runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Kirk (V), 1998-12-11:
Jeg tror, undertegnede har gentaget op til flere gange, at vi har vel ikke kendskab til, at man administrativt tør tage licensen fra en fisker i mere end én til to måneder hidtil, men i den tid, vi lever i, hvor alt skal udbasuneres, hvad enten det er ret eller ikke ret, så det kommer til offentligt kendskab, ser vi en fare i, at ministeren uanset partifarve kunne gøre brug af hele registeret, og det mener vi er meget uheldigt for retssikkerheden.
Erling Christensen (S), 1998-12-11:
Jo, jo, det er jeg enig med formanden i.
Jeg vil bare blot sige til hr. Jens Kirk, at hvis man så i øvrigt, når man diskuterer retssikkerhed her i Folketinget, ville tage hensyn på andre områder end blot til de dér forbrydere, som vi møder i fiskeriet, også vil gøre det generelt, så synes jeg, det ville klæde Venstre.
Jens Kirk (V), 1998-12-11:
Nu har der jo før været debat her i Folketingssalen om retssikkerhed eller ikke retssikkerhed.
Det skal jeg ikke komme ind på, men jeg mener i allerhøjeste grad, at vi sikrer den enkelte borger den retssikkerhed, som er nødvendig.
Jørn Jespersen (SF), 1998-12-11:
Nu er det jo ret velkendt, at fru Lene Espersen og jeg ikke er helt enige omkring brugen af offentliggørelse som styringsmiddel inden for fødevarepolitikken.
Men jeg bliver bare nødt til at anholde, når fru Lene Espersen nævner, at Københavns levnedsmiddelkontrol udelukkende bruger offentliggørelse som styringsmekanisme og slet ikke er interesseret i andre former for sanktioner.
Kan Det Konservative Folkeparti dokumentere, at man i København har brugt færre sanktioner som påbud og lukninger, end man gør i levnedsmiddelkontrollerne i øvrigt?
Keld Albrechtsen (EL), 1998-12-11:
Fru Lene Espersen hævdede ligesom ministeren, at man havde styrket fødevarekontrollen. Vi havde jo en meget grundig gennemgang af den sag i ud- valget, og alle tilgængelige oplysninger peger jo desværre i retning af, at der sker en alvorlig svækkelse af kontrollen.
Men det er ikke den sag, som er på dagsordnen her i dag, det kommer den forhåbentlig efter jul.
Jeg vil godt spørge fru Lene Espersen: Er det ikke korrekt, at det faktisk er lidt nemt at slippe om ved det for Det Konservative Folkeparti, når man her står og slår ud med armene og siger, at så kan man jo bare lukke den ene restauration efter den anden? Mener fru Lene Espersen, at i alle de tilfælde, hvor man nu ikke længere kan gå ud og lave offentliggørelse, burde der være sket en umiddelbar lukning af den pågældende restauration?
Er det det, Det Konservative Folkeparti i ramme alvor mener?
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1998-12-11:
En sammenskrivning af fiskerilovene til en lov er kun positivt.
Det skulle vi gøre her i det høje Ting i mange andre tilfælde for overskuelighedens skyld og for, at befolkningen kan forstå dem.
Der er også et andet element i lovforslaget, som vi i Fremskridtspartiet hilser velkomment.
Men hovedelementet i lovforslaget er det samme som i de tidligere love.
Det er en mistænkeliggørelse af et erhverv, i
Når kontrollen over og sanktionerne mod et erhverv har nået sådan et omfang, at den erhvervsdrivende på sit arbejde hele tiden føler det offentlige formynderi hængende over sig, ja, så er det begyndelsen til enden for et frit erhvervsliv.
Det har vi jo set masser af eksempler på i de tidligere Østlande.
Hvis man ser under bemærkningerne til § 131, der omhandler betingelserne for politiet, og hvordan de får retskendelse til at gå ind på området, står det direkte, at politiet får mulighed for at indhente retskendelse til at gå ind på områder hos ikkemistænkte, altså kan foretage ransagning hos ikkemistænkte.
Ja, det lyder, som om det ikke er rigtigt, men det står der.
Man skulle tro, det var en mordsag eller et eller andet, man går op i.
Det er så groft, at det ikke hører hjemme i en lovgivning for et erhverv.
I Fremskridtspartiet er vi overbeviste om, at det var bedre, hvis man liberaliserede loven og gjorde det mere frit.
Så var der mulighed for, at der måske også var andre end de absolut største, der kunne fange de fisk, der er i havene.
Når man ser på lovforslaget som helhed, må man sige, at det ikke er lavet for fiskeriets og for fiskernes skyld, men mere for kontrolsystemets skyld.
En fiskerilov bør efter vor mening sætte fiskerne i hovedsædet og ikke så meget systemet, sådan som der er tale om her.
Fremskridtspartiet har ikke støttet de tidligere fiskerilove, fordi vi syntes, de var for restriktive, og vi vil heller ikke støtte det her lovforslag.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-12-11:
Og så er vi jo tilbage til, at lukning altså er noget, det blev også understreget af hr. Jørn Jespersen, man bruger i samme omfang i den nye lov som i den gamle lov. Hvad er det så for et nettoresultat, vi står tilbage med?
Det er nettoresultatet af den lov, som blev gennemført, og som altså dermed på bundlinjen er en svækkelse af fødevarekontrollen.
Det troede jeg egentlig Det Konservative Folkeparti var stolt af at man havde fået gennemført, for det er da noget, man kan gå ud og reklamere med over for restauratørerne, men man er åbenbart ikke helt glad for at stå ved det alligevel, når det kommer til stykket.
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-12-11:
Vi har jo et medansvar for lovens tilblivelse i sin tid, og det var selvfølgelig forholdsvis lidt indflydelse, vi fik på den dengang, men et lille fingeraftryk fik vi da, og jeg må sige, at den ændring her forbedrer den da i retning, som jeg kunne ønske.
Det gradvise ikrafttrædelsestidspunkt er jo simpelt hen ren fornuft, og jeg kan egentlig ikke forstå, hvorfor vi ikke lavede det dengang.
Jeg kan såmænd ikke engang huske, at vi diskuterede det.
Og den lidt mere lemfældige fastlæggelse af linjen i byzone mener jeg at man kan klare på en forsvarlig måde.
Aase D. Madsen (DF), 1998-12-11:
Jeg vil da gerne på Dansk Folkepartis vegne lige spørge ministeren om en ting: Ministeren opremser alle de ulykker, der kan ske, hvis denne 300 m-strandbeskyttelseslinje fra kysten ind mod landet ikke gennemføres.
For når man kommer sejlende ude på havet og ser ind mod land og der så kommer sådan en række havvindmøller, kan man jo ikke se den kystnære visuelle værdi, som ministeren så gerne vil beskytte.
Er der slet ikke nogen beskyttelse den anden vej, er der slet ikke nogen beskyttelse mod de kystnære havvindmøller?
Hans Christian Schmidt (V), 1998-12-11:
Jeg har noteret mig ministerens gennemgang af både Kyoto- og Buenos Aires-beslutningerne, og det skal jeg komme tilbage til.
For det er jo tankevækkende, at hvis man læser den - og det har jeg gjort mig lidt umage med - vil man kunne se, at netop Rigsrevisionen siger, at det er stærkt beklageligt, at det ikke efter vedtagelsen af lovpakken blev vurderet, hvilke procedurer der var nødvendige for at sikre, at såvel merprovenuet som tilbageføringen kunne følges.
Vi kan altså ikke følge, om det sker.
Og i det hele taget siger man jo, at det er ærgerligt, at der ikke noget før blev gjort en indsats for, at vi virkelig kunne se, om der nu også kom en tilbageføring eller ej.
Bemærkningerne om joint implementation osv. skal jeg komme ind på senere.
Men jeg synes altså, det er et godt valgt tidspunkt at fremsætte forslaget på.
Svend Auken (S), 1998-12-11:
Og vi har selvfølgelig taget til os, at der har været kritiske bemærkninger om tilrettelæggelsen af administrationen i Energistyrelsen, navnlig i den første fase.
Og da jeg forstår, at hr. Schmidt kan lide rapporter, skal jeg meget gerne sørge for at genfremsende dem til ham og andre, der er interesserede i at læse dem, for de er virkelig positive med hensyn til den måde, erhvervslivet har brugt ordningerne på.
Det eneste sted, hvor afløbet ikke har været så stærkt, som vi havde regnet med - men vi ved jo først ved udgangen af næste år, om vi når målet fuldt ud - har været
For reduktionen af elproduktionstilskuddet fra 10 øre til 7 øre havde mere dramatiske virkninger på erhvervslivets ønske om at gå ind i industriel kraftvarme, end mange af os, inklusive hr. Schmidt, troede, da vi vedtog den i sin tid.
Så det er altså virkelig en succeshistorie, men det er jo ikke ensbetydende med, at man ikke kan kritisere en eller anden administrativ procedure eller noget andet.
Det synes jeg, man skal tage imod, og så selvfølgelig sørge for at rette den slags ting.
Hans Christian Schmidt (V), 1998-12-11:
Tak til ministeren for svarene.
Jeg vil sådan set kun citere fra Rigsrevisionens rapport, fordi det er det bedste eksempel på, som Rigsrevisionen siger, hvordan det nu er gået med, om man har kunnet følge, hvor mange midler der har været, og hvor mange der er blevet tilbageført:
Det er Rigsrevisionens opfattelse, at Skatteministeriet og Miljø- og Energiministeriet efter Folketingets vedtagelse af den grønne afgiftspakke nøje burde have overvejet, hvilke procedurer, herunder eventuelle registreringer, der var nødvendige for at sikre, at såvel merprovenu som tilbageførsel løbende kunne følges«.
Det er det, som vi mange gange har sagt er lidt ærgerligt, at man ikke har gjort.
Aase D. Madsen (DF), 1998-12-11:
Det er netop den tilbagebetalingsprocedure, som Dansk Folkeparti har været meget opmærksom på lige siden pinsepakken og også før den tid, og som vi derfor har stillet spørgsmål om.
Vi fik at vide her i juni måned
, at afløbet ikke var sket, som det skulle, osv. osv., og i den forbindelse stillede vi også spørgsmålet, om det ikke var en nemmere procedure at tilbagebetale disse krone til krone-tilbageførsler, som alligevel skal ske, via momsafregningerne.
Jeg håber, det kan indgå i den procedure, som nu skal i gang med hensyn til hele energireformen og forhåbentlig en revision af hele den jungle, der findes.
Ministeren ved også udmærket, at de små gartnerier ikke ved, hvordan de skal fordele deres rumopvarmning.
Noget er produktvarme, noget er rumopvarmning, og de laver nogle regnestykker, så de bliver holdt oppe hele natten, og det skal de betale rumvarmeafgift for - altså at de bliver holdt oppe om natten.
Mon ikke vi skal se på en grundig revision af det hele?
Martin Glerup (S), 1998-12-11:
Nu skal jeg jo ikke gentage ministerens tale, selv om jeg er enig i hvert ord.
Det er jo sådan, at dette forslag om at erstatte CO2-afgiften på erhvervslivet og lægge hele CO2-bekæmpelsen til udlandet i form af en fælles gennemførelse er fuldstændig ude af trit med virkeligheden.
Her i Danmark har vi et rekordhøjt CO2-udslip pr. indbygger, og det bliver jo ikke mindre af, at alle danske penge kun skal bruges i udlandet.
Det er min opfattelse, at størstedelen af dansk erhvervsliv gerne vil hjælpe med til at bringe miljøbelastningen ned, fordi det er en kæmpe fordel for alle parter.
Selv om den grønne afgiftspakke ikke skal vurderes i dag, er det ingen hemmelighed, at CO2-pengene til energibesparelser og renere teknologi har sat og stadig væk sætter gode grønne spor landet over.
Lad mig nævne bare et par eksempler.
Den 9. oktober i år deltog jeg i Industriens Hus i en særdeles interessant konference om energirigtigt erhvervsbyggeri.
Det gik som en rød tråd gennem indlæggene, at energieffektivitet samt miljøvenlig teknologi og materialevalg er et krav fra bygherrerne i dag.
Her var der et medspil i kampen mod drivhuseffekten.
Et andet eksempel.
Børsen berettede i går om et storstilet projekt, der hedder »Energibevidst projektering«, som gennemføres af en håndfuld virksomheder landet over.
Færch Plast i Holstebro får f.eks. en energibesparelse på 20 pct., fordi virksomheden kom med i Energistyrelsens projekt.
En rådgiver fra et stort ingeniørfirma fastslår, at der kan spares 10-30 pct. ved en energibevidst projektering af dansk erhvervsbyggeri.
Her er altså også et medspil og et eksempel på, hvor fornuftigt det er at gå i den retning.
Hvad er så det, man vil stille i stedet for, hvad så med den fælles gennemførelse, joint implementation?
På klimatopmødet i Buenos Aires i sidste måned blev det vedtaget, at der nu skal arbejdes videre med at fastsætte effektive spilleregler for, hvordan joint implementation kan bruges, uden at der dermed åbnes for en syndflod af svindel og humbug.
Det samme gør sig for øvrigt gældende for handel med CO2-kvoter.
Da Venstres ordfører selv var med, kommer det næppe som en overraskelse for ham, at der stadig er langt igen, før vi har sikkerhed for, at systemet duer.
Det betyder ikke, at instrumenterne ikke kan komme til at spille en rolle som supplement til de nationale foranstaltninger i fremtiden.
Derfor er det også fornuftigt, sådan som miljø- og energiministeren foreslår, at gennemføre nogle få pilotprojekter mellem Danmark og Østeuropa.
Så kan vi se, om det kan lade sig gøre at finde effektive måder at fastsætte CO2-reduktionsmål på og til at kontrollere, at de overholdes.
Men i dag er det halsløs gerning at afskaffe fejningen for egen dør til fordel for noget, der er forbundet med så stor usikkerhed som joint implementation.
Derfor nej tak til forslaget endnu en gang.
Hans Christian Schmidt (V), 1998-12-11:
Jeg synes måske lige, hr. Martin Glerup skylder at sige, om det er det eneste, der er kommet ud af miljøministerens og hr. Martin Glerups besøg i Buenos Aires, altså at vi lige laver et par småting i Østeuropa.
Er Socialdemokratiet ikke til flere ting?
Kunne vi forestille os, at vi også kunne inddrage nogle øststøttemidler, eller stopper Socialdemokratiet her ved at sige: Det er det, vi kan være med til?
Vi ynder jo af og til at tale om, at Danmark er et foregangsland.
Jamen, så lad os ikke stille os hen og kigge, lad os være de udfarende, og her synes jeg da, vi under udvalgsarbejdet skal hjælpe hinanden med at finde en model.
Jeg forstår også, man er imod, at vi fuldstændig afskaffer CO2-afgifterne.
Hvad er Socialdemokratiet så til?
En forenkling f.eks., så man kunne lette på den måde, eller er der slet ingen bevægelse?
Aase D. Madsen (DF), 1998-12-11:
Det er med hensyn til en af hr. Glerups bemærkninger i ordførertalen.
Jeg mener, hr. Martin Glerup var lidt usikker med hensyn til, om joint implementation nu var godt.
Jeg står her med et eksempel.
Det er nogle amerikanske elselskaber, der har investeret i Tjekkiet, og de siger, at investeringen resulterede i en CO2-reduktion på ca. 135.000 t over projektets levetid.
Det samme beløb investeret i Danmark ville kun give en reduktion på knap 20.000 t - altså sat op imod de 135.000 t - eller 1/8 sammenlignet med dette projekt i Decin, som området hedder.
Det vil sige, at hvis vi investerer i joint implementation, har det en kolossal god effekt på CO2-udslippet.
Martin Glerup (S), 1998-12-11:
Det er klart, at man kan se forskelligt på, hvor hurtigt man kan gå i gang med sådan noget, men forudsætningen for, at joint implementation kan virke, er, at der er nogle klare spilleregler for, hvordan det skal virke, og hvor det skal virke.
Det er disse regler, der skal fastsættes, før det kan bruges i større stil.
Jeg mener stadig væk, at det vil koste penge at feje for egen dør, og samtidig mener jeg godt, vi kan bruge joint implementation, når spillereglerne bliver fastsat.
Jeg har allerede for et lille års tid siden fået miljø- og energimisterens tilsagn om, at han vil være villig til at satse nogle af CO2-pengene i østeuropaprojekter, og nu kommer så denne ordning med at lave nogle pilotprojekter.
Det synes jeg, vi skal gå ind i med åbent sind, og det er vi indstillet på fra Socialdemokratiets side.
Om forenkling vil jeg sige, at det er svært at lave forenklinger.
Dengang vi startede med at lave en CO2-lovgivning for erhvervslivet, var det sådan set en meget enkel lovgivning, men efterhånden som vi skulle være mere og mere millimeterretfærdige, blev det mere og mere indviklet, fordi der kom så og så mange eksempler på, hvor forfærdeligt det ville gå for de forskellige virksomheder rundtomkring, og til sidst er det blevet en mere indviklet konstruktion.
Vi vil selvfølgelig gerne have det så enkelt som muligt, men samtidig må vi tage hensyn til, at det ikke rammer skævt og uhensigtsmæssigt rundt i det åbne land.
Jørn Jespersen (SF), 1998-12-11:
Så vil jeg bare konstatere helt stilfærdigt, at fru Lene Espersen ikke kan dokumentere, at man i Københavns Kommunes levnedsmiddelkontrol har brugt sanktioner som påbud, lukning, i færre tilfælde, end man har gjort andre steder.
Men det er fint, lad os få det dokumenteret undervejs i udvalgsbehandlingen. Så vil jeg gerne bede fru Lene Espersen om at bekræfte, at den nye fødevarelov ikke har nogen skærpet hjemmel med henblik på at lukke eller på andre måder bruge sanktioner.
Der er fuldstændig parallelitet mellem tidligere lovgivning og den nuværende lovgivning.
Man har de samme muligheder som tidligere.
Man kan så diskutere, om man skal bruge dem i øget omfang og sådan noget.
Det er fair nok, men hjemmelen er den samme, som den har været hidtil.
Og så vil jeg endelig gerne have fru Lene Espersen til at fortælle, hvor meget der efter hendes opfattelse egentlig skal til, før man lukker en butik, for på den ene side bliver det sagt, at man jo bare kan lukke den, og på den anden side bliver det sagt, at kun i gentagne og meget grove tilfælde skal man lukke.
Hvad er det egentlig helt præcist for kriterier, fru Lene Espersen mener der skal opstilles med henblik på, at man kan lukke en restaurant eller en grillbar?
Martin Glerup (S), 1998-12-11:
Vi mindes nok alle sammen, dengang den daværende KVR-regering ville lave noget, der hed enkelt og effektivt.
Det blev faktisk mere indviklet af, at man forsøgte at lave det enkelt og effektivt.
Vi kan lige så godt se i øjnene, at med de krav, der også blev rejst af Venstrepolitikere, om, at man skulle tage hensyn til den ene og den anden virksomhed og det ene og det andet opvarmningsbehov og produktionsbehov osv., og som blev taget ind i loven,
er der ikke noget at sige til, at det kan være kompliceret at få gennemført det i praksis, som vi politikere for at bevare arbejdspladserne i vores område krævede skulle ske med den lov.
Det er jo sandheden, og det kan vi lige så godt se i øjnene.
Hans Christian Schmidt (V), 1998-12-11:
Jeg vil kun sige til hr. Martin Glerup, at det aldrig må blive en målestok for en regering, at den kan finde regeringer, for hvem det tidligere heller ikke har kunnet lade sig gøre at lave regelforenkling.
Man må have større visioner og tro på, det kan lade sig gøre for dem, der sidder i dag.
Henriette Kjær (KF), 1998-12-11:
I Det Konservative Folkeparti er vi indstillet på, at CO2-udslippet skal nedbringes.
Vi er også af den opfattelse, at erhvervslivet skal være med til at løse sin del af problemet, men de mekanismer, man benytter, skal også virke, og man skal have en klar forventning om at reducere udslippet, når man indfører en ordning som de grønne afgifter, som erhvervslivet er pålagt.
Når vi pålægger en bestemt befolkningsgruppe afgifter for at regulere et område, skal det være helt klart, at afgifterne skal bruges til at opnå et bestemt formål.
Dette synes ikke tilfældet med de grønne afgifter.
Her virker det, som om regeringen har fundet en god indtægtskilde, der kan lune godt i finansministerens pengekasse, og hvor pengene kan bruges til at stoppe de huller, man har i økonomien, eller til andre ting, der ikke har en døjt med miljøet at gøre.
Det kommer regeringen jo selv ind på i sin miljøvurdering for finansloven for 1999, hvor man skriver, at CO2-afgifterne kan aflaste andre skatter.
Det står der altså.
Selv om miljøministeren for lidt siden sagde noget andet, nemlig at midlerne skal tilbageføres, står det i regeringens egen miljøvurdering.
Man indrømmer altså, at CO2 er en skat på niveau med så mange andre skatter, og så er det jo fuldstændig rigtigt, hvad hr. Anders Fogh Rasmussen sagde, dengang de blev indført: Dette er ikke grønne afgifter, men røde skatter.
Det havde han ganske ret i.
De regulerer ikke det, de skal regulere.
Nu er rigsrevisorerne så gået ind i sagen, og de undrer sig ligesom vi over den måde, man har tilbageført midlerne på, for de er jo slet ikke tilbageført efter hensigten.
Rigsrevisionen kalder det, miljøministeren har kaldt en tordnende succes, for en dundrende fiasko.
Det har jo vist sig, at tilbageførselsmodellen er yderst kompliceret og meget bureaukratisk.
I øvrigt er den konkurrenceforvridende.
Det er jo heller ikke nødvendigvis den virksomhed, der betaler en stor grøn afgift, der har mulighed for at få pengene retur til miljøforbedringer, måske fordi der ikke findes ny teknologi, der passer til den virksomhed, måske fordi de allerede har investeret i det mest energibesparende materiel, eller også fordi det er en mindre virksomhed, der ikke kan overskue det bureaukrati, man skal igennem for at få del i disse midler.
Vi peger med dette beslutningsforslag på indførelsen af joint implementation, således at man kan lave energibesparende foranstaltninger i andre lande, hvor det er billigere end herhjemme, så man dermed får mere miljø for pengene.
Det er ud fra en global anskuelse, at man skal iagttage og bekæmpe CO2-udslippet.
Som det også er beskrevet i beslutningsforslaget, har Dansk Industri beregnet, at en 10 pct.-reduktion i år 2010 i OECD-landene vil koste 250 mia. kr., mens den samme CO2-reduktion kan nås for 30 mia. kr., hvis der laves energibesparende foranstaltninger i Østeuropa eller i ulandene.
Det er selvfølgelig nødvendigt, at Danmark er med til at finansiere det, for vi skal også være med til, at vi får nedbragt det globale CO2-udslip.
Søren Kolstrup (EL), 1998-12-11:
Vi er nogle, der ønsker at skærpe den, men vi er da over et vist stræk enige.
Så bekymrer fru Henriette Kjær sig meget for, hvilke midler vi skal anvende, og jeg er ganske enig med fru Henriette Kjær i, at det skal være effektive midler.
I den forbindelse vil jeg bare lige godt have fru Henriette Kjærs bekræftelse på, at ét er at kritisere de administrative forhold i Told- og Skattestyrelsen m.m., noget ganske, ganske andet er jo at vurdere CO2-pengene, når disse føres målrettet tilbage, for her har vi nemlig rapporter fra i sommer, der jo viser, at man så mere end næsten opfylder CO2-målsætningen.
Derfor er min kommentar til fru Henriette Kjær: Hvis vi er enige om effektiviteten, så var det jo dog herligt, hvis vi kunne tage hinanden i hånden omkring målrettet tilbageføring, for vi går jo begge ind for effektivitet, og så behøver vi jo ikke at kaste os ud i løsninger, som er usikre.
Martin Glerup (S), 1998-12-11:
Jeg mener ikke, at Socialdemokratiet har sagt, at vi ikke vil bruge afgifter fiskalt, når det er på miljø- og energiområdet, men det skal jeg i øvrigt ikke indlede en stor diskussion om.
Den ville jo føre for vidt.
Jeg kan ikke lade være med at tænke på, at det er mærkeligt, som tingene forandrer sig.
Jeg har lyst til at læse et lille afsnit af den konservative ordfører, som VKR-regeringen i sin tid diverterede os med her i Folketinget: »Det er regeringens opfattelse, at brugen af afgifter som energipolitisk virkemiddel fortsat bør være et væsentligt element i realiseringen af de energipolitiske målsætninger.
Derfor vil regeringen arbejde for indførelse af miljøafgifter på CO2 og SO2 i kombination med en fortsat anvendelse af almindelige energiafgifter og for indførelse af miljøafgifter
Henriette Kjær (KF), 1998-12-11:
Tak til hr. Kolstrup, der refererede til de to rapporter, senest den, der kom her i sommer.
Rigsrevisionen skriver i sin rapport på side 103: »Det er Rigsrevisionens umiddelbare vurdering, at hvis tilskudsordningerne skal bidrage til en reduktion af kuldioxidudledningen i det omfang, man
oprindeligt forventede, er det nødvendigt, at Energistyrelsen tager yderligere initiativer med henblik på at fremme interessen for ordningen.«
Så det kan altså ikke være så rosenrødt det hele, når Rigsrevisionen nu skriver det her.
Til hr. Martin Glerup vil jeg sige, at ja, de grønne afgifter kunne måske være et redskab, hvis man fik dem indført på fælleseuropæisk plan.
Det er jo det, vi hele tiden har sagt, for at de ikke skal virke konkurrenceforvridende.
Men i øvrigt ved jeg heller ikke, om det her er blevet sagt før eller efter, at vi er blevet pålagt at indføre de grønne afgifter.