Kristian Thulesen Dahl (DF), 2005-09-06:
I sådan en ordførertale om regeringens forslag til finanslov for det kommende år er det jo kutyme, at man sådan takker regeringen for forslaget og forholder sig lidt til det.
Det vil jeg selvfølgelig også gøre.
Men inden jeg kommer så vidt, vil jeg altså, som jeg også gjorde i en kort bemærkning, først og fremmest stile takken i dag til Socialdemokratiet.
Det er ikke kun, fordi, som jeg også sagde tidligere, Socialdemokratiet af i dag er med til at gøre verden sådan lidt mere spændende og den politiske dagligdag lidt mere uforudsigelig i kraft af skiftende politiske meldinger.
Det er faktisk også, fordi vi, når en ny leder kommer til i et politisk parti, alle nok er lidt afventende og fokuseret på: Gad vide, hvad det nu afstedkommer af ændringer i partiets politik, hvilken stil vil man lægge for dagen, og hvordan vil det påvirke os og selvfølgelig også i det her tilfælde Dansk Folkeparti.
Se, fru Helle Thorning-Schmidt blev valgt som leder på en devise om, at man ville arbejde regeringen ud af regeringskontorerne.
Allerede det gav jo sådan lige et lille puf til Dansk Folkeparti.
Hvad ville det nu betyde, også i forhold til vores mulighed for at få indflydelse på regeringens politik?
Nå, men der gik nogle måneder, og man arbejdede åbenbart på projektet med at få regeringen arbejdet ud af regeringskontorerne – vi kan altid diskutere succesen – indtil vi så her i august måned pludselig så, at det nu hed sig, at den måde, man åbenbart ville få fat i det på, var ved at komme med et forslag til en velfærdsreform.
Nu skulle efterlønnen stå for, efterlønnen skulle skæres ned, og pensionsalderen skulle sættes op.
Der var ikke alt for meget om, at reformen om efterlønnen lige var blevet indfaset, at man lige havde sat pensionsalderen ned til 65 år.
Nu var det blevet langsigtet politik at gå den stik modsatte vej og lave om på den efterlønsreform, man lavede så sent som i 1998, og altså sætte pensionsalderen op til 67 år fra de 65 år, man netop havde sat den ned til.
Det gav så Socialdemokratiets leder titlen Modige Helle, for nu ville man altså arbejde regeringen ud af kontorerne ved at være særlig modig, ved at ville nogle ting, som andre ikke turde.
Så troede vi, at det var linjen, men så kom vi til i går, og der må jeg søreme sige, at piben fik en anden lyd.
Nu kommer der forslag om at bruge en 11-12 mia. kr. til nye udgifter, som overhovedet ikke er finansieret – tingene hænger overhovedet ikke sammen.
Eksemplerne er mange, og vi har nævnt dem i vores spørgsmål her i løbet af formiddagen.
Først og fremmest er der punktet med førtidspensionisterne.
Det er absolut relevant finanslovstof, fordi Dansk Folkeparti i snart et år har sagt, at den næste gang, vi fik mulighed for at give nogle et løft, som kunne mærkes, ville vi sætte fokus på førtidspensionisterne. Vi arbejdede med det, og på vores sommergruppemøde i Maribo nåede vi frem til, at det nok var i størrelsesordenen 1 mia. kr., man i hvert fald skulle have op af lommen, hvis man skulle gøre noget, som også ville betyde noget for den enkelte.
Samtidig er det en størrelsesorden, vi mener – og det er sagt til regeringen – er inden for de rammer, der opereres med, og det bør være et realistisk mål at sætte sig.
Vi tænkte, at hvis vi nu ligesom med kræftplanen i foråret kunne få sådan et spil, hvor socialdemokraterne også var positive, kunne det også gøre det nemmere for os at få det igennem i finanslovforhandlingerne.
Man husker nok,
at da vi havde kræftplanen, som nu også er indeholdt i regeringens finanslovforslag med et løft på 1,1 mia. kr. inklusive lånerammer til forbedret kræftbehandling næste år, kunne vi ikke umiddelbart få regeringen med.
Vi fandt andre muligheder for at presse regeringen, og nu ligger der en kræftplan, som skal øge indsatsen næste år.
På samme måde tænkte vi, at vi kunne gøre det i forhold til førtidspensionisterne.
Men stor var vores skuffelse, da vi i starten af august kunne læse i adskillige aviser, at Socialdemokratiet ikke sådan umiddelbart syntes, at det var noget, man kunne støtte.
Hr. Henrik Sass Larsen, Socialdemokratiets finansordfører, sagde det mest slående, da han sagde til Børsen den 3. august 2005, at han forudså, at Socialdemokraterne vil prioritere andre områder højere, og at der er mange gode formål, man kan give penge til, at Socialdemokraternes finanslovudspil vil afspejle, at der er andre steder, hvor de mener der er behov for at prioritere.
Det sagde hr. Sass Larsen ved den lejlighed.
Det gjorde os selvfølgelig lidt ærgerlige, for så vidste vi godt, at det alene er op til Dansk Folkeparti at få presset igennem over for regeringen, at der skal ske et løft for førtidspensionisterne.
Hr. Henrik Sass Larsen har også sagt et sted, at det, vi ville fra Dansk Folkepartis side, ville blive hundedyrt.
Vi synes selvfølgelig, at 1 mia. kr. er mange penge, men omvendt syntes vi også, at det er ret og rimeligt.
Så spørger vi jo så om finansieringen.
Det er vores agt, at det med førtidspensionisterne er noget, vi skal forhandle igennem i forbindelse med finanslovforhandlingerne.
Vi ville have prioriteret – og det vil vi have gennemført – at en større del af de offentlige finanser går til dem, der har størst behov.
Her mener vi, at førtidspensionisterne spiller en hovedrolle.
Derfor kiggede vi opmærksomt på, hvordan Socialdemokraterne vil finansiere deres forslag, og de vil finansiere det ved hjælp af satspuljen.
Nu slog jeg lige efter, og jeg mener, at der er 627 mio. kr. næste år i uforbrugte midler.
Vi har altså en udgift på 3 mia. kr., og vi har en pulje på 627 mio. kr..
Det skal vi så forsøge at få til at nå sammen.
Det er umiddelbart en svær øvelse.
Man skal nok være i branchen for tryllekunstnere, for at det umiddelbart kan lade sig gøre.
Ikke desto mindre hed det sig, at man ville give alle et løft næste år, så de kom på niveau med den nye ordning.
Det vurderede man ville koste 3 mia. kr., som man altså vil finansiere af en pulje på 627 mio. kr.
Nå, historien er vist lavet lidt om nu, så det handler om, at man over en årrække vil forbedre førtidspensionisternes vilkår, eller også vil man have, at vi andre skal finde de midler, der kommer til at mangle.
Det kan også være, at strategien bygger på en forhåbning om, at når man har tømt puljen for satsmidler, som normalt går til nogle af de mennesker i det her land, der har allerstørst behov, de handicappede, de dementramte, gruppen af psykisk syge, at Dansk Folkeparti i de forhandlinger, der skal være med regeringen, selvfølgelig vil sørge for at sikre de områder.
Det kan altså være, at man har så stor tiltro til Dansk Folkepartis forhandlingsevne og tiltro til, at det nok skal gå, at man godt kan tømme puljen for satspuljemidler, for Dansk Folkeparti skal nok klare ærterne; når vi kommer til finanslovforhandlinger med regeringen, sørger vi for de svageste i det her samfund.
Det kan jo godt være holdningen.
Jeg må bare sige, at så må vi finde ud af at gøre vores arbejde ordentligt, så vi sikrer, at det sker fyldest.
Men det er en mærkelig strategi fra et parti, som vil – hvordan var det? – arbejde regeringen ud af kontorerne osv.
Der kommer også det der M055S49805080KAJE.FM.FM Page 5028
Thursday, November 10, 2005 10:44 AM
med, at når man tager midlerne fra satspuljen, tager man dem jo ikke fra nogen.
Det har vi været inde på, og det skal jeg ikke trætte Folketinget mere med, men selvfølgelig gør man det.
Et andet område, hvor det med forskellige holdninger har været diskuteret – der er jo mange at tage fat på – er omkring ulighed.
Nu kan vi nemlig forstå, at selv om man altså tømmer satspuljen, er hovedbudskabet, at hovedproblemet i det her land er den stigende ulighed.
Jeg synes faktisk, at der er mange problemer med ulighed, men de fortjener at blive behandlet på en anden måde end den overfladiske måde, det er blevet behandlet på i de senere dage.
For en måned siden var den stigende ulighed ikke noget særlig stort problem, der var det ikke noget, man for alvor skulle gøre noget ved – jeg har citaterne med herop – og der talte man om, at vi har en sund ulighed i det danske samfund.
Sådan kan det skifte fra det ene øjeblik til det næste.
Nå, kære regering: Tak for forslaget til finanslov.
Vi vil meget gerne forhandle finanslov på grundlag af det, der er fremsat.
Vi har vores udspil og mening om, hvordan det skal ændres.
Der er tidsler i regeringens finanslovforslag, der er ting, vi gerne vil have helt ud, som vi mener vender den tunge ende nedad.
Så er der nogle andre ting, som vi mangler, som vi vil prøve at få indarbejdet.
Vi håber, at regeringen med de seneste dages udvikling kan se, at det ikke vil være nogen særlig farbar vej at tro på, at man kan lave noget større finanslovforlig med Socialdemokratiet.
Det betyder, at den eneste måde at sikre, at vi har en stabil økonomisk udvikling i det her land, er en ny finanslovaftale, den femte i træk, med Dansk Folkeparti.
Det vil sikre, at vi også næste år betaler af på statens gæld i det omfang, vi skal.
Det vil sikre, at den 2010-plan, som gør, at vi over årene har en holdbar udvikling i den offentlige økonomi, holdes.
Det vil sige, at det ikke vil blive brudt, heller ikke med forslag om, at kunne vi ikke bare lige gøre det og det.
Skattestoppet accepterer vi som grundlaget.
Grunden til, at det er nødvendigt, er, at vi jo umiddelbart efter det givne finanslovforlig kommer i en situation, hvor der skal diskuteres velfærdsreformer.
Den logik er allerede gjort klar for Folketinget og for den danske befolkning.
Jo mere, vi tror vi kan øge det offentlige forbrug med, jo mindre vi betaler af på gælden, jo mere skal der skæres til foråret, for at den langsigtede økonomiske politik hænger sammen
Vi er sådan set dem, der vil sikre, at vi fortsat betaler af på gælden, så vores renteudgifter falder.
Det pudsige er jo, at vi dermed lægger os meget stramt op ad en plan, som SR-regeringen lavede i 2001 for holdbarheden af den offentlige økonomi frem til 2010.
Man kan diskutere, om Det Radikale Venstre længere har aktier i den plan med en forbrugsvækst på 0,8 pct.
Vi har en overskrift, der hedder en bedre social balance.
Den retter sig meget mod det omkring førtidspensionister, som jeg har været inde på, men den retter sig også mod, at vi mener, at der over finansloven skal afsættes en ekstra pulje til gavn for de mest udsatte grupper.
Jeg har været inde på det med satspuljen, som jo skal friholdes fra andre angreb og dermed gå til de mest udsatte, men vi mener faktisk også, at der over den almindelige finanslov skal ske en forbedring for de grupper.
Det mener vi, fordi det jo, når vi snakker om satspuljen, er en bunden opgave at lade pengene gå tilbage til de mest udsatte, fordi det er dem, der betaler puljen, og derfor skal pengene også bruges der, og skal vi i den samlede offentlige økonomi gøre mere for de dårligst stillede, er det blandt finanslovens øvrige midler, vi skal finde de penge.
Vi har et budskab til regeringen – også i forbindelse med efterårets forhandlinger – der handler om større økonomisk lighed mellem landsdelene.
Det handler faktisk også om at gøre det bedre for de dårligst stillede.
Vi ved, at der er mange ældre, der ikke får den betjening, de bør have.
Et af hovedproblemerne i nogle kommuner er jo, at vi simpelt hen har fået lavet Danmark skævt, så nogle områder af Danmark M055S49805080KAJE.FM.FM Page 5029
Thursday, November 10, 2005 10:44 AM
har en meget kraftig og positiv udvikling, mens andre områder har direkte tilbagegang.
Det er jo også derfor, at vi har lovet hinanden, at der skal laves en udligningsreform, som i højere grad sikrer udsatte områder af landet bedre økonomiske vilkår.
Den udligningsreform kommer først i løbet af den kommende tid, og derfor mener vi, at der i forbindelse med finanslovforhandlingerne bør tages fat på, hvordan vi sikrer de vanskeligst stillede kommuner bedre vilkår i 2006.
Det kan man gøre på forskellige måder.
Man kan dels øge den pulje, der er til vanskeligt stillede kommuner, så de altså bedre kan give service til deres borgere, dels kan man også gøre det ved, at nogle af de penge, der kommer fra staten, i højere grad deles ud efter behov.
Der tænker vi jo bl.a. på det forslag, der har været diskuteret her tidligere i dag omkring nedsat forældrebetaling, fra 33 pct. til 25 pct., i daginstitutioner, hvor man jo deler ud over blokken, altså at man populært deler ud, så nogle kommuner vil opleve en overkompensation fra staten, andre vil opleve det modsatte.
Det typiske billede er, at de kommuner, der har sværest ved at honorere kravene fra borgerne, er dem, der faktisk får en underkompensation.
Det vil vi meget gerne have rettet op på, så det er det faktiske indtægtstab, kommunen har, som bliver kompenseret af staten.
Vi skal også diskutere det at anvende penge fra staten til en bedre ældrepleje.
Regeringen har foreslået en pulje, og vi har jo så forslået, at den bliver forhøjet med 200 mio. kr., altså at de penge, der går fra staten til kommunerne for at hjælpe de ældre, reelt også går til en forbedret ældrepleje.
Da man sidst havde en pulje, der skulle ud til kommunerne for at sikre det, er det jo velkendt, at mange kommuner brugte de midler til alt muligt andet.
På sundhedsområdet har jeg nævnt det med kræftplanen, som er kommet med.
Jeg vil bare lige nævne her også, at i forbindelse med kommunalreformen er sundhedscentre blevet et omdrejningspunkt.
Vi mener, at når man har en stigende centralisering på sundhedsområdet inden for nogle områder, er det utrolig vigtigt, at man har den modsatte tendens inden for andre, så vi borgere også oplever et sundhedstilbud tæt på, hvor vi bor.
Og det gør man altså ikke ved bare at nedlægge små sygehuse og tro, at så går det nok af sig selv.
Det gør man ved at oprette sundhedscentre i alle de nye kommuner.
Der har været afsat midler gennem to aftaler mellem Dansk Folkeparti og regeringen på i alt 100 mio. kr. til at understøtte opbygningen af sundhedscentre i kommunerne.
Vi foreslår, at der afsættes flere penge, så endnu flere kommuner på den måde kan få en tilskyndelse til at oprette sundhedscentre, så vi får det i gang over hele landet.
Afslutningsvis vil jeg nævne, at der er et par aftaler, vi har med regeringen, som vi meget gerne vil bruge finanslovforhandlingerne til at give et serviceeftersyn.
Det er aftalerne vedrørende politi og kriminalforsorg.
Det giver sig selv, at vi jo skal have et mere synligt politi, det lå i aftalen, vi lavede.
Vi skal have tjekket, hvordan det går.
Og med hensyn til kriminalforsorgen, hvor der ser ud til at være flere indsatte i fængslerne end det, der var forudset, skal vi have sikkerhed for, at der er de tilstrækkelige midler i fængselsvæsenet til, at vi kan sikre, at forbryderne er bag lås og slå og ikke ude på åben gade.