Klaus Hækkerup (S), 2000-01-20:
Jeg vil gerne indlede min ordførertale med at sige, at jeg synes, det er en væsentlig og central debat, som CD har rejst i dag, og for Socialdemokratiets vedkommende gælder det, at vi er tilhængere af den velfærdsstat, vi har opbygget i Danmark, som sikrer alle borgere en fri og lige adgang til en række af de offentlige velfærdsydelser.
Det skal efter vores opfattelse ikke være størrelsen af pengepungen, der er afgørende for, at man f.eks. kan få en god behandling på et sygehus, eller om ens børn kan få en god uddannelse.
Vores velfærdssamfund har skabt tryghed og sikkerhed for den enkelte, og det skal vi holde fast ved.
Det er det, der gør Danmark til et foregangsland for mange lande.
Nu nævnte CD's ordfører, at der var foretaget en undersøgelse af Danmarks Statistik.
Jeg har hæftet mig ved, at Finansministeriet i 1998 gennemførte en større meningsmåling i befolkningen af holdningen til forholdet mellem skat og offentlig service, og den undersøgelse bekræfter, at der i den danske befolkning er en meget stor opbakning til den solidariske finansiering af den offentlige service.
Så jeg vil godt slå fast indledningsvis, at for os er det centralt, at det danske velfærdssamfund bygger på en solidarisk skattefinansiering, og det er vores opfattelse, at det skal den også gøre i fremtiden.
Finansministeren nævnte i sin besvarelse en række områder, hvor vi kender brugerbetaling: På dagpasningsområdet, man kunne nævne tandlægen, og i den kollektive trafik har vi jo altid opkrævet - var jeg lige ved at sige - endda en betydelig brugerbetaling.
Når jeg læser CD's forespørgsel, synes jeg dog, at der er grund til at fremhæve, at der er ingen steder, hvor brugerbetalingen er større end de omkostninger, der faktisk er forbundet med at producere det pågældende gode.
Der er altså ikke tale om ekstra skat, som CD synes at forestille sig.
Hvis man skal søge efter nogle motiver for brugerbetaling, vil jeg sige, at et par af dem er selvfølgelig, at vi altid har problemer med at få finansloven til at hænge sammen, og at det ofte af befolkningen i et eller andet omfang også opfattes som rimeligt, at man betaler for nogle af de ydelser, der stilles til rådighed af det offentlige.
Man kan også sige, at brugerbetaling kan være med til at sende et signal til borgerne om, at der faktisk er nogle omkostninger forbundet med at producere de pågældende varer, og jeg kan ikke helt frigøre mig for, når jeg somme tider snakker med folk, at have en fornemmelse af, at de tror, at en række offentlige ydelser stilles gratis til rådighed.
Det er nogle af de ting, der kan være en signalværdi i ved brugerbetaling.
Jeg vil også gerne understrege, at det er centralt for os i forbindelse med brugerbetaling, at vi tager hensyn til de borgere, der er i en økonomisk vanskelig situation, sådan som det f.eks. sker, når vi lægger trangsvurderingen til grund i den sociale lovgivning.
Det ville fuldkommen vælte vort samfund, og det ville også betyde farvel til velfærdssamfundet, som vi kender det i dag.
Vi ved, at der bliver flere ældre, vi ved, at borgerne vil stille stigende krav, og vi må forvente, at de offentlige udgifter også kommer under pres.
Så er det selvfølgelig logisk fortsat at tage en drøftelse og gøre nogle overvejelser om, i hvilket omfang vi kan anvende brugerbetaling til at påvirke efterspørgslen efter de offentlige serviceydelser, og en vis brugerbetaling kan også bidrage til at skabe bedre økonomisk sammenhæng for borgerne og kommunerne mellem det ønskede serviceniveau og den pris, man kan tage herfor.
Lad mig slutte med at sige, at vi i Socialdemokratiet holder fast i hovedprincippet om finansieringen af vort velfærdssystem, nemlig at den hviler på en solidarisk skattefinansiering, men at vi forventer, at der også i fremtiden vil være en beskeden brugerbetaling på en række områder.
Og så skal jeg sige, at selv om jeg forstod på formanden, at det var lidt i strid med forretningsordenen, at vedtagelsesforslaget blev fremsat under begrundelsen, støtter vi alligevel forslaget.