Ole Stavad (S), 2002-10-03:
Regeringen har jo besluttet at nedsætte en strukturkommission.
Det har vi fra Socialdemokratiets side hilst med tilfredshed.
Vi har været positive.
Vi er enige med regeringen i, at når vi kigger ud over det kommunale og amtskommunale landskab, er det nok tiden, hvor vi skal se på, om alle stregerne er trukket, som de bør trækkes.
Det var ikke noget med, at nogen skulle køres over.
Der er to partier, som vi de facto ved er dem, der fylder mest i den kommunale verden, og det er Venstre og Socialdemokratiet.
Hvis den i øvrigt meget svære øvelse - det er det jo, det ved enhver - skulle lykkes, var det en vigtig forudsætning, at der var bredde i det, at det ikke blev noget, som man, om jeg så må sige, stemte igennem med én stemme. Selv om det er vigtigt, at alle er med, var det ikke mindst vigtigt, at de to partier, der fylder stærkt i det politiske landskab og dermed jo også har mange, der sidder i kommunalbestyrelser og amtsråd, kunne bære sammen i det forløb, der kom.
Derfor var vi også særdeles glade for, at statsministeren signalerede, at regeringen startede det her arbejde uden hverken at have bundet sig i forhold til kommissoriets indhold, i forhold til kommissionens sammensætning eller i forhold til, hvordan man i øvrigt skulle gribe det an.
Siden det her startede i august måned, har der været yderligere kontakter mellem statsministeren og Socialdemokratiets partiformand.
Der har været møder, hvor vi på positiv vis har diskuteret det med indenrigsministeren og økonomi- og erhvervsministeren.
Der har været et par møder, som hr. Mogens Lykketoft og jeg var til, og på det sidste møde, vi havde, vist nok i dag for 14 dage siden, var jeg derovre sammen med fru Pernille Blach Hansen, og under mødet fik vi for første gang præsenteret et udkast til et kommissorium.
Så langt er historien positiv.
Det næste, der så sker, er, at vi i tirsdags fik præsenteret det færdige resultat.
Og jeg har meget svært ved at se, at det, der har været hovedsynspunkterne fra Socialdemokratiets side, er imødekommet.
Vi har egentlig ikke siddet og pindet i kommissoriet, men vi havde nogle bemærkninger.
De bemærkninger har jeg svært ved at se, der er taget hensyn til.
Det lever vi med, for der er sådan set ikke noget, der ikke må blive undersøgt.
Der er ikke modeller, man ikke gerne må tage op at vende for at se, om der er nogle resultater.
Selv om vi har et eller andet billede af, hvordan vi tror, sådan noget skal se ud, så møder vi den her udfordring med meget åbent sind og er parate til at vurdere det, det kommer ud af arbejdet. Vores oprindelige ønske var, at vi skulle have en kommission, der også rummede politikere.
Det forstod vi regeringen bestemt ikke mente var nogen god idé.
Derfor sagde vi også allerede ved det første møde, som hr. Mogens Lykketoft og jeg var til, at vi var parate til at overveje, om vi på en anden måde kunne sikre, at der var den politiske kontakt.
Når vi er optaget af det her, er det jo først og fremmest, fordi vi er optaget af, at det lykkes.
Så er det, fordi vi er optaget af, at det her ikke bare bliver et udredningsarbejde, der ender i en syltekrukke.
Og vi ved, hvor utroligt svært det er.
Hvad enten det er et regeringsparti, men vel ikke mindst et oppositionsparti med mange kommunalbestyrelses- og amtsrådsmedlemmer, så ved vi, at det her er ingen nem opgave.
Derfor har vi så indtrængende opfordret regeringen til, at vi fandt en model, så den adgang blev sikret.
Regeringen har jo adgang til at følge det her arbejde og også komme med klare signaler.
Det er ikke sådan, at vi skal sidde og træffe beslutninger for kommissionen om, hvordan kommissionen skal gribe sit arbejde an.
Men regeringen har altså fire embedsmænd siddende i kommissionen.
Regeringen leverer sekretariatsbistanden til kommissionen via Indenrigsministeriet og via Økonomi- og Erhvervsministeriet, eller er det Finansministeriet?
Der er to ministerier, der leverer.
Derudover ved vi jo også godt, hvem det er, man går til, når man fra kommissionens side godt vil have signaler sendt til regeringen.
Det, vi så indtrængende har bedt om, for at projektet kan lykkes, er, at vi får en adgang til at følge det her, også fordi den tidsplan, som regeringen har sat op, nemlig et år, for inden udgangen af 2003 skal arbejdet være færdigt, forudsætter, at man ikke bruger for mange kræfter på noget, der ender i blindgyder.
Hvis det er sådan, at der inden for den tidsplanlægning, som regeringen i øvrigt har lagt op til, skal komme et resultat ud af det, som vi kan bruge til noget politisk, forudsætter det, at vi følger nogle spor, der også har mulighed for at kunne lykkes.
Hvis ikke statsministeren så indslaget, så vil jeg anbefale, at han ser det kloge indslag med den gamle kloge mand, og måske skulle han tage indenrigs- og sundhedsministeren med. Derfor vil jeg stærkt opfordre til, at man gør et forsøg på at få det her samlet op.
Derfor vil jeg godt spørge statsministeren, om statsministeren mener, at det, som statsministeren selv meget præcist har signaleret til Socialdemokratiets formand, hr. Poul Nyrup Rasmussen, er blevet efterlevet.
Jeg vil gerne give udtryk for, at det, jeg siger her, ikke betyder, at vi melder os ud af det.
Det betyder ikke, at vi, når der kommer et resultat, vil sætte os over i et hjørne og være sure.
Hvis der kommer et klogt resultat, vil vi gerne være med til at finde løsninger.
Men skulle vi ikke hjælpe hinanden med, at resultatet bliver klogt, ved at vi får etableret det politiske samspil, også med andre end regeringen, imellem kommissionen og Folketingets partier?
Det er et initiativ, som statsministeren kan tage, det er nogle forbindelser, som statsministeren skal sørge for
bliver opbygget, for at sikre, at der er størst mulig chance for, at det resultat, der kommer ud af arbejdet, også kan bruges.
Derfor en meget ærlig og meget indtrængende opfordring til statsministeren om, at de skår, der er gået af det her, bliver klinket, så det, vi i hvert fald oplever som noget, der slet ikke er blevet leveret, bliver leveret.
Det sidste, jeg skal sige til statsministeren, er, at jeg også synes, at statsministeren skal sige til sin indenrigsminister, at den udligningsreform, som man har lovet kommunerne, som de venter på, mens der er kommuner, der er i gang med at forbløde, kan man ikke udskyde til 2006 eller senere.
Det, der er sket på det her felt, er også meget lodret imod Socialdemokratiets råd, og det er et direkte brud
på aftaler, der er indgået med Kommunernes Landsforening og Amtsrådsforeningen.
Jeg mener, at det ville være med til at forbedre mulighederne for, at det her arbejde kan foregå i en positiv ånd, også ude i landet, for hvis oplevelsen i vores amter og ikke mindst i vores kommuner er, at det her bruges som anledning til at udskyde en reform, som man har lovet, og som de venter på, vil det måske blive mødt med en negativ holdning, som vi bestemt ikke har brug for i det videre arbejde.