Tom Behnke (FP), 1998-06-17:
Ventelisterne er et væsentligt problem.
Det er et problem på flere måder.
Men der er jo også det ved det, at mange af dem, der render rundt på ventelisterne og må vente og vente måned efter måned, ja, år efter år, er henvist til at være på sygedagpenge i den tid, hvor de venter, fordi de på grund af deres hørenedsættelse ikke er i stand til at passe deres arbejde.
Nogle af dem er endda så uheldige, at de går syge så længe, at de mister deres arbejde og bliver regulært arbejdsløse. Så kan man jo spørge sig selv: Ville det ikke være bedre at bruge nogle få tusinde kroner på, at disse mennesker fik et høreapparat og kunne blive på arbejdsmarkedet, frem for at de i et år, måske endda halvandet år, skal gå på sygedagpenge?
Det må være et ganske, ganske simpelt regnestykke at forstå, at det er billigere at give disse mennesker et høreapparat.
Men problemet på dette område er jo, at der ligger temmelig meget ideologi til grund.
I Århus Amt f.eks. har man truffet en principbeslutning
om, at man ikke vil benytte sig af private.
Man er i Århus Amt gået så vidt, at man nu, hvor Storebæltsbroen er blevet åbnet, har indkøbt en minibus og vil sende ni patienter ad gangen på Bispebjerg Hospital, for at de dér kan få taget en prøve, således at de kan få et høreapparat.
Det vil pr. patient koste 3.400 kr.
Man vil ikke benytte sig af private, og sådan er det.
Det er jo pinligt, at det skal være på den måde, pinligt, at man i et velfærdssamfund som det danske beholder patienter på ventelister, hvor de må gå med deres lidelser, bare fordi nogle politikere siger: Vi vil ikke.
Det er jo i virkeligheden også det, som regeringen siger
og ministeren siger.
Hvis man kigger på lovgivningen, og det synes jeg nogle af de nye ordførere på dette område skulle gøre, så er sagen, at på alle andre tænkelige personlige, kropsbårne hjælpemidler, der findes i dette land, er der frit valg - på alle andre, bare ikke på høreapparater! Lige præcis høreapparater er undtaget.
Der er ingen, der endnu har forklaret mig, hvorfor høreapparater er undtaget - ikke én.
På alle andre områder kan forbrugeren eller kunden eller patienten, om man vil, gå ud og vælge leverandøren.
Hvis kommunen i forvejen har en fast aftale med leverandøren, kan man få refunderet det, som kommunen ellers ville have betalt. Hvis ikke der foreligger en aftale, kan man blot indkøbe, og så refunderer kommunen pengene. Så hører vi, at det giver problemer.
Socialdemokratiets ordfører, fru Karen Klint, siger: Jamen hvad, hvis ikke man er tilfreds med den service, man får?
Så er der jo ikke noget klagesystem, og så er man henvist til politianmeldelse osv., og af den årsag kan Socialdemokratiet ikke støtte forslaget.
Hvad gør borgerne på alle de andre områder, hvor man får
personlige, kropsbårne hjælpemidler?
Hvad gør man dér?
Hvordan har regeringen overhovedet nogen sinde turdet stille det forslag, at der dér skulle være frit valg?
Ja, det var en socialdemokratisk regering, der foreslog det.
Det var Socialdemokratiet, der stod bag, og Folketinget støttede det bredt.
Hvordan kunne man gøre det, hvis det nu lige pludselig er det største problem?
Det er selvfølgelig, fordi det er noget vrøvl, og det er en dårlig undskyldning for ikke at støtte forslaget.
Socialministeren siger, at det er halsløs gerning at vedtage forslaget på nuværende tidspunkt.
Igen må jeg sige: Når det kan lade sig gøre for alle andre hjælpemidler, hvorfor kan det så ikke lade sig gøre, når vi taler om høreapparater?
Og se, så siger socialministeren, at nu har amterne fået lov til at udlicitere til private audiologer.
Det er ikke rigtigt.
Det er ikke, fordi jeg skal træde hr. Mogens Andreasen over tæerne.
Han sagde godt nok, han sad i Roskilde Amts sygehusudvalg og har været med til at lave den her aftale.
Men jeg må sige, at det nok er det dårligste, Roskilde Amt nogen sinde har gjort.
Det, man gør i Roskilde Amt, er, at man gør det her meget værre, end det var i forvejen.
Nu går man ud til nogle forskellige optikerkæder, som ganske vist har nogle høreklinikker og lignende, og siger: Nu kan I få lov til at måle høreapparater til borgerne.
Den går ikke, fordi de mangler det personale, der skal til for at lave en kvalificeret undersøgelse og tilpasning,
nemlig audiologerne.
Der er nogle audiologiassistenter,
Det er nogle personer, som ikke har autorisation fra Sundhedsstyrelsen, og vi må også se i øjnene, at disse faggrupper ikke er uddannet til at undersøge hørelsen.
Audiologiassistenterne er derimod uddannet til at lave høreprøver, men er altså ikke lægeuddannet til at se, om der skulle være nogle andre årsager til, at hørelsen er nedsat.
Hvis det bare var, fordi man helt rent havde nedsat hørelse uden nogen komplikationer, ja, så kunne enhver finde ud af at proppe et høreapparat i øret.
Det kunne kunden såmænd selv gøre.
Det kan godt være, det er en meget teknisk diskussion, den her, men det, der er sagen, er, at det er audiologer, der skal til, og kun når vi taler om audiologer, kan det lade sig gøre. Derfor har vi den opfattelse, at i de udliciteringer, der sker i øjeblikket, mangler man kvaliteten.
Jeg ved godt, at i en række af tilfældene vil det kunne lade sig gøre, og mange af kunderne vil formentlig være tilfredse med det resultat, man opnår, men det duer ikke i sin helhed, og i virkeligheden risikerer vi, at vi ødelægger mere, end vi gavner.
Når vi går ind i det her og ønsker at give den her mulighed, er det af flere grunde.
For det første ønsker vi, at patienterne skal have den samme valgfrihed, som de har, hvis det var alle mulige andre former for hjælpemidler.
Det andet, der ligger i det, er, at vi ønsker at gøre noget ved de her ventelister.
Alle her i Folketinget taler og taler og taler om at få nedbragt ventelisterne.
Ingen gør noget, og derfor fremsætter vi det her forslag.
Jeg skal understrege over for hr. Villy Søvndal fra SF, at det her ikke er et forslag, der går ud på, at vi ønsker at privatisere den her sektor.
Havde vi ønsket det, havde vi skrevet det ligeud.
Sådan skal det ikke være.
Vi pakker ikke tingene ind; det har vi ikke behov for.
Det her er ikke et spørgsmål om, at vi af ideologiske årsager ønsker at privatisere det her område.
Det er det slet ikke.
Vi ønsker at hjælpe patienterne. Jeg kan endda sige, at i Folketingets Socialudvalg sidder man i øjeblikket og diskuterer seriøst, hvorvidt rullestole også skal gøres til et personligt hjælpemiddel, så den diskussion kører jo også.
Og det vil sige, at man udvider området, men høreapparater, dér vil man ikke.
Der er jo ikke nogen af de argumenter, der er blevet fremført, som holder en meter.
Tværtimod er det sådan, at vi har undersøgt ved Konkurrencerådet og spurgt dem, hvad Konkurrencerådet synes om det her.
Og Konkurrencerådet har henstillet direkte til socialministeren, at man går ind og sørger for, at de privatpraktiserende audiologer bliver ligestillet med de offentlige ved, at man f.eks. giver et engangstilskud pr. kunde, patient, klient, eller hvad man vil bruge af udtryk om den, der har behov for et høreapparat.
Men socialministeren er da ligeglad med, hvad Konkurrencerådet siger, fuldstændig, og det kan jeg ikke forstå man kan sidde overhørig.
Det, det handler om for os, er ganske enkelt, at vi får noget valgfrihed på det her område.
Hr. Anders Samuelsen fra Det Radikale Venstre sagde, at det her kunne ikke lade sig gøre, og at det her skulle gennemtænkes grundigt, inden vi gik videre med det.
Jeg skal anbefale hr. Anders Samuelsen at gennemtænke det her grundigt.
Jeg tror ikke, vi andre har behov for det.
Vi har haft diskussionen mange gange, og problemstillingen er soleklar.
Det ser vi frem til.
Ellers skal jeg takke ordførerne for de mange pæne ord, der er faldet.