runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1998-05-07:
Som jeg har hørt en lang række ordførers forklaringer om det her forslag, så har disse gået på, at de egentlig støtter det, der står, men alligevel afviser forslaget.
Det har vi hørt før, når der har været fremsat forslag
her i Folketinget
Jeg kunne ikke tolke bl.a. den socialdemokratiske ordfører på anden måde, end at det, man sagde, var, at man var enige i forslaget, og derfor stemmer man imod.
Det har vi oplevet før.
Dansk Folkeparti har en anden konklusion: Vi er enige i forslaget, og vi stemmer for.
Det er forskellen.
Vi synes rent faktisk - og det har flere ordførere også været inde på - at regeringen har taget stilling til spørgsmålet om Rådets forordning om indførelse af en interventionsmekanisme over for Kommissionen, og vi er meget enige med regeringen i, at det skal afvises.
Det er den ene del af det.
Den anden del af forslaget er så spørgsmålet om EF-Domstolens dom i sagen mod Frankrig, som vi ikke vil finde os i kan komme til at danne præcedens for fremtidige sager, som også kunne have en relevans for Danmark.
Det er den anden del af Enhedslistens forslag, og den del kan vi selvfølgelig også tilslutte os.
Vi er her ved kernen i et af problemerne ved det europæiske samarbejde, sådan som det er skruet sammen nu, nemlig at man har fået sig indrettet med en EF-Domstol, som har til formål at være en integrationsdrivende faktor i samarbejdet, og som ikke er politisk styret, hvad en domstol naturligvis heller ikke skal være.
Men i og med at Domstolen i forhold til danske nationale domstole har ikke bare en fortolkende rolle i forhold til vedtagne retsakter, men også en aktivistisk rolle i forhold til at præge integrationen i det europæiske fællesskab, så kommer vi ud i sådan nogle problemer, som det, vi står med her, hvor Domstolen har truffet en afgørelse på et område, der griber ind i forhold til det, politikerne - bl.a. her i Danmark - siger de vil finde sig i.
Det er et grundlæggende demokratisk problem, vi her står med, og det er også derfor, at vi i Dansk Folkeparti har barslet med nogle tanker - som vi håber vinder tilslutning på et eller andet tidspunkt; vi ved, at vi har fæller i andre EU-lande, som kæmper for det samme - om, at vi får bremset den kompetence, som EF-Domstolen har, hvor den ikke bare er fortolkende i forhold til det, der er politisk vedtaget, men også er en drivende faktor i integrationsprocessen.
Det er noget helt, helt grundlæggende, og det er noget, som vi kunne tage en lang diskussion om
, men jeg vil bare slutte af med at sige, at vi altså har den indstilling, at når vi synes, at det, der står i forslaget, er rigtigt, så støtter vi også forslaget - i stedet for at komme med en masse søforklaringer om, hvorfor man ender med at stemme nej til et forslag, som man i øvrigt siger har et rigtigt indhold.
Elisabeth Arnold (RV), 1998-05-07:
Man kan jo sige, at det er et meget aktuelt forslag, Enhedslisten har fremsat her, som handler om indgreb i strejke- og konfliktretten.
Og den lange debat, vi har haft om regeringens indgreb i den igangværende storkonflikt kan jo give anledning til at stille et spørgsmål til Enhedslisten, nemlig om de overhovedet anerkender Folketingets ret til at gribe ind i strejke- og konfliktretten.
For det, der faktisk er sket i dag og i går, er, at man griber ind i den sikrede strejke- og konfliktret og altså tillader sig at afbryde det hele og sige: Nu laver vi en lov, hvorefter parterne har at rette sig.
Når det så er sagt, vil jeg selvfølgelig sige, at forslaget her er overflødigt, for Danmark har i forvejen sagt nej til at støtte det forslag, som Kommissionen kom med for nogen tid siden.
Heldigvis har alle medlemslande haft den samme holdning, og man kan da godt spørge sig selv i stille stunder, om Kommissionen har været helt klar over, hvad den egentlig gjorde.
Den må da have været klar over, at den her bevægede sig ind på et område, som ville berøre fundamentale rettigheder i de enkelte lande, og den har åbenbart ikke helt været klar over, hvor den skulle sætte grænsen.
Heldigvis har alle 15 medlemslande været klar over, at her skred man for langt ud; her gik man ind på nogle områder, som var under national kompetence, og som ikke på nogen måder kunne angribes af EU-systemet.
Det viser kort sagt, at mekanismerne i EU virker.
Der er et Ministerråd, som efter konsultation med deres hjemlige parlamenter og deres politiske bagland går tilbage til forsamlingen i Bruxelles og siger: Her er vi enige om alle sammen, at det her er simpelt hen at gå for vidt, og hvis der skal være nogen som helst form for indgreb i strejke- og konfliktretten, så hører det selvfølgelig under den nationale kompetence.
Det skal EU ikke blande sig i.
Så må man tåle, at den frie bevægelighed bliver hæmmet.
Det må man leve med.
Det lever vi jo også i øvrigt med i vores nationale hverdag.
Hvis der er en strejke- og konfliktret, der håndhæves, så er der altså også en krænkelse
af den frie bevægelighed, som vi gerne vil have inden for vores egne grænser.
Så jeg synes, at forslaget er overflødigt, men det er ikke en uvæsentlig diskussion at have, og det er da et meget vigtigt spørgsmål at diskutere.
Jeg synes blot, at spørgsmålet er helt overflødigt, da Danmark allerede har taget den stilling, som Enhedslisten ønsker at få stadfæstet ved en beslutning i Folketingssalen.
Jann Sjursen (KRF), 1998-05-07:
Kristeligt Folkeparti kan ikke støtte det af Enhedslisten fremsatte beslutningsforslag.
For det første vil jeg sige, at regeringen efter vores opfattelse har forholdt sig fuldt ud tilfredsstillende til dette forslag til rådsforordning om indførelse af en interventionsmekanisme for Kommissionen, og vi kan fuldstændigt tilslutte os den linje, som ministeren indledningsvis redegjorde for, og glæde os over, at der sådan set er enighed om det i Ministerrådet.
Så vil jeg, som visse ordførere også har sagt, blot sige, at det er klart, at man godt kan undre sig lidt over, at Kommissionen rent faktisk er kommet med det forslag, når det er blevet hældt ned ad brættet på den måde, som det er blevet i Ministerrådet.
Det er selvfølgelig ikke særlig behageligt at tænke på i forhold til den initiativret, som flertallet også var inde på Kommissionen har.
Så langt kan vi være enige. Det andet, jeg vil sige, er om det, der angår selve EF-Domstolens dom af 9. december 1997, som også er en del af Enhedslistens beslutningsforslag.
Niels Helveg Petersen (RV), 1998-05-07:
Jeg fornemmede også, at hr. Keld Albrechtsen er kommet til den konklusion, at hans eget beslutningsforslag, der pålægger regeringen at sige nej til den forordning, er aldeles overflødigt.
Det er overflødigt i dag, og det er det også i fremtiden.
Forslaget kan ikke vedtages i Ministerrådet med Danmarks stemme, og en række andre, jeg tror faktisk samtlige andre lande, vendte sig imod forslaget.
Men så til dommen.
Vi har til Europaudvalget fremsendt et ganske udførligt notat om, hvordan dommen skal tolkes, og jeg må sige, at de løsrevne citater, som hr. Keld Albrechtsen disker op med, ikke er udtryk for en fair gengivelse af, hvad den dom handler om.
Dommens resultat beror først og fremmest på, at de franske myndigheder over en lang periode reelt har forholdt sig passive over for strafbare handlinger, der hindrede den fri varebevægelse.
Det er jo noget ganske andet.
På denne baggrund er dommen meget konkret begrundet, og indholdet af dommen kan derfor ikke på nogen måde udstrækkes til at berøre retten til at iværksætte kollektive kampskridt i henhold til national lov eller praksis.
Det er slet ikke det, dommen handler om.
Dommen handler om vold og hærværk begået af enkeltpersoner og de franske myndigheders passivitet over for det.
Derfor påvirker dommen ikke national lovgivning, den påvirker ikke retten til at udøve grundlæggende rettigheder, herunder strejkeret, og den kan heller ikke tages til udtryk for, at grundlæggende rettigheder som f.eks. strejkeretten viger for princippet om varernes fri bevægelighed.
af enkeltpersoner.
Vi har som sagt fremsendt en udførlig redegørelse for det her til Europaudvalget.
Jeg deltager da gerne i yderligere drøftelser af dommens indhold.
Jeg gør det, fordi det er mit temperament gerne at ville deltage i en diskussion om det her, men jeg gør det også vel vidende, at hr. Keld Albrechtsen overhovedet ikke vil høre efter, hvad vi siger.
Det vil være ligegyldigt, hvad jeg siger, og hvordan vi belyser dommens indhold.
Det vil ikke gøre noget indtryk på hr. Keld Albrechtsen, fordi denne sag skal bruges til noget helt andet.
Det er jo ikke jura, som hr. Keld Albrechtsen står her med, det er en ren og skær politisk tolkning, som
Den dom kan ikke bruges til at antaste kollektive kampskridt.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-05-07:
Ministeren mener, det er løsrevne citater, jeg kommer med, når jeg tager de afgørende passager fra dommen, men ministeren kan jo ikke bestride, at den ordlyd, som jeg læste op fra dommen, rent faktisk er, hvad der står.
Ministeren søger så at finde en fortolkning, som gør, at han ligesom kan berolige sig selv.
Så siger ministeren nu: Det vedrører kun nogle ulovligheder, der har fundet sted i Frankrig, altså noget, som vedrører straffelovgivningen i Frankrig.
Jamen sådan er formuleringerne.
Den risikerer altså at føre os ud i en situation, hvor Danmark kommer ud for meget alvorlige problemer i fremtiden.
Jytte Wittrock (S), 1998-05-07:
Det viste sig at være uhensigtsmæssigt.
Derfor fremsættes et forslag til ændring af loven, der gør op med dette princip, som fik karakter af tilfældighed.
I stedet skabes der mulighed for at få en sammenhæng mellem fordeling af midler og de initiativer, der søges iværksat lokalt.
Der er et forslag om, at behovsbedømmelse skal lægges til grund for fordeling af midlerne til helhedsorienteret byfornyelse efter nærmere fastsatte udvælgelseskriterier.
Det samme gælder for midler til aftalt boligforbedring.
Fordelingen af investeringsrammen til kommunerne foretages efter objektive kriterier baseret på fordelingsnøglen for byfornyelsen, dog således at de kommuner, der kommer i betragtning, får mindst en halv mio. kr. Herefter fastsætter de enkelte kommuner selv kriterierne for, hvordan de vil prioritere ansøgerne i kommunen. Der er i lovforslaget åbnet mulighed for, at en kommune kan overføre uforbrugte midler fra ét år til et andet, dog således at der i tre år højst kan overføres 0,5 mio. kr. pr. år med den tilføjelse, at ministeren i enkelttilfælde kan dispensere fra treårsgrænsen.
Alt i alt mener vi i Socialdemokratiet, at det er et godt lovforslag, som retter op på de uhensigtsmæssigheder, der blev resultatet af først til mølle-princippet, så vi skal anbefale lovforslaget.
Rikke Hvilshøj (V), 1998-05-07:
Vi kunne alle følge med i det administrative kaos, der opstod ved årsskiftet, da midlerne til den aftalte boligforbedring skulle fordeles.
Folk stod jo længere tid i kø den nat i januar, end det har været tilfældet ved de københavnske tankstationer under storkonflikten.
De mest kritiske røster mente ligefrem, at fordelingen var så vilkårlig, at den fortjente at blive betegnet som Boligministeriets årlige lotteri.
Det var boligministerens administrative ansvar.
Som forligsparti ønsker Venstre naturligvis ikke, at noget lignende skal gentage sig, når der igen skal uddeles midler til forbedringsarbejder.
Derfor vil vi heller ikke være afvisende over for det lovforslag, som regeringen nu fremsætter.
Vi ønsker dog under udvalgsbehandlingen en række afklaringer; bl.a. ønsker vi at få en endelig afklaring på, om dette overhovedet kræver en lovændring.
Spørgsmålet for os er, om den gældende lovtekst levner så meget råderum til ministeren, at hun rent administrativt kan sikre, at uddelingen af midler ikke sker på samme vilkårlige måde i fremtiden.
Hvis det er tilfældet, ser vi i Venstre ikke nogen grund til at gennemføre den lovændring, ministeren her foreslår.
Vi vil også gerne benytte udvalgsbehandlingen til nærmere at undersøge hensigtsmæssigheden i de frister, der nu er lagt op til i lovforslaget.
Jeg mener, vi bør kigge nærmere på at give beboerne den længst mulige frist til at gøre sig overvejelser om, hvilke midler og hvilke projekter de vil søge til, og så må kommunerne, hvis man kan sige det sådan, rubbe sig lidt mere og få udstukket de retningslinjer, som de ved der med det her lovforslag bliver givet lejlighed til.
Vi vil også gerne lige kigge nærmere på de små kommuners stilling og mulighed for at få adgang til de her midler.
Vi har allerede fået en række høringssvar, og der er kommet nogle kommentarer, og igen vil vi gerne benytte os af udvalgsarbejdet til at få kigget nærmere på de her høringssvar.
Der er en masse ting, som jeg ikke tror der er så meget partipolitisk i, men vi skal sikre, at vi får en ordentlig løsning denne gang, for det drejer sig om at sikre en fornuftig fremtidig fordeling af midlerne til aftalt boligforbedring og helhedsorienteret byfornyelse; andet kan vi faktisk ikke tillade os at byde de borgere, der søger disse midler.
Det vil Venstre selvfølgelig ikke stille sig i vejen for, så vi ser frem til udvalgsbehandlingen og til, at vi forhåbentlig kan få et positivt udfald ved den endelige behandling.
Jens Heimburger (KF), 1998-05-07:
Det Konservative Folkeparti er blandt forligspartierne bag loven om byfornyelse; derfor støtter vi også gerne ideerne bag lovforslag nr. L 73.
Først og fremmest finder vi det væsentligt, at først til mølle-princippet droppes som fordelingsmetode.
Det er heller ikke uvæsentligt, at kommunerne får mulighed for overførsel af uforbrugte midler til senere brug.
Det giver formodentlig de mindre kommuner bedre vilkår, og derudover får kommunerne også mulighed for at indarbejde ansøgningerne om aftalt boligforbedring i deres samlede planlægning af byfornyelsen - en decentralisering, som vi også støtter.
Ved flere af høringssvarene fremhæves problemet omkring den korte ansøgningsfrist for aftalt boligforbedring.
Det problem vil vi gerne være med til at løse og synes, vi skal se seriøst på det under udvalgsarbejdet. I forslaget til helhedsorienteret byfornyelse hilser vi det samtidig velkommen, at man overgår til behovsvurdering af ansøgningerne.
Det skulle give bedre mulighed for en seriøs kvalitativ vurdering af ansøgningerne, så vi ser frem til en positiv behandling af forslaget.
Pernille Frahm (SF), 1998-05-07:
I SF ser vi også frem til en positiv behandling af forslaget.
Vi kan huske de groteske scener, som andre ordførere har beskrevet, hvor det ikke var behovet, der afgjorde, hvem der fik, men det tekniske udstyr, især da Københavns Kommune kom til at trykke sig forkert ind på pc'en og dermed kom bagest i køen.
Det skal jo ikke være den måde, man fordeler de her midler på; det er alle vist enige om.
Der er bare et enkelt problem, og det er, at man ifølge § 94, stk. 4, i det foreliggende lovforslag faktisk lægger op til, at kommunerne ifølge teksten nu selv kan vælge først til mølle-princippet.
Det er muligt, at det ikke er hensigten med teksten, men sådan kan det forstås af den måde, der står i teksten, nemlig »kriterier for prioriteringen kan kombineres«, og der må jo ligge i det, at man også kan lade være med at kombinere dem.
Det vil sige, at en kommune kan vælge at bruge først til mølle-princippet.
Det finder vi altså uhensigtsmæssigt i SF og håber
, at man kan rette op på det på en eller anden måde, hvad enten det så skal være i form af boligministerens bekendtgørelse, eller om det er noget, vi skal snakke sammen om i udvalget.
Jeg synes egentlig, vi skulle gøre det sidste, så vi har lidt klarhed over, hvad det er, vi nu lægger ud på det her område.
Så er det sådan, at vi i SF foretrækker, at man bruger byfornyelsesmidler på offentlig byfornyelse, eventuelt også med andelsboligforeninger inde her, men nu har vi jo så en del penge, som vi bruger på den private byfornyelse, og det er klart, at de skal fordeles på en fornuftig måde.
Så vi vil gå positivt ind i det her arbejde.
Aase D. Madsen (DF), 1998-05-07:
Da Dansk Folkepartis ordfører, hr. Egil Møller, ikke kan være til stede, vil jeg på hans vegne fremføre partiets synspunkter vedrørende dette lovforslag.
Lovforslag nr. L 73 er et lovforslag om ændring af lov om byfornyelse, en lov, Dansk Folkeparti er meget modstander af.
Vi er modstandere af loven, fordi den medfører et meget stort bureaukrati og en meget stor og dyr administration.
Loven burde efter Dansk Folkepartis mening afskaffes.
Det forslag om ændring af loven, som vi i dag behandler, er dog lidt bedre end den eksisterende lov, idet man vil ændre den kaotiske fordelingsregel efter princippet først til mølle, et princip, som viste sig komplet ubrugeligt, og derfor bør det selvfølgelig ændres.
Det kaos, der opstod landet over, var aldeles uværdigt, og mange borgere her i landet må føle sig gjort til grin.
Jeg behøver ikke også nævne det, de andre ordførere nævnte, de problemer, det har givet med computere, der bryder ned, osv.
Vi i Dansk Folkeparti er ikke sikre på, at ministerens forslag er det rigtige, men selvfølgelig bør man bruge de objektive kriterier som fordelingsnøgle.
Men det bliver meget små beløb, der er til rådighed til de enkelte kommuner.
Derfor er det efter vores mening det rigtige tidspunkt at overveje helt at afskaffe ordningen
, så hvis ministeren skulle komme frem med sådan et forslag, bliver det støttet af Dansk Folkeparti.
I øvrigt har jeg hæftet mig ved lovforslagets bemærkninger, hvoraf det fremgår, at byfornyelsesmidlerne blandt andet skal sikre arkitektoniske kvaliteter og forbedringer af det fysiske rum i kommunerne.
Det lyder jo herligt, men når man ser, at bygningerne er gjort i stand, er pænt restaureret, kan man så opleve, at kommunerne kan ødelægge det fysiske miljø, som gerne skulle sikres gennem lovens midler.
Man kan se kommunerne smække grimme plakatsøjler, belyste reklameskilte og reklamebusstoppesteder med mere eller mindre afklædte fotomodeller op foran de smukt istandgjorte ejendomme.
Disse visuelle miljøforurenere kommer ene og alene op, fordi kommunerne falder for de smarte reklamefirmaers tilbud om at finansiere herlighederne.
F.eks. har vi i Gentofte Kommune oplevet, at kommunalbestyrelsen har givet et udenlandsk reklamefirma en kontraktlig 15-årig hånds- og halsret til i realiteten at bestemme over, hvordan det visuelle miljø skal se ud i årene fremover med hensyn til at sætte reklamestandere op.
I øvrigt vil jeg opfordre de ærede medlemmer til at lukke øjnene godt op, når nu vi skal ud i det pulveriserende liv og se på bymiljøerne.
Prøv at lægge mærke til den glidebane af amerikaniserede gigantreklamer, der mere og mere forurener vores bymiljø.
Dansk Folkeparti har for et stykke tid siden fået et negativt svar fra vores miljøminister, da vi prøvede at få ham til at gribe ind i forbindelse med reklameforurening.
Svaret var: Det er ikke mit bord, men kommunernes.
Annie Lunde Hansen (CD), 1998-05-07:
Jeg vil hertil sige, at vi er dog trods alt nået så langt i boligpolitikken i dag, at det ikke længere er mangel på regulære boliger, som driver os frem.
Hvad angår boligstandarden, er vi også nået et langt stykke.
Men der er stadig noget, som kan gøres.
Der findes stadig boliger med utidssvarende opvarmning, boliger uden eget toilet og bad både i større og mindre byer, og i landområderne findes bygninger, der trænger til en kærlig hånd.
Derfor mener Centrum-Demokraterne, at vi fortsat kan finde penge på budgetterne til fremme af byfornyelsen.
Først til mølle-princippet og dets uheldige konsekvenser er der allerede sagt meget om.
Det afgørende for CD i denne forbindelse er, at det er meget tydeligt, at dette administrative princip ikke giver nogen garanti for, at midlerne havner dér, hvor behovene er størst.
Jeg skal her tilføje, at selvfølgelig ønsker jeg Århus tillykke, men jeg under dem ikke pengene, når jeg ser på situationen ude i landet, hvor andre mangler dem lige så stærkt.
Derfor støtter CD, at dette princip fjernes fra byfornyelsen.
er, at først til mølle-princippet ikke er en god idé, så synes Centrum-Demokraterne, at det er besynderligt, at det fortsat skal være muligt for den enkelte kommune at anvende dette princip.
Denne del af forslaget bliver vi vist nødsaget til at kigge nærmere på i udvalget.
CD ser samlet positivt på dette forslag.
Den har et boligsocialt sigte, den er bygningsbevarende og har et bygningskulturelt sigte.
Derfor finder vi det rigtigt, at der tilstræbes fordelinger af disse midler, som tager udgangspunkt i ansøgernes behov.
CD ser frem til en positiv behandling i udvalget.
Keld Albrechtsen (EL), 1998-05-07:
Selv om jeg er århusianer, må jeg jo vedgå, at den model, der var fundet til fordeling efter først til mølle-princippet, ikke virkede helt, som den skulle.
Vi vil selvfølgelig kigge på enkelthederne i det.
Vi synes måske nok, der er en noget vidtgående bemyndigelse.
Vi må kigge på, om det er nødvendigt med så meget bemyndigelse.
Det kunne også have lidt sammenhæng med det problem, som CD rejser, om de enkelte kommuner skal have adgang til at bruge først til mølle-princippet, eller om man måske snarere skulle have en behovsvurdering ind i billedet i de enkelte kommuner også.
Men det er jo mere i detaljerne.
Jeg vil blot sige til slut, at efter Enhedslistens opfattelse ville den enkleste løsning være, at man simpelt hen afskaffede rammen for privat byfornyelse og overførte midlerne til den offentlige ramme.
Det ved jeg godt vi ikke kan komme igennem med, der er nogle aftaler med nogle andre partier omkring den private byfornyelse, men man kunne jo muligvis i regeringen overveje - det vil vi da i hvert fald opfordre til - at de kommuner, der nu får tildelt en ramme inden for den nye fordelingsnøgle, kunne vælge at behovsorientere disse midler, måske eventuelt endda således, at de overgik til den offentlige byfornyelse frem for til den private, hvis man i den pågældende kommune har den opfattelse og bedømmelse af behovet i den pågældende kommune, at der er så tunge byfornyelsesopgaver, at det kræver en øget indsats i den offentlige byfornyelse. Jeg håber, at der kan være mulighed for at få sådanne tanker med ind i behandlingen af forslaget.
Som sagt, vi er positive.
Niels Helveg Petersen (RV), 1998-05-07:
Førstebehandlingen af dette beslutningsforslag er jo en virkelig god anledning til at slå nogle ting fast, først og fremmest at Kommissionens forslag til en såkaldt interventionsmekanisme ikke kan vedtages.
Danmark har fra begyndelsen afvist forslaget.
Forslaget antaster grundlæggende rettigheder, herunder strejke- og konfliktretten og kræver ydermere ændringer i Traktaten.
På rådsmødet i det indre marked den 30. marts 1998 afviste Ministerrådet forslaget.
Kommissionen fastholder det, men Ministerrådet afviste det.
Samtlige medlemslande fastslog på det møde, jeg her taler om, den 30. marts 1998 i fuld enighed, at en løsning skal respektere tre principper: de grundlæggende rettigheder, såsom strejke- og konfliktretten, må ikke antastes, Kommissionen skal ikke have nye beføjelser, og balancen mellem institutionerne i EU skal ikke ændres. Formandskabet forsøger i øjeblikket på det grundlag at finde en løsning, således at enkeltpersoners vold og hærværk ikke kan hindre den fri bevægelighed af produkter.
Sagen er på dagsordenen på rådsmødet i det indre marked den 18. maj til orienterende drøftelse.
Fra dansk side vil vi fortsat afvise Kommissionens forslag, og vi vil understrege de principper, jeg her har nævnt.
Jeg kan således berolige forslagsstillerne med, at det forslag, som Kommissionen har stillet, ikke vil blive vedtaget.
Jan Petersen (S), 1998-05-07:
Det bliver jo hverdag igen en dag, og så går mennesker på arbejde.
Men de har børn, der bliver syge, børn, der skal til tandlæge eller skal begynde i skolen.
I dag må de bruge feriedage på det; i morgen har de særlige dage at trække på til det.
Jeg kunne godt tænke mig, når vi har skåret alt det bort, som hr. Ole Sohn har fremført om sagen i går og i dag, at hr. Ole Sohn bare en eneste gang kunne sige, at der her er tale om et gennembrud for et emne, som har været krævet i samtlige debatter, der har været om børn og familie- og arbejdslivet.
Der er tale om et gennembrud.
Men får man altid opfyldt alle sine krav?