runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jesper Langballe (DF), 2004-11-25:
Nu er det vel sådan, at det altid er et meget, meget dårligt signal, hvis et parti meddeler vælgerne forud for en folkeafstemning, at man er imod folkeafstemning.
Derfor er alle partier altid for folkeafstemning på det tidspunkt, hvor det ikke kan være anderledes.
Men jeg vil gerne spørge fru Elisabeth Arnold, hvorfor folkeafstemningen i Frankrig i sin tid skulle være en demokratisk skændsel.
Det fatter jeg simpelt hen ikke.
Det kan være, jeg hørte forkert, men det var sådan, jeg opfattede det.
Hvad forkert er der i, at man stemmer om, hvem man gerne vil være sammen med?
Det er dog en fuldstændig rimelig ting, at i en union, som gøres stadig snævrere, skal begge parter spørges: Er det nogle, vi gerne vil være sammen med?
Det andet, jeg vil spørge om i den forbindelse, er, hvorfor det overhovedet ikke må siges, at historisk set er Europa pr. definition kristendommens gamle rum.
Det må heller ikke stå i forfatningen, men det er vi sådan set fuldkommen ligeglade med, for den forfatning er alligevel ikke groet i vores have.
Men det er da bare en underlig ting, at en historisk kendsgerning – jeg taler ikke om religiøse bekendelser, men om en kulturhistorisk kendsgerning – overhovedet ikke må omtales.
Helle Sjelle (KF), 2004-11-25:
Vi ved godt, at det ikke bliver nogen nem forhandlingsproces, vi står over for, og vi kan ikke udelukke, at der undervejs kommer nogle ting, som man må tage en nærmere drøftelse af, og vi kan heller ikke udelukke, at der kommer et resultat, som vi til sidst finder at man må tage en folkeafstemning om.
Men som sagt er det altså noget, vi forventer ligger meget langt ude i fremtiden, og det er jo noget, som man må tage stilling til på det tidspunkt.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-11-25:
Jeg er selvfølgelig enig med fru Charlotte Antonsen i, at alle regeringer, som sidder i EU's Ministerråd, nødvendigvis må anerkende hinanden.
Det følger af sig selv.
Det er ikke så meget det.
Når jeg stillede spørgsmålet, er det bare, for at der ikke skal opstå den fuldstændig fordrejede fremstilling af situationen omkring Cypern, at det specielt skulle være Tyrkiet, der har voldt vanskeligheder i den sidste fase.
Det er det jo altså ikke.
Det har været den græsk-cypriotiske del, der har voldt vanskeligheder i den sidste fase.
Tyrkiet anerkendte jo resultatet af den folkeafstemning, der var på den tyrkiske del af øen, og var dermed rede til også at anerkende den nye fælles regering, der så kunne komme på Cypern.
Der kan være mange andre ting, hvor der stadig væk er meget, der skal gøres i Tyrkiet, det er jeg enig med fru Charlotte Antonsen i, men lige præcis i Cypernspørgsmålet synes jeg, at Tyrkiet er blevet stillet over for krav, men de har også leveret varen.
Per Stig Møller (KF), 2004-11-25:
Det er desværre ikke sandt, hvad hr. Søren Søndergaard siger, at jeg ikke har forholdt mig til Falluja.
Jeg svarede jo præcis, da den diskussion opstod, at det må være dem, der er på stedet, som skal vurdere, om man er nødt til at rydde op i Falluja; det kan ikke gøres på Slotsholmen i København.
Det må gøres af den irakiske regering og af den multinationale styrke, som har fået mandatet fra FN.
Det kan hverken hr. Søren Søndergaard sidde og afgøre på Amager eller jeg på Frederiksberg, det må vurderes på stedet.
Når formålet er at få fjernet terroristerne, må de vurdere, om terroristerne har en sådan udbredelse, er af en sådan brutalitet og er af en sådan beskaffenhed, at de skal fjernes.
Allawi havde jo forhandlet med byen, ligesom han havde forhandlet med al-Sadr City.
Her lykkedes det ikke at få et forhandlingsresultat, men han prøvede altså.
Derefter sagde man til indbyggerne: Se nu at komme ud.
Og det har man så også bebrejdet amerikanerne, at de sagde, for derved smuttede mange terrorister selvfølgelig ud.
Men det var jo for at sørge for, at de mennesker, der ville undgå at være i Falluja, når man rykkede ind, var kommet ud.
Og der var også beretninger i foråret om talebanstyre i Falluja før den her konflikt i Falluja, men det har hr. Søren Søndergaard altså glemt.
Da sagde man: Hvorfor var I så lang tid om at komme?
Hvorfor var de så lang tid om at komme og rydde ud i det?
Jeg tror, det var i april måned, at man fik de store beskrivelser om talebanstyret i Falluja.
Så citerer hr. Søvndal ICG, at oprørsgrupperne ikke giver op.
Nej, hvorfor skulle de dog give op?
Det, de håber på, er jo præcis at få forhindret valget; valget, som 87 pct. ifølge en meningsmåling, som jeg har orienteret Folketinget om sidst, håber på finder sted, så de kan få et demokratisk Irak.
Det er derfor, man prøver at forhindre det fra terroristernes og oprørernes side.
Hvad er så alternativet?
Ja, det svarer jo FE på i den rapport, som jeg også nævnte sidst, som hr. Søvndal også har lagt meget vægt på og har brugt.
Punkt 10 siger: Der er et stærkt fjendskab mellem en række af grupperne i Irak.
Derfor vil der sandsynligvis udbryde borgerkrig, hvis koalitionen på nuværende tidspunkt trækker sig ud af landet.
Koalitionens tilstedeværelse bidrager til at stabilisere den politiske proces.
Det er altså den vurdering, som hr. Søvndal i øvrigt har lagt vægt på andre sider af.
Målet er som sagt den demokratisering, som irakerne selv ønsker, som naboerne ønsker, og frihed for terror.
Jeg synes, det er fuldstændig urimeligt, at hr. Søvndal og hr. Søndergaard overhovedet ikke gad høre efter, da jeg svarede i min sidste svarrunde.
Det gider de i øvrigt heller ikke nu.
Undskyld, hr. Søvndal er.
Per Stig Møller (KF), 2004-11-25:
Nu er der altså ikke nogen tvivl om, at amerikanerne også selv er meget opmærksomme på det.
Det er, som om vi sidder her i Folketinget og omtaler vores nære allierede som barbarer.
Man kan jo følge med i den offentlige debat og i de retsforfølgelser, der finder sted, og den medietilstedeværelse, der er med den amerikanske hærs tilladelse.
Den amerikanske offentlighed accepterer ikke, at man bryder de humanitære love, og det får følger, hvis man gør det.
Derfor går jeg også ud fra, at man, lige så snart det er muligt, også lader nødhjælpen og Røde Halvmåne komme ind.
Når jeg siger, at vi selvfølgelig skal lægge vægten fra militær til humanitær genopbygning, er det jo, som jeg sagde i mit svar, i takt med at det er muligt.
Vi har afsat langt flere penge til genopbygning, som vi havde håbet på at have fået brugt, end vi har på grund af den dårlige sikkerhedssituation.
Det siger sig selv: Militæret er ikke et mål i sig selv, det er et middel til at opnå humanitære og civile mål.
Jeppe Kofod (S), 2004-11-25:
Vi fik oplyst i et svar fra statsministeren i går, at Røde Halvmåne kom ind, jeg tror, det var den 22. november, men angrebet på Falluja havde altså stået på i måske 10 dage på det tidspunkt, og nødhjælpsorganisationerne bad faktisk om at få lov til at komme ind og hjælpe civile og uskyldige en uge før.
Per Stig Møller (KF), 2004-11-25:
Mere for Folketingets saglige oplysnings skyld vil jeg godt sige, at krigens love ikke siger, at man har pligt til at give adgang, for det kan også dreje sig om situationer, hvor det at give adgang vil betyde, at hjælpearbejderne vil blive skudt, fordi de kommer til at befinde sig imellem to fronter.
Så det er ikke sådan, at man bare kan sige, at man vil ind der, og så stopper alle krigshandlinger.
Man har også pligt til at sørge for, at nødhjælpsarbejderne ikke bringer sig i en situation, hvor de bliver skudt.
Hvad angår lovene, er der i tillægsprotokollen af 1977, art. 18, til Genèvekonventionerne ikke tale om pligt, men der er tale om tilbud.
Hjælpeorganisationer så som Røde Kors, Røde Halvmåne, Røde Løve og Sol beliggende i en høj kontraherende parts territorium kan tilbyde deres bistand med henblik på at udføre deres traditionelle opgaver over for ofrene i den væbnede konflikt.
Ordet tilbyde
betyder jo ikke, at de kan forlange.
Men når det så er sagt, er det selvfølgelig vigtigt, at man, lige så snart det overhovedet er muligt, skal kunne komme ind med den hjælp til de sårede, som er nødvendig.
Der er jeg også glad for, at man har lukket Røde Halvmåne ind, og jeg går ud fra, at man lukker dem ind, så hurtigt det overhovedet er muligt.
Jeppe Kofod (S), 2004-11-25:
Jeg hørte udenrigsministeren sige i et svar til bl.a. Socialdemokraterne, at regeringen også ønsker vægten forskudt fra militær til humanitær indsats i Irak.
Det er det, der er målsætningen med engagementet i Irak, hvis jeg forstod udenrigsministeren korrekt.
Så skal jeg bare spørge, om det også betyder, at når der nu kommer en situation, som vi så det f.eks. i Falluja, hvor nødhjælpsorganisationer, Røde Kors og Røde Halvmåne, ikke kan få adgang til at hjælpe uskyldige civile, der er klemt inde i en konflikt, vil den danske regering tage det op med amerikanerne.
Oven i købet er det – og det kan udenrigsministeren forhåbentlig også bekræfte – faktisk tilladt i forhold til krigens love at nægte Røde Kors adgang til at hjælpe civile, så jeg skal bare høre, om ministeren er enig i, at hvis regeringen er parat til at forskyde indsatsen fra det militære til det humanitære, betyder det også, at man vil holde amerikanerne fast i ikke at forhindre, at man kan lave humanitære indsatser i Irak.
Per Stig Møller (KF), 2004-11-25:
Der kunne jeg jo gentage mit svar: Naturligvis.
Det er rigtigt, at Sikkerhedsrådet skal vurdere situationen før den 8. juni.
I samme resolution 1546 er det sådan, at mandatet først udløber ved udgangen af 2005, men man skal revurdere resolutionen inden den 8. juni, og Iraks regering kan til enhver tid forinden bede om at få taget den op igen.
Vi vil naturligvis vurdere situationen som en suveræn stat, der sidder i Sikkerhedsrådet, og vi vil lytte meget til den irakiske regering, men jeg vil godt understrege, at vi ikke vil give terroristerne den fordel, at vi fortæller, at hvis bare de gør sådan og sådan, får de det og det resultat.
De, som siger, at de vil trække sig ud, hvis valget ikke holdes, beder jo om, at valget bliver ødelagt af bomber.
Så vi skal handle klogt og handle på en måde, som ikke giver signaler til terroristerne om, hvad de skal gøre for at nå deres mål.
Per Kaalund (S), 2004-11-25:
Jeg takker da for svaret.
Der var i hvert fald ikke meget uddybning, men det var meget klart.
Så har jeg et andet spørgsmål til udenrigsministeren.
Det kan vel bekræftes, at FN's resolution 1546 udløber her i juni måned 2005, der skal den senest tages op til revurdering.
Så ligger det samtidig sådan, at den irakiske regering kan, hvis den ønsker det, forlange denne resolution taget op.
Det vil sige, at den irakiske regering f.eks. efter valget afhængigt af udfaldet her i januar måned kan tage den op og sige, at den nu gerne vil have den afløst af noget andet.
Det, jeg vil spørge om i denne sammenhæng, angår Danmarks indflydelse i Sikkerhedsrådet i forbindelse med revurderingen, som skal komme af 1546.
Tror man, at man kan øve en indflydelse, og specielt en kraftig indflydelse på amerikanerne i Sikkerhedsrådets behandling af en revision af 1546?
Per Stig Møller (KF), 2004-11-25:
Naturligvis.
Jeg har ikke andre kommentarer til det, end at Folkeretskontoret, som hr. Niels Helveg Petersen byggede på, da han traf sin beslutning i 1998, kom til samme vurdering, nemlig at det var legitimt.
Jeg har overtaget medarbejdere fra hr. Niels Helveg Petersen, og jeg opfatter dem som ganske kvalificerede og lytter til deres råd.
Niels Helveg Petersen (RV), 2004-11-25:
Jeg har to bemærkninger.
Først angående – en gang til – situationen i 1998, som var vidt forskellig fra 2003.
Dengang drejede det sig ikke om, at man skulle sende folk i krig, det var den ene forskel, men den væsentligste forskel ligger i Sikkerhedsrådets holdning.
I 1998 var der et helt overvejende flertal i Sikkerhedsrådet, som var med til at lægge pres på Saddam Hussein.
Det var der ikke i 2003, og det er for os en fuldstændig afgørende forskel på de to situationer.
Dernæst en bemærkning angående folkeretten: Vi kan altså konstatere, at den danske regering og en lille håndfuld andre lande har den opfattelse, at den militære indsats i sin tid i 2003 var i overensstemmelse med folkeretten, men her er det et absolut mindretalssynspunkt, og folkeret plejer jo at være det, som stater i almindelig enes om.
Per Stig Møller (KF), 2004-11-25:
Det er en meget primitiv partiegoistisk tilgang til tingene, som hr. Søvndal har, men det har jo også præget hans opportunistiske måde at få noget ud af den her krig på.
Det, der er tale om, er naturligvis, at en tekst afspejler den fælles holdning i de partier, som bærer forslaget igennem.
Derfor har man også kunnet se, at teksten ikke er identisk med den foregående tekst, men det er da ikke sådan, at jeg vil sidde og sige: Dette var hr. Niels Helveg Petersen, dette var hr. Jeppe Kofod, dette var hr. Søren Krarup.
Der er tale om, at jeg på baggrund af samtalerne laver den tekst, jeg forelægger.
Villy Søvndal (SF), 2004-11-25:
Jeg synes alligevel godt, udenrigsministeren kunne være lidt mere generøs.
Her står vi altså med partier, der åbenbart har brug for at fortælle deres bagland, at de, når de nu tilslutter sig det her, får noget for det.
Er det nogen gevinst?
Så forstår jeg også, at teksten er blevet lidt længere.
Der er skrevet lidt flere ord ind, men er det ikke en sølle hjælp at give til sine allierede, der har brug for gode argumenter?
Er der ikke noget lidt mere substantielt, udenrigsministeren kan bidrage med til oplysningerne om, hvad de, der vil stemme for en forlængelse, faktisk har fået ud af det
Jann Sjursen (KD), 2004-11-25:
Tak for de bemærkninger også fra Det Konservative Folkeparti og hr. Helge Adam Møller.
Jeg anerkender sådan set argumenterne imod ændringsforslaget.
Det turde sådan set også fremgå af min ordførertale, at jeg sagtens kan se de elementer, som hr. Helge Adam Møller også fremfører. Som modsvar til det vil jeg sige, at jeg sagtens kunne forestille mig, at hvis Danmark kunne, ville, og hvis vi havde råd til det, at vi så kunne sende 200 soldater ekstra ned for at bidrage til træningsindsatsen eller til den multinationale sikringsstyrke, for der er desværre brug for endnu flere soldater i dag, end der er i Irak til dato.
Derfor er vores ændringsforslag en principiel tilkendegivelse af, at vi mener, at Danmark med de forpligtelser, vi allerede har påtaget os i Irak, har taget vores del af ansvaret, og at der er andre – allierede så vel som andre – der må komme på banen for at løfte opgaven, når det gælder Irak.
Det er sådan set det og intet andet, der ligger i vores ændringsforslag.
Helge Adam Møller (KF), 2004-11-25:
Den sidste principielle betragtning, at der er andre lande, som burde påtage sig et lidt større medansvar, er jeg jo helt enig i.
Jeg tør såmænd godt nævne et par af de lande ved navn her.
Jeg tænker på Tyskland og Frankrig, som begge er medlemmer af Sikkerhedsrådet og var med til at vedtage resolution 1546, som appellerer til alle lande om at stille styrker, og det første, de gør, er at lade være med selv at sende nogen.
Det synes jeg er en gang lusepusteri, eller hvad det nu ellers hedder.
Nu er jeg ikke diplomat.
Charlotte Antonsen (V), 2004-11-25:
Cypernsagen er en meget langvarig, en meget kompliceret affære.
Da Europaudvalget var på Cypern for 3 år siden, var det altså i højere grad Tyrkiet, der blokerede.
En gang imellem skifter rollerne afhængigt af positioneringen i forhold til, om man nu er i EU eller kan komme i EU.
Der vil jeg sige, at jeg ikke vil udråbe nogen sejrherre på Cypern, hverken på den ene side eller på den anden side.
Jann Sjursen (KD), 2004-11-25:
Lusepusteri eller ej.
Jeg skal heller ikke gøre mig til ekspert udi denne sprogbrug.
Jeg vil bare sige, at jeg da sådan set er enig i, at man godt kunne ønske, at f.eks. Tyskland og Frankrig påtog sig et større ansvar.
Men som jeg sagde i min ordførertale, må man jo også forstå, at baggrunden for, at situationen er, som den er i Irak i dag, baggrunden for, at der ikke er ret mange lande, der ønsker at bidrage til den multinationale sikringsstyrke med bidrag, som for alvor betyder noget, er hele baggrunden for krigen.
Det er jo derfor, man står i den situation i dag, at uanset at der er truffet FN-beslutning, og at der er et FN-mandat bag den multinationale sikringsstyrke, ja, så kan man altså ikke få de lande med, som føler, at de blev svigtet på det groveste af ikke mindst USA i forbindelse med kampen i FN's Sikkerhedsråd.
Det skal ikke være en undskyldning for ikke at påtage sig et ansvar i dag, men dog et forsøg på at forstå, hvorfor man ligger, som man har redt, ikke mindst fra amerikansk side, når det gælder Irak i dag.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-11-25:
Jeg må bare konstatere, at udenrigsministeren snakker totalt udenom.
Der er også her i Folketinget fundamentalister, som ønsker at skabe en konflikt mellem to civilisationer, et sammenstød mellem kristendommen og islam.
De findes sandelig på begge sider.
Ministeren har ret i én ting, nemlig at fundamentalisterne her i bygningen og fundamentalisterne i Irak har den fælles bestræbelse at få det til at ende i en religionskrig.
Men derfor kunne ministeren jo godt tage afstand fra begge disse fundamentalistiske lejre, fra fundamentalisterne i præsident Bushs bagland og her i Folketingssalen og selvfølgelig også fra fundamentalisterne i Irak.
De er hinandens modsætninger, og begge parter har den fælles bestræbelse at få det til at tage sig ud, som om det er et sammenstød mellem to civilisationer.
Jeg synes, det ville klæde ministeren at tage direkte afstand fra alle fundamentalister i både den kristne og den muslimske lejr.
Per Stig Møller (KF), 2004-11-25:
Jeg tror heller ikke rigtig, det er særlig relevant i forbindelse med andenbehandlingen af det her forslag om, hvorvidt vi skal forblive med vores styrker i Irak og udvide med et par folk i NATOtræningen.
Men lad mig lige understrege, at der er nogle, der ønsker denne clash of civilization-religionskrig.
Regeringens strategi er naturligvis ikke at forære dem denne religionskrig.
Den går præcis ud på at undgå, at man får den religionskrig, for den bliver dyr – meget dyr – for alle civilisationer og kommer til at vare længe.
Så den strategi skal de ikke få held med at få igennem.
Det er også derfor, regeringen har taget det arabiske initiativ, som nu også deles af EU og G8 og er i gang.
Det er for at undgå den, at vi har det tætte samarbejde med en række arabiske lande, og derfor er jeg også glad for, at Sharm el Sheikh-konferencen samlede de arabiske lande plus G8-landene om et fælles dokument.
Det er også derfor, regeringen lægger så meget vægt på mellemøstprocessen, på, at den israelsk-palæstinensiske konflikt kan blive standset.
Vi var faktisk med til at lave the roadmap, og det var da for at undgå, at Israel-Palæstina-konflikten blev en del af eller et argument for en større og anderledes konflikt.
Så regeringen gør faktisk noget
både ved at gå direkte ind og ved at tænke langsigtet for at undgå, at man får de konflikter, som alle bliver tabere af.
Villy Søvndal (SF), 2004-11-25:
Udenrigsministeren nævnte i sit oplæg, at de partier, der i dag stemmer for forlængelsen af styrkebidraget i Irak, har haft en voldsom indflydelse på de formuleringer og præciseringer, der var.
Som et eksempel på det nævnte udenrigsministeren, at det at overgive magten til irakerne skulle være noget nyt og epokegørende og et udtryk for den voldsomme indflydelse, men det er der jo ikke noget nyt i, det har været regeringens retorik hele tiden.
Per Stig Møller (KF), 2004-11-25:
Der er ikke tale om, at man sidder og uddeler godbidder.
Det er seriøse partier, der prøver at se på, hvordan vi nu tackler den situation, vi er i, bedst og mest ansvarligt, og det er klart, at den dialog, der er, også skal afspejle sig i teksten.
Den afspejler sig f.eks. i teksten, ved at teksten er længere, i forbindelse med hvad der er formålet med vores tilstedeværelse, end den var tidligere, bl.a. i lyset af den debat, der var i efteråret.
Den afspejler sig også for Dansk Folkepartis vedkommende i teksten med hensyn til tilbagevenden, når det er muligt, til Irak.
Selvfølgelig har jeg det som minister sådan, at jeg taler med de partier, som jeg håber vil være med til at bære videre.
De skal da også føle, at de har fået deres synspunkter afspejlet i en tekst.
Det er ikke noget nyt.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-11-25:
Der er koalitionen på den ene side, og så er der alle de andre, som er terrorister alle til hobe.
I går sagde statsministeren, at byen Falluja er en terroristrede, og amerikanerne siger, at alle dem, de har skudt – vi ved endnu ikke, hvor mange det er – var terrorister, selv om alle ved, at en hel del af dem, der blev dræbt, var uskyldige civile, som bare havde det uheld at komme i klemme i konflikten.
Jeg synes, man skal holde op med den forsimpling, fordi den skaber fjendebilleder inde i hovederne på begge sider og medfører, at konflikten bare bliver værre og værre og bliver en ond spiral.
Så vil jeg godt bede ministeren svare på det spørgsmål, jeg stillede vedrørende hr. Søren Krarups påstand om, at det er en krig mellem civilisationer, altså en religionskrig.
Det synes jeg ikke ministeren reagerede på, men det vil jeg gerne bede ministeren reagere på nu, for det er jo en belastning for regeringen, at et parti så tæt på regeringen har sådanne synspunkter.
Per Stig Møller (KF), 2004-11-25:
Næ, jeg er ikke færdig.
Jeg vil meget gerne sige, at det er en grov forsimpling, de to herrer gør sig skyld i, når de taler om, at jeg ikke har tage stilling til konflikt mellem kristendom og islam.
Jeg gav et klart, langt svar til hr. Keld Albrechtsen.
Svaret gik på, at der er nogle, der søger denne konflikt, men de skal ikke få den.
En konflikt er præcis det, mange af fundamentalisterne ønsker, og det er en af strategierne bag Al-Qaeda.
Vi kan ikke lukke øjnene for det, og det er fuldstændig urimeligt, hvis man selv vil lukke øjnene for det.
Der findes andre motiver, og der findes også andre grupperinger, men der er så sandelig stærke, fundamentalistiske kræfter, som ønsker den konflikt.
Jeg forklarede hr. Keld Albrechtsen, at netop derfor tog vi initiativ til at samarbejde med de moderate islamiske lande, og netop derfor tog vi mellemøstinitiativerne for at få løst den konflikt, som bliver brugt som led i en større konflikt.
Der er faktisk taget stilling til problemet, og jeg tager ikke afstand fra noget middel.
Konflikten er en del af problemet, og den del må vi klare ved direkte konfrontation med terroristerne og samarbejde med de moderate, så den islamiske verden kan blive udviklet i en frihedsorienteret retning.
Per Kaalund (S), 2004-11-25:
Som det er fremgået i dag, har Socialdemokratiet inden for det nærmeste halve års tid som baggrund og beslutningsgrundlag for videre deltagelse ønsket at få en mere dybgående vurdering af, om der skal lægges vægt på det militære eller mere vægt på det humanitære, civile osv.
Nu svarer udenrigsministeren her i dag, at der skam er foretaget sådan noget, og at det står i B 42.
Jeg medgiver, at der i B 42 er begrundelser og også udvidede begrundelser i forhold til tidligere beslutningsgrundlag, men i går her i spørgetiden gav statsministeren et tilsagn om, at der ville komme en status, både over Danmarks syn på Irak som sådan og over den danske indsats i området.
Jeg går ud fra, at udenrigsministeren bakker det tilsagn op?