Frode Sørensen (S), 2001-03-01:
Ændringen skal gå ud på, at alle personer, som er omfattet af denne bestemmelse, skal kunne forblive i Danmark permanent uden skattemæssige konsekvenser for den periode, hvor de har nydt godt af den særlige lave beskatning.
Kildeskattelovens § 48 E går som bekendt ud på, at personer, som flytter fra udlandet til Danmark i forbindelse med indgåelse af et ansættelsesforhold hos en dansk arbejdsgiver, kan bruttobeskattes med 25 pct. i en periode på 3 år, når en række betingelser i øvrigt er opfyldt.
En af disse betingelser er, at den pågældende skal have en løn på mindst 50.900 kr. plus arbejdsmarkedsbidrag om måneden.
Efter udløbet af 3-års-perioden kan den pågældende forblive i Danmark yderligere 4 år på almindelige skattevilkår.
Ved udløbet af den samlede periode på i alt 7 år kan den pågældende så gøre to ting: Han kan enten opgive sin fulde skattepligt i Danmark igen, eller han kan blive i Danmark.
Hvis han vælger at blive i Danmark, vil han som hovedregel blive beskattet for den tid, hvor 25 pct.s-ordningen har været anvendt.
Kildeskattelovens § 48 E blev senest ændret i december 1998, da efterbeskatningskravet blev fjernet for forskere.
De borgerlige partier forsøgte dengang at overtrumfe ved at foreslå efterbeskatningskravet fjernet generelt.
Det skete i form af fremsættelse af beslutningsforslag nr. B 37, som Folketinget dog ikke kunne tilslutte sig.
I stedet vedtog Folketinget regeringens forslag om fjernelse af efterbeskatningen for forskere.
Det skete som led i den finanslovaftale, som blev indgået i året 1999.
Det tog dog det meste af 1½ år at få fjernelsen af efterbeskatningskravet for forskere godkendt af Kommissionen, og ændringen kunne derfor først træde i kraft den 13. maj 2000.
Det er ikke engang trekvart år efter, at ændringen for forskere trådte i kraft, så det er ikke ret mange chancer, forslagsstillerne mener at den nuværende udformning af den særlige skatteordning skal have for at komme til at fungere.
Jeg forstår, at forslagsstillerne har hentet fornyet inspiration i den særlige skatteordning, der for nylig er blevet indført i Sverige.
Dertil er at sige, at den svenske ordning i hele sin udformning afviger så markant fra den danske, at der efter min mening er tale om to vidt forskellige ordninger. Den danske ordning kan som bekendt anvendes af enhver, som flytter til Danmark, og som oppebærer et vederlag af en bestemt størrelse.
Det bliver vi af og til kritiseret for, men der er i det mindste tale om et sæt objektive kriterier, som er nemme at håndtere.
Den svenske ordning kan derimod kun anvendes af særlige grupper af specialister, som endvidere i hvert enkelt tilfælde skal godkendes af et særligt nævn.
Den svenske ordning kan heller ikke anvendes af svenske statsborgere, uanset om de opfylder betingelserne og ville kunne godkendes af det særlige nævn, og den karensperiode, hvor man ikke må have været skattepligtig i landet forud for indtræden i den særlige ordning, er i Sverige 5 år mod 3 år i den danske ordning. Kort sagt er den svenske ordning langt mere snæver i sit sigte end den danske.
Det er således noget af en sammenblanding af æbler og pærer, når man nu fra borgerlig side argumenterer med, at hvis der ikke er et efterbeskatningskrav i den svenske ordning, skal der heller ikke været noget i den danske.
Mener man måske også fra forslagsstillernes side, at vi i Danmark skal målrette ordningen lige så snævert, som svenskerne har gjort? Det må logisk set
være konsekvensen, men det er ikke en konsekvens, som jeg i hvert fald kan se ud af beslutningsforslaget. Som jeg nævnte før, kan den danske ordning anvendes af enhver, der opfylder en række nærmere angivne kriterier om tilflytning til Danmark og vederlagets størrelse. Hvis man i en sådan ordning fjernede efterbeskatningskravet, ville resultatet være, at man hermed indførte en generel degressiv indslusningsbeskatning for højtlønnede udlændinge, der flytter til Danmark, og tilsvarende for højtlønnede udenlandsdanskere, der vender hjem.
Som det vil være Folketinget bekendt, er det regeringens holdning, at de bredeste skuldre skal bære de tungeste skattebyrder.
Det gælder også for folk, der flytter til Danmark udefra.
Det kan ikke være rigtigt, at personer, der slår sig permanent ned i Danmark, kun skal betale 25 pct. i skat i de første 3 år alene af den grund, at de er tilstrækkelig højtlønnede.
Hvis vi skal ind på den tankegang, der ligger bag beslutningsforslaget, skal der i hvert fald ses nøje på de kriterier, der skal være gældende, for at folk kan komme ind i ordningen.
Det Folketing, som sidder i dag, er det samme Folketing, som i 1998 afviste et forslag med nøjagtig det samme indhold som B 109.
Den regering, der sidder i dag, er også den samme.
Regeringen ønskede dengang ikke at indføre en generel degressiv indslusningsbeskatning for højtlønnede udlændinge, der ønsker at slå sig ned i Danmark, og for højtlønnede udenlandsdanskere, der ønsker at vende hjem.
Det gør regeringen fortsat ikke.
Den ordning, vi har i øjeblikket, er blevet til som et led i finanslovaftalen for 1999, og bemærk: Aftalen er indgået mellem regeringen, Venstre, De Konservative, CD og Kristeligt Folkeparti.
Jeg synes derfor, at vi skulle holde os til den aftale, der blev indgået dengang.