runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Keld Albrechtsen (EL), 2000-05-17:
Jeg bliver nødt
til at sige, at hr. Claus Larsen-Jensen har ganske enkelt ikke sat sig ind i sagerne.
Hans svar tyder i hvert fald ikke på det.
I nationalbankreglerne står der, at ministeren skal have adgang til at deltage i Nationalbankens bestyrelsesmøder, og at der ikke kan træffes afgørelse af vidtrækkende karakter i bestyrelsen, uden at ministeren er til stede.
Regeringen har altså direkte indflydelse på alle vigtige beslutninger, der træffes.
Det vil jeg gerne bede økonomiministeren komme op og bekræfte, for den socialdemokratiske ordfører har ganske enkelt ikke fattet, hvad den her beslutning går ud på, og hvilke tab af indflydelse man vil have Folketinget og dernæst befolkningen til at godkende.
Det synes jeg ærlig talt er ret alvorligt, og vi bliver nødt til at have en meget grundig gennemgang af det her i udvalget, når det er sådan, at de partier, der støtter det her, helt åbenlyst ikke forstår, hvad det er, de støtter.
Frank Aaen (EL), 2000-05-17:
Uanset hvad hr. Claus Larsen-Jensen siger, så er det altså sådan i Euroland, at inflationsbekæmpelsen er vigtigere end beskæftigelsen.
Det er sådan, og det vil jeg gerne have bekræftet, at den politik, som den her regering gennemførte i 1994 for at få gang i beskæftigelsen i Danmark, var i modstrid med eurobestemmelserne.
Den ville have udløst en økonomisk sanktion mod Danmark.
Det er sådan i Euroland, at der kan lande få en bøde, hvis de gør for meget for beskæftigelsen.
Er det socialdemokratisk politik, at man skal kunne få en bøde, hvis man gør for meget for beskæftigelsen?
Nu kan jeg se, at hr. Anders Fogh Rasmussen er til stede i Folketingssalen, og jeg vil gerne bede om en kommentar fra hr. Claus Larsen-Jensen, for jeg er nemlig enig med hr. Anders Fogh Rasmussen, da han for nogle måneder siden udtalte, at euroen er en garanti imod socialdemokratisk finanspolitik.
Det er fuldstændig korrekt.
Den er nemlig en garanti imod, at man kan føre en beskæftigelsespolitik, som Socialdemokratiet står for.
Hvordan harmonerer det med, at Socialdemokratiet i dag siger, det er godt at komme ind i euroen?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-05-17:
Det må da være muligt for Socialdemokratiet at fortælle, hvad der mere grundlæggende er sket siden foråret 1998, der begrunder et løftebrud i den helt store klasse. Nu taler vi ikke om hjemlige politiske forhold, man kan ændre efter et folketingsvalg, hvis der kommer et andet flertal, og hvor Socialdemokratiet løber fra nogle løfter, nu taler vi om et løfte i forhold til EU-samarbejdet og i forhold til, hvor meget politisk integration Danmark skal være med i.
Socialdemokratiet sagde klokkerent i foråret 1998, at hvis man genvalgte Socialdemokraterne til magten, så var Socialdemokratiet garanten for, at der ikke kom afstemning om forbeholdene i den her valgperiode.
Nu står vi mindre end 2 år efter med en folkeafstemning, som Socialdemokratiet er bannerfører for, og det eneste, vi kan få at vide, er, at det er ud fra et samlet politisk skøn.
Det må kunne gøres bedre, det bør kunne gøres bedre.
Hvis ikke det kan gøres bedre, så er det i hvert fald utrolig pauvert i forhold til den debat, vi skal have.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-05-17:
Til hr. Fransgaard: Det er et forkert udgangspunkt, hr. Fransgaard tager, at det, at vi deltager i den fælles valuta, medfører, at vi skal føre en anden politik.
Det, vi skal opnå, er at mindske risikoen for et valutastormløb imod den danske krone og dermed cementere fundamentet for vores egen økonomi og de muligheder, vi har.
Så derfor er udgangspunktet forkert.
Hr. Keld Albrechtsen siger, at vi afgiver indflydelse.
Jeg vil gerne spørge, hvad det er for en konkret indflydelse, økonomiministeren har i dag i forhold til beslutninger i Nationalbanken.
Så vil jeg gerne understrege, at når det gælder Den Europæiske Centralbank, så gør det efter min opfattelse en klar forskel, om vi er med til at træffe de beslutninger med nationalbankdirektøren på lige fod med alle andre nationalbankdirektører, hvor det tidligere har været tyskerne, der har truffet beslutningerne på vores vegne.
Det samarbejde, der er mellem økonomi- og finansministrene i det, der hedder Euro-11, og i det samarbejde, der er i Økofin, gør også en forskel, for det giver en mulighed.
Det er en modsætning, hr. Keld Albrechtsen stiller op i forhold til prisstabiliteten.
Den afvejning, der kommer til at ligge i en samlet EU-politik, og det er den, der ligger mellem prisstabilitet og hensyn til beskæftigelse, kan sagtens forenes.
Så et forsøg på at påstå, at vi skulle have som mål at ændre den politik, er forfejlet.
Vi har netop med den politik, vi har ført siden 1993, vist, at vi sagtens kan forene ting, som nogle tidligere opfattede som modsætninger.
Så vil jeg sige til hr. Holger K. Nielsen, at det jo lyder lidt som en genudsendelse, fra da vi diskuterede rapporten fra Økonomiministeriet og Finansministeriet om den fælles valuta.
Teoretisk set kan man selvfølgelig altid vente, men hvis man vil have aktiv indflydelse i politik, bliver man altså også nødsaget til aktivt at tage nogle beslutninger en gang imellem.
Holger K. Nielsen (SF), 2000-05-17:
Hr. Claus Larsen-Jensen glider altså uden om spørgsmålet om, hvorfor vi skal have en folkeafstemning nu.
Ved folketingsvalget i 1998 blev der af statsministeren givet en helt, helt klar melding om, at hvis man stemte på Socialdemokratiet, hvis Socialdemokratiet fastholdt regeringsmagten, så ville det give en sikkerhed for, at der ikke ville komme folkeafstemninger om de danske undtagelser i denne regeringsperiode.
Dette i modsætning til partiet Venstre, som helt sikkert ville køre på, at undtagelserne skulle ophæves.
Det var et løfte til vælgerne ved folketingsvalget i 1998.
Vi taler ikke om 1992.
Vi taler om 1998.
Hr. Claus Larsen-Jensen har selv siden hen uddybet det synspunkt og sagt, at der skulle meget, meget ekstraordinære ting til, for at man skulle tage en folkeafstemning om ØMU'en.
Med andre ord: Hvorfor skal vi have dette løftebrud i forhold til valgkampen i 1998?
Frank Dahlgaard (UP), 2000-05-17:
Hr. Claus Larsen-Jensen talte før om at tale udenom, og det har han også gjort, siden han ikke har besvaret mit spørgsmål, hvor jeg bad om hans kommentar til den netop offentliggjorte vismandsrapport.
Men jeg vil gerne igen citere konklusionen fra de økonomiske vismænd, som er uafhængige og saglige og den højeste økonomiske sagkundskab herhjemme: »Samlet set vurderer Det Økonomiske Råds formandskab, at de snævert økonomiske konsekvenser ved et medlemskab er små og usikre.«
Se, det er jo noget helt andet end den ensidige partsindlægsrapport på 557 sider, Økonomiministeriet er kommet med, og den rapport, som vi senere skal diskutere, som DUPI er kommet med.
Hvis der er nogen økonomiske fordele, er de usikre, så hvad er det for en snak, Socialdemokratiets ordfører leverer?
Keld Albrechtsen (EL), 2000-05-17:
Hr. Claus Larsen-Jensen stiller simpelt hen tingene på hovedet.
Det, det handler om, hvis man vedtager dette lovforslag om euroen, er, at man afskriver sig enhver indflydelse på de beslutninger, som nationalbankdirektørerne træffer.
Det fremgår krystalklart af lovforslaget, at f.eks. den indflydelse, som økonomiministeren som kongelig bankkommissær i dag har i forhold til Nationalbanken, kan hun ikke længere udøve, og disse nationalbankdirektører, inklusive den danske, hvis vi er så uheldige at komme ind i dette foretagende, kan folkevalgte forsamlinger som Folketinget og dets ministre ikke længere øve indflydelse på.
Derfor er det fup over for befolkningen, når man fremstiller det, som om det gælder om at komme ind og få indflydelse.
Nej, det, man vedtager, er, at man afskriver sig den sidste rest af indflydelse på pengepolitikken, som man havde tilbage.
Og vil Socialdemokratiet gennemtvinge den politik, selv om det koster arbejdspladser?
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-05-17:
Det er jo, som om hr. Keld Albrechtsen og jeg har taget den diskussion her adskillige gange før.
Det, der er konstruktionen omkring ØMU'en og Den Europæiske Centralbank, er egentlig den samme, som gælder for Danmarks Nationalbank, det er nemlig at have orden i pengevæsenet.
Nu er det bare Europa.
Det, der er indholdet i Amsterdamtraktaten, der følges op med beskæftigelsestopmøder og andet, medfører jo, at vi i realiteten har nogle målsætninger om beskæftigelsen, og at der skal tages hensyn hertil.
Jeg vil gerne spørge hr. Keld Albrechtsen, om han mener, at det gør en forskel at være med.
Jeg går ud fra, det gør en forskel for Enhedslisten at sidde i Folketinget frem for ikke at sidde i Folketinget.
Sådan er det også i forhold til den penge- og rentepolitik, der gælder for Danmark, og det gør altså en forskel at være med dér, hvor de beslutninger træffes, som påvirker os selv. Til hr. Kristian Thulesen Dahl: Ja, facit er jo skrevet i forvejen fra Dansk Folkepartis side.
Der bliver spurgt til, hvad der er afgørende nyt.
Ja, det afgørende nye i forhold til, da vi tog forbeholdet på dette område, er rent faktisk, at ØMU'en er i fuldt sving, euroen er etableret, om godt 2 år gennemføres den fælles valuta som betalingsmiddel i samtlige lande. Jeg ved ikke, om jeg må svare hr. Frank Dahlgaard, hr. formand, eller om jeg skal vente til næste gang?
Frank Dahlgaard (UP), 2000-05-17:
Socialdemokratiets ordfører talte meget om stabilitet og om den økonomiske betydning af at afskaffe kronen og indføre EU's enhedsvaluta, men er hr. Claus Larsen-Jensen klar over, at de økonomiske vismænd her kl. 9.30 har offentliggjort deres resumé af den rapport, der kommer, som har et afsnit om Danmark og euroen, hvor man konkluderer, at gevinsterne ved et medlemskab ikke vurderes at være af stor betydning for den langsigtede udlægning for dansk økonomi?
Er hr. Claus Larsen-Jensen enig i det? I hovedkonklusionen fra vismændene siger de, at samlet set vurderer formandskabet - det er vismændene - at de snævert økonomiske konsekvenser ved et medlemskab er små og usikre. Vil hr. Claus Larsen-Jensen tilslutte sig den højeste økonomiske sagkundskabs vurdering i denne sag?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-05-17:
Ja, stakkels lille Danmark alene i verden, men stemmer vi ja, så er vi centrum for investeringerne, og det bliver så dejlig lyst.
Mage til sludder!
Kan vi ikke bare lige få en socialdemokratisk realitetssans, der dog går så vidt som til en bekræftelse af, at Sverige og Storbritannien faktisk også er uden for euroen, men inden for EU ligesom Danmark.
Det andet, jeg vil spørge hr. Claus Larsen-Jensen om, nu der har været tid til at forberede sig siden sidste debat, er: Hvad er det, der er helt afgørende nyt her i foråret år 2000 i forhold til 1998?
For mindre end 2 år siden var Socialdemokratiet garanten for forbeholdene i hele valgperioden, altså den valgperiode, vi er inde i nu; de garanterede, at der ikke kom folkeafstemninger, hvis Socialdemokratiet var ved magten, hvorimod hvis fjenderne ovre i Venstre kom til, som vi husker valgkampen i maj 1998,
så ville der komme et opgør om forbeholdene.
Hvad er det helt nye exceptionelle i forhold til foråret 1998?
Keld Albrechtsen (EL), 2000-05-17:
Jeg lagde mærke til, at hr. Claus Larsen-Jensen helt undlod at komme ind på de mange tvangsbestemmelser, der er i det lovforslag, som denne her debat jo faktisk skulle handle om.
Den socialdemokratiske ordfører kom stort set slet ikke ind
Derfor vil jeg godt spørge hr. Claus Larsen-Jensen, om Socialdemokratiet er enig i, at ved den lovændring, der nu lægges op til, hvor nationalbankloven skal ændres, bliver det hensynet til prisstabilitet og lav inflation, der skal gå forud for beskæftigelsen.
Hr. Claus Larsen-Jensen talte en masse om beskæftigelsen, men er Socialdemokratiet enig i og støtter, at prisstabilitet skal være det, der går foran, og beskæftigelsen bliver så det, der kommer i sidste række?
Det er jo indholdet i Traktaten, og det fremgår klart af bemærkningerne, at det også er den ændring, der skal ske af nationalbankloven.
Så snakker hr. Claus Larsen-Jensen om indflydelse, men er det ikke korrekt, at lovforslaget går ud på, at der ikke længere må øves nogen politisk indflydelse på den linje, nationalbankdirektørerne fører, og at vi altså derfor heller ikke kan få nogen indflydelse på, hvad den danske nationalbankdirektør evt. måtte føre af politik nede i Centralbanken?
Bendt Bendtsen (KF), 2000-05-17:
I dag hører vi hr. Thulesen Dahl sige her fra talerstolen, at man holder fast ved fastkurspolitikken, valutasamarbejdet og ERM II-aftalen.
Vi skal altså føre en politik, der ligger fuldstændig op ad politikken i EU på området, vi skal blot være uden for indflydelse.
Men alligevel hænger det ikke sammen, når man ikke ønsker at fastlåse sin kurs.
Hr. Thulesen Dahl vil ikke fraskrive muligheden for at kunne devaluere i fremtiden, og er det troværdigt at fastholde fastkurspolitikken, når man samtidig siger: Vi vil egentlig godt være med i udsvingsbåndet på 2,25 pct., men bliver det nødvendigt, vil vi også godt have lov til devaluere.
Og så siger man også, at konsekvenserne ikke er en strammere kurs.
Thorkild B. Fransgaard (FRI), 2000-05-17:
Den socialdemokratiske ordfører siger i sin ordførertale, at en fælles valuta er midlet til at nå politiske mål, men hvordan stemmer det overens med, at i den debat, der foregår, der siger alle de, der mener, at vi skal have et ja, at det alene drejer sig om, at kronen bliver skiftet ud med en fælles valuta?
De to ting kan jeg ikke se stemmer overens.
Jeg er for øvrigt enig i, at det er afgjort, at når vi får en bytteenhed, kommer vi til at føre en anden politik, for den vil blive afhængig af, hvilken politik de andre lande fører.
Men jeg vil gerne have et svar på, hvordan de to ting, som jeg nævnte, stemmer overens.
Mimi Jakobsen (CD), 2000-05-17:
Jeg vil gerne stille hr. Claus Larsen-Jensen et spørgsmål, som har noget at gøre med Danmarks suverænitet og Danmarks selvstændighed.
Jeg vil gerne bede Socialdemokratiets ordfører bekræfte, at Danmark i 1982, altså for 18 år siden, reelt afgav sin ret til at føre en selvstændig pengepolitik, da den daværende regering Schlüter erklærede, at man ville føre en fastkurspolitik og låse os fast til de førende kernevalutaer.
Dengang for 18 år siden opgav Danmark at føre en selvstændig pengepolitik, fordi det var det, der tjente Danmark bedst, og helt ringe er det vel heller ikke gået siden.
Men jeg vil gerne bede Socialdemokratiets ordfører om at bekræfte det.
Så vil jeg også bede ham om at bekræfte en anden ting.
Det lyder nærmest for mig, som om SF og Enhedslisten nu priser inflation og prisstigninger.
Men hvem rammer prisstigninger hårdest?
Hvem rammer prisstigninger mest i dette samfund?
Jeg vil gerne bede hr. Claus Larsen-Jensen om som socialdemokrat at bekræfte, at det er de lavest lønnede, de dårligst stillede grupper, der først og fremmest bliver ramt af stigende priser og høj inflation.
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-05-17:
Jeg vil gerne sige til hr. Fransgaard, at når jeg taler om at nå politiske mål med den fælles valuta, er det de politiske mål, der tjener os som danskere og tjener det danske samfund og vore interesser bedst.
Det er klart egoistisk, lad os bare erkende det, men med det billede, der er af den europæiske udvikling, er det bedst for os at være med i kernen, dér, hvor beslutningerne træffes, for de påvirker vores egen økonomi, vores egen velstand og vores egen velfærd direkte.
Det er det, der er signalet.
Så til det spørgsmål, som hr. Frank Dahlgaard rejste.
Jeg tror, citatet lød som følger: »Samlet set vurderes det, at de snævert økonomiske fordele er begrænsede.«
Det er formentlig rigtigt, men det understreger sådan set blot, hvad jeg sagde før, nemlig at med hensyn til den samlede udvikling i Europa, og når det gælder Danmarks udvikling, den stabilitet, der skal skabes for os som samfund, og påvirkningen udefra, er hovedargumentet ikke, om renten er en lillebitte smule højere eller en lillebitte smule lavere.
Hovedargumentet er at sikre den stabilitet og den placering i Danmark i fremtidens Europa, som gavner os bedst.
Til fru Mimi Jakobsen kan jeg sige, at jeg kan bekræfte, at vi med den fastkurspolitik, vi har ført siden 1982, reelt har afgivet retten til at føre vores egen pengepolitik, at vi i virkeligheden har haft fordel af det, og at vi i øvrigt rent faktisk ved at deltage sammen med de andre opnår, at med suverænitetsafgivelsen med hensyn til devaluering får vi også sikkerhed for, at de andre ikke kan falde os i ryggen, for de har nemlig også afgivet deres.
Jeg kan også bekræfte, at det er de dårligst stillede, der bliver ramt, hvis der er høj inflation og usikkerhed på området.
Og hvis der skabes ustabilitet og undergravning af vores økonomi, kan man jo spekulere over, hvem det er, der mister deres arbejde, og hvem det er, der får forringet deres vilkår.
Frank Aaen (EL), 2000-05-17:
Hr. Claus Larsen-Jensen svarer stadig ikke.
Hr. Claus Larsen-Jensen bliver ved med at fremhæve den gode økonomiske politik, regeringen har ført, siden den kom til i 1993, men vil ikke forholde sig til den kendsgerning - og det er en kendsgerning - at den politik, regeringen satte i gang for at fremme beskæftigelsen, var i modstrid med de bestemmelser, som ville have udløst en økonomisk sanktion mod Danmark. Spiller det ikke en vis rolle i Socialdemokratiets overvejelser, at den politik, man selv er så stolt af og selv synes har ført til så gode resultater, i sit udgangspunkt var i strid med de regler, der vil komme til at gælde for os, hvis vi siger ja til euroen?
Det bør da gøre et vist indtryk.
Og så med hensyn til renten: Er hr. Claus Larsen-Jensen ikke enig i, at under alle omstændigheder bestemmes renten uden for dette lands grænser?
Forskellen på at sige ja eller nej er, at hvis vi siger ja, fraskriver vi os mulighederne for at modvirke negative følger af en rentestigning, mens vi udenfor har større frihedsgrad - ikke fuld frihedsgrad, men større frihedsgrad - til at kunne føre en politik, der kompenserer for, hvad der kommer af økonomiske ulykker.
Villy Søvndal (SF), 2000-05-17:
Jeg synes personlig, der er noget imponerende ved, hvordan socialister er blevet monetarister i det omfang, det er sket, og jeg kan godt forstå, hr. Anders Fogh Rasmussen ser tilfreds ud, for det at se den monetaristiske teori vinde må jo helt klart glæde enhver ægte liberal.
Tænk sig den interesse for velfærdsdebatten, der er opstået hos Socialdemokratiet, hos Venstre, hos De Konservative, hos Dansk Arbejdsgiverforening osv.
Det er dog en voldsom interesse, som man ikke altid ser udtrykt så kraftigt som lige op til denne debat.
Hvis man deltager i det virkelige liv og følger debatterne rundtomkring, er det så ikke påfaldende for hr. Claus Larsen-Jensen, at de, der er mest bekymrede for ØMU'ens konsekvenser for velfærden, netop er dem, der har mest behov for at blive beskyttet af en velfærdsstat med meget stor handlefrihed?
Frank Dahlgaard (UP), 2000-05-17:
Jeg er nødt til at spørge hr. Claus Larsen-Jensen, hvordan han for få uger siden kunne bakke op og rose Økonomiministeriets 557 sider lange rapport om Danmark og euroen, hvis konklusion var, at der var store og vægtige og afgørende økonomiske fordele for Danmark ved at gå ind i euroen og afskaffe kronen, og samtidig gå ind for de økonomiske vismænds rapport, hvor resumeet netop er kommet, og konklusionerne ligger fremme på nettet, så alle kan se, at de siger noget andet.
Hvordan kan hr. Claus Larsen-Jensen gå ind for begge dele?
Claus Larsen-Jensen (S), 2000-05-17:
Angående spørgsmålet om muligheden for igen at kunne udtræde af en fælles valuta: Når vi har folkeafstemninger i Danmark i henhold til grundloven, er det, fordi vi i afgrænset omfang afgiver suverænitet, og når vi afgiver suverænitet, kan vi selvfølgelig også få den tilbage.
Det gælder i vores deltagelse i internationale organisationer, det gælder i EU, og det gælder også i forbindelse med beslutningen om en fælles valuta.
Sådan er det, sådan er det også i henhold til folkeretten, og det kan der sådan set ikke siges mere om.
Så kan man diskutere, hvor bøvlet og alt muligt andet det rent praktisk vil være, men det er der ikke noget nyt i.
Det hænger slet ikke sammen, og derfor vil jeg sige: Det er os selv, der bestemmer, hvad vi vil, og hvor vi vil være med.
Så enkelt er det.
Til hr. Jann Sjursen om at mindske risikoen: Det er rigtigt, at vi har en aftale, men jeg havde nær sagt, at hvis man ser på den aftale kontra det at være med i fællesskabet med de andre om den fælles valuta, er det altså ikke en stærkere position, vi befinder os i nu.
Det er en forsikringsordning, hvor vi kan trække lidt på en kassekredit, hvis vi får behov for det, og vi skal i øvrigt selv betale tilbage i den sidste ende.
Jeg mener klart, at der er en markant forskel.
Vi er også fuldstændig enige i - og det er også derfor, jeg lagde vægt på det i min ordførertale - at der er nogle politiske sammenhænge, og jeg er fuldstændig enig i, at man ikke kan undlade at se på, hvad der tegner sig i horisonten.
Det er da også klart, at hvis man vil have indflydelse på den udvikling, der skal ske i Europa, er man altså nødsaget til at være med på en række områder.
Men vi har ikke noget ønske
om - og det er også klart fremgået af den debat, vi havde om flertalsafgørelser - at man bare giver los på området.
Vi ser ikke Europas Forenede Stater, vi ønsker heller ikke Europas Forenede Stater, og vi mener slet ikke, det er det, der bliver konsekvensen.
Thorstein Theilgaard (SF), 2000-05-17:
Undskyld - er hr. Claus Larsen-Jensen så uenig med statsministeren med hensyn til ØMU-udmeldelsesgarantien?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-05-17:
Er hr. Claus Larsen-Jensens seneste bud på, hvorfor der er en ny situation i forhold til foråret 1998, at vi nu har Amsterdamtraktaten?
Helt ærligt: Den var altså kendt i foråret 1998.
Vi vidste, at vi skulle til folkeafstemning om Amsterdamtraktaten, så det var da ikke noget ukendt fænomen.
Og må jeg så minde hr. Claus Larsen-Jensen om, at vi såmænd ikke engang behøver at gå helt tilbage til Folketingsvalgkampen i marts 1998 for at finde garantier fra Socialdemokratiet om, at forbeholdene ville bestå i valgperioden.
Næh, om aftenen den 28. maj, efter at et flertal havde stemt ja til Amsterdamtraktaten og dermed skabt det nye grundlag, som hr. Claus Larsen-Jensen nu henviser til, erklærede både statsministeren og økonomiministeren, at der ikke kom nogen folkeafstemning om forbeholdene.
Socialdemokratiet havde endda lige været igennem en diskussion om, hvorvidt man skulle lade forbeholdene indgå i regeringsgrundlaget for at vise vælgerne, at man virkelig tog valgløfterne alvorligt.
Men det var der ikke behov for, blev der sagt til kritikerne, for garantien var der jo, så der var ingen grund til at skrive noget ned, og Ole Stavad satte som næstformand for Socialdemokratiet endda trumf på ved at sige, at et løfte er jo lige så godt mundtligt som skriftligt, i hvert fald dér, hvor han kommer fra.
Det sagde nordjyden Ole Stavad dengang.
Det er altså ikke så lang tid siden, det er sket, så lad være med at snakke udenom, men svar på de spørgsmål, der bliver stillet.