Søren Søndergaard (EL), 2004-01-23:
I virkeligheden er det her jo en god og spændende diskussion, men jeg synes altid, at der er en risiko, når vi diskuterer sprogpolitik, for, at der kommer sådan noget hengemt konservativt over det.
Så bliver det sådan noget med nutidens og især ungdommens forfald.
Det har selvfølgelig ikke noget
at gøre med alderens fremskriden og den dårlige hørelse, det er ungdommen, der taler utydeligt.
Jeg synes, vi skal passe på med det, for sproget udvikler sig naturligvis, det skal det gøre, og det har det i øvrigt altid gjort.
Derfor stiller jeg mig i virkeligheden også fuldstændig uforstående over for en sætning, som Dansk Folkepartis ordfører, fru Louise Frevert, kom med.
Hun snakkede om, at man ikke skulle tilbage til 1940'erne, hvor man snakkede affekteret.
Jeg tror ikke folk i 1940'erne følte, at de snakkede affekteret.
Jeg tror, folk i 1940'erne følte, at de snakkede helt normalt, ligesom folk i dag føler, at de snakker helt normalt.
Men folk i 1940'erne syntes sikkert, at det var frygteligt, som tingene havde udviklet sig i forhold til tidligere.
Man siger såmænd, selv om enhver ved, at såmænd jo hedder: Så sandt gud lever og alle hans hellige mænd.
Men det har man altså sammentrukket til såmænd.
Og er det nu så galt?
Ja, for dem, der kan huske, hvad det betød, er det måske galt, for alle andre betyder det måske ikke så meget.
Bare man ved, hvad man snakker om, og hvad det betyder.
Fra Enhedslistens side mener vi bestemt, at det er godt at have den her diskussion, fordi den også handler om, hvilke rammer samfundet skal lægge, og mulighederne for at få et sprog, som vi alle sammen kan forstå, og som kan udvikle sig.
Der er en række af de ting, som er fremlagt af denne her arbejdsgruppe fra Kulturministeriet, som er gode.
Jeg vil beskæftige mig med nogle af dem.
Ved forespørgselsdebatten i marts sidste år omtalte Enhedslistens ordfører modsætningsforholdet mellem at fastholde og styrke og udvikle det danske sprog, samtidig med at fremmedsprog, dvs. først og fremmest engelsk, overtager visse områder af teknik, forskning og undervisning.
Det er selvfølgelig en rasende vigtig pointe, fordi sprog er mere end et kommunikationsværktøj.
Sprog er kultur.
Sprog er baggrund.
Sprog er identitet.
Men jeg synes også, det er vigtigt at insistere på, at der ikke er nogen modsætning mellem at give gode rammer for det danske sprog og at styrke dansksprogedes mulighed for at kunne andre sprog.
Tværtimod.
Takket været computerens internationale spredning
, takket være mulighederne for at rejse omkring står vi reelt i en situation i dag, hvor folk har mulighed for at blive tosprogede, minimum tosprogede, både kunne det danske sprog og kunne det engelske sprog. Det giver nogle fantastiske muligheder for at kunne kommunikere, men det giver selvfølgelig også nogle forpligtelser, hvis man ønsker, at folk skal være tosprogede og ikke bare enkeltsprogede, nemlig at man fastholder, at det danske sprog også skal være der, at man ikke accepterer, at det engelske sprog går ind og erstatter det danske sprog, men at steder, hvor dansk normalt skal tales og dansk skal fungere, oversætter man ting også til dansk.
Der har været nævnt forskellige eksempler heroppefra, som jeg kan bakke op om.
Styrkelse af danskundervisning i skolen og gymnasiet betyder forhåbentlig et højere og bedre sammenligneligt niveau, og jeg håber også, at et øget fokus betyder et bredere syn på sproglig opmærksomhed og litteraturvalg.
Det er en mærkesag for Enhedslisten, at modersmålsundervisningen tilbydes alle børn af fremmedsprogede forældre.
Efter vores opfattelse dokumenterer udenlandsk forskning, at børn, der er taler deres modersmål flydende, har nemmere ved at lære dansk.
Vi erkender, at der også er forskning, der viser, at der ikke er nogen mærkbar forskel, men som hr. Naser Khader fuldstændig rigtigt sagde, er der ingen forskning, der viser, at modersmålsundervisning skader.
Diskussionen er kun om, hvorvidt det gavner meget eller det bare er neutralt.
Derfor ønsker vi faktisk at genindføre, i og med at den er blevet afskaffet, retten til at få modersmålsundervisning, for at man kan lære det danske sprog tidligt og godt gennem også at kunne sit eget sprog.
Enhedslisten ønsker, at film-, tv-, litteratur- og teaterproduktioner på dansk skal prioriteres yderligere.
Det er et kardinalpunkt for os, at vækstlaget styrkes, samtidig med at etablerede kunstnere har et eksistensgrundlag.
Det er vi ikke ene om, er vi klar over, men vi er også klar over, at det er et hundeslagsmål, når vi ser, at de borgerlige partier er ude med finanslovriven, for det er altså ikke nok, hvis man vil sproget det godt, at støtte moderne dans.
Den anstrengte økonomi i kommunerne betyder nedskæringer
på kulturen, og det skal man være opmærksom på, når kommunestrukturen diskuteres.
Museer, teatre og biblioteker er kultur- og sprogbærende institutioner, der skal støttes.
Musikvækstlaget bør derfor også støttes mere, både hvad angår produktudvikling, udgivelser og spillesteder.
Jeg vil også nævne, at sprogbrugen i den offentlige sektor trænger til et eftersyn.
Det tror jeg ikke at vi kan.
Derfor kan der være god grund til, som man også har været inde på fra Det Radikale Venstres og fra SF's side, at overveje at lave en egentlig sproglov, hvor man forsøger at sætte nogle af de her ting på en formel.
Det opfatter vi ikke som noget specielt ensidigt, det opfatter vi som en mulighed
for at få nogle retningslinjer, som den her diskussion kan foregå inden for.
Jeg vil også nævne et par ting mere, som jeg synes er vigtige, når vi snakker sproget.
Den ene ting er den diskussion, som vi havde før jul om portostøtten, for som hr. Ole Sohn var inde på, tror jeg også, det er utrolig vigtigt, for at sproget bevares og fungerer, at det ikke bare er et passivt sprog, at det ikke bare er noget, man hører, eventuelt læser, men at det også er noget, man bruger, at det er noget, man leger med, at det er noget, man udvikler.
Jeg mener, at det, at vi har et Foreningsdanmark, der har været beriget med utrolig mange foreningsblade, har været med til at styrke den sproglige bevidsthed i det danske samfund. Her tænker jeg på alle de små idrætsklubber, alle de små fodboldklubber, alle de små foreninger, der har været samlet om noget helt andet, og det kan måske være noget meget konkret, vinsmagning, strikketøj, fodboldspil eller et eller andet, som har haft behov for - og syntes, at det var rimeligt - at have et lille klubblad for at kommunikere med hinanden, og nogle folk har så brugt noget tid på at sætte sig ned og skrive til de andre, formulere tingene, så de blev forstået, formulere tingene, så de lød godt.
Hele den sproglige bearbejdning har været utrolig vigtig i et land, der er præget af så mange foreninger, og har været med til at holde sproget levende.
Derfor er det også et angreb på sproget, at man har lavet den nedskæring, som man har lavet af portostøtten, fordi det betyder, at en række af de blade vil forsvinde.
Til sidst vil jeg sige, at der er en ting, som Kulturministeriets arbejdsgruppe naturligvis ikke har taget med, og det er også rimeligt, at man ikke har taget det med. Jeg tænker på regeringens sproglige forurening, som har grebet mere og mere om sig, så ord er blevet devalueret og har mistet deres værdi.
F.eks. kan man jo konstatere, at regeringens nedskæringer og besparelser ikke hedder nedskæringer og besparelser, nej, de hedder forenkling, justering, effektivisering, behovsmæssig tildeling, afbalancering, revision, budgetforbedring. Lukker man institutioner og skoler, hedder det stordriftsfordele eller øget faglighed. Nedlægges der, kaldes det for oprydning, og er der huller i f.eks. skattelovgivningen, så kaldes det for fleksibilitet eller individuelt skøn.
Der er naturligvis ikke tale om citatfusk her.
Der er tale om en sprogforurening, der bruges til at tilsløre politiske formål.
Jeg synes også, at vi skal benytte debatten til at gøre op med det sproglige røgslør.