Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2006-03-02:
Lovforslaget bygger jo på det, som det såkaldte moderniseringsudvalg har kunnet blive enige om i forbindelse med denne tilpasning af sygedagpengelovgivningen.
Der er tale om en ny struktur, der er tale om indskrivning af praksis, og der er tale om en udskillelse af barselreglerne samt en række elementer baseret på finanslovforhandlingerne for 2006, bl.a. bestemmelsen om at ophæve kommunernes regreskrav over for arbejdsgivere i de tilfælde, hvor en arbejdsskade har ført til, at en person er kommet på sygedagpenge.
Ophævelsen af det sidste krav fraviger princippet om, at udgifter, som følger af skader, finansieres af skadevolderen og ikke af skatteyderne.
Arbejdsgiveren er ikke længere ansvarlig for sygedagpengeudgiften, mens f.eks. en grundejer, der har forsømt at rydde et iset fortov, fortsat vil være erstatningspligtig for de udgifter, der er blevet påført.
Det er slående, at der i denne sag er blevet sagt mange ting, som måske ikke er helt korrekte.
F.eks. siger beskæftigelsesministeren i et svar til udvalget den 2. januar i år, at de udgifter, som en arbejdsgiver skal betale til sygedagpenge, ikke kan dækkes af arbejdsgiverens erhvervsansvarsforsikring, men vi har fået en henvendelse fra nogle af de personer, som må siges at skulle vide noget om det, nemlig et advokatfirma med ansvar for at køre regressager for 22 nordjyske kommuner.
Det skal også bemærkes, at i forbindelse med diskussionen om samarbejdet mellem arbejdsgivere og kommuner i regressager understreger det samme advokatfirma, at det som repræsentant for disse kommuner har et overordentlig godt samarbejde med bl.a. slagterierne i Nordjylland, som jo er nogle af de farlige arbejdspladser, hvor der tit forekommer arbejdsskader, så folk kommer på sygedagpenge.
Lovforslaget bygger ligesom den eksisterende lov på en alt for stor grad af mistillid til den sygemeldte og en manglende løsning af de åbenlyse problemer, der følger af varighedsbegrænsningen for sygedagpenge på 52 uger.
Da varighedsbegrænsningen blev nedsat fra 91 til 52 uger tilbage i 1989, var det en åbenlys forudsætning, at de mennesker, der blev ramt af varighedsbegrænsningen, ikke endte i et sort hul, hvor de enten fik deres indkomst kraftigt beskåret eller helt mistede deres egen selvstændige indtægt, men det har vist sig, at det ikke holder.
I HK’s høringssvar er der redegjort for en lang række tilfælde, hvor syge er kommet i klemme med betydelige økonomiske tab til følge.
Nogle er ikke berettigede til kontanthjælp efter sygedagpengenes ophør på grund af ægtefællens indtægt og mister derfor ca. 14.000 kr. månedligt, og de, der får kontanthjælp, mister et sted mellem 3.000 og 5.000 kr. månedligt.
HK vurderer, at antallet af folk, der kommer i klemme er stigende.
Det samme gør PTU og Gigtforeningen, som bl.a. siger, at hvert år trues mere end 5.000 danskere og deres familier af, hvad de kalder økonomisk ruin, fordi de mister retten til sygedagpenge, selv om de stadig er syge og det fortsat er uafklaret, om de kan komme i arbejde igen.
De fratages forsørgelsen, mens de stadig er syge, og før der er taget stilling til, om de kan erklæres raske, skal revalideres eller have førtidspension.
Lovforslaget tager heller ikke hensyn til fleksjob, der ikke eksisterede, da 52-ugers-grænsen blev indført.
Den enkelte kan kun få forlænget sygedagpengene, hvis det forventes, at vedkommende på kort sigt vil kunne bestride et ordinært fuldtidsjob, men for mange af dem i den gruppe, der mister sygedagpengene, er fleksjob en langt mere sandsynlig mulighed.
På den baggrund er Enhedslisten som udgangspunkt imod lovforslaget, men vi er selvfølgelig åbne over for enhver forhandling om forbedringer af forslaget, som det ligger nu.