Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 1999-11-16:
Jeg siger tak for den store velvilje over for det her lovforslag.
Det er jo næsten alle partier i Folketinget, der støtter det, så det er jeg selvfølgelig taknemlig for.
Hr. Kim Andersen formulerede det så flot ved at sige, at det her lovforslag bidrager til at kaste mere lys over kulturen, og at de regionale kulturforsøg i sig selv har kastet mere lys over kulturen, forstået på den måde, at der er blevet en større synliggørelse af kulturen lokalt, og det er jeg sådan set meget enig i.
Men hr. Kim Andersen havde også nogle bekymringer over administrationen og de administrationsenheder, der skal etableres.
Hvad nu med det her armslængdeprincip, hvordan skal det håndhæves, og hvordan ser det ud?
Og sagen er den, at i bemærkningerne til § 3 er der en lang beskrivelse af, hvordan man rent faktisk kan indrette sig for at leve op til armslængdeprincippet. I stedet for at vi fra politisk side eller fra Kulturministeriets side afgør, hvordan man lever op til armslængdeprincippet, altså princippet om, at der skal være professionalisme i vurderingen af, hvilke projekter der skal have støtte, har vi gjort det, at vi lader det være op til de lokale kræfter at finde ud af, hvordan man indretter sig bedst.
Der er en række forslag i bemærkningerne til § 3,
altså forslag til, hvordan man kan gøre det.
Med hensyn til kriterierne for at indgå en kontrakt er det sådan, at Kulturministeriet vil fastsætte nogle overordnede mål for, hvad det er, der skal opnås med kulturkontrakten.
Udgangspunktet vil være det, hr. Kim Andersen kaldte den naturlige interesse fra lokalområdets side, det vil sige de lokale ønsker.
Derudover har vi selvfølgelig en lovgivning og nogle principper i en lovgivning, som man skal leve op til i forbindelse med indgåelse af kulturkontrakten.
Udgangspunktet må nødvendigvis være det udgangspunkt, vi har for kulturpolitikken, og dér er værdierne kulturelt demokrati, ytringsfrihed, kvalitet og decentralisering.
Det kan man sige er de overordnede kulturpolitiske værdier, som ligger til grund for indgåelsen af kulturkontrakter.
Hr. Brian Mikkelsen havde også ros tilovers for lovforslaget, om end ikke alt var lutter lagkage.
Det kommer selvfølgelig an på, hvad man forstår ved nok.
Men det er klart, at der er langt flere frihedsgrader for de kommuner og regioner, der vælger at indgå en regional kulturaftale, end der er for andre.
Formålet med at lave kulturkontrakterne er jo netop, at regionen får pengene ud for 4 år ad gangen og dér har en større frihed, end man ellers ville have, til at fordele pengene til de forskellige kulturelle initiativer.
Dér er jeg meget enig med hr. Brian Mikkelsen i, at der er en stor synergieffekt i den måde, vi nu tilrettelægger kulturpolitikken på, en synergieffekt på den måde, at de statslige midler og de lokale midler får bedre mulighed for at spille sammen, end de har haft tidligere, forstået på den måde, at de lokale politikere får større frihed til at sørge for, at pengene bliver anvendt så fornuftigt og så effektivt som muligt. Hr. Ole Sohn lagde vægt på, at det her initiativ bidrager til øget dialog og gensidig inspiration, og det er præcis også det, der er bevæggrunden for regeringen i forbindelse med indgåelse af kulturkontrakter.
Vi har ment, at det er fuldstændig afgørende at fortsætte den gode dialog, vi har haft i forbindelse med de regionale kulturforsøg, i en mere bindende aftale. Hr. Ole Sohn spørger: Hvordan får man det lokalpolitiske engagement, samtidig med at man bevarer den kunstfaglige professionalisme i kulturpolitikken?
Og det er da også en meget vanskelig balancegang.
Hvordan sikrer man, at politikerne både er optaget af kulturen, og at der samtidig er den nødvendige kulturfaglige ekspertise i vurderingen af projekter?
Men må jo sige, at politikerne i Folketinget har levet med det i mange år og klaret det i mange år
, fordi det jo
også på landsplan er sådan, at vi lægger ansvaret for den kunstfaglige vurdering i vores råd og nævn, og så er det politikerne, der udstikker de overordnede rammer.
Jeg er fuldstændig sikker på, at den balance kan man også klare lokalt.
Hr. Carsten Aagaard spørger: Hvad er bedre i det her lovforslag end en total decentralisering?
I stedet for bare at lægge penge ud til kommunerne er det sådan, at vi nu hvert fjerde år får mulighed for at snakke med de kommuner, de regioner, vi laver kulturaftaler med, og sammen vurdere: Er vi nået langt nok, går det godt nok, eller er der nogle problemer, som skal løses?
Så i stedet for bare at lægge ansvaret fra sig får vi med de regionale kulturkontrakter en ligeværdig dialog.
Det synes jeg er vigtigt.
Hr. Ole M. Nielsen understregede, at det her lovforslag har stor betydning for tyndtbefolkede områder, fordi det giver mulighed for, at små kommuner kan slå sig sammen.
Det er jeg meget enig med hr. Ole M. Nielsen i.
Det her er netop en måde, hvorpå vi kan sikre, at de små kommuner får nogle bedre muligheder, end de har haft tidligere.
Spørgsmålet er, om vi netop ikke med det her lovforslag også kan være med til at understøtte en fornuftig udvikling ude i lokalområderne, forstået på den måde, at det vil understøtte nye former for samarbejde.
Og vi ved jo alle sammen, at forudsætningen for, at de små kommuner overlever, forudsætningen for, at de tyndtbefolkede lokalområder får nogenlunde vilkår, er, at man er dygtig til at samarbejde, og det giver det her lovforslag god mulighed for.
Så endelig til hr. Kim Behnke, som overraskede mig lidt
ikke med, at han var imod lovforslaget, vil jeg sige, men med begrundelsen for det: Det her med, at det er bedre at bruge alle pengene på større projekter.
Dertil kan man måske sige: Vi står på kanten af et nyt årtusind, og det kunne selvfølgelig være sjovt at bruge pengene på en række store projekter, nogle store, synlige kulturinitiativer ude i det ganske land.
Jeg synes næsten, han udviser et halsbrækkende mod.
Hvis man nu skulle til at tage pengene fra de lokale egnsmuseer, egnsteatrene, musikskolerne, landsdelsscenerne, landsdelsteatrene, så tror jeg, der ville rejse sig et ramaskrig.
Og ud fra en kulturpolitisk betragtning vil jeg også betragte det som halsløs gerning.
Jeg synes, det er fantastisk vigtigt, at vi har alle de forskellige kulturinstitutioner rundt om i det ganske land.
Det er meget vigtigt, at vi har lokale kulturcentre, som altså kan bidrage til den lokale kulturelle udvikling.
Med de bemærkninger - og selvfølgelig også med en stor tak til regeringspartiernes ordførere for velviljen over for lovforslaget - vil jeg gerne sige tak for den diskussion, der har været i dag.