Aage Frandsen (SF), 2002-01-17:
Det nye er jo, at der er nogle partier, der er kommet i regering, og det påvirker somme tider nogens adfærd.
Og til skatteministeren vil jeg godt sige, at skatteministerens bemærkning om, at man ikke skulle lovgive ud fra enkeltsager, syntes jeg var meget klog. Jeg ved ikke, om den nuværende skatteminister kan huske, at folketingsmedlem hr. Svend Erik Hovmand somme tider havde nogle enkeltsager, som sådan set gav anledning til ideer til lovgivningen.
Nu er situationen en anden, men måske skatteministeren vil føre en samtale med hr. Svend Erik Hovmand om, hvordan de to ting kan forenes. Men nu har skatteministeren jo i hvert fald magten.
Førhen havde skatteministeren - på det tidspunkt hr. Svend Erik Hovmand - jo ikke magten.
Forslaget her består af to dele.
Den ene er spørgsmålet nabotjenester og vennetjenester og sådan noget.
Jeg opfatter det altså ikke som noget stort problem.
Jeg er fuldstændig klar over, hvornår noget er sort arbejde, og hvornår noget er en vennetjeneste.
Jeg går ikke rundt i min dagligdag og har problemer med det.
Det tror jeg heller ikke de fleste har.
Der findes jo også reelt nogle definitioner.
Og selv om skatteministeren siger, at han ikke vil definere det nærmere, så holdt han jo en tale her, som betyder, at er der nogle, der bliver i tvivl, så må de slå efter forskellige steder, inklusive her. Der er givet nogle ministersvar, og så er der også det, skatteministeren siger her.
Selv når en minister taler uden manuskript, er det jo pludselig alvorligt.
Så på den måde tror jeg nu ikke, der er den store tvivl om, hvornår det er en vennetjeneste eller en nabotjeneste. Derimod kan man diskutere, om man måske skulle betegne noget af det, der i dag ville blive defineret som arbejde, der skal beskattes, som værende af bagatelagtig art, f.eks. hvis man passer naboens børn.
Det er sådan set skattepligtigt.
Der er penge involveret, det er defineret inden for det skattepligtige.
Men det er nede i småtingsafdelingen, og det var måske noget, hvorom man godt kunne sige, at det var også noget, der var bagatelagtigt.
For jeg mener egentlig, at definitionen er nogenlunde klar i øjeblikket, at det er et spørgsmål om, at der udføres et arbejde, og at der er aflønning for det.
Men nogle af de ting, som der i dag er aflønning for, og som jeg vil sige er af bagatelagtig art, behøver man egentlig ikke interessere sig for.
Jeg tror heller ikke, at folk interesserer sig så voldsomt for det.
For regulært sort arbejde betyder, at man unddrager samfundet noget, det betyder, at andre må betale, og det er simpelt hen noget griseri.
Det er snyd fuldstændig på samme måde, som det er, når man tager af kassen.
Med hensyn til den anden del af det synes jeg, at vi er nødt til at se på den mere principielle definition af det.
Det er et spørgsmål, om det er omsættelige værdier.
Og det er så ligegyldigt, om det er en håndværker, der laver sit eget hus: det er omsætteligt, eller det er en tandlæge, som reparerer familiens tænder. Det sidste er ikke særlig omsætteligt, tror jeg.
Men det er den definition, vi skal ind på.
Det må ikke være en bestemt befolkningsgruppe, man vil ramme, men det er spørgsmålet, om det er nogle værdier, man via sit erhverv kan skabe og sælge.
For hvis en håndværker har repareret sit hus, køber et nyt hus, flytter over i det, reparerer det, osv., osv., så er det jo altså penge, der er tjent.
Så det må være det, der er definitionen; det er regulær indtægt.
De her enkeltsager skal vi jo huske på at vi ikke skal lovgive om, som skatteministeren understregede.
Altså hvis en håndværker har et hus, som han godt nok vil bruge, men som han jo også kan sælge, hvad gør man i den situation?
Vi mener, at spørgsmålet om nabotjeneste eller vennetjeneste ikke er et særlig eksisterende problem.
Jeg synes, vi måske skulle kigge på en bagatelgrænse inden for det, der er skattepligtigt.
Vi må have en principiel diskussion om det, og så få nogle faste regler, som gælder alle befolkningsgrupper, hvis de skaber omsættelige værdier.