Niels Helveg Petersen (RV), 2004-03-31:
Der er to vigtige spørgsmål i hele Irakdebatten.
Der er for det første spørgsmålet om begrundelsen, grundlaget for den militære indgriben i Irak, og der er for det andet spørgsmålet: Hvad nu?
Statsministeren gik i krig på et andet grundlag, og de 450 danske mænd dernede og i første omgang vores ubåd arbejdede altså på et andet grundlag end de andre.
Det er statsministerens grundlæggende påstand, men statsministeren må have os andre undskyldt, at det ikke er troværdigt for os, fordi vi alle sammen - alle vi andre - uden for salen og her i salen har hørt statsministeren og stribevis af VK-politikere bruge netop masseødelæggelsesvåben som begrundelse.
Det er en argumentation, som statsministeren og VK-ordførerne tilsyneladende er begejstrede for.
Jeg forstår det ikke.
På mig virker det ikke troværdigt.
Debatten om grundlaget raser jo videre.
på grundlag af, at en antiterrorsikkerhedschef, Clarke, for nylig har skrevet en bog, hvor han har givet ny næring til debatten om grundlaget, fordi Clarke påstår, at det, der hele tiden interesserede den amerikanske forsvarsminister og præsidenten, var Irak.
Det var ikke så meget terrorbekæmpelsen, men det var, om der var et grundlag for et angreb på Irak.
Den amerikanske kommissionsundersøgelse skal være færdig den 26. juni, og det kan blive overordentlig spændende læsning, ikke mindst nu da også Condoleeza Rice, efter hvad der står i dag i aviserne, skal vidne i kommissionen.
I Storbritannien er der ligeledes en stor undersøgelse i gang.
Den forventes også færdiggjort her før sommerferien.
Man kan være helt sikker på, at Irakkrigen, dens begrundelse og grundlag altså ikke er noget, som vi kun her perifert beskæftiger os med sådan i et udkantområde.
Det er noget, der er i centrum for verdensoffentligheden i disse måneder og vil forblive det måneder frem. Her i Danmark har diskussionen også fået ny næring ved meddelelsen om, at der er folk i Forsvarets Efterretningstjeneste, der anlagde andre vurderinger end dem, som regeringen lagde frem.
Vi mener, det er på sin plads.
Jeg har lyst til at stille et spørgsmål til udenrigsministeren.
Det er der jo ellers ikke mange regeringer i verden der har.
Det er vist kun en lille håndfuld.
Jeg vil gerne spørge udenrigsministeren: Var der en koordinering mellem Danmark og Storbritannien på det punkt? Havde man afstemt sine argumenter med hinanden, koordineret dem?
Det kunne da have en vis interesse at vide, hvis det var sådan.
Regeringspartierne har, og jeg synes med rette, spurgt os: Jamen hvad var alternativet.
Det synes jeg er et rigtigt spørgsmål at stille.
Det bebrejder jeg bestemt ikke regeringspartierne.
Vores alternativ var enten at fortsætte våbeninspektionen og på det grundlag få klarhed over, om der var eller ikke var masseødelæggelsesvåben, eller - og det anser jeg for at være det mest sandsynlige - at opbygge en bred international koalition, som også i givet fald kunne have taget militære skridt.
Følgerne af, at det ikke blev en bred international koalition er jo mange, ikke mindst i Irak den dag i dag.
Vi ser nogle fremskridt i Irak.
Det erkender jeg, og det glæder jeg mig over, også over at Saddam er væk.
Men der hersker jo også stor usikkerhed om Iraks fremtid.
Om kun 3 måneder overdrages regeringsmagten til irakerne selv, og lige så vel som jeg ikke synes, at man skal undervurdere de fremskridt, der er sket, skal man heller ikke undervurdere den fantastiske usikkerhed, der knytter sig til, hvad der nu videre skal ske i Irak.