runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henriette Kjær (KF), 2003-02-26:
Jeg er da fuldstændig enig i, at det er for dårligt.
Det er også det, jeg giver udtryk for i det brev, jeg har sendt til ministrene, og jeg er helt uenig i, at ordlyden ikke skulle være bestemt. Når man får et brev fra en ministerkollega, tager man selvfølgelig indholdet til efterretning, og selvfølgelig går jeg ud fra, at man arbejder konstruktivt i forhold til det, der er budskabet i brevet.
Jeg har forstået på mine ministerkolleger, at budskabet er forstået blandt dem, flere har reageret på det og tilkendegivet, at de arbejder positivt for at prøve at tilvejebringe flere kvinder i de bestyrelser, råd, kommissioner, nævn osv., der skal besættes.
Derfor har jeg da en klar forhåbning om, at procentandelen vil stige igen.
Det er det, der er mit mål og håb, og jeg er også sikker på, at det skal lykkes.
Der er ikke nogen undskyldning for, at der ikke er kvinder nok i de nævn, som blev nævnt fra spørgerens side.
Der har så været nogle andre, hvor jeg har været i diskussion med nogle ministre, for der var det altså nærmest umuligt at skaffe kvinder til at sidde i dem.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-02-26:
Hvis det var mig, der læste det brev, ville jeg opfatte det ud fra det, der står, nemlig som et kattevenligt brev til mine kolleger, hvor man beder dem venligt om at være opmærksomme.
Det synes jeg sagen er alt for alvorlig til.
Det er et markant fald.
Jeg går ud fra, at ministeren er enig med mig i, at det er et meget markant fald fra 44 pct. til 35 pct. Ministeren siger så, at der kan være områder, hvor det er svært at få en ligelig kønsrepræsentation.
Ja, det kan der.
Når jeg så ser på statistikken, vil jeg gerne have at vide: Er Det faglige råd for samfundsfaglige og merkantile uddannelser et sådant område, hvor der ikke findes kvinder?
Det merkantile område og handelsområdet!
Det er et af de udvalg, der udmærker sig ved, at der ikke er én kvinde.
Der er altså nul kvinder og syv mænd.
Så er der Det faglige råd for kunstneriske uddannelser.
Der er der syv mænd og én kvinde.
Er det et område, som ministeren vil betegne som teknisk?
Jeg kunne tage andre områder, f.eks. inden for beskæftigelsesministerens område.
Han er her nu.
Det er f.eks. Arbejdsskadeudvalget, og det er Landsarbejdsrådet.
Er det nogle områder, der har en karakter, hvor der ikke er kvinder?
Nej, det er det selvfølgelig ikke, så derfor er mit spørgsmål: Hvilken overvågning vil der være, og hvordan vil ministeren være proaktiv på det her område for at sikre, at det ikke er den samme statistik, der kommer ud i 2003?
Jeg har i mange år været fortaler for, at man skulle have en ligestillingsminister i Danmark.
Det har vi nu.
Den nuværende er den tredje ligestillingsminister, vi har.
Det var derfor en utrolig deprimerende oplevelse, da jeg modtog statistikken over udpegede råd og nævn i 2002 og kunne konstatere et markant fald til en kvindeandel på 35 pct. mod en kvindeandel på 44 pct. i de to forudgående år.
Derfor mit spørgsmål.
»Hvordan vil ministeren træde i karakter som ligestillingsminister og sikre, at ressortministrene ikke blæser på ligestillingslovens bestemmelser om råd og nævn?«
Skriftlig begrundelse
Ifølge ministerens egen redegørelse fra 5. februar 2003, almen del Politisk-Økonomisk Udvalg bilag 13, er kvindeandelen i offentlige råd og nævn faldet til 35 pct. i 2002 mod 44 pct. i de to forudgående år.
Det fremgår af samme bilag, at ministeren har sendt et meget venligt brev til sine kolleger om at være opmærksom på problemstillingen.
Det virker ikke umiddelbart sandsynligt, at det er en handling, der vil ændre det meget markante fald efter den nuværende regerings tiltræden.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2003-02-26:
Jeg synes, det er en god idé at kigge nordpå og sydpå og vestpå og østpå og i øvrigt lade sig inspirere.
Der er ikke belæg for den udlægning af det svar, jeg har afgivet skriftligt, at jeg afviser, at der er et potentiale i medicinering.
Jeg har det grundsynspunkt, at danske patienter, uanset hvad de fejler, skal have en optimal behandling.
Til det
Det har de allerede i dag.
Hvis de udredes og diagnosticeres, kan de via den enkelttilskudsordning, vi har, få den medicin, de har brug for.
Det tager kun 14 dage at få sådan en godkendelse i hus.
Det er i øvrigt et tilskud, der kan gives med tilbagevirkende kraft.
Så det er ikke det, der er flaskehalsen i systemet.
Det handler om at få øget almen praksis, at få fokusering på det her område.
Det handler om at få et langt bedre samspil mellem de iagttagelser, der gøres ude i den kommunale ældreomsorg, de iagttagelser, der gøres i almen praksis, og så den udredning, der nødvendigvis må finde sted ved hjælp af scannere m.v. i sygehussystemet.
Det er derfor, man i Socialministeriet har ønsket at løbe et modelprojekt i gang for at få disse aktører til at arbejde bedre sammen.
Og der kan jeg, ligesom jeg har set at socialministeren har gjort det i en skrivelse til landets amtsborgmestre, undre mig over, når Socialministeriet har stillet økonomiske ressourcer til rådighed, for at andre kommuner og andre amter kan tage ved lære af det modelprojekt, man har udviklet, at der så ikke er flere, der umiddelbart har ønsket at tage den handske op.
Det er sådan set det, der er udfordringen. Det har min bevågenhedhed.
Det er et emne, jeg også meget gerne vil diskutere.
Og det tror jeg også at socialministeren gerne vil være med til at diskutere med både amterne og kommunerne, når vi senere i foråret skal diskutere den amtskommunale og den primærkommunale opgaveløsning og den tilhørende økonomi.
For det er selvfølgelig oplagt, at hvis man ved en korrekt diagnosticering og medicinering kan hjælpe en ældre medborger til at have et bedre liv og derudover som afledt effekt også få besparelser, er det selvfølgelig tåbeligt at lade være. Men løftestangen er ikke medicintilskudsordningen, løftestangen er korrekt diagnosticering. Hermed sluttede spørgsmålet.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2003-02-26:
Jeg er enig i, at det kan blive en meget teknisk diskussion, og at det selvfølgelig er Lægemiddelstyrelsen, der ligger inde med den fornødne viden, måske mere end politikerne selv, om, hvornår man giver et generelt tilskud eller et alment tilskud.
Det, jeg egentlig ønsker at høre ministeren om, er, om man ønsker at skele til den nye norske model, der er indført, hvor man tilsyneladende netop ved hjælp af et alment tilskudssystem hurtigt kan få folk i medicinsk behandling - og man mener rent faktisk, at det nytter.
Grunden til, at jeg har kaldt ministeren ned i salen, er svaret på § 20-spørgsmålet, S 1281, hvor det indirekte skrives, at det ikke nytter at medicinere folk med Alzheimers
Det provokeres jeg af, når Jes Søgaard fra Institut for Sundhedsvæsen siger noget andet.
Han siger, at der er livskvalitet at hente, og der er oven i købet plejehjemstimer at spare senere hen til gavn for både den enkelte og til gavn for samfundet som helhed.
Så det er også lidt en opfordring til, at man kigger lidt nordpå og lader sig inspirere af sådan en type model i fremtiden.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-02-26:
Jeg vil gerne bede om, at der i den også kommer oplysninger med, om der i de enkelte tilfælde har været indstillet både en kvinde og en mand.
Specielt fra de organisationer, som har ret til at indstille.
Derudover vil jeg gerne have oplyst, om det for nogle af de sager, der er fra første halvår af 2003, gælder, at en minister har sendt sagen tilbage til en organisation eller en kommune eller staten selv, fordi man ikke har respekteret reglerne om, at der skal indstilles en kvinde og en mand for hver plads, man har i rådet.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2003-02-26:
Spørgsmålet til ministeren er stillet på baggrund af artiklerne i Berlingske Tidende den 20. og 21. februar 2003, hvoraf det fremgår, at ny medicin kan bekæmpe demens og hjælpe 10.000 patienter, samt at øget medicinsk behandling mere generelt kan give store offentlige besparelser og sikre en bedre livskvalitet for demente og sikre, at de måske først skal i pleje langt senere.
På den baggrund undrer det svar mig lidt, som jeg fik ugen før på et § 20-spørgsmål, der var stillet skriftligt,
hvor jeg faktisk spurgte til, hvorfor man har et individuelt tilskud til demensmedicin i Danmark, og hvorfor man ikke er lidt bedre til at diagnosticere og medicinere lidt hurtigere.
Jeg fik at vide, at lægemidler til demente kun har en meget lille effekt, og det har jeg svært ved at sammenligne med de oplysninger, der har været i Berlingske sidste uge.
Dette ønsker jeg ministerens forklaring på.
»Vil ministeren på baggrund af artiklerne i Berlingske Tidende den 20. og 21. februar 2003, hvoraf det fremgår, at ny medicin kan bekæmpe demens og hjælpe 10.000 patienter, samt at øget medicinsk behandling kan give store offentlige besparelser, redegøre for, om han stadig er af den opfattelse, at lægemidler til demente »kun har en meget lille effekt«, jf. besvarelsen af spørgsmål nr. S 1281, og om han er enig i Lægemiddelstyrelsens praksis med ikke at give almindeligt tilskud til demensmedicin, således at demente kunne få medicinsk hjælp langt hurtigere?«
Flemming Hansen (KF), 2003-02-26:
Hr. Adelskovs konklusioner står for hans egen regning.
Det er ikke mine konklusioner.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Thomas Adelskov (S), 2003-02-26:
Jamen nu nævnte jeg sådan set den nye strækning, som er nævnt i den nye trafikinvesteringsplan, altså den, der hedder
Brande-Give N, hvor trafikministeren er fuldt ud indstillet på at anvende 400 mio. kr. for at servicere 6.200 trafikanter i døgnet. Men når det drejer sig om strækningen rute 21 mellem Holbæk og Vig, så er trafikministerens svar: I får ikke nogen penge, medmindre trafikmængden vil være stigende.
Det er simpelt hen urimelige odds, og det kan kun tolkes lokalt, som om trafikministeren har afviklet Kattegatruterne og ikke er indstillet på, at de skal fortsætte i fremtiden, og dermed ikke er indstillet på at afhjælpe det nordvestsjællandske med hensyn til de store trafikproblemer, som man rent faktisk har.
Flemming Hansen (KF), 2003-02-26:
Må jeg godt sige, når hr. Adelskov gang på gang nævner Herning-Vejle og spørger, hvorfor man kan gøre det dér, at det da er klart, at det godt kan være svært for hr. Adelskov at forstå, men hr. Adelskov husker måske, at der i trafikinvesteringsplanen fra 24. januar 2001 af en socialdemokratisk minister var lavet en motortrafikvej fra Herning til Vejle.
Jeg fik alle forligspartierne med, også Socialdemokratiet.
Den socialdemokratiske trafikordfører så med det samme, at det her naturligvis var rigtigt.
Derfor lavede vi det.
Jeg synes ikke, det er noget at bebrejde regeringen, at den har fået et meget bredt forlig, inklusive Socialdemokratiet, med på det.
Thomas Adelskov (S), 2003-02-26:
Trafikministeren siger ét og gør noget andet.
I trafikinvesteringsplanen står der, at det er afhængig af den fremtidige trafikudvikling, om man vil igangsætte 2. og 3. etape på Holbæk-Vig-strækningen.
Så det er altså ikke rigtigt, at der er afsat penge, det er ikke rigtigt, at man prioriterer den. Der skal åbenbart køre mange flere biler, end der skal i det jyske, for som jeg nævnte før, kører der 6.200 biler på Brande-Give N, det er under halvdelen af, hvad der kører på strækningen mellem Holbæk og Vig.
Men med hensyn til Brande-Give N kan man sagtens finde finansiering, endda selv om det ikke er planlagt.
Og det var ellers et af de kriterier, som trafikministeren tidligere mente var vigtige.
Mit spørgsmål til trafikministeren er: Er det sådan, at det i overvejelserne indgår, at der ikke længere skal eksistere Kattegatruter, og at det er derfor, man ikke har medtænkt rute 23, Kalundborg, eller den, der hedder Holbæk-Vig, altså strækningen op mod Sjællands Odde?
Har man i sit indre sløjfet Kattegatruterne?
Elisabeth Arnold (RV), 2003-02-26:
Er det ikke rigtigt, vil jeg spørge hr. Kristian Thulesen
Den glidebane, som hr. Kristian Thulesen Dahl har beskyldt japartierne her i Folketinget for at betræde og beglide i årevis, standser man nu ved at sige, at nu laver vi en klar kompetencefordeling.
Vi kan så være enige eller uenige om, hvor snittet skal ligge, men det må da være sådan, at en klar kompetencefordeling da må være det, som hr. Kristian Thulesen Dahl har ønsket.
Hvis man ikke vil sige, at medlemslandene skal stilles frit, betyder det så, at medlemslandene skal have forskellige kompetencer i forhold til det overstatslige niveau, at man så skriver ind i Traktaten, at Frankrig har én slags kompetence, Tyskland en anden slags kompetence og Danmark en tredje slags kompetence.
Ville det ikke være temmelig ejendommeligt?
Flemming Hansen (KF), 2003-02-26:
Det er da utroligt, hvad man skal høre på sådan en ganske almindelig onsdag.
Selvfølgelig gør regeringen da det.
Har vi ikke talt om motorvejens 1. etape?
Har vi ikke talt om, at 2. og 3. etape op til Odden er med?
Når hr. Adelskov fortæller om alle de lyksaligheder, Socialdemokratiet har ydet i forliget af 24. januar 2001, så vil jeg da gerne sige, at det var sammen med de nuværende regeringspartier, Venstre og Konservative.
Og det var udtryk for, at vi ønskede at samarbejde, vi ønskede at få indflydelse.
Og det har jeg nu adskillige gange indbudt Socialdemokratiet og hr. Adelskov til.
Så velkommen, vi er klar.
Sophie Hæstorp Andersen (S), 2003-02-26:
Jeg er bestemt ikke uenig i, at det, der skal til, er en langt tidligere diagnosticering.
De tal, jeg har hørt, drejer sig om, at der er ca. 25.000 mennesker i Danmark, der lider af Alzheimers sygdom i mild grad, og at kun 5.000 af de personer reelt er i behandling.
Det bringer mig videre til at sige, at selvfølgelig er diagnosticering det, vi skal følge op på.
Henriette Kjær (KF), 2003-02-26:
Som jeg siger, så mener jeg ikke, at der er behov for at lave en større analyse, men jeg er indstillet på at give en status på området, selvfølgelig er jeg da det.
Det er ikke noget, jeg ønsker lukkethed om, så jeg vil sende tallene over, når der er gået et halvt år - altså omkring den 1. juni.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-02-26:
»Vil ministeren oplyse, hvornår der foreligger en lønstatistik baseret på køn?«
Skriftlig begrundelse
Det er nu ca. et år siden, at ministeren afviste den kønsopdelte lønstatistik, der blev besluttet under den tidligere regering.
Det skete bl.a. med henvisning til, at den var for bureaukratisk, for unuanceret, og at man foretrak at få arbejdsmarkedets parter til at udarbejde et statistiksystem.
Siden da er der tilsyneladende ikke sket noget.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2003-02-26:
Regeringen lægger stor vægt på, at ligestillingen på arbejdsmarkedet er inddraget overalt i arbejdsmarkedspolitikken med det formål at reducere
ubalancerne.
Indsatsen for at fremme ligestilling og ligeløn mellem kvinder og mænd er et vigtigt område.
Regeringen har opfordret arbejdsmarkedets parter til at finde veje til at sikre ligeløn og til at komme med forslag til, hvordan de i fællesskab kunne arbejde videre med ligelønsproblemet.
DA og LO har i sommeren 2002 igangsat et analysearbejde
med henblik på at etablere en fælles analytisk referenceramme for ligelønsdiskussionen.
Målet er at skabe en fælles standard for ligelønsanalyser for DA og LO til brug for fremtidig overvågning.
Det er min forventning, at det fælles analysearbejde samtidig vil kunne danne grundlag for drøftelser om ligeløn og ligestilling i forbindelse med overenskomstforhandlingerne på DA/LO-området i 2004.
Og det er så her min forhåbning, at ligelønsdiskussionen får den fornødne fremgang, for overenskomsterne er en af de parametre, der har betydning for løndannelsen.
Parterne har gennemført drøftelser om de metodemæssige spørgsmål, men resultaterne forligger endnu ikke.
Jeg har forstået, at arbejdet er i god gænge, og at forventningerne er, at resultaterne vil kunne præsenteres for offentligheden, når de foreligger inden for et par måneder.
Jeg mener ikke, at kønsopdelte lønstatistikker på virksomhederne er det eneste brugbare redskab til at fremme ligelønssagen, og jeg har derfor stor tiltro til, at den mangesidige indsats, som både regeringen og parterne er i gang med, vil give ligelønssagen en fremgang.
Jeg vil dog nævne, at på slagteriområdet har man aftalt, at arbejdsgiversiden på funktionærområdet udarbejder en årlig lønstatistik fordelt på mænd og kvinder; et eksempel på, at parterne selv finder ud af, hvordan statistikker udformes uden pålæg fra Folketinget.
Charlotte Antonsen (V), 2003-02-26:
Det er da rigtigt, som det bliver nævnt af de forskellige spørgere, at denne gang lægges der op til nogle traktatændringer på de såkaldt institutionelle områder.
Det er ikke det mest folkelige i denne verden, men det er altså nødvendigt, at man har et velfungerende samarbejde.
Vi skal bare sikre, at det sker mere effektivt.
Men der er selvfølgelig også et par nye politiske områder, som man savner lidt i det eksisterende samarbejde.
Det kunne f.eks. være sådan noget som at få flertalsafgørelser ved miljøafgifter, så man kunne få gjort noget ved forureningen på europæisk plan, så det ikke kun var her i landet, vi havde en CO2-afgift.
Det kunne også være kriminalitetsbekæmpelse, som jo ligger i det der mellemstatslige, som jeg godt ved EU-modstanderne er meget begejstrede for, men som jo i realiteten er meget lidt effektivt, hvis det, man ønsker, er at fange forbryderne.
Ja, denne gang handler det meget om at forbedre samarbejdet, også at lave nogle restriktioner med hensyn til, hvor langt EU kan gå i forhold til de enkelte borgere.
Det er vigtigt.
Men det er da klart, at det måske ikke er det mest folkelige.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2003-02-26:
Nu kom der et meget langt forslag til vedtagelse her.
Nu har vi jo ikke fået teksten, så jeg har den ikke foran mig, men det var et eller andet med demokratisk, effektivt eller noget i den stil, i stedet for at man skriver flertalsafgørelser.
Det var et eller andet med, at nationalstaten har en eller anden funktion her, selv om vi kan høre i et og alt, at alt, hvad der normalt hører en normalstat til, placerer man et andet sted.
Jeg mener, den er gennemsyret af et forsøg på at lade være med at fortælle folk, hvad det her går ud på.
Hvis det er den EU-debat, man vil føre videre, som vi har kendt i så mange år, og som der nu altså er et flertal for at fortsætte, så har man jo glemt alle de der flotte ord om, at man skulle bygge bro mellem ja- og nejsiden og alle de der ting i forbindelse med, at man nu skulle i gang med at lave et nyt traktatgrundlag.
Så jeg savner altså en større ærlighed, hvor man simpelt hen klart siger, også i et forslag til vedtagelse, f.eks. at det er flertalsafgørelser i stedet for at kalde det demokratisk, mere effektivt.
Søren Søndergaard (EL), 2003-02-26:
Nu så jeg jo frem til denne her debat, fordi den handlede om EU's fremtid.
Så tænkte jeg: Okay, så må der da komme noget Schwung på bordet.
Men jeg har det altså lidt som Colin Powell, når han kigger på Saddam Hussein.
Jeg vil sige, det er virkelig meget proces, men meget lidt substans.
Altså substansen er jo helt fraværende.
Derfor kunne jeg godt tænke mig at efterlyse hos Venstres ordfører: Hvad er det for nogle konkrete ting, altså
f.eks. det, som hr. Keld Albrechtsen nævnte eller andre ting, hvor man mener, at vi skal have fremskridt for at sikre en god fremtid for EU
Hvad er det for nogle konkrete ting og ikke bare, hvad det er for nogle strukturer og former, der skal være anvendelige?
Keld Albrechtsen (EL), 2003-02-26:
Jeg skal undskylde, men jeg havde vanskeligheder ved at fange formandens opmærksomhed på grund af oplæsningen.
Nu har jeg lyttet til debatten på højttalerne.
Jeg må jo indrømme, at konkretheden ikke er ret stor, og jeg synes jo egentlig, at når man nu vil lave en traktat, som man siger har så kolossal betydning, så burde man vel stille sig selv det spørgsmål: Hvad er det for nogle konkrete problemer, Danmark står med, som virkelig i forhold til EU betyder noget for indretningen af vores land i fremtiden?
Nu har vi jo f.eks. lige været udsat for en sag, hvor Europa-Kommissionen mener, at den i en komité bag lukkede døre - jeg ved så ikke, om den har gjort det, det har jeg ikke fået oplysning om endnu, men den har fremsat forslag om det - skulle lave en vejledning, der vil tvinge os til at acceptere forhøjelser på op til 100 gange koncentrationen af giftige stoffer i vores grundvand, altså simpelt hen smadre vores drikkevand.
Kunne man ikke foreslå en klausul i Traktaten, der tillader landene at beskytte deres grundvand, altså en meget mere konkret fremgangsmåde? Var det ikke en idé i den her debat?
Charlotte Antonsen (V), 2003-02-26:
Danmark er en del af EU.
EU's fremtid er også vor fremtid.
EU-konventet af nationale politikere og regeringsrepræsententer har nu arbejdet i flere måneder på en ny traktat.
Bent Bøgsted (DF), 2003-02-26:
»Kan ministeren bekræfte eller afkræfte, at borgere fra de EU-lande, der opnår ansættelse i Danmark med kun 10 timers arbejde om ugen, har et retskrav på at kunne få hele deres familie, dvs. ægtefælle og børn samt begge ægtefællers forældre her til landet og opnå velfærdsydelser og sundhedsydelser gennem en årrække på lige fod med danske statsborgere, og - i bekræftende fald - er ministeren enig med spørgeren i, at Danmark - lige som Tyskland og Østrig - har brug for en overgangsordning, der kan begrænse arbejdskraftens frie bevægelighed i forbindelse med udvidelsen af EU?«
Begrundelse
Forskellen mellem indkomster og velfærd i EU's kommende ny medlemslande og Danmark er så store, at det er let at forudse, at der vil forekomme organiseret kriminalitet, der udnytter forskellene.
Da betingelserne for at modtage sociale ydelser i Danmark ikke afviger meget fra svensk lovgivning, er der
al mulig grund til at få klarlagt, om der også her i landet kan ske organiseret »salg af jobs«, som giver nye EU-borgere adgang til det danske velfærdssystem og sundhedssystem. For nogle mennesker kan det være tillokkende, hvis et arbejde - der i en domstolsafgørelse fra EF-domstolen er defineret som 10 timers ugentligt arbejde - giver adgang ikke kun for lønmodtageren, men også for dennes ægtefælle og børn, og begge ægtefællers forældre til det danske velfærdssystem og sundhedssystem gennem flere år.
Spørgsmålet rettes til socialministeren, da der er brug for en klar bekræftelse eller afkræftelse af, om borgere fra de nye EU-lande og deres familier virkelig kan opnå sociale ydelser og sundhedsydelser her i landet på grundlag af en minimal arbejdsindsats, også hvis de rammes af arbejdsløshed efter at være kommet hertil.
Bjarne Laustsen (S), 2003-02-26:
»Hvilke initiativer vil ministeren tage for at stoppe den negative udvikling i beskæftigelsen, hvor der i øjeblikket forsvinder 200 job hver dag svarende til 32.000 arbejdspladser i løbet af det sidste halve år, hvilket strider voldsomt mod regeringens planer om at skaffe 87.000 flere i arbejde for at opfylde 2010-målsætningerne?« Bortfaldet spørgsmål
Claus Hjort Frederiksen (V), 2003-02-26:
Jeg tror, at parterne er udmærket klar over diskussionen, parterne fulgte jo levende med dengang, og jeg har også talt med parterne om, at vi skal se at finde frem til noget, men hvad parterne kommer med om 2 måneder, ved jeg ikke i dag. Jeg har jo fortalt, hvad jeg lægger vægt på, og derudover har jeg redegjort for alle de initiativer, der er i gang på det her område, så man kan nok ikke beskylde os for ikke at tage denne her sag alvorligt.
Anne Grete Holmsgaard (SF), 2003-02-26:
Det er jeg ikke.
Jeg stiller et meget enkelt og meget konkret spørgsmål.
Det har jeg gjort tre gange nu, og jeg får et meget bredt og altfavnende svar, der nøje går uden om det, jeg spørger om, nemlig om det indgår som en del af det arbejde.
Ministeren har talt med LO og DA om det her, og så har ministeren selvfølgelig også sagt, hvad han lægger vægt på.
Har ministeren sagt, at han lægger vægt på, at der udarbejdes
en statistik, ikke nødvendigvis efter den målestok, som ministeren selv fik udskudt på ubestemt tid sidste forår?
Indgår det, at der kommer en statistik på området, som noget af det, ministeren har bedt om?