Kim Behnke (FRI), 2000-05-24:
Som forslagsstiller til et lovforslag og endnu tidligere et beslutningsforslag her i Folketinget, der gik på, at borgerne skulle have fuld omkostningsdækning, når de vinder tvister mellem skatteborgere og skattemyndigheder, er det klart, at det forslag, der ligger her, finder vi er et væsentligt skridt i den rigtige retning.
Det er specielt væsentligt, for med skatteministerens lovforslag anerkender man princippet om, at borgerne naturligvis også skal have dækning i forhold til de udgifter, de har.
Det, som imidlertid stadig væk står tilbage, og hvor specielt hr. Aage Frandsen jo tager fuldstændig fejl, er det faktum, at hos skattemyndighederne er der jo ingen - jeg gentager: ingen - begrænsninger på, hvilke enorme ressourcer der kan sættes ind.
Særlig hvis det er en sag, der har
offentlighedens bevågenhed,
kan man gå i Finansudvalget og få bevilget et millionbeløb ekstra med det formål at jagte en eller flere skatteborgere, fordi de nu skal ned med nakken.
Oven i købet er det bevillinger, som skatteborgerne selv har betalt, der bliver brugt til efterfølgende at jage dem, og i den situation skal skatteborgerne naturligvis have en rimelig mulighed for at kunne forsvare sig.
Med den komplicerede skattelovgivning, vi jo desværre har i Danmark,
er det ofte nødvendigt både at have en jurist og en revisor tilknyttet den sag, man fører.
Mange sager, som er blevet rejst igennem årene og blevet opgivet af skatteborgerne, kunne have været vundet, når man følger parallelle sager, som efterfølgende vindes både i skatteankenævn og Landsskatteret osv., men borgeren har simpelt hen ikke haft råd til at hyre en advokat, ikke haft råd til at hyre en revisor, men har måttet bøje nakken og sige, nå ja, hertil og ikke længere.
Derfor tager SF fuldstændig fejl, når hr. Aage Frandsen antyder, at vi, der gerne vil have en højere dækning end den, der nu lægges op til, bare er ude på at kaste skatteborgernes penge ud.
Nej, det, hr. Aage Frandsen burde interessere sig for, er, hvor mange penge alle de sager, der bliver rejst, hvor 30-35 pct. bliver vundet af skatteborgeren allerede i skatteankenævnet, og de sager, der bliver vundet af skatteborgeren ved Landsskatteretten, rent faktisk koster skatteborgerne, hvor mange penge skatteborgerne har spildt på, at myndighederne har sat et hav af folk til at arbejde med de sager, der fører til, at borgeren viser sig at have ret. Det regnestykke, kan jeg sige til hr. Aage Frandsen,
Derfor støtter vi naturligvis ændringsforslaget, som er til forhandling nu.
Vi kunne godt have ønsket os det endnu bedre, men Venstre og De Konservative er med ændringsforslaget gået et skridt mere i den rigtige retning.
Vi skal huske på, at en lang række borgere, som måske er økonomisk dårligt stillet, rent faktisk stilles i den noget usædvanlige situation, at når de ønsker at hyre en revisor eller en advokat, kræver den pågældende at få stillet sikkerhed for sine penge på forhånd.
Hvis man har en spinkel økonomi med et stort skattekrav, ja, så vil man vurdere, at det måske er et meget stort beløb, der skal stilles til sikkerhed, fordi advokaten, i hvert fald den, der har kvalifikationerne, ikke vil gå i gang med et større arbejde uden sikkerhed for også at kunne få honoreret den faktura, der foreligger til sidst.
Dermed er man altså med til at forringe skatteborgerens retstilstand.
Hvis derimod en advokat, der møder en klient første gang, kan se, at den her sag faktisk er en god sag, og at skatteborgeren har en god og fair chance for at vinde den,
ja, så vil advokaten med de regler om, at der er fuld eller i hvert fald næsten fuld dækning, kunne sætte de fornødne ressourcer ind for at hjælpe den skatteborger, og det er altså med til at forøge retssikkerheden på skatteområdet, noget, der i allerhøjeste grad er brug for, for netop de tal, jeg har refereret med antallet af borgere, der vinder i skatteankenævn, og det antal, der vinder i Landsskatteretten, vidner om, at ganske mange gange tager skattemyndighederne altså fejl.
Jeg har jo udvekslet § 20-spørgsmål med skatteministeren om det meget pinlige forhold, at da bladet Penge og Privatøkonomi tog kontakt til en lang række kommunale ligningsmyndigheder for at få råd og vejledning om helt simple og fuldt ud lovlige skattefradrag, så fik det altså i hovedparten af stederne en fejlagtig rådgivning.
Hvis det havde været en borger, som havde spurgt og fået fejlagtig rådgivning, eller hvis borgeren havde gjort det, borgeren troede var rigtigt, og som lovgivningsmæssigt er rigtigt, ja, så ville vi have haft nogle sager, hvor ligningsmyndighederne havde underkendt den pågældende, og så kunne vi have gået hele møllen igennem med skatteankenævn, Landsskatteret osv., men der er jo mange borgere, der ikke har mod på at skulle igennem en sådan omgang.
Vi håber, at det her forslag, både ændringsforslaget og det endelige lovforslag, kan være med til at give nogle flere skatteborgere mod på at rejse de sager, der er nødvendige, sådan at man ikke altid bare bøjer nakken, når man får besked fra skattemyndighederne, for det har man bestemt ingen grund til, tværtimod.