runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Birthe Skaarup (DF), 2001-01-18:
Baggrunden for forslaget er naturligvis nøjagtig den samme, som da forslaget blev førstebehandlet her i salen den 12. maj sidste år.
Der er ingen tvivl om, at vi i Dansk Folkeparti og andre partier naturligvis havde håbet på, at nogle af de partier, der var imod det, som det klart også har vist sig i dag, havde ændret opfattelse.
Det er sådan, at flere steder i udlandet er der eksempler på, at kræftpatienter kan få tilbud om nye behandlingsformer, som har vist sig at have en helbredende og en livsforlængende virkning, men som der ikke kan bevilges offentlige tilskud til her i landet.
Det er sådan, at Sundhedsudvalget har besøgt Karolinska,
og der ville jeg da nok ønske, at der havde været flere sundhedsordførere med, så de havde haft lejlighed til at besøge den afdeling på Karolinska Sjukhuset, hvor den sterotaktiske strålebehandling udføres.
Desuden er der kommet andre solstrålehistorier fra eksempelvis Karl von Hess Hospital i Hammelburg.
Det var faktisk noget af det, som de sagde på Karolinska: at man ikke ville gøre det her i landet til trods for, at vi har set og hørt, at der er patienter, der er blevet hjulpet på Karolinska, der har fået livsforlængende behandling, og som gennem flere år stadig væk må rejse til Karolinska for at få fulgt op på scanningen.
Jeg synes, vi har en forpligtelse til at give mulighed for sådanne tilbud, som forslaget indebærer.
Ingen tvivl om, at vi med det her forslag stadig væk håber på, at man fra et flertal i Folketinget sender de klare signaler, at der ønskes skabt mulighed for en lempelse af de gældende regler, så uhelbredeligt syge kan få tilbud om vederlagsfri seriøs behandling i udlandet.
Det skal altså være således, at disse behandlingsformer bliver omfattet af den henvisning og den betalingskraft, der eksisterer for andre behandlinger i udlandet.
Vi må optimere behandlingen.
Vi skylder at prøve at hjælpe patienter, der mange gange er unge mennesker, som bliver ramt af alvorlige sygdomme og får at vide, at de kan gå hjem og dø.
Vi halter bagefter i Danmark på flere områder i kræftbehandlingen, og vi håber på, at flere partier ændrer opfattelse.
Karen J. Klint (S), 2001-01-18:
Forslagsstillerne ønsker at pålægge regeringen at udvide en under ét år gammel lov om frit valg på tre navngivne hospicer til at omfatte endnu ikke eksisterende hospicepladser.
Ved at tage de tre hospicer ind i sygehuslovgivningen har Folketinget klart tilkendegivet, at tilbud med hospiceindhold er noget, vi gerne støtter; men det betyder
ikke, at det alene er Folketinget, der har ansvaret for, at sådanne kvalitetstilbud øges i omfang.
Hospicetilbud handler
nemlig ikke så meget om, hvem der ejer de bygninger, tilbudet udføres i, altså om de er privatejede eller en del af det offentlige system.
Det handler mest om de tanker og kultur- og omsorgsmetoder, der anvendes.
Flere steder er der god udvikling i at nuancere tilbudene til denne borgergruppe.
Dette gælder både på sygehuse, på plejehjem og ikke mindst de forbedrede muligheder for at vælge at dø i eget hjem med den tilstrækkelige omsorg tæt på.
Den socialdemokratiske gruppe er enig med forslagsstillerne i, at omsorgsmetoder med udgangspunkt i hospicetankerne skal have politisk goodwill, og vi afventer spændt rapporten fra den arbejdsgruppe, regeringen, Amtsrådsforeningen og KL har nedsat, og som sundhedsministeren lige har nævnt. Vi anbefaler derfor, at Folketinget afventer denne rapport, før vi tager en debat her i salen om forholdene for døende borgere.
Vi kan således ikke støtte det foreliggende beslutningsforslag, og jeg har lovet på vegne af den radikale ordfører at meddele, at den radikale folketingsgruppe heller ikke kan støtte forslaget.
Birthe Skaarup (DF), 2001-01-18:
Det, forslagsstillerne mener med det her forslag, er, at det er en veldokumenteret og seriøs behandling.
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2001-01-18:
Så er det, jeg spørger: Hvor mange fik det bedre, og hvor mange fik det værre?
Det svar fik jeg faktisk ikke, og det synes jeg er det, der spiller en helt afgørende rolle.
For hvis man kan sige, at der var væsentligt mange, der fik det bedre, så er det en dokumenteret behandling, men jeg har forstået, at det er det, man ikke kan.
Så med hensyn til den der prioritering mellem svage mennesker: Skal det være livstruede eller døende, der skal have penge, eller skal det være de svage i Afrika eller andre steder?
Den prioritering vil jeg faktisk ikke ind i her.
Jeg synes, den nærmer sig det uetiske.
Karen J. Klint (S), 2001-01-18:
Nu skal vi jo næppe trække denne debat ret meget længere ud, men der kom nogle udsagn om, hvor mange personer der havde behov for den behandling.
Jeg synes godt, jeg lige vil minde Venstres ordfører om, at vi faktisk fik den oplysning på det fælles besøg, at strålekanonen i Sverige kunne dække et befolkningsunderlag på 13,5 millioner.
Det er faktisk noget mere end Sveriges befolkning, og det vil også sige, at kun ganske få danskere ville have glæde af den behandling.
Arne Rolighed (S), 2001-01-18:
Jeg skal ikke kunne tage stilling til her i Tinget, om det er hr. Jørgen Winther eller professor Blomgreen, der taler usandt.
En af dem gør det i hvert fald.
Jeg har aldrig udtalt mig negativt om professor Blomgreen.
Jeg har sagt det samme, som jeg har sagt i Tinget i dag, nemlig at med hensyn til de behandlinger, vi tilbyder vore patienter, skylder vi patienterne, at behandlingen er veldokumenteret eller sker som et led i en vel tilrettelagt forskning. Jeg har kritiseret, også skarpt, det set med patientens øjne uheldige og uetiske i at tilbyde patientbehandling på klinisk eksperimentelt niveau gang på gang på gang i en lang serie.
Det er uetisk, og det har jeg taget klart afstand fra, men jeg har aldrig nogen sinde kritiseret professor Blomgreen som person.
Jørgen Winther (V), 2001-01-18:
Først til fru Karen J. Klint: Vi var jo sammen i Stockholm, og så kan fru Klint nok selv svare på det spørgsmål, som blev stillet.
Jeg husker tydeligt, at professor Blomgreen nævnte, at der var to personer i Danmark, som havde talt nedsættende om hans afdeling og om hans person.
Den ene var en professor ved Rigshospitalet i København, og den anden var en vis Rolighed, sagde han, endda med navns nævnelse, og det er jo den person, der nu er minister.
Sagen er jo også, at den nuværende minister og professor Blomgreen tidligere har haft lidt forskellig opfattelse af, hvor godt eller ikke godt det var i Sverige.
Så til fru Anni Svanholt: Jeg vil bare sige, at der er altså nogle patienter, som stadig ikke vil kunne få behandling.
Patienten med de seks metastaser, som højst sandsynligt ville have gavn af at få denne form for stereotaktisk bestråling, har ikke mulighed for det i dag, heller ikke efter regeringens nye bekendtgørelse.
Der er ikke mulighed for det, fordi man ikke kan komme med i forskningsforsøg i Danmark.
Man må højst tage fire-fem stykker, og efter den bekendtgørelse er der heller ikke mulighed for, at man kan komme til Sverige.
Der er altså mange rigtig svage patienter, som ikke får nogen mulighed.
Så til sundhedsministeren: Det er rigtigt, at min grundholdning også er, at der skal være veldokumenteret fagligt grundlag for de behandlinger, der gives på danske sygehuse.
Her har man behandlet med stereotaktisk strålebehandling gennem 4 år, man finder behandlingsresultaterne lovende, og man vil fortsætte dermed.
Årsagen til, at jeg kæmper meget for det her, er altså, at jeg føler, vi om nogle få år vil have mulighed for at sige, at stereotaktisk strålebehandling er til gavn for rigtig mange kræftpatienter.
Der er mange, der ikke har mulighed for at få denne behandling i dag, fordi vi er for restriktive i Danmark, og jeg synes, det er ærgerligt, at vi ikke er kommet længere end til, at regeringen nu vil sige ja til forsøgsmæssig behandling for omkring 140, måske 150 patienter.
Det er dér, vi står, efter at oppositionen nu har presset på i masser af år, og sagen er, at mange kræftpatienter er blevet svigtet i Danmark gennem de senere år, fordi de ikke har fået den optimale behandling.
Arne Rolighed (S), 2001-01-18:
Hr. Jørgen Winther kunne skabe usikkerhed om den politik, som jeg og den øvrige regering og i øvrigt også støttepartierne til forslaget i dag står for, nemlig hvorvidt patientbehandling skal være fagligt veldokumenteret eller ej.
Derfor har det været rystende i dag at overvære en debat, hvor man fører frem, at der nu skal åbnes mulighed for behandling, som ikke er fagligt veldokumenteret, men kun er på eksperimentelt plan.
Man accepterer stribevis af patientbehandlinger uden at have fået svar på det simple spørgsmål: Virker det, eller virker det ikke?
Det er ud fra både en patientetisk og en patientsikkkerhedsmæssig synsvinkel helt uacceptabelt, at man ikke giver patienten klar besked om, hvorvidt den behandling, patienten bliver stillet i udsigt, virker eller ikke virker, og det er ud fra en økonomisk synsvinkel helt uacceptabelt at åbne pengekassen og derefter sige, at kassen skal lukkes igen, fordi der er en afdeling i Sundhedsstyrelsen, som skal tage stilling til, om tingene har en kvalitetsforbedrende virkning på patientbehandlingen.
Jeg vil spørge hr. Jørgen Winther: På hvilket grundlag skal den sundhedsstyrelsesenhed fungere?
Når hr.Jørgen Winther ikke frem til præcis det samme svar som jeg, nemlig at hvis de skal tage stilling til, om behandlingen virker eller ej, skal der ligge et ordentligt grundlag for beslutningen, og for at det kan fungere?
Så vil hr. Jørgen Winther komme i hvert enkelt tilfælde, hvor en patient bliver afvist, og stille spørgsmålet: Hvorfor sendte I ikke den patient videre?
Der skal ikke herske tvivl om det grundsynspunkt, jeg har som ny sundhedsminister.
Tingene skal være fagligt veldokumenterede, og det er der heldigvis generel enighed om blandt lægestanden i Danmark.
Hanne Andersen (S), 2001-01-18:
Nu synes jeg, vi er blevet belært flere gange i dag af hr. Jørgen Winther om manipulation, og så vil jeg gerne sige: Jeg synes simpelt hen, det er for groft, at hr. Jørgen Winther står her og påstår, at der er partier i dette Folketing, der overhovedet ikke vil hjælpe kræftsyge patienter, fordi man i sin egen iritation over, at regeringen tager et initiativ, ærgrer sig utroligt over, at nu har man ikke en sag mere.
Samtidig tillader hr. Jørgen Winther sig her fra talerstolen at fortsætte sin diagnosticering og sin anbefaling af anvisning af behandlinger, samtidig med at hr. Jørgen Winther angriber sine kolleger i de danske sygehuse på det groveste.
Jeg er glad for, jeg ikke er kollega til hr. Jørgen Winther, for vi ønsker en veldokumenteret, seriøs behandling.
Det gør Socialdemokratiet, det gør andre partier
her i Folketinget, og det tror jeg sådan set også hr. Jørgen Winther gør inderst inde.
Anni Svanholt (SF), 2001-01-18:
Jeg kan da forsikre hr. Jørgen Winther om, at SF meget gerne vil hjælpe patienterne.
Og det fremgik jo også tydeligt af min ordførertale, at vi er optaget af, at man også i Danmark kan drage fordel af de erfaringer, man har i udlandet, og indføre dem i danske sygehuse.
Det er vi meget optaget af.
Og vi er også meget optaget af, at vi nu har et system, hvor vi kan få afgjort, hvilke former for behandling der kan dokumenteres og er brugbare, altså at man kommer ud over det, der er helt eksperimentelt.
Men det er jo det, som hr. Jørgen Winther ikke har kunnet forklare Folketinget her i dag med det forslag: Hvordan skulle Sundhedsstyrelsen kunne sortere i de forslag til eksperimentel behandling, som patienter finder?
Og det er netop baggrunden for, at det ikke er et brugbart forslag.
Karen J. Klint (S), 2001-01-18:
Det er dels bemærkninger, dels spørgsmål til hr. Jørgen
Winther.
Nu er jeg jo en af dem, der var med i Sverige, og det er ingen hemmelighed, at jeg også har udtalt mig forholdsvis positivt om det, vi oplevede i Sverige.
Og derfor vil jeg gerne have hr. Jørgen Winther til at af- eller bekræfte, hvorvidt der er et politisk problem i forhold til samarbejdet med Karolinska, eller om der er et lægefagligt problem, eller om Karolinska og det danske lægesystem ikke rigtig synes om hinanden enten som personer eller som systemer, og at det derfor ikke er lykkedes for nogen af os at få dem til at samarbejde omkring en protokol.
Tom Behnke (FRI), 2001-01-18:
Frihed 2000 synes, det er et rigtig godt forslag, et forslag, som vi støtter og et forslag, som vi jo også er medforslagsstillere til.
Det har vi været tidligere, og vi har også tidligere tilkendegivet alle de gode argumenter, der er, for at støtte beslutningsforslaget her. Vi har i Frihed 2000 den opfattelse, at alle de initiativer, som regeringen kommer med, er initiativer, som er gode, når de går i retning af at forbedre forholdene for patienter i Danmark, hvad enten vi taler om behandling af patienterne her i landet, eller om man i nogle tilfælde giver mulighed for, at man kan vælge behandlingen i udlandet.
Så selvfølgelig bakker vi også op om regeringens initiativer.
Men det er også vores opfattelse, at regeringens initiativer og ministerens initiativer på det her område ikke mindst skyldes, at vi vedvarende og konstant har debatten her i Folketingssalen, og at oppositionen, Frihed 2000 inklusive, er blevet ved med at presse på og presse på, for at der skal ske noget.
Vi kan ikke bare hænge i bremsen og afvente, at udviklingen sker af sig selv.
Vi må selv tage nogle initiativer.
Vi må selv komme på banen.
Derfor er det også kærkomment, at forslaget her bliver genfremsat, at vi får debatten igen, og at regeringen mærker, at der fortsat ligger et pres på den, også selv om den har taget nogle initiativer.
Lad mig så også sige på baggrund af den debat, der har været, som jeg har lyttet til med interesse, at der har været mange gode argumenter for, hvorfor man skal støtte forslaget her.
Det tror jeg ikke jeg behøver at gentage.
Det vil nok være unødig trætte.
Men der er én ting, der har undret mig, og det er, at de, der har argumenteret imod forslaget, nærmest har udlagt Sverige som sådan et eller andet uland, hvor man dårligt nok har opfundet det varme vand endnu.
Det er
, som om man overhovedet ingen tillid har til, hvad man foretager sig i Sverige, at vi overhovedet ikke kan fæste lid til det.
Sverige er så langt væk, og det er et uland, hvor vi slet ikke kan have tillid til, at kontrollen med, hvad der foregår i sygehussektoren deroppe, bare er nogenlunde acceptabel.
Det synes jeg er beklageligt, og jeg synes ikke, man skal efterlade det indtryk efter denne her debat, at vi ser sådan på Sverige.
Det gør vi i hvert fald ikke i Frihed 2000.
Derfor ser vi det ikke som et faretegn eller en trussel eller noget ganske forfærdeligt, at man sender danske patienter til Sverige, heller ikke selv om man dér har valgt at kalde den behandlingsform, som man har omtalt meget, for eksperimentel.
Jeg tror såmænd kun, det er en strid om, hvad man skal kalde tingene og ikke noget som helst andet.
Selvfølgelig er det en fagligt forsvarlig behandling, der bliver foretaget, også når den foregår i Sverige.
Vi støtter naturligvis forslaget.
Tove Videbæk (KRF), 2001-01-18:
Dette beslutningsforslag lægger op til, at patienter under visse betingelser kan få bevilget behandling i udlandet, hvis ikke behandling kan ydes på et dansk sygehus, offentligt eller privat.
En af de vigtigste grunde til afvisning af behandling af patienter i udlandet har tidligere været, at de udenlandske behandlinger ikke kan fremlægge videnskabelige beviser for deres resultat.
Men der kan jeg ikke lade være med at tilføje, at for en række behandlinger, som foretages her i landet, er det vel egentlig det samme, der er tilfældet.
Vi tilbyder vist også i nogle tilfælde i det danske sundhedssystem en række behandlinger, der ikke findes videnskabelige beviser for, men som man bare har en række gode erfaringer med.
I Kristeligt Folkeparti vil vi gerne se med positive øjne på dette forslag, og vi er da også optimistiske med hensyn til den nye sundhedsministers udmelding vedrørende patienters mulighed for at komme i behandling i udlandet.
I en artikel i Politiken den 2. januar stod der, at regeringen vil sikre alle danske patienter ret til behandling i udlandet, hvis amterne ikke kan leve op til målene for ventetider.
Det udtalte den nye sundhedsminister.
Og statsministeren sagde konkret i sin nytårstale: Kan vi i en periode ikke klare tingene til tiden her i landet, så skal patienten have ret til dokumenteret behandling, også hvis den kun kan foregå i udlandet.
Og denne udmelding spreder naturligvis optimisme på dette område.
af forslaget i udvalget i fin samklang med sundhedsministerens udmelding på området og ministerens invitation til møde om sagen.
Keld Albrechtsen (EL), 2001-01-18:
Da mit partis ordfører, hr. Frank Aaen, er forhindret i at være til stede, skal jeg på hans vegne sige, at under finanslovforhandlingerne blev det aftalt, at danske patienter kan henvises til forsøgsmæssig behandling i udlandet, hvis behandlingen indgår som led i godkendte og kontrollerede forskningsprojekter og sker i samarbejde med danske sygehuse.
Og hvis regeringen vil udvide denne mulighed, så er vi positive. Men det er for os ufravigeligt, at der er en kontrol med, hvad vi henviser patienterne til.
Det ansvar må vi ikke løbe fra.
Der skal være nogle klare kriterier, og netop på det punkt er det foreliggende beslutningsforslag uklart.
Vi afventer regeringens udspil til at udvide mulighederne for at hjælpe syge, som ikke kan hjælpes på danske sygehuse.
Jørgen Winther (V), 2001-01-18:
Til fru Inger Marie Bruun-Vierø: Hvis nu det er sådan, at 10 pct. af patienterne får det bedre, og den store resterende del hverken får det bedre eller dårligere, men 10 pct. virkelig får det betydeligt bedre, er det så dokumentation nok?
Det, jeg bare vil frem til med det her spørgsmål, er, at man kan godt kalde dokumentation lægefaglig, men i sidste ende er det en politisk afgørelse, om noget er dokumenteret eller ej. Nogle partier vil have 40-50 pct., for at det kan betale sig, og andre vil bare have en 5-10 procent, så er det nok.
Min holdning er, at hvis man har fået en dødsdom i Danmark, så er det op til patienten at vurdere, om man vil løbe den risiko måske at få det noget værre, eller måske få et betydeligt længere liv.
Det er op til den enkelte patient, under forudsætning af at det er en forsvarlig behandlingsform, og det er det jo i de fleste europæiske hovedstæder.
Inger Marie Bruun-Vierø (RV), 2001-01-18:
Det er det ikke, hvis 50 pct. har fået det dårligere, og det er de to ting, jeg stiller op over for hinanden, og før man har fået lavet den risikovurdering, mener jeg ikke, at det er en veldokumenteret behandling.
Og jeg vil minde om, at der var noget forskningsmæssigt i Århus, som også gav stor debat her i Folketinget, der netop viser den risiko.
Der udsatte man folk for noget, som ikke var veldokumenteret, men dog var på det forskningsmæssige plan og foregik i Danmark.
Jørgen Winther (V), 2001-01-18:
For sagen er jo, at der ikke er lavet den rigtige videnskabelige dokumentation, men der er talrige eksempler på, at mange patienter har fået det bedre. Derfor er mit spørgsmål til den radikale ordfører: Hvis det nu er 10 pct. af disse lungekræftpatienter, der får et bedre liv, og måske ca. 5 pct., der bliver raske, er dét dokumentation nok?
Holger Graversen (S), 2001-01-18:
Jeg vil håbe, at fru Gyda Kongsted får tilsendt det materiale fra Kræftens Bekæmpelse, men da ordføreren ikke har fået det, kan jeg nævne fire helt konkrete undersøgelser blandt 13- til 16-årige, som samstemmende viser - det er de oplysninger, de unge selv giver - at det påvirker til at prøve på at eksperimentere med røg.
Gyda Kongsted (V), 2001-01-18:
Ja, vi kan jo f.eks. tage lande, der ikke har reklameforbud, og det er lande som Danmark, Tyskland, England og Holland.
I Danmark er der nærmest status quo siden 1970, i Tyskland er der også status quo, men forbruget er dog steget i 1990'erne og er faldet igen.
Og nu er det jo reklamer, vi taler om, og det er derfor, jeg også mener, vi skal holde os til det emne.
Svend Erik Hovmand (V), 2001-01-18:
3 måneder senere hed erhvervsministeren fru Pia Gjellerup, og hun lovede lige så højtideligt, at hun stod som garant for, at hendes forgængers løfte blev gennemført.
I dag, den 18. januar 2001, er der gået 3 år
Stigningen i byrderne er efter regeringens tal nu reduceret til nogle få procent.
Ja, det er så marginalt, at det nærmest er en stagnation, vil regeringen sige. Men man kan vist roligt fastslå, at sådan føler erhvervslivet det ikke.
88 pct. af danske handels- og servicevirksomheder og 70 pct. af virksomhederne under Dansk Industri giver udtryk for, at de administrative byrder vokser og vokser.
Det er baggrunden for, at vi i dag ønsker en forespørgselsdebat for at høre, hvilke planer regeringen nu har.
De administrative byrder for erhvervslivet stiger og stiger.
Selv om regeringen lover og lover, at der skal blive færre af dem, så er det hidtil gået stik modsat, for der bliver flere af dem.
Regeringen har heller ikke på dette område levet op til sine egne løfter.
Da erhvervsministeren hed hr. Jan Trøjborg, afgav han et højtideligt løfte om, at regeringen ville love at reducere de administrative byrder for erhvervslivet med 20 pct. over 3 år.
Det var ...
Pia Kjærsgaard (DF), 2001-01-18:
Jeg synes, man skal vare sin mund, ærlig talt.
Men det falder tilbage på hr. Knud Erik Hansen selv.
Må jeg sige til hr. Kramer Mikkelsen, at han overhovedet ikke har forholdt sig til forslaget.
Han sværtede og svovlede, brokkede sig over alt muligt andet, hvorefter han ikke forholdt sig til forslaget.
Lad mig sige at jeg selvfølgelig er interesseret i, at tingene skal være korrekte.
Det, jeg fremførte med de 261, var i forhold til tilladelserne, hvor man hele tiden har snakket om stramninger, og hvor de her såkaldte stramninger altså har givet 261 afslag.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 2001-01-18:
Det er egentlig mest for, at historieskrivningen får et korrekt billede af debatten.
Det er nævnt fra talerstolen, at der skulle være givet 230 afslag på familiesammenføring i år 2000.
Jeg skal blot her fra talerstolen sige, at det ikke er korrekt.
Der er givet 2.660 afslag på familiesammenføringer.
Det er også blevet sagt her fra talerstolen, at vi i Socialdemokratiet ikke anerkender, at der er problemer.
Jo, det gør vi da, og derfor var vi også fra regeringens side inde at lave den integrationshandlingsplan, som vi mener har været en mulighed for at løse nogle af de problemer, der er på det integrationspolitiske område.
Men den himmelvide store forskel på Dansk Folkeparti og Socialdemokratiet er jo, at Socialdemokratiet ønsker integration af et åbent og ærligt hjerte, og at Dansk Folkeparti ikke kunne forestille sig at gå ind i en debat om integration, for man ønsker ikke integration på nogen som helst måde.
Det, der er Socialdemokratiets bud på integration, er at stille krav og stille krav om gensidig respekt, også for de værdier, som vi som socialdemokrater mener er det danske samfund.
Men gensidig respekt betyder for os, at vi ikke skal kriminalisere hele grupper, fordi nogle få mennesker overtræder den danske lovgivning og begår kriminelle handlinger.
Det er det, Dansk Folkeparti den ene gang efter den anden gør, nemlig at kriminalisere hele grupper af indvandrere.
Man kriminaliserer hele grupper af asylansøgere, og man kriminaliserer hele grupper af flygtninge. Selv om det er en debat om retskrav til familiesammenføring, så må man sige, at det igen er om ikke lykkedes, så er det dog hverken Socialdemokratiet eller andre partier her i Folketinget, der forplumrer debatten ved at drage andre ting ind i debatten her, men det har været Dansk Folkeparti, som i én pærevælling roder tingene sammen.