Pia Kjærsgaard (DF), 2004-10-07:
I forhold til det forslag til vedtagelse, der lige er fremsat, vil jeg meget apropos begynde med at sige, at det da var herligt at høre i statsministerens åbningstale tirsdag, at vi selvfølgelig ikke får valg sådan lige nu.
Selvfølgelig ikke, for der er jo ikke nogen grund til valg lige nu, og selvfølgelig ikke, fordi det arbejde, som VKO-flertallet nu i knap 3 år har været i gang med, langtfra er tilendebragt.
Det har ellers, det indrømmer jeg blankt, været sådan lidt sjovt at iagttage, hvordan journalister, kommentatorer og politikere i ugevis nærmest har været ved at falde over hinandens ben af iver for at komme først med afslørende forudsigelser om et snarligt valg, som sandsynligvis ville blive udskrevet under statsministerens åbningstale i tirsdags, og så viste det sig, at den faktisk handlede om noget så dagligdags kedeligt som politik.
Men vi får altså ikke valg lige nu, og det vil jeg godt kvittere for over for statsministeren.
Der er stadig mange opgaver, der venter på at blive færdiggjort: strukturreformen skal i hus, forholdene for de ældre kan stadig forbedres meget, hjemsendelse af afviste asylsøgere skal i gang osv. osv.
Jeg er enig med statsministeren i, at optimismen faktisk er tilbage i Danmark.
Det er pudsigt, når man lige har hørt den socialdemokratiske ordfører, som jo stiller noget helt andet i udsigt, men jeg tror ikke, det er den opfattelse, der hersker ude i det danske samfund.
Og når der ikke er den opfattelse, så kan vi takke de sidste års samarbejde for det.
Vi har fået sat en stopper for masseindvandringen, som truede med at få landet til at gå helt i opløsning.
Vi har fået tilført en særlig ældreydelse til de ringest stillede pensionister.
Sundhedsvæsenet har fået tilført milliarder af kroner til at nedbringe ventelisterne og forbedre behandlingerne.
Der er skabt øget fokus på bekæmpelse af kriminalitet osv. osv.
Selvfølgelig kan det alt sammen blive meget bedre, og det er jo så også det, vi er her for.
Det er det, vi skal i gang med nu i den samling, vi går ind i.
Men overordnet kan jeg godt være enig med statsministeren: Glæden og optimismen har bedre kår i Danmark, end de har haft i de sidste mange år.
Det er dejligt at opleve, og min glæde bliver selvfølgelig ikke mindre af at vide, at Dansk Folkeparti har været en meget afgørende medspiller i den meget positive udvikling, der har fundet sted siden den 20. november 2001.
Det er ikke så lang tid, men alligevel lang tid nok til, at den del af oppositionen, der sidder på de bænke, tilsyneladende ser ud til at vide, hvordan dagligdagens samfund nu skal køre fuldstændig perfekt.
Jeg er ikke uenig i, at vores sundhedsvæsen skal være i verdensklasse, bestemt ikke, men det har det altså ikke været i de senere år.
Først og fremmest kræver vi, at der afsættes flere penge til bekæmpelse af ventelisterne på sygehusene.
Der er gjort en god indsats, men som sagt kan vi blive bedre endnu, og det skal vi blive.
Vi skal leve op til borgernes forventninger.
I forbindelse med udmøntningen af forårspakken har Dansk Folkeparti i sit finanslovoplæg afsat 210 mio. kr. over de næste 2 år til en ekstra indsats for disse patienter, som efter vores mening alt for længe har været underprioriteret i sundhedsvæsenet.
Vi vil også foreslå, at der afsættes midler til akutstuer og genoptræning af ældre, ligesom vi i forbindelse med strukturreformen ønsker afsat flere midler til oprettelse af nye sundhedscentre, som vil give borgerne langt nemmere adgang til forebyggelse, pleje og genoptræning.
Endelig synes vi stadig væk, at det går alt for langsomt med oprettelse af nye hospicepladser.
Det er ikke godt.
Det er faktisk ret uanstændigt, at døende skal vente på en hospiceplads.
Det er ikke der, der er plads til ventelister overhovedet: Der er slet ikke tid til det på hospiceområdet.
Derfor ville det være fornuftigt, at staten overtog hospiceområdet og også igen satte flere midler af til området.
Jeg blev faktisk rigtig glad for, at statsministeren i åbningstalen omtalte den særlige ældreydelse.
Det var jo nærmest, som om statsministeren har taget den til sig.
Vi synes, det er en rigtig god idé, at man har indført en ældreydelse.
Det nikkede vi bifaldende til fra bænkene, hvor Dansk Folkeparti sidder, og så kan vi jo roligt gå til finanslovforhandlinger og kræve, at der igen afsættes ekstra til den ældreydelse, altså overbevise finansministeren om, at der endnu en gang må gøres noget for de ældre, der er ringe stillet.
Men den ældreydelse er altså indført, alene fordi Dansk Folkeparti insisterede på det.
Siden da har jeg og Dansk Folkepartis sekretariat modtaget i tusindvis af henvendelser fra pensionister, som har fortalt, hvor glade de faktisk er for de hårdt tiltrængte penge.
Det er dejligt at høre, at statsministeren nu anerkender ældreydelsens berettigelse.
Det har som sagt været en meget kærkommen håndsrækning til ældre medborgere.
Vi kunne godt forestille os, når vi skal i gang med finanslovforhandlingerne, at modtagerkredsen blev udvidet til flere end de nuværende 170.000 ældre.
Man kunne også godt forestille sig, at grænsen for den likvide formue – det, man må eje, før man kan modtage ydelsen – hæves.
Der synes vi, at der skal bruges nogle midler til at forhøje formuegrænsen.
Så kan vi nemlig afgørende mærke en forskel på, hvad det her flertal ønsker at gøre for de ældre i modsætning til det flertal, der sad før valget.
Så blev der også brugt en hel del tid i statsministerens tale på at fastslå, at der ikke bliver ændret på 24-års-reglen for familiesammenføring.
Jeg kan godt forstå, at statsministeren nævner det, for det har været en del af sommerens debat, det skal jeg så sandelig lige love for.
Det har været Socialdemokraterne og De Radikale, der har været godt og grundigt oppe at skændes om den del af udlændingeloven – tilknytningskravet har også været berørt.
Og nej, selvfølgelig skal 24-års-reglen ikke ændres.
Den regel har sammen med de øvrige stramninger af reglerne for familiesammenføring været en succes.
Til sammenligning er tilladelserne, der bliver givet nu i 2004, 2.757.
Jeg er ikke i tvivl om, at stramningerne af udlændingeloven i forhold til langt størstedelen af den danske befolknings dagsorden, den dagsorden, som befolkningen satte op til novembervalget 2001, er blevet opfyldt.
Men vi skal endnu videre.
Jeg føler da også anledning til at sige her, hvad det vil betyde, hvis S og R kommer til magten, hvad jeg ikke på noget tidspunkt tror de gør, aldrig har jeg troet på det.
Men det, der bliver lagt op til, er, at S og R jo er enige om, at den lave starthjælp skal væk; grænsen for, hvornår man får permanent opholdstilladelse, skal igen sættes ned til 3 år.
Stramningerne har jo sat en stopper for mange af de modbydelige muslimske tvangsægteskaber.
Det er en meget, meget positiv sidegevinst.
Men jeg er ikke spor bange for at sige, at de stramninger, der blev gennemført på familiesammenføringsområdet, også skyldtes, at antallet af familiesammenføringer var alt, alt for højt.
Jeg synes også godt, regeringen kan indrømme, at det var en stor del af det.
Så kan jeg selvfølgelig godt undre mig lidt over, at statsministeren ikke ofrede et eneste ord på hjemsendelse af afviste asylsøgere.
Der har vi et hængeparti, det må vi se at få afgjort, for selvfølgelig skal det være sådan, at når man bliver afvist som asylansøger i Danmark, skal man ikke blive her, men man skal sendes hjem, og vil modtagerlandene ikke modtage afviste asylsøgere, kan vi selvfølgelig ikke fortsætte med at give økonomisk bistand.
Jeg har selvfølgelig bemærket integrationsministerens argument for ikke at gøre det: Hvis først man bringer truslen til udførelse, så mister man det som pressionsmiddel over for modvillige lande.
Jo, det er rigtigt nok, at hvis man er konsekvent, så sker den slags ting, men sådan må det nu engang være.
Vi har en opfattelse af, at man ikke skal blive ved med at lade bistandsmidler regne ned over forskellige lande, hvis de afviser at modtage egne statsborgere.
Jeg tror også, at de lokale myndigheder nok skal skynde sig at finde ud af, at de, hvis bistanden skal genoptages, så hurtigst muligt må acceptere at modtage egne borgere.
Statsministeren nævnte, at regeringen vil skærpe straffene for spirituskørsel.
Spirituskørsel er en foragtelig handling, hvor man sætter sit eget og andres liv på spil, og det skal naturligvis straffes hårdt.
Men så vil jeg også godt spørge – uden at undervurdere spirituskørsel: Hvorfor i alverden sagde statsministeren ikke noget om at skærpe straffen for anden alvorlig kriminalitet såsom vold og voldtægt?
Der er sket en stramning, javel.
Derfor er der for mange, der stadig væk slipper med en alt, alt for mild straf.
Så kan jeg selvfølgelig ikke lade være med at nævne området omkring EU.
Ja, der er vi meget uenige med regeringen.
Det er vi i øvrigt også med Socialdemokraterne og stort set det øvrige Folketing.
Men vi har nok en opfattelse af, at der er rigtig mange danskere, der synes, det er godt, at der er et parti, som holder fast i den meget store skepsis for ikke at sige modstand mod en yderligere integration inden for EU i forhold til en ny forfatning og i forhold til, at Tyrkiet nu skal indlemmes.
Hele dagen i går kunne vi høre mange forskellige og mærkelige forklaringer på, hvad man nu ville gøre: stopklodser, begrænsninger på adgangen, og jeg ved ikke hvad.
Og: over en lang periode, og nu må vi se.
Med hvilken begrundelse blev det sagt?
Med en eneste begrundelse.
Det var selvfølgelig, fordi man ved, at der er en meget, meget stor og udbredt skepsis i den danske befolkning over for at indlemme et meget stort muslimsk land med ca. 70 millioner indbyggere i det øvrige EU.
Det er ikke rimeligt, og jeg synes lige så godt, at man kan sige tingene ligeud.
Der har ikke været mulighed for det, fordi vi ikke har været indkaldt.
Men jeg vil godt tillade mig at nævne den tidligere guantánamofange Slimane Hadj Abderrahmane.
Det er helt urimeligt, at regeringen ikke har taget det problem mere alvorligt.
Det er helt urimeligt, at man kan sidde og småsludre i tv om, at nu skal statsministeren og forsvarsministeren bare myrdes, og det skal være helt legitimt.
Det er sådan en slags talkshow, som vi har været vidne til, og det eneste, der sker, er, at de nu fra Politiets Efterretningstjeneste går ud og siger – sikkert med accept fra regeringen, det kan jeg forestille mig – at nu har han virkelig ændret opfattelse.
Nu er han blevet en rigtig artig dreng.
Han kunne ikke drømme om at gøre noget som helst.
Det kunne han heller ikke, da han kom hjem fra Guantánamobasen.
Jeg synes, det er et meget, meget stort problem.
Jeg synes, det er et stort problem også i forhold til andre lande, hvilket regeringen ellers normalt lægger meget stor vægt på.
Hvorfor i alverden har man ikke varetægtsfængslet den mand?
Hvorfor i alverden har man ikke nærmere undersøgt, om han eventuelt har et netværk i Danmark?
Hvorfor i alverden har man ikke undersøgt, om han virkelig er en dødsensfarlig terrorist, om han er så farlig, som USA tidligere har givet udtryk for?
Det synes jeg er for ringe, det kan jeg roligt sige til regeringen.
Der synes jeg, man skulle træde i karakter og vise, at man har en ordentlig retstilstand, og at man ikke bare vil acceptere sådan nogle ting.
Jeg kan se, at min taletid er udløbet, og det skal så være min opfordring til regeringen, at den virkelig tager den slags ting alvorligt, at den ikke bare siger, at vi har ytringsfrihed i Danmark, og så skal man kunne sige hvad som helst.
Det er næsten ikke til at holde ud, hvad vi kan sige i forhold til ytringsfriheden; at man hele tiden påberåber sig ytringsfriheden, som er et gode, og som det er godt vi har i Danmark, men hvor man nu tillader sig at gå langt, langt, langt over en retsmæssig grænse og i forhold til almindelig anstændighed, som det bl.a. er sket i det her tilfælde og også i en lang række andre tilfælde på udlændingeområdet.
Det synes jeg regeringen må skrive sig bag øret.
Regeringen må tage det alvorligt, meget, meget alvorligt.
Det, der foregår, er ikke rimeligt, altså at vi bare lader stå til på de her områder.
Der bør regeringen være meget, meget mere aktiv, være mere modig og blæse på, at der måske er nogle i Folketinget, eller hvor ved jeg, der falder over en.
Jeg er ikke i tvivl om, at den store del af befolkningen vil synes, at det ville være velgørende, hvis regeringen trådte i karakter på det her meget, meget væsentlige punkt.