Per Clausen (EL), 2005-04-29:
Jeg opfatter det på den måde, at udenrigsministeren også er indstillet på at arbejde for, at EU ikke bruger det her som sådan en slags pression.
Nu skal man selvfølgelig måske passe på med at overvurdere den danske udenrigsministers indflydelse i EU, men det vil vi selvfølgelig følge op på.
Jeg synes da også, at et andet interessant element, der har været inde i debatten, har været diskussionen af, om man faktisk kunne få foretaget nogle seriøse analyser af, hvad det er, der skal til, hvis nu udgangspunktet er at skabe de bedste betingelser for vandforsyning i tredjeverdenslandene.
Jeg vil da gerne sige, at vi ikke er nervøse og bange for at gå ind i en åben debat om det og få lavet nogle ordentlige analyser af, hvad der er brug for.
For jeg er faktisk meget enig med fru Anne Grete Holmsgaard i hendes påpegning af, at det, der kan være problemet ved at få store koncerner ind på det her område, er, at deres modeller tit vil være meget anderledes end de modeller, man har brug for i tredjeverdenslandene.
Jeg har jo indset, at sandsynligheden for, at det her forslag bliver vedtaget i denne folketingssamling, nok er forholdsvis begrænset.
Det synes jeg så til gengæld er ærgerligt, fordi jeg faktisk synes, at det er et problem, at EU har fremsat de her krav om en liberalisering af vandforsyningssektoren over for 72 lande fra meget fattige områder i Afrika osv.
Jeg synes stadig væk, at man skal være meget, hvad skal man sige, positivt indstillet over for, hvad der driver EU, hvis man ikke godt kan se, at der bag ved det her nok grundlæggende ligger et ønske om at hjælpe en håndfuld europæiske virksomheder med at vinde markedsandele.
De erfaringer, der så er med privat vandforsyning,
er relativt nye i de fleste lande.
Det er først inden for de seneste ti år, at den store offensive på kommercialisering af det her område er sat ind.
Det, jeg kender til, er, at man i de senere år i en række fattige lande har set meget bitre erfaringer med udlicitering og privatisering af vandforsyninger.
Det er steder som Bolivia, Argentina og Filippinerne, hvor liberalisering har ført til prisstigninger, fald i kvaliteten og ringere adgang til rent vand for den fattige del af befolkningen.
Næsten uanset hvor på kloden der er foretaget store liberaliseringer, har det også ført til store protester fra befolkningens side.
Det hænger sammen med højere priser, lavere vandkvalitet og dårligere arbejdsforhold for de ansatte i sektoren, og det har så, så vidt vi ved, været konsekvensen af privatiseringen.
Jeg kan så forstå på nogle af de borgerlige ordførere her i dag, at det i virkeligheden forholder sig helt omvendt, og at det fører til den store lyksalighed, når man privatiserer og liberaliserer.
Det må være muligt at få nogle af disse fremragende eksempler frem i en åben debat, så vi kan træffe de efterfølgende beslutninger på et mere oplyst grundlag.
Det vil vi i hvert fald lægge meget vægt på.
Så vil jeg bare til allersidst sige to ting: Den ene er, at man siger, at landene selv skal bestemme, og det er jeg fuldstændig enig i.
Enhedslisten har faktisk ikke tænkt sig, at det danske Folketing skulle bestemme, hvordan de organiserer vandproduktionen i Indien – jeg tror heller ikke, vi ville komme langt med at forsøge på det – så det er ikke det, vores forslag handler om.
Vores forslag handler sådan set om, at EU skal holde op med at stille krav om, at det skal privatiseres og liberaliseres.
Det kan godt være, jeg har misforstået det, og at alting går enormt venligt og sympatisk for sig, men jeg tror nu nok, at der indimellem udøves lidt pression på folk og på lande, og derfor er det måske ret afgørende, at EU ikke ligesom skiber sig ind i et projekt, der handler om at øve en eller anden form for pression i denne sammenhæng.
Afstemning
Det skal de betale for ved at åbne op for en større liberalisering, hvad angår industrivarer, sådan at vi får nemmere ved at få solgt vores varer ude ved dem.
Er det ikke det, der i virkeligheden er pointen i det her?