Anne Baastrup (SF), 2005-03-15:
Jeg synes lige præcis ministeren meget nøje beskriver, hvorfor man behøver alvorligt at se på det her lovforslag, for hvis det bare er den enkelte kommunes fremskudte forvaltning – der er ingen problemer – hvorfor siger man så: Hvilke barrierer har vi?
Vi har forvaltningslovens barriere om aktindsigt, og vi har persondatabeskyttelseslovens barriere omkring ikke at afgive samtykke, § 8, stk. 3.
Jamen når det slet ikke bliver brugt, og når ministeren nu står her og siger, at det ikke er nødvendigt, og at jeg ser spøgelser, så lad os dog give den enkelte borger ret til samtykke som forudsætning for, at man kan overføre oplysninger af social karakter.
Det er den forskudte linje fra den store forvaltning og så ud til borgercenteret, og så behøver man jo ikke at spørge om, hvilke barrierer vi har, og så lige i øvrigt fjerne alle de bestemmelser.
Så ministeren har i virkeligheden forklaret mig, hvorfor lovforslaget i denne her udformning ikke er så godt.
Selv ville jeg give en anden, nemlig at jeg tror, at denne her debat med den kompleksitet, den også har – og jeg kan ikke persondatalovens bestemmelser på ét ben med lukkede øjne, det indrømmer jeg gerne – netop er meget, meget velegnet til et stykke seriøst udvalgsarbejde, hvor man typeeksempel for typeeksempel ser, hvad det egentlig er for en problemstilling, der er her, og hvor tungt den er afvejet imod en række andre hensyn.
Det er jo sådan set det, jeg meget åbent inviterer til her, og som jeg egentlig også føler der er kvitteret for.
Så mon ikke sagen i virkeligheden er bedst tjent med, at der bliver sat et foreløbigt punktum her, så vi kan komme i gang med udvalgsarbejdet.
Teknologirådets arbejdsgruppe, som har lavet den rapport, som fru Line Barfod henviste til, har rent faktisk en meget munter beskrivelse af, hvad man kan blive udsat for, når man kører hele vejen igennem systemet.
Og der er oplysninger rundtomkring fra.
Så ved jeg godt, at man selvfølgelig kan logge systemet således, at der kommer elektronisk fingeraftryk på.
Men vi ved også, bl.a. fra politiet, at så har man aflogget sin maskine, fordi det går hurtigt og man har travlt og alt sådan noget.
Og en af grundene til, at jeg også synes, vi skal være meget opmærksomme på det her, er, at det altså ikke er ret mange år siden, at der var en kendt politiker, som havde fået en historie i pressen, og i løbet af ganske få dage var der seks forskellige politistationer, hvor der var politibetjente, der havde logget sig ind på lige præcis de der strafferegistre for at se, hvad der var rigtigt og hvad der var forkert.
Og en politibetjent er jo ikke en hr. hvem som helst – vi har en forventning om, at de er sådan lidt bedre til at overholde loven end os almindelige mennesker.
Så jeg kvitterer for ministerens åbenhed omkring det, men vi vil gå til den med stor fornøjelse.
Vi har også besluttet os for i Retsudvalget, at vi kigger på den, for vi føler ligesom lidt ansvar for persondatabeskyttelsesloven – den er jo et af de børn, vi har født her i løbet af de sidste 10 år.
Det har jeg fuld respekt for.
Men jeg håber så også, at fru Anne Baastrup har respekt for, at det nok vil være en god idé, at vi går meget praktisk til værks, for det er jo f.eks. sådan, at persondatalovens § 8, stk. 3, regulerer det forhold, at man udveksler oplysninger mellem myndigheder.
Det, der jo vil være typeeksemplet, i hvert fald i første fase med de her nye borgerservicecentre, er jo, at borgerservicecenteret agerer, jeg havde nær sagt, som fremskudt forvaltning for den samme myndighed.
Borgeren har altså en mulighed for i den nye store kommune i stedet for at køre op på den tekniske forvaltning eller køre hen på socialforvaltningen eller kulturforvaltningen da at henvende sig i det borgerservicecenter, der måske typisk vil være indrettet i den gamle rådhusbygning i den lille kommune, man i dag bor i, og som nu bliver en del af den større, og dér så at sige møde forvaltningen i form af et borgerservicecenter.
Det er den samme myndighed, der så i virkeligheden agerer, men i et andet set-up end den traditionelle fagforvaltning.
Der bliver den problemstilling med informationsudvekslinger mellem myndigheder ikke relevant i samme omfang, som den ville blive det, hvis man opfandt nogle andre eksempler, hvor borgeren henvender sig i et kommunalt borgerservicecenter, som i virkeligheden udfører en opgave på vegne af en anden myndighed, f.eks. stat eller region.
Derfor tror jeg, det vil vise sig, når man går praktisk til værks her, at de problemstillinger af retssikkerhedsmæssig karakter, man støder på, vil tage sig forskelligt ud, afhængigt af hvilke sager vi møder op med, og det arbejde deltager jeg gerne i.
Jeg har svært ved at se de mange store problemer på den korte bane, det må jeg sige, for det er jo ikke sådan, at det her lovforslag i meget sådan revolutionært, dramatisk omfang lægger op til, at kommunerne nu skal løse opgaver for allehånde myndigheder.
Men omvendt er der jo et udviklingsperspektiv i det her, det skal jeg ikke lægge skjul på.
Hvis ellers man ikke er teknologiangst – for det er jo den anden grøft, man kunne falde i – er der da et betydeligt servicemæssigt aspekt i at have nogle decentrale enheder ude i kommunerne, som for den enkelte borger kan håndtere en flerhed af opgaver.