Martin Lidegaard (RV), 2006-02-10:
Det taler til den radikale husmandsfornuft, at man tager udgangspunkt i, hvad tingene koster, når man skal bytte varer og tjenesteydelser.
Men jeg har to bemærkninger, som det ville være rart også at høre ministerens holdning til.
Det ene er de høringssvar, der har været, og som flere ordførere har været inde på.
Vi må jo under udvalgsbehandlingen gå op i, at de hensyn af mere teknisk karakter, som både DSI og Det Centrale Handicapråd er inde på, bliver taget.
Vi forstår kommentarerne til høringssvarene sådan, at det har ministeren også tænkt sig at gøre, og så kan man diskutere, om det skal være i bekendtgørelsen eller i loven.
Det vil vi også gerne være med til at diskutere.
Men den anden diskussion, som har huseret i dag, er jo: Hvad gør det her egentlig ved kvaliteten og servicen derude?
Det er nok så interessant.
Hr. Tom Behnke red jo på to heste.
Først sagde han, at kvalitet og økonomi hænger sammen, og bagefter sagde han, at man i øvrigt godt kan diskutere økonomi for sig.
Jeg vil tillade mig at holde fast i det første ræsonnement fra hr. Tom Behnke, som jeg finder er det mest fornuftige, nemlig at vi her er inde og røre ved et af de større tandhjul i velfærdsmaskinen.
Det er ikke helt ligegyldigt, hvordan vi beregner tingene og behandler dem.
Vi er meget optaget af – det er noget, som jo kan være svært at gennemskue, når man indfører en lovgivning – hvad det egentlig får af praktiske konsekvenser.
For os er en af de ting, kvalitet hænger sammen med, mangfoldighed i udbuddet, altså at borgerne ikke bare får sådan en dåsevalgfrihed imellem forskellige institutioner, der tilbyder det samme, men at der er en reel forskel på de ydelser, som borgerne kan vælger imellem.
Og der har vi set en tilbøjelighed til, synes jeg, i den form for valgfrihed, som regeringen har præsteret indtil nu, at det i praksis – selv om man så kunne vælge over kommunegrænser – har betydet en større ensliggørelse af nogle af ydelserne, fordi der, om jeg så må sige, skulle afregnes inden for nogle bestemte kasser.
Ministeren og jeg plejer ved en lejlighed som denne at drøfte et vist friplejehjem i Roskilde, som er et eksempel på, at pludselig bliver et helt anderledes tilbud, der giver en større mangfoldighed, kanøflet i bestræbelserne på at skabe en form for valgfrihed.
Så vidt jeg kan læse dette forslag, vil vi forhåbentlig kunne styrke mangfoldigheden, i den forstand at det vil blive lettere for et friplejehjem fremover at medregne alle omkostninger, og derfor vil det også være lettere for den kommune, som plejehjemmet ligger i, at få betaling for alle de udgifter, som kommunen så måtte have relateret til dette her.
Men det er noget af det, der kan være lidt svært at gennemskue, når man sådan vedtager et lovforslag som det her, og derfor vil jeg bare sige, at vi meget nøje vil følge effekterne af denne justering af tandhjulet i velfærdsmaskineriet, for vores formål er ikke af ideologisk karakter, at nu skal vi have flere private udbydere eller nu skal vi have flere offentlige for den sags skyld.
Vores store ønske er, at der bliver en reel mangfoldighed i tilbuddene, at det bliver borgerne og de folk, der er tæt på, der får den største indflydelse på, hvordan vores velfærdssystem skal skrues sammen.
Det håber vi at dette forslag kan medvirke til.
Det tror vi også, så vidt vi kan vurdere.
Jeg kunne godt tænke mig at høre ministerens vurdering, og som sagt vil vi under alle omstændigheder følge udviklingen meget tæt på dette område.