Peter Skaarup (DF), 2000-01-20:
Jeg skal starte med på Dansk Folkepartis vegne at sige tak til udenrigsministeren for redegørelsen.
Vi er enige i en række af de punkter, som regeringen fremkommer med.
Der er grund til at fordømme begge parter i denne konflikt - helt klart.
Vi må dog sige, at vi forstår ikke rigtig den manglende konsekvens i regeringens holdning til emner som det her.
Vi har lige set, som vi også har debatteret i dag, en situation i Kosovo, hvor der var kraftige overgreb, der var meget grove etniske udrensninger, der var mord, lemlæstelse.
Her fandt regeringen, at vi skulle bruge militær intervention, vi skulle bruge det på en humanitær basis.
Vi kan ikke se forskellen på den situation, der var i Kosovo, og den situation, vi ser i Tjetjenien.
Vi mener, det er den samme situation,
Vi mener, at man ved hjælp af diplomatiske midler, hårde diplomatiske midler, kunne have løst begge konflikter og på den måde have undgået mange af de flygtninge, meget af den lemlæstelse, vi har set i begge konflikter. Så kan man se på: Hvad har den danske regering så gjort rent faktisk i forhold til den konflikt, vi nu ser her?
Og jeg synes nok, man kan sige, at den danske regering har da udtrykt sig over for EU-landene og sagt: Vi må prøve at se på det her, prøve at få nogle initiativer i gang, bl.a. efter at vi havde et møde i Det Udenrigspolitiske Nævn, hvor det var helt klart, at et stort flertal af Folketingets partier ønskede, at regeringen skulle presse på for at reagere over for Rusland i forhold til Tjetjenienkonflikten.
Man snakkede om TACIS-samarbejde, man snakkede om partnerskabsaftaler, men hvis vi f.eks. læser en status på det i Berlingske Tidende den 8. januar - jeg ved ikke, hvor meget der er sket siden, det har vi ikke kunnet få at vide indtil nu i debatten i hvert fald - men i forbindelse med den status, som man gjorde i Berlingske Tidende den 8. januar,
ja, da kunne man sige, at selv om man besluttede at standse de tekniske bistandsprogrammer til Rusland inden for det her TACIS-samarbejde, så var det ikke sket på daværende tidspunkt endnu, selv om der var gået en måned siden topmødet.
Det samme gælder partnerskabsaftalen; der var ikke sket en konkret udførelse af det, man rent faktisk havde vedtaget.
Derfor er det altså meget tyndt, hvad man kunne samle sig sammen til at gennemføre i EU-regi, og hvad man overhovedet har fået gjort noget ved.
Derfor er det signal, vi har sendt til Rusland, jo heller ikke særlig kraftigt indtil nu i hvert fald.
Dér er jeg nok enig med hr. Søren Søndergaard, der tidligere under debatten sagde, at vi kan ikke altid bare lige se, hvad EU gør, og så følge op på det.
Vi er også nødt til nogle gange at sige: Kan vi egentlig leve
med det her som nation og som land og se på hver eneste aften i diverse tv-aviser, at folk bliver lemlæstede, at der er folk, der sulter, og at der er folk, der er ved at blive fordrevet fra deres egen hovedstad
Det er altså noget, vi ikke skal leve med, og det er noget, vi, hver eneste gang, vi kan, skal presse på for at få gjort noget ved.
Spørgsmålet er så, om vi på lang sigt kan leve med at være presset af det udenrigspolitiske samarbejde i EU, sådan at vi altid er nødt til at følge, hvad EU gør; det kunne måske en gang imellem være en fordel, at vi sagde: Nu står Danmark altså frem og siger, hvad det er, vi vil, som det land, vi nu er, med de muligheder vi nu har, ligesom vi f.eks. gjorde, da vi over for Rusland sagde, at vi ville anerkende de baltiske lande, ligesom Island gjorde, og faktisk startede en god proces, der betød, at de baltiske lande fik lov til at få deres frihed.
Det er altså vigtigt, at vi en gang imellem måske er lidt mere selvstændige, at vi tænker lidt mere på, hvad det egentlig er, Danmark kan gøre, og ikke bare, hvad man kan blive enige om af småting inden for EU.
Der er jo eksperter inden for det her område, som også gentagne gange har udtalt sig, og de mener altså, at man fra Vestens side har været alt for slap.
Derfor synes jeg, der er grund til, at vi her fra Folketinget udsender nogle kraftige signaler.
De forslag til vedtagelse, der indtil nu er fremsat, er udmærkede.
De trækker i den rigtige retning.
Vi synes, det forslag, der er kommet fra Enhedslisten og SF, er det, der trækker bedst og mest i den retning, vi gerne vil, og derfor kan vi godt støtte det.
Vi kan også godt støtte regeringens forslag.