Helge Adam Møller (KF), 2000-02-03:
Ja, så vil jeg følge i Venstres fodspor, måske en anelse langsommere, men ikke meget mindre kritisk.
Men lad mig starte med det positive.
Formålet med lovforslaget er at få en samlet lovregulering af fuldbyrdelse af straf, og det er jo både godt og hensigtsmæssigt.
Reglerne om fuldbyrdelse af straf har hidtil bestået af et mindre antal regler i vores straffelov, der har været et par bekendtgørelser, og endelig har der været et meget betydeligt antal administrative bestemmelser.
Det sidste er efter konservativ opfattelse værdifuldt for den retspolitiske debat, der både i dag og forventelig i al fremtid vil foregå om dette emne.
Det Konservative Folkeparti kan faktisk støtte de fleste af elementerne i lovforslaget.
Vi synes også, det er rigtigt og rimeligt, at unge kriminelle under 18 år, som skal frihedsberøves - og det er der nogle af dem der skal - som absolut hovedregel afsoner denne straf i en lukket institution og ikke i et fængsel.
Jeg kunne godt nævne et par ting mere, som også er positive, men lad mig i resten af min taletid koncentrere mig om de ting, hvor vi føler, at regeringen er på et helt forkert spor.
Der er jo en række områder og paragraffer i lovforslaget, som vi konservative er fundamentalt uenige i.
Vi er imod, at kriminelle, som er idømt lovens strengeste straf, altså livstidsstraf, efter forslaget allerede kan prøveløslades efter 12 år.
Det er faktisk kun 1 år senere end alle de, der er idømt lovens næststrengeste straf, nemlig 16 års fængsel, for de kan jo prøveløslades allerede efter 11 år.
Vi har i dette spørgsmål nøjagtig samme betænkelighed som bl.a. Rigsadvokaten, der jo giver udtryk
for, at prøveløsladelse for livstidsdømte allertidligst bør kunne ske efter 14 år.
Og når jeg siger allertidligst, vil jeg godt understrege, at efter min og konservativ opfattelse er det absolut ikke noget, der skal ske automatisk.
Tværtimod skal det være en helt særskilt undtagelse, og man skal have gjort sig særlig fortjent, og der skal være særlige forhold, der taler for det, hvis man bliver prøveløsladt efter 14 år.
Men 12 år, som lovforslaget lægger op til, synes vi er helt uantageligt. I fortsættelse af dette synspunkt finder vi også, at hvis man ikke bliver tilkendt prøveløsladelse efter 14 år - og vi finder altså, at det skal være hovedreglen, at man ikke gør det - bør denne afgørelse tidligst kunne prøves ved en domstol efter 16 års afsoning.
Så til aktindsigten i fængslerne, som den forrige ordfører gjorde meget ud af, og det kan jeg godt forstå.
Justitsministeren vil ikke indskrænke adgangen til aktindsigt, fordi ministeren har principielle betænkeligheder.
Det har vi konservative ikke.
Det drejer sig bl.a. om at bekæmpe de stærke fangers terror i visse fængsler, og det drejer sig om at sikre, at fængselspersonalet får en rimelig sikker arbejdsplads, og derfor skal aktindsigt eller adgangen til aktindsigt indskrænkes.
Den samme opfattelse har Dansk Fængselsforbund, Dansk Politimesterforening og en række myndigheder og i øvrigt også et flertal i Straffelovrådet.
Men justitsministeren siger nej.
Det er selvfølgelig helt legalt, men dermed tillader ministeren jo også, at det, man næsten kunne kalde jungleloven, fortsat hersker i visse danske fængsler, og at rockere og andre stærke, negative fanger kan udøve terror og vold over for de øvrige indsatte.
Jeg tvivler i og for sig på, at alle er klar over, at det står i lovforslaget.
Lad mig også minde om, at for 3 eller måske 4 år siden nedsatte den daværende socialdemokratiske justitsminister en arbejdsgruppe, der skulle kigge på bekæmpelse af organiseret kriminalitet.
Der var repræsentanter for Rigsadvokaten, Dansk Politimesterforening, Kriminalforsorgen, Justitsministeriet og mange andre gode myndigheder.
Denne arbejdsgruppe på omkring en snes jurister og fagfolk kom i fuldstændig enighed frem til, at aktindsigten skulle begrænses - fuldstændig enighed!
Det var dengang, hr. Bjørn Westh var justitsminister, og jeg spørger: Hvorfor vil justitsministeren ikke give denne beskyttelse til de »ordentlige« fanger og til fængselspersonalet?
Og jeg spørger: Hvis interesser er det, justitsministeren tilgodeser? Så vil jeg vende mig til udgangsreglerne i §§ 46-50.
De er efter konservativ opfattelse for lempelige.
De bør helt klart strammes, bl.a. i overensstemmelse med det, som Københavns politidirektør skriver i sit høringssvar.
Vi sætter hensynet til tidligere og kommende ofre langt over hensynet til de hærdede vanekriminelle, og derfor skal der strammes op på dette punkt.
Så til § 112.
Den er vi også imod.
§ 112 medfører en voldsom forøgelse af de indsatte kriminelles muligheder for at gå til domstolene for at få efterprøvet forskellige afgørelser, som er besluttet administrativt i den institution eller i det fængsel, hvor man er indsat.
Det forslag er dyrt, det er omkostningskrævende, det er unødvendigt, og det sidste er det vigtigste.
Det er dyrt og omkostningskrævende, fordi det ifølge præsidenten for Østre Landsret vil medføre langt over 1.000 nye sager hvert år, og det på et tidspunkt, hvor vi alle - og her mener jeg, jeg taler på alle Folketingets medlemmers vegne - håber og arbejder på, at ventetiden ved domstolene skal ned og helst kraftigt ned.
Desuden vil forslaget koste yderligere et stort tocifret millionbeløb.
Når jeg siger, at forslaget er unødvendigt, skyldes det, at de indsatte jo allerede i dag har en række klagemuligheder, også til uafhængige instanser.
En indsat kan i første omgang klage til fængslets eller arrestens leder, hvis han er utilfreds med en afgørelse, og derefter kan han klage til Direktoratet for Kriminalforsorgen, så til justitsministeren og så til Folketingets Ombudsmand og endelig eventuelt til domstolene, jf. grundlovens § 63. Derfor har jeg et godt råd til justitsministeren: Skrot alle paragrafferne fra 112 til 123, for der er jo paragraffer nok i forvejen, og behold i stedet de regler, der har virket godt og hensigtsmæssigt gennem mange år.
Til sidst vil vi konservative godt have indsat en enkelt helt ny paragraf, og det kan vi vel godt tillade os, når jeg lige har strøget 12 paragraffer.
Det er en paragraf, der skal omhandle indsatte, som flygter fra fængsler eller arresthuse.
Paragraffen skal udtrykke, at for enhver indsat kriminel, der flygter, medfører denne flugt helt automatisk, at enhver form for prøveløsladelse i forbindelse med den igangværende afsoning er udelukket.
Vi finder det urimeligt og i klar modstrid med almindelig retsfølelse, at det i dag faktisk er straffrit at flygte fra et fængsel.
Man får ikke én eneste dag ekstra, selv om man flygter 10 gange.
Jeg er overbevist om, at mange af de dømte, der i dag stikker af fra fængslerne, ville tænke sig om en ekstra gang, hvis de vidste, at konsekvensen af flugten var et ekstra antal måneder eller år i fængslet, og sikke meget arbejde politiet ville slippe for, når de i langt færre tilfælde skal bruge tid og ressourcer på at lede efter undvegne fanger, som de allerede én gang har fået sat bag lås og slå.
Den sparede arbejdstid kunne bruges langt mere effektivt til at forebygge og opklare kriminalitet.
Med disse ord ser jeg frem til et langvarigt, grundigt og forhåbentlig spændende udvalgsarbejde.