Charlotte Dyremose (KF), 2005-06-16:
Sidste torsdag, torsdag den 9. juni 2005, var intet mindre end en historisk dag.
Da nedlagde vi amterne.
Det er selvfølgelig en historisk dag for mig som konservativ, fordi det er noget, vi som parti har kæmpet for i 15 år.
Det er jo sådan lidt noget teknik, det der med bare at nedlægge amterne.
Men hvad er så indholdet?
Hvorfor er det så, at det er så vigtigt?
Der vil jeg vove den påstand, at det er det, vi behandler i dag.
Det sociale område er noget af det allervæsentligste; det er en af de allervigtigste årsager til, at vi netop skulle have lavet den reform, som vi nu er ved at behandle, og som vi markerede i torsdags ved at nedlægge amterne.
Og hvorfor så det?
Jo, fordi lige præcis på det sociale område er det jo lige præcis de mennesker, vi taler om her, der har mest behov for, at der er et velfungerende velfærdssamfund, der hjælper dem – det må jeg medgive fru Mette Frederiksen, som utallige gange fik malet det billede op – det er lige præcis de mennesker, vi taler om her, det er de svageste i vores samfund, der har mest behov for, at det system, de er afhængige af, også fungerer, og at det fungerer optimalt.
Derfor skylder vi politikere altid at tænke i: Hvordan sørger vi for at gøre det bedst?
Det er så det, vi gør med denne her reform.
Vi ved jo godt, at én indgang er lig med ét ansvar, hvorimod to indgange, hvilket vi har haft indtil nu, altid er lig med, at det er de andres ansvar.
Derfor får vi nu sørget for, at ansvaret ligger ét sted, nemlig det sted, hvor myndighedsansvaret er, det sted, hvor ansvaret for borgeren er, det sted, hvor finansieringen er: i kommunen, det sted, der er tættest på den enkelte borger.
Derudover laver vi på de områder, som ligger i regionerne, rammeaftaler.
Vi sikrer altså, at man får meget mere synlighed med hensyn til de tilbud, der skal være, og hvor mange tilbud der er brug for, sådan at vi sørger for, at det er helt tydeligt, helt synligt, hvis der mangler nogle institutioner.
Der løser vi det problem med ventelister, som nogle har mødt.
Vi gør det altså helt tydeligt, hvor mange tilbud vi skal bruge.
Så er der jo VISO, en nyskabelse, som giver mulighed for, at de fantastisk dygtige specialister, vi har i det her land, der sidder i en enkelt kommune eller typisk på en enkelt meget specialiseret institution et eller andet sted i landet, nu bliver samlet op.
Vi får en paraply, så vi sikrer os, at man også i Lyngby får glæde af det, der sker i Sønderborg – vidensdeling.
Vi bruger altså ressourcerne dér, hvor de skal bruges, nemlig overordnet.
Vi sørger for, at det ikke kun er den enkelte borger på den enkelte institution i det enkelte tilbud, der får glæde af specialisterne, det gør man i hele landet.
Vi tænker altså i en helhed.
Vi sørger for at sikre, at den viden bliver brugt i hele landet.
Derudover bliver der nu en portal.
Det bliver muligt ikke bare for kommunerne, men også for M053S47324871subh.fm Page 4812
Tuesday, November 8, 2005 4:36 PM den enkelte borger, for de pårørende at se, præcis hvilke tilbud der er, så man kan sørge for, at den enkelte borger kommer på det rigtige tilbud.
Det har jo ikke bare været sådan med den måde, vi har gjort tingene på, at man både skulle kæmpe med kommunen og med amtet for at få tingene løst – det er et af problemerne – men det har jo også været de isolerede amter, der har stået med ansvaret.
Man har altså ikke haft det fællesskab, der nu skal sikre, at alle har adgang til den mest specialiserede viden og de bedste tilbud i hele landet.
På den måde kombinerer vi det nære, nærhedsprincippet – at det er i den enkelte kommune, man har det overordnede ansvar, at det er der, hvor man kender borgeren, hvor man kender borgerens familie, borgerens behov, man står med ansvaret for borgeren, og dér, man skal tænke konkret – med, at vi sørger for, at man så får adgang til al den specialiserede viden, der er i hele landet.
Så specialisering og nærhed går hånd i hånd i denne her reform, og det er derfor, det har været så vigtigt at lave den.
Der er blevet udtrykt bekymring for mange ting i løbet af denne her debat.
Jeg kan godt forstå, når borgere, der i årevis er blevet kastet rundt i systemet, udtrykker bekymring for, at der endnu en gang sker noget nyt.
Men situationen er jo den, at vi nu står over for en reform, hvor vi skal sørge for, at de her borgere ikke i fremtiden oplever at blive kastet rundt mellem to myndigheder, hvor vi skal sørge for, at ansvaret er samlet ét sted, så borgeren ved, nøjagtig hvor vedkommende skal gå hen, og så borgeren ved, at der er adgang til den mest specialiserede viden også i den pågældende kommune.
For ikke alene sikrer vi nu, at man kun skal gå til kommunen, vi sørger for – som jeg var inde på før – at kommunen har adgang til specialrådgivning, til de mest specialiserede tilbud via portalen og via VISO, så borgeren kan blive henvist til det rigtige sted.
Det er også blevet problematiseret, at man i hele forløbet ikke rigtig kendte specifikke institutioner.
Det bed jeg også mærke i, for det er jo lige netop sådan, at vi med det her sikrer os, at nu kommer alle institutionerne ud på tilbudsportalen, og tilmed sørger vi for, at der er en registrering af tilbuddene og en sikkerhed for, at de tilbud rent faktisk indeholder det, som der står på portalen.
Det giver altså en sikkerhed ikke bare for den enkelte kommune, men så sandelig for den enkelte borger.
Der er derfor slet ingen tvivl om, at det her er nødvendigt for at sikre borgeren det bedst tænkelige tilbud.
Vi kender alle problemerne.
Alle vi, der har siddet nogle år i Socialudvalget, alle vi, der har færdedes blandt forskellige mennesker med behov af den ene eller den anden art, ved, at der har været masser af problemer.
Jeg kan også forstå, at der er en bred enighed, og det har der også været under forhandlingerne, om én indgang, det enstrengede myndighedssystem, at der er en bred enighed om, at det er godt, at vi nu får VISO, at vi får den vidensdeling.
I det hele taget forstår jeg, at der er en bred enighed om den retning, vi skal gå i.
Men jeg må indrømme, at jeg undrer mig over, at der så er nogle partier i det her Folketing, der har valgt ikke at ville være med.
Og jeg må indrømme, at jeg stadig væk ikke helt har fundet ud af, hvad det er, der gør, at det her bliver dårligere.
Jeg tror på – og det synes jeg at jeg har fået bekræftet fra ordførere fra begge sider – at det her bliver bedre.
Det her giver borgeren ét sted at gå hen; det giver en sikkerhed for, at der er de tilbud, der skal være; det giver en vidensdeling over hele landet, og det giver en tilbudsportal, der sikrer, at alle har adgang til alle de relevante tilbud.