runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Dorte Bennedsen (S), 1999-03-19:
Fru Birthe Rønn Hornbech pegede på en række positive ting og så to områder, hvor Venstre var betænkelige.
Det ene var fortrydelsesretten, som lige har været nævnt, og det andet var reintegrationsydelsen, hvis jeg hørte ret. Der vil jeg godt ud af et ganske upolemisk hjerte bede fru Birthe Rønn Hornbech om at uddybe, hvad betænkelighederne ved det er. Det er jo ikke store ydelser, det handler om, og det er jo i modsætning til, hvad nogle af høringssvarene har sagt, nemlig at den burde være større, for så ville de have lidt større chancer for at kunne forsørge sig selv osv.
Det er jo en ret beskeden ydelse beregnet til tilbagevenden og eksistens lige i den allerførste periode.
Så jeg vil egentlig meget gerne høre, hvad det er, Venstres betænkeligheder går på på netop dette felt.
Birthe Rønn Hornbech (V), 1999-03-19:
Jamen betænkelighederne går naturligvis på, at det er vanskeligt at forudse, hvordan adfærden vil være.
Det ligger ikke lige for Venstre, at vi synes, at repatrierede skal forsørges af Danmark.
Når hr. Svane spørger, om det gør indtryk, hvad Røde Kors og Flygtningehjælpen og Mellemfolkeligt Samvirke og andre siger, er det da klart.
Vi læser altid høringssvarene, men vi forbeholder os altså også ret til at tænke os godt om og diskutere det grundigt, inden vi tager endelig stilling.
Bendt Bendtsen (KF), 1999-03-19:
I Det Konservative Folkeparti er vi meget positive over for begrebet repatriering.
Som det fremgår af fremsættelsen, lægges der op til at forstærke og udbygge den hidtidige repatrieringsindsats med henblik på at få flere udlændinge end i dag til at rejse tilbage til hjemlandet.
Når vi ser, hvor mange der i dag rejser tilbage fra både Danmark og de nordiske lande, i den udmærkede rapport, vi lige har fået fra Udlændingestyrelsen, kan vi se, at håbet nok er lidt mere end lysegrønt, hvis man tror, det er et forslag, der flytter hegnspæle.
Det er ikke et forslag, som får mange flere til at gå om bord i det med at rejse hjem og være med til at genopbygge det land, de er flygtet fra.
Man er da også i lovforslagets bemærkninger meget forsigtig, når man anslår antallet af personer, som vil søge, selv om loven vil yde mere økonomisk støtte til hjemrejsen.
I Det Konservative Folkeparti vil vi godt se positivt på lovforslaget, selv om der er nogle knaster i lovforslaget, som vi mener skal høvles af.
Vi mener, det er vigtigt, at der er en god rådgivning, når folk ønsker at forlade Danmark og rejse tilbage til hjemlandet.
Omkring de ordinære ydelser til hjemrejse og engangsbeløb er der jo tale om en mindre justering i forhold til gældende regler.
Noget nyt i forhold til gældende lovgivning er reintegrationsbistanden, og det gælder også i forhold til nogle af de politikker, der føres i andre lande i Europa. Fra konservativ side mener vi, at det altså er en balancegang, og jeg hørte også den socialdemokratiske ordfører sige noget om, at vi ikke skulle ind i en urimelig gunstig situation.
Det er et område, som vi bør holde
meget nøje øje med.
Den person, der udrejser med en sådan ydelse, skal ikke etablere sig som det, vi forstår ved det begreb, vi kalder landsbyens rigeste mand.
Lovforslaget opererer med en bemyndigelse til ministeren
på dette område.
Vi vil godt have nogle garantier for, at ydelsen ikke kommer til at stå i misforhold til den indtægt, som andre har i hjemlandet.
Vi har jo netop fået fremsendt den tidligere omtalte rapport på det her område.
Den bekræfter, at Danmark sammen med Holland er i front.
Det må også være relevant under udvalgsbehandlingen at se på FN's repatrieringsprogrammer og FN's eksakte ydelser på hele det her område.
Jeg vil da gerne slå fast her i dag, at vi i Det Konservative Folkeparti har problemer med udvidelse af fortrydelsesretten, som det lægges op til.
Den er vi ikke enige i - så er det sagt.
Vi føler ikke, at man skal få offentlige midler med til egen virksomhed for herefter så blot at rejse tilbage til Danmark.
Vi vil gerne også i dag markere, at Det Konservative Folkeparti stadig væk mener, at der bør være en syvårsregel i Danmark, førend der gives en varig opholdstilladelse.
Vi ønsker ikke at gøre flygtninge til indvandrere.
Det er et faktum i dag med de regler, som regeringen i dag er tilhænger af.
Med disse bemærkninger kan jeg oplyse, at vi fra De Konservatives side er klar til at indgå i forhandlinger
om lovforslaget.
Vi har selvfølgelig en række spørgsmål, som vi nok skal få belyst i det kommende udvalgsarbejde.
Søren Søndergaard (EL), 1999-03-19:
Den konservative ordfører, hr. Bendt Bendtsen, var kritisk over for udvidelsen af fortrydelsesretten, og samtidig var han meget positiv og roste den rapport, vi har fået fra Udlændingestyrelsen vedrørende frivillig repatriering fra de nordiske lande.
Hvis man slår op dér og læser omkring fortrydelsesretten, så står der: »Fortrydelsesretten anses som en væsentlig fordel af de tilbagevendende flygtninge.
I rapporten »Coming Home« beskrives de tilbagevendende flygtninges holdning til fortrydelsesretten.
Fortrydelsesretten har bidraget til at forøge trygheden i de første vanskelige måneder efter repatrieringen.
Imidlertid fandt flygtninge, at fortrydelsesperiodens længde var for kort, særligt henset til deres vanskeligheder ved at finde en bopæl og en beskæftigelse.«
Ud af det kan jeg kun læse, at en forlængelse af fortrydelsesparagraffen vil medvirke til, at flere tør tage chancen og forsøge at komme hjem.
Det vil sige, at en forlænget fortrydelsesparagraf vil bidrage til, at flere tager hjem, hvorimod en fjernelse af fortrydelsesparagraffen vil betyde, at færre tager hjem.
Er det ikke sådan, at også hr. Bendt Bendtsen læser det, der står i den her rapport?
Pia Kjærsgaard (DF), 1999-03-19:
Jeg må sige, at de sidste to ordførertaler her fra Venstre og De Konservative ikke lyder godt, for jeg synes, man lyder umådelig interesseret i at være med til at stemme om det her forslag til sidst.
Men må jeg godt sige til hr. Bendt Bendtsen, som kaldte det en mindre justering: Det må jeg nok sige.
Har hr. Bendt Bendtsen nogen sinde prøvet på et møde med egne vælgere eller andre at læse op, hvad det her repatrieringsforslag egentlig indbefatter?
Det synes jeg hr. Bendt Bendtsen skulle gøre og så prøve at høre folks reaktion på den mindre justering, som hr. Bendt Bendtsen kalder det.
Med hensyn til fortrydelsesretten synes jeg, at det skal siges på nuværende tidspunkt, at det jo ikke alene er 12 måneder, man udvider den til.
Nej, der er mulighed for at give yderligere 12 måneder, altså 24 måneder i alt.
Hvorvidt den mulighed vil blive brugt, er der ingen, der kan vide på nuværende tidspunkt, men muligheden foreligger, så vi skal altså regne med, at man kan komme helt op på 24 måneders fortrydelsesret.
Det er grotesk.
Bendt Bendtsen (KF), 1999-03-19:
Jeg kan sige til hr. Søren Søndergaard, at jeg noterede mig, at han sagde, at det jo var af stor betydning de første måneder.
Sådan tror jeg, hr. Søren Søndergaard læste op.
Vi mener faktisk, at dér, hvor vandene ret klart skiller mellem Det Konservative Folkeparti og Enhedslisten, er ved en udvidelse af helt de dimensioner på fortrydelsesretten.
Og jeg vil sige, at vi ikke ønsker at øge tidsrummet for fortrydelsesretten. Så må jeg sige til fru Pia Kjærsgaard, at fru Pia Kjærsgaard ikke behøver at bekymre sig, om jeg har problemer eller lignende, når jeg er ude til vælgermøder, eller om det bagland, jeg har.
Jeg kunne selvfølgelig godt stå og læse op, hvad forskellen er i forhold til de nuværende regler, men det kan vi jo få over i et bilag.
Og sådan kunne vi egentlig blive ved. Jeg er godt klar over, at der et nyt begreb omkring køb til erhvervsudstyr, der er nyt omkring lægeordineret medicin, og der er nyt omkring mulighed for at dække boligudgifter til noget af familien, men jeg mener stadig væk, at når man taler beløbsstørrelser, er der tale om justeringer af ikke større karat.
Søren Søndergaard (EL), 1999-03-19:
I rapporten fremgår det jo, at flygtningene finder, at fortrydelsesretten er for kort.
Men det, jeg er interesseret i at høre, er baggrunden for den konservative ordførers holdning til det her spørgsmål.
Er det et ideologisk spørgsmål, eller er det et praktisk spørgsmål?
Hvis det er en kendsgerning, at vi ved at gøre fortrydelsesretten længere kan få flere flygtninge til at vende hjem til deres hjemland, burde det så ikke være noget, vi var interesseret i?
Er det af rent ideologiske grunde, at hr. Bendt Bendtsen er imod det, selv om det egentlig ville betyde, at flere flygtninge kunne vende hjem og ville vende hjem?
Dorte Bennedsen (S), 1999-03-19:
Jeg forstod, at fru Pia Kjærsgaard stillede spørgsmålet til mig.
Jeg gav udtryk for i min tale, at hvor mange der vil repatriere og bruge loven, er det vanskeligt at dømme om.
Men det er heller ikke det, der er afgørende for Socialdemokratiet.
Afgørende er, at vi her får nogle instrumenter, som gør, at de mennesker, der gerne vil repatriere, men som ikke har haft bare skyggen af realistisk mulighed for det, nu får nogle vilkår, der gør det realistisk at tænke på at vende tilbage.
Tom Behnke (FP), 1999-03-19:
Til fru Pia Kjærsgaard skal jeg sige, at hvis fortrydelsesfristen forbliver de 6 måneder, den er i dag, støtter Fremskridtspartiet forslaget, fordi vi ikke har noget imod at give udlændinge en lille pose penge med i lommen, så de kan genetablere sig, når de vender tilbage til deres hjemland.
Det synes vi faktisk er ret og rimeligt, og rent nationaløkonomisk er der ingen tvivl om, at det er en kæmpegevinst, man kan spare her, og det bør man også se lidt på, når man er folketingsmedlem, fordi det gælder nationens økonomi.
Det er vi også valgt til, i hvert fald er vi i Fremskridtspartiet valgt til det.
Til hr. Arne Melchior, der taler om, at vi forlanger integration: Fremskridtspartiet forlanger ikke integration af flygtninge, Fremskridtspartiet forlanger integration af de udlændinge, som har tænkt sig at blive her resten af deres liv, og som bliver her resten af deres liv.
Men angående flygtninge er det vores opfattelse, at man midlertidigt er på flugt fra sit hjemland med henblik på at vende tilbage til sit hjemland igen, og så synes vi faktisk ikke, at man skal gøre en stor indsats for at integrere de pågældende mennesker i Danmark.
Til fru Dorte Bennedsen vedrørende fortrydelsesperiodens længde
: Det strider imod min og Fremskridtspartiets holdning, at udlændinge, som er flygtet fra et land, hvor de er forfulgt, efter nogle år i Danmark frivilligt får mulighed for at vende tilbage igen, fordi der er fred og ro i hjemlandet.
Allerede dér burde vi jo have en lovgivning, der sagde, at de skulle vende hjem igen, men det har vi ikke.
Men når det er et faktum, at det er frivilligt, om de vil vende hjem igen, synes vi ikke, det skal være sådan, at de oven i købet får en pose penge med og kan holde 12 måneders ferie i det land, de er flygtet fra under påskud af, at de var forfulgt, og så efter 12 måneder fortryde og vende tilbage til Danmark igen.
Det synes vi ikke er hensigtsmæssigt.
Det scenario bryder vi os ikke om, og derfor er det vores opfattelse, at har man valgt at vende tilbage, så har man valgt at vende tilbage, og så må man tage konsekvenserne af det.
Men vi har også - som jeg startede med at svare fru Pia
Kjærsgaard
- strakt os så langt, at vi siger, at hvis bare man fastholder den fortrydelsesfrist, der er i dag, er vi klar til at støtte det forslag, der ligger her.
Pia Kjærsgaard (DF), 1999-03-19:
Skal jeg forstå det sådan, at man godt kan holde ferie i 6 måneder og bare ikke i 12 måneder, eller hvad?
Else Winther Andersen (V), 1999-03-19:
Med dette frikommuneforsøg vil vi give kommunerne større handlefrihed til at afprøve forsøg, der kan tilpasses lokale forhold, og derved give kommunerne handlefrihed til at tænke nyt, ikke mindst til gavn for borgerne, for det er jo dem, det drejer sig om.
For hvad er det, kommunerne har brug for, hvis de skal løse de problemer og udfordringer, de står over for i de kommende år, ikke mindst af økonomisk art?
Bl.a. i år drejer det sig om 16 mia. kr. i bruttoskat.
Vi har en befolkning, der har en klart stigende bevidsthed om større krav til en anderledes service, med større valgfrihed og med individuel tilpasning.
Derudover har vi jo en udvikling med flere børn, der skal passes og undervises, og flere ældre, der selv vil være med til at bestemme.
Med det beslutningsforslag her er der ikke lagt op til, at nye frikommuneforsøg skal være helt tilsvarende dem, som fungerede i perioden 1985-1993.
En ny ordning skal naturligvis afspejle forholdene i 1999, hvor vi bl.a. har mange brugerbestyrelser, der også ønsker større valgfrihedsgrænser til bl.a. den offentlige service.
I Venstre har vi ikke lagt os fast på en snævert defineret model.
Vi ønsker en ordning, der er fleksibel og ubureaukratisk, hvor man giver kommunerne og amterne så mange muligheder som muligt.
Vi ønsker at styrke det kommunale selvstyre, øget frihed og at nedbryde barriererne.
Derved kan kommunerne og amterne bedre imødekomme de store udfordringer, de står over for; det kræver nemlig en handlefrihed.
Det er kun fantasien, der sætter grænsen for, at man lokalt kan tilpasse tingene, så de passer dér, og måle kvaliteten, inden man går over til lovgivningen generelt. Vi håber jo, at regeringen her kunne støtte forslaget, da vi har set, at økonomiminister Marianne Jelved har efterlyst nye frikommuneforsøg.
Så vi siger fra Venstre: Lad os slippe kommunerne fri til gavn for borgerne, for det er jo trods alt dem, det drejer sig om.
Jeg skal sige fra CD's ordfører, at de også kan anbefale forslaget.
Erling Christensen (S), 1999-03-19:
Ja, det er jo interessant, at partierne ikke engang føler sig så interesseret i det forslag her, at de vil være til stede
, mens man diskuterer det.
Jeg er fuldstændig enig med Venstres ordfører, fru Else Winther Andersen.
Det handler om, at kommunerne har stor handlefrihed inden for den kommunale styrelseslov, og det var det, som jeg sagde i min ordførertale, vi arbejdede på, ja,
helt fra midten af 1950'erne og op til endelig gennemførelse af kommunalreformen i 1970.
Når jeg bad om ordet, så var det, fordi jeg godt vil spørge, om Venstre har ændret stilling til spørgsmålet, om kommunerne må arbejde for hinanden, altså at f.eks. Hedensted Kommune kunne udføre hjemmesygeplejen for Vejle Kommune.
Hvis nu Vejle Kommune ikke kunne klare det selv, så kunne Hedensted Kommune jo med deres dygtige hjemmesygeplejere måske gå ind og overtage det. Er det det, Venstre tænker på? Jeg husker, at da vi her i Folketinget drøftede det spørgsmål, om kommunerne skulle arbejde for hinanden, hørte jeg ikke Venstres ja til det forslag. Så siger fru Else Winther Andersen om brugerbestyrelser, at de vil have mere handlefrihed, mere frihed.
Jamen det synes jeg da er en god idé.
Det har de også fundet ud af.
Vi har utallige selvejende institutioner, som inden for en aftale med kommunalbestyrelser og amtsråd har stor frihed til at gennemføre det arbejde.
Det aftaler de jo med kommunerne og amtsrådene, så det synes jeg da er udmærket, og det har
man da stor erfaring i at gennemføre.
Else Winther Andersen (V), 1999-03-19:
Til hr. Erling Christensen: Det skal da vel helst gå sådan, at vi taler os sammen og ikke fra hinanden i løbet af denne behandling af dette beslutningsforslag.
Til det konkrete spørgsmål, om Venstre har ændret opfattelse med hensyn til, om vi går ind for kommunal produktion, fra den ene kommune til den anden kommune, kan jeg godt sige ganske klart, at dér har Venstre altså ikke ændret opfattelse.
Og det var ikke det eksempel, der blev brugt fra Vejle med hjemmesygeplejen.
Så bliver der talt om brugerbestyrelserne, og det er så her, at jeg nok mener, at vi taler os lidt sammen.
Det, der sker i demokratiet i dag,
er jo, at vi er kommet så tæt på borgeren, som vi overhovedet kan, ved at der er kommet brugerbestyrelser i utrolig mange sammenhænge, og de kommer jo og fortæller kommunerne, hvor der kan være nogle hindringer, når de gerne vil prøve at gøre tingene på en anden måde.
Eller når de, der er brugerbestyrelser i forhold til ældreråd,
kommer og spørger: Må vi ikke få en valgfrihed til at gøre på det på den måde?
Så er det, at kommunerne må ind og sige: Nej, det må vi ikke, for lovgivningen går ind og siger nej.
Erling Christensen (S), 1999-03-19:
Nej, må jeg sige til fru Else Winther Andersen, det er sandelig ikke mit formål at tale os fra hinanden.
Men det er vigtigt for mig, når jeg har det tynde grundlag, som jeg har med bemærkningerne fra Venstre, De Konservative og CD til dette beslutningsforslag, at vide, hvad det er, vi taler om. Jeg kan ikke, som jeg også har sagt det før, på grundlag af de tynde bemærkninger tage stilling, før jeg hører, hvad det er, Venstre vil.
Jeg må jo vide, hvad og hvor det er, Venstre vil gå ind på det område.
Jeg beklager, at jeg ikke hørte rigtig efter, men hvad var Venstres svar på mit forslag om, at f.eks. Hedensted Kommune hjalp Vejle Kommune, som måske ikke kan klare hjemmesygeplejen, og at de kan gå ind og tilbyde deres hjælp?
Jeg beklager, at jeg ikke hørte rigtig efter.
Else Winther Andersen (V), 1999-03-19:
Det her drejer sig jo ikke om, hvad det er, vi vil herinde i Folketinget.
Der bliver ved med at blive spurgt til, hvad vi vil, og hvad Venstre vil.
Det drejer sig om, hvad de enkelte kommuner rundt om i landet vil, hvad enten de er Venstrestyret eller socialdemokratiske eller styret af andre farver.
Det drejer sig om at give dem en frihed til at styre deres kommuner ud fra borgerens ønsker og behov.
Erling Christensen (S), 1999-03-19:
Hr. formand, jeg tror faktisk også, det er ved at være nok nu.
Venstres ordfører sagde, at det ikke drejer sig om, hvad vi vil, og hvad Venstre vil.
Det er jo for øvrigt generelt set en interessant bemærkning.
Det synes jeg heller ikke betyder særlig meget, men lad det så ligge.
Men i den her debat er det jo interessant, at Venstres ordfører så på den måde giver mig ret i det, jeg sagde i min ordførertale.
Hvad var det, jeg sagde?
Jeg sagde: Lad os lytte til, hvad kommunerne har af ønsker, så vil vi tage stilling.
Det var det, som Venstre også sagde, så jeg er
meget tilfreds med, at vi har talt os sammen på det område her, så har vi da opnået noget ved at bruge lidt tid på det
Christian H. Hansen (DF), 1999-03-19:
Dansk Folkeparti er positiv over for frikommunetanken.
Sagt mere præcist: Kommunerne skal have lov til at udføre deres opgaver på egne præmisser under udøvelse af kreativitet.
For det andet skal statens udgifter til kommunerne ikke forøges som følge af forsøgene i kommunerne.
Omvendt skal eventuelle besparelser i kommunerne ved et eventuelt frikommuneforsøg heller ikke inddrages af staten.
I Dansk Folkeparti ser vi da gerne, at kommunerne lader besparelserne komme eksempelvis skatteyderne til gode i form af skattenedsættelser eller andre nytænkninger og forbedringer i de enkelte kommuner.
Efter disse overordnede synspunkter nogle enkelte bemærkninger til selve beslutningsforslaget.
Dansk Folkeparti er af den opfattelse, at forsøgsordningen bør tilrettelægges meget anderledes, end den tidligere frikommuneordning har været tilrettelagt.
Vi mener, at den tidligere frikommuneordning har været meget, meget bureaukratisk.
Det var vel også derfor, at Folketinget i sin tid var nødt til at revidere den hen ad vejen, mens ordningen kørte.
Og det er sådan noget, vi må kigge på hen ad vejen under udvalgsarbejdet, og så kan vi samtidig også få givet beslutningsforslaget et indhold, som vi kan bruge til noget, og som kommunerne kan få gavn af.
Med disse ord vil jeg slutte og meddele, at hvis vi får indhold i beslutningsforslaget, så kan vi støtte det.
Frank Aaen (EL), 1999-03-19:
Enhedslisten er selvfølgelig enig i, at der skal tillades forsøg, og at der skal ske en udvikling af det lokale selvstyre. Det har andre sagt, og det er vi fuldstændig med på.
Så vil vi også godt tilføje, at det jo ikke er al udvikling, der er god udvikling.
Og hvis man skal diskutere sådan noget som det her, så bliver man faktisk nødt til at tage en diskussion om og have en holdning til, hvilken vej
man ønsker, at kommunerne skal gå.
Hvad er det, vi vil?
Er det i virkeligheden mere privatisering, udlicitering og afvikling af den offentlige sektor?
Eller er det f.eks. den modsatte vej med mere demokrati, mere brugerindflydelse og mere demokrati på arbejdspladsen?
Det kan man ikke diskutere, eller det kan man ikke tage stilling til i det her forslag uden at have en holdning til udviklingsretningen.
Vi har jo på mange områder nogle fastlagte rettigheder.
Men hvis man ønsker, og det er vi gerne med til, at udvikle det kommunale selvstyre - friheden til udvikling i kommunerne - så bliver man også nødt til i højere grad at tage stilling til, om borgernes rettigheder på alle områder er præcist nok fastlagt, og med borgernes rettigheder mener jeg både rettigheder i forhold til ydelser og rettigheder i forhold til brugerindflydelse.
Det synes jeg også er helt afgørende at have med, for når vi taler om kommunalt selvstyre og udvidelse af det lokale demokrati, så er det jo ikke bare et spørgsmål om kommunalbestyrelsens demokrati og kommunalbestyrelsens rettigheder, så er det selvfølgelig også længere ned, så er det også den enkelte borgers rettigheder. Da vi selvfølgelig lidt aner, hvad der er intentionen
bag forslaget,
og også fordi de her ting ikke er opfyldt med det, der er fremsat, vil vi ikke bare stemme for det her beslutningsforslag.
Vi mener i øvrigt, at vi, inden vi skal gå videre og bare åbne op for det kommunale selvstyre, bør have en debat i Folketinget om den udvikling, der foregår i øjeblikket, lige fra SF's borgmester ovre i Vejle og så til Venstres, hr. Lars Lykke Rasmussens, kommune.
Så vil jeg sige afsluttende, og det er i anledning af henvendelsen fra KL, som skriver, at det, de ønsker mest, er muligheden for i højere grad at kunne lave fælleskommunal opgaveløsning, at også her springes der noget over.
Det kan godt umiddelbart lyde, som om det er en forbedring, men alle og enhver ved jo, at fælleskommunale løsninger har et meget alvorligt demokratiproblem.
Der er simpelt hen underskud af demokrati.
Lige så snart vi laver de her selskaber, lige så snart vi laver de her I/S'er og alt muligt på tværs af kommunerne, så er det, at vi har de indirekte valg, som gør, at det er fuldstændig umuligt for borgeren i tilstrækkelig grad at få indsigt i og have indflydelse på, hvad der foregår.
Derfor: Inden vi skal over på den vej, og det er vi sådan set ikke tilhænger af, er det i hvert fald afgørende, at man så også får taget stilling til, hvordan man vil løse de oplagte demokratiproblemer, når vi laver fælleskommunale løsninger.