runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lene Jensen (S), 2003-04-24:
Jamen altså vi er jo i virkeligheden alle sammen enige om, at selvfølgelig drejer det sig om det enkelte menneske.
Det er sådan set også det enkelte menneske, vi har grædt med, når de ikke har fået de ting anerkendt, som man med det blotte øje kunne se at de skulle have, og som vi har jublet med, når det er lykkedes i Højesteret, eller som vi også kunne hulke sammen med, hvis det så også mislykkedes dér.
Så selvfølgelig drejer det sig om det enkelte menneske.
Nu tilkommer det jo ikke mig at konkludere på en debat, for det er ikke op til mig, men jeg synes, det kunne være lykkeligt - og det er så det, jeg gerne vil have bekræftet - at vi er så sikre i det udgangspunkt, at det drejer sig om det enkelte menneske på baggrund af den enkeltes sagsbehandling.
Og selv om vi måtte afvige også i negativ retning i forhold til de måltal, som vi har fastlagt på baggrund af ekspertisen, så det måtte føre til flere anerkendelser, jamen så er det jo sådan, det er, hvis vi holder os inden for kriterierne, og hvis de skader, der bliver anerkendt, er de rigtige skader, forstået som, at vi synes, de skal anerkendes.
Anders Samuelsen (RV), 2003-04-24:
Og det er dér, at retorikken bliver urimelig, fordi fru Charlotte Dyremose udmærket godt ved, at selvfølgelig har vi andre ikke haft den form for motiver.
Vi er gået efter sagens indhold på samme måde, som vi også regner med, at fru Charlotte Dyremose er gået efter sagens indhold hele vejen igennem.
Derfor er det urimeligt at anlægge et synspunkt og en retorik, som kommer til at mistænkeliggøre andre synspunkter, når det ikke har hold i virkeligheden, og det ved den konservative ordfører udmærket godt.
Alt andet lige er det at bære ved til en misforståelse, der ikke har hold i virkeligheden.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-04-24:
Jamen jeg må sige til hr. Anders Samuelsen, at min bekymring har jo netop været, at jeg frygtede, at der var nogle i kredsen, der var mere interesseret i tallene end i det enkelte menneske.
Det er derfor, jeg har forsøgt at få det andet bekræftet.
Anders Samuelsen (RV), 2003-04-24:
Jeg bliver nødt til at anholde retorikken, for retorikken er urimelig.
Altså den er urimelig, fordi den forsøger at antyde, at vi andre har et andet fokus end det, at det er de rigtige, der bliver hjulpet.
Vi andre har jo også det samme fokus, at det drejer sig om, at så få som muligt skal komme til skade - selvfølgelig - i første omgang.
Men derefter: De, der så er kommet til skade, skal selvfølgelig hjælpes.
Ved at antyde, at vi andre har en anden dagsorden, prøver man på at mistænkeliggøre vores motiv, og det synes
jeg faktisk ikke er rimeligt.
Derfor er det godt at få bekræftet fra fru Charlotte Dyremoses side, at situationen er den, at i en alt andet lige-situation vil der være flere, som får en erstatning, og dermed er successen hjemme.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-04-24:
Jeg kan såmænd godt bekræfte, at det her formentlig vil komme til at betyde, at der er flere, der får den erstatning, som vi alle sammen er enige om de retmæssigt skal have.
Det, jeg bare har forsøgt at gøre og også forsøger at gøre her, er at bevare det fokus, der hedder, at det her handler altså om det enkelte menneske, der er udsat for den enkelte ulykke.
Og så har jeg forsøgt at få bekræftet, bl.a. fra fru Lene Jensen, at det også er det, det går ud på fra de andre forligspartiers side, at vi er enige om, at det her handler om det enkelte menneske, om, at det enkelte menneske bliver behandlet retmæssigt, og ikke bare om tallene.
Anders Samuelsen (RV), 2003-04-24:
Det er blot, fordi jeg også synes, at jeg har hørt på den diskussion længe nu, hvor fru Charlotte Dyremose har forsøgt at slå sig op på et synspunkt, der hedder: Det drejer sig bare om, at de rigtige får.
Men alle de estimater, vi har fået lavet, bygger vi ud fra en alt andet lige-forudsætning.
Hvis det er nøjagtig de samme arbejdsskader, vi ser næste år, som vi gjorde sidste år, vil det være sådan, at flere får tilkendt og anerkendt en arbejdsskade næste år.
Det må selv fru Charlotte Dyremose vel også kunne anerkende.
Og det er lige præcis derfor, man godt kan bruge den retorik, at det vil være sådan, at flere fremover får anerkendt en alt andet lige-situation.
Derfor er det et af målene med, succeskriterierne for dette her, at det fortæller noget om, at vi faktisk får udvidet kredsen af dem, som får hjælp - ikke bliver ramt, men får hjælp.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-04-24:
Det, vi har gjort i det her forløb, er jo at prøve at modellere på modellen.
Og det har vi så gjort ud fra nogle betragtninger, i hvert fald i min forståelse, der handler om: Får vi nu ramt de rigtige mennesker?
Vi har set på utrolig mange eksempler.
Hvad vil komme med, hvis vi bruger denne her model?
Hvad vil komme med, hvis vi bruger den anden model?
Hvad vil slet ikke komme med, og hvorfor ikke?
Det, der har været så vigtigt for os, var netop det her med at se på bl.a. eksemplerne, og så ud fra dem finde de kriterier, som vi mener og som fagfolkene ikke mindst mener bedst dækker det, vi alle sammen forstår ved en ulykke eller ved en nedslidning.
Derfor er mit svar til det, at selvfølgelig handler det her om, at vi får ramt de rigtige mennesker, forstået på den måde, at de rigtige mennesker får den erstatning, de naturligvis skal have.
Jeg mener faktisk, at vi har fundet de rigtige kriterier for det her, og jeg håber, at de kriterier, vi nu har opstillet, også kommer til at få den betydning.
Lene Jensen (S), 2003-04-24:
Jamen det er, fordi jeg nu alligevel sidder og bliver lidt optaget af det dér med, hvad et succeskriterium er, og det dér med, om man kan sige, at det er 3.000 eller 2.000, eller hvad det nu er.
Jeg synes egentlig, at det fine er, hvis vi i forligskredsen er enige om, at det er lige nøjagtig dem, der kommer til skade på deres arbejde og får en arbejdsskade, der skal have erstatning.
Det vil selvfølgelig betyde, at hvis det nu bliver 2.000, jamen så er det jo, sådan som fru Charlotte Dyremose siger, nærmest godt.
Men jeg forstår så også, at hvis det nu i stedet for bliver 5.000 eller 7.000, er det sådan set også i orden, hvis det er sådan, at det vitterligt er det, der viser sig at der er behov for.
Så jeg vil sådan set bare bede om en bekræftelse på, at intentionen er, at det lige nøjagtig er dem, der kommer til skade på deres arbejde, der skal have det anerkendt.
Og skulle det så afvige fra de estimater, som de professionelle folk har givet os, jamen så skal vi selvfølgelig se på det, men må jo leve med det, hvis det nu viser sig, at det er sådan, det rent faktisk er i virkelighedens verden.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-04-24:
Jeg har under tidligere debatter om arbejdsskader og om eventuelle arbejdsskadeforlig på Det Konservative Folkepartis vegne udtrykt et håb om, at vi kunne få et bredt forlig på det her område.
Det må man sige vi har fået, og det er vi i Det Konservative Folkeparti meget glade for.
Vi mener, det er et område, hvor det er vigtigt for den enkeltes sikkerhed, den enkeltes forståelse af, hvor lovgivningen er, hvor lovgivningen vil være i fremtiden, at der er et bredt forlig bag arbejdsskadereformen.
En anden ting, der har været utrolig vigtig for os i forbindelse med denne arbejdsskadereform, er, at vi nu bl.a. får et ulykkesbegreb, der er i overensstemmelse med almindelig forståelse af, hvad en ulykke er, at vi altså kommer væk med det her forventelighedsbegreb, at vi slipper for de her meget ubehagelige historier, som vi bl.a. har kunnet følge med i i pressen, hvor man kalder det forventeligt, hvis et barn i en børnehave svinger sig i pædagogens arm, eller hvad det måtte være; altså at de, der har været ude for en reel ulykke, reelt er kommet til skade, reelt er blevet nedslidte, også er dem, der får tilkendt den erstatning, de mennesker naturligvis skal have.
Jeg har så tidligere i diskussionerne og også tidligere i dag nævnt, at det har undret mig, at mange har fokusere meget på det her med tallene, statistikkerne: Hvor mange kan vi få ind under det her?
Fru Lene Jensen kalder det så et pejlemærke, og der må jeg indrømme, at jeg synes lidt, at det er sådan noget på papiret, og så kan vi se, at nu er der flere, der er kommet ind.
Men det er jo svært at se, hvem det er, der er kommet ind.
For mig og for Det Konservative Folkeparti handler det her om mennesker.
Det handler om den konkrete situation.
Derfor er det ikke så vigtigt, om der er 2.000 eller 3.000 - jo, det er det måske i en forståelse af, at vi da må håbe, der kun er 2.000 og ikke 3.000, der er kommet til skade.
Men det vigtige for os i Det Konservative Folkeparti er, at de, der kommer til skade, eller de, der måtte være nedslidte, også er dem, der får en erstatning, og at de desuden får den så hurtigt som muligt. Med denne arbejdsskadereform får vi nu et mere gennemskueligt ulykkesbegreb.
Vi får bedre adgang til at bruge den forskning, der er inden for erhvervssygdomsområdet, til at få anerkendt erhvervssygdomme.
Vi får en kortere sagsbehandlingstid, der forhåbentlig også vil betyde, at den enkelte føler, at sagen bliver afklaret hurtigt, så man får en afklaring på sin fremtidige livssituation.
Derfor er vi i Det Konservative Folkeparti meget glade for den her arbejdsskadereform, og vi sætter stor pris på de elementer, der ligger i den, og på den forhåbentligt bedre forståelse af den enkeltes retssikkerhed, som den enkelte tilskadekomne måtte få i fremtiden.
Og så er vi som sagt glade for det brede forlig, der ligger bag.
Det Konservative Folkeparti kan støtte begge lovforslag.
Lene Jensen (S), 2003-04-24:
Omkring det der med finanserne kan man jo sige, at vi aldrig rigtig kom i infight i forhold til, hvor man ellers kunne finde pengene.
Jeg synes, det interessante i forhold til, hvor meget erhvervslivet bidrager med, selvfølgelig er at se på den samlede byrde.
Og når man kigger på, hvad dansk erhvervsliv bidrager med til den helt store husholdningskasse, skatter, hvad der er af forskellige ordninger osv., så er jeg ikke sikker på andet end, at der vil være plads til nogle hundrede millioner kroner mere til nogle af de mennesker, som får det allersværest i deres liv, fordi de bliver slidt ned eller kommer ud for en ulykke.
Så derfor er det et af de steder, hvor vandene skiller.
Vi havde gerne set, at arbejdsgiverne spyttede mere i bøssen.
Til det der med, om ikke det vigtigste er, at de rigtige bliver anerkendt, vil jeg sige: Jo, det er fuldstændig rigtigt.
Problemet er, at i det nuværende system bliver de rigtige jo ikke anerkendt.
Det er altså fantastisk, at der på nedslidningsområdet bliver anerkendt 1 ud af 20 skader.
Jeg har tidligere sagt fra denne talerstol, at jeg kender lotterier med bedre odds; det gør jeg stadig.
Så derfor kan man sige, at det at lægge nogle kvantitative mål ind jo er den formodning, der ligger fra fagkundskabens side i forhold til, hvad der kan anerkendes og dermed bør anerkendes under de nye begreber.
Og det er jo vores pejlemærke i forhold til, om praksis så også udvikler sig i overensstemmelse med de politiske intentioner.
Charlotte Dyremose (KF), 2003-04-24:
Ligesom fru Lene Jensen sagde til fru Charlotte Antonsen, at der var meget, de var enige om, kan jeg sige det samme til fru Lene Jensen.
For der er meget, vi er enige om i det her ganske flotte forlig, vi har lavet.
Der er dog én ting, der har undret mig meget i den debat, der har kørt omkring det her arbejdsskadeforlig, og fru Lene Jensen kommer så ind på det igen: Det her med, at nu er der så og så mange, og fru Lene Jensen nævner tilmed et tal for, hvor mange flere der bliver anerkendt.
Det undrer mig altså såre, at det, der er så vigtigt, er, hvor mange der bliver anerkendt.
For Det Konservative Folkeparti er det, der er vigtigt, at de, der rent faktisk har været ude for en ulykke, også får den ulykke anerkendt som en ulykke.
Det, der for mig er vigtigt i det her forlig, det, der hele tiden for Det Konservative Folkeparti har været vigtigt i processen, er, at de rigtige får anerkendt deres ulykker. Hvorfor går Socialdemokratiet så meget op i, om det nu er flere eller færre?
Er det ikke vigtigst, at det er de rigtige?
Charlotte Antonsen (V), 2003-04-24:
Det er jo allerede sådan i dag, altså med forslaget her, at der er en ekstraudgift for erhvervslivet på en tredjedel af 1 mia. kr., altså ca. 330 mio. kr.
Og Socialdemokratiet er vel også opmærksom på, at virksomhederne skaber arbejdspladser, og at man derfor skal være lidt varsom med at lægge yderligere byrder dér.
Hvor vil Socialdemokratiet hente pengene, hvis man ikke kan tage dem her?
Klaus Hækkerup (S), 2003-04-24:
Når hr. Knud Erik Kirkegaard taler om, at den tidligere regering fastlagde refusionsprocenterne, så vil jeg bare gøre opmærksom på, at vi vidste udmærket, da vi lavede de forlig, at der skulle gennemføres en generel udlignings- og bloktilskudsreform.
Den har den nuværende regering udskudt, og det er det, der skaber de stigende økonomiske problemer for kommunerne, stigende fra år til år.
Men så vil jeg godt sige til hr. Knud Erik Kirkegaard, som jo også meget rigtigt sagde, at kassetænkning er sund, hvis man tænker på at bruge midlerne mest økonomisk, at det, som er problemet, jo er, hvis kommunerne begynder at skyde problemerne over til hinanden eller tænke anderledes for at spare pengene, frem for at løse de opgaver, de er pålagt.
Jeg vil godt spørge hr. Knud Erik Kirkegaard: Mener han, mener Det Konservative Folkeparti som grundholdning, at kommunerne skal løse de opgaver, de er pålagt i loven, eller er det legalt, at de overvælter udgiften og opgaven på andre kommuner?
Og jeg tænker på den højesteretsdom, vi lige har fået, hvor en familie flytter fra Frederiksberg til Skibby, en familie med fire børn, der, når de ankommer til Skibby, bliver tvangsfjernet fra Skibby, der som en lille kommune og en fattig kommune kommer til at hænge på enorme udgifter.
Er det den måde, Det Konservative Folkeparti synes, at kassetænkning skal udmøntes på?
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2003-04-24:
Jeg må fastholde, at de forskellige procentsatser, vi har i de forskellige love, i det store og hele er gennemført for ganske mange år siden, flere af dem under en socialdemokratisk socialminister, socialdemokratisk finansminister, igennem finanslovforlig ganske mange år tilbage i tiden, og også længe før man egentlig blev opmærksom på, at der var en udligningsmæssig effekt af det her, som kan være negativ over for visse kommunetyper, og som jeg er enig med hr. Klaus Hækkerup i at vi skal have taget højde for i fremtidige udligningsreformer.
Så synes jeg, at hr. Klaus Hækkerup bevæger sig ud i en argumentation, der slet ikke kan holde, i hvert fald ikke i forhold til noget af det, jeg har sagt.
Der er en lovgivning om, hvad kommunerne skal, og den skal kommunerne naturligvis overholde, det er helt indiskutabelt, ellers må man køre igennem ankesystemet.
Men når det er sagt, er der jo også et område, hvor der er tillagt kommunerne et skøn, og inden for det område skulle det nødig være sådan, at refusionssatserne får kommunerne til at træffe mindre hensigtsmæssige beslutninger ud fra nogle økonomiske betragtninger.
Det er min hovedpointe.
Men ellers skal kommunerne naturligvis opfylde lovgivningen, og hvis man ikke gør det, jamen så har vi jo et ankesystem til at sørge for, at så kommer kommunerne på plads.
Svend Auken (S), 2003-04-24:
Ideen om barmarksværkerne har ikke været min idé.
Den blev fostret i sin tid under en VK-regering, men mit parti, Socialdemokratiet, støttede den, og vi har loyalt bakket den op.
Der har været taget mange initiativer i vores energipolitik, og langt de fleste af dem har været overordentlig vellykkede.
Også en række barmarksværker har været vellykkede, en række har ikke været vellykkede.
Så snart vi blev opmærksomme på problemerne i partikredsen,
satte vi os omkring et bord.
Vi skaffede i første omgang 410 mio. kr. - 350 mio. kr. fra staten, 60 mio. kr. fra naturgasselskaberne - og vi forhandlede os frem til et forslag om omlægning af afgifter til fordel for barmarksværkerne.
Desværre røg den sidste del af løsningen, fordi partiet Venstre ikke ville være med, alle andre partier havde givet tilslutning til det.
Vi er aldrig løbet fra vores ansvar, og vi har bestandig været optaget af én eneste ting, nemlig at de mennesker, som bor i disse værkers områder, ikke bliver stillet ringere end folk, der har individuel oliefyrsopvarmning.
De skal ikke undgælde, og derfor skal vi selvfølgelig sørge for, at de resterende problemer bliver løst.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-04-24:
Jeg synes, det er dybt forstemmende, at regeringen ved hjælp af sit nyttige redskab, fru Aase D. Madsen, nu bruger barmarksværkernes dybt alvorlige situation som redskab til at starte en almindelig politisk mudderkastning og på den måde afspore det, det handler om, nemlig at komme barmarksværkerne til undsætning.
Det synes jeg er dybt forstemmende at se på, og det vil Enhedslisten i hvert fald under ingen omstændigheder rodes ind i.
Vi vil koncentrere os om at løse
barmarksværkernes problemer
, og derfor vil jeg gerne fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse »Folketinget pålægger regeringen at lave en tilbundsgående undersøgelse af samtlige nødlidende barmarksværker. Undersøgelsen skal være tilendebragt inden fyringssæsonen den
1. september 2003
Samtidig opfordrer Folketinget regeringen til at iværksætte en undersøgelse, der belyser, i hvilket omfang elliberaliseringen er skyld i barmarksværkernes problemer.
Regeringen skal efter undersøgelsen sørge for, at værkerne bliver tilført den økonomi, der gør, at prisen for at modtage varme fra et barmarksværk ikke er større end prisen for individuel opvarmning med fyringsolie.
En sådan løsning bør finansieres af gasproducenterne i Nordsøen.«
Arne Toft (S), 2003-04-24:
Kan fru Aase D. Madsen ikke bekræfte, at det, barmarksværkerne er interesserede i, er det, politikerne har lovet: at varmen fra barmarksværkerne aldrig nogen sinde bliver dyrere, end når vi fyrer med olie?
Det er det, man er interesseret i fra barmarksværkernes side.
Man er ikke interesseret i alt det andet, hvem der har skylden. Jeg holder med fru Aase D. Madsen i, at det da er godt at få en undersøgelse af det, men vi skal ikke stå her fra talerstolen og fortælle, at vi gør det her for barmarksværkernes skyld.
Hvis vi gør dét, er det for at få klaret deres økonomiske problemer.
Er fru Aase D. Madsen ikke enig med mig i det?
Aase D. Madsen (DF), 2003-04-24:
Jeg synes, det er dybt nedværdigende for de barmarksforbrugere, der sidder ude omkring i landet, at hr. Auken kalder det politisk kalkunjagt.
Det er første gang, vi her i Folketinget har en ordentlig debat om de problemer, som de skiftende politikere har været årsag til ude omkring i barmarksværksområderne. Jeg drager ikke én minister til ansvar, jeg beder om en uvildig undersøgelse, der pålægger ansvaret.
Det, som jeg har talt om, er netop bl.a. Energistyrelsens ansvar.
Det er der ingen i det danske samfund der kan forstå, i hvert fald ikke dem, der sidder ude og er stavnsbundne i deres huse, og Det Skæve Danmark, som bliver endnu mere skævt, som jeg sagde før.
Det er der ingen der kan forstå.
Svend Auken (S), 2003-04-24:
Hun har været lodret imod alt, hvad skiftende regeringer har foretaget
, så derfor er hun i en vis forstand også ansvarsfri, fordi hun ikke har været med i nogen af de beslutninger.
Alle andre partier i Folketinget, måske bortset fra Enhedslisten,
har været med i det her, det er et fælles ansvar.
Jeg vil bare vove den påstand, at da jeg blev klar over, og da forligspartierne blev klar over - jeg tror også, at fru Helga Moos vil kunne bekræfte det - hvordan det så ud, bevilgede vi med det samme et betydeligt beløb på mere end 20.000 kr. i gennemsnit pr. varmeforbruger.
I det, jeg har haft med det at gøre,
har det hele tiden drejet sig om at sørge for, at de mennesker, det drejede sig om, fik løst deres problemer.
Politisk kalkunjagt, oven i købet med deltagelse af partier, som har medansvar i denne her sag, ønsker Socialdemokratiet under ingen omstændigheder at deltage i.
Arne Toft (S), 2003-04-24:
Jeg har også gransket sagen; jeg har arbejdet med denne her sag siden 1989.
Kan fru Aase D. Madsen ikke bekræfte, at det er mærkeligt, når man ønsker at lave en tilbundsgående undersøgelse, at man så kun drager én minister frem?
Der har været borgerlige ministre, socialdemokratiske ministre, ministre fra Kristeligt Folkeparti, hvorfor er det kun én minister, man drager frem?
Aase D. Madsen (DF), 2003-04-24:
Jo, men det, vi skal have klarlagt i en uvildig undersøgelse, er jo netop, hvordan relationerne mellem embedsmændene og de daværende ministre har været.
Vi har jo klare beviser på, at der er kommet advarsel på advarsel om, at økonomien balancerede på lerfødder.
Vi har bl.a. Klitmøllersagen, som jeg er sikker på at den forhenværende miljø- og energiminister kender ud og ind.
Der var advarsel på advarsel på advarsel.
Det, som er totalt uforståeligt, er, at Energistyrelsen overhovedet ikke reagerede på de advarsler, der har været.
Alle vidste, at de lå der.
Alle vidste, at barmarksværkerne var følsomme over for brændselsudgifterne, og det, vi skal have at vide, er jo netop, hvor i systemet det er gået så gruelig galt, at det koster det danske samfund 1 mia. kr., uden at der er nogen, der har reageret på de blinkende røde lamper og de faresignaler, der var.
Det er det, vi skal have klarlagt, ingen tvivl om det, og det er det, der står i det forslag til vedtagelse skal undersøges.
Der er ingen, der har kunnet komme til bunds i det.
Jeg har i 3 år beskæftiget mig med denne her sag, og hver gang jeg lukkede et hjørne op, stødte jeg på mærkværdigheder, og det kan den nuværende minister og den forhenværende minister bevidne.
Jeg tror, at jeg har rejst 100 spørgsmål i denne her sag, så nu må vi have klarhed over, hvor det er, problemerne ligger.
Jeg kan ikke her fra talerstolen stå og komme med et svar på, hvem der har ansvaret, men i Rigsrevisionens rapport - og den kan hr. Auken se -
er alle de ansvarspådragende forhold draget frem.
Svend Auken (S), 2003-04-24:
Jeg tror, fru Aase D. Madsen kan bekræfte, at det er en tanke
om barmarksværker, som hviler - sådan tror jeg også hun sagde det - på et sympatisk grundlag, og den blev i sin tid fostret i den daværende Schlüterregering.
Et af problemerne var, at man allerede fra starten ikke bare fra myndighedernes side, men også fra de mange projektudbyderes side, gav alt for letsindige oplysninger med hensyn til grundlaget for arbejdet, og at der derfor er opstået en masse problemer.
Det var en sympatisk tanke; mange af projekterne er i øvrigt blevet vellykkede, men der har også været problemer.
Vil fru Aase D. Madsen derudover kunne bekræfte, at så snart vi politisk her i Folketinget - partierne, den daværende regering - blev opmærksomme på, at der virkelig var alvorlige problemer, tog vi fat og bevilligede, som økonomi- og erhvervsministeren har nævnt det, et beløb på over 400 mio. kr. direkte foruden afgiftslettelser, der er kommet de pågældende barmarksværker til gode? Så Folketinget reagerede, så snart vi blev opmærksomme på problemerne.
Arne Toft (S), 2003-04-24:
Jeg er enig med fru Aase D. Madsen i, at det vigtigste her er de kunder, de forbrugere, der anvender barmarksværkerne.
Den anden del af det er noget, vi her i Folketinget kan have glæde af.
Når fru Aase D. Madsen siger, at hun har gransket sagen, og når man tager én tidligere minister frem, så må fru Aase D. Madsen også have fundet ud af, at den pågældende minister, hr. Svend Auken, blev minister den 27. september 1994. Der er kun én minister, der er gået ind og har givet penge til barmarksværkerne, nemlig 350 mio. kr. fra staten plus 60 mio. kr. fra gasselskaberne, men hr. Svend Auken har aldrig ønsket at tage æren af det.
Har har delt æren med forligspartierne.
Derfor er det ikke rimeligt, at fru Aase D. Madsen fra talerstolen hænger én bestemt minister ud.
Det er ikke rimeligt.