Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-05-25:
Det er efter min mening forfejlet, når kvoter, tvangsflytninger og antal er styrende for, hvad man vil gøre for at udvikle den danske folkeskole og for at udvikle integrationen i den danske folkeskole.
Vi siger ikke, at antallet ikke betyder noget.
Det gør det.
Det er jo velkendt, at vores skoler er blandede.
Det er også velkendt, at det er en styrke med blandede skoler socialt, at der både er ressourcestærke og ressourcesvage børn i samme skoleklasse.
Det er også velkendt, at Danmark bliver mere og mere delt, hvor de, der har meget, trækker sig sammen i bestemte områder og bestemte boligkvarterer, mens de, der ikke har, presses sammen i særlige boligområder.
Spørgsmålet er, hvordan vi sikrer, at vores skoler og vores boligområder bliver mere blandede.
Socialdemokraterne siger tvang, kvoter og tvangsspredning.
Vi tror ikke, at det virker.
For det første: Tvangsflytninger giver ikke nødvendigvis resultater.
Man kan jo bare spørge sig selv, hvordan det vil være at blive flyttet fra sit nærområde, fordi der ikke længere er plads til sådan en som en selv med den etniske baggrund, man nu har.
Man kan spørge sig selv: Bliver børn bedre eller dårligere i stand til at modtage undervisning, udvikle sprog og blive fagligt dygtige, hvis de er tvangsflyttet fra deres nærområde?
Jeg tror, det siger sig selv, at det bliver de ikke bedre af.
For det andet kan man jo også sige, at målsætningen om et loft på 25 pct. tosprogede i skolerne i sig selv er et matematisk problem i f.eks. sådan en kommune som København, hvor 31 pct. af børnene er tosprogede.
Er det meningen med et sådant forslag, at børnene så skal sparkes ud af kommunen, eller hvad er meningen?
Jeg mener, vi kan konstatere, at Albertslundmodellen ikke virker, i hvert fald ikke, når man ser på karaktergennemsnit.
Derfor er det, vi siger, at vi ønsker blandede skoler, vi ønsker blandede klasser.
Vi anser det for meget vigtigt, at der netop er tale om en social blanding, hvor svage og stærke børn går sammen.
Fordeling efter sprogtest betyder i praksis, at alle de svage samles i grupper på andre skoler.
Over for det mener vi at frivilligheden er den bedste vej.
Det handler jo trods alt om at give også tosprogede så godt et tilbud, at der ikke bliver sagt nej til det, at det er et reelt tilbud.
De såkaldt hvide skoler skal reservere pladser, så der bliver plads til tosprogede børn; der skal laves sproggruppetilbud, så både stærke og svage kommer sammen; de såkaldt sorte skoler skal gives midler og ressourcer til at lave så gode tilbud, at også lokale børn af dansk oprindelse vil gå i skolen.
Når vi afviser det socialdemokratiske forslag, er det ikke, fordi vi ikke vil gøre en indsats, men fordi vi ikke tror, det virker.
Det er jo sådan, at den danske folkeskole ikke er god nok.
PISAundersøgelsen er faktisk dybt bekymrende, særlig i forhold til de alt for mange tosprogede børn, som har dårlige læsefærdigheder.
PISAundersøgelsen giver da også nogle fingerpeg om, hvad man kan bygge videre på: styrket efteruddannelse af lærerne, bedre lokal evalueringsstruktur, hvor lærerne i højere grad følger op på den enkelte elev, for bare at nævne nogle af dem.
For Enhedslisten er det afgørende, at der afsættes midler til at styrke efteruddannelse, at der afsættes midler til øget skole-hjem-samarbejde og til styrkelse af den pædagogiske ledelse på skolerne.
Samtidig mener vi også, det er nødvendigt med en massiv indsprøjtning i folkeskolens fysiske rammer, i arbejdsmiljøet på skolerne, i undervisningsmaterialer osv.
Det er sådanne indsprøjtninger, som vi mener kan danne basis for en bedre folkeskole, for bedre færdigheder og for mere integration i folkeskolen i modsætning til det socialdemokratiske forslag, som vi derfor ikke støtter.