Per Clausen (EL), 2006-01-19:
Jeg synes, at det er vigtigt at diskutere det indholdsmæssige i det tilbud, man skal give forældrene og børnene.
Så er der selvfølgelig en anden del af det, som er fordelingen af udgiften, hvor der selvfølgelig også er den mulighed, at det er kommunerne, der selv er med til at betale, og jeg skal ikke her i aften genrejse en diskussion om kommunernes økonomi og regeringens ansvar for den.
Men der er en anden ting, jeg godt vil spørge ministeren om.
Ministeren nævner jo nogle tiltag, som regeringen gennemfører, og jeg er enig med ministeren i, at der faktisk er nogle tiltag, som er ganske fornuftige, men mener ministeren ikke også, at det måske godt kunne være en idé at lave en eller anden form for økonomisk tilskyndelse til, at kommunerne satte gang i de her ting?
Altså, problemet er, at ud over driften er der jo etableringsomkostninger, og det kunne måske være meget godt, hvis vi havde et statsligt perspektiv, der var, at vi gerne ville sikre sund mad til børnene i skolerne, og at vi på den måde forsøgte at opmuntre og hjælpe de kommuner, de skoler og de daginstitutioner, der vil i gang med det her, i gang.
Jeg synes da udmærket, man kan diskutere at skabe incitamenter til at gøre det.
Det ville jo også være noget helt andet end at stille statsbetalte madordninger til rådighed for forældre, som udmærket selv kan betale for deres børns mad og betaler for den i dag.
Så uden at tage stilling til nogen konkrete forslag synes jeg da, at man selvfølgelig godt kan diskutere gode kostordninger, for jeg synes bestemt, at vi skal fremme gode kostordninger, både i skolerne og i daginstitutionerne.
Jeg ved ikke, om jeg er sikker på, at ministeren har ret i, at de her penge kunne bruges bedre på anden vis.
Jeg tror faktisk, at det er en investering, som godt kunne betale sig ikke kun i form af bedre sundhed blandt de unge og børnene, men også i form af en bedre indlæring.
Nogle har i hvert fald sagt, at en af forklaringerne på, at man har bedre indlæringsresultater i Finland, også hænger sammen med, at man sørger for, at børnene faktisk får mad allerede fra morgenstunden, sådan at de er fit for fight.
Men der er et par ting, som jeg godt vil spørge ministeren lidt nærmere om.
Det drejer sig om spørgsmålet om, at det er gratis, som ministeren jo svarede lidt på ved at sige, at det først og fremmest er forældrenes ansvar.
Men er der ikke to grunde til, at det kunne være fornuftigt at sige, at tingene var gratis?
Det ene er det sociale.
Børn vælger jo ikke selv deres forældre, og hvad enten det nu skyldes forældrenes sløvhed eller mangel på penge, at de ikke får sørget for, at børnene får ordentlig mad eller bliver tilmeldt en ordning, så rammer det jo børnene.
Her ville der jo være tale om, at vi skulle sige til almindelige velfungerende familier med gode indtægter, at nu vil staten til at betale for deres børns mad, en mad, de jo selv betaler for i dag, også når de køber mad ind til madpakken.
Der ser jeg altså ingen grund til, at vi flytter ansvar fra forældrene til staten på det her område.
Der kan være nogle sociale aspekter, og jeg vil for så vidt gerne også overveje fremover, om der er behov for at sætte ind i forbindelse med, at nogle ikke måtte have råd til det.
Jeg vil dog sige, at alle jo betaler for deres børns mad i dag.
Forskellen er bare, at i stedet for at købe ind til madpakken og smøre den selv betaler man for, at den bliver leveret henne i skolen på den ene eller den anden måde, afhængigt af hvordan man har indrettet sig.
Jo, jeg tror da bestemt, det har en stor betydning for indlæringen, at man får noget ordentlig mad, at man får noget morgenmad, der er ordentlig, og også at man får mad midt på dagen, der er ordentlig.
Det er jo sådan set ikke til diskussion.
Det, der er til diskussion, er, om vi skal etablere det som en statsfinansieret ordning, og det er lige præcis det, som vi i regeringen ikke kan tilslutte os.
Jeg skal da takke for mange positive udtalelser.
For det første er jeg jo meget glad for, at der i Folketinget er fuldstændig enighed om, at det her med at tilsætte medicin til mad grundlæggende er dybt problematisk.
Der er nok i det her tilfælde særlig problematisk, fordi der er tale om konkret medicin, som, i hvert fald hvis man får for meget af den, er skadelig for alle, ikke kun for dem – måske inklusive mig selv – der har brug for at holde kolesteroltallet nede og derfor burde dyrke noget mere motion i stedet for at spise rugbrød af den her slags, men også skadelig for andre.
Det fremgår jo af meget af det materiale, der er lavet i forbindelse med den her sag, at selvfølgelig bliver det mærket, men det kan blive lidt uoverskueligt, hvis man hele tiden skal gå og kigge efter, hvad for noget medicin der er i de fødevarer, man spiser.
Det er vi enige om, og det synes jeg er godt.
Jeg har også forstået, at ministeren vil arbejde hårdt for, at det, der står i det her beslutningsforslag som kendsgerninger, aldrig bliver det, og det er også godt.
Jeg tror da også, at den debat, vi har i dag, selvfølgelig medvirker til at styrke ministeren i det synspunkt, at det er en vigtig sag.
Det andet, som jeg også synes har været meget positivt, har været, at der fra adskillige partiers side er blevet givet udtryk for det synspunkt, at det godt kunne være, at vi på forbrugerområdet – jeg vil så sige, at jeg også mener, at det i nogen udstrækning gælder på miljøområdet og enkelte andre områder – skulle overveje, om den måde, man har indrettet EU-reguleringen på, hvor det jo meget er det indre marked, der ligesom er det overordnede, styrende og bestemmende element, på alle områder er rigtig.
Det er klart, at vi i Enhedslisten mener, det grundlæggende er forkert, men nu har det jo aldrig forhindret os i at lave politik sammen med folk, der kun var enige med os om mindre ting.
Derfor synes jeg faktisk, det er meget positivt, at vi i dag kan konstatere, at der blandt de partier, der er i Folketinget, tilsyneladende er et flertal for, at der her var et område, man godt kunne overveje at gøre noget ved.
Det er i hvert fald en sag, som vi meget gerne medvirker til at forfølge, også på et mere generelt plan og med forståelse for og respekt for, at der blandt de partier, som giver udtryk for det synspunkt, selvfølgelig er partier, der grundlæggende er EU-tilhængere.
Nu vil jeg også sige, at hvis man ikke får gjort noget ved det her, så bliver livet som EU-tilhænger meget mere ubehageligt, end det allerede er nu, og selv om jeg selvfølgelig kunne glæde mig over det, så er det vist også meget rart, hvis man kunne opnå nogle resultater.
Det er så det positive i det, det er det fremadrettede, og det er jeg meget glad for.
Det behøver selvfølgelig ikke at udelukke, at vi alligevel en dag her i foråret kommer til at stemme om det her konkrete forslag, og der må jeg jo så med beklagelse konstatere, at det nok bliver stemt ned.
Men det vil selvfølgelig måske være et meget godt afsæt for den principielle diskussion, vi skal have om, hvordan vi skal indrette EU's beslutningsregler i fremtiden.
Det ser jeg sådan set frem til.
Afstemning