Mogens Lykketoft (S), 2004-06-03:
Da vi nu skal eksperimentere med nye debatformer, vil jeg også eksperimentere ved at tage ordet og gøre nogle ganske enkelte bemærkninger til statsministeren.
Jeg tror i grunden, at interessen for politik svækkes, når vælgerne ikke kan se forskel, og man kan i hvert fald sige én ting om statsministerens, synes jeg, retorisk meget velformede tale i dag: Den bidrager i alt for høj grad til at tilsløre forskellene i politik.
Teknikken er måske teknisk set stærk, man bruger mange af Socialdemokratiets ord og overskrifter som dække for sin politik - ikke fordi man ønsker at kopiere den velfærdslinje, vi har, men for at camouflere sine reelle hensigter.
Så har jeg også undret mig over, at Venstre synes, at man skal bruge så mange penge på en så omfattende og usand skræmmekampagne og misinformation om skattepolitikken under den forrige regering.
Det kan sikkert også skabe en betydelig træthed hos vælgerne, og jeg opfatter det i virkeligheden som en del af den kampagne, når man i dag kan læse en artikel i Børsen om, at nu pønser vi nok på en ny skat.
Det er en skrøne, det har ikke noget hold i virkeligheden.
Jeg har ofte mødt mennesker, som på tværs af partiskel siger: Kunne man ikke erstatte skatten på besiddelse af ejendom med skat på fortjeneste ved salg af ejendom?
Det er en meget god diskussion, men jeg tror ikke, det kan bære.
Jeg tror ikke, det er nogen farbar vej.
Så vil jeg i øvrigt sige om skattepolitikken: Det er rigtigt, at SR-regeringen lettede ikke skatten for mange penge, vi ikke havde.
Det, der er problemet ved det, regeringen nu har gjort for befolkningen, og som den er så stolt af, er, at de penge, man deler ud, kun kan findes ved at skære i den service, der skal leveres til befolkningen, eller ved at flytte nye byrder over til næste generation.
Det er det budskab, vismændene kom med i sidste uge, og det er den sørgelige kendsgerning om den gavepolitik.
Så takker jeg selvfølgelig på den tidligere regerings vegne for omtalen af den solide økonomi, som jo eksisterer på trods af regeringens økonomiske politik, på trods af de ufinansierede skattelettelser og på trods af den stigning i ledigheden, regeringen først nu er begyndt at forholde sig til.
Jeg skal ikke bruge tiden mere på dette, for jeg vil gerne nå nogle bemærkninger om behovet for en kommunal strukturreform.
Socialdemokratiet ønsker en reform.
Vi ønsker færre og større kommuner, som i de allerfleste sager er borgernes indgang til det offentlige.
Jeg sagde i januar, da Strukturkommissionens betænkning udkom: Lad os nu lægge partitaktikken til side og lad os arbejde målrettet på at få en bredt funderet, bæredygtig og langtidsholdbar løsning på disse udfordringer.
Derfor beklager jeg egentlig også, at statsministeren og indenrigsministeren ikke har brugt tiden siden januar til at lytte og forsøge at være imødekommende og skabe grundlaget for den bredde, som man siger man gerne ser.
Vi havde ventet os det anderledes, og vi havde ønsket os det anderledes.
Regeringen spillede ud så langt væk, som det var muligt, fra Socialdemokraterne, SF og De Radikale.
Indenrigsministeren førte forhandlingerne på en, synes jeg, for indenrigsministeren overraskende uprofessionel måde, men samtidig fik vi jo undervejs i det midlertidige sammenbrudsforløb forklaret af beskæftigelsesministeren, at der var en meget ideologisk målsætning om at skabe en struktur, hvor de flest mulige opgaver kunne overdrages til private.
Nu står vi så med en ny invitation, som jeg håber er alvorligt ment.
Det giver jo kun mening med en ny invitation, hvis den udtrykkelig er udtryk for, at de ultimative krav om, hvad der ikke måtte tales om i forhandlingerne, og som vi blev præsenteret for sidst, klart og definitivt er taget af bordet.
Det går jeg ud fra er tilfældet, og jeg går også ud fra, at det må være en misforståelse fra hr. Poul Nødgaards side, når han siger, at Dansk Folkeparti har fået vetoret over enhver ændring af det, regeringen og Dansk Folkeparti
har forhandlet sig frem til.
Med disse bemærkninger har jeg også sagt noget om, hvorfor det er svært, og jeg har sagt noget om, hvorfor der ikke fra vores side er tale om noget taktisk spil, men udtryk for en meget reel uenighed.
Vi ønsker et reelt og velfungerende lokalt og regionalt demokrati med større decentralisering og uden den øgede statsstyring, som ligger i regeringens oplæg.
Vi ønsker ikke flere, men færre uigennemsigtige fællesskaber, vi ønsker faglig bærekraft, og derfor ønsker vi også nogle regioner, hvor demokratiet er reelt.
Det er det imidlertid ikke, hvis regionerne kun har én opgave og kun har én pose penge, som andre har bestemt kan fordeles mellem nogle sygehuse, så vi er nødt til at have nogle regioner, der har en vifte af opgaver og har herredømme over egne indtægter.
Regeringen har prøvet at skabe en meget mystisk diskussion om to eller tre skatter.
Det afgørende er, at regionerne får herredømme over deres egne indtægter.
Det er også afgørende, at der på miljø- og planområdet bliver regionale løsninger, og at sårbare grupper, socialpsykiatrien, voksenspecialundervisningen m.v. får en fagligt bæredygtig betjening.
Det kan kun ske ved en regional
løsning
Det er også nødvendigt, at den kollektive trafik fastholdes her, og at der skabes ikke færre, men flere muligheder for en regional erhvervsudvikling med reformen af den kommunale struktur.
Vi har sagt i mange, mange måneder med opbakning fra arbejdsmarkedets parter og andre med sagkundskab på arbejdsmarkedet, at vi vil ikke være med til en atomisering af den nationale beskæftigelsespolitik.
De redskaber, vi skabte i 1990'erne, var en afgørende forklaring på, at den forrige regering skabte en større fremgang i beskæftigelsen i Danmark end i nabolandene, og vi vil ikke have slået de værktøjer i stykker som en del af en aftale om en kommunalreform.
Endelig det, som måske for borgerne er det aller-, allervigtigste: Før der skrives under på noget, må der være klarhed om økonomien, om udligningen mellem regionerne og om den samlede økonomi.
Det er jo det, der betyder noget for borgerne i den sidste ende, og derfor bliver der i bedste fald tale om et meget, meget langt forhandlingsforløb.
Socialdemokratiet forventer at være regeringsledende parti den 1. januar 2007, og vi medvirker ikke til en løsning, der vil udløse et administrativt kaos og en vilkårlig kasten rundt med opgaverne den 1. januar 2007.
Vi vil have sikkerhed for, at det, der kommer ud af det, bliver bedre for borgerne.
Vi skal ikke lave om kun for at lave om, vi skal lave om for at skabe forbedringer.
Vi vil være meget kreative, og vi vil være meget visionære, men vi kommer ikke bare ind og underskriver et forlig, der er indgået mellem Venstre, Konservative og Dansk Folkeparti. Lad mig slutte af med at sige, at vi har lige fra starten i januar nærmest appelleret til at få afideologiseret diskussionen, så vi i stedet sætter os sammen og i et bredt samarbejde skaber bedre løsninger for borgerne.
Men et langvarigt sorteperspil deltager vi ikke i.