runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Villy Søvndal (SF), 2003-03-19:
Folketinget befinder sig i en ganske ekstraordinær situation, og det er derfor, jeg har bedt om ordet som privatist.
Danmark er på vej ind i en krig.
Danmark er det
på baggrund af en regering, der indtil nu har lurepasset i enhver offentlig debat.
Den har nægtet at tage den debat, der
nu er 2 døgn til.
Hver gang vi har forsøgt at rejse en indholdsmæssig debat om det her, har regeringen haft et mantra, der hed: Vi befinder os på FN-sporet.
Regeringen befinder sig ikke på noget som helst FN-spor, regeringen befinder sig isoleret i en lille gruppe af fem lande, der aktivt vil deltage i en krig uden om FN.
Det er i sandhed en historisk dag, men en trist historisk dag.
Hvad sker der så?
Regeringens ministre melder fra.
De har ikke lyst til at tage den offentlige debat, vi indtil nu er blevet snydt for, nu hvor det er klart, hvad regeringen vil.
Det her er ikke alene lusket, det er skammeligt ud over det gennemsnitlige.
Jeg vil i øvrigt sige lidt om et aspekt af den her debat, som ikke har været inde i debatten i dag.
Da den tidligere amerikanske præsident Carter fik overrakt Nobels fredspris - jeg antager, at heller ikke statsministeren vil mene, at Carter er antiamerikansk, det ville næsten være for vidtgående - da gjorde han det under overskriften, at vi er på vej til at skabe et frygtens imperium. Et frygtens imperium, der er begrundet i konstante konflikter, konstante krige, og som ikke er styret af noget internationalt samfund, men styret af et land, der både er anklager og dommer, og som er den, der foretager afhøringen i modstrid med alle internationale retsprincipper.
Irak er prøvestenen på den her nye strategi.
Ellers er det helt uforståeligt, at man går ind og afbryder det våbeninspektionsarbejde, der i øvrigt fungerer med stadige fremskridt, i forhold til et land, der vel regeres af en slyngel, men som ikke udgør nogen umiddelbar trussel, fordi det er det mest overvågede samfund, vi formentlig har p.t.
Der vil i den her krig, som den danske regering støtter, blive afprøvet nye typer af våben.
Hvis alle de medier, der har beskæftiget sig med det, har ret, vil man formentlig afprøve nye atomvåben og nye high power microwave-våben, som ødelægger al kommunikation, alt hospitalsudstyr og al elektricitet med den konsekvens, at de mennesker, der ligger der, dør.
Derudover synes jeg, at vi møder et styre med en hidtidig uset brovtende arrogance.
Jeg vil som afslutning sige: Det her er ikke et antiamerikansk indlæg. Men det er et indlæg vendt imod den nuværende amerikanske administration, som er på vej til fuldstændig at sætte det internationale aftalesystem ud af kraft med nogle konsekvenser, der ikke alene får ulykkelige følger i Irak, men som vil have den konsekvens, at den her verden fra en verden i orden bevæger sig - med Carters, den tidligere præsidents udtryk - til en verden af konstant frygt, konstante konflikter, konstante krige.
Det er det, det her Folketing stemmer om.
Jeg synes, det er rystende at opleve, at de politiske ledere, der står bag det her, oven i købet nægter at deltage i den offentlige debat, når de bliver det tilbudt.
Gudrun Laub (V), 2003-03-19:
Hr. Niels Helveg Petersens bemærkninger om bevisbyrde forekommer mig noget uklar.
Hvem har bevisbyrden for hvad?
Hvad er det efter hr. Niels Helveg Petersens opfattelse, Saddam Hussein har bevisbyrden for, og hvad er det, andre har bevisbyrden for?
I 1998 var hr. Niels Helveg Petersen som udenrigsminister i mine og andre Venstrefolks øjne overraskende klar og parat til at tage et ansvar.
Det er, som om det har fortonet sig lidt her i opposition, og ved festlige lejligheder er hr. Niels Helveg Petersen jo også stærkt optaget af demokrati og imod diktatur.
Det synes jeg vi trænger til at få en kommentar til her og nu.
Holger K. Nielsen (SF), 2003-03-19:
Danmark skal i krig.
Danmark skal med i den amerikanske krig imod Irak, og danske soldater skal i krig under amerikansk kommando uden om FN, uden om NATO, uden om alle internationale organisationer.
Danske soldater bliver sendt af sted til krig i Irak, til farlige missioner, af det snævrest mulige flertal i Folketinget, som har et flertal i befolkningen imod sig.
Det er i sandhed en bemærkelsesværdig afgørelse, vi står over for her i dag og i de kommende dage, men det må siges, at den ligger i forlængelse af en dansk udenrigspolitik, der i stigende grad er blevet et passivt ekko af, hvad der besluttes i Washington.
Den er kendetegnet ved, at det er vigtigere at lægge sig i støvet for den amerikanske præsident end at tage selvstændig stilling, så den har altså et vigtigt formål: at agere amerikansk skødehund.
Krig skal altid være den sidste mulighed, og denne krig er jo ikke bare et spørgsmål om Saddam Hussein.
Det er et spørgsmål om død og ødelæggelse, det er et spørgsmål om tusindvis af uskyldige civile menneskers død.
Der kommer døde børn, der kommer døde kvinder, der kommer døde mænd, det bliver en humanitær katastrofe i det område, der bliver udsat for krigen.
Krigen skal være den sidste mulighed, og er der ikke andre muligheder her?
Jo, det er der!
Det er præcis derfor,
Krigen vil betyde døden for mange tusinde civile, krigen vil skabe ustabilitet i hele regionen, og jeg håber, man har i baghovedet, at der i forvejen er tale om en ustabil region.
Der er et Pakistan, der har atomvåben, som kunne falde i hænderne på de forkerte.
Jeg går ud fra, at man er klar over, at terrorismen vil blive styrket.
Det oprindelige formål fra USA's side var at bekæmpe terrorismen, men der er ikke påvist nogen sammenhæng mellem Saddam Hussein og den internationale terror.
Tværtimod er der almindelig enighed blandt terroreksperter om, at terrortruslen vil blive styrket på grund af krigen.
Krigen skaber utryghed i regionen, den skaber utryghed hos os, og den skaber fuldstændig uacceptable forhold for de unge danske mænd, der sendes af sted på de betingelser, de bliver sendt af sted på, af én eneste grund: at den danske regering har valgt ukritisk at følge USA.
Kan det virkelig være rigtigt, at vi skal sende danske soldater af sted på denne mission på de betingelser? Kan det være rigtigt, at vi af hensyn til amerikanske olieinteresser skal deltage i denne konflikt? Kan det være rigtigt, at fordi den danske statsministers højeste ønske er at være gode venner med George W. Bush, skal vi deltage i denne aktion langt væk fra Danmark - en aktion, som giver ustabilitet og giver yderligere terrorisme?
Nej, det mener vi ikke.
Vi vil meget opfordre til, at flertallet her i Folketinget tænker sig grundigt om og overvejer, om man ikke burde gå tilbage til det FN-spor, man har forladt i denne sag; overvejer konsekvenserne for dansk udenrigspolitik af denne beslutning, konsekvenserne for stabiliteten, konsekvenserne for EU-samarbejdet, konsekvenserne for den internationale retsorden og konsekvenserne for FN.
Som sagt: Vi siger nej.
Pia Christmas-Møller (KF), 2003-03-19:
Nu kan nogle jo opleve at være ført bag lyset, fordi de simpelt hen ikke evner at se lys,
og Det Konservative Folkeparti kan jo ikke lastes, hvis det er fru Anne Baastrups situation.
Fru Anne Baastrup refererer til 1930'erne.
Jeg skal ikke rippe op i Danmarks historie her, men blot sige, at Det Konservative Folkeparti og ikke mindst Det Konservative Folkepartis leder erkendte også dengang, på hvis side man skulle stå, og var blandt de første, der tog afstand fra Hitler og diktaturet i Tyskland, så jeg synes ikke, fru Anne Baastrup skal komme med riven. Tværtimod må man sige, at den, der ikke kender sin historie, er dømt til at gentage den.
Vi kender vores historie, og det er en del af baggrunden for, at vi har truffet den beslutning, vi har i dag.
Vi ved godt, at det er nødvendigt at tage opgørene med diktatorer og terrorister i tide, for ellers udvikler situationen sig kun til det værre, og det er dét, vi frygter vil ske, hvis ikke Saddam Hussein får sat stolen for døren nu.
Lad mig sige til SF, som jo har været meget aktiv i debatten i dag: Jeg forstår egentlig ikke helt, hvad der skal til, før SF vil stille sig på demokratiernes side.
Jeg synes, at SF gang på gang bruger kræfterne på at finde undskyldninger for at vride sig ud af det vanskelige ansvar og vride sig ud af vanskelige beslutninger, som man kunne træffe at blive kritiseret for.
Jeg synes, det er trist, at man bruger kræfterne på at beklikke andres motiver, og jeg synes, det er trist, at vi endnu har til gode at se SF kæmpe sagen på de frie landes, de åbne demokratiers vegne.
Jeg håber, den dag må komme, og jeg håber, at udvalgsarbejdet vil bringe SF på andre tanker, men det er jo nok at håbe for meget.
Anne Baastrup (SF), 2003-03-19:
Nu synes jeg måske nok, vi skal dæmpe retorikken lidt og i hvert fald ikke komme ind på at belaste hinanden med, hvilket parti der gjorde hvad.
I hvert fald tror jeg, De Konservative vil have fordel af ikke at nævne 1930'erne.
Det, jeg har analyseret mig frem til, har været De Konservatives forløb.
De Konservative har lavet en meget alvorlig analyse og er kommet frem til, at enten er man for en krig, eller også er man imod, og hvis man er imod, er man i øvrigt imod den frie verden.
Så kommer der et notat dumpende ned fra himlen med en konklusion, som De Konservative vælger at støtte, men samtidig så har De Konservative haft det problem, at de hele tiden har ønsket at fastholde udadtil, at de var på FN-sporet for ikke at fortælle Saddam Hussein, hvad man ville gøre, hvis man røg ud af FN-sporet.
Jeg vil spørge: Er min analyse korrekt?
Man beslutter sig for en krig, og så får man i hvert fald i konservativ optik en eller anden form for juridisk ramme, som i øvrigt er ligegyldig, og så har man i øvrigt ikke villet argumentere med, hvad man ville gøre, hvis FN-sporet ikke holdt, for så ville Saddam Hussein få noget at vide.
Men hvilke konsekvenser ville Saddam Hussein få at vide?
Hvilke fordele og ulemper ville han få ved at vide, at man alligevel vil køre en krig?
Kan jeg ikke få en klar beskrivelse af, hvad det i virkeligheden er, De Konservative har gjort?
Pia Christmas-Møller (KF), 2003-03-19:
Vi har en vanskelig sag, men ikke en dårlig sag.
Vi har en nødvendig beslutning foran os, og vi, der kender ansvaret, påtager os den.
Jeg må sige til hr. Holger K. Nielsen, hr. Villy Søvndal og hr. Ole Sohn, at ingen kan beklikke Det Konservative Folkepartis motiver i denne sag og heller ikke vore handlinger frem til denne dag.
Det Konservative Folkeparti med udenrigsministeren i spidsen har hele tiden sagt, at Saddam Hussein skal afvæbnes, og at der skal lægges maksimalt pres på for at få denne afvæbning. Vi følger FN-sporet, men vi har hele tiden sagt, at dersom FN-sporet ikke kunne gennemtvinge denne afvæbning inden for rimelig tid, ville vi forholde os til situationen, som den måtte se ud, og det har vi gjort.
Vi har lagt tingene åbent frem i dag og i går, og det kan ikke være falsk.
Det kan ikke være noget som helst andet end åbent og ærligt. Men det er ikke nogen overraskelse, at SF argumenterer præcis, som man gjorde i 1998.
Der er jo intet nyt.
Man kan tage Folketingets forhandlinger fra 1998, og så kan man simpelt hen se ordene gå igen og gå igen og gå igen. Hr. Ole Sohn spørger: Hvad er konsekvensen af det her?
Vil man nu fra Konservatives side tage Iran og alle de andre diktaturstater én for én, tror jeg, ordene var.
Jeg er ked af det, men vi kan ikke tage denne meget vigtige diskussion inden for de tidsrammer, vi har.
Men den tænkning, der ligger bag det spørgsmål, hr. Ole Sohn kommer med - jeg er nødt til at sige det, og det er ikke for at genere hr. Ole Sohn, for hr. Ole Sohn er et venligt menneske - den tænkning afslører, hvor hr. Ole Sohn kommer fra rent ideologisk.
Det er jo sovjetisk tænkning, det er tænkning, som Stalin og Hitler og andre diktatorer kommer med, når man siger, at nu tager vi dem én for én.
Sådan tænker man ikke, når man er fundamentalt demokratisk.
Så tænker man: Hvilke principper kan vi opbygge både nationalt og internationalt for et retssamfund, og hvordan kan vi prøve at føre disse principper igennem?
Vi ønsker vi konsekvens, det gør vi da, men det vil føre alt for vidt at komme ind på, hvordan vi får styrket det internationale retssamfund efter denne forhåbentlig midlertidige belastning af FN-systemet.
Holger K. Nielsen (SF), 2003-03-19:
Jeg kan altså godt forstå, at fru Pia Christmas-Møller bliver så ophidset, for hun har en meget, meget dårlig sag i dag - en meget dårlig sag!
Regeringen vil gå i krig, og det er så, hvad det er.
Men at man vedvarende bliver ved med at hævde, at man gør det af hensyn til den internationale retsorden, og at man følger FN-sporet, er simpelt hen fuldstændig latterligt.
FN-sporet blev brudt af USA og af de lande, der ville i krig, af én eneste grund: fordi FN's Sikkerhedsråd ikke ville sanktionere en krig.
Det er årsagen til det.
Fru Pia Christmas-Møller siger, at det er en blindgyde, bl.a. fordi franskmændene har truet med et veto.
Hvad er sandheden?
Den er, at Frankrig vil vetoe en krig, og derfor kan man kun forstå det konservative synspunkt sådan, at det eneste FN-spor, Det Konservative Folkeparti vil acceptere, er en krig.
Men det er også derfor, det bliver totalt absurd, når man vedvarende bliver ved med at hævde, at man følger FN-sporet.
Det er en dårlig sag, Det Konservative Folkeparti har i dag.
Det Konservative Folkeparti stemmer på en sådan måde og fører en politik, der er i stik modstrid med det, man har sagt gennem det sidste halve år, og det synes jeg er meget, meget pinligt at skulle overvære.
Ole Sohn (SF), 2003-03-19:
Tredje gang kan måske blive lykkens gang.
Nu har vi fået gentaget klicheen om, at regnebrættet er gjort op, og at vi står på demokratiernes side i kampen mod diktatorerne.
Det tror jeg i øvrigt ikke at nogen vil være uenig i.
Men Det Konservative Folkeparti har sammen med Bush valgt at gå uden om FN, altså at fjerne sig fra FN-sporet, og vi mangler altså stadig svaret på, hvad Det Konservative Folkepartis linje vil være fremover.
Fortsætter man?
Den logiske følge ville jo være at tage til Iran, hvor man stener folk til døde, og til Saudi-Arabien, hvor man hugger hænderne af folk, osv. osv.
Er det linjen?
Er det den måde, Det Konservative Folkeparti vil løse verdens problemer på?
Vil man tage dem én for én for én, eller hvordan?
Der må jo være noget, når man går forbi FN.
Så må man jo have et andet svar, og jeg synes faktisk, man skylder Folketinget og den danske befolkning at åbenbare det, så vi kan få lidt indblik i, hvad det er for en ny verdensorden, Bush og den danske regering gerne vil opbygge.
Villy Søvndal (SF), 2003-03-19:
Jeg skal takke for svaret, men jeg vil godt prøve igen, for jeg mener, at svaret var meget lidt klart.
Jeg siger bare, at det er at føre folk bag lyset.
Det er ikke nok at tage en 2-dages-debat om, hvorvidt Danmark skal i krig eller ej.
Vi har uge for uge efterlyst et svar
fra regeringen på, hvad FN-sporet betyder, og den konservative ordfører svarer: Jamen vi vil ikke svare på alle mulige hypotetiske spørgsmål. Vi har ikke stillet mange hypotetiske spørgsmål.
Vi har stillet det meget kontante spørgsmål, der har været helt oplagt i hvert fald de sidste 3 uger, fordi der ikke kunne skabes et flertal i FN's Sikkerhedsråd, og jeg er sikker på, at statsministeren i hvert fald kan huske spørgsmålet: Hvad vil Danmark stemme?
Det har regeringen konsekvent nægtet at forholde sig til, og derfor er der tale om en demokratisk kortslutning.
Det er at føre ikke alene Folketinget, men hele befolkningen bag lyset, og det fortjener en regering utrolig mange tæv for.
Pia Christmas-Møller (KF), 2003-03-19:
Han forsøger gang på gang at dæmonisere politiske modstandere og gør det oven i købet ved at sige, at det er uanstændigt og uordentligt over for den danske befolkning at føre den bag lyset, og jeg ved ikke hvilke påstande der blev fremført for et øjeblik siden.
Hvornår har hr. Keld Albrechtsen for resten nogen sinde argumenteret for en sag, hvor de frie, demokratiske kræfter blev støttet?
Jeg spørger bare.
Der er ikke tale om, at vi vildleder befolkningen.
Der er tale om, at vi har lagt vores politik åbent frem.
Vi har åbent fremsat et beslutningsforslag, så man åbent og demokratisk kan debattere det her i Folketinget og efterfølgende stemme om det efter et grundigt udvalgsarbejde. Det kan der ikke være noget som helst forkert i, og det skal påstande fra hr. Keld Albrechtsens mund om falskhed og uanstændighed og uordentlighed i hvert fald ikke kunne dække over.
Vi står ved vore synspunkter.
Vi lægger dem åbent frem, vi kender vore venner, og vi ved, hvilke kræfter vi vil støtte, når dagen kommer for det endelige opgør.
Vi har gjort regnebrættet op, vi står på demokratiernes side i kampen mod diktatorerne, og det har hr. Keld Albrechtsen og hans fæller ikke altid gjort.
Selvfølgelig har man lov til at blive klogere, det gælder også hr. Ole Sohn, og det synes jeg er fint.
Man skal ikke være personlig, men man kan dog godt sætte spørgsmålstegn ved, om disse personer altid er de fremmeste til at lede danskerne i det demokratiske spor.
Det vil jeg gerne sætte spørgsmålstegn ved.
Til hr. Ole Sohn: Ja, det er meget interessant, hvilken international retsorden vi kan få opbygget efter dette forløb.
Systemet er jo ikke ufejlbarligt, og ingen skal fremstille FN som ufejlbarlig her i dag, men det er det bedste bud, vi har, og derfor må vi også gøre, hvad vi kan, for at det bliver fyldt med handlekraft igen.
Det er det ikke i øjeblikket, men det korte af det lange er, at den beslutning, regeringen lægger op til, er forankret i de beslutninger, FN dog har magtet at tage.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-03-19:
Jeg synes, det udgør et meget stort problem, at Danmark bliver sendt i krig på et falsk grundlag, og jeg synes, regeringen har pligt til at fortælle befolkningen, som det er: det løfte, man har givet om, at man ville køre ad FN-sporet, kan man ikke opfylde og ikke leve op til, og så vælger man at bygge på en holdning, der kun repræsenterer et mindretal i FN.
Man kunne ikke opnå et flertal i Sikkerhedsrådet.
Man kunne ikke opnå en tilkendegivelse fra FN's generalsekretær om, at krigen var lovlig, tværtimod man fik en tilkendegivelse om det modsatte.
I Sikkerhedsrådet forsøgte USA at få lovliggjort krigen - jo, fru Pia Christmas-Møller det var dét, USA i realiteten forsøgte.
Men det kunne ikke lade sig gøre, for der var ikke flertal for det, og derfor baserer man sig ikke på folkeretten og på FN-sporet, men på et FN-mindretals opfattelse.
Jeg synes ikke, det er anstændigt og ordentligt over for befolkningen, at når man træffer en så afgørende og vigtig beslutning, gør man det på et falsk grundlag og forsøger at foregøgle befolkningen, at det sker på et lovligt grundlag.
Man går i krig, fordi man har besluttet at gå i krig, og fordi man mener, man har ret til selv at afgøre, om man har lov til det, og det skal man ikke besmykke med juridiske bortforklaringer.
Margrete Auken (SF), 2003-03-19:
Nu bruger jeg min tredje korte bemærkning til at spørge
: Hvad stemte fru Pia Christmas-Møller den 30. januar i Europarådet? Jeg ved sådan set godt, hvad svaret er, hun stemte selvfølgelig for, for jeg kender udmærket både daværende hr. Per Stig Møllers og fru Pia Christmas-Møllers og altså De Konservatives rolle.
Den har været gennemført ordentlig, man har lyttet til argumenter fra nogle af de fremmeste folkeretseksperter på politisk niveau - McNamara, Terry Davis, Jürgens, Benedic - og jeg kan forestille mig, at man ikke ville være særlig stolt af at præsentere notatet fra Udenrigsministeriet og sige: Sådan har vi gjort her.
Både McNamara og Terry Davis har stemt imod Tony Blair, fordi, som McNamara sagde, der ikke var nogen beviser, og det var i strid med det, vi havde stemt for i Europarådet.
Det er et menneske, der har sammenhæng i det, han siger, og det, han står for, men her i dag savner jeg den høje standard, som jeg normalt forventer.
Jeg går ud fra, at fru Pia Christmas-Møller stemte for resolutionen, fordi den er god og i overensstemmelse med hele rammeværket for international lovgivning, men hvorfor er den pludselig nul og niks og ingenting og bliver tilsidesat?
Aage Frandsen (SF), 2003-03-19:
I sit tidligere svar til mig sagde fru Pia Christmas-Møller, at når nogle kritiserede det papir, som er lavet på Udenrigsministeriets Folkeretskontor, var det udtryk for juristeri.
Det handlede ikke så meget om folkeretten, det var juristeri, og her drejer det sig om politik.
Fru Pia Christmas-Møller vender tilbage til, at vi er på FN-sporet, og det er forankret i FN, osv. osv.
Men man siger, at det er en gang juristeri, hver eneste gang man mangler argumenter, når vi er nogle, der mener, at i nogle sammenhænge er det enormt vigtigt at lægge vægt på, at der gælder juridiske regler.
Det er tilfældet i folkeretssammenhæng, det er også tilfældet i statsretssammenhæng, og det gælder også i en række andre retssammenhænge, men det drejer sig også om politik.
At man bare affærdiger os med at sige, at det er juristeri, er rædselsfuldt, for det betyder jo, at andre kan sige: Jamen så har vi også lov til at gøre noget tilsvarende senere.
Hvorfor er det kun USA, der må gøre noget?
Hvorfor må Kina ikke gøre noget?
Det er dét, der er så afgørende i denne sag.
Jens Rohde (V), 2003-03-19:
Jeg står her med et uddrag af Folketingets forhandlinger, hvor hr. Villy Søvndal siger: »Udenrigsministeren får det til at se ud, som om debatten står mellem dem, der bare vil læne sig tilbage, og dem, der vil gøre noget.
Men billedet er jo meget fortegnet, også i forhold til den internationale situation.
Jeg vil godt gøre opmærksom på, at lande som Frankrig, Sverige, Rusland, Kina, Indien og Egypten, der har stolte FN-traditioner, alle modsætter sig denne aktion, og nogle af dem er oven i købet NATO-lande.
Alt taler for, at det er i lodret modstrid med folkeretten.«
Dette citat kunne godt have været fra i dag, men det er fra dengang i 1998, vi besluttede at sige ja til en militæraktion. Så kommer jeg til spørgsmålet: At læne sig tilbage er jo det, SF altid har gjort, og er sandheden ikke, at uanset hvilke beslutninger der nogen sinde måtte blive truffet, også i FN, og hvor stor enigheden om dem måtte være, vil SF altid læne sig tilbage og stemme nej?
Pia Christmas-Møller (KF), 2003-03-19:
Det er utrolig svært at nå at svare på det hele, men jeg vil starte med fru Marianne Jelved.
Jeg kan simpelt hen ikke forstå, hvorfor det ikke er legitimt for vores regering og for mit parti at lægge Udenrigsministeriets folkeretseksperters vurdering til grund, når det var legitimt for Det Radikale Venstre i 1998.
Jeg kan ikke forstå det.
Det er det ene.
Det andet er: Ja, det er rigtigt, at FN's Sikkerhedsråd burde tage stilling til, hvornår nok er nok.
Men det er jo lige præcis sådan, at man ikke har kunnet blive enige om, hvad tidsfristen skulle være.
Man er fuldstændig enige om, at Saddam skal afvæbnes, og er i princippet også enige om, at det ikke kan gå for hurtigt, uden at man dog vil fastsætte en dato.
Nu er der gået 12 år og 4 måneder, og man er parat til at give nye uger og nye måneder.
Det er klart, at enhver våbeninspektør da vil komme og sige, at der gøres fremskridt, lige så længe der gøres fremskridt; Saddam skal nok sørge for, at man hele tiden har mulighed for at sige det.
Men opgaven kan ikke løses uden Saddams aktive og positive medvirken, og det har han jo hidtil afstået fra.
Jeg kan ikke forstå, at fru Marianne Jelved vil blive ved med at problematisere FN-forankringen, for ifølge Udenrigsministeriets folkeretseksperter er den til stede.
De var gode nok i 1998, men hvorfor er de det ikke nu?
Må jeg så sige til hr. Villy Søvndal: Det er muligt, det er hr. Søvndals mening at hidse mig op, og det er lige før, det lykkes ganske betydeligt.
Jeg sagde højt og tydeligt, at vi lagde os i FN-sporet og gjorde det ud fra en målsætning om, at FN-sporet skulle lede os videre.
Jeg sagde, at både udenrigsministeren, jeg selv og andre fra mit parti har afstået fra at svare på hvis og hvis-hypotesespørgsmål, hvis FN-sporet midlertidigt skulle ryge ind i en blindgyde.
Det svar er der mange der har forsøgt at afæske os, vi har ikke svaret, men det har ikke ændret ved et helhjertet forsøg på at få FN-sporet til også at klare den opgave, der hedder
: Hvornår er den endelige tidsfrist for Saddam Hussein?
Jeg må vende tilbage med resten senere.