runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Svend Auken (S), 1997-12-03:
Fru Møller sagde i sit tidligere spørgsmål, at det er mærkeligt med ministeren; han giver vismændene ret, når de har ret, og han kritiserer dem, når de ikke har ret.
Det her er et af de områder, hvor vismændene har ret.
Jeg har netop haft møde med min norske kollega, hvor vi har diskuteret, hvordan vi kan intensivere samarbejdet.
Der er i dag ikke mulighed for det.
Vi har ikke noget regelsæt, der regulerer det.
Men selve det grundlæggende analysearbejde om et stærkere samarbejde mellem Danmark og Norge skal laves inden for rammerne af et mere liberaliseret marked.
Fru Møller og de øvrige spørgere tror, at jeg er modstander af liberalisering.
Tværtimod, det skal bare ske på en sådan måde, at det ikke er nogle tilfældige spekulanter, der stikker alle pengene i lommen, men at det kommer alle til gode.
Og vi har også en interesse i, at forbrugerne får glæde af et udbygget dansk-norsk samarbejde.
Lad mig bare nævne perspektiverne: Den danske kraftvarme og vind på den ene side og den norske vandkraft på den anden side.
Ja, nu har jeg ikke taletid til det her, men jeg kan sige, at det for ethvert af Folketingets medlemmer ville være en fantastisk oplevelse at tænke alle de positive perspektiver igennem, der knytter sig til et sådant samarbejde mellem Danmark og Norge.
Så dér er jeg også positiv over for vismændene.
Men dér, hvor de har styr på virkeligheden, er de fornuftige nok.
Så jeg har ikke noget imod vismændene.
Selv kloge mennesker kan tage fejl.
Niels Jørgen Langkilde (KF), 1997-12-03:
Jeg kan forstå, at ministeren er villig til at drøfte det her nøjere, og jeg vil spørge ministeren, om han vil stille op i en af de snedige ordninger, vi nu har lavet med høringer her i Folketinget, og diskutere åbent og ærligt med vismændene.
Jeg synes nemlig, denne debat skal føres ordentligt igennem, så vi får det mest mulige ud af det.
Derudover vil jeg spørge, om ministerens indstilling til joint implementation har ændret sig her på det seneste.
Nu forstod jeg nemlig, at ministeren gerne vil lave joint implementation med Norge.
Jeg ved ikke, om det udstrækker sig til, at ministeren gerne vil i gang i andre dele af verden, men hvis der er så meget at score ved at arbejde sammen med Norge, burde vi jo også gå i gang andre steder og gerne være foregangsland på området.
Til sidst vil jeg spørge - og det kan være, statsministeren har mulighed for at gribe ind og svare nu eller senere: Hvad vil man rent faktisk gøre i regeringen, hvis vismændene laver noget hjemmearbejde, der er så dårligt?
Enten skal vi jo fratage dem navnet, eller også må vi finde på en måde at lære dem at arbejde mere seriøst med sagerne. Hvilke initiativer har ministeren taget i den retning?
Svend Auken (S), 1997-12-03:
Nu er det her jo ikke en børnehaveklasse.
Vismændene har da ret til at udarbejde deres analyser i fuld uafhængighed, og de har da ret til at kritisere regeringen osv., også når det sker på et forkert grundlag.
Det skal de overhovedet ikke høre et ondt ord for, de skal bare være klar til at lytte til nogle argumenter.
Det kunne da være kønt, at vi skulle gribe ind over for vismandsinstitutionen, fordi den på et enkelt område kom til et forkert resultat, for det må den da have lov til.
Det er højt respekterede, dygtige folk, de skal have lov til at arbejde i fuldstændig frihed og uafhængighed
, og ligesom jeg håber, at andre vil give mig mulighed for at forsvare mine synspunkter, vil jeg kæmpe til sidste blodsdråbe for, at vismandsinstitutionen kan bevare sin uafhængighed, så det må jeg blankt, blankt afvise.
I øvrigt må jeg sige til hr. Langkilde, at et øget samarbejde mellem Norge og Danmark, der er til fordel både for Norge og Danmark, ikke har ret meget med joint
implementation at gøre
Det gør, at vi hver især kan leve op til klimamålene, fordi vi udnytter hinandens komplementære, komparative fordele.
Peter Hansen-Nord (V), 1997-12-03:
Det er om det samme emne om fælles gennemførelse.
Jeg synes, vi mangler en klar tilkendegivelse fra ministeren om, at regeringen vil tage initiativ til, at man f.eks. i nordisk regi, hvor man fastsætter nogle reduktionsmål hver især, går sammen og optimerer, hvordan man billigst når frem til de reduktionsmål.
Vi har peget på det adskillige gange, og vi har ikke kunnet komme igennem med hverken fælles gennemførelse eller omsættelige kvoter.
Men nu må regeringen, kan jeg forstå, være ved at være moden til at kunne tage imod Venstres ideer på området.
Svend Auken (S), 1997-12-03:
Der var en klog mand, der engang sagde, at selvros er den eneste påskønnelse, vi mennesker kan være helt sikre på, og derfor er jeg nødt til at fremhæve, at den, der i sin tid tog initiativet til at udbygge nordisk samarbejde på en række af disse strækninger, faktisk var mig, og at vi i Louisiana-aftalen - det hedder den, fordi den blev indgået på museet Louisiana i sin tid - lagde rammerne for et stærkt udbygget nordisk samarbejde på dette felt.
Nu har vi igen taget et initiativ i det dansk-norske energisamarbejde, og vi vil - og gerne i et bredt politisk samarbejde - gøre alt, hvad der er muligt for at få de flest mulige fordele hjem til Danmark gennem et øget nordisk samarbejde.
Faktisk foregår noget af det nordiske samarbejde, der fungerer allerbedst, netop på energiområdet, og det skal vi selvfølgelig udnytte.
Men det har meget lidt at gøre med den mere ideologisk prægede diskussion om omsættelige kvoter og fælles gennemførelse.
Det ville give os endnu bedre samarbejdsmuligheder end dem, jeg ser i øjeblikket.
Anni Svanholt (SF), 1997-12-03:
I forbindelse med det spørgsmål, der lige er stillet, vil jeg spørge ministeren, om ministeren kan bekræfte, at det er Danmarks CO2-reduktionsmål, som er en forudsætning for det omtalte samarbejde, der skal være i nordisk regi - altså at det må være den reduktion, man har bundet sig til, som skal gennemføres uanset samarbejde, uanset en liberalisering af markedet.
Kan ministeren bekræfte, at den største risiko for, at CO2-målet ikke bliver nået i et liberaliseret marked, er den store overkapacitet i de eksisterende kulkraftværker, som kan tages i anvendelse i et liberaliseret marked?
Svend Auken (S), 1997-12-03:
Der er ingen tvivl om, at der, som fru Anni Svanholt siger, ligger en meget stor udfordring på dette punkt, og den er vi nødt til at få klarhed over i forbindelse med reguleringen af energisektoren i fremtiden.
Det vil jeg vende tilbage til Folketinget med i 1998.
Om vi skal bruge kvoter i den forbindelse, om vi skal have hjemmel til at lukke overflødig kapacitet, som er miljømæssigt belastende, eller hvordan vi skal gribe det an, ved jeg ikke; men der er en udfordring, og jeg ville ønske, jeg havde et svar på rede hånd.
Det har jeg ikke, men jeg kan sige, at vi tænker meget over det, så når vi til sin tid giver et svar, vil det i hvert fald være velovervejet.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jan Køpke Christensen (FP), 1997-12-03:
»Vil statsministeren tage klart afstand fra formanden for Kommissionen Jacques Santers udtalelser om, at EU-integrationen uantastet kører videre ved et eventuelt dansk nej til Amsterdamtraktaten den 28. maj 1998?«
Som bekendt har EU-Kommissionens formand Jacques Santer udtalt, at de andre EU-lande ikke - jeg understreger: Ikke - vil være villige til at lytte til Danmark efter et eventuelt dansk nej til Amsterdamtraktaten.
Idet kommissionsformanden med sine udtalelser jo reelt siger, at EU ikke har til hensigt at overholde traktaten om Den Europæiske Union - jeg tænker her på artikel N -
må det kunne kræves, at statsministeren tager klar afstand fra indholdet af Jacques Santers udtalelser.
Det er således ikke tilstrækkeligt, at statsministeren har taget afstand fra, at kommissionsformanden har udtalt sig.
Statsministeren må efter Fremskridtspartiets mening også nødvendigvis tage afstand fra indholdet af kommissionsformandens udtalelser, ikke mindst i lyset af, at hans partifælle, hr. Ove Fich, som også er formand for Europaudvalget, har udtalt, at Jacques Santer har ret i sine udtalelser.
Det samme har statsministerens partifælle i Europa-Parlamentet, hr. Freddy Blak, som bekendt gjort.
Det er baggrunden for dette spørgsmål, for jeg synes, det er vigtigt, at vi får statsministerens klare tilkendegivelse af, at man også er utilfreds med udtalelsens indhold fra regeringens side.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1997-12-03:
Spørgsmålet er uklart, for det, spørgeren i virkeligheden gerne vil have svar på, er, hvad der sker, hvis vi forestiller os den ganske vist teoretiske situation, at der bliver sagt nej den 28. maj næste år.
Jeg tror ikke, det bliver et nej.
Det er heller ikke det, den danske regering arbejder for, og det vil heller ikke være godt for landet.
Men forudsætningen for, at man kan gå ind i en substansdiskussion om den ene eller den anden udtalelse, er, at man kan svare meget, meget klart og entydigt på, hvad sker der ved et nej, og det er der faktisk ikke nogen, der kan.
Det er faktisk ikke til at forudse.
Som jeg har sagt fra starten, da vi tog fat på den i øvrigt udmærkede debat - vi skal jo også kunne diskutere, hvad billedet bliver i en nejsituation, selv om jeg ikke tror, det bliver et nej, men det skal vi bestemt kunne diskutere - står der en stor overskrift over den situation, og den hedder usikkerhed for Danmark.
Usikkerhed for Danmarks fremtid, usikkerhed med hensyn til, hvordan Danmark skal komme videre.
Danmark vil blive placeret længere væk fra de steder, hvor der bliver truffet beslutninger, der også har betydning for Danmark, og det ønsker jeg ikke skal blive tilfældet for landet.
Jan Køpke Christensen (FP), 1997-12-03:
Det blev nævnt fra statsministerens side, at spørgsmålet skulle være uklart.
Jeg ved ikke, hvordan man skal formulere spørgsmålet, men det, jeg bad om, var holdningen til indholdet i Jacques Santers udtalelser.
Statsministeren siger nu, at man ved jo ikke, hvad der vil ske fra de andre landes side, hvis det bliver et nej, som det efter Fremskridtspartiets opfattelse forhåbentlig bliver, til Amsterdamtraktaten.
Men jeg må spørge ministeren, om ministeren er enig i artikel N, der jo klart siger, at enhver medlemsstats regering eller Kommissionen kan forelægge Rådet forslag til ændring af de traktater, Unionen bygger på, og jeg citerer: »Ændringerne træder i kraft efter at være blevet ratificeret af alle ...« - og jeg understreger: Alle - »... medlemsstaterne i overensstemmelse med deres forfatningsmæssige bestemmelser.« Er statsministeren enig med mig i, at netop den artikel, vi her taler om, gør, at de andre lande ikke kan fortsætte en yderligere integration i EU, når danskerne eventuelt har sagt nej ved afstemningen om Amsterdamtraktaten?
Eva Møller (KF), 1997-12-03:
Jeg er også glad for, at vi har fået lovgivningen igennem.
Jeg kan forstå, at verden ser meget forskellig ud, når man ser den gennem røde, socialdemokratiske betonbriller, og når man ser den gennem grønne, optimistiske konservative briller.
Men jeg vil så alligevel gerne spørge ministeren: Vi har jo inden for EU besluttet os for, at vi i vores fælles mål med reduktion af CO2-udslip kan vælge forskellige reduktionsmål inden for de 15 lande; vi skal bare nå det.
Det er en model, jeg har indtryk af at ministeren er utrolig glad for.
Jeg vil så gerne spørge ministeren, om det skulle være et af de afsnit, hvor vismændene har ret, for de påpeger jo i deres rapport, at hvis Danmark og Norge går ind for fælles bindende reduktionsmål - og det er jo tilladt - vil de to lande tilsammen kunne opnå en ekstra gevinst på 1,5 mia. kr.
Har vismændene ret?
Og hvis de har, vil ministeren så give den danske stat denne gevinst?
Annette Just (FP), 1997-12-03:
Jeg vil godt prøve at omformulere spørgsmålet, så
Det, vi gerne vil have at vide, er, hvad statsministeren mener, når en kommissær som Jacques Santer i lighed med den tidligere formand for Kommissionen, Jacques Delors, kan udtale sig på skrømt om, hvordan den danske befolkning skal te sig.
Når Jacques Santer nu blander sig ved at sige, at EU-integrationen vil køre uantastet videre, også når Danmark har sagt nej den 28. maj - og jeg sagde »når Danmark har sagt nej«, for jeg er ret overbevist om det modsatte af statsministeren - vil statsministeren så helt klart sige her i Folketinget, at når Danmark har sagt nej, kan resten af EU-landene ikke køre videre med EU-integrationen, som ligger i Amsterdamtraktaten, fordi der skal være enighed, før man overhovedet kan lave ændringer?
Statsministeren må da kunne svare: Ja, det er rigtigt.
Ingen kan gå videre, end alle er enige om.
Det er det, der er hovedessensen i hele opbygningen
af Den Europæiske Union.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-12-03:
Jeg synes også, at Santer selvfølgelig må sige, hvad han vil, men det er jo interessant, om det, han siger, er rigtigt eller forkert, og hvordan den danske regering forholder sig til indholdet af det, han siger.
Men jeg vil gerne på dette tidspunkt i debatten spørge statsministeren, om han er enig med finansministeren, når finansministeren til Ritzaus Bureau fredag udtaler: Jeg har kun dårlige erfaringer med, at kommissærer og andre blander sig i en dansk EU-diskussion.
Det skal danskerne nok selv finde ud af.
Eller når udenrigsministeren også til Ritzaus Bureau i fredags udtaler: Santer har ret til at have sin opfattelse, men det ville være klogt at undlade at blande sig i den danske debat.
Er statsministeren enig i de betragtninger?
Frank Dahlgaard (KF), 1997-12-03:
Kan statsministeren bekræfte, at den britiske Europaminister som svar på et spørgsmål i Underhuset har sagt, at såfremt blot ét af de femten EU-lande ikke ratificerer Amsterdamtraktaten - f.eks. i Danmarks tilfælde ved et nej ved folkeafstemningen - kan EU-integrationen ikke fortsætte på Amsterdamtraktatens grundlag?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1997-12-03:
Til hr. Kristian Thulesen Dahls spørgsmål først.
Vi kommer til det i nogle af de efterfølgende spørgsmål, hvor jeg meget gerne vil uddybe det, men uden videre: Ja, jeg er enig i de betragtninger, der er kommet fra finansministeren og udenrigsministeren, og jeg har såmænd også selv, som jeg skal uddybe om lidt, når vi kommer til de øvrige spørgsmål, understreget, at det ikke er heldigt, og at jeg synes, man skal lade være.
Uanset om man er kommissionsformand eller kommissær, eller hvad man nu er, er det ikke heldigt at sidde nede i Bruxelles eller et andet sted uden for dette lands grænser og kommentere en debat, der knytter sig til en dansk folkeafstemning.
Det er ikke heldigt, at andre blander sig i den debat.
Det er vores debat, og den skal vi klare selv.
Den skal den danske befolkning deltage i, for det er den danske befolkning, der skal træffe afgørelsen.
Sådan er det.
Så kan man opholde sig meget op ad stolper og ned ad vægge ved paragraffer og formler og artikel N i Traktaten.
Jo, det kan vi hygge os meget med, men må jeg ikke bare ganske enkelt erindre om, at den debat havde vi også i 1992 og i 1993, og det er lidt typisk, at visse partier nu vil prøve at vikle os ind i en meget kompliceret artikeldebat.
Vi er her for som ansvarlige politikere at diskutere Danmarks fremtid og diskutere, hvad Danmark er bedst tjent med, og Danmark er bedst tjent med et ja den 28. maj til næste år.
Danmark står med en traktat, Amsterdamtraktaten, der efter min enkle opfattelse - og det kan jeg også dokumentere - er bedre end den, vi har.
Den er klarere, når det gælder menneskerettigheder.
Den har langt bedre bestemmelser, når det gælder miljøet, ikke alene på miljøets egne præmisser, men på alle de andre politikområder, vi kender i EU.
Den har et langt bedre beskæftigelseskapitel.
Den er mere åben end den traktat, vi har, og man siger som bekendt ikke nej til noget, der er bedre end det, man har.
Dertil kommer, at jeg har holdt det løfte, som jeg har givet på regeringens vegne: at de fire forbehold står uanfægtet.
Det er der oven i købet et protokollat om i tilknytning til den nye traktat, så der er ingen grund til at være så fortvivlet.
Det, vi skal diskutere, er efter min bedste opfattelse indholdet, og dér står vi ganske stærkt.
Jan Køpke Christensen (FP), 1997-12-03:
Jamen det er jo netop det.
Jeg spurgte om indholdet i de udtalelser, der er faldet fra Jacques Santer, og vi kan altså ikke få at vide fra statsministeren, hvilken opfattelse han har af de udtalelser og af indholdet i dem.
Jeg synes også, jeg her i dag vil nævne det, der er blevet sagt bl.a. til Berlingske Tidende den 29. november af statsministeren, og som er blevet gentaget her i dag: at det vil skabe usikkerhed, usikkerhed og atter usikkerhed, hvis det bliver et nej.
Er det en statsminister, der vil skabe tryghed for den danske befolkning, og er det en måde at føre sig frem på som landets statsminister at sige, at uanset om den danske befolkning ønsker at stemme ja eller nej til Amsterdamtraktaten, skal I bare være klar over, at det skaber stor, stor utryghed for Danmark, hvis det bliver et nej?
Som landets statsminister burde man henholde sig til, at vi naturligvis har vetoret.
Man kan ikke fortsætte integrationen, hvis Danmark siger nej, og det mener jeg må skæres ud i pap her i dag fra statsministerens side.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1997-12-03:
Jeg vil gerne først sige tak til statsministeren for svaret og så sige, at vi godt kan tage en lang debat om fordele og ulemper ved Amsterdamtraktaten.
I Dansk Folkeparti mener vi, at en af de store ulemper ved Amsterdamtraktaten sammenholdt med Schengenaftalen er, at det vil skabe et meget stort pres af udlændinge, kriminelle blandt andet, på Danmark, og derfor bruger vi også det som en argumentation for, at der faktisk er store ulemper ved at stemme ja den 28. maj.
Men det, jeg gerne vil bede statsministeren forholde sig til, er også det, som hr. Frank Dahlgaard var inde på, nemlig spørgsmålet, om statsministeren og regeringen i øvrigt er bekendt med, at den britiske Europaminister på et spørgsmål i Storbritanniens parlament har svaret, at hvis et land stemmer nej til Amsterdamtraktaten, bliver Amsterdamtraktaten naturligvis ikke til noget.
Så kort og kontant kan det gøres.
Er statsministeren, når han for lidt siden sagde, at han er enig med både finansministeren og udenrigsministeren i de udtalelser, de er kommet med, så også enig i den udtalelse, som økonomiministeren tidligere er kommet med, hvor hun har sagt nøjagtig det samme, nemlig at Amsterdamtraktaten falder, hvis Danmark stemmer nej?
Keld Albrechtsen (EL), 1997-12-03:
Jeg synes ikke, statsministeren skal være så ked af, at kommissionsformanden blander sig i debatten.
Enhedslisten vil i hvert fald gerne have, at alle mulige mennesker og f.eks. også unionsmodstandere fra vores nabolande deltager i debatten; det vil vi da anmode dem om at gøre.
Man kunne få den fornemmelse, at Santer har en plan om at bryde traktaten og iværksætte noget, der er traktatstridigt, hvis danskerne stemmer nej, for han siger: Unionstoget kører bare videre.
Det kan det ikke, hvis vi stemmer nej, for så er Amsterdamtraktaten faldet, og så er der ingen Amsterdamtraktat.
Derfor synes jeg, statsministeren skulle prøve at finde ud af, hvad det er for nogle beredskabsplaner, Kommissionen har liggende i skuffen.
Det ville da også være interessant for de danske vælgere at vide, om Kommissionen agter at bryde traktaten som en konsekvens af et dansk nej, så jeg synes, at statsministeren i stedet for at blive fornærmet over, at Santer nu også deltager i debatten, skulle prøve at finde ud af, hvad det egentlig er for mærkelige skumle planer, han har, og lade os få dem på bordet.
Det ville det være interessant for alle her i Danmark og også for statsministeren at finde ud af.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1997-12-03:
Kommissionens formand kommer vi tilbage til om et øjeblik, men lad mig vende tilbage til spørgsmålet om artikel N i traktaten.
Vi har jo haft den diskussion før, og det tror jeg også, hr. Jan Køpke Christensen kan huske.
I 1992 og i 1993 havde vi nøjagtig den samme diskussion, hvor man fra nejsiden påstod, at så ville det hele slet ikke eksistere længere, men det blev jo ikke tilfældet.
Man kan selvfølgelig godt på den ene side have ret formelt, og det vil jeg slet ikke anfægte, for det står direkte i artikel N. Sådan er det, og det er uden for diskussion, men det, der er det interessante, er den store virkelighed. Hvis vi forestiller os, at Danmark siger nej til traktaten og vi står i en situation, hvor alle de andre 14 lande har sagt ja - på forskellig vis, men de har sagt ja - skal man da ikke komme og fortælle mig, at så kan vi bare fortælle danskerne, at den er god nok, nu standser alting, og så er vi tilbage, hvor vi var, længe før vi begyndte at forhandle Amsterdamtraktaten.
Det er jo ikke rigtigt.
Det er simpelt hen ikke sandt at fortælle befolkningen det. Billedet vil være, at Danmark så skal til at tænke igennem, hvad Danmark så vil, og jeg må hele tiden sige til de mange her til stede, at jeg savner et svar fra de mange, der går ind for et nej, på, hvad Danmark så skal. Jeg vil gerne spørge Enhedslisten, og nu ved jeg godt, at det ikke er min spørgetime lige nu, men så kan man jo fundere over det: Hvad er Enhedslistens svar til den situation, hvor det er et nej?
Er det det samme som Dansk Folkepartis svar eller som Fremskridtspartiets svar?
Som et enkelt konservativt folketingsmedlems svar?
Er det sådan, at alle disse nejstemmer her mener det samme om, hvad Danmark skal gøre, hvis det skulle blive tilfældet?
Det er det jo ikke.
Jeg skal gerne give mit bud.
Mit bud vil være, at Danmark må overveje, om Danmark skal stå uden for, og her er vi virkelig ved sagens kerne.
Det bringer os i en meningsløs og dybt, dybt alvorlig problematisk situation.
Skal vi stå uden for miljøsamarbejdet?
Nej, det har ingen mening.
Skal vi stå uden for det beskæftigelsessamarbejde, som vi har slidt og slæbt for at få?
Nej, det har heller ikke mening.
Skal vi stå uden for det samarbejde, der handler om åbenhed, som vi har arbejdet så hårdt for at få?
Nej, det har heller ikke mening, går jeg ud fra.
Skal vi stå uden for den del af artiklen, der nu klart, vil jeg sige til hr. Frank Dahlgaard, trækker stregen mellem, hvad Europa ikke skal blande sig i, og hvad vi skal koncentrere os om, når det gælder de problemer, som vi ikke kan løse alene?
Det skal vi da heller ikke stå uden for.
Næh, problemet er, at nejstemmerne her i salen i virkeligheden er dybt uenige om, hvad der skulle ske i en sådan katastrofal situation.
Jan Køpke Christensen (FP), 1997-12-03:
Det er ganske enkelt helt utroligt, at man skal høre fra statsministeren, at det er en situation, der er katastrofal,
hvis det skulle blive et nej. Formelt har nejpartierne, herunder Fremskridtspartiet, ganske ret i, siger statsministeren, at de andre kan ikke køre videre, men virkeligheden er en anden.
Jeg er godt klar over, at de andre EU-lande kan fortsætte. De kan lave et helt andet forum, og det kan vi ikke nægte dem, men sådan er det jo også i dag.
Sådan har det altid været, så der er ikke noget nyt i det.
Men det, det drejer sig om for os, er EU og den større integration, der ligger i Amsterdamtraktaten.
Her vil vi gerne understrege, at det ikke kan lade sig gøre, hvis Danmark siger nej.
Så har vi vetoret, og så stopper vi her ved Maastrichttraktaten og det indre marked, og så kan toget ikke køre videre mod integrationen.
Det er i hvert fald kommet klart frem her, at sådan er det formelt, siger statsministeren, men virkeligheden skulle være en anden.
Jeg vil til sidst godt spørge statsministeren, om han med de udtalelser, som nu er kommet her fra statsministeren, forventer at kunne repræsentere den danske befolkning bedst muligt over for EU-Kommissionen og de andre EU-lande efter et eventuelt dansk nej til Amsterdamtraktaten, som Fremskridtspartiet stadig væk håber på at det bliver? Forventer statsministeren virkelig at sidde på taburetten