Lars Løkke Rasmussen (V), 2004-04-14:
Socialdemokratiet vil med forslaget her pålægge regeringen inden den 1. juli i år at nedsætte et udvalg, der udarbejder en landsdækkende plan for, hvordan alle danskere i løbet af 3 år sikres adgang til hurtig og relevant akut medicinsk indsats uanset afstanden til det nærmeste sygehus.
Man kan så i forslaget læse nærmere om, hvad en sådan plan skal indeholde og sikre, nemlig automatisk dirigering af mobilopkald til den relevante alarmcentral, responstider, særlige indsatser over for ulykker på motorveje, ensartede nationale standarder for indretning af køretøjer samt opgradering af telemedicinsk og lægefagligt samarbejde med ambulanceberedskabet - en række ting, som sådan set er spændende læsning.
Jeg vil gerne starte her med at sige, at jeg ikke synes, Socialdemokratiet fortjener utak for at have fremsat forslaget her, som sådan set meget systematisk peger på de forskellige elementer, der må indgå i den samlede præhospitale indsats, og som det til alle tider er relevant at forholde sig til.
Når Socialdemokratiet kommer med dette forslag nu, sker det jo med en begrundelse i den ændrede organisering af sygehusvæsenet i retning af færre og mere specialiserede enheder.
Jeg synes, at der er meget gode takter i forslaget her, det ligger på mange måder helt på linje med de anbefalinger, der kom fra Udvalget vedrørende alarmering og akut medicinsk indsats, det rummer mange gode forslag.
Og regeringen er enig i, at det er meget relevant at se på organiseringen af den akutte medicinske indsats i lyset af de organisatoriske ændringer, der foregår i sygehusvæsenet, og, hvilket jeg gerne vil gøre til en pointe, som vil komme til at foregå som følge af de kommende strukturændringer.
Nogle af forslagene arbejdes der jo allerede på.
Det gælder de af forslagene, der ligger helt tæt op ad akutudvalgets anbefalinger.
Lad mig sætte nogle ord på nogle af elementerne.
F.eks. anbefalede akutudvalget, at der sikres positionsangivelse af mobilopkald, og at alarmoperatørernes uddannelse styrkes og gøres ensartet.
Det anbefales herunder, at uddannelser bl.a. omfatter interviewteknik, og man anbefalede inddragelse af medicinsk personale, lægeambulancer i områder med en befolkningstæthed på 200.000-300.000 indbyggere inden for en radius på 25 km. Endvidere udrykningshold fra større akutsygehuse, udsendelse af anæstesisygeplejersker fra mindre sygehuse, inddragelse af praktiserende læger i tyndtbefolkede områder, hurtige responsenheder bemandet med ambulancebehandlere med særlig kompetence i tyndtbefolkede områder samt inddragelse af hjemmesygeplejersker og personale fra redningsberedskabet med henblik på at yde førstehjælp, indtil anden hjælp når frem. Politiet har fulgt op på akutudvalgets anbefalinger om alarmoperatørernes uddannelse.
Den beskrevne efteruddannelse er iværksat, implementeret, og der foregår løbende efteruddannelse.
Politiet er endvidere i løbende dialog med amterne om lokale tilretninger af uddannelsen.
Der arbejdes fortsat på en løsning vedrørende mobiltelefoni.
IT- og Telestyrelsen har nedsat en arbejdsgruppe, som undersøger mulighederne for at indføre stedbestemmelse af alarmopkald fra mobiltelefoner.
Med den nye alarmcentralstruktur med færre alarmcentraler ventes forudsætningerne for at kunne tage næste skridt mod stedbestemmelse af alarmopkald fra mobiltelefoner at være til stede.
I forslaget indgår også ændring af opgørelse af responstider.
Jeg synes, det er fornuftigt at overveje, hvordan man i fremtiden opgør responstider, herunder hvilken målsætning amterne skal sætte på området.
Umiddelbart anser jeg det dog for lidt teknisk vanskeligt at følge det her fremsatte forslag om automatisk registrering af tidspunkt for igangsat behandling.
Jeg vil også anse det for vanskeligt at definere relevant behandling.
Jeg synes ikke, vi skal grave os langt ned i krav om maksimale responstider.
Maksimale responstider er vel heller ikke nødvendigvis det vigtigste.
Det vigtigste er, at de rigtige får den rigtige hjælp til tiden.
Et enkelt amt arbejder med indførelse af differentierede responstider alt efter udrykningens karakter.
En sådan idé med differentierede responstider vil kunne bidrage til at skabe en bedre anvendelse af ressourcerne og sikre, at den hurtigst mulige hjælp når frem til alvorligt tilskadekomne og syge.
Det er en udvikling, som jeg synes ser fornuftig ud, og som fortjener at blive fulgt nøjere.
Som jeg har nævnt tidligere, anbefalede akutudvalget tilbage i 1999 en vifte af tilbud, som alle har det fælles formål at sikre syge og tilskadekomne hurtig hjælp.
Disse tilbud rækker fra lægeambulance via udrykningshold med forskellig bemanding og praktiserende læger til inddragelse af kommunalt ansatte med henblik på førstehjælp.
Anbefalingerne lægger op til, at amterne planlægger en indsats med hurtig hjælp under udnyttelse af de ressourcer, som det er praktisk muligt.
Forslaget om et landsdækkende akutbilkoncept er ikke umiddelbart realiserbart.
Det vil kræve, at rigtig mange personer tilknyttes akutbilordningen, hvis hver bil skal have en aktionsradius på 25 km.
De, der gør tjeneste i tyndtbefolkede områder, vil have svært ved at vedligeholde deres kompetencer.
Jeg går ikke ud fra, at man forestiller sig disse akutbiler bemandet med læger.
Det vil nemlig være ganske urealistisk, hvis sygehusene og lægepraksis også skal bemandes. Jeg går derimod ud fra, at man ønsker akutbilerne bemandet med ambulancebehandlere med særlig kompetence.
Disse personer var af akutudvalget tænkt bl.a. som bemanding på hurtigresponsenhederne i tyndere befolkede egne.
Men uddannelsen til ambulancebehandler med særlig kompetence er først lige etableret, og det har derfor ikke været muligt at inddrage disse personer i indsatsen endnu. Den særlige indsats på landets motorveje, forstår jeg, skal derimod være lægebemandet.
Indsatsen ved motorvejsulykker bør være velovervejet ved amternes planlægning
Amterne er allerede i dag jo forpligtet til at planlægge i forhold til lokale forhold og risici.
Det realistiske vil igen her være at planlægge indsatsen ved at sammenholde den af akutudvalget foreslåede vifte af muligheder med det faktisk mulige.
Det er regeringens opfattelse, at der med akutudvalgets anbefalinger og ambulancebekendtgørelsen vil være gode muligheder for at sikre hurtig hjælp alle steder i landet. Der er i ambulancebekendtgørelsen fastsat rammer for indretning og udrustning af ambulancer.
Det medicinske udstyr i ambulancerne er omfattet af EF-direktivet om medicinsk udstyr.
Jeg har bemærket, at man i forslaget særligt fremhæver babyambulancer og kuvøsetransport, og jeg vil sige, at amterne naturligvis skal kunne servicere nyfødte, herunder også for tidligt fødte, men der er vel næppe behov for, at alle ambulancer skal kunne varetage denne opgave.
Det må forventes, at amterne og entreprenørerne kan håndtere logistikken omkring forskelle i de enkelte køretøjers specialisering.
Brugen af telemedicinske løsninger ved patienttransporter og i den præhospitale indsats i øvrigt er under hastig udbredelse.
Dertil kommer, at Sundhedsstyrelsen i forbindelse med den amtskommunale sundhedsplanlægning opfordrer amterne til at søge anvendelsen heraf øget.
Forslagsstillerne ønsker, at patienter i højere grad visiteres direkte til den specialiserede afdeling, herunder en afdeling i et andet amt.
Jeg vil sige, at det fremgår allerede af ambulancebekendtgørelsen, at amterne er forpligtet til at udarbejde retningslinjer for den præhospitale indsats, herunder koordinering med sygehusvæsenet.
Det fremgår også, at der skal udarbejdes visitationsretningslinjer, sådan at ambulancepersonalet ved, hvor de skal køre patienten hen.
Der følges fortsat op på akutudvalgets anbefalinger.
Nogle af de i dette beslutningsforslag stillede forslag er under implementering.
Det gælder alarm 112-funktionen og etableringen af mulighed for HR-enheder bemandet med f.eks. ambulancepersonale med særlig kompetence.
Men de kommende strukturændringer, og der tænker jeg altså i to vinkler, både de kommende sygehusstrukturændringer og de kommende myndighedsstrukturændringer, gør det relevant at gennemgå hele området i lyset heraf, på samme måde som lovgivning i øvrigt vil blive gjort til genstand for overvejelser og tilpasninger.
Også andre ændringer gør det relevant at se på området her.
Jeg tænker her på ændringerne i hele beredskabsstrukturen.
I sårbarhedsudredningen, som vi jo fik for nylig, indgår, at Håndbog om sundhedsberedskabet bør revideres.
Det vil være naturligt som en opfølgning på strukturændringerne at inddrage akutberedskabet i dette arbejde.
Den akutte medicinske indsats og sundhedsberedskabet er naturligt sammenhørende områder, særlig i lyset af ændringerne i beredskabsloven.
Vi har her at gøre med et område, hvor den nye struktur med større enheder måske kan give nye muligheder for en bedre løsning af opgaverne.
Det er derfor vigtigt, at en kommende strukturreform følges op af en nøjere gennemgang, som også bør omfatte de her fremsatte forslag, der ikke allerede er implementeret. Jeg vil derfor oven på en beslutning om gennemførelse af en strukturreform bede Sundhedsstyrelsen komme med en samlet vurdering af hele sundhedsberedskabet og af den akut medicinske indsats.
Og i dette i virkeligheden meget positive lys når jeg så den konklusion, at regeringen ikke kan støtte forslaget.