til, at disse kunstige hormoner så at sige går ind og tricker vores eget hormonsystem og får det til at komme i en dysfunktion på en eller anden måde, sådan at vi udvikler kræft, sådan at det påvirker vores kønsorganer, påvirker graviditet osv.
Det har f.eks. også en indvirkning på vores mentale muligheder og vores indlæringsevne.
Miljøministeren efterspørger, hvad vi kan gøre nationalt.
Jeg vil gerne give fire forslag til, hvad vi kan gøre: 1
Vi kunne lade være med at skære ned på forskningen på det her område.
Regeringen har skåret så at sige alle de miljøprogrammer, som har lavet forskning på det her område, ned til sokkeholderne.
Og hvis EU ikke er med på at sikre et generelt forbud, så henholder vi os til forsigtighedsprincippet og laver et nationalt forbud.
Så vi kan true med, at vi gør det.
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2004-12-02:
Må jeg ikke lige spørge fru Elsebeth Gerner Nielsen, når fru Elsebeth Gerner Nielsen problematiserer det her i forhold til helbredsoplysninger: Er der nogen beviser for, at det skræmmebillede, som fru Elsebeth Gerner Nielsen her fremstiller, har noget med bromerede flammehæmmere at gøre?
For hvis det har det, så er det klart, at så er der et helt anderledes incitament til at sætte fart i denne her proces.
Hvis fru Elsebeth Gerner Nielsen vil benytte sig af et nationalt forbud, hvordan skal det foregå?
Det er jo produkter, vi alle sammen bruger, som typisk importeres, de er produceret i andre lande.
Vi kan i hvert fald blive enige om, at vi skal arbejde for, at disse stoffers giftighed vurderes, og at de stoffer, der er giftige, udfases, at den proces skal foregå i hele EU, og at vi skal lægge maksimalt pres på, at denne proces fremskyndes, således at flere forbud kan følge de to allerede givne forbud.
Men vi kan ikke lave et nationalt forbud, idet vi må respektere de aftaler, vi har vedrørende markedsføring af produkterne i det indre marked.
Jørn Jespersen (SF), 2004-12-02:
Det er fair nok.
Man kan selvfølgelig godt vælge at sige, at hensynet til det indre marked er så stort og helligt og går foran alt andet og altid kommer først, og derfor vil vi under ingen omstændigheder på nogen som helst måde udfordre det indre marked, fordi for os som Konservative er det indre marked bare det vigtigste af alting.
Det er en politisk stillingtagen, og den respekterer jeg at man kan have.
Men når det nu viser sig, at der er alternativer på markedet, kunne vi så ikke i det mindste blive enige om, at det i den efterfølgende behandling af det her forslag var en god idé, hvis den konservative ordfører gik ind på den pågældende hjemmeside, og at vi under udvalgsbehandlingen fik belyst, hvor alternativerne findes, og så på den baggrund, på et oplyst grundlag, tog stilling til: O.k., hvad kan man så gøre på det grundlag?
Så kan vi diskutere: Er det så noget, vi skal foreslå i EU-sammenhæng, eller er det noget, man kan gøre med et nationalt forbud som en vej hen imod et EU-forbud, men at vi i det mindste tager højde for den viden, der findes om, hvilke alternativer der er tilgængelige på markedet i dag?
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2004-12-02:
Jeg har ikke været inde på den nævnte hjemmeside.
Men det er klart, at de oplysninger, jeg har, er, at der ikke findes alternativer, som har de samme specifikationer som de bromerede flammehæmmere.
Men er det sådan, at der findes alternativer, ja, så er det jo klart, at der er en mulighed for at tage dem i anvendelse som alternativ til bromerede flammehæmmere.
Jeg vil stadig pege på, at et nationalt forbud vil være et forbud mod indførelse af produkter, som er produceret og markedsført i hele EU, og vi har af hensyn til det indre marked en forpligtelse, som vi skal overholde.
Jørn Jespersen (SF), 2004-12-02:
Et af argumenterne fra hr. Wedell-Neergaard er, at der ikke findes nogen alternativer til disse stoffer, og det har miljøministeren også været inde på.
Hvis man slår op på hjemmesiden hos Informationscenteret for Miljø og Sundhed, som er støttet af regeringen, så kan man se en lang række produkter, som ikke indeholder bromerede flammehæmmere, som netop er alternativer, og det er inden for tv, inden for computere og elektronik i al almindelighed.
Jeg tør ikke sige, at det er en komplet liste, hvor der er alternativer på alle produktområder, men der er i hvert fald alternativer inden for alle de vigtige produktkategorier, og derfor kan det lade sig gøre.
De findes på markedet, de er tilgængelige, og det er ikke engang sådan, at økonomien og prisen gør nogen forskel, der overhovedet har nogen praktisk betydning.
Hvordan kan det så indgå i argumentationen hos den konservative ordfører og miljøministeren, at alternativerne ikke findes, når de er på markedet?
Christian Wedell-Neergaard (KF), 2004-12-02:
I SF's beslutningsforslag ønskes et forbud mod brugen af bromerede flammehæmmere i forbrugerprodukter i hele EU.
SF ønsker offensiv miljødiplomati med henblik på at skabe alliancer mod bromerede flammehæmmere, og at der indføres en afgift på de produkter, som indeholder dem.
Bare ved at gennemgå forslaget må det stå klart, at det kan jeg som konservativ ikke støtte.
Ikke fordi vi ikke vil arbejde med nedbringelse af brugen af bromerede flammehæmmere, men fordi vi grundlæggende er uenige i den måde, SF foreslår at det sker på.
Vi kunne ikke drømme om at lave et ensidigt nationalt forbud, men vil arbejde på, at der bliver en løsning i hele EU.
Man risikerer samtidig at forbyde produkter, som ikke nødvendigvis udgør et miljø- eller sundhedsmæssigt problem.
Tidligere forsøg på at lave en national handlingsplan i Danmark medførte, at man i 2003 modtog en såkaldt åbningsskrivelse fra Kommissionen, hvoraf det fremgår, at vi ikke lever op til vores forpligtelser ved at opfordre virksomhederne til ikke at anvende bromerede flammehæmmere.
Opfordringen kom i forbindelse med den kampagne, jeg tidligere omtalte.
Under det danske formandskab blev der gennemført to forbud i EU, og disse to forbud er trådt i kraft i hele EU.
Det er efter vores mening den rigtige fremgangsmåde; et nationalt forbud ville kun have en begrænset effekt og kræve mange ressourcer.
Vi vil lægge maksimalt pres på EU, og ved at gennemføre REACH er det jo sådan, at man stof for stof vurderer deres miljømæssige påvirkning.
Fundet af stofferne i det naturlige kredsløb vækker naturligvis bekymring, specielt oplysningerne om, at det findes i modermælk.
Der er opnået mærkbare resultater på nuværende tidspunkt, og der er i dag ikke de alternativer.
Det er derfor vigtigt at arbejde med, at stofferne følges løbende, og at der bliver fundet en international løsning.
Vi kan altså ikke støtte en dansk enegang og må afvise forslaget.
Jørn Dohrmann (DF), 2004-12-02:
Det har vi jo sagt åbent, og den dialog vil vi gerne prøve at fortsætte.
Men vi må også sige, som jeg har sagt hele tiden, at det her forbud og den afgift jo ikke er noget, vi lige går ind for totalt set.
Man kan jo også se ud af den tidligere regerings handlingsplan fra marts 2001, at det var den tidligere regering jo heller ikke indstillet på.
Jytte Wittrock (S), 2004-12-02:
Så må jeg friske op på hukommelsen.
Jeg sagde i min ordførertale, at vi i Socialdemokratiet ønsker, at der skal være en oplysning om, hvor man finder det, og hvordan man kan undgå det.
Nu hører jeg så, at hr. Jørn Dohrmann faktisk er villig til at gå i dialog om, hvordan vi finder en løsning på i hvert fald den side af problemet.