Pia Kjærsgaard (DF), 2003-06-03:
For halvandet år siden udskiftede vælgerne den socialdemokratisk-radikale regering med en ny regering under statsminister Anders Fogh Rasmussens ledelse og med Dansk Folkeparti som parlamentarisk grundlag.
Den begivenhed er med rette blevet kaldt et systemskifte, og på de halvandet år har Danmark taget et meget, meget stort skridt frem i den rigtige retning. I det daglige har samarbejdet med VK-regeringen været ganske udmærket, vi har nået en del sammen, og det vil jeg kvittere for over for statsministeren. Jeg kan dog alligevel ikke helt nære mig, så statsministeren skal også have at vide her fra Folketingets talerstol, at der er nogle områder, som er helt afgørende for Dansk Folkeparti, hvor det måske ikke er gået helt som forventet.
Fra regeringens side har man måske nok haft nogle gode intentioner, men regeringens ministre har ikke haft viljen, modet eller måske evnen til at gennemføre det, man havde sat sig for at gøre, og som man havde lovet danskerne. Der mangler stadig noget.
Dansk Folkepartis årelange, indædte kamp for en anstændig udlændingepolitik har endelig båret frugt, og Danmark har cementeret sin position som Europas foregangsland på dette område.
Jeg tvivler.
Befolkningen skal vide, at havde statsministeren fået sine hede ønsker om en firkløverregering opfyldt dengang, havde vi stadig haft 2.000-3.000 flygtninge på vej ind over Danmarks grænser hver evig eneste måned, og katastrofen ville være fortsat.
Befolkningen skal vide, at uden Dansk Folkeparti var der ikke sket en tøddel på udlændingeområdet, men takket være os skete der noget, og takket være de danskere, som dengang i november 2001 sagde, at nu kan det være nok, er der blevet taget et stort, stort skridt fremad.
Men vi skal altså også videre, og sommerens og efterårets mest påtrængende opgave for regeringen bliver at få de flygtninge, der ikke længere har behov for beskyttelse i Danmark, sendt hjem.
Lige nu er der primært tale om de afghanske flygtninge, men det gælder også flygtninge af alle andre nationaliteter, som intet har at gøre her landet.
Integrationsministeren kundgjorde for en uges tid siden, at nu er der hul igennem til Afghanistan.
Det er egentlig utroligt, at det i vore dage tager så lang tid at få skabt en telefonforbindelse til udlandet eller at få møde i stand, men nu er der altså hul igennem og tillykke med det.
Men så vil vi godt vide: Hvornår afgår det første fly, hr. statsminister?
Hvert år anvender vi flere millioner kroner på genopbygningsarbejde, humanitær bistand og sikring af freden i Afghanistan efter Talebanstyrets fald.
Der er stadig danske militære styrker derude, som sørger for lov og orden, og det er naturligvis ikke andet end rimeligt, at de afghanske flygtninge rejser hjem og giver en hånd med ved genopbygningen af deres eget land.
Vi mener det meget, meget alvorligt, når vi siger i Dansk Folkeparti, at flygtninge skal tilbage til deres hjemland, når de ikke længere har behov for beskyttelse her.
Det løfte skal regeringen holde, og det vil vi holde regeringen fast på.
Det er vigtigt, at det danske folk nu oplever, at regeringen viser handlekraft i denne sag.
Det er nemlig min helt klare opfattelse, at regeringens håndtering af sagen bliver helt afgørende for dens mulighed for at fortsætte i næste valgperiode.
Det er i øvrigt en udbredt misforståelse, at det er statsministeren, der bestemmer, hvornår der skal være valg - det kunne også være Dansk Folkeparti, den mulighed er der jo også - men bare rolig, foreløbig har vi grund til at være tilfredse med den statsminister, Danmark har p.t. Kan nogen for resten huske, hvordan udlandet hylede af forargelse, da den nye regering tiltrådte med Dansk Folkepartis støtte, og hvordan udlandets heftige forargelse forstummede fuldstændig i takt med, at stramningerne på udlændingeområdet faktisk kom til at virke efter hensigten?
Men som sagt venter vi med utålmodighed på, at det første fly letter fra Kastrup Lufthavn.
For Dansk Folkeparti er det helt afgørende, at alle, der bor eller opholder sig her i landet, kan færdes i tryghed.
Vi vil ganske enkelt ikke finde os i andet.
For 4 år siden satte Dansk Folkeparti for alvor fokus på, at voldsofre skal hjælpes, og at voldsmænd skal straffes.
Vores kampagne »Tryghed nu, volden ud af Danmark« havde en gavnlig effekt, ikke mindst i og med at vi begyndte at tale om den tiltagende utryghed.
Flere lovstramninger blev naturligvis resultatet af den gode kampagne, og det var alt sammen udmærket og tiltrængt.
Men desværre tyder noget på, at regeringen nu igen er ved at miste lidt af grebet om lov og orden.
Vi oplever i disse måneder en optrapning af den vold og terror, som især er blevet indvandrerbandernes kendetegn.
Specielt københavnske
indvandrerbander hærger nattelivet med vold og ødelæggelse til følge.
De er ude på ballade, og der skal intet til at antænde deres korte lunte.
Men det er ikke kun i hovedstaden, det er galt.
Bander og tæskehold huserer overalt og sætter en skræk i livet på alt og alle med deres modbydelige tilstedeværelse.
I Esbjergs bymidte var der i søndags masseslagsmål med et halvt hundrede voldsmænd, og i Århus var det galt i går.
Politiets patruljevogne blev angrebet med brosten og kasteskyts af 35 indvandrere, og da politiet fik forstærkning, blev også mandskabsbussen bombarderet med sten.
I Odenseforstaden Vollsmose kan ingen være sikre på at få hjælp, selv ikke når det brænder, som det gjorde forleden.
Man risikerer nemlig, at indvandrerbanderne bombarderer brandbilerne med sten og andet kasteskyts.
Det er utroligt, at man ikke tillader hjælp at komme frem, og det er selvfølgelig helt uacceptabelt.
Mandag i sidste uge hørte vi, hvordan en ung mand i Københavns nordvestkvarter blev overfaldet af en indvandrerbande og stukket flere steder.
Hans ene øje blev stukket med en stegegaffel, og han blev stukket i brystet, ligesom han blev overdænget med slag og spark, vistnok som hævn for, at en af voldsmændene ikke kunne komme ind på et diskotek.
Jeg synes, det er meget betryggende for de andre gæster på diskoteket, at han rent faktisk ikke fik lov til at komme ind.
Det er kun et par eksempler på bare den sidste uges forfærdelige nyheder.
Vi oplever, at den grove vold bliver stadig grovere, at indvandrerne vejer meget tungt i statistikkerne, og at de fylder godt i vores fængsler.
Det skal og må bringes til ophør, og vi forlanger af regeringen, at det sker.
Vi vil ikke længere se på, at indvandrerbander hærger hele bydele, stikker og slår og skyder om sig på befærdede strøg, forulemper andre, øver hærværk og i det hele taget opfører sig, som de vil.
Det må slutte, og det må slutte nu!
Politiet gør en fantastisk indsats.
Politiet har mange gange udført et glimrende stykke arbejde med livet og førligheden som indsats, og det fortjener befolkningens og bestemt også politikernes fulde støtte.
Den får de bestemt fra Dansk Folkeparti, ligesom politiet vil få tilsagn fra os om, at vi vil presse på, for at styrken får de ressourcer, der er nødvendige for at gøre det af med indvandrerbandernes hærgen.
Jeg skal på vegne af Dansk Folkeparti, Venstre og Det Konservative Folkeparti fremsætte følgende:
Der er selvfølgelig også mange andre ting på dagsordenen.
Vi er blevet noget chokerede over at opleve, at i den senere tid har sygehusnedlæggelser været på den almindelige dagsorden rundtomkring i de amter, som forhåbentlig snart selv nedlægges.
Der har været afholdt protestdemonstrationer, underskriftsindsamlinger og lokale møder, og jeg forstår godt, at vreden ulmer rundtom, for det er unægtelig på et underligt tidspunkt, man slår til.
Det sker kun få måneder, før Strukturkommissionen barsler med sit forslag til, hvordan forholdet mellem stat, amt og kommuner skal indrettes fremover.
Dansk Folkeparti har foreslået, at Folketinget vedtager en beslutning om, at der midlertidigt ikke må nedlægges eller sælges sygehuse eller sygehusafdelinger, i hvert fald frem til det tidspunkt, hvor Strukturkommissionen har færdiggjort sit arbejde.
Sygehusenes opgave er at sikre pleje og helbredelse.
Det er vildledende, når nogle amtspolitikere leder diskussionen hen på amternes skrantende økonomi, for
økonomiaftalen sidste år gav faktisk flere penge til sygehusene og ikke færre.
Men selvfølgelig glæder vi os over i Dansk Folkeparti, at det snart bliver slut med amtskommunerne, for det må vi forvente bliver det resultat, der kommer ud af arbejdet.
Ikke mindst af hensyn til sundhedssektoren
er det nødvendigt at nytænke. Vi er jo bare 5 millioner danskere, vi er et lille land.
Der bor nogenlunde det samme antal mennesker i den engelske by Birmingham, og 16 sygehusvæsener er faktisk 15 for mange.
Det bør naturligvis være en national opgave at drive sygehuspolitik.
Ansvaret skal ligge ét sted, nemlig hos regering og Folketing og ikke alle mulige steder.
I den senere tid har man også været vidne til, at partierne kappes om at skabe usikkerhed og forvirring om den danske velfærdsmodel og ikke mindst om pensionisters vilkår.
Den ene dag kræver De Radikale efterlønnen afskaffet, den næste dag vil regeringen belønne dem, der arbejder efter det fyldte 65. år, den tredje dag er der et krav om, at pensionisterne selv skal betale for en del af de sociale ydelser, og den fjerde dag indrømmer regeringen, at der kan komme pres på de sociale ydelser efter Østudvidelsen af EU.
Lad det være sagt meget direkte: Dansk Folkeparti ser det som sin vigtigste opgave at værne om velfærdssystemet, og vi vil ikke være med til at nedbryde det.
For os gælder det derfor om at finde veje til at bevare det og ikke som andre partier finde veje til at afvikle det.
Med udvidelsen af EU med 10 nye medlemslande bliver det danske velfærdssystem udsat for en meget, meget hård prøve.
Regeringen har efter måneders pres fra Dansk Folkeparti indrømmet, at der kan komme pres på velfærdsydelserne, men vi ønsker altså ikke velfærdssystemet undermineret på grund af udvidelsen mod Øst og kræver - det har vi diskuteret mange gange, og det kan vi blive ved med - en 7-årig overgangsordning i forbindelse med Østudvidelsen.
Den irakiske befrielseskrig viste, at EU ikke kan føre udenrigs- eller sikkerhedspolitik og aldrig nogen sinde skal have chancen for det, men at Danmark skal være lykkelig over at være en del af NATO og på den frie alliances side med USA og England, når international terror skal bekæmpes effektivt.
Dansk Folkeparti er enig i det, jeg formoder stadig er regeringens linje: at Danmark skal fortsætte det tætte samarbejde med englænderne og amerikanerne.
Det glæder mig i øvrigt at erfare, at de nye EU-lande faktisk i høj grad støtter denne frie, vestlige alliance.
I øjeblikket er et EU-konvent ved at lægge sidste hånd på et udkast til en egentlig traktat - en traktat, som formentlig vil indføre en præsident i stedet for en formand, og som uundgåeligt vil betyde større EU-dominans, mere centralisme, mindre demokrati og mere magt til de store lande på bekostning af de små, alt sammen baseret på abstrakte ideer som lighedsideologi.
Men Dansk Folkeparti vil byde denne udvikling trods.
EU skal forblive det, som det oprindelig var tænkt som fra danskernes side, nemlig et økonomisk samarbejde mellem suveræne nationalstater.
Derfor afviser vi en kommende traktat, og vi afviser ligeledes, at der rokkes ved de danske forbehold.
Størsteparten af det lovgivende arbejde i denne samling er blevet til i samarbejde med Dansk Folkeparti, og sådan ønsker vi naturligvis også at det skal være fremover.
Men jeg vil godt understrege, at vi samarbejder gerne med alle partier - det er ærligt ment - og vi ser meget gerne, at lovforslag bliver gennemført med et så bredt flertal som muligt, men naturligvis ikke for enhver pris.
Jeg synes ikke, man skal fire på principperne, bare fordi man skal have andre partier med, men man skal selvfølgelig være imødekommende over for, at andre partier gerne vil være med, vil gå på kompromis med egne ideer og gerne vil være en del af helheden. Også i det kommende folketingsår vil Dansk Folkeparti fortsætte den konstruktive linje og være åben over for et samarbejde med alle Folketingets partier.
Vi ser derfor med glæde frem til de udfordringer, som den kommende folketingssamling byder på efter Folketingets mødefri periode.