Keld Albrechtsen (EL), 2004-03-25:
Jeg må sige, jeg synes, det her har været en overraskende debat, fordi partier som Det Radikale Venstre og SF jo er partier, som Enhedslisten har et tæt samarbejde med, når det gælder miljø og sundhed, og som vi normalt også kan nå til enighed med om væsentlige spørgsmål, især når det gælder om f.eks. at forsøge på at samle et flertal i Folketinget for at få grebet ind over for et konkret giftstof, reducere tobaksskadelighed og alt muligt.
Alle disse sager, alle kender dem jo.
Anvendelse af EU's miljøgaranti til at forhindre nitritter i fødevarer og alt muligt. Den tankegang, at vi nu pludselig skulle vende det på hovedet og sige, at vi skulle til at sænke standarder, må jeg indrømme er mig så fremmed.
Det var også derfor, jeg stillede spørgsmål til hr. Martin Lidegaard.
Det er en alt for stor kolbøtte for mig, må jeg sige.
Der kan jeg simpelt hen ikke være med.
Hr. Martin Lidegaard kan ikke engang svare klart på mit spørgsmål om, om han er enig i, at vores forpligtelse er at gennemføre et stadig højere beskyttelsesniveau.
Selvfølgelig for alle mennesker på kloden både i ulandene og i vores egne europæiske lande og her i Danmark, selvfølgelig for alle mennesker på kloden.
Det gør man ikke ved at begynde at sænke standarder.
Det gør man ved at tvinge alle til at hæve deres standarder.
Og hvem er de eneste, der har fordel af, at vi sænker standarder?
Det bliver aldrig de fattige i ulandene, der får fordel af, at vi sænker standarder.
Det bliver de selskaber, der så kan producere med lavere omkostninger.
Man kan da ikke forestille sig, at de vil levere den gevinst videre til de fattige bønder eller til danske forbrugere eller til nogen som helst andre end sig selv.
Det ville i hvert fald være nyt for de selskaber, det er ikke set før.
Undskyld jeg siger det, men derfor er hele tankegangen med at begynde at sænke standarder et vildskud.
Det kan vi altså ikke.
Jeg synes, fru Lone Møller formulerede det fuldstændig præcist: Vi skal hjælpe ulandene, men aldrig på bekostning af miljø og sundhed hverken i vores eget land, i EU eller i ulande, aldrig på bekostning af miljø og sundhed.
Så kan der være situationer, hvor man kan komme og sige, at en bestemt standard medfører nogle problemer, som det også gjorde for vores egne økologiske landmænd netop med aflatoksin.
De fik at vide, at standarden skulle forbedres.
Hvorfor skulle ulandene ikke også foretage den samme forbedring i deres produktionsmetoder?
Det er der ingen gyldige argumenter for at de ikke skulle.
Skulle vi have en udviklingsproces i ulandene, der gik ud på, at de skulle gennemløbe de samme miljø- og sundhedsproblemer, som vi andre har været igennem?
Nej, de skal springe den fase over og gå direkte til et højt beskyttelsesniveau.
Hr. Martin Lidegaard ryster på hovedet, fordi han ved, at det volder nogle vanskeligheder.
Det vil jeg heller ikke bestride.
Selvfølgelig volder det nogle vanskeligheder.
Det er derfor, vi har ulandsbistand.
Det er også derfor, vi er enige om, at der skal åbnes for import, ved at en lang række restriktioner skal fjernes.
Derfor er vi også positive over for tankegangen i SF's forslag om, at vi kan have en sådan kommission.
Det vil vi gerne have.
Vi vil gerne have, at det bliver vurderet, om der er nogle af vores handelsforhold, der reelt ikke handler om beskyttelse af sundhed og miljø, men som er listige påfund opfundet af firmaer eller andre med henblik på at beskytte danske eller europæiske producenter på bekostning af ulandenes producenter med usaglige grunde.
Det vil vi da gerne være med til at undersøge en ekstra gang.
Derfor har vi ikke nødvendigvis noget imod et udviklingsprincip og en kommission, men det skal bare udformes sådan, at det står med lysende flammeskrift som indledning til hele arbejdet: Aldrig på bekostning af miljø og sundhed, aldrig gennem sænkning af vores miljø- og sundhedsstandarder.
Hvad angår menneskeliv vil jeg simpelt hen fraråde, at man kører videre ind i den debat, for selvfølgelig medfører sænkning af standarder en øget sundhedsrisiko.
Jeg kan godt huske, hvor mange gange jeg har siddet i Folketingets Europaudvalg og med fuld støtte fra SF's og Det Radikale Venstres medlemmer af samme udvalg forklaret, hvordan vi skal se på summen af giftvirkningen i forskellige stoffer, den additive effekt og alt muligt.
Hvis jeg nu tilsluttede mig, at man svækker beskyttelsen mod aflatoksiner, hvordan ville min situation så være, næste gang jeg sagde til ministeren på et udvalgsmøde: Nu skal ministeren tage ned i EU og sige, at det her vil vi ikke finde os i; det stof vil vi ikke have ind over vore grænser, fordi det er for giftigt, fordi det virker sammen med andre stoffer, og fordi tingene skal ses i en helhed osv. osv.?
Jeg ville være ude på en glidebane, hvor jeg ville stå uden argumenter.
Derfor har jeg også tilladt mig at holde denne måske lidt for lange tale.
Der er godt nok forlænget taletid, men det er jo ikke en pligt, men jeg har altså gjort det
, fordi jeg synes, der står nogle principper på spil.
Det er selvfølgelig også af omsorg for de partier, jeg normalt samarbejder med om disse ting, for jeg ville hade tanken om, at de blev ledt på vildspor i spørgsmål om netop miljø og sundhed.
Jamen så må jeg bare sige til hr. Martin Lidegaard, at jeg håber, vi kan diskutere os frem til en holdbar, etisk konklusion på det her.
For det er jo ret væsentligt trods alt.
Hvis vi bevæger os ind i en diskussion, hvor vi accepterer et tema, der hedder, at vi må indstille os på, at vi skal ofre nogle menneskeliv, så synes jeg simpelt hen, vi er inde på et vildspor. Vi skal hjælpe med til at løse ulandenes problemer og markedsadgang osv., det skal vi, men aldrig på bekostning af vores eget beskyttelsesniveau, som vi alle sammen har forpligtet os til skal være stadig højere.
Jeg stillede faktisk hr. Martin Lidegaard det spørgsmål, om han er enig i, at det, der er vores politiske opgave her i Folketinget, er at sikre et stadig højere beskyttelsesniveau på miljø og sundhed, aldrig et lavere, men et stadig højere.
Og hr. Lidegaard ved jo godt, hvem der ville have fordelen, hvis vi slækkede på standarden.
Det ville de store selskaber, de store amerikanske frugtkompagnier, gensplejsningsselskaber.
De høster gevinsten.
Det er jo ikke de fattige mennesker, der høster gevinsten.