Rikke Hvilshøj (V), 2006-10-27:
Tak for bemærkningerne til lovforslaget.
Det her lovforslag er, kan man sige, den lovgivningsmæssige opfølgning på den handlingsplan, jeg præsenterede for det nye Udlændingeservice tidligere på året.
Planen er at sikre en kortere sagsbehandlingstid, at være bedre til at udnytte de it-muligheder, der er i dag, og muligheder for at udveksle oplysninger offentlige myndigheder imellem i stedet for at ulejlige borgere med, at de skal oplyse det flere gange.
Lovforslaget her indeholder en række elementer.
Først er der indførelsen af det, vi kalder selvbetjeningsmodellen, som jeg sådan set havde forventet ville få nogle bemærkninger med på vejen.
I den sidste del af processen under det forberedende lovgivningsarbejde var der, vil jeg gerne afsløre, store diskussioner om, hvad vi skulle kalde det, og vi lavede en lang liste.
Det skulle jo også være noget, som var til at huske.
Jeg er helt enig i, at man kan lægge mange ting i ordet selvbetjeningsmodel, og man kan diskutere det.
Vores konklusion var, at når alt kom til alt, var det det bedste udtryk, men al respekt for, at det kan der komme nogle reaktioner på.
Det har faktisk været genstand for meget diskussion mellem mig og mit departement.
Tilbage står, at vi gerne vil sikre en bedre gennemsigtighed i, hvad det er for en sagsbehandling, vi kan tilbyde, og at vi kan blive meget tydeligere i fremtiden med at sikre en klarhed over, hvilken sagsbehandlingstid man kan forvente for sin sag.
Hr. Morten Østergaard nævnte, at der ikke lå et høringsnotat på høringssvarene fra Institut for Menneskerettigheder.
Det gør der, men høringssvarene fra Institut for Menneskerettigheder, fra Retssikkerhedsfonden og fra Advokatrådet kom ind, tror jeg, 8 dage senere end fristen eller i hvert fald i forhold til alle de andre, og derfor er der et høringsnotat, som er sendt over nogle dage senere, men der ligger også et høringsnotat på de høringssvar.
Jeg er sådan set helt enig.
Jeg er selv optaget af, at man skal sikre vejledningspligten, som stadig væk vil være der, og et stykke ad vejen mener jeg faktisk, at med det her lovforslag bliver det endnu mere forpligtende, og det har vi også forsøgt at beskrive, også i høringsnotatet.
Det er et meget vigtigt element, og det vil jeg gerne være med til at tage ansvar for.
Vi skaber en større gennemsigtighed med hensyn til, hvad det er for nogle oplysninger, der kan gøre, at man kan komme hurtigere igennem.
Det gælder både for dem, der kan gøre det hurtigt, og dem, som ikke selv har oplysningerne – eller der kan være forskellige andre årsager – at der selvfølgelig ligger en vejledningspligt.
Det vil være sådan, at når man giver afslag på baggrund af, at ansøgningen ikke er fuldt oplyst, er der en forpligtelse til at give en klar vejledning i, hvad det er for nogle oplysninger, der mangler, så vi så vidt muligt kan sikre, at man kan komme med en ansøgning indeholdende de manglende oplysninger.
Lovforslaget indeholder også et nyt og forenklet og mere tidssvarende forsørgelseskrav i familiesammenføringssager, og jeg er glad for de positive tilkendegivelser, der er kommet.
Her får vi lavet et system, som er meget lettere at administrere og mere gennemskueligt.
Jeg er enig i, hvad der har været sagt om nogle af de her små beløb.
Jeg har faktisk selv været med til at ændre bekendtgørelsen, fordi der har været nogle tilfælde, hvor nogle er faldet ned i et hul, hvilket jeg tror vi alle sammen har været enige om ikke var det, der var meningen, i hvert fald slet ikke fra de partiers side, der stod bag lovforslaget.
Det skal der stadig væk være mulighed for, men et mere forenklet forsørgelseskrav.
Det er sådan, at når man skal have forlænget sin sag, når det drejer sig om familiesammenføring, skal man sådan set have gennemgået det hele igen.
Det er utrolig tungt, og jeg tror, at omkring 97 pct. af sagerne er der absolut intet i.
På baggrund af den erfaring, vi nu har på det her område, kan vi, kan man sige, vende det her med forlængelserne om og sige, at nu skal man blot skrive under på en tro og love-erklæring kombineret med, at vi udnytter de muligheder, der ligger i it og kommunikation myndighederne imellem, og indberetningsmuligheder, så vi ikke skal ulejlige folk med, at de skal udfylde papirer og igennem møllen en gang til.
Det er en meget markant forenkling, som jeg selv glæder mig meget til at vi kan sætte i værk.
Det er vi nødt til at stramme op over for, og derfor bliver der en indberetningspligt for uddannelsesinstitutionerne.
Til gengæld er det os, der vurderer, om der er grundlag for opholdstilladelse.
Det får vi nu sat mere i system og også igen gjort mere gennemsigtigt ved, at man nu klart kan slå op, hvilke uddannelser der giver ret til opholdstilladelse, så vi ikke skal starte forfra med at vurdere uddannelserne hver gang.
Jeg skal sige, at det her omkring uddannelser er et af de steder, hvor der er en bemyndigelse til mig som minister.
Jeg kan forstå, at det er noget, hr. Morten Østergaard beklager.
Men den bemyndigelse går bl.a. ud på, at vi får listet de her uddannelser op.
Jeg synes selv, det ville være ret uhensigtsmæssigt, hvis det var noget, vi skulle fastsætte i en lov, og jeg skulle komme til Folketinget, hver gang der blev oprettet en ny uddannelse, som udlændinge skulle gives adgang til at blive optaget på.
Den anden bekendtgørelse, der lægges op til, er vedrørende tilknytningskravet, som har fået en række bemærkninger.
Hr. Morten Østergaard spurgte på et tidspunkt – jeg tror, det var i et spørgsmål til hr. Jesper Langballe – om ikke det var bekymrende, at man nu flyttede fortolkningen af tilknytningskravet ud af Folketinget og over på ministerens bord.
Sagen er faktisk den, at det, man gør med en bekendtgørelse, er, at man flytter fortolkningen af tilknytningskravet fra praksisnotater i Udlændingeservice, altså hos embedsmænd og i administrationen, over på det politiske bord hos ministeren og i højere grad, kan man sige, gør mig ansvarlig.
Det er faktisk den bevægelse, der sker.
Hr. Morten Østergaard gør et stort nummer ud af det og spørger: Hvad er nu det her for noget?
Sagen er, at hvis der skal kunne laves sådan en bekendtgørelse, er jeg nødt til at have en bemyndigelse.
Jeg har faktisk ikke i lovgivningen i dag en bemyndigelse til at lave en bekendtgørelse, så jeg kan ikke lave den bekendtgørelse, hvis Folketinget ikke giver mig en bemyndigelse, og så vil vi sådan set bare fortsætte med det, det er i dag: at det er praksisnotater, som bliver udarbejdet i Udlændingeservice.
Så det her vil faktisk øge retssikkerheden for borgeren, det vil øge gennemsigtigheden; der vil være en klarere henvisning end i dag til: Hvad er mine rettigheder?
Hvad er retningslinjerne?
Det lægger vi ikke op til at ændre.
Generelt bliver der i det her lovforslag sådan set ikke lagt op til at ændre på nogen betingelser – vi har forsørgelseskravet, ellers er betingelserne de samme – men vi ændrer på, hvordan vi kan administrere det på en hensigtsmæssig måde.
Så jeg kan ikke lave en bekendtgørelse.
Som hr. Morten Østergaard stod heroppe og sagde: Jamen den kan ministeren vel bare lave.
Nej, det kan jeg ikke; jeg skal have en bemyndigelse fra Folketinget, og det flytter ikke noget ud fra Folketinget, væk fra det politiske bord, tværtimod flytter det fra administrationen over til en minister og dermed et politisk ansvar.
Det var gennemgangen.
Lad mig lige knytte nogle få bemærkninger til noget af det øvrige, der er blevet sagt.
Jeg har nævnt og kommenteret det om høringssvar fra Institut for Menneskerettigheder.
Det var specielt fru Lotte Bundsgaard, der flere gange var inde på det her med vejledningen.
Jeg er helt enig.
Specielt i høringsnotatet til høringssvarene fra Institut for Menneskerettigheder, Advokatrådet og Retssikkerhedsfonden har vi gjort noget ud af at beskrive det, for det har været ret vigtigt for mig.
Jeg var ikke i tvivl om, at det var noget, der ville være opmærksomhed omkring, og det har jeg også selv, så vi har gjort meget ud af i det høringsnotat at beskrive, hvad vi mener med det, og jeg vil meget gerne i udvalgsarbejdet sikre, at det bliver beskrevet udførligt, for det er selvfølgelig vigtigt, at det er sikret.