Hans Christian Schmidt (V), 1997-11-20:
Et kort øjeblik var jeg i tvivl, for det kan næppe være mig, som hr. Martin Glerup sagde noget til.
De beskrivelser, der kom i hans indlæg, er i hvert fald ikke nogle, der kan genkendes.
Dette forslag har vi accepteret, som det ligger.
Så er det vist også på sin plads at sige, at vi ikke synes, at der skal føjes flere ord ind, men at der skal handling til, og det var sådan set det, jeg sagde.
For godt fire måneder siden havde jeg sammen med flere folketingsmedlemmer fornøjelsen af at deltage i FN's særlige generalforsamling UNGASS i New York.
Baggrunden for mødet var den velkendte Riokonference fra 1992.
Meningen var, at man skulle følge op på Riomødet og se, om landene havde nået de mål, som de i fællesskab havde sat sig fem år tidligere.
Jeg vil også udtrykke, at resultatet var nedslående.
Det kunne tydeligt mærkes under konferencen, og også i den danske delegation var der bred enighed om de manglende resultater.
Mange lande havde skrevet under på flotte aftaler og hensigtserklæringer om en aktiv indsats til fordel for miljøet, men der var ikke fulgt handling efter ordene.
Jeg tror, vi alle sammen her kan blive enige om, at de rige vestlige lande har en særlig forpligtelse til at gå foran i kampen for et bedre miljø.
Vi ved jo godt, at vi også i høj grad forurener, men vi ved også, at vi har de fleste ressourcer til at bekæmpe denne forurening, og derfor er det
altså nedslående, når så mange vestlige lande ikke har gjort nok ved problemerne.
I Danmark har vi oplevet, at vi i de seneste måneder har set et reklamefremstød for regeringen, der hedder »Danmark
som foregangsland«
, og i de afsnit, der omhandler miljøpolitikken, gør regeringen meget ud af at fremhæve, hvor mange penge vi bruger på dette felt i forhold til andre lande, og også på UNGASS-konferencen fremhævede statsministeren den danske indsats.
Det er vi enige i, at sådan er det.
Men penge er ikke alt, og det må vi også opfordre regeringen til at tage til indtægt.
På topmødet i Rio besluttede man for det første her i den såkaldte »Agenda 21«, at de miljømæssige konsekvenser af nye tiltag inden for alle områder skulle analyseres, inden de trådte i kraft.
Med andre ord var det hensigten, at miljøpolitikken skulle decentraliseres til alle fagministerierne.
Men hvordan er det så gået i Danmark?
Ja, i stedet for en decentralisering har man efter vores opfattelse fået en alt for høj grad af centralisering.
Miljøministeriet har tiltaget sig så meget magt, at ministeriet mest af alt ligner en centralistisk enhed i stedet for at være den koordinator, som det var tiltænkt i »Agenda 21«.
Derfor vil vi også sige, at når der i forslaget til vedtagelse omtales noget om et lovkrav til kommunerne, vil vi gerne have, at man fejer for egen dør i ministeriet.
Det ville nok være en god idé.
Hvis vi skal nævne nok et punkt, må vi sige, at ikke nok med at miljøpolitikken er blevet centraliseret, den er også blevet bureaukratiseret. I løbet af de seneste år er mængden af love, cirkulærer, bekendtgørelser og nye retningslinjer til borgerne fra bl.a. Miljøministeriet steget markant.
Det er et problem.
Det er et problem for virksomhederne, der nu skal bruge mere tid og endnu flere kræfter på at sætte sig ind i flere og flere miljøregler og udfylde flere og flere spørgeskemaer og formularer.
Men det er også et problem for den almindelige dansker, der snart ikke kan finde rundt i miljøpolitikken.
Den eneste rigtige måde at løse miljøproblemerne på er efter Venstres opfattelse et udbygget samarbejde mellem stat, virksomheder og borgere.
Det offentlige skal ikke tale til befolkningen, men med befolkningen.
Kun i fællesskab kan vi løse de store problemer, og her er regelforenkling, afbureaukratisering og decentralisering nøgleord.
Også regeringens CO2-politik må vi sige har lidt en krank skæbne.
Den er meget, meget indviklet, og man må sætte store spørgsmålstegn ved dens miljøeffekt.
I hvert fald må vi konstatere, at der i dag ligger mindst 600-700 mio. kr., som ikke kan blive ført tilbage til erhvervslivet.
Resultatet har været, at konkurrenceevnen for virksomhederne er blevet kraftigt forværret til skade for dansk produktion og beskæftigelse. Vi må også sige, at den indviklede og bureaukratiske facon, som de grønne afgifter er skruet sammen på, har været til skade for virksomhederne.
Senere i dag vil Venstre fremsætte et beslutningsforslag, der vil afskaffe CO2-afgiften og i stedet indføre en ny og bedre miljøpolitik gennem det, vi kalder en fælles international indsats.
Vi håber meget på, at dette Folketing tager vel imod det.
Vi kan ikke andet end få det indtryk, at det nu er gået op for alle, at det er vejen frem.
I hvert fald oplever vi igen og igen, når vi er sammen med miljøfolk rundt omkring i verden, at man er meget begejstret for tanken, og at det er på den måde, vi skal gå ind og forstærke indsatsen på hele miljøområdet.
I Venstre ønsker vi altså, at vi får en ægte miljøprofil, og det kan kun ske ved at inddrage befolkningen langt mere i miljøspørgsmål, end det er tilfældet i dag.
Derfor skal vi huske de vigtige punkter som decentralisering, afbureaukratisering og regelforenkling samt selvfølgelig det, som vi lægger op til senere i dag, nemlig et styrket internationalt samarbejde.
I dag er Danmark ikke et foregangsland på miljøområdet, i hvert fald ikke med hensyn til det, som jeg lige har talt om.
Økonomisk, javel, men ikke det, som jeg nævnte til sidst.
Men vi kan blive det, hvis miljøpolitikken bliver gjort mere folkelig.
Det vil vi gerne fortsat arbejde stærkt med.