runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Peter Skaarup (DF), 2000-01-20:
Ja, nu var det jo egentlig mig, der skulle stille hr. Ebbe Kalnæs fra CD spørgsmål, men nu stillede hr. Ebbe Kalnæs Dansk Folkeparti et spørgsmål.
Har det nogen mening at mægle?
Ja, forsøget på at mægle har jo den mening, at vi måske kan få stoppet nogle af de blodige udrensninger, vi ser hver eneste aften i tv-aviserne, som vi hører om hver eneste aften, hvor man altså forsøger på at overtage Grosnij, og hvor man forsøger på at isolere civilbefolkningen, så de sulter derinde i Grosnij.
Den mening kunne det jo godt have, og vi tror da på, at
hvis der er nogen, der skal sætte sig i spidsen for det der, så er der også nogen, der er nødt til at gøre det på et tidspunkt, når andre er handlingslammede, og det ser ud til, at man fra det internationale samfunds side er ganske, ganske handlingslammet, og det er denne her debat jo også et udtryk for.
Vi har set, at Norge har været mæglere i forhold til Mellemøsten, vi har set, at Finland ved præsident Ahtisaari har været mæglere i forhold til Kosovo.
Hvorfor skulle Danmark ikke også have en mulighed?
Vi kan da i hvert fald gøre forsøget.
Ebbe Kalnæs (CD), 2000-01-20:
Jeg vil gerne forsikre hr. Peter Skaarup om, at hvis det havde nogen mening, og hvis det på nogen måde kunne hjælpe eller bare redde lidt af den elendighed, der er tale om her, så sendte jeg gerne hr. Peter Skaarup også.
Men det afgørende er jo, om vi som lille nation i et samarbejde i Europa med den økonomiske sanktionsside - som jeg tror må ind meget stærkt, hvis ikke der snart sker noget - om det har nogen mening, at Danmark går enegang på det område, om det i virkeligheden ikke egentlig ville forplumre en debat.
Jeg tror, vi skal gungre, når der er lejlighed til det i en eller anden størrelsesorden, hvor det passer til virkeligheden.
Det tror jeg ikke er tilfældet her, jeg tror mere, det har ...
nej, jeg har ikke flere kommentarer.
Peter Skaarup (DF), 2000-01-20:
Jeg må indrømme, at jeg ikke synes, hr. Ebbe Kalnæs er særlig optimistisk.
Altså man er jo nødt til at gøre nogle forsøg nogle gange for at løse konflikter som den her, og det er klart, at man kan vedtage nok så mange resolutioner i Europarådet, vedtagelser her i Folketinget om at pålægge OSCE, FN, andre, tiltag i løbet af den kommende periode, men under alle omstændigheder vil det være et meget langsigtet arbejde, som situationen, som vi ser den i Rusland, er nu. Derfor vil jeg da opfordre hr. Ebbe Kalnæs og andre til at bevare optimismen og prøve på allerede nu at tage nogle initiativer for at løse det her.
Og hvorfor skulle Danmark ikke som et land, der normalt bryster sig af at være sådan rimelig uafhængigt, rimelig fredeligt, hvorfor skulle vi ikke have en mulighed lige så vel som Norge, lige så vel som Finland har haft det, lige så vel som Sverige ved Carl Bildt har forsøgt det i forhold til Bosnien, at rette op og forsøge at mægle.
Jeg kan da ikke se noget ondt i at gøre forsøget.
Skal vi ikke lige være lidt optimistiske på det her område for en gangs skyld?
Ebbe Kalnæs (CD), 2000-01-20:
Jeg ved ikke, om det her fører nogen vegne, men det her er jo igen et eksempel på nogle af de mærkelige sammenligninger, vi
Det, det drejer sig om her for mig, er jo, at hvis vi som nation giver os til at tale med russerne om denne her sag, så kunne vi nærmest hjælpe dem til at have en attitude af, at de var i gang med noget fornuftigt, at de var i gang med at løse en eller anden ting, altså med danskere.
Anders Samuelsen (RV), 2000-01-20:
Først det sidste: Hvorfor?
Netop for at få understreget det problematiske i den definition, som blev lagt frem fra Venstres side.
Derfor er det så, jeg kommer med et forsøg på en alternativ definition, som kunne bruges, og hvor man kunne se tydeligere forskelle mellem de enkelte partier.
Det Radikale Venstre har selvfølgelig gjort sig tanker, og man kan så starte forneden: tage folkepensionen, tage de gratis lægebesøg, tage den gratis folkeskole, og så kunne man gå opad.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-01-20:
Når man hører hr. Jens Hald Madsen, skal man altså have mindst tre hoveder at støtte sig til.
Det er dog fantastisk at høre på de besvarelser, man får.
Ja, vist er det da vanskeligt, men det bliver ikke mindre vanskeligt, når man hører hr. Hald Madsens forskellige forklaringer.
Mit spørgsmål - og nu stiller jeg det tredje eller fjerde gang - går på: Hvorfor er det vanskeligt i Rusland, og hvorfor er det meget nemt i Irak og Serbien?
Da vi snakkede Irak og Serbien, var det ikke spor vanskeligt for partiet Venstre. Det var ikke engang umuligt, det var nødvendigt, ikke sandt? Hvorfor er det så så vanskeligt, ja, næsten umuligt at diskutere sanktioner over for Rusland, og om de virker eller ej?
Jeg forstår det ikke og vil godt have en forklaring på logikken i partiet Venstres politik på området.
Søren Søndergaard (EL), 2000-01-20:
Jeg har to spørgsmål til hr. Gjellerod.
For det første: Skal hr. Gjellerods svar på mit sidste spørgsmål forstås på den måde, at de socialdemokratiske delegerede i delegationen endnu ikke har taget stilling til, om det, som Rusland har gennemført i Tjetjenien de sidste fire måneder, skal få konsekvenser for den russiske deltagelse i Europarådets arbejde?
Skal det forstås på den måde?
Og for det andet: I det forslag til vedtagelse, som hr. Gjellerod har fremsat, bruges ordene »uforholdsmæssig magtanvendelse«.
Altså at man skal gå imod den uforholdsmæssige magtanvendelse.
Kan hr. Gjellerod måske lidt nærmere definere, hvad han mener er en forholdsmæssig korrekt anvendelse, som russerne kan bruge.
Jens Hald Madsen (V), 2000-01-20:
Jeg vil nødig belæres af Dansk Folkeparti om dobbeltmoral og slaphed og ingen sammenhæng i udenrigspolitikken, for det er nøgleordene for Dansk Folkepartis udenrigspolitik: ingen sammenhæng.
Hvor langt ville Dansk Folkeparti være gået ad diplomatisk vej, som det bliver sagt, i Kosovo?
Hvor langt skulle vi være gået?
Hvor mange flere skulle være slået ihjel?
Nej, der er konsekvens i det, når man tager et ansvar, når man mener og kan stå inde for, at nu bruger vi de og de værktøjer i Rusland, og nu bruger vi de militære midler i Kosovo, fordi der ikke er nogen anden vej.
Forhandlingsoplægget er brugt op.
Jeg vil gerne takke CD's hr. Ebbe Kalnæs for de vise ord, for det står lysende klart i vedtagelsen, at vi ønsker
ikke at gå enegang, når vi skal lave sanktioner.
Der var ingen tvivl hos mig om, at der skulle gribes ind i Irak og Serbien, for jeg ønskede ikke, at de diktatorer skulle fortsætte.
Men i Rusland håber jeg, at de kan få skabt et demokrati, ligesom vi har det hos os selv.
Henning Gjellerod (S), 2000-01-20:
Og med hensyn til min egen holdning til europarådsdelegationen, som hr. Søren Søndergaard spørger til, så hørte jeg delvis i Radioavisen en udtalelse fra Russell Johnston, og jeg forstod det sådan, at de ville overlade til den parlamentariske forsamling selv at drage konsekvenser af den beretning, som de kommer med.
Nu hørte jeg ikke hele indslaget, men jeg hørte ikke - og det er altså her for lidt siden, det var i Radioavisen - nogen beskrivelse af det, som de havde oplevet i Tjetjenien.
Det må vi høre i detaljer på mandag, og når vi har hørt de detaljer, så vil vi drage konsekvenser med hensyn til russernes fortsatte arbejde i Europarådet.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-01-20:
Ligesom tidligere ordførere vil jeg også rose CD for at have rejst denne debat, som vi i Kristeligt Folkeparti synes er
væsentlig, en debat, som vi mener fortsat bør finde sted.
Det ene vil jeg kalde kerneydelser, som bør være gratis.
Som eksempler kunne jeg nævne uddannelse og frit hospitalsophold.
Så er der en række områder, hvor vi finder det naturligt med en delvis brugerbetaling.
Der vil vi være modstandere af, at en institutionsplads er helt gratis.
Vi synes, det er rigtigt, at prisen her stiger, og vi er tilhængere af, at der bliver alternative valgmuligheder, og så må vi finde ud af niveauet for, hvad man skal betale for at få sit barn passet, eller hvilke beløb familien må have stillet til rådighed, hvis den vælger en alternativ pasningsmulighed.
Hvis man ikke selv skal yde noget som helst, kan det »blive for let« at danne en alternativ skole.
Jeg tror, det er sundt, at man her må yde noget og på den måde også præstere et medengagement.
Sådan kunne jeg give en række eksempler.
Jeg mener, jeg med disse to eksempler har givet typer på, hvor staten må finansiere, men hvor det er godt for den enkelte borger at yde noget. Det tror jeg fremmer omkostningsbevidstheden, at det har en positiv adfærdsregulerende virkning.
Så er der den tredje type, hvor jeg siger, der er fuld brugerbetaling, jeg mener også, finansministeren var inde på det, med el, vand og gas som nogle af eksemplerne.
Det er områder, der svarer til et privat forbrug, selv om også her, tror jeg man må vedstå, vil grænserne være lidt flydende.
Det er let at komme med nogle eksempler, hvor det er klart, det skal være helt gratis.
Det er også let at komme med eksempler, hvor det er naturligt, man selv betaler, f.eks. for sit vandforbrug.
Så er der altså mellemdelen.
Der er det også let at komme med nogle konkrete eksempler på, hvor man selv skal betale noget, men der vil blive nogle grænsetilfælde, hvor man vil spørge: Skal det her være helt gratis, eller skal der være en vis mindre brugerbetaling?
Og hvor er det område, hvor vi skal have fuld brugerbetaling?
Der kan det adfærdsregulerende, omkostningsbevidstheden, være begrundelse for, at man skal yde, og der kan være begrundelse for, at det af solidaritetsmæssige grunde må være en gratis ydelse.
Så det, som CD lægger op til, nemlig at vi får et udvalgsarbejde, hvor man kulegraver hele området, synes vi er godt og nyttigt, men det må så igen følges op af en ny debat, hvor vi skal finde ud af, hvor snittet skal være.
Brugerbetaling finder vi er rigtigt som princip på de rigtige præmisser.
Så vi er ikke modstandere af brugerbetaling, men vi må finde den rigtige balance, og der tror jeg det udvalgsarbejde kan give os et godt instrument, et godt værktøj, til yderligere at udbygge brugerbetalingen, så den er solidarisk og ansvarlig, men også er fremmende for omkostningsbevidstheden og adfærdsreguleringen.
Vi stemmer for det fremsatte forslag til vedtagelse.
Peter Skaarup (DF), 2000-01-20:
Jeg synes, hr. Henning Gjellerod forsøger at knibe uden om.
Altså nu siger hr. Henning Gjellerod og Socialdemokratiet, at man går ikke ind for en militær intervention i Rusland.
Det tror jeg ikke, der er nogen som helst, der har foreslået
eller talt om, at man skulle gøre.
Det eneste, jeg har fremført her fra talerstolen,
er: Er læren af det her ikke, at man skal holde sig fra militære interventioner for at løse den slags konflikter, fordi der desværre er et utal af konflikter rundt omkring i verden, og at man, hvis man én gang bruger den militære intervention for at løse konflikter, så altså også er nødt til at gøre det i de andre tilfælde? Derfor vil vi opfordre Socialdemokratiet til at erkende, at man fremover ikke bruger militære interventioner, men bruger de diplomatiske midler til at sørge for at få bragt fred rundt omkring i verden.
Man skal holde sig fra det.
Vil Socialdemokratiet ikke erkende, at det er sagen?
Frank Dahlgaard (UP), 2000-01-20:
Der er muligvis nogle problemer i forhold til grundloven, hvor der står, der skal være fri undervisning, men det var faktisk folkeskolen. Man foreslog for hvert skolesøgende barn at give forældrene 30.000 kr., og så satte man i øvrigt priser på folkeskolens ydelser.
Det ville være ressourcebesparende, det ville være kvalitetsforøgende, det ville være smaddergodt.
Derfor må jeg spørge hr. Kofod-Svendsen, om han vil fastholde det, han sagde indledningsvis om, at der var nogle kerneydelser, der burde være gratis, herunder uddannelse. Jeg vil også spørge hr. Kofod-Svendsen, hvis vi nu tager den del af uddannelsen, der hedder den videregående uddannelse: I et land som Norge, som vel ikke er dybt højreorienteret, koster det typisk 20.000-30.000 kr. pr. semester at gå på en videregående uddannelse.
Det betaler
man, og man har ikke engang SU i Norge.
Kunne vi ikke indføre noget lignende?
De norske studerende bliver færdige på rekordtid, de studerer hele tiden, og de er flittige.
Hvorfor mon?
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-01-20:
Når jeg sagde uddannelse, så tænkte jeg jo, som jeg også præciserede, på den grundlæggende uddannelse i folkeskolen.
Der er jo da mange aftenskolekurser og mange andre typer uddannelse, hvor jeg bestemt er tilhænger af brugerbetaling, så det var ikke sådan, at ingen form for uddannelse skulle være afgiftsbelagt.
Det kender vi også i dag.
Men jeg må nok sige, at når det gælder uddannelse, så er det noget, som er så basalt for samfundets udvikling, så her synes jeg, jeg vil have betænkeligheder; grundloven blev jo også nævnt.
Det, vi så må være optaget af, er, hvordan kommunerne bliver omkostningsbevidste, og der tror jeg da, at det, at vi har frie skoler, har været en vældig parameter for at gøre kommunerne mere omkostningsbevidste.
Jeg tror, der er andre instrumenter, man kan tage i brug for at fremme omkostningsbevidstheden og effektiviteten.
Frank Dahlgaard (UP), 2000-01-20:
Brugerbetaling er godt, gratisydelser er skidt, gratisprincippet er farligt, og det er det af tre grunde: For det første fører gratisydelser til en kunstigt stor efterspørgsel og dermed et overforbrug.
Det er skidt.
For det andet fører gratisydelser og gratisprincippet til dårlig service.
Når prisen er nul, bliver servicen også typisk i nærheden af nul.
Folk står med hatten i hånden, de skal jo ikke betale noget, og så føler de heller ikke, at de kan kræve noget, og de, der står på den anden side af skranken, er udmærket godt klar over situationen og udnytter den.
Det fører til ressourcespild, det fører til kvalitetsfald.
For det tredje er gratisydelser i mange tilfælde asociale.
Bibliotekerne er nævnt, teaterbilletterne er nævnt.
Det er jo de velbjærgede, det er Overdanmark, der går i teatret og på bibliotekerne.
Man kunne nævne børnepasningen, hvor undersøgelser også har vist, at det er den mere velstillede del af befolkningen, der får passet deres børn og betaler en kunstigt lav pris.
Så det er altså også på mange måder asocialt. Man kunne indføre betalingsprincippet hele vejen igennem og tage højde for den sociale fordeling, også hele vejen igennem, ved at betragte brugen af offentlige serviceydelser som en værdi, der kan tillægges den skattepligtige indkomst.
Nu har man jo sygesikringskortet, og man kan lægge en stribe ind, så hver gang, man benytter en offentlig serviceydelse, bliver det registreret elektronisk.
Når året er gået, får de, der har brugt meget, registreret det og får lagt det til deres indkomst.
Og har man en høj indkomst, ja, så tæller skatten mere, end hvis man har en lav indkomst.
Når man skal have et pas, eller man skal have et kørekort, så er der jo ikke valgfrihed.
Man skal have det, og jeg tror, det er 600 kr., det koster i dag at få et pas.
Det er jo en skjult skat eller et gebyr.
Man kan ikke gå andre steder hen, men det skal man ikke blande ind i denne debat.
Jeg er skuffet over, at der har vist sig, at der her i Folketinget ikke er nogen rigtig konservative partier, så jeg må fremsætte mit eget forslag til vedtagelse, og det lyder sådan her: Forslag til vedtagelse »Idet Folketinget konstaterer, at gratisprincippet ikke er spor gratis, men derimod ufatteligt dyrt for de offentlige kasser, fordi det giver anledning til et stort overforbrug af offentlige ydelser, ressourcespild i den offentlige sektor og en dårlig kvalitet af de offentlige ydelser, opfordrer Folketinget regeringen til at arbejde for øget brugerbetaling - navnlig på områder, hvor de offentlige gratisydelser især benyttes af den velstillede del af befolkningen som f.eks. teaterbilletter, biblioteksudlån og børnepasning.«
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2000-01-20:
Arsagen til det mener jeg netop er, at vi mangler det værktøj, vi skal bruge for fremover at kunne tilrettelægge principperne for finansiering af velfærdssamfundet.
Derfor vil jeg gerne takke Folketinget for tilslutning til vedtagelsen, som netop giver os det værktøj i hænde, så vi kan fortsætte debatten, men på et bedre og bredere grundlag.
Søren Søndergaard (EL), 2000-01-20:
Ruslands krig mod Tjetjenien har nu varet i 4 måneder, og efter Enhedslistens opfattelse er det derfor på høje tid, at Folketinget får lejlighed til at diskutere, hvad Danmark kan gøre for at bidrage til, at krigen afsluttes så hurtigt som muligt. En aktiv indsats for at stoppe krigen er først og fremmest
en humanitær forpligtelse.
Omkring 200.000 mennesker er i dag skræmt på flugt, mens et ukendt antal tusinder er indespærret i hovedstaden Grosnij, som er under konstant russisk bombardement.
For anden gang på 6 år er Tjetjenien på vej til at blive helt ødelagt af den russiske krigsmaskine.
Der er næppe nogen her i Folketinget, som føler trang til at idyllisere tilstandene i Tjetjenien, før krigen begyndte i september sidste år.
Der er næppe heller nogen, som vil tage yderliggående islamiske grupper som dem under feltherre Basajevs befaling i forsvar, men uanset de triste forhold i den tjetjenske lejr, kan intet berettige den aktion, som den russiske regering har iværksat.
Den 1. januar kunne vi høre Boris Jeltsin bryste sig af, at vigtige lande var begyndt, jeg citerer: »... at vise forståelse for de russiske synspunkter på Tjetjenienspørgsmålet.«
debatten i dag føre til, at Danmark viser sig som foregangsland i kritikken af Ruslands krig, for indtil nu er den indsats, der er ydet fra Vestens side, jo ikke imponerende.
Først var der tavshed og siden en masse tom retorik.
Efter vores opfattelse er det kun konkrete initiativer, som gennemføres her og nu, som vil gøre indtryk på det russiske regime.
Et godt, konkret bud er efter vores opfattelse, at arbejdet for Rusland suspenderes fra Europarådet.
I sin tid blev Rusland jo faktisk optaget i Europarådet på betingelse af en forhandlet afslutning på den første Tjetjenienkrig.
Nu er den anden Tjetjenienkrig i gang, og det må selvfølgelig få konsekvenser for Ruslands deltagelse i Europarådets arbejde.
En sådan suspension vil også være et signal, som vil blive hørt i Moskva, og som ikke vil være til at misforstå.
Vi ser frem til udenrigsministerens redegørelse.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-01-20:
Jamen det sidste var et såkaldt ikkesvar.
Selvfølgelig er der tale om to forskellige aggressorer; det er jo indlysende.
Den ene er Serbien, og den anden er Rusland.
Men hvor er så den principielle forskel mellem de her to situationer?
Hr. Peter Skaarup har jo fuldstændig ret, og hr. Søren Søndergaard havde det også i sin meget fine sammenligning med, hvad der var sket, hvis Serbien havde angrebet Montenegro netop nu.
Så hr. Gjellerod er nødt til at forholde sig til, hvorfor der er så stor en forskel mellem Danmarks og Vestens holdning til denne her konflikt og så den konflikt, vi så sidste år.
Det er vi nødt til at have et svar på.
Men så omkring det andet.
Jeg kan forstå på hr. Gjellerod nu, at denne her vedtagelse åbner for økonomiske sanktioner.
Men så vil jeg sige, at så må det da også få som konsekvens, at vi ikke kan tage for pålydende, hvad der blev sagt før af ministeren, for
i udenrigsministerens tale før var der en nærmest principiel afvisning af at diskutere økonomiske sanktioner, fordi Putin er populær, fordi det går ud over den russiske befolkning og alle de argumenter, vi ellers hører.
Og jeg må altså have klarhed på, om det også er regeringens opfattelse, at økonomiske sanktioner er en mulighed, at man i givet fald også vil arbejde på at få dem gennemført i de internationale fora, hvor de selvfølgelig skal gennemføres.
Det giver jo ingen mening, at vi selv gør det fra dansk side.
Det er jo indlysende nok, men vi er nødt til at have en klarhed over, hvad regeringens samlede opfattelse af det her er.
Henning Gjellerod (S), 2000-01-20:
Først til hr. Holger K. Nielsen om økonomiske sanktioner
Økonomiske sanktioner er en mulighed ifølge vores forslag til vedtagelse, hvis de internationale institutioner anbefaler dem, og vi har muligheden fra Danmark til at presse på for at få økonomiske sanktioner.
Det har EU jo altså allerede været inde på.
Med hensyn til opfordringen til Europarådsdelegationen fra hr. Søren Søndergaard: Jamen, hr. Søren Søndergaard, som også er medlem af Europarådsdelegationen, er jo bekendt med, at Europarådet har flere tangenter at spille på, når det drejer sig om sanktioner over for medlemslande.
Den enkleste og første mulighed er jo altså, at den parlamentariske forsamling beslutter at fratage den russiske delegation adgang til forsamlingen.
Det er jo en mulighed, der eksisterer, og det kan ske allerede på mandag ved åbningen af den parlamentariske forsamling, og det vil kunne ske igen, når vi har debatten på torsdag i næste uge i Europarådet.
Jeg har ikke så meget tid tilbage, men til hr. Peter Skaarup omkring forskellen til Kosovo: De to situationer er meget svære at sammenligne, og de to aggressorer er også meget svære at sammenligne, og her har vi altså forholdt os til Tjetjenienkrisen.
Søren Søndergaard (EL), 2000-01-20:
Nu noterer jeg sådan set med tilfredshed, at der også i det senest fremlagte forslag til vedtagelse er en opfordring til Europarådsdelegationen, så vi er jo sådan set enige om, at det kan man godt give herfra.
Der er så bare forskel på, hvilke opfordringer man giver.
Det fremstår lidt uklart for mig, og da hr. Henning Gjellerod selvfølgelig ikke kan tale på alle partiers vegne, så vil jeg bare bede hr. Henning Gjellerod, som jo er et fremtrædende medlem af den danske Europarådsdelegation - hr. Henning Gjellerod er faktisk formand for den - om at redegøre her over for Folketinget for, hvilken konsekvens han vil drage af sine overvejelser.
Vil hr. Henning Gjellerod i Europarådet arbejde for, at Rusland suspenderes fra arbejdet dernede?
Vi har jo lige fået et telegram, der meddeler, at lederen af Europarådets parlamentariske forsamling ikke mener, det skal ske.
Men hvad mener hr. Gjellerod?
Peter Skaarup (DF), 2000-01-20:
I Dansk Folkeparti støtter vi den diplomatiske offensiv, der forhåbentlig kan komme ud af en debat som den her og andre debatter, mod den krigsførelse, som Rusland er i gang med i øjeblikket i Tjetjenien.
Men jeg kunne godt tænke mig at spørge, hr. Henning
Hvad er forskellen til den situation, vi ser i Tjetjenien nu, hvor der altså er en anden aggressor, der sørger for at holde et helt land i skak ved at overtage hovedstaden Grosnij, og hvorfor er regeringen så tilbagelænet med hensyn til at kritisere denne her situation, når den sidste år var villig til at bruge militær magt og bombe et land i månedsvis?
Hvad er forskellen?
Søren Søndergaard (EL), 2000-01-20:
Jeg vil gerne svare på de to spørgsmål.
Det er fuldstændig korrekt.
Danmark burde have gået enegang af moralske grunde, have været et foregangsland.
Derved kunne man måske have fået andre med, og så kunne det have gjort en forskel, men det ved vi ikke.
Det andet svar er: Nej, jeg er ikke bekendt med, at Folketinget nogensinde har givet Europarådsdelegationen et pålæg.
Henning Gjellerod (S), 2000-01-20:
Jeg vil gerne have lov at spørge hr. Søren Søndergaard om to ting.
Den ene ting er: Tror hr. Søren Søndergaard, at udviklingen i Tjetjenienkonflikten kunne have været ændret, hvis Danmark var gået enegang i forhold til internationale organisationer og til de lande, vi er omgivet af?
Og det andet spørgsmål: Er hr. Søren Søndergaard bekendt med, at Europarådsdelegationen nogensinde er rejst til Strasbourg med et pålæg fra Folketinget om, hvad man skal mene?