Ebbe Kalnæs (CD), 2000-05-16:
Landdistriktsredegørelse
- jeg vil gerne understrege fra start, at den overvejelse, der kunne være om, at den regionalpolitiske debat og landdistriktsredegørelsen sådan godt kunne slås sammen og bruges under ét, tager vi afstand fra.
Vi mener, at det er vigtigt, at vi holder de to diskussioner adskilt.
Jeg har ikke noget imod, at vi udgiver en redegørelse i det samme bind, hvis det er i to forskellige afdelinger, og hvis vi behandler sagen hver for sig.
Det tror jeg er vigtigt. At der er nogle sammenhænge, og at der er nogle ting, som vi skal se på sammen, er der ingen tvivl om, men det er væsentligt, tror jeg, at landdistriktsredegørelsen stadig væk er der, og at vi løbende tager den debat.
Jeg mener, den er meget vigtig.
Og kan vi så gøre noget?
Vil vi gøre noget for det lille samfund, det nære samfund, og hvad det ellers har heddet gennem årene?
Adskillige partier har lavet adskillige pjecer
om sagen.
Det nære samfund kan jeg huske ikke mindst i
1970'erne
Jeg tror i øvrigt, at udtrykket var Venstres.
Det er noget med, at når skolen, brugsen, idrætsforeningen, og hvad der ellers er, når et niveau, hvor bare én af dem vælter, så kører dominoeffekten, så vælter samfund.
Og hvis vi vil opretholde dem, så må vi altså rent faktisk gøre noget ved det.
De få og næsten beskedne antal millioner, vi bruger på det her område som puljer, har selvfølgelig ikke den store effekt.
At så samfundet på anden måde på det seneste har haft nogle gode, rullende effekter, som også har kunnet nå ud til i hvert fald en del af landdistrikterne, er glædelige at se, men hvis vi skal gå den modsatte vej, hvis vi skal gribe ind i de markedsmekanismer, som er i udviklingen væk fra landdistrikterne, og som vanskeliggør det for landdistrikterne, så må vi i hvert fald være lidt mere handlende og lidt mere effektive på området. Det vil altså sige, at den lokale skole har brug for børn.
Har den lokale skole brug for børn, så har lokalområdet altså brug for boligmuligheder til de familier, som skal levere de børn.
Men det at lave dobbelthuse eller mindre rækkehusbebyggelser i landdistrikter burde være noget, vi tilskyndede til, sådan helt ud over det sædvanlige.
Og som jeg tidligere var inde på i et kort spørgsmål, så er det den generelle nyliberalisme, som jo er dagens toner.
I 1970'erne blev den sat noget til venstre for regeringen.
Men det, at den sættes dér, gør, at tendensen til at tale om, at tingene skal kunne bære sig selv, være effektive, altså gør, at vi er på vej væk fra landdistrikterne i en eller anden grad.
Vi har altså ikke længere de politiske håndtag, der skal til for at vælge at bevare det.
Det er ofte en effektivitetsbetragtning, der er afgørende for, om vi gør det.
Der kunne fremlægges en lang række eksempler på, at vi i det daglige, i det politiske, faktisk træffer mange beslutninger, som trækker i den modsatte retning, og som jeg sagde tidligere, så laver vi nogle puljer, som skal lappe lidt på det.
Til det, at man i rapporten viser, at man går ind på forskellig vis og fordeler pengene, må vi sige, at erhvervsudvikling og beskæftigelsesfremme er sådan noget med 15 pct. af de her yderst beskedne millioner.
Når hr. Christian H. Hansen også nævnte turistområdet, jamen så er det jo typisk sådan et område, som kan være en styrkelse af yderområderne.
Men problemet er, at udnyttelsen af faciliteterne jo ikke er 12-måneders.
Kreditforeningen vil have penge alle 12 måneder.
Og det at gå ind og støtte det, som vi kunne kalde etableringsfasen, på grund af at udnyttelsesgraden er mindre, kunne hjælpe meget på det her område.
Jeg står ikke og plæderer for, at man skal gå ind og støtte direkte drift af de her ting, for det er ikke en måde at gøre det på, der kan holde i længden.
Så må jeg også sige, at det, vi skal tænke på her, er altså, at i de dér yderpunkter er der sådan et lidt religiøst, ideologisk kratluskeri, hvor nogle en gang imellem siger: Det skal nok redde landdistrikterne.
Det har vi ikke noget imod.
Det er meget hyggeligt, men det giver altså ikke den effekt, der skal til.
Det er ikke nok.
Omvendt så er den der næsten studentikose, teoretiske tanke om, at tingene skal kunne bære sig selv, også en klar vej til at afvikle landdistrikter.
Så det drejer sig altså om at finde en fornuftig balance i det her.
Den planlovgivning, vi laver, som er selvkørende, som jeg har sagt adskillige gange, er altså også en gang imellem til hinder for, at tingene virker derude.
Og så til den kommunale finansiering, som jeg også over for SF's ordfører pegede på, at vi må have kigget nærmere på.
Der er nogle store skævheder, og lad os prøve at skabe et grundlag for at diskutere spørgsmålet om den kommunale finansiering, et grundlag, så vi ved lidt om, hvad vi snakker om.
Der er ikke mange - om nogen overhovedet - der for alvor kan overskue, hvad det er for nogle tilfældigheder og skævheder, der er på det område.
Der er nogle, der har været inde på trafikken, og som taler om, at man kunne gøre det lettere på landet at køre i sin bil.
Så vender vi jo altid tilbage til den her diskussion
om, at det skal være provenuneutralt, når vi gør noget.
Ja, men provenuneutralt hvordan?
Hvis vi forøger aktivitetsniveauet i samfundet ganske væsentligt, over en årrække meget, forbruger meget, får et større antal biler osv., så kan man ikke ligefrem sige, at det er provenuneutralt.
Det kunne jo være fra i dag.
Og så kunne det jo være, at man i fremtiden skulle bruge noget af det stigende provenu, det ekstra provenu, til at være med til at lette nogle af de her ting.
Det kan jo ikke bortforklares, at 75 pct. af al persontransport i dette land foregår i bil.
Den kollektive trafik står for 14-15 pct.
Den er meget koncentreret omkring byen og hovedfærdselsårerne, hovedlinjerne, intercity-linjerne, osv.
Tendensen til at lave ordentlige parkeringspladser i nærheden af den kollektive trafik, så man kan køre det første stykke fra landet og derefter hoppe på den kollektive, har været god, men der er jo også tendenser til, at man begynder at lave parkeringsafgifter osv. på den parkeringsplads, der er ved togstationen, og det skal nok vise sig, at man får lavet den på lufthavnsniveau en skønne dag, sådan at man kan få folk til at køre videre i bilen alligevel, selv om de havde mulighed for at springe på et kollektivt transportmiddel.
Derfor er det vigtigt at få diskuteret hele det trafikbillede, hvis det skal være muligt at bo på landet.
Det er vigtigt at få diskuteret det på en rationel måde, hvor vi ikke er imod bilen, men bestemt heller ikke er imod kollektiv transport.
Det er jo ikke alle, der kører i bil.
Der skal være muligheder for alle.
Mere generelt må vi sige, at hvis vi vil bevare områderne derude, så skal der altså bo mennesker med et ordentligt indtægtsgrundlag.
Det er meget vigtigt, og vi må altså ikke klemme dem ud.
Og om dem vi kalder udkantområderne - for de er jo også delt op i områder - må vi sige, at de nogle gange er ramt så hårdt, at der faktisk ikke er de ressourcer tilbage, de ildsjæle tilbage, som skal løfte det, og der må vi gå ind direkte og handle og støtte dem og være med til at lave projekter.
Det skal vi glæde os over.
Men der er altså områder, som er så udtrættede, som er så tyndt befolket, som har en befolkningssammensætning, som gør, at det kan være svært at løfte det her igen.
Udkantområderne synes jeg vi bør kigge nærmere på.
Jeg er ikke sikker på, at vi sådan skal have helt frit spil over for alle landdistrikter.
Der er stærke landdistrikter, men der er så sandt for dyden også nogle svage.
Generelt støtter CD selvfølgelig den fælles udtalelse.
Jeg kunne godt tænke mig, at vi havde givet den en tand til, men den er fornuftig, helt klart.
For det er rigtigt, at lægge kommuner sammen er der ikke penge i.
Der er stadig væk nogle revisorer, der bliver ved at argumentere for, at der er penge i at lægge kommuner sammen, og det er og bliver noget sludder.
Man kan styrke noget kvalitet, noget faglig kvalitet, noget sagsbehandling og andet, det kan være godt at optræde fælles i en region, men der er ikke penge i det.
Det er en misforståelse.
De kommuner, der i dag faktisk administrerer billigst pr. borger, ligger nede på 12.000-15.000 indbyggere.
Om de leverer det, de skal osv., kan man så diskutere, når man belyser de her ting.
Nogle af dem gør rent faktisk.
Men som sagt: Skulle vi nu ikke gøre noget ved det og ikke kun lave det til festtaler, som vi har en tendens til på det her område?