Svend Auken (S), 2000-03-22:
Jeg vil gerne sige ordførerne tak for en spændende debat og tak for mange gode indlæg.
Jeg vil gerne kvittere for de mange, der har rost kvaliteten af det planlægningsarbejde, der er lavet.
Jeg vil også gerne fremhæve den proces, der er gået forud.
Efter det første oplæg har der været en meget grundig høringsrunde.
Så har man lavet det efterfølgende udkast, og det har givet anledning til en endnu bredere høringsrunde.
Det har også givet anledning til, at der er kommet ændringer ind.
Jeg tror, det var hr. Ole M. Nielsen, der efterlyste, hvad det var for ændringer, der især var kommet med i den endelige udgave af landsplanredegørelsen, og jeg kan til hr. Ole M. Nielsen sige, at det først og fremmest er afsnittene, hvor man prøver at forene den fysiske planlægning med erhvervstankegangen, erhvervsplanlægningen, hvor begrebet omkring erhvervskompenteceområder introduceres, og hvor vi prøver at se, på hvilken måde den fysiske planlægning, herunder ikke mindste arealplanlægningen, kan understøtte den erhvervsmæssige udvikling i hele Danmark.
Hr. Martin Glerup tog fat på et par meget centrale punkter.
Hr. Martin Glerup var som flere andre ordførere inde på spørgsmålet om arealreservationer til erhvervene, og han gjorde opmærksom på det samme, som landsplanredegørelsen gør, nemlig at vi har en meget rummelig for ikke at sige en superrummelig planlægning på erhvervsområdet.
Den er langt mere rummelig, end f.eks. når det drejer sig om boliger.
Det betyder jo i realiteten, at vi i vores generation reserverer kæmpeområder til en erhvervsudvikling, der måske aldrig kommer.
Jeg tror ikke, at man kan nævne eksempler herhjemme på, at mangel på rummelighed i erhvervsplanlægningen har forhindret lokalisering af virksomheder.
Derimod har landsplanredegørelsesarbejdet og vores dialog med amterne omkring udmeldingen i forbindelse med regionplanlægning vist, hvilke skadevirkninger med hensyn til en harmonisk udvikling af byerne en meget rummelig planlægning kan give anledning til.
Hr. Jens Kirk havde ret, da han sagde, at den jord, der er udlagt, jo godt kan dyrkes og godt kan bruges, men der er altså forskel på den frie dyrkningsmulighed og de dyrkningsbetingelser, der gælder, når der ligger alle mulige reservationer og restriktioner i den lokale planlægning.
Lad mig nævne et af de problemer, vi har haft.
Det er heller ikke smukt, og det er ikke hensigtsmæssigt, og det giver et større transportarbejde, end man ellers ville have haft.
Derfor synes jeg egentlig, at hr. Glerups formulering om at lave et serviceeftersyn er en god formulering.
Vi vil ikke være restriktive i retning af at sige, at der ikke skal være tilstrækkeligt med arealer, men det giver jo altså ikke flere virksomheder, at man udlægger nogle kæmpeområder i en by, der i øvrigt ikke er nogen udvikling i.
Det er det, der skal hjælpe erhvervsudviklingen frem i de egne af landet, hvor vi gerne vil fremme en erhvervsudvikling.
Det andet, hr. Martin Glerup var inde på
Vi har brug for at finde ud af: Hvad ligger der egentlig i det begreb?
Og hvad kan det bruges til? Skal vi operere med internationale trafikknudepunkter, overordnede eller underordnede trafikknudepunkter, eller skal vi kun have ét begreb?
Og hvordan skal der arbejdes med det?
Og hvordan får vi integreret den overordnede planlægning med den regionale og den lokale planlægning og med de behov, som erhvervene, transporterhvervene, har?
Jeg synes, det er en vigtig diskussion, og vi vil meget gerne sammen med Trafikministeriet, sammen med erhvervene og sammen med amterne og selvfølgelig også de særlig interesserede kommuner prøve at gøre dette trafikknudepunktsbegreb mere operativt.
Jeg tror, der i den lidt desperate tone, som prægede hr. Hans Christian Schmidts indlæg, lå - nu tolker jeg - en skuffelse over, at det faktisk er blevet så god en redegørelse, som tilfældet er.
Der var få håndtag for de store salver om centralisering og centralisme osv., som hr. Schmidt givetvis gerne ville tale om, men hvor han jo tydeligvis savnede noget at hænge det op på i redegørelsen.
Derfor måtte han kaste sig over sine yndlingsaggressioner, f.eks. detailhandelslovgivningen, som jeg i øvrigt glæder mig over, at han stort set var den eneste ordfører - ja, selvfølgelig suppleret af en række af sine medordførere fra Venstre - der kritiserede.
Jeg mener, det er en af de fornuftigste love, vi har lavet herhjemme, og det er virkelig en af de love, jeg glæder mig til at diskutere i den næste valgkamp.
Det er jo ikke en, jeg har fastlagt.
Det er en, Folketinget har fastlagt. Vi har, som hr. Glerup var inde på, en massiv opbakning af folkelige organisationer i det her land til at sikre, at vi ikke trækker landet skævt og overlader hele den overordnede centrale planlægning til nogle få kapitalkæder, men at vi som mennesker selv har indflydelse på, hvordan vi indretter vores land.
I øvrigt er vi i gang med en meget spændende proces med amterne, hvor vi har fundet gode løsninger med flere amter, og dem, der frygter for, at der ikke kommer til at ske noget på detailhandelsområdet, tager fejl.
Der kommer til at ske meget.
I virkeligheden er min bekymring lidt, at vi i vores planlægning på det her område igen bliver lidt for rummelige.
Det skal forstås på den måde, at vi slet ikke tager højde for, hvordan det vil påvirke vores indkøbsmønster herhjemme, at det elektroniske, e-handel osv., vil komme til at spille
en meget større rolle i fremtiden.
I forvejen har danskerne flere kvadratmeter butiksareal, end noget andet civiliseret land råder over.
Alligevel lægger vi overalt i landet op til en voldsom vækst i antallet af butikskvadratmeter.
Der bliver også hensyntagen til de lokale forhold, og vi har en god, om end ikke altid helt nem dialog med amterne om det spørgsmål.
I øvrigt er det interessant at se, hvordan det deler tværpolitisk ude i landet.
Jeg føler ofte, jeg møder betydelig større forståelse blandt kommunalbestyrelsesmedlemmer fra Venstre og De Konservative end hos enkelte socialdemokratiske borgmestre.
Hr. Hans Christian Schmidt spurgte mig, hvad jeg sagde til Transportrådets udmeldinger, og jeg må skuffe hr. Hans Christian Schmidt med, at det vil jeg ikke udtale mig om i dag, for den 29. i denne måned vil regeringen sammen med Energipakken, som jeg håber, vi bliver enige om, fremlægge sin klimaredegørelse og fremlægge sit virkemiddelkatalog på trafikområdet, og der vil vi meget præcist give besked om, hvad det er, regeringen agter at gøre på dette område.
Hr. Hans Christian Schmidt svang sig højt op om, at det hele var blevet til Øresundsforbindelse og Ørestad osv.
Der glemmer han vist lige, at det var beslutninger, der blev truffet under den borgerlige regering, som regeringen bakker fuldstændig op bag.
Efter der er sat liv i vores hovedstadsregion, hvilket jeg tror, at hr. Schmidt og jeg er enige om er til fordel for hele landet, har vi med landsplanredegeølsen prøvet at se på, hvordan vi så også kan sætte liv i og understøtte den i forvejen eksisterende dynamik i andre regioner herhjemme.
Et af de gode resultater af landsplanarbejdet har været de to nye landsdelscentre, som kommunerne i det midt- og vestjyske område og i Trekantområdet virkelig også har gjort sig fortjent til.
Jeg deler det ønske, som flere har været inde på, om, at det må brede sig, så vi i det syd- og sønderjyske og eksempelvis i det sydsjællandske område må se
en tilsvarende udvikling.
Hr. Hans Christian Schmidt landede på fødderne, og det var et klædeligt syn efter at have været så højt oppe, og jeg glæder mig til et fortsat samarbejde om de praktiske problemer.
For jeg tror i virkeligheden ikke, at hr. Hans Christian Schmidt og jeg er så uenige om, at det Danmark, vi ønsker os, er dér, hvor der er plads til virketrang og til at sætte noget i gang og til at noget kan ske på en god måde, så vi har nogle rammer, som ikke virker snærende for folk, men tværtimod giver os en fortsat udvikling af vores samfund.
Jeg tror, det var hr. Fransgaard, der til sidst nævnte nogle af de eksporttal, som kendetegner Danmark.
Tænk, det her lille land eksporterer for mere end en mia. kr. varer og tjenester om dagen - mere end for en mia. kr. om dagen!
Det er selvfølgelig den udvikling, vi fortsat skal understøtte.
Ud over at fru Henriette Kjær i lighed med hr. Hans Christian Schmidt ikke altid synes om min forvaltning af planlovgivningen, så synes jeg, at hun fik sagt mange kloge ting om de nye erhverv og om de nye virksomheders muligheder, de nye ting, der ligger foran os.
Hun var lidt tvivlende over for vores idé om at bruge de gamle industriområder i byerne, for hun siger: Jamen betyder
det så ikke, vi leder en masse tung trafik ind i byerne?
Det er jeg helt uenig i.
Det er netop det spændende, der sker i alle Europas byer i øjeblikket, dér, hvor man har styr på tingene.
Man genbruger de gamle industriområder, genbruger den infrastruktur, der er, løser de problemer, der er med forurenet jord osv., og får en byfortætning, der giver mindre transportarbejde, mindre forurening og en mere tilfredsstillende erhvervsudvikling.
Vi ved, at ikke mindst IT-branchen m.fl. er glade for den udvikling.
Vi har af mange grunde brug for at fortætte og ikke at sprede byvæksten i vores samfund.
Hr. Glerup nævnte, hvordan eksempelvis biltransportarbejdet pr. dansker havde udviklet sig fra 1980.
Jeg tror, han sagde, at vi i 1980 kørte 7.000 km, og det er steget til 11.0000 km i dag.
Noget af det er selvfølgelig overflødig kørsel, hvis det lykkes os at fortætte byvæksten mere.
Jeg noterede mig også, at fru Henriette Kjær ikke deltog i hr. Hans Christian Schmidts angreb på detailhandelslovgivningen, som jeg jo tror, at vi i det store og hele har arbejdet os hen mod en enighed om.
Socialistisk Folkeparti støttede generelt set redegørelsen.
Derfor er det uretfærdigt, jeg ikke siger mere til det indlæg.
Men jeg vil dog gerne understrege én ting, og det er, at det er rigtigt, at centerbegrebet i fremtiden bliver et andet end det centerbegreb, vi har kendt indtil nu.
Der ligger med den rigtige anvendelse af den ny teknologi nogle muligheder, som vi bestemt ikke må undervurdere.
Det andet synspunkt, som jeg gerne vil give min tilslutning til, er, at der er meget store forskelle fortsat - urimeligt store forskelle i levevilkår og levebetingelser i det danske samfund.
Der er meget, meget store forskelle.
Vi har, som hr. Ole M. Nielsen også var inde på, egne i det her land, som er blevet ladt tilbage i udviklingen, og hvor det må være en fælles bestræbelse at skabe rammer, så de kan komme med.
Vi ønsker ikke at leve i et skævt Danmark forstået på den måde, at der på alle måder er områder i kraftig vækst, og så andre områder, som sygner hen.
Det er ikke den danske tankegang.
Er der ét ord, jeg først og fremmest tænker på, når jeg tænker på dansk planlægning, så er det elastik.
Det er ikke for at kritisere skribenterne bag landsplanredegørelsen, men der er ingen, der kan klage over mangel på elastik i de formuleringer, der er set her.
Vi har et plansystem, hvor vi har nogle overordnede synspunkter.
Nogle fastlægger vi her i Folketinget, nogle diskuterer vi os frem til.
Der er meget, vi ønsker på miljøområdet, på energiområdet, på erhvervsområdet, på transportområdet.
Det er vores overordnede ønsker.
Og så møder de den lokale planlægning med kommuneplaner og regionsplaner, og så er der en dialog, og så prøver man at finde en løsning.
Det gør, at vi kan bevare initiativet lokalt, men at det selvfølgelig, fordi vi må tage hensyn til hinanden og ikke bare kan leve i et samfund, hvor vi blæser på naboerne, må være under hensyntagen til nogle overordnede rammer.
Tag ikke fejl af, at når man spørger befolkningen, så vil de have en mere restriktiv planlægning end den, vi står for.
Overalt hører jeg, at man siger: Hvorfor har I tilladt det, og hvorfor har I tilladt det, og hvorfor skrider I ikke ind osv.?
Vi har f.eks. et stort kontorbyggeri i Århus, hvor lokalbefolkningen - det er min egen kreds, det tror jeg, at fru Henriette Kjær vil kunne bekræfte, Prismehuset tror jeg kontorbyggeriet hedder - er rasende, men jeg har måttet afvise at gå ind i det.
Jeg kan ikke blande mig i det.
Der foreligger en lokalplan, og den er vedtaget på den rigtige måde, og så må det være den lokale befolkning, der i givet fald, hvis der skal placeres et ansvar, gør det lokalt, og ikke i forhold til os.
Så hr. Fauerholdt skal ikke være nervøs.
Man skal altså ikke lytte til al retorikken.
Vi har masser, masser, masser af elastik i den centrale planlægning.
Hr. Søren Kolstrup har en række ideer, som jeg synes er spændende.
Hvordan kan vi bruge miljø som løftestang for en mere afbalanceret udvikling herhjemme?
Hvordan kan vi bruge det økologiske jordbrug?
Hvordan kan vi gøre den offentlige transport mere smidig, mere fleksibel?
Hr. Kolstrup var også inde på at tale om centralisme.
Hvem har været de største centralister?
Jamen hvem er det, der virkelig har flyttet virksomheder ud af landdistrikterne og koncentreret dem?
Ja, det er jo mejerierne, slagterierne, osv.
Hvis man tror, det er fæle socialisters værk, centralister, folk, der har været på de forkerte partiskoler, så tror jeg, man tager fejl.
Det er mennesker, der har anlagt meget nøgterne, kommercielle overvejelser.
Det er ikke staten, der har lukket slagteriet på Samsø.
Det er de økonomiske overvejelser i Danish Crown-koncernen, der har gjort det, og det skal man være opmærksom på.
Derfor synes jeg en gang imellem, at man skal tøjle noget af retorikken netop på de felter.
Hr. Ole M. Nielsen var venlig over for redegørelsen og sagde, at han derfor ikke ville sige så meget om den, men det lykkedes ham alligevel at sige nogle venlige ord.
Det er integrationen mellem den fysiske planlægning og erhvervspolitikken, den positive erhvervspolitik, der har været sigtet.
Hr. Ole M. Nielsen kritiserer os for, at vi ikke har været tilstrækkelig dygtige på søtransportområdet.
Det tror jeg han har ret i.
Jeg tror også, han har ret i, at det giver meget mere udvikling lokalt, hvis man satser på forskning og undervisning frem for på trafikinvestering.
Derfor kan trafikinvestering af andre grunde være nødvendig, men der er en lokalpolitisk fascination af motorvejen som løftestang for lokal erhvervsudvikling, der ikke er så meget faktisk belæg for.
Hr. Fransgaard havde en række kloge bemærkninger om planlægning, og at ingen af os kan forudsige udviklingen, og derfor må vi sørge for, at vi indretter en planlægning sådan, at udviklingen kan tage mange retninger.
Det handler ikke om at foregribe nogle beslutninger, men det handler om at lægge tingene sådan til rette, at man ikke afskærer nogle muligheder, man ikke har
nogen interesse i at afskære.
Endnu en gang tak til ordførerne for en, synes jeg, spændende debat.
Jeg skylder hr. Kalnæs at sige, at når jeg ikke sagde noget til ham, så er det, fordi vi så tit har diskuteret de her overordnede filosofiske synspunkter omkring planlægning, og jeg er bange for, hvis vi tager diskussionen en gang til, så taler vi os fra hinanden, hvad vi ikke behøver at gøre i det her spørgsmål.