Jan Petersen (S), 2004-10-29:
De fandt dengang, at indgrebet var helt urimeligt, da indgrebet bl.a. indeholdt en med partiernes egne ord »voldsom betaling for at benytte kundeklausuler«.
At stille lønmodtagerne stærkt over for arbejdsgivernes stigende brug af disse klausuler var de to partier så meget imod, at man valgte at udstille sin modstand ved direkte at stemme imod.
Nu kommer de samme partier så og foreslår, at vi uændret fortsætter med det indgreb, som man i så kraftige vendinger var imod i 1999.
Hvad er der sket?
Er man blevet klogere, eller er det kun lysten til at udstille sin egen modstand mod det, der er blevet mindre?
Det er for slapt, for tingene har flyttet sig.
Jeg tror, alle er enige i, at virksomheder skal have lov til at beskytte sig over for misbrug af forretningshemmeligheder og også have mulighed for at beskytte sig konkurrencemæssigt, men når over 100.000 privatansatte danske lønmodtagere er omfattet af konkurrence- og kundeklausuler og dermed får begrænset deres muligheder for at skifte job, udnytte deres kvalifikationer og bidrage til det fleksible og dynamiske arbejdsmarked, så har vi vel en slags problem, selv om loven i 1999 lagde op til at formindske anvendelsen af disse klausuler.
Noget nævneværdigt fald i brugen af kundeog konkurrenceklausuler er der jo ikke tale om.
Og det er i den sammenhæng, regeringens slappe ambitionsniveau er for fattigt.
Ambitionen var jo at nedbringe, og det er ikke sket i nævneværdig grad.
Der er åbenbart på LO-området en stigning i anvendelse af disse klausuler.
Det kan undre.
Men ikke regeringen, for i bemærkningerne til lovforslaget afvises et indgreb over for timelønsområdet, så det dermed kunne blive ligestillet med funktionærområdet.
Det tema bør dyrkes under udvalgsarbejdet.
Det fattige i lovforslaget består også i, at regeringen ikke forholder sig til den helt centrale problemstilling, at det er gratis for virksomheden at pålægge en ansat en kundeklausul, hvis der i forvejen er en konkurrenceklausul, og at det netop er disse kombinationsklausuler, der siden lovens vedtagelse har været i vækst.
Et andet problem, regeringen viser sin ligegyldighed over for med lovforslaget, er, at en kundeklausul også gælder, hvis man afskediges uden selv at være årsag til afskedigelsen.
Det er jo en ekstra straf, man her påfører lønmodtageren.
Disse aftaler kommer oftest ikke til medarbejderens kendskab, hvilket er en urimelig indskrænkning af den enkelte lønmodtagers frihed.
Den problemstilling er ikke berørt i lovforslaget, og jeg er i øvrigt ikke stødt på initiativer eller synspunkter, der viser, at regeringen eller beskæftigelsesministeren har interesse for dette uliberale fænomen.
Derfor ønsker Socialdemokraterne, at vi lovgiver om kunde- og konkurrenceklausuler på skærpet vis, fordi vi ønsker, at den enkelte lønmodtager skal have mulighed for at skifte job, og fordi vi ønsker et fleksibelt og dynamisk arbejdsmarked.
Vi ønsker problemstillingen om medarbejderklausuler inddraget i debatten, og vi vil under udvalgsarbejdet søge flertal for de synspunkter, som jeg her har nævnt.
Vi synes, regeringen tager for slapt på problemerne og dermed også deltager i et svigt over for over 100.000 lønmodtagere, hvis frihed på arbejdsmarkedet begrænses.
Det kan undre, at en liberal regering har et så fattigt standpunkt i denne sag.