Louise Frevert (DF), 2004-04-27:
Det er jo fuldstændig umuligt at svare på alle de spørgsmål
på en gang, så jeg bliver desværre nødt til at prioritere. Jeg blev ikke færdig med at forklare det tidligere spørgsmål, som hr. Carsten Hansen stillede, nemlig det med at kunne aflæse de lærere, som underviser ens børn, og det med, at de heller ikke altid har været gode nok til at kunne aflæse forældrenes kropssprog.
Det ville være godt at kunne.
Derfor mener jeg, at det må op i forhandlingerne, hvor man skal indlægge sådan et fag.
Det var så et svar på det spørgsmål.
Vi er enige i, at det ikke skal være på bekostning af nedprioriteringer i daginstitutionerne.
Det vil jeg godt sige.
Det er vi overhovedet ikke interesseret i.
Det vil jeg gerne stå inde for.
man nødt til at tilgodese det, som vi synes vil være det primære; men det kan komme an på en forhandling.
Nu kan jeg godt forstå, at fru Pernille Rosenkrantz-Theil ikke kan forstå alt, hvad ordføreren for Dansk Folkeparti formulerer her oppe fra talerstolen, men så vil jeg prøve at præcisere det, for fru Pernille Rosenkrantz-Theil har måske ikke hørt ordentligt efter, ellers så kan fru Pernille Rosenkrantz-Theil få en kopi af min ordførertale, hvis det er det, ordføreren er interesseret i.
Jeg talte om stramninger i indgangen, i optagelseskriterierne, og at vi gerne vil have centralt styrede CFK'er bl.a. for de timeløse timer.
Det er nogle eksempler.
Vi vil også gerne have en frihed til, at lærerne selv kan bestemme, hvilke former for uddannelse de skal have.
Sagt på en anden måde gøre op med enhedslæreren.
Jeg synes, der har været så mange elementer, hvor jeg har været positiv i denne her tale, så jeg synes, at vi skal holde os til redegørelsen.
Egentlig synes Dansk Folkeparti, at det er lidt ærgerligt, at både pædagoguddannelsen og læreruddannelsen er blevet slået sammen til noget, der vil ligne en fælles behandling her i redegørelsen til Folketinget.
For Dansk Folkeparti er det vigtigt at pointere, at de to uddannelser skal vurderes hver for sig, og at de også i fremtiden skal bevares som to selvstændige uddannelser. Når det så er sagt, vil jeg gerne rose undervisningsministeren for initiativet, for jeg tror, at der er hårdt brug for at revidere både pædagoguddannelsen fra 1991 og at se med fornyet skepsis på den såkaldte nye læreruddannelse fra 1997.
Selv om der har været en del kritik af, at man ikke har haft mulighed for at vurdere virkningerne af den nye læreruddannelse, så tror jeg ikke, at det er nødvendigt at vente yderligere på vurderinger, før man laver om på uddannelsen, da det allerede på nuværende tidspunkt er åbenlyst, at det kan gøres bedre.
For os er det vigtigt, at de lærere, der skal undervise fremtidens børn, er bedst muligt rustet til at undervise i skolen.
Kort sagt, bedst muligt rustet til at undervise i deres metier.
Lærerne i folkeskolen skal også være kundskabsmeddelende, formidle kundskab til eleverne.
Lad mig starte med at kommentere pædagoguddannelsen: De elementer, som ligger i regeringens forslag til ændring af pædagoguddannelsen, mener vi er meget rimelige.
Et omdiskuteret spørgsmål har været egnetheden i både pædagog- og læreruddannelsen.
Hvordan finder man egentlig ud af, om en person er egnet eller besidder pædagogiske evner og vil være i stand til at formidle et budskab videre?
De spørgsmål bør afklares så hurtigt som muligt i dette forløb, så man kan være sikker på, at en studerende inden for begge uddannelser ikke har satset på en forkert uddannelse.
Derfor er praktiklærerordningen vigtig at se på, og at den skal optimeres er der overhovedet ikke nogen tvivl om.
Men at man så fremover kan bliver tonet i forhold til specialiseringsmuligheder,
må absolut være til diskussion, da det må blive et spørgsmål om, hvor kraftig toningen skal være i forhold til det speciale, som man fremover som pædagog har tænkt sig at beskæftige sig med, uagtet at man selvfølgelig også vil være i stand til at varetage andre pædagogiske funktioner.
Men for os er specialiseringen vigtig. Det er et kærkomment forslag med hensyn til skærpelsen af indgangsniveauet.
Vi mener, det er udmærket, at man foreslår, at indgangsniveauet til pædagoguddannelsen skal være en gymnasial uddannelse eller en PGU.
Vi mener dog, at dispensationsmulighederne skal være centralt fastsatte, men det er en diskussion, som vi kan vende tilbage til. Vi har også noteret os, at man ønsker en stramning af deltagelsespligten.
Det kan være en strid om ord, men vi mener, at det er tiltrængt, at man skruer på ikke alene deltagelsespligten, men også den generelle mødepligt.
Det må være klart, at der må være nogle klare regler for, hvornår man skal møde.
Det er da også skitseret udmærket, men efter vores mening ikke stramt nok, hvilket måske også bevirker, at der har været et stort frafald.
Selvfølgelig taler vi om voksne mennesker, der skal tage ansvar for egen aktivitet og uddannelse, men vi mennesker har desværre også ofte en tendens til at hoppe over, hvor gærdet er lavest.
Alt for længe, selv med den nye læreruddannelse, hvor det var meningen, at lærerne lige netop skulle undervise i de linjefag, som de var uddannet til, har det alligevel vist sig, at ikke alle underviser i de linjefag, som de er uddannet til at forestå undervisningen i.
Derfor er det vigtigt, at man har for øje, at undervisningen skal varetages af lærere, der er uddannet i deres linjefag. Dansk og matematik udgør i dag knap 45 pct. af det vejledende timetal for samtlige læste timer i folkeskolen.
Ergo må det være de to fag, der skal være helt centrale i uddannelsen.
Det er et godt initiativ at skærpe uddannelsens kerne; det vil sige, at uddannelsen skal være en base, men stadig ikke en uddannelse, som er afhængig af, at man skal have overbygninger.
Til gengæld er det en god idé, at man kan tage en ekstra pædagogisk overbygning eller et linjefag mere.
Dansk 1 og matematik 1 sigter med udgangspunkt i folkeskolens bindende trinmål mod 1. til 6. klasse - sammenlignet med udlandet har alle lande undtagen Norge en opdeling i skolen på lige præcis samme måde - og dansk 2 og matematik 2 sigter mod 4. til 9.-10. klasse.
I virkeligheden er dette en god model, fordi den kan tilgodese de lærere, der kun ønsker at være fagområdelærere, de lærere, der har en force i at kunne undervise mindre børn, og de lærere, der ønsker at undervise større børn.
Dette har ikke været muligt tidligere, så jeg tror, at ved at etablere denne form for indgangsvinkel på læreruddannelsen vil vi få meget engagerede og entusiastiske lærere, fordi de lige netop kan få lov til ikke alene at specialisere sig inden for deres interesseområde, men også kan få lov til at vælge, hvilke alderstrin de foretrækker at undervise på.
Men det kommer selvfølgelig helt an på ledelserne på skolerne, om dette kan realiseres.
Det er i allerførste omgang det, der er det primære.
Ellers må man efter vores mening til at lovgive på området.
Hvis regeringen ønsker at indlægge en ny grunduddannelse for dansk, kan vi kun være enige i, at det vil være godt for at få en bedre forståelse af kommunikationen, som man egentlig ikke har været rigtig god til hverken over for elever eller forældre.
Jeg mener, at det vil være givtigt, at man også lægger et delelement ind i undervisningen om at kunne aflæse kropssprog, at kunne have et kommunikativt fag, så det ikke kun er teori, hvordan man afkoder det, så man kan forstå de uskrevne sætninger, eller sagt på en anden måde: det, man hos gamle lærere kunne kalde intuition eller at kunne være bedre til at læse imellem linjerne, et begreb, som vi ikke bruger mere, og som er totalt fjernet fra den almene menneskelige omgangstone og forståelse, samtidig med at de uskrevne regler også er forsvundet fra dagligdagen.
Igen vil jeg pointere en positiv ting fra redegørelsen
til Folketinget, og det er, at kristendom og livsoplysning bevares som et selvstændigt fag, og at det bliver obligatorisk.
Det er også godt at se, at man ønsker, at de timeløse fag som f.eks. sundheds- og seksualoplysning samt familiekundskab, færdselslære m.v. skal indgå i læreruddannelsen.
Desuden vil det være ønskværdigt at indføre et delelement, der kan ruste de nye lærere bedre i situationer, hvor elever har været misbrugt, altså vejledning i spørgsmål om incest.
Dog ønsker vi ikke, at det skal være op til det enkelte seminarium at fastlægge, hvordan områderne indgår i uddannelsen.
Vi mener, at dette skal foregå fra centralt hold, når man oven i købet ulejliger sig med at lave centrale kundskabs- og færdighedsområder.
Ligesom i pædagoguddannelsen ønsker man også her stramninger af deltagelsespligten, og her mener vi også, at man måske kan stramme grebet lidt mere og få klarere præciseringer, men vi er på vej i den rigtige retning.
Alt i alt et udmærket oplæg.