Keld Albrechtsen (EL), 2000-11-21:
Hr. Holger K. Nielsen var på et tidspunkt inde i debatten med det synspunkt, at Niceforhandlingerne og topmødet her i begyndelsen af december ikke var et spørgsmål, der var egnet til basisdemokrati.
Der må jeg bare sige, at der har jeg altså den stik modsatte opfattelse.
Jeg mener, at det, som vi er vidne til i øjeblikket, er altså, at man er ved at lave en stor, ny traktat, som vi risikerer, at et flertal i Folketinget tromler igennem uden at spørge befolkningen ved en folkeafstemning.
Netop på baggrund af resultatet af folkeafstemningen den 28. september må man sige, at det er jo et yderst risikabelt og dybt betænkeligt projekt, som et flertal i Folketinget nu er indstillet på at bevæge sig ind i.
Man påberåber sig, at det er af hensyn til EU's udvidelse.
Det er det bestandige argument, at vi skal acceptere alt, hvad de kommer med.
Alt, hvad Joshka Fischer, den franske regering osv. kommer med af nye unionsplaner, skal vi acceptere, for, siger man, ellers står vi i vejen for udvidelsen.
Men det, der er det fundamentale problem i hele den europæiske diskussion, er jo, at man opbygger et projekt, som befolkningerne i de enkelte lande ikke er inddraget i, og som, når de bliver spurgt, som det f.eks. var tilfældet her i Danmark den 28. september, rent faktisk siger nej til, fordi de ikke bryder sig om den magtkoncentration, der opbygges i Bruxelles, og som også vil blive yderligere opbygget, hvis Nicetraktaten bliver vedtaget på det grundlag, som nu ligger.
Der er for mig ingen tvivl om, at det nej, som den danske befolkning gav den 28. september, ikke var et nej til europæisk samarbejde, men jeg er fast overbevist om, at det var et nej til at overlade flere beføjelser til en Union, som kører med et stadig voksende demokratisk underskud, og som kobler befolkningerne ud af den demokratiske proces.
Derfor ser man i øjeblikket i Sverige en kæmpemæssig underskriftsindsamling til kravet om at få en folkeafstemning om udmeldelse af EU.
Flere hundrede tusinde svenskere har allerede skrevet under, og det er såmænd ikke usandsynligt, at det kan blive millioner, der skriver under.
Her i Danmark ved vi jo, at en meget stor del af befolkningen rent faktisk ønsker at komme ud af Unionen, og det kan jeg særdeles godt forstå, for det er der mange gode grunde til.
Hvis flertallet her i Folketinget fortsætter også på baggrund af resultatet den 28. september med at overlade flere og flere beføjelser til EU, endda uden at spørge befolkningen ved en folkeafstemning, jamen så skabes der en tillidskrise mellem Folketinget og befolkningen, som kan blive et dybt sår i demokratiet.
Og så skal det alt sammen ske, for ellers, siger ministrene, blokerer vi for udvidelsen.
Der er intet, der nødvendiggør, at Nicetraktaten absolut skulle færdiggøres i december af hensyn til udvidelsen.
Det er et påskud.
Der er intet, der nødvendiggør det.
Udvidelsen
kommer til at tage lang tid.
Det ved vi godt.
Hvad så med udvidelsen selv?
Skal befolkningerne høres om det spørgsmål?
Eller skal den også tromles igennem hen over hovedet på befolkningen?
Det kan godt være, der er mange
i denne sal, der synes, at udvidelsen er idel lykke, men det er ikke sikkert, at den polske befolkning synes, at udvidelsen er idel lykke.
Det er ikke sikkert, den polske befolkning synes, det er sjovt, at det polske landbrug skal liberaliseres og Polens nationale landbrugsordninger skal afskaffes med det resultat, at millioner af bønder bliver gjort arbejdsløse og må søge ind til byerne til et socialt system, de ikke kan leve af.
Det er ikke sikkert, de polske bønder synes, det er sjovt at skulle ind i EU på de betingelser, som EU dikterer.
Derfor er der rigelig god grund til, også når det handler om udvidelsen, at sætte tempoet ned til en takt, hvor befolkningerne kan være med, hvor også den polske befolkning kan få en chance for at være med.
Europa-Kommissionen har over for Polen spillet ud med, at Polen skal overholde alle betingelser, skal liberalisere, skal privatisere, skal kaste folk ud i arbejdsløshed, skal acceptere, at vi kan sælge vores varer hos dem, men at de ikke kan sælge deres varer hos os, at vi skal have lov til at købe deres jord, men at de ikke får lov til at sælge deres landbrugsvarer.
De kan ikke komme med i landbrugsordningerne, for vi vil ikke dele pengekassen med dem.
Listen af fuldstændig horrible krav, man har stillet til Polen, er ubehagelig lang. Hvis man fortsætter de forhandlinger, får vi det samme problem, at det så kan være, at den polske befolkning til syvende og sidst ved en folkeafstemning beslutter sig for at sige nej tak.
Også dér tror jeg, det var klogt, hvis man anlagde den metode, der hedder basisdemokrati: at man snakker med befolkningen om det, før man træffer nogle beslutninger af så gigantisk rækkevidde.
Derfor har vi foreslået en konference for alle landene i Europa, for kan det være rimeligt, at 15 europæiske lande skal gennemføre de traktater, hvis bestemmelser kommer til at gælde for alle de andre lande, hvis de så efterfølgende kommer ind i Unionen?
Kan det være rigtigt, at 15 lande monopoliserer forfatningsdiskussionen?
Jeg har jo fået et svar fra statsministeren, for jeg spurgte, om vi så kunne være sikre på, at det her er den sidste traktat, der skal gennemføres med det påskud, at det handler om udvidelsen.
Eller når den næste traktat kommer, som skal laves i 2004, den, som skal indføre en forfatning for Unionen, og som efter den tyske udenrigsministers opfattelse skal føre til, at der skal indføres en folkevalgt præsident ved direkte valg til Unionen, ligesom man har i USA, skal vi så også til den tid have at vide, at vi ikke kan tillade os at sige nej til den forfatning, for så blokerer vi for udvidelsen?
Ja, det er lige nøjagtig, hvad der så vil være situationen, for udvidelsen er ikke gennemført på det tidspunkt, i hvert fald ikke med de betingelser, man i dag stiller til lande som Polen, Tjekkiet og Ungarn.
Er det rimeligt, at et mindretal af Europas lande skal diktere resten en forfatning, som de så skal tvinges ind under?
Jeg synes det ikke.
Der er i hele dette EU-projekt et enormt og stadig voksende demokratisk underskud, som endda har ført til i Tyskland, i den tyske regering, at ministre og også EU-kommissærer nu åbent erkender, at der ikke er den forbindelse mellem den tyske befolkning og regeringen i det her spørgsmål, som der burde være.
Derfor drøfter de i Tyskland nu at indføre folkeafstemninger om de her spørgsmål i en situation, hvor den danske regering gør alt, hvad den kan, for i fremtiden at undgå flere folkeafstemninger om EU-spørgsmål.
Det er en beklagelig udvikling, der er sket her i Folketingssalen siden den 28. september 2000.
Demokratiet kører baglæns, og basisdemokrati, som hr. Holger K. Nielsen var inde på, bliver der i hvert fald under ingen omstændigheder tale om, hvis det står til flertallet.
Vi må jo tage til efterretning fra Enhedslistens side, at sådan er flertallet her i Folketinget.
Jeg synes, det er dybt uklogt af flertallet og af regeringen, og jeg er bange for, at regeringen kommer hjem med en traktat, som den danske befolkning ikke vil bryde sig om.
Netop af den grund vil regeringen ikke udskrive en folkeafstemning, og jeg synes, det værste af alt er, at den forsøger at komme uden om en folkeafstemning med den enkle begrundelse, at hvis den blev udskrevet, tabte regeringen den.
Det er jo et udtryk for, hvor langt vi er kommet i demokratisk underskud, når det er den reelle begrundelse.
Så har man lavet en masse jura, øvelser, der går ud på at gøre sort til hvidt, bl.a. har man opfundet den fantastiske forklaring, at det ikke er suverænitetsafgivelse, når man går
fra enstemmighed til flertalsafgørelser, når man afskaffer vetoretten
Jeg tror ikke, der er nogen uden for denne sal, der kan forstå, at det ikke skulle være suverænitetsafgivelse, når vi fjerner vetoretten, for det er jo en magtoverdragelse, der sker, i det øjeblik man fjerner vetoretten.
Ikke desto mindre har regeringen den opfattelse, at afgivelsen af vetoretten ikke er suverænitetsafgivelse.
Det er simpelt hen ikke holdbart.
Jeg kan i hvert fald sige til regeringen, at sådan som forhandlingerne har udviklet sig, har vi ingen problemer med at melde klart ud, så regeringen ved det, hvad vores holdning er, hvis den indgår en aftale i Nice.
Så bliver det et nej fra vores side.
Ikke alene på grund af indholdet, men også på grund af det demokratiske underskud i hele processen.
Selvfølgelig skal man leve i håbet om, at regeringen besinder sig i ellevte time, men jeg må sige, det håb er svindende.