Per Stig Møller (KF), 2005-04-28:
Forespørgerne har spurgt om mit syn på USA's forhold til den humanitære folkeret i forbindelse med væbnede konflikter i Irak, Afghanistan og på Guantánamobasen.
Jeg vil starte med at slå fast, at regeringen lægger stor vægt på overholdelsen af den humanitære folkeret.
Det gennemsyrer hele vores internationale engagement, og det kommer bl.a. til udtryk i vores løbende dialog med andre lande, herunder naturligvis også USA.
Lad mig så indledningsvis slå fast, at alle lande, der deltager i traktater, som regulerer staters optræden under væbnede konflikter, herunder spørgsmål om behandling af fanger, naturligvis er bundet af de deri indeholdte bestemmelser.
Det gælder selvfølgelig også USA, og USA er ikke i tvivl om den danske regerings holdning.
Regeringen har således i relation til fangerne på Guantánamo gentagne gange understreget over for USA, at tidsubegrænset tilbageholdelse er uacceptabel.
Statsministeren påpegede under sit besøg i Washington den 28. maj 2004 over for præsident Bush nødvendigheden af en afklaring af de tilbageholdtes situation.
Vi har også taget spørgsmålet om behandling af tilbageholdte i Afghanistan op over for USA, og i min tale til den amerikanske udenrigsminister i forbindelse med NATO-mødet den 21. februar i år understregede jeg, at vi kun kan være demokratiske forbilleder for det nye Irak, såfremt vi selv efterlever de demokratiske spilleregler, herunder at vi respekterer menneskerettighederne.
Jeg er som alle andre stærkt påvirket af de billeder af mishandlede fanger, der er gået verden rundt.
Det er selvfølgelig primært bekymrende, fordi det drejer sig om grove menneskerettighedskrænkelser, men derudover har disse billeder været med til at tegne et negativt og misvisende billede af det internationale engagement i Irak hos den arabiske befolkning.
Lad mig slå fast med syvtommersøm: Enhver form for mishandling af fanger er uacceptabel.
Når det gælder formodede overtrædelser af de humanitære folkeretlige regler, er det sådan, at det i første række er op til de nationale kontrolsystemer at håndtere sådanne sager.
Derfor er spørgsmålet om tillid til kontrolsystemerne i de enkelte lande af stor betydning i denne sammenhæng, og regeringen har tillid til det amerikanske demokratiske system og retssystemet i USA.
USA er som Danmark en retsstat med demokratiske kontrolmekanismer og et velfungerende retssystem.
Den konkrete udvikling bekræfter efter min opfattelse, at vi har grundlag for denne tillid.
Jeg har således med tilfredshed konstateret, at den amerikanske højesteret i juli 2004 afsagde en dom, der en gang for alle fastslog, at de tilbageholdte på Guantánamobasen ikke er retsløse.
Tværtimod fastslog dommen, at de tilbageholdte har ret til at få deres sag domstolsprøvet.
Højesteretsdommen har vidtrækkende principiel karakter.
Siden har det da også vist sig, at den har været startskuddet til en stribe sager, der nu verserer i det amerikanske retssystem, bl.a. konkluderede en amerikansk domstol i slutningen af marts, at de amerikanske myndigheder ikke kunne overflytte 13 tilbageholdte fanger fra Guantánamobasen uden forudgående at have underrettet domstolene herom og samtidig give deres advokat mulighed for at anfægte overflytningen.
Henset til, at der i et stort omfang er tale om verserende sager, giver det sig selv, at jeg ikke kan kommentere hverken indholdet eller forløbet af disse.
At sagerne er rejst ved domstolene, bekræfter den tiltro, som jeg har til det amerikanske retssystem.
Med hensyn til fangemishandling er det værd at hæfte sig ved, at den amerikanske regering offentligt har erkendt, at dette har fundet sted, og har taget afstand fra det.
USA har endvidere forsikret, at skyldige i overgreb på tilbageholdte vil blive retsforfulgt.
I den forbindelse har jeg noteret mig, at en række retssager er i gang, og at der bl.a. er afsagt lange fængselsdomme over ansvarlige for mishandling af tilbageholdte i Abu Ghraibh-fængslet i Irak.
Den amerikanske regering har også iværksat en række væsentlige initiativer med henblik på at få afdækket problemets omfang.
Pentagon har nedsat en undersøgelseskommission, som bl.a. har undersøgt forholdene i Abu Ghraibhfængslet.
Undersøgelsen mundede ud i den såkaldte Churchrapport, der blev offentliggjort i resuméform i sidste måned.
Rapporten søger at afdække, i hvilket omfang det amerikanske forsvarsministeriums retningslinjer er årsagen til fangemishandlingerne.
Den konkluderede, at der ikke var nogen forbindelse mellem godkendte forhørsteknikker og fangemishandlinger.
Rapportens konklusioner har været ivrigt debatteret, herunder i den amerikanske Kongres, som den 10. marts i år gennemførte en høring i Senatets forsvarsudvalg om rapporten.
På det seneste har spørgsmålet om overgivelse – rendition – af fanger i amerikansk varetægt til afhøring i lande, der kan forventes at anvende tortur, været i fokus.
Jeg hæfter mig her ved, at præsident Bush har udtalt, at man i forbindelse med overgivelse af tilbageholdte til deres hjemlande modtager løfte om, at de tilbageholdte ikke vil blive udsat for tortur.
Jeg kan desuden oplyse, at USA er medforslagsstiller til den torturresolution, som Danmark i år fremlagde for FN's Menneskerettighedskommission, og som jeg er glad for at kunne sige til Folketinget blev vedtaget for mindre end 2 uger siden, nemlig den 18. april.
Resolutionen opfordrer alle stater til ikke at udlevere, udvise, hjemsende eller på anden måde overføre nogen til et land, hvor der er vægtige grunde til at antage, at han eller hun vil blive udsat for tortur.
Der har ligeledes været fokus i medierne på sager, hvor terrormistænkte angivelig skulle være tilbageholdt, bl.a. i Bosnien og Pakistan, dvs. uden for rammerne af en væbnet konflikt, og efterfølgende oversendt til USA med henblik på tilbageholdelse på Guantánamobasen.
Jeg kender kun til disse påståede sager, der allerede har fået tilnavnet omvendt rendition, fra medierne, og har derfor ikke kendskab til de nærmere omstændigheder.
Derfor vil jeg afstå fra at kommentere dem yderligere.
Jeg kan dog oplyse, at det er regeringens holdning, at sådanne anholdelser, ligesom det gælder alle andre aspekter af tilbageholdelse af mistænkte, bør ske med behørigt hensyn til alle relevante retssikkerhedsgarantier.
Sammenfattende vil jeg igen understrege, at regeringen lægger stor vægt på overholdelsen af den humanitære folkeret.
Jeg har tillid til det amerikanske retssystem og den amerikanske regerings håndtering af spørgsmålet om behandlingen af fanger i USA's varetægt og andre spørgsmål om overholdelse af den humanitære folkeret.
Regeringen vil fortsætte dialogen med USA og vil også i fremtiden rejse konkrete spørgsmål om USA's overholdelse af den humanitære folkeret, hvor dette måtte være relevant.