Elisabeth Geday (RV), 2006-12-01:
Familie- og forbrugerministeren har lavet en redegørelse om fødevarepolitikken i et forbrugerperspektiv, siger han.
Heri står der en masse flotte ord om, hvad ministeren ønsker at gøre for at fremme tilgængeligheden af og gennemsigtigheden, ansvarligheden og forskningen i sunde fødevarer.
Jeg ved ikke, hvem han tror, han overbeviser.
I hvert tilfælde ikke Det Radikale Venstre.
Jeg vil vædde på, at selv om de initiativer, som regeringen lægger op til i redegørelsen, bliver gennemført, vil det ikke kunne aflæses i behandlingen af de store fødevarepolitiske udfordringer, som vi står over for.
Det gælder selvfølgelig først og fremmest den tiltagende overvægt blandt danskere.
De sygdomme, der følger i hælene af fedmen, forpester og forkorter mange tusinder af danskeres liv allerede i dag, og det vil de blive ved med.
Det største ulighedsproblem, vi har i dag, er uligheden i sundheden.
Familie- og forbrugerministeren fortsætter sine patetiske forsøg på at få ingenting til at se ud af alting med diverse informationskampagner og frivillige ordninger.
Det vil i bedste fald hjælpe de bedst stillede danskere, der i forvejen har fokus på sundhed hos sig selv og deres børn.
Vis mig lige de socialt dårligt stillede forældre, der har overskud til at etablere måltidsordninger i vuggestuen, sætte sig ind i kostpyramiden eller læse i fine brochurer om, at frugt er sundt.
Hvis vi skal ændre på uligheden i sundheden, er vi nødt til at møde folk der, hvor de er, og vi er først og fremmest nødt til at fokusere på børnene.
Stort set alle børn, uanset deres sociale status, går jo i daginstitutioner og skoler det meste af deres vågne tid.
Hvad kan vi bruge det til, at ministeren skriver, at han ønsker, at børn så vidt muligt i løbet af få år kan købe mad i skoler og daginstitutioner?
Han kunne have foreslået sin undervisningsminister at indføre en times motion om dagen til alle skolebørn og afsætte puljer til bedre idrætsfaciliteter og idrætsundervisning.
Han kunne sætte sig i spidsen for et krav om en fælles obligatorisk EU-mærkning af fødevarer.
Han kunne tage initiativ til forpligtende forhandlinger med forbrugerorganisationerne og fødevareindustrien i EU om at ophøre med markedsføring af usunde fødevarer med en slet skjult trussel om lovgivning, hvis industrien ikke tager sig sammen.
Han kunne bremse tilladelser til at oprette store butikscentre, som tager livet af de små butikker i de små samfund og efterlader fødevareørkner, hvor den eneste sunde fødevare, man kan købe i miles omkreds, er et runkent æble på tankstationen.
Han kunne fremme økologien, ikke mindst fordi ministeriets egen forskning viser, at økologi er en vigtig og motiverende faktor for mange forældre og fremmer sundere kost i daginstitutionerne.
Ministeren er også på vildspor, når det gælder berigelse af fødevarer samt fødevareforskning.
Regeringen burde lægge kraftig afstand til berigelse af fødevarer.
Sagen er jo, at al forskning viser, at den almindelige dansker hverken mangler mineraler eller vitaminer i sin kost.
Det er et knæfald for fødevareindustrien, når ministeren i sin redegørelse understreger, at berigede fødevarer rummer store udviklingspotentialer.
Ja, det er da muligt, at industrien med intelligent markedsføring kan manipulere nervøse mennesker til at tro, at de har behov for berigede fødevarer, og på den måde generere en efterspørgsel, men det strider mod fakta.
Og jeg synes, det er pinligt, at familie- og forbrugerministeren har ladet sig overbevise af de store kapitalinteresser.
Når det gælder fødevareforskningen, har ministeren med sin anbefaling af Danmarks Fødevareforsknings fusion med DTU gjort sig skyldig i at bryde frivillighedsprincippet.
Selv om bestyrelsen for Danmarks Fødevareforskning anbefalede, at fødevareforskningen fulgte med Landbohøjskolen og Det Farmaceutiske Universitet til Københavns Universitet, så sendte familie- og forbrugerministeren fødevareforskningen til DTU.
Og nu er fødevareforskningen spredt for alle vinde, i stedet for at man har samlet kræfterne, som Børstingudvalget lagde op til.
Den indflydelse, som forbrugerne bl.a. via bestyrelsesposter har haft på prioriteringen af forskningen, er nu erstattet af gode, solide industriinteresser.
Nu skal vi nemlig have mere forskning i fødevareprodukter i stedet for i fødevaresikkerhed.
Nu skal vi have fokus på fødevareeksportørens interesser i stedet for eksempelvis på konsekvenserne for befolkningens sundhed af mange nye tilsætningsstoffer og ingredienser.
Nu skal vi bruge offentlige forskningsmidler på de forskningsopgaver, som burde ligge i virksomhedernes egne udviklingsafdelinger, i stedet for at bruge penge på den nødvendige fødevareforskning i sundhed og ernæring, som ingen virksomheder vil bruge penge på.
Det er tydeligvis ikke regeringens vigtigste minister, der her fremlægger sin fødevarepolitiske redegørelse.
Det er tydeligvis heller ikke fødevarepolitikken i et forbrugerpolitisk perspektiv, der optager den nuværende regering.
Der er intet, der tyder på, at døren bliver åbnet, og der er intet, der tyder på, at regeringens fødevarepolitik vil bistå forbrugerne og forældrene i at løse de store fødevarepolitiske udfordringer, vi hver eneste dag står over for.
På vegne af Socialdemokraterne og Det Radikale Venstre skal jeg fremsætte følgende forslag til vedtagelse: Forslag til vedtagelse »Idet Folketinget udtrykker stor bekymring over den tiltagende overvægt blandt danskere, den svigtende danske fødevarekontrol og den manglende sammenhæng i den fødevarepolitiske helhedstænkning, pålægges regeringen: – at afsætte en pulje på 200 mio. kr. årligt over 3 år til at starte sunde – gerne økologiske – måltidsordninger på landets skoler og daginstitutioner, – at styrke fødevarekontrollen markant med flere ressourcer, i første omgang 60 mio. kr. til bl.a. flere fødevarekontrollanter, – at arbejde for en obligatorisk EU-ernæringsmærkning på alle fødevarer, – at styrke dansk forskning i fødevarer, herunder i negative konsekvenser af tilsætningsstoffer og berigelser, – at ministeren forholder sig restriktivt til ansøgninger om og markedsføring af berigede fødevarer i Danmark og – at arbejde for en strammere kemikalielovgivning i EU, hvor alle kemikalier registreres og virksomhederne forpligtes til at undersøge risici ved dem, så forsigtighedsprincippet overholdes.«