runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Birthe Rønn Hornbech (V), 1999-04-20:
Jamen jeg er nok mere en fri fugl, og vi er nok mere frie fugle i Venstre end de sidste to talere.
Det er dog en trøst, at hr. Aage Frandsen ikke vil have et professornævn.
Jeg syntes også, det lød afskyeligt.
Men vi er altså meget optaget af, at vi kan lade os rådgive fra sag til sag.
Det dér med et fast lovråd bygger jo også på den forudsætning, at jura skulle være en eksakt videnskab.
Jeg tror, det var statsministeren, der sagde, at det er den netop ikke. Man skal gå ud, som vi for eksempel har gjort i Udvalget
for Forretningsordenen med lovforslag om undersøgelseskommissioner
, og finde dem, der har den stik modsatte opfattelse af de holdninger, der var fremgået af betænkningen, netop for at få den kontradiktoriske proces, sådan at vi har det bredest mulige beslutningsgrundlag.
Det er det, det drejer sig om.
Jeg synes ikke, at det med ministeransvar er tomme ord.
Vi har jo altså for nogle år siden set, at det endte med en rigsretssag, og så er det altså sådan, at grundloven fastsætter to aktører i den lovgivende proces, nemlig regeringen og Folketinget.
Vi har indrettet os sådan i Danmark, og jeg synes, det er udmærket, at det altså hovedsagelig er regeringens forslag, fordi den har embedsværket bag sig, som er det, der har den store betydning, og som som regel fører det til gennemførelse.
Så nævnte hr. Søren Søndergaard
institutionaliseret.
Jamen det er nok forskellen i vores livsgrundlag.
Vi ønsker ikke så forfærdelig meget in-sti-tu-ti-o-na-li-se-ret.
Søren Søndergaard (EL), 1999-04-20:
Det er også et vanskeligt ord, som man let kan komme til at sige forkert.
Fru Birthe Rønn Hornbech siger nu, at vi ikke skal have et fast lovråd.
Det synes jeg da er en spændende tanke.
Hvorfor skal vi dog have et fast lovråd?
Hvorfor dog ikke have et lovråd, hvis sammensætning bliver udpeget fra gang til gang?
Det var da en spændende tanke.
Den synes jeg da vi skal videreudvikle.
Så bliver det måske også lidt mindre institutionaliseret.
Derudover vil jeg godt sige til fru Birthe Rønn Hornbech, at vi jo stod i den situation, at vi fik en rådgivning, som vi ikke kunne bruge, som viste sig ikke at være rigtig, og når ansvaret - det siger fru Birthe Rønn Hornbech jo meget klart - i sidste ende ligger på folketingsmedlemmerne, så er det vel rimeligt, at vi skaber nogle rammer, der gør, at vi får den bedst mulige rådgivning.
Så kan fru Birthe Rønn Hornbech sige, at man jo bare kan gå ud at købe den.
Men fru Birthe Rønn Hornbech kan jo også godt huske tilbage, hvad der blev brugt af argumenter imod, at SF havde brugt nogle penge på at få én til at skrive deres mening med nogle juridiske udtryk.
Aage Frandsen (SF), 1999-04-20:
Det var et permanent lovråd med en bestemt kreds af mennesker, og det var de mennesker, man så måtte forvente udtalte sig i den konkrete sag.
Det, jeg bedre kunne forestille mig, var, at man havde en kreds af mennesker, det kunne for eksempel være 10-15 stykker, og at man trak på nogle af dem.
Den anden mulighed er, at det simpelt hen er fra sag til sag.
I øjeblikket har vi én institution, nemlig Justitsministeriets Lovafdeling.
Dét, vi i øjeblikket gør i Folketinget, er jo egentlig lidt i retning af at have et lovkontor.
Vi har bare ikke de samme ressourcer bag, vi har i det hele taget ikke de samme penge bag, som Justitsministeriet har.
Men når vi f.eks. i de forskellige udvalg beder om, at nogle mennesker kan komme til en høring, jamen så har det den samme karakter, og det er sådan set det, vi gerne vil have sat ind i nogle fastere rammer - problemet er også, at vi ikke rigtig har honorar til de pågældende mennesker - sådan at vi trækker på den juridiske espertise, der er.
Jeg er enig i, at der ikke er noget med, at der er én sandhed på det område.
Det ved vi udmærket godt.
Birthe Rønn Hornbech (V), 1999-04-20:
Åh, kan vi dog ikke blive fri for, at alt skal ind i faste rammer?
Hvert eneste folketingsmedlem, hvert eneste parti, hvert eneste udvalg har den fulde frihed til at indkalde eksperter og modtage og lytte til såvel gode som dårlige råd, og at vi måske skal blive bedre til at lytte til gode råd, er præcis det, vi i øjeblikket sidder og diskuterer i Udvalget for Forretningsordenen.
Vi har i højere grad end tidligere indkaldt eksperter, og vi skal blive endnu bedre til det, men vi skal naturligvis være frit stillet fra sag
til sag, fra udvalg til udvalg, og hvert folketingsmedlem kan gøre, hvad det vil.
Jeg synes argumentationen for lovråd svinder for hver gang, hr. Aage Frandsen og hr. Søren Søndergaard går på talerstolen.
Så vil jeg godt sige for mit eget vedkommende, at det responsum, som SF betalte sig til i forbindelse med Tvindloven, burde have været rekvireret af et folketingsudvalg på Folketingets regning.
Jeg troede, at det præcis var det, der var meningen med Olsenplanen, og jeg tror ikke, at den episode vil gentage sig, sådan som forhandlingerne nu er forløbet.
Det må være helt åbenbart, at et sådant responsum må kunne rekvireres for Folketingets regning og risiko.
Søren Søndergaard (EL), 1999-04-20:
Jeg forstår hr. Bendt Bendtsen på den måde, at Det Konservative Folkepartis folketingsmedlemmer har et ansvar, fordi de stemte for loven, men at et særligt ansvar påhviler ministeren, fordi det er ham, der er kommet med vejledningen om, at det her holder sig inden for grundloven.
Derfor understregede hr. Bendt Bendtsen, at ministeren har ansvaret.
Det, jeg så godt vil efterlyse, er: Hvad betyder det, at ministeren har ansvaret?
Hvad betyder det konkret?
Hvad betyder det, at ministeren har ansvaret?
Bendt Bendtsen (KF), 1999-04-20:
Det Konservative Folkeparti løber ikke fra det ansvar, vi har for det, vi har stemt for.
Det har jeg allerede tilkendegivet
her i dag.
Det er derfor, jeg mener, at det, regeringen lægger ned i Folketingssalen, har ministeren et særligt ansvar for er i orden.
Søren Søndergaard (EL), 1999-04-20:
Hr. Skaarup genkalder jo på udmærket vis stemningen i maj 1996.
Hvis man antydede, at der måske var nogle problemer med denne her lovgivning, så fik man at vide, at man gik ind for Tvind og man gik ind for svindel og plat med offentlige midler og, forstår jeg nu, også for Christiania.
Det var ligesom stemningen, og det var jo svært at hamle op med.
Men det gør jo ikke argumenterne bedre.
Hr. Skaarup har et problem, og det er det, der kalder mig herop.
Jeg godt vil spørge hr. Skaarup: Hvad er konklusionen på, at Dansk Folkeparti i den debat havde som udgangspunkt, at debatten om lovligheden af lovgivningen var en tåbelig debat?
Det var jo det, der var hele pointen.
Det var derfor, fru Pia Kjærsgaard sagde: Det er dybt ærgerligt, at Folketingets medlemmer fortaber sig i en diskussion om juristeri over et så vigtigt emne, når man endelig, rent ud sagt, kan få skovlen under Tvindimperiet.
Man var ikke interesseret i den juridiske diskussion.
Så kan man da ikke nu komme og sige, at det er regeringens skyld, fordi de har givet forkerte juridiske råd - råd om det, man overhovedet ikke var interesseret i at diskutere.
Lars Løkke Rasmussen (V), 1999-04-20:
Jamen jeg vil gerne følge op på det, hr. Kalnæs lige har været inde på, og som hr. Jens Hald Madsen også har berørt så mange gange, at mulighederne for, at hr. Jens Hald Madsen nu tager ordet, er udtømt.
Hvis vi nu skal være konkrete, så kan det jo være, at der er en virksomhedsejer, der lokaliserer sig i et nedlagt mejeri ved Borup med en produktionsvirksomhed.
Det går godt, og han vokser ud af arealerne.
Han skal tilbygge et eller andet sted ude i det åbne land.
Det kræver en tilladelse.
Det er en tilladelse, som han i dag kan gå i dialog med de amtsvalgte politikere i f.eks. Roskilde Amt om.
Hvis man læser lovforslaget, så vil det nu være en tilladelse, der skal gives af Udviklingsrådet, og der kan jo altså i hvert fald teoretisk opstå den situation, at de lokalt valgte politikere, der repræsenterer hans område, støtter ansøgningen, men at den alligevel ikke kan fremmes, fordi f.eks. en overborgmester i København eller en amtsborgmester i Københavns Amt synes, det er en dårlig idé.
Er det demokratisk?
Eller den landmand i Bramsnæs, der gerne vil indrette tre ferielejligheder i den ene udlænge til sin gård, og som i dag må slås med de amtslige planlægningsmyndigheder, men dog alligevel har en chance for at få nogle amtsrådsmedlemmer i tale, han skal nu altså gøre sig forhåbninger om, at nogle pudser borgmesterbilen fra København op og lægger vejen omkring hans gård.
Hvor realistisk er det?
Lars Kramer Mikkelsen (S), 1999-04-20:
Med hensyn til den interne debat, er det jo sjovt nok sådan, at når der er intern debat i andre partier, så er det splid, hvorimod hvis det er i ens eget parti, så er det en intern debat, som er frugtbarhedsskabende, var jeg lige ved at sige, men i hvert fald frugtbar for de resultater, der skal komme, men det er altså splid, hvis det er i nabopartiet.
Sådan er dét.
Og med hensyn til fru Anni Svanholts festtale - i den afdeling kunne den placeres, vil jeg sige - vil jeg da spørge om SF i København.
Jeg stillede tidligere et tilsvarende spørgsmål til et medlem fra Venstre, om Venstres holdning er den samme i København, som den er i Frederiksborg Amt, og nu kan jeg passende spørge: Har SF det sådan, at SF i København har den samme holdning, eller er der også splid i SF?
Det er nemlig mit indtryk, at heller ikke SF har nogen entydig holdning til, hvad det er for en løsning, der skal vælges.
I hvert fald stemmer SF i Københavns Borgerrepræsentation anderledes, end fru Anni Svanholt her står og giver udtryk for, og det synes jeg da godt jeg vil høre lidt om.
Klaus Hækkerup (S), 1999-04-20:
Hr. Christian H. Hansen spørger, hvilken indflydelse de fem enheder, der skal indgå i denne her enhed, har haft på lovforslaget.
Til det vil jeg sige - og det prøvede jeg faktisk at sige i min indledning - at det her jo har været diskuteret siden 1995 i hvert fald; ja, faktisk siden den borgerlige regering meget fejlagtigt nedlagde Hovedstadsrådet, har vi jo diskuteret de her ting: spørgsmålet om at få en samlet udvikling i det danske hovedstadsområde til gavn for befolkningen, til gavn for området.
Jeg forstår ærlig talt ikke spørgsmålet.
De har haft - og vi har selvfølgelig haft - alt muligt grundlag for at kende deres synspunkter.
Hr. Ebbe Kalnæs siger, at deres opfattelse er, at snittet skal være sådan, at det er den overordnede regionplanlægning, der skal foregå i rådet.
Og så siger han, at rådet ikke er valgt, men sammensat.
Til det første vil jeg sige, at regeringen jo allerede har svaret på spørgsmål om, hvordan det foreliggende lovforslag skal forstås.
Resten må vi forhandle om.
Jeg kan også sige, at argumentere med, at Hovedstadens Udviklingsråd ikke er valgt, er forkert.
Alle medlemmer af rådet er valgt, først til de respektive kommunalbestyrelser, derefter af kommunalbestyrelserne til rådet.
, hvis der er en erhvervsdrivende, der gerne vil have lov til at udvide sin erhvervsvirksomhed.
Så vil jeg sige, det er nøjagtig lige så sandsynligt, som at amtsborgmesteren i Frederiksborg Amt på vej ind til Folketinget vil køre forbi en virksomhed, der i Københavns Kommune har ansøgt om at få lov til at udvide, for at se, hvor virksomheden ligger, og hvordan den ser ud.
Fru Anni Svanholt nævnte - ganske korrekt, synes jeg - at der er behov for et stort samarbejde i hovedstadsområdet, og hun argumenterede selvfølgelig for det beslutningsforslag, som
partiet selv har fremsat, men sluttede sin ordførertale af med at sige, at regeringens forslag kunne hun altså under ingen omstændigheder støtte.
Jeg vil godt spørge fru Anni Svanholt: Hvis nu det er sådan, at der skulle vise sig ikke at være flertal for SF's beslutningsforslag i det her Ting, er det så bedre, at der slet ikke sker noget i hovedstadsområdet, end at man får vedtaget regeringens forslag om et udviklingsråd, som dog trods alt giver ganske gode muligheder for en samlet udvikling i området og for samlet at sætte den danske hovedstad sammen med Skåne Len på verdenskortet?
Anni Svanholt (SF), 1999-04-20:
Jeg vil gerne sige til hr. Lars Kramer Mikkelsen, at det forslag fra SF, som ligger her i dag, har vi behandlet i vores kompetente organer, og dér er der meget bred opbakning til det.
Det er ikke sådan, at vi forlanger, at alle skal lægge hånden på forslaget og sige, at de går ind for det, men det er blevet besluttet, og der er næsten hundrede procents opbakning.
Jeg er naturligvis bekendt med, at der er et enkelt medlem i København, som sikkert ikke kan tilslutte sig, men flertallet af SF'erne i Borgerrepræsentationen er jo helt på linje med os, og vi har meget, meget bred opbakning.
Det gør ikke; vi kører en demokratisk proces og afgør det dér, men vi tager selvfølgelig de behørige hensyn.
Men det, jeg nærmest oplever fra regeringens side, er, at regeringen tager så vidtrækkende hensyn til enkeltpersoner i København, at man bliver helt handlingslammet og ikke kan lægge det frem, som man måske i virkeligheden mener.
Så til hr. Klaus Hækkerup, som spørger, hvordan vi stiller os til lovforslaget her:
Og det har vi i og for sig også været hele vejen igennem
, men det er altså meget svært at forestille sig, at det her kan komme til at fungere, og hvorfor så ikke lave noget, der er meget bedre, tage det her af bordet og så lave noget, der er bedre? Det ville vi være meget mere tilfredse med, for som jeg også har sagt, er der altså risiko for, at det her faktisk bliver værre og værre, og at det bliver blokererende langt ud i fremtiden. Jeg vil sige, at det er værre end ikke at lave noget.
Det er en meget, meget dårlig situation.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 1999-04-20:
Det skal blive ganske kort.
For der er ikke mange af partierne herinde, der har kunnet mønstre bred enighed om, hvad det var, de ville, og sådan har det altså også været i SF, og jeg er da glad for, at fru Anni Svanholt ville sige det fra talerstolen.
Og det er klart, at i Socialdemokratiet er det også sådan, at det er flertallet, der tæller, og sådan har det også været i denne her sag.
Anni Svanholt (SF), 1999-04-20:
Jamen SF har ført en meget lang og grundig debat om det her vigtige spørgsmål, og vi har jo ventet i lang tid på, at regeringen ville spille ud med noget.
Men vi oplever altså, at den diskussion, man så har haft i Socialdemokratiet, har været ret lammende, sådan at man i hvert fald ikke har kunnet komme med noget af det, som man faktisk tidligere har sagt at man ville, men er kommet med dette udviklings-/afviklingsråd, som jo slet ikke lever op til de demokratiske principper, som man ellers plejer at hylde.
Og det er jo også ejendommeligt, at man kommer med det, inden der har været en debat om Opgavekommissionens rapport.
Så vi kan kun opleve det, som om Socialdemokraterne altså tager alt for vidtgående hensyn og ikke lægger afgørende vægt på at få lavet en egentlig hovedstadsreform, hvor man får løst sygehusproblemerne og de andre problemer og får sat tingene ordentligt på plads med hensyn til direkte valg og i det hele taget får lavet en konstruktiv løsning.
Det har man altså opgivet.
Det kan vi kun konstatere med det, vi ser i dag.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 1999-04-20:
Den sidste konstatering må jeg sige at jeg ikke kan forstå kan være en konstatering, for jeg er grundlæggende uenig, vil jeg sige.
Men jeg synes, det er et udtryk for, at SF så intenst har fulgt den debat, der har været i Socialdemokratiet, som fru Anni Svanholt var inde på, at man selv har glemt at tænke visionært.
For det er i virkeligheden det, som det her oplæg er udtryk for, men det har man glemt i SF, og det synes jeg er synd.
Men der er selvfølgelig fortsat tid til at tænke visionært, når der skal forhandles om denne her sag, og sørge for at få noget ud af den store, sammenhængende hovedstadsregion, som det her oplæg i virkeligheden er et udtryk for.
Det skulle SF have brugt tiden til i stedet for at holde øje med den interne debat i Socialdemokratiet.
Klaus Hækkerup (S), 1999-04-20:
Lad mig først sige, at når fru Anni Svanholt siger, at Socialdemokratiet har opgivet en konstruktiv løsning, så er jeg bestemt ikke enig med hende.
Og som også hr. Knud Erik Kirkegaard sagde: Lad os nu drage nogle erfaringer fra det, der foreligger, inden vi træffer en beslutning.
Og netop det med at drage nogle erfaringer og vurdere forslagene og vurdere det, der sker, synes jeg bestemt SF tilsidesætter, når man i sit beslutningsforslag siger: Nu beslutter vi, at der skal være 10-15 bydelskommuner i Københavns Kommune!
Man beslutter altså, før den forsøgsperiode, som det er inde i, er færdig.
Der foreligger en midtvejsevaluering, men der foreligger ingen færdig rapport.
Men SF har allerede forudset, hvad resultatet vil blive af det: Ok, det er så klart, så klart, at det vil blive den vej rundt.
Hvorfor dog ikke vente, til der ligger en rapport, så vi har et ordentligt og fornuftigt grundlag at diskutere det på? Vi har jo også i Kommunaludvalget besluttet, at vi vil besøge Oslo og Stockholm for at se, hvad deres erfaringer er.
Der er al mulig saglig grund til at afvise SF's beslutningsforslag, også på det her område.
Anni Svanholt (SF), 1999-04-20:
Jamen SF har da klart visioner.
Dem har vi jo fremlagt her i forslaget.
Og vi tager jo netop hensyn til, at de opgaver, der løses, skal løses tæt på borgeren.
Jamen de løses altså tæt ved i den her konstruktion af kommuner.
Vi ved jo, at folk er meget glade for bydelsrådene.
Der oplever man jo en nærhed i forhold til de opgaver og de problemer, man skal have løst.
Det er i daginstitutionstilbud og på ældreområdet og skolerne, at man er kommet meget tættere på de folkevalgte.
Det tror jeg bestemt er kommet for at blive.
Jeg må sige, at SF så i det her forslag jo har lavet et sammenhængende forslag med en klar opgavefordeling, og hvor vi respekterer den, plus at vi sikrer, at det er direkte valg.
Og Udviklingsrådet her er jo faktisk udtryk for det modsatte.
Man får ikke løst de problemer, der er grundlæggende, og man skaber et råd, som egentlig får vidtgående beføjelser i nogle sammenhænge, og det er altså en borgmesterklub, der skal sidde og træffe afgørelserne.
I forhold til hr. Klaus Hækkerup er det klart, at vi har
Dorit Myltoft (RV), 1999-04-20:
Der er således grund til at sige, at alle problemfelter er kendte og belyste, bl.a. beskrevet gennem flere udvalgs- og kommissionsarbejder.
Det Radikale Venstre har i alle årene aktivt deltaget i drøftelserne og er kommet med udmeldinger og selvstændige løsningsforslag.
Den radikale folketingsgruppe har efter afvejninger af argumenterne i de mange forskellige udspil valgt at støtte regeringens fremsatte lovforslag, og jeg skal begrunde hvorfor.
Regeringens forslag til Hovedstadens Udviklingsråd er den politisk mulige løsning.
Alternativet ville være ingenting, og det ville være at efterlade for mange uløste problemer.
Det Radikale Venstre er altid parat til at være med til at forhandle om de mulige løsninger på åbenbare problemfelter.
I Det Radikale Venstre mener vi, at Hovedstadens Udviklingsråd skal tage sig af amtsopgaver, som der er hårdt brug for bliver koordineret og varetaget i fællesskab i et geografisk område, som kan karakteriseres som et sammenhængende byområde, dvs. Københavns og Frederiksberg Kommuner og Københavns Amt og et - på flere områder - opland hertil, nemlig Roskilde og Frederiksborg Amter.
Man kan sige, at det er det eksisterende samarbejde, der nu bliver formaliseret, men sandelig også bliver mere forpligtende.
De opgaver, der er tale om, er Øresundssamarbejdet, regionplanlægning, trafikplanlægning, kollektiv trafik, erhvervspolitik, turisme og kultursamarbejde. Jeg vil gerne understrege, at Udviklingsrådets succes vil være afhængig af, at parterne i rådet samarbejder på en forpligtende og fremtidsrettet måde.
Det Radikale Venstre kan støtte forslaget om Udviklingsrådets 11 medlemmer
af følgende grunde: De 11 medlemmer er forankret i demokratisk valgte politiske forsamlinger.
Desuden har vi lagt til grund for vores stillingtagen, at Udviklingsrådet ikke skal varetage sygehusopgaverne, som er amternes største udgiftsområder.
Der foreligger allerede spørgsmål og høringssvar til forslagenes behandling i Kommunaludvalget.
I Det Radikale Venstre vil vi selvfølgelig inddrage alle disse aspekter i det kommende udvalgsarbejde. Da Det Radikale Venstre støtter regeringens lovforslag, kan vi ikke støtte SF's forslag om oprettelse af et hovedstadsamt eller Enhedslistens forslag om en hovedstadsreform.
Anni Svanholt (SF), 1999-04-20:
Jeg synes, det er trist, at Det Radikale Venstre sådan set har opgivet deres gode tanker og det, de har stået for tidligere, og nu lader sig nøje med den politisk mulige løsning.
Sådan må jeg konkludere efter at have hørt fru Dorit Myltoft i dag, når hun siger, at det her er udmærket og demokratisk.
Dorit Myltoft (RV), 1999-04-20:
Som jeg sagde i min ordførertale, afhænger Udviklingsrådets succes af, hvordan parterne i rådet vil samarbejde.
Som jeg også sagde, er der jo ingen af dem, der vil være ukendt med de problemstillinger, der er.
Anni Svanholt (SF), 1999-04-20:
SF har med forslaget her ønsket klart at tilkendegive, at vi har et helstøbt forslag til et hovedstadsamt - et hovedstadsamt, som kan være et amt for hele Storkøbenhavn, det storkøbenhavnske samfund; som er en lokalt forankret og direkte folkevalgt myndighed, der kan træffe beslutninger for hele storbyen København inden for sygehus-, uddannelses- og miljøområdet; som har ret til at opkræve skatter til løsning af storbyens fælles opgaver; som kan være sparringpartner med den danske regering om storbyens udvikling i forhold til resten af landet, og som i øvrigt kan konkurrere og samarbejde ligeværdigt med storbyer i resten af Europa.
Derudover ligger der i vort forslag, at vi mener, at det store flertal af borgere i Københavns Kommune ikke har haft den reelle mulighed for nærhed og demokrati i kommunens beslutningsproces, som alle andre borgere i andre kommuner har; det er baggrunden for, at vi mener, at opgaveløsningen skal tættere på den enkelte borger.
Vi mener også, at det bygger på de erfaringer, man har gjort, og at det i øvrigt er i god overensstemmelse med Opgavekommissionens konklusioner.
Det er på dette grundlag, at vi har tilrettelagt dette forslag.
Men det må jo konstateres, at det er svært at få øje på den store opbakning i dag, og det er jo ærgerligt, at det ikke er i den retning, holdningerne går, så vi kan diskutere ud fra det grundlag.
Jeg håber naturligvis, at der kommer en anden gang, hvor vi igen kan få lejlighed til at drøfte dette her; hvem ved. Hvis der er et flertal for Hovedstadens Udviklingsråd - og det er måske ikke helt sikkert, at det bliver tilfældet - kan det jo gå sådan, at Hovedstadens Udviklingsråd får den samme skæbne som Hovedstadsrådet, som man oprettede i 1974 og nedlagde i 1990.
Det kunne jo nemt ske, da det stort set er den samme tankegang, der ligger bag.
Det har bare fået en ny etikette, men Hovedstadens Udviklingsråd svarer faktisk ret nøje til det Hovedstadsråd, som blev nedlagt, så man kunne jo forestille sig, at det ville gå på præcis samme måde.
Men det bedste ville naturligvis være, at der ikke var et flertal for Hovedstadens Udviklingsråd, at der var partier her i Folketinget, som var parat til at starte på en frisk og tage udgangspunkt i demokratiske principper.
Søren Søndergaard (EL), 1999-04-20:
Indenrigsministeren brugte billedet, at man ikke selv kan bestemme, hvilket barn man får. Det billede kan jeg give indenrigsministeren ret i.
Men der er én ting, man kan bestemme, nemlig hvem man får barnet sammen med.
Det kan man selv afgøre. Vil man have det sammen med folk, som siger ja til borgmesterklubber, som siger nej til direkte valg, som går ind for et system, der ikke er normalt demokratisk, eller vil man have barnet sammen med folk, som har en normal forståelse af, hvad demokrati betyder?
Det er indenrigsministeren og regeringen, der skal træffe det valg.
Det kan vi ikke gøre for indenrigsministeren.
Han må selv vælge sin mage.
Og så er jeg sikker på, at vælger han den rigtige mage, bliver barnet også derefter.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-04-20:
Når jeg har bedt om ordet for en kort bemærkning, er det udelukkende af hensyn til historieskrivningen, for fru Anni Svanholt sagde på et tidspunkt i sit indlæg noget i retning