Niels Helveg Petersen (RV), 1998-02-03:
For knap et år siden diskuterede vi, hvordan vi bedst kunne sikre en forbedring af menneskerettighederne, da vi her i Tinget tiltrådte EU's associeringsaftale med bl.a. Israel.
Nu som dengang er jeg overbevist om, at vi får den største indflydelse gennem dialog og ikke gennem afskæring af vore forbindelser.
EU-Middelhavssamarbejdet er et nyt samarbejde for begge parter, og det bør netop anvendes til at knytte regionen nærmere til Europa og dermed også til vores værdier.
Når EU indgår en associeringsaftale med et af Middelhavslandene, så skal det ikke ses som en særlig præmiering eller en blåstempling af landets resultater med hensyn til økonomisk udvikling, sociale forhold og overholdelse af menneskerettigheder.
Barcelonaprocessen, altså hele processen med at indgå Middelhavsaftaler, er jo netop en proces, og aftalerne skal ses i det lange perspektiv som et middel til gennem samarbejde at fremme udvikling og en forbedring af befolkningernes levevilkår.
Dialog er at trække problemer frem, når der er nogle.
Derfor er vi også i tættest dialog med Israel om overtrædelser af menneskerettighederne.
Mange israelere reagerer forundret, afvisende, når vi kritiserer israelske overgreb.
De henviser til, at det er meget værre andre steder.
Det er som oftest rigtigt, men det retfærdiggør jo ikke noget.
Derfor holder vi selvfølgelig Israel fast på landets forpligtelser på menneskerettighedsområdet.
Det er ikke kun i Danmark, at man er bekymret over israelske overgreb på den palæstinensiske befolkning i de besatte områder.
De øvrige EU-lande deler vores bekymring.
EU-landene har derfor pålagt deres ambassader og repræsentationer i Tel Aviv og i Gaza/ på Vestbredden at udarbejde rapporter om en række emner: menneskerettigheder, situationen i Østjerusalem og bosættelser generelt. Gennem 1997 har repræsentationerne derfor sat øget fokus på disse spørgsmål, både for så vidt angår Israel, og for så vidt angår den palæstinensiske myndighed.
Danmark er fortaler for, at disse rapporter anvendes offensivt, og at man udarbejder sammendrag af rapporterne og offentliggør dem.
Det britiske formandskab er enig i denne linje.
I konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Luxembourg i december sidste år gentog EU sin vilje til at støtte fredsprocessen.
Samtidig understregede man, at man fortsat overvåger situationen på menneskerettighedsområdet meget nøje.
EU er derfor fuldt ud opmærksom på menneskerettighedssituationen i Israel og i Gaza/ på Vestbredden, og det er givet, at den israelske regering ikke er i tvivl om, at EU-landene er utilfredse med deres menneskerettighedspolitik.
Hvis dette førte til, at vi undlod at implementere, gennemføre, føre vores samarbejdsaftale med Israel ud i livet, ville vi afskrive os et vigtigt middel, der giver os mulighed for indflydelse.
EU's særlige udsending, ambassadør Moratinos, gør et stort arbejde for at fremme samarbejdet mellem EU-regionen og Israel - også på menneskerettighedsområdet.
Hvis man fra EU's side vælger ensidigt at satse - kan man sige - på stokken og helt glemmer guleroden, så kan vi være sikre på, at modparten vil reagere ved at være afvisende over for vores forsøg på at dreje udviklingen ind i baner, der varetager menneskerettighederne på en måde, der svarer til vores krav.
Vi ville starte en ny negativ spiral.
Det er vigtigt at strække hånden ud til en dialog med alle dele af det israelske samfund.
Vi må, som jeg sagde det før, ikke glemme, at Israel er et demokratisk land med en stærk debat om alle samfundsspørgsmål og ikke mindst om menneskerettighedsspørgsmål og om forholdet til palæstinenserne.
Også bosættelserne i de besatte områder diskuteres.
Det er den europæiske holdning, at bosættelserne og forsøg på at presse palæstinenserne ud af Jerusalem er i strid med folkeretten.
Ved at fremføre de europæiske synspunkter har EU mulighed for at styrke de kræfter i Israel, der arbejder for forbedringer.
De seneste møder i Washington mellem præsident Clinton, Netanyahu og Arafat, den 20.-22. januar, førte ikke til noget gennembrud i forhandlingerne, men amerikanerne vil i de kommende uger presse parterne til at gøre indrømmelser.
Og de har i denne proces også brug for EU's hjælp, og den kan vi selvfølgelig ikke give, hvis vi afskærer os fra dialog med den ene part.
På den baggrund opfordrer jeg til, at forslaget til folketingsbeslutning forkastes.
Jeg vil gerne takke også de to grønlandske ordførere, og så vil jeg for min part slutte denne debat af med at supplere med en oplysning: Hjemmestyret lancerede sidst i september tanken om, at man kunne foreslå Forsvarskommissionen at se nærmere på forsvarsområdernes rolle.
Under mit besøg i Grønland den 27. oktober 1997 drøftede jeg ideen med landsstyreformanden.
Vi var enige om, at det var et interessant forslag.
Det var et vigtigt emnefelt, som Forsvarskommissionen ellers ikke kommer nærmere ind på under sit udredningsarbejde.
Den 14. januar i år har Forsvarskommissionen givet sin tilslutning til dette forslag, og det vil sige, at der bliver gennemført en sådan analyse.