Lene Espersen (KF), 2002-11-26:
Beslutningsforslaget, som vi behandler i dag, vedrører spørgsmålet om indførelse af en adgang til at forhøje strafferammen for en lovovertrædelse, når den er begået som led i organiseret kriminalitet. Lad mig indledningsvis slå fast, at regeringen ser med meget stor alvor på den organiserede kriminalitet.
Erfaringerne med rockerkriminaliteten, der er den væsentligste form for organiseret kriminalitet i Danmark,
har vist os, at indsatsen på dette område må prioriteres højt. Efter regeringens opfattelse er det naturligvis helt uacceptabelt, at de kriminelle etablerer sig i bander og lignende grupperinger alene med det formål at systematisere deres kriminelle forehavender.
Derfor må der slås hårdt ned på den organiserede kriminalitet både gennem en målrettet indsats fra politiets side og gennem en klar markering fra domstolenes side, når de kriminelle idømmes straf.
Det er op til os som politikere at sørge for, at politi
og domstole har effektive redskaber til deres rådighed i kampen mod den organiserede kriminalitet
I den forbindelse er tanken om at kunne anvende en forhøjet strafferamme, når en lovovertrædelse er begået som led i organiseret kriminalitet, ikke ny for regeringen.
Det skyldes bl.a. udviklingen i det strafferetlige samarbejde inden for EU.
På baggrund af dette samarbejde har vi i den senere tid ofte haft anledning til at overveje, hvordan vi på den mest hensigtsmæssige måde kan markere i lovgivningen, at organiseret kriminalitet skal bedømmes særlig alvorligt. I en række EU-rammeafgørelser, der forpligter os til at kriminalisere forskellige former for handlinger, findes der således bestemmelser om en forhøjet strafferamme, når lovovertrædelsen er begået som led i organiseret kriminalitet.
, der for nylig blev opnået politisk enighed om i EU. Rammeafgørelsen forpligter medlemsstaterne til at have maksimumstraffe i intervallet 1-3 år, mens der under skærpende omstændigheder, f.eks. når handlingen er begået som led i organiseret kriminalitet, skal være en maksimumstraf på mellem 5 og 10 år. I dette tilfælde vil vi ikke efter dansk ret være dækket ind med en regel om forhøjelse af strafferammen med 50 pct., som foreslået i beslutningsforslaget.
Derfor har Justitsministeriet i det lovudkast om gennemførelse af rammeafgørelsen, der for tiden er i høring, valgt at foreslå en forhøjet sidestrafferamme for overtrædelse af mere systematisk eller organiseret karakter af de relevante bestemmelser.
På den måde markerer vi i forhold til den konkrete forbrydelse, at det i særlig grad er strafværdigt, at forholdet er begået som led i organiseret kriminalitet.
Det er med andre ord ikke ligetil at indføre en generel bestemmelse i straffeloven om organiseret kriminalitet
, når en sådan bestemmelse samtidig skal tage højde for vores EU-forpligtelser vedrørende forhøjet straf for organiseret kriminalitet. Hertil kommer så, at vi i straffeloven allerede har en bestemmelse i § 80, stk. 2, hvorefter det normalt vil være en skærpende omstændighed, at en strafbar handling er udført af flere i forening.
Det sikrer, at der inden for de gældende strafferammer kan udmåles en højere straf end normalt, når flere personer sammen har været med til at begå kriminalitet.
Endvidere finder jeg det vigtigt at fremhæve, at en EU-definition af organiseret kriminalitet, som forslagsstillerne henviser til i bemærkningerne til beslutningsforslaget, altså ikke er en definition, der er udformet med henblik på at blive brugt i en egentlig strafferetlig sammenhæng, og den bliver heller ikke brugt i en sådan sammenhæng.
Man anvender således ikke en liste med 11 punkter, hvoraf mindst seks og heraf fire nærmere bestemte skal være opfyldt, når man i en konkret straffesag skal afgøre, om en forbrydelse er begået som led i organiseret kriminalitet. Sådanne tjeklister har vi ikke tradition for at bruge i vores strafferetlige begrebsverden, og det har man heller ikke i resten af EU.
EU-definitionen er udelukkende analyserelateret.
Det er en vejledning for medlemslandene, når de udarbejder den årlige situationsrapport om organiseret kriminalitet.
Endelig er det vigtigt, når vi gør os overvejelser om at ændre ved principperne i vores straffelov, at de initiativer, vi tager på området, både er velovervejede og langtidsholdbare.
Siden 1999 har Straffelovrådet arbejdet på højtryk med en betænkning om strafferammer og straffastsættelse, og alene her i 2002 har der været afholdt 19 møder i Straffelovrådet.
På baggrund af de tilkendegivelser, Justitsministeriet har fået fra Straffelovrådets formand,
er det forventningerne, at rådet vil kunne afslutte arbejdet primo 2003. Den problemstilling, som dette beslutningsforslag vedrører, er omfattet af det meget brede kommissorium, som i den forbindelse er givet til Straffelovrådet.
Det er således lagt op til, at Straffelovrådet overvejer både de generelle principper for straf i straffelovens almindelige del og de enkelte straffebestemmelser i lovens specielle del. For mig er der ingen tvivl om, at en sådan samlet faglig udvalgsbehandling er den rigtige fremgangsmåde, når det drejer sig om ændringer af så grundlæggende regler, som straffelovens bestemmelser om straffastsættelse.
Når betænkningen fra Straffelovrådet er afgivet, vil den blive sendt i høring hos relevante myndigheder og organisationer.
Herefter er det tanken at fremsætte et lovforslag på grundlag af betænkningen, og i den forbindelse vil vi også have, at Folketinget får lejlighed til at drøfte og tage stilling til de forslag om ændringer af straffeloven, som Straffelovrådet kommer med.
Efter min opfattelse er det i den sammenhæng, diskussion om de lovændringer, der lægges op til i beslutningsforslaget, hører hjemme.
Hertil kommer altså, at den definition af organiseret kriminalitet, som der henvises til i beslutningsforslagets bemærkninger, som nævnt ikke er udarbejdet med henblik på at blive brugt i en egentlig strafferetlig sammenhæng.
Regeringen kan derfor ikke støtte beslutningsforslaget.