runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Frank Jensen (S), 2000-03-30:
For god ordens skyld vil jeg gerne sige, at når jeg tog ordet under andenbehandlingen, var det for at sikre, at vi ikke med den lov, der nu vedtages, kom til at tillade, at der kan gives penge under bordet i for vidt omfang i forhold til, hvad der konkret opfylder de konventioner, som vi her skal ratificere.
Som jeg sagde under andenbehandlingen: Jeg er enig i, at forhold af den art, som fru Eva Kjer Hansen her gav udtryk for, og som også fremgår af fru Eva Kjer Hansens partis og andre partiers betænkningsbidrag som en mindretalsudtalelse i Retsudvalgets betænkning, bør tillægges betydning i forbindelse med vurderingen af, om der er tale om en bestikkelse, en ulovlig handling.
Hvad jeg ikke var enig i - hvilket er vigtigt at holde fast i - var, at sådanne forhold altid eller som hovedregel skal føre til, at det er straffrit at bestikke i udlandet.
Hermed er den bekymring, som jeg gav udtryk for under andenbehandlingen, fjernet.
Jeg glæder mig nu over, at forslaget vedtages, så vi fra dansk side kan ratificere den lange række af konventioner, som loven har til formål at gennemføre, sådan at Danmark får bragt også vores nationale lovgivning på plads, sådan at der ikke er tvivl om, at Danmark er med i det gode selskab, når det drejer sig om korruption og bestikkelse.
At vi er det i realiteternes verden, viser enhver undersøgelse.
Danmark er det mindst korrupte land.
Nu får vi også bragt vores lovgivning på plads, nu får vi ratificeret
en lang række konventioner, og jeg er glad for, at det nu kan vedtages af, om ikke hele Folketinget så i hvert fald et meget stort flertal, for det sikrer, at Danmark også i vores nationale lovgivning har bragt de internationale konventioner på plads.
Per Kaalund (S), 2000-03-30:
Socialdemokratiet har alle dage støttet åbenhed og gennemsigtighed, og det er efter vores opfattelse afgørende for tilliden til EU's institutioner - det være sig Parlamentet, Rådet, Kommissionen eller alle andre institutioner - og derfor er det da også rart at konstatere, at Danmark til stadighed sammen med andre EU-lande har presset på for at få forbedringer i forhold til aktindsigten.
Amsterdamtraktaten er et godt eksempel på resultater i den retning.
Her er det indskrevet.
Og så sent som i december måned sidste år fremlagde Danmark sammen med Sverige et initiativ om åbenhed og aktindsigt i EU.
Der ligger nu et forslag til en forordning på de områder, og der er, som udenrigsministeren nævnte, klare forbedringer i forhold til de hidtil gældende regler.
I øvrigt står der i Kommissionens forslag: »at medlemstaternes lovgivning vedrørende aktindsigt har speciel god praksis i de nordiske lande, som har en lang tradition for åbent at fremlægge deres dokumenter for offentligheden.«
Det vil sige, at man har taget hensyn til de nordiske traditioner og lovgivninger på disse områder.
Det gælder også indgående post.
Og tilsvarende er hidtidige undtagelser, klassificerede oplysninger og dokumenter ikke opretholdt i det nye forslag.
Det er også en forbedring.
Yderligere skal der i hver institution oprettes et offentligt dokumentregister, og endelig kommer komiteerne i stor stil også ind under aktindsigt.
Yderligere forbedringer, som også udenrigsministeren har påpeget, er nødvendige, og vi er sikre på, at den danske regering vil forhandle sig frem til forbedringer af det forslag, der ligger nu.
Vi har tiltro til det, og vi kan ikke anbefale et veto i denne sag her.
Vi mener, at der er både tid og plads til forbedringer.
Som sagt: Socialdemokratiet er imod forslaget, som er fremsat af Enhedslisten, og jeg har lovet at meddele, at det er den radikale gruppe også.
Charlotte Antonsen (V), 2000-03-30:
I Venstre synes vi, at Kommissionens forslag er et skridt i den rigtige retning, altså et skridt i retning af mere åbenhed.
Vi tror generelt på, at jo mere, man ved om EU, jo mere positiv bliver man.
Det er klart, at der er visse begrænsninger, alting skal ikke nødvendigvis offentliggøres. Det her med på forhånd at sige nej - man kan jo ikke begynde at tale om veto i denne her sag, for der er jo ikke tale om vitale anliggender for Danmark - til et forslag, hvor beslutninger skal træffes med kvalificeret flertal, er jo det samme som at spille sig alle kort af hænde, altså at man ikke har indflydelse på noget som helst.
Det vil i hvert fald være en dårlig idé, hvis vi skal tage yderligere skridt i retning af mere åbenhed.
Pia Christmas-Møller (KF), 2000-03-30:
Det er lidt ærgerligt, at Enhedslisten også med dette forslag kommer med en meget fin intention og så alligevel peger på nogle instrumenter, som ikke vil kunne indfri den fine intention, som vi jo ellers kan være meget enige om.
Det Konservative Folkeparti er meget optaget af, at vi får større åbenhed i EU, at vi får bedre aktindsigt, fordi det kan give os en styrkelse af demokratiseringen i EU.
Det er en nøgle, der er meget central.
Der er vi altså fuldstændig enige med Enhedslisten. Det, der er lidt ærgerligt, er, at Enhedslisten ikke vil prøve at gå konstruktivt ind i arbejdet for at få aktindsigten så optimal som muligt.
Forslaget er på en række områder en klar forbedring af forholdene i forhold til den nuværende situation, men det er ikke godt nok - det er sandt - og dér er vi enige med Enhedslisten.
Og da foretrækker vi altså så langt udenrigsministerens metode til at få det forbedret frem for Enhedslistens idé om, at vi nu skal bruge vetoretten.
Det korte af det lange er, at vi er meget enige i intentionen, nemlig at vi skal have forbedrede regler om aktindsigt i EU og også forbedrede regler i forhold til det forslag, som Kommissionen har lagt frem, men metoden, ja, dér er vi altså ikke enige med Enhedslisten.
Vi må afvise forslaget og give fuld tilslutning til den strategi, som udenrigsministeren skitserede for et øjeblik siden.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-03-30:
Det har længe været et folkeligt krav, at vi skulle have nye regler om åbenhed i EU, og det er også fuldt forståeligt, fordi organisationen jo med rette har været anset for at være og har været meget lukket.
Så skulle der så komme nye regler med Amsterdamtraktaten, hvor man indfører den nye artikel 255, og ifølge den skulle alle borgere, fysiske og juridiske personer, have ret til aktindsigt i dokumenter fra Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen.
Det er godt.
Og så har vi så fået et udspil nu, som indeholder nogle forbedringer, men som også - og det er jo så det afgørende - indeholder nogle undtagelser.
Det, der er afgørende, når vi snakker om åbenhed, er: Hvornår kan der lukkes?
Kan der lukkes, hvor der er kritiske spørgsmål?
Det er ofte dér, offentligheden har en stor interesse, men hvor der kan være problematiske emner, som en administration ikke ønsker frem i offentligheden.
Og her ser vi, at der er så mange undtagelser i forslaget, og at de er så uklart formulerede, at det må vække til ganske store bekymringer.
Der er bestemmelser som undtager med henvisning til almenvellet.
Man kan afvise at udlevere materiale med henvisning til, at det kan skade institutionernes optimale funktionsevne.
Der er andre generelle, meget uklare anvisninger på, hvornår man kan udelukke et dokument fra at blive udleveret, og det er bekymrende.
Der er også regler, som siger, at tredjepart og de enkelte lande kan nægte, at deres materiale bliver offentliggjort.
Så undtagelserne er faktisk omfattende, og dér er jeg enig med udenrigsministeren i, at det må vække bekymring, at EU's Ombudsmand faktisk har følt sig foranlediget til at gå ind i den her debat og offentliggøre et debatoplæg i internationale aviser, hvor han skriver: »Skulle det ske, at Europa-Parlamentet og Rådet antager Kommissionens forslag, vil der sandsynligvis ikke være ét eneste dokument i EU's besiddelse, der ikke legalt vil kunne holdes tilbage for offentligheden.«
Der er også den lidt uklare bestemmelse om, at de enkelte lande ganske vist skal følge deres egne regler om aktindsigt, men de skal alligevel tage hensyn til ikke at overtræde disse regler, der nu kommer fra EU.
Hvad betyder det i praksis?
Betyder det i praksis, at man kan tvinge lande, der har en større åbenhed, til i højere grad at være lukkede?
Vi synes, det er bekymrende læsning.
Og jeg forstod sådan set også på udenrigsministeren, at han faktisk også synes, at der var alvorlige mangler omkring undtagelserne, og at regeringen er meget åben over for at følge det videre og gerne vil have det ændret.
Og med det udsagn synes jeg, at det ser ud til, at vi faktisk godt kan få en god drøftelse i Europaudvalget og også følge sagen i Europaudvalget med henblik på at få disse undtagelser strammet ganske meget op, således at det bliver klart, at det bliver nogle legitime undtagelser, der kan fritage administrationen for at udlevere et dokument, således at man ikke i konfliktsituationer kan undlade at udlevere dokumenter.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-03-30:
Det, der er afgørende, er naturligvis de enkelte institutioners mulighed for at undtage, fordi dér, hvor der kunne være en interesse i at undtage fra aktindsigt, er jo lige præcis dér, hvor det kan gøre ondt, at noget kommer frem. Derfor må det være sådan, at den enkelte borger og institution m.v., der ønsker at få indsigt, har et retskrav på at få den indsigt, naturligvis også i sager, hvor det kan gøre ondt på EU-institutionerne, og derfor skal der være nogle meget præcise formuleringer, der giver tryghed for, at man har krav på aktindsigt.
Det, der så er spørgsmålet, er jo, om det direktivforslag, der nu foreligger, giver en forbedring eller en forværring af den retspraksis, der er udviklet på baggrund af den adfærdskodeks, der allerede findes på området.
Her må jeg give forslagsstillerne ret i, at noget kan tyde på, at det nuværende direktivforslag forringer retsstillingen, eller at der kan være en risiko for det, i og med at der i direktivforslaget findes en lang række undtagelser fra muligheden for aktindsigt.
Der er nogle meget flotte ord, men også nogle finurlige muligheder for, at man netop dér, hvor det gør ondt, og hvor det er nødvendigt at have et retskrav på aktindsigt, i virkeligheden kan gøre undtagelser.
Jeg synes, at dette forslag er godt at have liggende.
Det er en glimrende anledning til, at vi i Europaudvalget kan følge arbejdet med direktivet og få stillet op, hvordan direktivet bliver i forhold til den retspraksis, der nu har udviklet sig på baggrund af den adfærdskodeks, der findes, og så må vi i den sidste ende selvfølgelig vurdere, om det er en forbedring eller en forværring.
Er der tale om en forbedring, hvis vi skønner det i den sidste ende,
skal vi selvfølgelig stemme for direktivforslaget og give regeringen mandat til det.
Men ellers kan det blive aktuelt at få beslutningsforslaget i salen igen til en endelig afstemning.
Det er nok et af de forslag, som kan ligge stille og i givet fald blive fremmet til behandling her i salen igen, hvis sagen om direktivet ikke går, som vi håber.
Men hvis den gør det, er det klart, at dette beslutningsforslag så ikke længere har den helt store relevans.
Mimi Jakobsen (CD), 2000-03-30:
Jeg er overbevist om, at Kommissionen efter de senere års begivenheder er fuldstændig klar over, at nu skal der ske et eller andet voldsomt.
Det er klart, at der er kulturelle, traditionelle og administrative forskelle mellem landene, og at visse sydeuropæiske lande ikke har den samme tradition for åbenhed, som vi har, og et andet syn på, hvad der bør lægges frem til offentlig debat.
Det er der ikke noget mærkeligt i, og det er sikkert ikke udtryk for ond vilje, men bare for en helt anden administrativ tradition.
Den skal vi ønske udenrigsministeren alt muligt held til at få nedbrudt og til at komme så langt som overhovedet muligt.
Også for CD er det selvfølgelig afgørende, at de undtagelser, der måtte være brug for, er præcise og overskuelige og ikke kan bruges til hvad som helst, men har klare og forståelige interesser i sig.
Jeg vil også sige - og det er måske lidt ondskabsfuldt, men sådan er det nu ikke ment - at udenrigsministeren forhåbentlig kan komme så langt i bestræbelserne, at vi kan få begrænset det antal tilfælde, hvor modstanderne, som vi nu har hørt i 26 år, tilfældigvis under en afstemning lige er kommet i besiddelse af et fortroligt stykke papir eller en dagsorden til et eller andet møde.
Det er de nemlig altid, og det er, fordi der har siddet en eller anden fuldmægtignoksagt et eller andet sted og har lavet nogle kruseduller på et stykke papir, og så hedder det sig, at EU har planer om det
og det
Den har vi stort set hørt i 26 år, og jeg vil ønske udenrigsministeren alt muligt held og lykke med at få de fuldmægtignoksagter sat under offentlig forvaltning, så vi alle sammen kan følge med i, hvad der sker.
Så kan det være, de var færdige med at tænke alle de dumme tanker, som aldrig bliver til noget alligevel.
Keld Albrechtsen (EL), 2000-03-30:
Jeg jeg vil bare spørge fru Mimi Jakobsen, om hun sådan lige på stående fod kan komme i tanke om nogle af de planer, som gennem tidernes løb er blevet afsløret af unionsmodstanderne, men som ikke er blevet gennemført. Det, fru Mimi Jakobsen sagde, var egentlig interessant, for jeg kom til at tænke på: Er der virkelig nogen, der ikke er blevet gennemført endnu?
Det kan godt være, at nogle er under gennemførelse, men jeg tror ikke, vi tjener ikke nogen debat ved at bilde os selv og hinanden ind, at de planer, der ligger i EU, ikke bliver gennemført.
Det uhyggelige ved dem er, at de faktisk plejer at blive gennemført, endda i lidt højere grad, end der stod i dem i første omgang.
Mimi Jakobsen (CD), 2000-03-30:
Når jeg tænker på alle de påstande, der har været fremme i de 26 år om, at nu skal Danmarks suverænitet afgives på de og de områder - som regel områder, hvor vi aldrig nogen sinde selv har skabt suverænitet - og når jeg tænker på alle de påstande, der har været fremme om, at nu bliver det danske velfærdssamfund undergravet, og vi nærmer os den sociale massegrav, og vi skal ned på nogle niveauer, som er det værste af det værste, osv. osv., må jeg sige: Ja, der er mange af de skræmmebilleder, som man herhjemme har forsøgt at pådutte EU og EU's intentioner - herunder den bagatel, der hedder Europas Forenede Stater, som heller ikke er under gennemførelse - som aldrig er blevet til noget.
Der er mange eksempler på, at man i 26 år har forsøgt at fortælle danskerne, at vi var direkte på vej mod afgrunden og mod ophør af eksistens som et folk med national selvstændighed, og jeg ved ikke hvad.
Men mig bekendt er danskheden rigelig stor for tiden.
Niels Helveg Petersen (RV), 2000-03-30:
Regeringen kan selvfølgelig ikke støtte forslaget.
Regeringen kan selvfølgelig ikke støtte forslaget.
Dagsorden 2000 var - alt taget i betragtning -
et godt resultat, som der er grund til at være tilfreds med.
Der er områder, hvor vi gerne ville være gået længere, men generelt var det et godt kompromis.
Lad mig nævne nogle af elementerne, som vi ville risikere at sætte over styr, hvis vi sådan opsagde det resultat, der var nået.
Nu er hr. Keld Albrechtsen jo ikke tilhænger af EU's udvidelse, så det er selvfølgelig ikke så interessant for hr. Keld Albrechtsen, at der er afsat 55 mia. euro i perioden frem til 2006 til nye medlemslande.
Der er tale om en fordobling af den såkaldte førtiltrædelsesstøtte, altså de midler, man bruger til at støtte kandidatlandene.
Der blev skabt rum til disse udgifter inden for de udgiftslofter, som var aftalt.
Der blev reformer på landbrugsområdet, herunder prisreduktioner på 15-20 pct. Skal man sætte det over styr?
Vi havde ønsket en endnu højere grad af markedsorientering, men det er da ikke nogen grund til at sætte de forandringer, de forbedringer på landbrugsområdet
over styr.
På strukturfondsområdet opnåede vi en koncentration af støtten til de dårligst stillede områder på bekostning af nogle af de bedre stillede områder.
Vi fik indført obligatoriske miljøbestemmelser knyttet til de direkte landbrugsstøtteordninger, også krav om, at der forud for hvert strukturfondsprojekt skal foretages en vurdering af miljømæssige konsekvenser.
Vi har i regeringen den opfattelse, at Dagsorden 2000 var det bedst mulige forhandlingsresultat.
Det vil være udsigtsløst at genåbne det, og det ville være skadeligt, hvis det skete.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-03-30:
Udenrigsministeren har igen, for jeg ved ikke hvilken gang i dag, på fremragende vis givet udtryk for de synspunkter, der også er dækkende for Socialdemokratiet, så jeg vil nøjes med på nuværende tidspunkt at tilslutte mig udenrigsministerens ord på vegne af Socialdemokratiet og Det Radikale Venstre.
Charlotte Antonsen (V), 2000-03-30:
Venstre mener også, at Dagsorden 2000 var et skridt i den rigtige retning.
Det er da klart, at man på længere sigt skal have en yderligere liberalisering dels via WTO, dels via EU, og det vil vi også støtte, men vi skal da altså ikke genforhandle Dagsorden 2000 med risiko for, at man faktisk får et dårligere resultat end det, vi fik.
Pia Christmas-Møller (KF), 2000-03-30:
Der er mange måder, hvorpå man kan forsøge at kaste grus i maskineriet.
Her er endnu et eksempel på, hvordan Enhedslisten gerne vil forsøge at kaste grus i maskineriet.
Det kan næsten ikke forstås på anden måde.
Hvis vi begyndte at genåbne EU's Dagsorden 2000, jamen hvad kunne det ikke føre til af tilbagerulninger og nye problemer? Jeg er nødt til at sige det meget kort, men til gengæld præcist: Vi siger nej tak til Enhedslistens forslag.
Vi mener ikke, at det er det, der skal til. Tværtimod drejer det sig om at fastholde de resultater, som vi rent faktisk fik i Dagsorden 2000, og på det grundlag arbejde videre for yderligere liberalisering, for yderligere forbedringer.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-03-30:
Vi kan ikke støtte Enhedslistens forslag, præcis som det ligger nu, men vi kan godt støtte, at der faktisk ligger nogle problemer gemt i de problemstillinger, som forslaget rejser.
Det er klart, at udvidelsen indebærer en ganske stor økonomisk opgave for EU, som også vil medføre nogle ændringer i de pengestrømme, der går gennem EU, og når man skal snakke om det, er det klart, at så kan man ikke undgå at snakke om penge til landbrug og også til strukturfondene.
De er ubetinget den største udgift, som EU har, og det er dem, der er brug for nogle ændringer på.
Det fik vi så med Dagsorden 2000.
Man nåede et stykke af vejen med problemerne, men man efterlod faktisk også nogle gevaldige problemer, som vi stadig væk ser som uafklarede og også gerne så, at der var nogle svar på, for vi tror faktisk ikke, man kan undgå at tage stilling til dem på et eller andet tidspunkt.
Vi har brug for nogle støtteordninger til landbruget, som også tager hensyn til optagelseslandenes landbrug, så de kan leve videre, og samtidig også ordninger, som betyder, at vi ikke får nogle krav til støtteordninger, som EU's budget ikke kan klare, som ville betyde, at det skulle vokse langt ud over evnerne.
Jeg kunne egentlig godt tænke mig, hvis regeringen kunne komme med nogle bud på, hvorledes man skal klare den opgave, for det er jo den opgave, vi står over for i EU, fordi alternativet kunne jo være, og det er ikke attraktivt, at man bare sagde til de nye lande, at de et langt stykke hen ad vejen i en hel del år egentlig måtte acceptere ikke at blive en del af landbrugsordningerne, og så kunne de øvrige eksisterende lande i EU fortsætte med deres ordninger.
Vi så gerne, man fandt frem til en model, hvor man kunne sikre, at optagelseslandene også kunne have et økonomisk bæredygtigt landbrug, og at man inddrog sociale aspekter i de ændringer, de kommer ud for, således at de også af sociale grunde kan opretholde nogle landbrug, og hvor vi også sikrer os, at man stiler mod nogle ordninger i retning af, at man miljømæssigt udvikler landbrugene i udviklingslandene.
Det kræver nogle overvejelser og ikke blot, at man kun siger, nu har vi løst problemerne.
Det kræver, at man tager fat på dem, ser på dem og ikke lukker øjnene.
Vi så egentlig gerne, at regeringen tog fat på den problemstilling, også sammen med de øvrige lande i EU.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-03-30:
I forbindelse med behandlingen i Europaudvalget af Dagsorden 2000 tilkendegav Dansk Folkeparti, at vi ikke kunne støtte den facon, regeringen greb tingene an på, og heller ikke det resultat, der i den sidste ende kom ud af det, og ud fra det er det selvfølgelig naturligt, at vi ikke har noget som helst imod, at man så kommer med et ønske om at få genåbnet Dagsorden 2000.
Realismen i det osv. kan vi altid diskutere, men det er klart rent principielt, at hvis der ligger et resultat på bordet, som vi ikke synes er det bedste, og vi ikke selv har støttet det, er det naturligt, at vi siger, at er der mulighed for at diskutere det igen, så gør vi selvfølgelig gerne det.
Så ligger der i Enhedslistens forslag nogle konkrete forslag til, hvad der så skal ske, hvis man genåbner Dagsorden 2000.
Nogle af dem er vi tilhængere af, andre er vi skeptiske over for.
Vi har tilkendegivet i processen, at vi mener, at de nuværende strukturstøtteordninger er af et alarmerende omfang, vi har ment, at strukturfondene skulle drosles ned, og indeholdt i en af pindene, som det jo er, støtter vi selvfølgelig det.
De midler, man frigiver fra EU's side ved det, mener vi skal tilbageføres til medlemslandene, herunder altså Danmark.
Den dér med, at vi alle sammen betaler, mod at vi så kan få støtte til nogle projekter her i Danmark til gengæld for, at EU så får lov til at have det blå flag med de gule stjerner for at promovere sig selv, synes vi ikke om, så det kan vi godt tage et opgør om i forbindelse med det her forslag. På landbrugsområdet er det lidt mere kompliceret, fordi vi har den overordnede holdning, at vi skal have nedtrappet landbrugsstøtten, men det skal ske samtidig med, at vi nedtrapper landbrugsstøtten hos de konkurrenter, dansk landbrug har.
Det kræver et lidt større træk, og der mener vi faktisk ikke, man kom langt nok med Dagsorden 2000, som det ligger her.
Så er der også et punkt om det her med de østeuropæiske lande, som Enhedslisten ønsker skal have en del af de frigjorte midler.
Det finder vi ikke.
Vi deltager altså gerne i diskussionen om det her forslag, og vi er principielt selvfølgelig af den indstilling, at vi da gerne vil have genåbnet Dagsorden 2000, og så er vi tilhængere af nogle af punkterne og er lidt mere skeptiske over for andre.
Mimi Jakobsen (CD), 2000-03-30:
Jeg vil da medgive Enhedslisten, at det er et frisk initiativ.
Det må jeg sige.
Jeg synes, det er dejlig befriet for realisme, men på den anden side set er det jo frisk gjort.
Altså man behøver jo ikke at være mere end almindeligt begavet for at vide, at det topmøde var ualmindelig vanskeligt.
Jeg kan huske, at vores egen statsminister kom ud og var meget, meget entusiastisk over det.
Det havde vi andre måske lidt svært ved at forstå den dybere begrundelse for, men i hvert fald har det jo været utrolig problematisk overhovedet at finde frem til det resultat, som vel var magrere, end de fleste af os havde håbet.
Men når man tænker på de franske og de tyske bønder, landmænd, og jeg ved ikke hvad, så vil jeg nok sige, at hvis Danmark var alene i EU, så ville jeg anse det her som en mulighed.
Jeg anser det for at være fuldstændig urealistisk, og CD vil altså ikke deltage i bestræbelser på, at Danmark med søvngængeragtig sikkerhed skal gå ud og blive komplet til grin i hele terrænet. Vi må afvise forslaget.