Lene Espersen (KF), 2000-01-26:
Da vores ordfører, fru Pernille Sams, er forhindret i at være til stede i salen, skal jeg fremføre følgende: Problematikken om mangelsansvar ved salg af fast ejendom fylder meget i den juridiske litteratur, og i mange år har sagerne også fyldt godt op i domstolenes sagsdynger.
Det 20-årige mangelsansvar, sælgeren af en ejendom typisk har, kan blive et umådelig dyrt bekendtskab, og ordningen med, at sælger nu kan få udarbejdet en tilstandsrapport og fremlægge tilbud på en ejerskifteforsikring og dermed komme fri af det 20-årige ansvar for fysiske mangler, er et væsentligt fremskridt.
Ordningen er da også flittigt benyttet, men det er korrekt, at der rent faktisk ikke er tegnet særlig mange ejerskifteforsikringer, og det kan der jo være flere årsager til.
Jeg tror, det er forkert at gå ud fra, at det alene er et spørgsmål om, at køber finder det for dyrt.
Langt snarere skal man se på prisen i forhold til, hvad man får for pengene, dvs. indholdet af forsikringen: Føler folk, de får noget for pengene?
Her tror jeg absolut, den største forhindring for udbredelsen har ligget.
Dækningsomfanget føles meget lille, og undtagelserne, hvor forsikringerne ikke dækker - alt det, der er skrevet med småt - har fyldt for meget i folks bevidsthed.
Det har været en meget udbredt følelse, at såfremt der skete noget efterfølgende, dækkede forsikringen alligevel ikke.
Nu foreslår ministeren, at køber og sælger deles om præmien, og at der fastsættes minimumskrav til forsikringens dækning.
Det sidste er et ubetinget gode, men vi kan ikke lade være med at lægge mærke til, at også i dette forslag fylder undtagelserne mere end dækningsområdet.
Vi vil gå nærmere i dybden med forsikringernes dækning under
udvalgsarbejdet
, for det spørgsmål er det nok så væsentligt at få afklaret.
Spørgsmålet om, hvorvidt køber og sælger nu skal deles om at betale forsikringspræmien, er mere uinteressant end selve forsikringens indhold. Vi mener i øvrigt ikke, at forslagets formuleringer om betalingen hverken er enkle eller overskuelige at arbejde med, og der er mange andre måder, man kunne angribe problemstillingen på.
Hvis forsikringen eksempelvis blev en del af salgsopstillingen, så den som udgangspunkt indgik som en naturlig udgiftspost i salgspapirerne, ville alene dette faktum formentlig få antallet af forsikringer til at stige, og hvis forsikringsbeløb også kunne realkreditfinansieres som en del af købesummen af husene, ville det også give et gevaldigt løft.
Der er altså mange måder at angribe problemstillingen på.
Regeringen har valgt én model, og vi vil under udvalgsarbejdet forsøge at få belyst andre modeller, inden vi lægger os fast på resultatet.
Men vi er enige i motiverne bag lovforslaget, altså det ønskelige i, at der bliver tegnet flere ejerskifteforsikringer til at overtage det ansvar for fysiske mangler, som ikke fremgår af tilstandsrapporten, og som sælger ellers overtager fra køber, når sælger har fremlagt tilstandsrapport og forsikringstilbud.
Endelig begrænser forslaget sælgers mulighed for at anvende generelle ansvarsfraskrivelsesklausuler i de tilfælde, hvor sælger kun har benyttet ordningen med tilstandsrapport og ejerskifteforsikring.
Nu er det allerede efter den gældende praksis meget lidt glæde, man har af generelle ansvarsfraskrivelsesklausuler, så spørgsmålet er, hvor stor reel forskel bestemmelsen vil gøre.
Men principielt er det i hvert fald uhyre vigtigt at gøre højt og tydeligt opmærksom på, hvis sådanne regler vedtages, og ikke mindst at definere helt præcist, hvilke ejendomme der i så fald er omfattet heraf.
Der er en gråzone omkring mindre landejendomme med eller uden landbrugspligt med hensyn til at vurdere dem som henholdsvis kode 01- eller 05-ejendomme, og det er alle sammen ejendomme, der primært anskaffes med henblik på beboelse, og hvor der sagtens kan laves tilstandsrapport på stuehuset, men som typisk ikke kan forsikres. Det kan blive et ganske interessant udvalgsarbejde, og vi håber, at justitsministeren vil se fordomsfrit på de spørgsmål, der er blevet rejst, for det er særdeles betydningsfuldt, at reglerne ikke bare er gode og rimelige, men også at de er til at håndtere i praksis.