Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-01-15:
Jeg vil prøve at forholde mig til forslaget
, selv om det selvfølgelig er fristende at gå ind i en debat med hr. Arne Melchior.
Man kan selvfølgelig nøjes med at nævne, at hvis man synes, at det multietniske samfund er sådan en velsignelse, som hr. Arne Melchior giver udtryk for, så kan jeg egentlig ikke forstå, hvorfor man ikke arbejder for det over hele verden.
Der er jo steder i verden, på jordkloden, hvor jeg ikke tror, hr. Arne Melchior vil kæmpe for det multietniske samfund, men det kan vi jo komme tilbage til ved en anden lejlighed.
Jeg synes, det er mere interessant at diskutere det forslag, der er fremsat, nemlig forslaget om at afholde en folkeafstemning om det multietniske samfund den 28. maj, samtidig med at vælgerne alligevel skal stemme om Amsterdamtraktaten.
Jeg vil godt understrege, at Dansk Folkeparti ønsker ikke på nogen måde at skabe et etnisk rent Danmark.
Men hvis en sådan folkeafstemning ender med et nej, altså at befolkningen ikke ønsker Danmark omdannet til et multietnisk samfund, mener vi, det er et klart signal til politikerne om at ændre de regler, der gælder for mulighederne for at komme til Danmark og få varigt ophold.
Det er helt klart vores udgangspunkt, det er det, vi taler om, bare lige for at sætte tingene på plads.
Mange har spurgt: Kan man overhovedet stemme om et tema som et multietnisk samfund?
Jeg anerkender selvfølgelig, at vi kan have nogle forskellige definitioner af det, men lad mig sige, at det åbenbart kan lade sig gøre for nogle at forholde sig til det; al den stund nogle ordførere og også den tidligere indenrigsminister under en forespørgselsdebat her i Folketingssalen markerede, at de mente, at Danmark var et multietnisk samfund.
Vores opfattelse er, at Danmark delvis er et multietnisk samfund - altså at der er dele af landet, specielt i de store bysamfund, hvor befolkningen kan siges at være multietnisk, men at landet som helhed ikke er omdannet til et multietnisk samfund på nuværende tidspunkt.
Det er selvfølgelig også derfor, vi mener, det er relevant at forholde sig til spørgsmålet.
Men jeg vil gerne sige, at det vigtigste for os er selvfølgelig, at man accepterer, at også udlændingepolitiske spørgsmål kan blive lagt ud til den danske befolkning til en folkeafstemning, og hvis det var det, Folketingets partier ønskede, kunne vi såmænd sagtens gå med til, at vi satte os sammen og prøvede at finde ud af et andet afstemningstema.
Men dér, hvor jeg desværre tror, at skillelinjerne i virkeligheden går, er i selve holdningen til, om man overhovedet tør bringe dele af udlændingepolitikken til folkeafstemning i form af meget konkrete spørgsmål.
Man kunne f.eks. tage nogle af de ting, vi har nævnt i bemærkningerne til vort lovforslag.
Både inden for asylpolitik, spørgsmålet om indfødsrets erhvervelse, inden for kriminalitetsområdet og med hensyn til de økonomiske konsekvenser af f.eks. ydelser til herboende asylansøgere ville det være muligt at forholde sig til nogle konkrete spørgsmål og remse dem op, hvis det var det, man ville.
Men jeg tror som sagt, skillelinjen går
et helt andet sted, og så kan man jo lige så godt sige det rent ud frem for at forholde sig til, at man synes, at selve temaet et multietnisk samfund er svært at forholde sig til.
Sig det dog, som det er: Man vil overhovedet ikke have en folkeafstemning om udlændingepolitik.
Jeg vil jeg godt sige, at jeg har meget stor respekt for politikere, som siger, at generelt er det det repræsentative demokrati, der skal fungere, at det er ansvarsforflygtigelse at afholde folkeafstemninger, og at de er modstandere af folkeafstemninger som begreb.
Så er det klart, at man også er modstander af en folkeafstemning om udlændingepolitik.
Men jeg har svært ved at forstå de politikere, der på den ene side siger, de er tilhængere af flere folkeafstemninger, tilhængere af direkte demokrati, men som på den anden side i øvrigt mener, at udlændingepolitikken sammen med en række andre politiske emner ikke kan bringes til folkeafstemning.
Specielt hvis man har den grundholdning, at det er vælgerne selv, der skal kunne forlange et givet spørgsmål bragt til folkeafstemning, må det da også være vælgerne selv, der skal definere, hvad det er, man ønsker til folkeafstemning.
Hvis f.eks. vælgerne siger, at de ønsker et givet spørgsmål til folkeafstemning og samler et antal underskrifter - jeg tror i øvrigt, det er lidt i stil med det, SF har haft i tankerne, når de har arbejdet med dette spørgsmål - skal det repræsentative folkestyre være forpligtet til at bringe temaet til folkeafstemning.
Jeg vil godt spørge hr. Aage Frandsen: Hvem er det, som efter at der er afleveret et ønske om folkeafstemning, skal sidde og vurdere, om temaet er entydigt?
Det må da være de vælgere, der ønsker folkeafstemningen; det må da være dem, som kan skaffe det antal underskrifter, som er nødvendigt efter gældende regler - hvis vi altså får indført sådanne regler en dag, og det håber vi - der skal bestemme, om afstemningstemaet er entydigt.
Jeg kan forstå, at SF gerne vil have folkeafstemninger, og man vil endda også gerne have, at det skal ske på vælgerinitiativ, men at man i øvrigt stiller nogle krav, bl.a. at afstemningstemaet skal være entydigt.
Men som også hr. Tom Behnke var inde på: Hvornår er det tilfældet, og hvem skal bestemme - og det er det væsentligste - om det er et entydigt afstemningstema?
Vi mener, at hvis man lader det være op til vælgerne at bestemme, om de ønsker en folkeafstemning, må det også være vælgerne selv, der skal afgøre det.
Jeg synes altså, at skillelinjerne går på følgende ting:
Punkt 1: Ønsker man overhovedet en folkeafstemning om udlændingeloven, uanset om de enkelte spørgsmål er nok så konkrete?
Punkt 2: Har man det grundlæggende syn, at man slet ikke mener, en folkeafstemning er egnet, er det o.k., for så går man jo aldrig ind for folkeafstemninger.
Men er man principielt tilhænger af folkeafstemninger, hvorfor så ikke også om udlændingepolitik? Med hensyn til at det i øvrigt skal være et entydigt tema, kunne jeg jo spørge hr. Aage Frandsen: Hvad er det, vi stemmer om den 28. maj, når vi skal stemme om Amsterdamtraktaten?
Nu bruger jeg megen tid på SF, fordi SF ofte slår til lyd for folkeafstemninger, og jeg har forstået, at SF går ind for en folkeafstemning, uanset om der er tale om suverænitetsafgivelse eller ej i Amsterdamtraktaten. Uanset om vi ifølge grundloven var forpligtet til enten at godkende Amsterdamtraktaten med fem sjettedeles flertal herinde, eller der skulle være en folkeafstemning om spørgsmålet, gik SF altså ind for, at der under alle omstændigheder skulle være en folkeafstemning.
Jamen er det et fredens projekt, vi stemmer om?
Stemmer vi om at afgive mere suverænitet?
Stemmer vi om at overføre magt fra Ministerrådet til Europa-Parlamentet?
Alene de diskussioner, der er om Amsterdamtraktaten på nuværende tidspunkt beviser jo, at vi definerer tingene utrolig forskelligt, men alligevel respekterer også SF, at vi - uanset om der er suverænitetsafgivelse i grundlovens forstand - selvfølgelig skal have en folkeafstemning om Amsterdamtraktaten.
Så de argumenter, der er fremført, holder jo ikke vand, når det kommer til stykket.
Så lige ganske kort til nogle enkelte ordførere
: Hr. Holger Graversen fremførte en række citater om tolerance, og en del af de citater, hr. Holger Graversen kom med, er jeg ikke spor uenig i.
Det er et kendetegn for den danske befolkning, for den danske kultur, at vi er meget tolerante.
Vi er meget imødekommende, vi tager mange af de indtryk, vi modtager, når vi befinder os i udlandet, med hjem efterfølgende.
Sådan er det, og det er da kun gavnligt og positivt.
Det synes vi i hvert fald, og det er vi jo alle sammen enige om.
Men det, der er afgørende, er selvfølgelig, om indvandringen til Danmark er større end den naturlige indvandring, som naturligvis altid vil ske til et land som Danmark, nemlig hvis man f.eks. finder sin ægtefælle i udlandet.
Så er det jo en naturlig indvandring, når ægtefællen kommer tilbage til Danmark.
Det er en naturlig form for indvandring, når nogle tager ophold i Danmark, måske kun i en del af deres liv, for at tage arbejde eller øve forskningsvirksomhed osv.; men der er også en politisk skabt indvandring til Danmark, fordi flygtningestrømmen til Danmark bliver gjort til indvandrere.
Der er en helt afgørende forskel på den naturlige ind- og udvandring, som vi selvfølgelig skal have, og som er gavnlig, og den politisk skabte indvandring, som rent faktisk finder sted i dag.
Så vil jeg sige til hr. Henrik Svane, at jeg er overbevist om, at hr. Henrik Svanes mors køkken er et dejligt sted at opholde sig, og jeg er også overbevist om, at hr. Henrik Svane har tilbragt mange timer med at få det ene og det andet ned i maven.
Det svar, jeg vil give hr. Henrik Svane - og det er egentlig det samme, som jeg gav hr. Holger Graversen - er, at det er helt naturligt, at vi tager ting fra udlandet ind i vores kultur, når vi tager dem ind på vore egne præmisser.
Men netop det er jo noget af det helt afgørende, og det har også noget at gøre med, hvor stort et antal indvandrere, der kommer til Danmark.
Hvis antallet bliver for stort, bliver det jo ikke på vore egne præmisser længere, så det afgørende spørgsmål er: Er det på den danske befolknings præmisser, eller bliver vi påduttet noget på grund af en for stor indvanding fra kulturer, som er helt fremmede for den danske?
Det er det spørgsmål jeg synes er væsentligt at stille.
Afslutningsvis vil jeg blot sige, at jeg faktisk er overbevist om, at vi kunne afholde en folkeafstemning om spørgsmålet om omdannelse af Danmark til et multietnisk samfund.
Men jeg forstår selvfølgelig, hvis man frygter, hvad resultatet vil blive, for det er klart, at hvis resultatet vil blive klart negativt for den politik, flertallet herinde har ført gennem de sidste mange år, så måtte det jo føre til en vis selvransagelse hos de partier.
Men uanset resultatet af en sådan folkeafstemning tror jeg ikke, de partier vil være i stand til at foretage den selvransagelse, og derfor kan jeg også godt forstå, at de er bange for en folkeafstemning som den, vi foreslår.