runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Stavad (S), 2004-11-23:
Der er frygtelig mange af de faktuelle oplysninger, som hr. Lars Barfoed giver, der enten er forkerte eller fordrejede.
Det, der er formålet med den her diskussion, er at forsøge at få regeringen til at erkende, at man ikke er verdensmester i det her.
Det er der såmænd heller ikke andre der er, men vi er faktisk nogle, der har dokumenteret, at der er instrumenter, der kan bruges til at skabe en bedre beskæftigelse.
Derfor er det eneste formål med at se tilbage på, hvad der er sket, når der har været borgerlig regering, med den politik, man har ført, og hvad der er sket, når vi har haft socialdemokratisk ledede regeringer, med den politik, der har været ført, at nå så langt i en erkendelse med de borgerlige partier, som også hr. Thomas Adelskov var inde på, at de vil kunne se fornuften i at snakke med andre end Dansk Folkeparti om, hvordan vi får sat gang i det her samfund.
Jeg har ikke hr. Lars Barfoed mistænkt for ikke at ønske sig en bedre beskæftigelse, men kunne man så ikke nå så langt i den nuværende regering, og i hvert fald med støtte fra Det Konservative Folkeparti, at man fik en interesse i at finde en fællesnævner for, hvordan vi kunne få gang i beskæftigelsen, for ønsket har vi jo begge to?
Lars Barfoed (KF), 2004-11-23:
Hr. Ole Stavad bad mig om at bekræfte, at beskæftigelsen fra 1994 faldt.
Jeg tror, hr. Ole Stavad mente, at den steg, for det gjorde den faktisk.
Den steg fra 1994, der havde vi netop gode økonomiske konjunkturer, så det var ikke så mærkeligt.
Man skulle da være et stort fjols, hvis man ikke kunne få en stigende beskæftigelse i en situation, hvor konjunkturerne var med en, så selvfølgelig gik det sådan – og man kan altså blive ved med det talcirkus.
Så siger hr. Ole Stavad, at jeg skal bekræfte, hvad der skete fra 1988.
Det var jo også dér, vi fik en dårlig økonomisk periode under den borgerlige regering, men inden 1988 havde vi en positiv udvikling, og sådan kan vi blive ved.
Det korte af det lange er – og det tror jeg også de, som lytter til den her debat, udmærket ved – at vi i høj grad er underlagt det konjunkturbillede, der er i verden omkring os.
Så kan vi gøre, hvad vi kan – og det skal vi også gøre i Danmark i en situation, hvor konjunkturerne ikke er med os – for at modgå det ved at stimulere aktiviteterne i Danmark og dermed alligevel øge beskæftigelsen i Danmark.
Det gør vi også, men vi kan bare ikke stimulere økonomien så meget, at vi overopheder den og ødelægger den balance, der også skal være i de offentlige finanser.
Det er den situation, enhver regering, uanset om den er socialdemokratisk eller konservativ-liberal, står i.
Ole Stavad (S), 2004-11-23:
Jeg anser normalt hr. Lars Barfod for at være en af de mere saglige debattører, så jeg synes egentlig, at eksempelvis det sidste udsagn er lidt kedeligt.
Gælden skyldtes jo, at vi overtog et stort underskud fra den tidligere regering.
Jeg vil godt bede hr. Lars Barfoed svare på tre spørgsmål: Kan hr. Lars Barfoed bekræfte, at fra 1994 – altså efter at den nye regering kom til i 1993 – virkede politikken sådan, at beskæftigelsen faldt hvert eneste år til langt ind i 2002.
Kan hr. Barfoed bekræfte det?
For det andet: Hr. Barfoed påstår, at vi, da ledigheden var på samme niveau som nu, lavede en opstramning.
Ja, vi lavede en justering for at undgå overophedning.
Kan hr. Barfoed bekræfte, at arbejdsløsheden efter den justering fortsatte med at falde og beskæftigelsen med at stige?
For det tredje: Kan hr. Barfoed med de mange gode intentioner, som jeg heller ikke er i tvivl om at hr. Barfoed har, svare mig på, hvorfor det går galt med beskæftigelsen under borgerlig regering?
Jeg har lige været tilbage og kigge i tiårsoversigten for statistikkerne, og fra 1988 til 1993 faldt den private beskæftigelse med mellem 130.000 og 140.000.
Hvorfor gentager det sig, hver gang vi får en borgerlig regering?
Lars Barfoed (KF), 2004-11-23:
Jeg anerkender ikke rigtigheden af de løsrevne citater fra Børsen i dag.
Det er jo ikke sådan, at fordi der er en økonom fra en større dansk bank, som måske endda er citeret lidt løsrevet – det ved jeg ikke – i Børsen, så er det en sandhed, som vi alle skal bøje os for.
Jeg anerkender ikke rigtigheden af de udsagn.
Jeg mener bestemt, at regeringens forårspakke hjælper og stimulerer aktiviteten i samfundet, øger beskæftigelsen.
Nu kan vi jo se, hvordan det kommer til at gå i 2005, men foreløbig går det jo meget godt, beskæftigelsen stiger rent faktisk i øjeblikket, på trods af at de internationale konjunkturer ikke rigtig følger med.
Vi reducerer gælden.
Thomas Adelskov (S), 2004-11-23:
Altså lige for historikkens skyld så er vi vel enige om, at der var mange forskellige årsager til, at mange kommuner f.eks. lige pludselig begyndte at melde deres ledige ind i ledighedskøen.
Der var mange årsager til, at det så lidt svært ud i de første år, efter at vi havde overtaget fra den tidligere borgerlige regering.
Det skal ikke ligge hr. Lars Barfoed til last, hvad hans tidligere partikolleger gjorde, når de stod her i Folketingssalen og skreg, at pengene fossede ud af statskassen, og gjorde grin med den daværende statsminister, Poul Nyrup Rasmussen, når han sagde, at man kunne knække ledighedskurven.
Men det skete rent faktisk, og vi efterlod sådan set et samfund, hvor der var over 30 mia. kr. i overskud årligt, og hvor arbejdsløsheden aldrig havde været så langt nede i løbet af den tid, hr. Barfoed kunne tænke politisk, så der skal sådan set ikke herske tvivl om, hvordan det historisk hænger sammen.
Fremtrædende økonomer siger i dag, at den plan, som hr. Barfoed advokerer her, med skattelettelser, som skal stimulere det indenlandske forbrug, ikke virker, fordi det, man stimulerer, er det udenlandske forbrug, altså det, vi køber i udlandet – det er biler, det er både, det er rejser.
Så mit spørgsmål til hr. Barfoed var: Var det ikke en idé, at hr. Barfoed og regeringen i stedet for at lægge for 9 mia. kr. beskæftigelse i udlandet satte sig ned sammen med Socialdemokratiet og prøvede at lægge en plan for, hvordan vi skaffer beskæftigelse i Danmark?
Lars Barfoed (KF), 2004-11-23:
Hvis vi endelig skal tale historie, og det vil hr. Thomas Adelskov åbenbart gerne, så kan jeg da sige, at i de første år, da Socialdemokratiet sidst havde regeringsmagten, faldt beskæftigelsen faktisk til op mod minus halvanden procent.
Så begyndte den at stige.
Der var også gode konjunkturer dengang.
Vi er tværtimod i en situation, hvor konjunkturerne er dårlige, og alligevel lykkes det jo faktisk nu det seneste år at få vendt kurven, så ledigheden falder.
Det afgørende er jo, at vi gør, hvad vi kan for at øge beskæftigelsen, og det vanskelige i den kunst er jo, det ved vi jo alle sammen godt, at hvis vi bare forbruger løs, ødelægger vi den offentlige økonomi, og så ødelægger vi mulighederne for på sigt at få nogle fornuftige strukturer her i samfundet, hvor vi har en stabil beskæftigelse.
Så der er en meget vanskelig balancegang i den økonomiske politik mellem det at ekspandere forbruget og øge beskæftigelsen og føre en forsvarlig finanspolitik.
Den hårfine balance er der i det, og det er den, vi hele tiden prøver at holde os inden for.
Thomas Adelskov (S), 2004-11-23:
Jeg blev egentlig ret glad, da jeg hørte indledningen på hr. Barfoeds ordførertale, fordi jeg tænkte: Endelig er der et medlem fra regeringspartierne, som er indstillet på åbent at tage en diskussion af de mange komplicerede problemstillinger, der ligger her, som går i salen og vil diskutere med de andre partier, hvordan vi løser det her alvorlige problem.
Alligevel knækkede filmen jo fuldstændig til sidst med nogle angreb på Socialdemokraterne, at man skulle være glad for, at det ikke var en socialdemokratisk regering
osv. Må jeg lige ganske venskabeligt minde hr. Barfoed om, at op igennem 1990'erne i op- og nedgangstider, gik det fremad med beskæftigelsen og fremad med den danske økonomi.
Begge dele er soldet op af den nuværende regering.
Mit spørgsmål til hr. Barfoed, for igen at prøve at komme over til den konstruktive kurs, er: Når vi i dag i Børsen får at vide af fremtrædende økonomer fra de to største banker, at den forårspakke, bestikkelsespakke, kald den, hvad man vil, ikke har virket, ikke har givet et eneste job, var det så ikke en idé at prøve at sætte sig ned sammen med nogle af de konstruktive partier i Folketinget og tage en dialog om, om der ikke er andre redskaber?
Jeg vil godt minde om, at Socialdemokratiet i vores finanslovforslag rent faktisk har givet en række bud på, hvad der kunne gøres for at sætte gang i beskæftigelseshjulet.
Thor Gunnar Kofoed (V), 2004-11-23:
Jeg tør slet ikke tænke på, hvad der ville ske, hvis SF's forslag om massive beskatninger af multinationale selskaber blev gennemført.
Så ville de alle sammen trække følehornene til sig og nedlægge, jeg aner slet ikke hvor mange, arbejdspladser i Danmark.
Men det var nu slet ikke det, jeg ville ind på.
Hr. Ole Sohn kan slet ikke forstå, hvorfor skattelettelserne ikke har virket endnu.
Men for det første har alle danskere måttet nive sig 15 gange i armen for at finde ud af, at det virkelig er rigtigt, at de har fået skattelettelser, for det har de jo ikke været vant til i generationer.
Folk har været vant til, at gennem de sidste 10 år har SF's side af Folketinget plukket dem med grønne afgifter og skatter.
Men nu gør skattelettelsen, at familierne får 5.000-10.000 kr. mere om året, og er det ikke meget bedre end SF's forslag om forbedringstilskud på 5.000 kr. plus en masse bureaukrati for at udbetale de 5.000 kr.?
Ole Sohn (SF), 2004-11-23:
Jeg forstår sådan set godt, at man i Socialdemokratiet er skuffet over at være med i et forlig, hvor regeringen bare kører derudad sammen med Dansk Folkeparti.
Jeg ville nok have taget en anden konsekvens end Socialdemokraterne end bare at være skuffet.
Jeg skal for resten lige starte med at sige, at det jo er et lille, harmløst forslag, som ikke kan skade nogen, så vi kan selvfølgelig støtte det.
Men jeg vil gerne have ministeren til her i dag eller skriftligt via udvalget at redegøre for, hvor mange penge i beskæftigelsesindsatsen der er sendt retur, som er uforbrugte, og en redegørelse over, hvad årsagen er til, at de er uforbrugte.
Og når der er fuldstændig frit redskabsvalg, så har de enkelte regioner da haft mulighed for at bruge de penge, der var afsat i finansloven til beskæftigelsesfremmende initiativer, uddannelsesaktiviteter osv. osv.
Det er åbenlyst ikke sket, i og med at penge er gået retur.
Hvad er forklaringen på det?
Det håber jeg ministeren kan give et svar på i dag.
Hvad er forklaringen på, at man har vedtaget en arbejdsmarkedsreform, hvor man har afsat nogle midler til forskellige initiativer, og så alligevel på trods af det frie redskabsvalg lægger man nogle begrænsninger ud til regionerne, som gør, at man giver dem en spændetrøje på med det resultat, at de ikke er i stand til at bruge de midler, der er afsat til den aktive beskæftigelsesindsats?
Så går der penge retur, og en del af det returbeløb bliver så brugt til at forlænge den her i øvrigt udmærkede, men harmløse ordning, som vi ikke helt ved hvordan virker, men vi håber selvfølgelig også, at vi får en afklaring af, hvordan effekten er.
Alt, hvad der kan foretages, støtter vi.
Det er jo interessant at se, for vi har nu haft en lang, lang debat om arbejdsløsheden, hvor regeringen har sagt, at under næste punkt kommer der et af vores initiativer.
Og det er et lille, udmærket initiativ, men i betragtning af, at der er 170.000 arbejdsløse, er det lidt fattigt.
Lars Barfoed (KF), 2004-11-23:
Jeg bliver altså nødt til at sige, at det, hr. Ole Vagn Christensen siger, er helt meningsløst.
Jeg er fuldstændig enig med hr. Ole Vagn Christensen i, at det er forfærdeligt, at der er børn, som ikke har nogle ordentlige vilkår at holde ferie under.
Vi må diskutere, hvad vi kan gøre ved det, men det kan vi gøre fuldstændig uafhængigt af forrentningen af feriekontomidler, og som jeg i øvrigt gjorde opmærksom på før, har Arbejdsmarkedets Feriefond jo en kapital, som vi ikke tager noget af, og som de stadig væk kan bruge.
De kan formentlig også bruge noget af kapitalen til at rette op på de problemer, som hr. Ole Vagn Christensen meget rigtigt gør opmærksom på er tragiske og sørgelige.
Ole Sohn (SF), 2004-11-23:
Jo, der er et kiks et eller andet sted, og det er det, vi skal have frem.
Vi har 170.000 arbejdsløse.
Der er blevet 30.000 flere arbejdsløse under den her regering.
Der er fjernet en varslingspulje fra Beskæftigelsesministeriet, og der er fjernet tilsvarende puljer fra Erhvervsministeriet, som kunne generere ny beskæftigelse.
De er væk.
Der er efter min opfattelse for få muligheder til at kunne gennemføre kompetencegivende uddannelse, så man ikke bare tager kurser.
Al kursusvirksomhed er i princippet udmærket, fordi den fører folk videre, men vi er nødt til at få en reel opkvalificering af arbejdskraften.
Når der er penge tilovers, må der være en forklaring på, at det ikke sker.
Nogle må have en interesse i, at pengene hellere skal gå tilbage i statskassen, så de kan bruges til andre ting end til at løse de problemer, der åbenlyst er med høj arbejdsløshed, stigende langtidsledighed og det hele.
Det er derfor, jeg ikke forstår, hvorfor regeringen accepterer, at pengene ikke bliver brugt aktivt år for år for år.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-11-23:
Der er sagt mange gode og rigtige ord om de kære modstandsfolk, også om dem, som endnu er i live.
Jeg synes måske, det er specielt, at vi allerede 4 år efter skal diskutere en forhøjelse igen, og det vil vi så komme til en gang imellem, når der er partier, der tager det op.
Derudover er der også andre måder at hædre folk på, som har gjort en indsats for landet, og det bør vi også i langt højere grad sætte fokus på.
Den historiske arv har også været nævnt, altså at vi får en ordentlig historisk information om frihedskampen til den efterkommende slægt.
Auschwitzdagen er også et af de tiltag, som er kommet til i nyere tid, og som vi bør vise opmærksomhed, ligesom 60-års-dagen, som der er henvist til i forslaget her.
Med forslaget følger vi op på den tradition, der har udviklet sig over en lang årrække, med at forhøje hædersgaverne i forbindelse med markante årsdage fra besættelsestiden.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Afstemning
Ole Sohn (SF), 2004-11-23:
Også SF kan naturligvis støtte forslaget.
Vi har ofte ved tidligere lejligheder kæmpet for at sikre, at beløbet blev hævet.
Det udgør ikke nogen fyrstelig gage, men det udtrykker som et minimum den hæder, den ære, den tak, som vi skylder de mange og gode modstandsfolk, som kæmpede
så bravt for Danmarks befrielse.
De brave folk kan man kun have gode ord tilovers for, og jeg synes, det er fint, at vi ved den her lejlighed også får mulighed for at give dem den tak, den hæder, der ligger i gaven, og så bruge det som en optakt til en markering af 60-året til næste år.
Lars Barfoed (KF), 2004-11-23:
Det er på sin plads at anerkende den indsats, som blev gjort af modige mennesker under de 5 års besættelse.
Vort lands frihed og selvstændighed er ikke en selvfølge, og det er vigtigt, at vi bruger en 60-års-dag, 60-års-dagen for Danmarks befrielse, til at markere, at vi husker de 5 år, hvor vi var besat.
Det er trods alt ikke mere end 60 år siden, og det er vigtigt, at også de kommende generationer er opmærksomme på, at Danmarks frihed og selvstændighed ikke er en selvfølge.
Det er noget, vi skal værne om, og vi skal også værne om mindet om dem, som bidrog til, at vi fik vores selvstændighed tilbage.
Det er heller ikke en selvfølge, at vi lever som frie mennesker i et demokrati.
Det gjorde vi ikke i de 5 år, hvor naziregimet i Tyskland havde besat os og store dele af Europa, så både for at markere det, at vi har vores frihed som land og vores frihed som mennesker, at vi lever i et demokrati, og for at respektere den indsats, som der blev gjort under krigen under vanskelige forhold af modige danskere, synes jeg, at der er al mulig grund til at støtte dette forslag.
Bent Bøgsted (DF), 2004-11-23:
Lovforslaget omhandler udbetaling af hædersgaver til danske modstandsfolk og deres efterladte, bl.a. sømænd og fiskere og deres efterladte.
Det skal ses som en slags erstatning og som tak for deres indsats under krigen.
Beløbet er reguleret i flere omgange, og det er et stærkt ønske fra Dansk Folkepartis side, at beløbet bliver hævet, samt at der i anledning af 60-års-dagen for Danmarks befrielse bliver udbetalt et ekstraordinært beløb på 6.000 kr.
De personer, der modtager beløbet, har fortjent den anerkendelse for deres indsats under krigen, og det er dem, vi kan takke for, at vi i dag har noget at være stole af fra krigens tid.
De gjorde Danmark ære med deres indsats under krigen, og det skal de selvfølgelig have en anerkendelse for, og det er det, vi giver dem igennem de hædersgaver, som bliver udbetalt her.
Dansk Folkeparti kan selvfølgelig varmt støtte forslaget, da vi selv har arbejdet aktivt for, at de skal have den forhøjelse.
Ole Vagn Christensen (S), 2004-11-23:
For nylig kom det frem, at danske skoleelever har et alt for mangelfuldt kendskab til landets historie.
Nogle af disse skoleelever ville måske undre sig, hvis de fandt vej til tilhørerbænkene på denne tirsdag i Folketinget, hvor vi diskuterer forhøjelse af hædersgaver.
Der er jo nemlig tale om hædersgaver for en indsats, som ligger over 50 år tilbage, men vi har alle et ansvar for at fortælle historien, for ellers ville tiden langsomt bortviske erindringen om vigtige begivenheder i vort lands historie.
Det gælder ikke mindst historien om de mænd og kvinder, som kæmpede imod den tyske besættelsesmagt under anden verdenskrig.
Frihedskæmpernes indsats imod de tyske besættelsesstyrker var båret af idealisme, samfundssind, stort personligt mod, og de udsatte både sig selv og deres familier for en stor risiko i en højere sags tjeneste.
Oprindelig blev gaven givet til de modstandsfolk, som var blevet invalideret af deres indsats, men siden hen er alle de gamle modstandsfolk blevet omfattet af denne hæder.
Igennem årene er beløbene blevet justeret, således også da Socialdemokratiet sad i regering, hvor vi i 1995 som led i markeringen af 50-års-dagen for Danmarks befrielse var med til at give en ekstraordinær fordobling af hædersgaven til de danske modstandsfolk.
Senere, i år 2000, var vi med til at sætte beløbene op til det nuværende høje niveau, som betyder, at hædersgaven i dag har den samme økonomiske værdi, som dengang den blev vedtaget første gang.
Folketinget har ved flere lejligheder drøftet størrelsen af hædersgaven, og i den forbindelse har der fra politisk side været et ønske om at understrege og tydeliggøre samfundets tak til disse modstandsfolk.
Erling Bonnesen (V), 2004-11-23:
Lovforslag nr. L 109 om forhøjelse af hædersgaver er en del af aftalen om finansloven for 2005, og jeg skal fremføre følgende: Lovforslaget indebærer, at det beløb, som oprindelig er fastsat som hædersgaver til besættelsestidens modstandsfolk og deres efterladte m.fl., forhøjes til 14.000 kr. årligt, dog til 15.800 kr. for visse pensionister, jævnfør lovforslagets § 2.
Det foreslås endvidere, at der sker en tilsvarende forhøjelse af hædersgaver til efterladte efter sårede og faldne den 29. august 1943, og at personer, der modtager hædersgaver efter lovens § 1, den 1. maj 2005 modtager et ekstra hædersgavebeløb på 6.000 kr. i anledning af 60-årsdagen for Danmarks befrielse.
Dette beløb er skattefrit og kan ikke påvirke modtagelsen af andre ydelser.
Hædersgaverne skal ses som en godtgørelse til både modstandsfolk og deres efterladte og yderligere som en anerkendelse af deres indsats under besættelsen.
Mogens Nørgård Pedersen (KD), 2004-11-23:
Forholder det sig ikke sådan, at skatten er taget af de penge, som ligger i Feriefonden?
Men den pointe, hr. Mogens Nørgård Pedersen prøvede at komme med før, var, at ved at indbetale renterne til Feriefonden begunstiger man den samme kreds, som har tjent feriepengene, men det gør man ikke, for der er jo ingen direkte sammenhæng mellem dem, der indbetaler, og dem, der nyder godt af det.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til anden behandling.
Jeg betvivler slet ikke, at ministeren har orden i juraen, og slet ikke med de dygtige medarbejdere, ministeren har til rådighed, så det skal nok gå.
Min pointe var blot, om ministeren ikke synes, det er bedre, at de penge, som nu ligger i Feriefonden, i stedet ligger hos de lønmodtagere, som selv har indbetalt dem.
I stedet for at tage og give tilbage kan vi da lige så godt på en eller anden måde give dem direkte til de mennesker, som har indbetalt dem.
Jeg erkender, at det er i orden rent juridisk, men man kunne måske også bruge det i andre sammenhænge, bare man snupper dem i tide.
Men jeg vil gerne sige, at der er ingen sammenhæng mellem dem, der indbetaler, og dem, der får glæde af det, Feriefonden laver, så den direkte sammenkædning, hr. Mogens Nørgård Pedersen foretager, eksisterer ikke i virkelighedens verden.
Ole Vagn Christensen (S), 2004-11-23:
Jeg sagde klart og tydeligt, at i aftalegrundlaget for finansloven 2000 kan det læses, hvad der var foretaget med disse penge, og det kan vi ikke læse her.
Nu har vi fået at vide, at til gengæld for, at lønmodtagerne har fået et ringere arbejdsmiljø og nogle andre forringelser, får de lov til selv at betale for det med afkastet.
Jeg undskylder absolut ikke noget, men jeg synes bare, at af hensyn til fremtiden burde vi have en dialog om tingene og se på, om der er presserende opgaver inden for ferielovens område, som man burde tage fat på i stedet for at inddrage nogle penge i 4 år.
Det kan næsten ikke være bedre.
Det er såmænd ikke, fordi jeg ønsker at komme i klammeri med hr. Ole Vagn Christensen om disse ting, men jeg må bare erkende, som den tidligere regering også gjorde, at i politik handler det om at prioritere, og vi har altså prioriteret de ting, jeg nævnte, højere, end at renterne skulle tilfalde Feriefonden, som i øvrigt har en kapital på 200 mio. kr., og renteafkastet af de 200 mio. kr. kan bruges til ferieformål.
Ministeren var så flink at citere, hvad jeg har sagt, og det står jeg ved.
Ministeren var ikke med i de drøftelser, der var om renteafkastet i år 2000, men hvis ministeren læser aftalegrundlaget for finansloven, vil ministeren kunne se, at der ikke blev handlet på den måde, der bliver handlet på nu.
Jeg må konstatere, at det, ministeren har sagt til os i dag, er, at der er nogle tiltag, som man skal bruge nogle penge til, men at der ikke har været nogen egentlig dialog med parterne.
Man har selv besluttet, at sådan skal det være.
Er det ikke rigtigt forstået?
Det var såmænd bare en almindelig oplysning om, at selv den tidligere regering har inddraget midler til finansloven uden nogen særlig konkret begrundelse, men det behøver hr. Ole Vagn Christensen slet ikke undskylde.
Det har jeg fuld forståelse for.
Charlotte Antonsen (V), 2004-11-23:
Venstre kan støtte lovforslaget, som sikrer, at vi gennemfører EF-direktivet om information og høring af alle ansatte i virksomheder med mindst 35 ansatte.
Vi synes, det er udmærket, at man på europæisk plan sikrer, at medarbejderne bliver orienteret og informeret om udviklingen i virksomhedens aktiviteter og økonomi, også om fremtidsudsigter og også, hvis der er risiko for større fyringer og den slags væsentlige ting.
Vi plejer, når vi implementerer EF-direktiver, at gøre det på den måde, at vi laver minimumsimplementeringer.
Det, EU kræver på det her område, er, at man har information og høring i virksomheder, der har mindst 50 ansatte.
I lovforslaget her lægger vi altså ikke op til en minimumsimplementering, men vi lægger op til, at alle virksomheder med mindst 35 ansatte skal sikre, at reglerne om information og høring bliver overholdt.
Og der mener vi, det er mere fornuftigt, at vi laver den samme grænse, uanset om det er samarbejdsaftaler, eller om det er et lovforslag som følge af et EF-direktiv.
Det, der bliver konsekvensen af lovforslaget, er, at de samarbejdsaftaler, der allerede er gennemført på det danske arbejdsmarked, som sikrer information og høring af medarbejderne, kan fortsætte uhindret, men at man der, hvor lønmodtagere på større virksomheder ikke er omfattet af samarbejdsaftaler eller overenskomstaftaler vedrørende information og høring, nu skal gennemføre det.
Så vi støtter forslaget.