runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Claus Larsen-Jensen (S), 1999-05-27:
Kan fru Pernille Rosenkrantz-Theil ikke bekræfte, at forud for NATO-aktionen var der foregået en massiv udrensning og afbrænding af landsbyer - først i Kroatien og i Bosnien og efterfølgende i Kosovo?
Næste spørgsmål, om gældsslettelse:
Synes Enhedslisten og fru Rosenkrantz-Theil, at der er fornuft i at bruge danske skattekroner til gældsslettelser vedrørende tilbagebetaling fra lande til internationale banker, der måske har fået sig godt betalt, uden at der i øvrigt er stillet krav til landene, eller skulle vi ikke prøve at prioritere dem som netop den danske og den internationale strategi i forhold til gældsslettelser?
Ole Hækkerup (S), 1999-05-27:
Først og fremmest nævnte fru Pernille Rosenkrantz-Theil i sin indledning den ikkenationalistiske internationalisme og en bevægelse, der kæmpede på det grundlag, og jeg kunne forstå, at det havde Enhedslistens opbakning.
Derfor vil jeg gerne spørge: Hvilke partier har anmeldt deres støtte til det af Enhedslisten fremsatte forslag til vedtagelse i dag?
Karen J. Klint (S), 1999-05-27:
Fru Pernille Rosenkrantz-Theil holdt en kæk sort og rød tale og talte meget om humanisme.
Jeg vil gerne spørge fru Pernille Rosenkrantz-Theil, hvilken farve Enhedslistens humanisme har, når den alene måler konsekvenserne af sygeplejerskekonflikten i antal dage og timer og ikke i antal uskyldige syge mennesker, der mistede deres behandling, eller i antal ældre i hjemmeplejen, der blev gjort utrygge, fordi sygeplejerskerne dér spiller en så væsentlig rolle i visitation, omsorg og pleje.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 1999-05-27:
Vi er fuldstændig rigtigt opfattet en gruppe af forenede partier i Enhedslisten.
Til forskel fra de dér andre forenede partier er vi alle sammen socialister.
Det er mere, end man kan sige om alle de dér forenede partier, som oprindelig kom fra nogle lidt forskellige ideologier.
Så vil jeg sige om det her med de etniske udrensninger, at optrapningen af de etniske udrensninger er sket efter, at NATO er gået i gang med at bombe.
Om gældseftergivelse vil jeg sige, at det er rigtigt, at der er en lang række problemer omkring gældseftergivelse, når man går ned i de enkelte sager.
Og en af årsagerne til, at det fungerer på den måde, er renters rente af den kæmpestore gæld, som ulandene går og betaler af på.
Det er da ikke rimeligt.
Det er da ikke en måde at ændre situationen i den tredje verden på.
Så vil jeg sige om det med Kosova, at da jeg talte om at sove godt om natten, var det med hensyn til flygtningespørgsmålet og ikke krigsspørgsmålet.
Men jeg håber da, hr. Ole Hækkerup sover godt om natten, uanset at han kan se, hvad NATO's bomber har forvoldt.
Så vil jeg sige til fru Bundsgaard, at jeg ikke mener, at alle løsninger var blevet afprøvet, da NATO begyndte at bombe.
Jeg mener ikke, man havde gået ad alle de diplomatiske veje, man kan gå, da man begyndte med bomberne i Kosova, og resultatet er da også derefter.
Når vi i dag ser, at russerne tilbyder at lave fredsaftaler og gå ind i forhandlinger, så bliver det jo pure afvist.
Jeg ved ikke, hvad det er, NATO vil.
For mig ser det
allermest ud, som om man ønsker at manifestere sin egen magt og ikke andet.
Prøv dog alle muligheder, før man går i gang med at kaste bomber i hovedet på folk.
Lotte Bundsgaard (S), 1999-05-27:
Jeg vil gerne spørge fru Rosenkrantz-Theil, hvor store de etniske udrensninger, forfølgelserne og massedrabene skal være, for at Enhedslisten vil sætte handling bag ordene og sætte militær ind.
Skal vi aldrig sætte militær bag vores fine holdninger?
Det vil jo altid bl.a. være værnepligtige og andre soldater, man rammer, og det vil jo altid være skatteydere, der betaler for krigen.
Jeg vil også gerne spørge fru Rosenkrantz-Theil, hvad Enhedslisten mener om FN's generalsekretær, bl.a. om det, han sagde i sin tale til FN's komité for menneskerettigheder for nylig.
Det ville være stik imod FN's forpligtelser i det 21. århundrede
FN's pagt må aldrig blive et gemmested for massemordere.
Mener fru Rosenkrantz-Theil, at vi altid skal snakke, akademisk analysere, diskutere på tværs af landene, uden at vi sætter militær bag?
Er der ikke en grænse for, hvad vi kan finde os i?
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 1999-05-27:
Om det med humanismen og syplejerskekonflikten vil jeg sige, at den komité, der stod for at skulle overvåge situationen i forbindelse med den strejke, havde ikke meldt om, at der var nødsituationer på det tidspunkt.
Den mente, at de mennesker, der skulle varetage arbejdet under konflikten, gjorde det præcis som aftalt.
Der var ingen af parterne, der meldte det modsatte.
Og jeg kan ikke forstå Socialdemokratiets holdning.
Det, der siges her, betyder det, at sygeplejerskerne generelt skal have frataget deres strejkeret, eller hvor er smertegrænsen?
Er det 9 dage, vi taler om.
Er det 1 dag?
Eller er det slet ingen?
Hvad mener Socialdemokratiet så med strejkeretten?
Den er åbenbart ikke for sygeplejerskerne her i landet.
Så vil jeg sige om gældseftergivelse, danske skattekroner brugt til gældseftergivelse, at i England har man lavet en udregning: Det ville koste 300 kr. pr. engelsk statsborger at eftergive gælden, hele gælden, betingelsesløst i England.
Tallene svarer nok nogenlunde til, hvordan det ser ud herhjemme, så jeg ved ikke rigtig: Det her med skattekroner, det er jo marginaler, vi taler om.
Om det at stille betingelser for gældseftergivelse: Jamen det er ikke en sæk penge, vi donerer fra den danske stat til dem; det er en gæld, vi eftergiver, som de har betalt tilbage gange hundrede med renters rente.
Ole Hækkerup (S), 1999-05-27:
Må jeg komme igen?
Søren Søndergaard (EL), 1999-05-27:
Hr. Jann Sjursen sagde et par ting om Kosovakonflikten, som bringer mig herop.
Den ene ting, som hr. Sjursen sagde, var, at der ikke var andre muligheder end bomber, og der bliver jeg jo nødt til at insistere på, at der var en anden mulighed, og det var at lade være med at bombe.
At man derfor valgte den, der hedder at bruge bomberne, må jo også afhænge af, hvad man forventede at få ud af det.
Og derfor må man jo spørge hr. Jann Sjursen: Har man fået det ud af at bombe, som hr. Jann Sjursen forventede? Og for det andet siger hr. Jann Sjursen, at de etniske udrensninger var startet.
Ja, det er rigtigt.
Før bomberne begyndte, var der ca. 250.000 internt fordrevne.
I dag er der 1 mio. eksternt fordrevne.
Så det, der vel i hvert fald kan konstateres, er, at der er sket en voldsom acceleration af de etniske udrensninger efter bombardementerne, uden at der behøver være en årsagssammenhæng; det er bare de nøgne kendsgerninger.
Og den sidste ting - og det er ikke noget, Kristeligt Folkeparti kan gøres ansvarligt for, for Kristeligt Folkeparti har ikke været i Folketinget i den periode - er: Er det ikke ærgerligt, at der ikke er blevet gjort noget ved alle de forslag og ønsker, der er kommet om at støtte den serbiske opposition de sidste 10 år, så at vi er havnet i denne her situation?
Ville det ikke have været lykkeligt, og er det ikke i virkeligheden en af de vigtigste lærdomme, vi skal drage af denne her konflikt?
Thorkild Simonsen (S), 1999-05-27:
Jeg er ikke enig med de to sidste talere i, at der er sket en så stor fejl som ikke mindst den, fru Margrete Auken var inde på.
Der er ingen tvivl om, efter det jeg har lyttet mig til, at de kosovoalbanere, der lige nu bor i Albanien, absolut ønsker at blive boende dér.
Det er også derfor, der forhandles mellem Makedonien og Albanien om, at endnu flere måske skal bo der, og så kan man måske beskylde os for det, fru Margrete Auken gjorde.
Det synes jeg nu ikke jeg vil kommentere.
Jeg vil gerne sige til hr. Søren Søndergaard, at med hensyn til debatten om, hvor mange der skal væk fra området,
er jeg nødt til at sige, at der ikke er ændret så forfærdelig meget i forhold til den debat, der blev ført den 7. april, hvor man ikke ville gå ind for bestemte kvoter.
Men trods alt tror jeg nok, de forskellige lande i dag er indstillet på, at tallet bliver væsentlig højere for alle landes vedkommende, end det har været indtil nu.
Søren Søndergaard (EL), 1999-05-27:
Jeg synes, det er godt, at man blandt indenrigsministrene har diskuteret vinterindkvarteringsforholdene i nærområderne.
Det er sket i en klar erkendelse af, at flygtningene ikke kommer tilbage, i hvert fald ikke det første års tid eller to, og at den politik, der har været ført, har været forfejlet.
Men jeg forstod ikke, hvad resultatet blev af den diskussion, som indenrigsministeren også annoncerede, nemlig diskussionen om de folk, der skal væk fra nærområdet.
Hvor mange flere vil f.eks. Danmark tage?
Margrete Auken (SF), 1999-05-27:
Vi har diskuteret krigen meget i dag, men der er én ting, der burde have været fokuseret mere på, og det er næsten alle de europæiske landes og i høj grad Danmarks kollaboratørvirksomhed over for Milosevic.
Han har reageret asymmetrisk - selvfølgelig ikke ved at gengælde bombningerne, for det har han ikke kunnet gøre - men ved at oversvømme naboområderne Makedonien, Montenegro og Albanien med flygtninge.
Hvad har Europa gjort?
Vi har insisteret på etnisk renhed, vi har kun taget ganske, ganske få flygtninge, og dermed har vi tilladt, at den destabiliseringsproces, Milosevic har insisteret på, er lykkedes.
Vi har støttet Milosevics modbydelige strategi ved ikke at gøre alt, hvad vi kunne.
Vi har ikke kunnet gøre det hele, for selvfølgelig kan vi ikke flytte dem alle sammen, men vi kunne have vist vilje til at få de mennesker væk og føre dem videre i stedet for at destabilisere de områder.
Det er skammeligt!
Thorkild Simonsen (S), 1999-05-27:
Statsministeren har bedt mig sige nogle få ord om det rådsmøde, der har været i Bruxelles i dag.
Anledningen er i særlig grad det indlæg, som hr. Jann Sjursen kom med omkring den humanitære hjælp i nærområdet eller mangelen på samme.
Jeg kan sige, at ved mødet i dag blev der drøftet mange emner, og dem skal jeg nok lade ligge, men den stadig stående opfordring fra UNHCR om også at medvirke til at flytte flygtninge fra Makedonien var fortsat temaet for indenrigsministrenes møde her i dag.
Men derudover var der en længere debat, hvor jeg på den danske regerings vegne lagde meget vægt på, at i Albanien, hvor mange af disse fordrevne kosovoalbanere i dag bor, og hvortil der måske også i den nærmeste fremtid overføres endnu flere fra Makedonien, bliver vi nødt til at yde langt større støtte til nærområdet, fordi ingen rigtig har sikkerhed for, om de, der bor i telte eller i ting, som kun kan bruges som dækning for forskelligt vejrlig om sommeren, måske skal bo der i vinter. Det tyske formandskab ved indenrigsminister Schilly fik den debat sat i gang blandt alle de 15 lande, og mit indtryk var, at man meget håber på den linje, som også den danske udviklingsminister og den danske regering har taget om at yde en speciel støtte på dette område, ikke mindst til de flygtede albanere, der bor hos albanske familier - og det er et meget stort tal - men også og især til dem, der som sagt bor i lejre.
Jeg tror, det er væsentligt, at vi på lige fod med den støtte, man ret hurtigt bevilliger til den militære indsats, på samme måde og med samme hurtighed yder en støtte for samtlige 15 lande til at hjælpe i nærområdet, ikke mindst af hensyn til de mange tusinde, ja, flere hundredtusinder, som måske ikke når at komme tilbage til deres eget land til vinter, selv om vi må håbe, at krigen dernede slutter forinden.
Den realistiske vurdering på mødet i dag var, at man vil opfordre de forskellige EU-landes regeringer til i den nærmeste fremtid at drøfte specielt dette spørgsmål - ikke kun den almindelige hjælp, men hvad man skal gøre med de mange tusinder, som uanset om nogle flyttes væk fra området stadig skal bo i et område, hvor det ikke er muligt at overleve på normal vis i vinterperioden.
Det var blot det, jeg ville sige som svar på det, bl.a. hr. Jann Sjursen var inde på, men også som en oplysning til hele Tinget.
Pia Kjærsgaard (DF), 1999-05-27:
Det er sjovt nok, for når nu hr. Bertel Haarder tager ordet som privatist præcis på denne dag, den næstsidste dag i Folketingets afslutningsdebat, hvor der er et Europa-Parlamentsvalg den 10. juni, og hvor hr. Bertel Haarder opstiller, så opfattede jeg det som sådan en »suk hjerte, brist ikke«-tale, sådan en klagetale fra hr. Bertel Haarder, der endnu en gang ofrede sig med de lange flyrejser og alt det dér brokkeri over parlamentsmedlemmer.
Jeg synes altså, det var underligt.
Jeg ville have holdt en helt anderledes tale om, hvor jublende glad jeg var for at sidde i Europa-Parlamentet, hvis altså jeg gjorde det, og hvor jeg glædede mig til at blive genvalgt, og hvor godt det hele fungerede, når der sad sådan et aktivt Venstremedlem.
Jeg kan ikke rigtig forstå, hvorfor hr. Bertel Haarder opstiller, men det får vi måske svar på i den rest af valgkampen, der er tilbage.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-27:
Jeg vil godt sige til hr. Bertel Haarder, at jeg er fuldstændig klar over, hvordan Parlamentet fungerer, og også, hvordan Folketinget fungerer.
Det, jeg tænkte på med lukkethed, var såmænd et helt andet sted.
Det var omkring de økonomiske muligheder, de økonomiske vilkår, der gælder, som vi i Dansk Folkeparti synes er ganske forargelige.
Vi synes, det er helt rimeligt, at der er journalister, som bl.a. forsøger at grave til bunds i, hvordan også politiske partier anvender tilskuddet.
Uanset hvor offentlige midler bliver brugt, skal det selvfølgelig kulegraves.
Min reaktion kom faktisk på baggrund af, at hr. Haarder i sit indlæg som privatist brugte taletiden heroppefra til at gøre sig meget ærgerlig over den måde, danske journalister fulgte de politiske partier på i valgkampen, at de ikke ligesom tegnede de dér store linjer, som hr. Haarder ønskede man skulle tegne, når man var journalist, og ikke alle de dér småting, de ubehagelige ting.
Vi danske europaparlamentarikere, hvis arbejde journalisterne graver i,
synes faktisk, det er befriende, vi synes, det er naturligt, at journalisterne gør sådan noget.
Det er en af de kontrolforanstaltninger, som er med til at holde alle os politikere på rette spor.
Bertel Haarder (V), 1999-05-27:
Til hr. Grove
: Jeg lagde meget vægt på at sige gruppeflertal.
Jeg sagde gruppeflertal, og dermed fornærmede jeg ingen i Danmark, fordi alle danske medlemmer på nær ét, der undlod at stemme, stemte som jeg.
Men det ændrer ikke ved, at der altså er to store grupper, som kører tingene på deres egen facon og ikke altid på en tilfredsstillende måde.
Og det tror jeg også alle de danske medlemmer er enige i, inklusive de konservative medlemmer.
Og jeg sagde gruppeflertal, så jeg sagde ikke noget, der var forkert.
Så vil jeg sige til hr. Thulesen Dahl, at selvfølgelig har Parlamentet skyld i en masse.
Men når hr. Thulesen Dahl så starter med at tale om åbenhed, at problemet altså er, at Parlamentet er for lukket, så bliver jeg nødt til at oplyse, at det er Folketinget, der er lukket, og ikke Parlamentet.
Så det var et usandsynlig elendigt eksempel.
Og Parlamentet har spørgetider, hvor der er meget mere fri debat, end der er i den danske spørgetid.
Det kunne statsministeren såmænd lære lidt af, det kunne vi alle lære lidt af.
Så hr. Thulesen Dahl skulle såmænd komme på besøg.
Så kan han vade ind i et udvalg og sidde og høre på alt, hvad der foregår.
Og så kan han sidde og tænke på sit lukkede danske Folketing, og hvordan han dér kom til at sige her på den sidste dag før sommeren, at Europa-Parlamentets problem var lukkethed.
Det er den mest meningsløse anklage, man kan rette mod det Parlament.
Der er mange meningsløse anklager, men den er dog den mest mærkelige, undskyld.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-05-27:
Mens jeg sad og hørte hr. Bertel Haarders indlæg, kom jeg til at tænke på, at det måske var meget nemmere for hr. Haarder bare at blive i Folketinget i stedet for at tage ned til det her skrækkelige Parlament.
Men når han nu har det så skidt med alle de dårlige historier, der går, og at man ikke tager hensyn til det seriøse arbejde osv., vil jeg bare spørge hr. Bertel Haarder, om ikke han er enig i, at en af grundene til, at der faktisk er stor interesse for, hvad parlamentarikerne går rundt og foretager sig også i deres fritid med alle de penge, som de har skovlet til sig via diverse ordninger, er, at der ikke har været åbenhed om det, og at systemet simpelt hen fungerer så lukket, som det gør, og at der har været behov for, at der faktisk derfor er nogle journalister, der gudskelov graver lidt i tingene.
Det kan derimod godt kan være, hvis der var den fornødne åbenhed omkring tingene, hvis man lagde alt åbent frem, og hvis Parlamentet fungerede, som det skulle, at der var andre ting, man kunne interessere sig for.
Henning Grove (KF), 1999-05-27:
Jeg bemærkede, at der blev blandet lidt partipolitik ind i denne her tale.
Der blev sagt, at De Konservative stemte sådan.
Jeg synes egentlig, det er rimeligt, når vi står midt i en valgkamp, at hr. Bertel Haarder går herop og fortæller, hvordan de danske parlamentarikere stemte.
Hvordan stemte alle de liberale?
Var det ikke rimeligt at gøre opmærksom på: Hvem her i Danmark stemte for at rydde op, og hvem undlod at stemme eller stemte imod af de parlamentarikere, der er valgt her?
Jann Sjursen (KRF), 1999-05-27:
Når jeg sagde i min tale, at der ikke var andre muligheder end at bombe, så skyldes det jo, at på baggrund af de krav, de trusler, om man vil, som NATO-landene bl.a. har stillet op også på baggrund af de vedtagelser, der var kommet i FN's Sikkerhedsråd, ja, så mener jeg ikke, der var andre muligheder end at effektuere de beslutninger, som var truffet.
Derfor det udsagn.
Om vi så har fået det resultat ud af det, som vi kunne forvente?
Det er jo svært at spå om fremtiden, som en vis herre sagde på et tidspunkt, men det er klart, at vi har fået det ud af det indtil nu, at Milosevic er sat under pres, og at vi også ser stadige tegn på, at der måske kan opnås en forhandlingsløsning.
Men vi har valgt at gå den vej, fordi vi ikke ser nogen alternativer fra Kristeligt Folkepartis side til at sætte Milosevic under så kraftigt pres, så han også bliver tvunget til forhandlingsbordet og tvunget til at gå ind på de krav, som NATO-landene har stillet op.
Omkring de etniske udrensninger kan det også være på sin plads at spørge, hvordan det var gået,
hvis NATO ikke havde bombet.
Jeg tror, at Milosevic havde fortsat sine etniske udrensninger i Kosovo, og at det på et tidspunkt ville have set lige så galt ud, som det gør nu.
Men igen: Det kan man jo diskutere.
Det, der er vores holdning, er, at vi bliver nødt til at handle i forhold til den virkelighed, vi oplever nu, og ikke hvordan den kunne have set ud, hvis vi havde gjort det ene eller andet for 10 år siden.
Det var også det, jeg gav udtryk for i min ordførertale.
Pia Christmas-Møller (KF), 1999-05-27:
Ja, naturligvis skal alle have en fair rettergang med forsvar og uafhængig domsafsigelse, sådan er det.
Men det er jo også sket i denne her sag.
Ved landsretten førte det til udvisning, ved Højesteret førte det ikke til udvisning.
Sådan er det.
Og det sker da flere gange om året.
Det er der ikke noget problem i.
Men hvis vi så har et flertal i Folketinget, som synes, at den retstilstand, som Højesteret derved får fastslået, ikke er den retstilstand, man ønsker, så har vi en politisk opgave, som kræver ny lovgivning. Jeg vil gerne til hr. Jan Petersen sige, at lovkvalitet ikke alene - ikke alene - består i, hvor lang tid man har brugt på en given lov.
Det nytter jo ikke noget, man har brugt flere år på en lov, hvis ingen forstår, hvad der står i den lov.
For mig er det altså en selvstændig opgave at sikre, at de love, vi laver herinde, forstås af de mennesker, som de berører.
Det må i hvert fald være målsætningen for alle.
Og spørgsmålet om registrering af os som borgere og individer berører mennesker så dybt, at det bør være en lov, som man umiddelbart kan gå til, og hvor man umiddelbart kan få øje på, hvad der er ret, og hvad der er pligt.
Til hr. Jørgen Estrup: De tal er som at sammenligne æbler med bananer.
Vi har fået lidt over halvdelen i indrømmelse fra regeringen, og det er vi tilfredse med.
Og til fru Anni Svanholt, som nu giver Det Konservative Folkeparti ansvaret for, at regeringen foreslog, at de i forbindelse med de kommende forhandlinger med Amtsrådsforeningen skal tage sygehusspørgsmålet op, og at man dér skal sikre en landsdækkende specialefordeling, det er måske at give os lige lovlig megen ære.
Men vi synes egentlig grundlæggende, at kan man gå forhandlingsvejen, kan man få ting til at gro op nedefra, så er det langt at foretrække, frem for at vi kommer med nogle smarte, firkantede løsninger og trækker ned over en region eller en lokalbefolkning. Hovedstadens Sygehusfællesskab er ikke det mest folkelige, der er skabt på denne Jord.
Det betyder ikke, at det har været en ren fiasko, men processen kan måske fortælle os noget om, at vi måske kunne få fordel af at gøre det på en lidt anden måde en anden gang.
Det er det, der er lagt op til, det er det, regeringen har tilkendegivet.
Man vil forsøge forhandlingsvejen og få regionerne over hele landet til at enes om en fornuftig og hensigtsmæssig specialefordeling, for det er der behov for, det er vi helt enige om.
Men ikke nødvendigvis med lovgivning i første omgang.
Jes Lunde (SF), 1999-05-27:
Jeg skylder vel hr. Bertel Haarder et svar fra sidste runde.
Hr. Bertel Haarder mente, at det, SF var optaget af i sit EU-projekt, var at bekæmpe mindreårige avisbude.
Det kalder jeg en noget forsimplet fremstilling af et problem, som er reelt i nogle andre lande, nemlig det problem, der hedder børnearbejde.
Det er hr. Bertel Haarder ikke så optaget af, kan jeg forstå, men det er faktisk et reelt socialt fattigdomsproblem i nogle lande, og det er vel derfor, EU har valgt at gå ind på det område og vedtage nogle ting, som vi så også er forpligtet til at implementere her i Danmark.
Nej, det, vi er optaget af at bruge EU til, er såmænd at bekæmpe miljøproblemer, at bekæmpe arbejdsløshed og at løse de sikkerhedspolitiske problemer, der opstår i Europa, hvis vi ikke får de østeuropæiske lande med i et fælles Europa.
Det er det, vi er optaget af, og det er vist sager af en noget anden dimension end dem, hr. Bertel Haarder beskæftiger sig med.
Til hr. Jørgen Estrup: For mig at se er 72 plus 13 plus 5 lig med 90, og det er altså et flertal.
Og så må jeg sige til hr. Estrup, at én ting er, hvad man kan sikre ved en finanslovforhandling til efteråret, men jeg kan forstå, at hr. Estrup opererer med, at så slutter valgperioden, og det er da en nyhed af rang for dette Folketing.
Jeg vidste det f.eks. ikke, og jeg ved ikke, om statsministeren eller vicestatsministeren, som er til stede her i salen, var klar over, at valgperioden slutter, efter at finansloven er vedtaget til efteråret.
Jeg troede, den varede et stykke tid endnu, og at vi derfor havde mulighed for at benytte det flertal et stykke tid endnu til at skaffe de besparelser, vi skulle have hjem på forsvarsområdet.
Til hr. Dahlgaard, som spørger, om Danmark skal deltage i minerydningen, selv om det er farligt,
vil mit svar umiddelbart være: Ja, selvfølgelig skal vi da det.
Jeg skelner ikke imellem, om tingene er farlige eller ej, det er livet jo i det hele taget, for man kan dø af det.
Men det, jeg skelner imellem, er, om man begynder at lave noget militaristisk offensivt, angrebsorienteret i EU.
Sådan noget kan vi helt klart ikke deltage i, for vi vil ikke have en militarisering af EU.
Til sidst til hr. Buksti, der spurgte: Hvordan klarer man så krisen, hvordan stopper man de etniske udrensninger
Ja, det er jo et gigantisk spørgsmål, hvordan man gør det klogest.
Jeg vil ikke afvise, at der er brug for militære midler i den situation, slet ikke; jeg siger bare, at der er andre midler, der har spillet for lille en rolle i denne sag.
Den ikkemilitære del af sikkerhedspolitikken har været underprioriteret, og det har været forsømt - ikke kun i Danmark, men i en række europæiske lande og i det internationale samfund - at skabe mulighed for en økonomisk udvikling i de lande, og fattigdom er altså noget af det, der avler den værste nationalisme.