Tom Behnke (FRI), 1999-10-27:
Også Frihed 2000 er positiv over for forslaget ud fra de samme synspunkter, som jeg fremførte i sidste folketingssamling, da vi behandlede et lignende forslag, og også jeg skal henvise til de bemærkninger, jeg gjorde ved den lejlighed.
Vi er i Frihed 2000 meget tilfredse med, at ministeren nu siger, at der bør være en overgrænse, en øvre grænse for, hvor længe man overhovedet kan sidde isolationsfængslet - ganske vist med den lillebitte åbning, at hvis der er nogle helt særlige tilfælde, hvor det helt undtagelsesvis er påkrævet at isolationsfængsle længere, vil det kunne lade sig gøre.
Men der er en klar hovedregel om, at der er en øvre grænse, det bør der også være, og vi er i Frihed 2000 såmænd ganske godt tilfredse med, at ministeren har lagt sig fast på de 3 måneder.
Hvis der skulle komme et ændringsforslag om at sætte den op til 4 måneder, må vi tage stilling til det til den tid, men som forslaget foreligger i dag med de 3 måneder, er vi ganske godt tilfredse med det.
Til gengæld kunne man godt stille det spørgsmål, om det nu også er hensigtsmæssigt, at man laver, om jeg så må sige,
en række delgrænser derunder for knap så alvorlige forbrydelser
Det tror jeg ikke er hensigtsmæssigt, og derfor vil vi bruge udvalgsbehandlingen til at prøve at se, om ikke vi kan få fjernet disse delgrænser, således at der kun er en øvre grænse, men at det i øvrigt fremgår af lovgivningen, at jo mindre alvorlig forbrydelsen er, desto mindre tid bør man naturligvis sidde isolationsfængslet. Men det, man så jo nødvendigvis må spørge sig selv om, er: Hvorfor er det overhovedet nødvendigt at isolationsfængsle borgere, der er mistænkt for en kriminel handling?
Ja, det er der mange gode grunde til.
Der kan være medgerningsmænd, der kan være spor, der skal efterforskes, og der kan i det hele taget være en række efterforskningsskridt, som ikke vil kunne gennemføres, medmindre personen sidder isolationsfængslet.
Der kan også være hensynet til eventuelle vidner osv. osv., så der er formentlig et eller andet sted en god grund til, at man gør det undtagelsesvis.
Men man kan så også stille spørgsmålet: Hvorfor er det nødvendigt, at man isolationsfængsler så længe, som man rent faktisk gør i nogle af sagerne?
Her er svaret helt klart: Der er jo problemerne med de internationale grænseoverskridende kriminelle handlinger, hvor det kan være ganske svært at få tid til at samarbejde med andre lande om at få trævlet sagen op.
Det er det ene, og det kan vi ikke gøre så meget ved.
Det andet, som vi kan gøre noget ved, er det spørgsmål, om der bliver sat politifolk nok på opgaverne. Er der det nødvendige antal politifolk til at efterforske?
Prioriterer politiet personale nok til den slags opgaver, eller har politiet overhovedet mandskab nok til, at man kan prioritere?
Et tredje element, som er nok så væsentligt, er de redskaber, politiet har til sin efterforskning, altså mulighederne for at kunne efterforske en sag. Her må vi nok sige, at retsplejeloven godt kunne blive lempet på en række punkter, så det blev nemmere for politiet at efterforske sagerne og nemmere at få sandheden frem i lyset, og man dermed ikke behøvede at holde den mistænkte isolationsfængslet så længe.
Når man med den ene hånd begrænser længden af isolationsfængslingen, burde ministeren i det samme lovforslag - hvor der i øvrigt er en hel masse andre ting med - også have nogle forslag til, hvordan politiets muligheder for at efterforske sagerne og finde frem til sandheden kan lettes, så borgerne ikke skal sidde så længe isolationsfængslet, som det ellers er nødvendigt.
Jeg er helt enig med ministeren i, at hvis man har siddet isolationsfængslet og efterfølgende bliver dømt, er der ingen tvivl om, at den tid, man har siddet isolationsfængslet, bør have en højere værdi end en almindelig afsoningsdag - altså at antallet af dage i isolation bliver flere, når man skal modregne i den egentlige strafudmåling.
Jeg savner til gengæld noget andet i forslaget.
Nu har vi hørt den konservative ordfører sige, at det kun er én ud af 1000, der bliver uskyldigt isolationsfængslet.
Jo, jo, men det er stadig én for meget
Der burde i forslaget her være sat en tyk, tyk streg under, at i de tilfælde - og det vil jo ske; der kan ske fejl, der bliver nogle gange isolationsfængslet uberettiget - bør erstatningen være af en helt, helt anden karakter end den, vi ser i dag.
Der bør virkelig rulle ikke bare tusinder, men millioner i erstatning, hvis nogle bliver isolationsfængslet uberettiget. Det bør være en erstatning, der er til at tage og føle på.
Lad mig så sige, at vi kommer nok til at stille et ændringsforslag med hensyn til vidneudelukkelsesgrundene for præster fra andre trossamfund end de anerkendte osv.
Det er en mindre del af forslaget, men vi stiller altså et ændringsforslag om, at den del kommer til at udgå.
Og lad mig så til sidst rette en appel til justitsministeren, for det er jo justitsministerens folk, vi taler om.
Vi ser alt for tit, hr. justitsminister, at når der er nogle, der er mistænkt og bliver isolationsfængslet, er der ledende politifolk, der i medierne meget, meget kraftigt antyder, i hvilken retning de mener, sagen skal gå.