runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Torsten Schack Pedersen (V), 2006-11-28:
Jeg skal endnu en gang henvise til det, som beskæftigelsesministeren allerede har svaret hr. Ole Sohn på én gang.
Hr. Ole Sohns forslag er altså så entydigt i sin konsekvens, at den virksomhed, der vinder et udbud og får en ekstra opgave, også får nogle ekstra medarbejdere med, og hvis der så ikke er behov for dem i virksomheden, fordi man siger: Vi vil faktisk gerne have noget mere at lave, fordi vi har for meget kapacitet, ja, så kommer man til at hænge på de medarbejdere i en opsigelsesperiode.
Det er den skinbarlige konsekvens, og det må jeg bare sige altså er hæmmende for udviklingen på det danske arbejdsmarked, det er hæmmende for flexicuritymodellen, som jeg så er glad for hr. Ole Sohn så i hvert fald bakker op i ord, men ikke i handling med sit forslag.
Og der må jeg bare sige vandene skilles, og der er vi ikke enige.
Ole Sohn (SF), 2006-11-28:
Det er da en smule bekymrende, at Venstres ordfører ikke læser det forslag, som vi har fremsat.
Forslaget har intet at gøre med at hindre udlicitering, det har intet at gøre med flexicurity, og det har intet at gøre med at skabe et statisk arbejdsmarked.
Det har alene at gøre med, at vi oplever, at titusindvis af danske lønmodtagere hvert andet, tredje eller fjerde år bliver sikkerhedsfyret kollektivt.
Kan hr. Torsten Schack Pedersen ikke forestille sig den situation, en rengøringsassistent er i hvert andet år, når vedkommende skal gå med en fyreseddel i hånden uden at vide, om vedkommende er købt eller solgt?
Kan han ikke forestille sig, hvad det betyder for ens psykiske tilstand, ens families tilstand, ens børns tilstand?
Så siger Venstres ordfører: Vi kan godt forstå bekymringerne.
Det kan Venstres ordfører jo ikke.
Venstres ordfører er jo hamrende ligeglad med de psykiske problemer, det giver løbende at få sikkerhedsfyringer.
Det kunne løses med det her forslag, uden at man ændrer noget som helst ved den flexicurity, vi har i Danmark.
Torsten Schack Pedersen (V), 2006-11-28:
Jeg vil blot henvise hr. Ole Sohn til det svar, som beskæftigelsesministeren gav på det samme spørgsmål, og så undre mig over, at hr. Ole Sohn slet ikke står ved, hvad konsekvenserne vil blive af forslaget.
Hvordan forestiller hr. Ole Sohn sig at det vil gå for en virksomhed, som har ledig kapacitet, som har lidt flere hænder, end ordrebøgerne kan gøre brug af?
Hvad skal den virksomhed gøre, når den virksomhed vinder en opgave og får flere medarbejdere med?
Ja, så har virksomheden fortsat for mange medarbejdere.
Det er så det, hr. Ole Sohn vil forhindre.
Det er fair nok, så synes jeg bare, hr. Ole Sohn skulle sige det rent ud.
Thomas Adelskov (S), 2006-11-28:
Jeg vil bare glæde mig over, jeg har genoprettet roen i Venstres folketingsgruppe.
Så skal jeg bare sige til hr. Torsten Schack Pedersen: Man kan sådan set ikke klandre Socialdemokraterne for overhovedet at have nogen problemer med udlicitering.
Altså, der skete trods alt flere udliciteringer i vores tid i regering, end der er sket under denne regering.
Så der er sådan set ikke noget problem med at udlicitere.
Det, vi bare erkender, og det, vi kan se i dag, er, at der altså er nogle konsekvenser af den udlicitering, som betyder, at nogle medarbejdere er i en ulykkelig situation.
De står og bliver fyret, det påvirker dem psykisk, og det har nogle konsekvenser, som hr. Torsten Schack Pedersen bare fejer af bordet ved at sige, at virkeligheden er en anden.
Nej, virkeligheden er ikke en anden.
Ole Sohn (SF), 2006-11-28:
Det lille problem er sådan set relativt enkelt at løse.
Hvis en virksomhed har for mange medarbejdere til den mængde opgaver, virksomheden har, foretager man afskedigelser ud fra, hvad der er i overskud; sådan er virkeligheden jo.
Det gør man jo i enhver anden sammenhæng.
Hvis en snedkermester ikke har arbejde nok til sine medarbejdere, afskediger man en, to eller tre, eller hvad der nu er behov for.
Men man laver da ikke en kollektiv afskedigelse på et snedkeri, fordi man mister en opgave, og derefter ansætter nogle.
Det er jo det, der er forskellen.
Her siger vi: Vi skal opføre os på nøjagtig samme måde, som man gør på det øvrige arbejdsmarked.
Man ansætter og afskediger, hvad der konkret er behov for.
Man laver da ikke kollektive sikkerhedsafskedigelser af titusindvis af mennesker og lader dem lide under det psykiske pres i en tid, hvor stress er den største livstruende faktor på arbejdsmarkedet, uden at vi foretager os noget som helst.
Men det er åbenbart det, Venstre ønsker.
Pyt med, om der er titusindvis af borgere, der rammes af det stresssyndrom, som kommer af løbende at få en fyreseddel stukket i hånden.
Torsten Schack Pedersen (V), 2006-11-28:
Jeg er glad for, at hr. Thomas Adelskov ser positive muligheder i udliciteringen.
Det vil jeg da håbe at vi kan holde hr. Thomas Adelskov op på på et andet tidspunkt.
Men jeg vil bare understrege, at med hensyn til det regelsæt, som gælder, hvis det i hvert fald er på det kommunale område, har kommunerne jo altså en vis grad af indflydelse på, hvad det er for et udbudsmateriale, der lægges til grund.
Og der må jeg jo så bare sige, at det burde være hr. Thomas Adelskovs opgave at bidrage, hvis han synes, at det udbudsmateriale skal se anderledes ud.
Det må jo sådan set være kommunernes beslutning.
Jeg troede egentlig, at der var en vis opmærksomhed på, at der skulle være et kommunalt selvstyre og kommunerne skulle have nogle afgørende indflydelsesmuligheder på de beslutninger, de måtte træffe.
Men det kan jeg så forstå skal centralt bestemmes herfra.
Jeg konstaterer bare, at man har et forslag, som har en række utilsigtede konsekvenser i forhold til, hvad man selv siger, og det synes jeg bare man skulle stå ved.
Jeg skal gerne, som jeg gjorde i forbindelse med spørgsmålet fra hr. Ole Sohn, henvise hr. Jørgen Arbo-Bæhr til det svar, som beskæftigelsesministeren gav på det samme spørgsmål.
Og må jeg så ikke også bare bede hr. Jørgen Arbo-Bæhr om at lytte lidt bedre efter næste gang, inden hr. Jørgen Arbo-Bæhr kritiserer folk for noget, de ikke har sagt.
Det bliver i hvert fald det, der er tilfældet her, for hvis hr. Jørgen Arbo-Bæhr havde hørt efter, ville han have hørt, at jeg startede min ordførertale med at sige, at lov om virksomhedsoverdragelse er et fornuftigt og nødvendigt instrument på det danske arbejdsmarked.
Det burde stå tydeligt selv for hr. Jørgen Arbo-Bæhr.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-28:
Så kunne jeg godt tænke mig at få vide, hvorfor det så er så forfærdeligt, at det her lovforslag omhandler de situationer, hvor en måske udliciteret opgave fra en kommune eller fra en virksomhed bliver udliciteret anden gang.
Det er det, det her forslag kommer til at handle om, nemlig den situation, de ansatte kommer i på det tidspunkt, hvor de får den fyreseddel i hånden i forbindelse med den her sikkerhedsfyring, hvor de ikke aner, om de har arbejde eller ej, mens lov om virksomhedsoverdragelse gælder, første gang en opgave bliver udbudt.
Er det ikke fuldstændig ulogisk, og burde vi ikke få lavet det sådan, at man også ved andengangsudbud eller ved hjemtagelse af opgaver sikrer de ansatte, at de ikke skal have den her fyreseddel i hånden og dermed være usikre på, om de har arbejde eller ej i fremtiden?
Torsten Schack Pedersen (V), 2006-11-28:
Det er kommunen, der udarbejder det udbudsmateriale, som ligger til grund, og det er kommunen, der bestemmer, hvilke regler og principper der måtte gælde, og det synes jeg sådan set står klart.
Det er den mulighed, der er, og hvis hr. Jørgen Arbo-Bæhr mener, at den enkelte kommune skal have ændret sine regler, jamen så er det vel et naturligt sted at gøre brug af det kommunale selvstyre og se på, hvilke bestemmelser, man har.
Jeg må bare konstatere, at forslaget har en lang række negative konsekvenser, som man fuldstændig vender det blinde øje til.
Man fornægter simpelt hen, hvilke negative konsekvenser det har.
Det ærgrer mig lidt, men det håber jeg da at vi igennem udvalgsarbejdet får yderligere belyst, så det står fuldstændig klart, at det her vil være et angreb på den danske arbejdsmarkedsmodel og være til stor ulempe for det arbejdsmarked, som vi er stolte over er fleksibelt, og som sikrer, at vi er i stand til at have en økonomi i verdensklasse.
Men det her forslag vil altså være et angreb på den model – måske utilsigtet, jeg vil da godt lade tvivlen komme forslagsstilleren til gode.
Thomas Adelskov (S), 2006-11-28:
Hvilke konsekvenser har sikkerhedsfyringer for medarbejderne og for medarbejdernes familier?
Der er tale om 100.000 mennesker, som over nogle år bliver udsat for enten hvert andet år, hvert tredje eller hvert fjerde år at blive sikkerhedsfyret af deres firma.
Det kan være rengøringsassistenter, det kan være chauffører, det kan være gartnere, der med få års mellemrum må opleve, at de bliver sagt op fra deres job, at deres eksistensgrundlag bliver forrykket, at der opstår usikkerhed om deres muligheder for at kunne forsørge sig selv og familien, for at kunne betale husleje, betale termin.
Konsekvensen er et psykisk dårligt arbejdsmiljø, det er stress, det er sygemeldinger på arbejdspladsen.
Det forslag, som Socialdemokraterne her er medforslagsstillere på, tager sigte på, at de mennesker, der er ansat i virksomheder, som skal ud i licitation igen, er sikre på at kunne fortsætte i deres job, altså er virksomhedsoverdraget til en eventuel ny vinder af udbuddet.
Det tager sigte på at sikre, at medarbejderne er til stede for opgaven, og det tager sigte på at sikre, at ingen medarbejdere alene med baggrund i licitationen bliver opsagt.
Det er glædeligt, at beskæftigelsesministeren – og det vil jeg gerne kvittere for – allerede nu har tilkendegivet, at han er villig til at være med til at finde en løsning for, at der kan indføres sanktioner i lovgivning om virksomhedsoverdragelse.
Jeg må også konstatere, når man læser artiklen i Politiken i går, at det jo ikke bare er et spørgsmål, som fagbevægelsen har interesseret sig for, også arbejdsgivere mener, at det er en god idé, også arbejdsgivere mener, at man kunne drage nytte af, at der var tale om, at ved udlicitation trådte reglerne og lovgivningen om virksomhedsoverdragelse i kraft.
Det ville betyde større tryghed for virksomheden, og det ville betyde mindre stress og mindre nedslidning af medarbejderne.
Venstres ordfører brugte en del af sin taletid og kommentarer til spørgsmålene på at henvise til, at det her jo var noget, der kunne være en kommunal beslutning; det var et forhold, man kunne tage op ude i kommunerne, noget, som kommunerne selv kunne vælge at lægge ind som en forudsætning i licitationen.
Jeg kan godt høre på Venstre, at udgangspunktet mere er kommunernes ve og vel og kommunernes interesse, end det er medarbejdernes ve og vel, end det er lønmodtagernes ve og vel og lønmodtagernes interesser.
I den her sag vægter vi lønmodtagerne højest, altså en sikring af, at lønmodtagerne ikke bliver udsat for unødig sikkerhedsfyring hvert andet år, men at lønmodtagerne trygt kan bevæge sig på arbejde og dermed forsørge familie og have en tryg tilværelse.
Torsten Schack Pedersen (V), 2006-11-28:
Jeg forsøgte i min ordførertale at få svar på et spørgsmål.
Det kan være, at hr. Thomas Adelskov vil svare på det nu.
Hvad er udfordringen, og hvad er løsningen for en virksomhed, som har ledig kapacitet, som vinder en opgave og får det fulde antal medarbejdere med til den pågældende opgave?
Efter en sådan vunden opgave står den pågældende virksomhed fortsat med for meget kapacitet.
Hvad er løsningen så for virksomheden?
Hvordan forestiller hr. Thomas Adelskov sig, at den virksomhed vil se en idé og et perspektiv i at byde ind og sikre beskæftigelse til de medarbejdere, som virksomheden beskæftigede til at starte med?
Thomas Adelskov (S), 2006-11-28:
Nu kan jeg jo ikke gøre for, at hr. Torsten Schack Pedersen i sin ordførertale ikke selv kan svare på sine egne spørgsmål, det må han selv rode med.
Men jeg vil gerne svare på det spørgsmål, der bliver stillet.
Se, det er sådan, at enhver virksomhedsleder sætter sig ned og vurderer: Hvor mange medarbejdere har jeg, og hvad har jeg opgaver til?
Og så foretager man en justering af medarbejderstaben efter det, eller sagt på en anden måde afskediger man de medarbejdere, man ikke har brug for.
Det ville man også selv med det her lovforslag have ret til.
Jeg skal minde hr. Torsten Schack Pedersen om – som der i øvrigt blev sagt fra hr. Jørgen Arbo-Bæhrs side – at her er der jo tale om, at for en stor del af de her opgavers vedkommende er de i første omgang blevet udliciteret under loven om virksomhedsoverdragelse, altså, hvor medarbejderne, første gang den var i licitation, blev virksomhedsoverdraget.
Men anden, tredje, fjerde, femte, sjette, syvende, ottende, niende, tiende gang bliver man sikkerhedsfyret, der bliver man ikke virksomhedsoverdraget, og det er det, der er et af hovedproblemerne.
Jeg tror altså, at det, ordføreren siger, vidner om en generel meget dårlig viden om, hvordan tingene fungerer på arbejdsmarkedet.
For det første er der ikke nogen, der overtager en opgave fra den ene dag til den anden, lige efter man har vundet den, og derfor vil virksomheder i den situation ifølge den praksis, jeg har oplevet, foretage en justering af den samlede medarbejderstab.
Det vil sige, at man har kigget på de medarbejdere, man har fået virksomhedsoverdraget, og man har kigget på det medarbejdere, man havde, og så har man set på, hvem der havde hvilke kvalifikationer, og på, hvad man havde behov for i virksomheden for at løse opgaven.
Sådan sætter en normal virksomhedsleder sig ned og tænker, også når man får en virksomhedsoverdragelse, altså får en opgave overdraget.
Det er sådan set den samme tænkning, vi gerne vil have her.
Vi vil bare sikre os, at medarbejderne ikke de facto, altså på grund af licitationen bliver sikkerhedsfyret.
Torsten Schack Pedersen (V), 2006-11-28:
Det er jo en ren tilståelsessag fra hr. Thomas Adelskovs side, for den virksomhed, som fastholder sine medarbejdere i en situation, hvor det måske kniber med at have fyldte ordrebøger, fordi man har nogle medarbejdere, man er glad for, og som man har et godt samarbejde med, man har tillid til, man har uddannet, ja, den skal altså skynde sig at fyre dem, i stedet for at virksomheden har mulighed for at øge sine opgaver, i stedet for at virksomheden har mulighed for at fastholde sine medarbejdere, gøre brug af sine medarbejderes kompetencer til at få fyldt ordrebøgerne med.
Det er så det, hr. Thomas Adelskov vil bekæmpe, for svaret fra hr. Thomas Adelskov er: Ja, så måtte de jo bare have fyret deres medarbejdere til at starte med.
Er det ikke en lidt absurd situation, som hr. Thomas Adelskov her beskriver i sit svar til mig?
Thomas Adelskov (S), 2006-11-28:
Nu kalder beskæftigelsesministeren det for rigide regler.
Men den usikkerhed og utryghed, der opstår ved at blive opsagt hvert andet år, er enorm.
I går var jeg til møde på rådhuset i Trundholm Kommune, hvor man er ved at flytte en del af medarbejderne til et andet rådhus – der er ikke engang tale om afskedigelser, men simpelt hen tale om, at man flytter medarbejdere – og der kunne borgmesteren, i øvrigt en Venstrekollega til beskæftigelsesministeren, fortælle, at der var utrolig mange medarbejdere, der brød sammen og havde det psykisk dårligt, fordi de skulle flytte, og at der var meget højt sygefravær som følge af kommunesammenlægningen.
Så det gælder ikke alene afskedigelse.
Det er sådan set en forstærkende omstændighed, og det her har rent faktisk store menneskelige omkostninger.
Det er det, vi med dette forslag forsøger at gardere os imod, så man altså ikke bare bliver fyret, på grund af at opgaven overgår til en anden.
Det, jeg bare fremhæver, er, at jeg ikke tror, at løsningen, som man foreslår i det her forslag, er vejen frem.
Hr. Thomas Adelskov må jo også erkende, at de overenskomster og ansættelsesretlige regler, der gælder før overdragelsen, også gælder efter overdragelsen.
Så jeg tror altså, at man gør det fleksible danske arbejdsmarked en bjørnetjeneste ved at gennemføre det her forslag.
Men derfor skal man selvfølgelig altid sikre, at medarbejderne har trygge og ordentlige forhold.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-28:
Nu forstod jeg på hr. Torsten Schack Pedersen, at i virkelighedens verden er hr. Torsten Schack Pedersen faktisk imod selv den begrænsede beskyttelse af lønmodtagerne, som ligger i virksomhedsoverdragelsesloven.
Konsekvensen af hr. Torsten Schack Pedersens udtalelser er, at virksomhedsoverdragelsesloven er en unødig hindring for arbejdsgivernes frie ret til at fyre og til at ansætte folk på de betingelser, de nu engang stiller.
Det er selvfølgelig fair nok, når man er repræsentant for et arbejdsgiverparti som Venstre, men jeg kunne godt tænke mig, at hr. Torsten Schack forholdt sig til de konsekvenser, som også har samfundsmæssig betydning, nemlig at man sætter ansatte i en situation, hvor de hvert andet, tredje, fjerde år står med en fyreseddel i hånden og bliver rystet psykisk af det.
Vedrørende de konsekvenser, det får for det psykiske arbejdsmiljø, for nedslidning, for stress på alle mulige måder, kan hr. Torsten Schack så slet ikke se, at det kan være et problem, at man på den måde får titusindvis af ansatte i det her land, som står med en usikkerhed og en fyreseddel i hånden?
Og kan han ikke se, hvad det betyder for, at folk bliver nedslidte og må forlade arbejdsmarkedet?
Ole Sohn (SF), 2006-11-28:
Jeg medgiver, at man givetvis vil komme i en situation, hvor prisen for et bud vil være en lille smule højere.
Så man kan sige, at de, der kommer til at miste, er dem, der udliciterer, for den udbudsgiver kommer til at betale en lidt højere pris for at undgå, at lønmodtagerne rammes af stress og den økonomiske usikkerhed, som altid ligger.
For en lille virksomhed, som afgiver et bud, kender betingelserne på nøjagtig samme måde som en stor virksomhed.
Hvad er det, man giver et bud på?
Man giver et bud på en opgave plus overtagelse af nogle medarbejdere til en given pris.
Det synes jeg helt man ser væk fra i det her forslag.
Thomas Adelskov (S), 2006-11-28:
Altså, man kan sige, at det her lovforslag desværre ikke giver nogen jobgaranti.
Det giver, som jeg lige nøjagtig sagde til hr. Torsten Schack Pedersen før, den mulighed for virksomheden, hvis den har for mange medarbejdere – og det kan også skyldes ny teknologi, det kan være, man vil organisere opgaven anderledes, sådan at man har brug for færre medarbejdere – at foretage en justering af den samlede medarbejderstab.
Det vil sige, at det altså er et spørgsmål om, hvorvidt medarbejderne kommer med ind i den pulje og bliver vurderet på det grundlag, og ikke bare et spørgsmål om, at man er fyret sådan de facto, fordi der nu er sendt en opgave i licitation.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-11-28:
Det var i og for sig bare for at få illustreret, at der ikke er noget som helst urimeligt eller særlig højt i, at godtgørelsesniveauet typisk i sådan nogle sager, med mindre det er fuldstændig bagatelagtigt og det derfor ikke fører til nogen som helst godtgørelse, ligger på 5.000 kr.
At kalde det et urimelig højt niveau er fuldstændig ude af proportioner med, hvordan man straffer arbejdsløse, som laver små fejl.
Elisabeth Geday (RV), 2006-11-28:
Jeg er jo nødt til at forholde mig til sagen, til den konkrete situation.
Uanset om jeg i øvrigt måtte have sympati for hr. Jørgen Arbo-Bæhrs holdning på nogle områder, når det gælder de arbejdsløse, så må jeg forholde mig til det her konkrete forslag.
Jeg synes, det er for meget, at man som arbejdsgiver skal betale 5.000 kr. i godtgørelse til en ansat, hvis man har formastet sig til at glemme at ændre vedkommendes navn, fordi lønmodtageren er blevet gift, eller fordi arbejdspladsen har skiftet adresse, hvad lønmodtageren udmærket ved, da han jo følger med på den nye adresse.
Jeg synes, man er nødt til at anlægge en vis rimelighedsbetragtning.
Jeg synes, det er fair nok, hvis der er sket nogle overtrædelser, som har haft betydning for lønmodtageren og hans eller hendes kendskab til sine rettigheder, at arbejdsgiveren skal betale en væsentlig godtgørelse.
Men med hensyn til sådan bagatelagtige sager synes jeg faktisk lidt, at hr. Jørgen Arbo-Bæhr sammen med S og SF gør sig skyldig i en urimelig behandling over for de her arbejdsgivere.
Ole Sohn (SF), 2006-11-28:
Hvis man lytter til debatten i dag, tror jeg, der er mange, der vil undre sig over, at man kan have en debat om, hvorvidt domstolene idømmer store bøder på baggrund af et manglende eller forkert husnummer i et ansættelsesbrev.
Jeg forestiller mig ikke, at der findes eksempler i den store verden på, at domstolene beskæftiger sig med den form for bagateller.
Det, der derimod er lidt særegent ved den her sag, er ministerens iver efter at gå ind og ændre på det regelsæt, som er udviklet mellem arbejdsmarkedets parter, og nedsætte bødestørrelsen for forseelser, som vi alle sammen tillægger ret stor betydning, netop det, at man som lønmodtager har et ansættelsesbevis, som viser, under hvilke betingelser man er ansat.
Vi kan se, at problemerne med mangelfulde for slet ikke at tale om manglende ansættelsesbeviser vokser, og hvad er ministerens svar til det?
Det er, at sanktionen, hvor der er fejl, skal være mindre.
Det er da en absurd måde at reagere på et stigende problem på.
Kunne man ikke give en eller anden frist for, at arbejdsgiveren fik nogle dage til at ændre ansættelsesbeviserne ved den form for bagateller?
Så er jeg ret sikker på, at man som parter finder en løsning på det.
Jeg er sådan set også overbevist om, at arbejdsmarkedets parter faktisk forhandler det og netop drøfter, hvordan man kan sikre, at man får et godtgørelsessystem til at fungere optimalt, sådan at det efterkommer det, som er det helt afgørende, netop at vi får ansættelsesbeviser til lønmodtagerne, sådan at de kan se, under hvilke retningslinjer de er ansat.
Derfor er det min opfattelse, at vi under udvalgsarbejdet skal have fat i en række af de afgørelser, der er kommet, sådan at vi kan få syn for sagen: Hvori ligger problemerne?
Har de nogen overvejelser om at justere på det?
For jeg kan ikke forestille mig andet, end at ministeren også er til at bevæge.
Jeg tror sådan set godt, ministeren kan overbevises om, at det, arbejdsmarkedets parter kan finde frem til, måske også kunne være gældende for den ikkeorganiserede del af arbejdsmarkedet.
Derfor skal min opfordring være, at vi selvfølgelig ikke skal sende det signal til de ikkeorganiserede arbejdsgivere, at sanktionerne bliver mindre i en tid, hvor problemerne vokser, men at vi finder en fair løsning, sådan at det, hvis der skulle være et enkelt eksempel på et husnummer, der er skrevet forkert, ikke giver anledning til den store furore, vi skal bruge så meget tid på i Folketinget.
Torsten Schack Pedersen (V), 2006-11-28:
For hr. Ole Sohn gjorde jo klart, at arbejdsgiveren skulle have mulighed for at rette småfejl.
Men kan hr. Ole Sohn ikke bekræfte, at det kun er i tilfælde, hvor der er en overenskomst, at arbejdsgiveren har den mulighed.
Den mulighed har arbejdsgiveren ikke, hvis der ikke er tegnet overenskomst, og det er netop derfor, at det er nødvendigt at lave en lempelse, så små fejl, som kan rettes, hvis der er overenskomst, kan blive ordnet med et meget beskedent beløb, for man har ikke muligheden, hvis der ikke er tegnet overenskomst.
Ole Sohn (SF), 2006-11-28:
Det er jo ikke et argument for at sænke godtgørelsen i forbindelse med fejl, at jeg foreslår, at hvis der er skrevet et husnummer forkert, eller man har giftet sig til et andet navn, så er det noget, som skulle give store sanktioner.
Jeg siger bare, at den form for justeringer af ansættelsesbeviser skal der selvfølgelig altid være mulighed for at lave, og er det det, jamen så tager ministeren en kontakt til arbejdsmarkedets parter, og så finder man selvfølgelig også en løsning på det.
Det er jo ikke et argument for, at man ensidigt imødekommer arbejdsgivernes ønsker om at få nedbragt godtgørelsen for det ikkeorganiserede arbejdsmarked, som de så kan bruge i forhandlinger til at få presset en tilsvarende nedsættelse ind på det organiserede.