Peter Skaarup (DF), 2000-05-03:
Jamen hr. Peter Duetoft bruger meget tid på at benægte det, som hr. Peter Duetoft mener ikke at have sagt, og lad os så feje det af bordet og sige: O.k., lad os lade være med at diskutere, hvad der er sagt og ikke er sagt her i Folketingssalen.
Men lad mig så blot sige, at det, at hr. Peter Duetoft i en af landets største aviser sammenligner fru Pia Kjærsgaard med Hitler, gør jo, at bl.a. den ungdom, som hr. Peter Duetoft meget gerne vil undervise i, hvad der skete under Anden Verdenskrig, får et fuldstændig forvrænget billede af, hvad der foretik, fordi hr. Duetoft sammenligner fru Pia Kjærsgaard med Hitler, hvor sammenligningen er fuldstændig irrelevant. Der er overhovedet ikke nogen sammenligning, og derfor mener jeg, at hr. Peter Duetoft skyder langt over målet, og de der frie citater, som kommer fra Nordjyske Stiftstidende, kunne jeg godt tænke mig at se, for de er meget frie, som jeg hørte dem.
Jeg kender tilfældigvis vores partileder, og hvordan hun skriver sådan noget.
Hun skriver bestemt ikke på den måde, som hr. Peter Duetoft nævner her.
Dansk Folkeparti har med glæde medvirket til, at der blev den her debat, og vi synes i øvrigt også, det er godt, at alle partier i Folketinget har stået bag, at der skulle være en debat om de arkiver, som har været meget omdiskuteret.
Selvfølgelig har også en opfølgning af Holocaustkonferencen været vigtig for os.
Vi mener, at der via det forslag om nedsættelse af et dansk center for holocaust- og folkedrabsstudier, som Folketinget behandler i øjeblikket, er taget et meget vigtigt skridt, og jeg mener i og for sig ikke, vi behøver at debattere det meget mere.
Derimod må vi nok sige, at det er noget mere skuffende at opleve regeringens holdning og ageren.
Det er jo nærmest med djævelens vold og magt, man har villet samle et flertal, som ikke vil være med til at åbne arkiverne.
Vi synes, at man burde have sagt helt anderledes åbent: Der er ikke noget at skjule.
Det er så gamle begivenheder, at der ikke er nogen som helst problemer i, at offentligheden kan få kendskab til, hvad der er foregået før 1950, men det har man altså ikke valgt.
Med alle mulige krumspring, som tidligere ordførere har været inde på, er man med en 3-4 forskellige udkast altså nået frem til den vedtagelse, som vi så har fået læst op her fra Folketingets talerstol, men som efterlader nogle meget dybe spor, der går i retning af fortsat lukkethed.
Det er drønærgerligt, synes vi i Dansk Folkeparti, at man ikke lever op til de vedtagelser, der blev lavet i forbindelse med Holocaustkonferencen, eller i hvert fald til de intentioner, der lå bag de vedtagelser, der blev lavet på Holocaustkonferencen.
Vi synes, det bliver spændende at følge, hvad man gør i andre lande.
Vi synes også, at man fra regeringens side burde have sagt: Det her tilgængelighedsudvalg, som i dag har meget en lille og begrænset magt, skal have adgang til at undersøge de sager, hvor der er blevet givet afslag.
Det er altså ret store tal, vi taler om.
Med i de her afslag er det, vi tidligere har været inde på i forbindelse med debatten: tyskerbørnsagerne, sagen om Søren Kam, krigsforbrydersagerne, hvor familierne gerne vil have en undersøgelse af, hvad der egentlig er sket en far eller en mor, som er blevet myrdet af den tyske værnemagt under Anden Verdenskrig.
Det har man ikke kunnet få lov til at få noget at vide om.
F.eks. har de efterladte til redaktør Clemmensen, der blev myrdet, ikke fået lov til at få adgang til oplysninger om obduktionsrapporten, som var ret afgørende i forbindelse med, om man kunne bevise, at det var Søren Kam, der var den direkte morder.
På den måde tyder alt på, at man ikke vil komme videre, næsten ikke et eneste skridt videre, i retning af åbenhed om de her ting.
Så har vi selvfølgelig også mærket os, at man i det vedtagelsesforslag, som er fremsat af regeringspartierne, bl.a. lægger op til, at der skal ske en ændring af arkivloven.
Det er selvfølgelig godt, men hvis den ændring af arkivloven ikke medfører mere åbenhed, så er det ikke særlig godt. Og det kan undre os, at man i den fjerde pind i forslaget til vedtagelse taler om, at tilgængelighedsbestemmelserne skal ændres, og at det skal ske i Folketingets samling 2001-02.
Det vil sige, at vi formentlig skal helt frem til 2002, før der kommer en ændring, måske ikke engang i en bedre retning, og det vil også sige, at opfølgningen fra regeringens side er højst mangelfuld.
Hvis man endelig skulle give regeringen en lille smule tid, så burde det i hvert fald ske lige umiddelbart efter sommerferien, men det har man ikke engang villet.
Vi mener også, at det skal gøres muligt - og det er et forhold, som bl.a. dagbladet Information har beskæftiget sig meget med i en hel artikelserie - at give Tilgængelighedsudvalget mere magt.
En af de ting, som er interessante, er, om man kan få lov til at undersøge sager selv, men altså også, om vi kan sikre, at Tilgængelighedsudvalget giver lov til, at andre end bare forskere får adgang til arkiverne.
Det burde da være rimeligt nok, at f.eks. familier eller privatpersoner kunne få adgang til arkiverne.
Vi er altså i det store og hele meget skeptiske over for den formulering, der er valgt, nemlig det her med den liberale adgang, en så liberal adgang som muligt.
Vi tror ikke på, det giver den arkivadgang, som er nødvendig, og hvis ikke vi sikrer en tilstrækkelig arkivadgang, så skabes der myter, og det vil være drønærgerligt for den åbenhed, som vi ellers troede at Folketinget ville være med til på det her område.