Flemming Hansen (KF), 2004-01-15:
Jeg er blevet bedt om en redegørelse om udformningen af EU-regler vedrørende udlicitering eller udbud af små og mellemstore færgeruter.
Det er jeg glad for at få lejlighed til at give Folketinget en grundig redegørelse om.
Kommissionen støttede denne påstand på Rådets formodning om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser
inden for søtransport i medlemsstaterne
Det fremgår af forordningen, at når en medlemsstat indgår kontrakter om offentlig tjeneste, skal dette ske uden forskelsbehandling af EU-redere.
Det var Kommissionens opfattelse, at dette krav kun kunne opfyldes ved, at alle færgeruter, der modtog offentligt tilskud, blev sendt i offentligt udbud uanset færgeruternes størrelse.
Udbudskravet fulgte også af EU-retningslinjerne for statsstøtte til søtransportsektoren, hvoraf det også fremgik, at kontraktperioden normalt ikke måtte overstige 5 år.
Efter modtagelse af Kommissionens åbningsskrivelse og efter drøftelser med Kommissionen fremsatte den daværende trafikminister i 1999 et forslag til lov om færgefart.
Loven, som fortsat er gældende, indebærer, at alle offentligt støttede færgeruter skal udbydes hver femte år uanset deres størrelse.
I overensstemmelse med loven blev 23 små færgeruter udbudt i år
Det viste sig, at markedet, dvs. de større rederier,
var helt uinteresserede i disse færgeruter.
De var ganske enkelt for små.
Det betød, at de kommuner og amter, der udbød færgeruterne, ganske vist havde betydelige udgifter til at gennemføre udbuddene, men ikke opnåede lavere betaling til ruterne.
I visse tilfælde medførte udbuddene oven i købet, at de udbydende offentlige myndigheder måtte øge kontraktbetalingen til de redere, der havde ruterne i forvejen. I efteråret 2000 modtog den daværende regering endnu en åbningsskrivelse fra Kommissionen, der fortsat ikke mente, at den danske lovgivning var i overensstemmelse med EU-retten.
Kommissionen mente, at det var i strid med EU-retten, at den danske lovgivning undtog færgeruter, der blev drevet af offentlige myndigheder uden støtte udefra, fra udbudskravet.
Kommissionen mente endvidere, at det var i strid med EU-retten, at der kunne stilles krav om, at en ny reder overtog det materiel og det mandskab, der hidtil havde været på ruten.
Dette nye udkast, der siden blev godkendt af Kommissionen stort set uændret, indebar, at også færgeruter, der blev drevet af offentlige myndigheder selv, skulle i udbud, ligesom der ikke længere kunne stilles krav om, at en ny reder overtog det materiel og mandskab, der hidtil havde været på ruten.
Jeg sendte i januar 2003 det nye lovforslag i høring, og reaktionerne fra amter og kommuner var yderst negative.
Jeg var enig i deres kritik, og regeringen besluttede derfor ikke at fremsætte lovforslaget.
Jeg har efterfølgende haft indgående forhandlinger med Kommissionen, og det foreløbige resultat kom i slutningen af oktober måned sidste år, hvor Kommissionen udsendte en pressemeddelelse om, at Kommissionen havde vedtaget nye og enklere regler på færgeområdet.
Og glad var jeg naturligvis.
Det følger af pressemeddelelsen, at reglerne består af et sæt reviderede statsstøtteretningslinjer for søtransportsektoren og af en fortolkningsmeddelelse til Rådets forordning om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i medlemsstaterne.
Reglerne indebar angiveligt, at færgeruter med færre end 100.000 passagerer om året ikke skal i egentligt udbud, men blot gennem en interessetilkendegivelsesrunde hvert 12. år; en kæmpe sejr.
Jeg vil naturligvis nøje gennemgå de nye regler, når de engang foreligger i en officiel version, hvilket fortsat ikke er tilfældet her 2½ måned efter Kommissionens pressemeddelelse.
De oplysninger, som Trafikministeriet er i besiddelse af, tyder på, at ca. halvdelen af alle danske færgeruter vil falde ind under de nye, mere lempelige regler og dermed være undtaget fra udbudskravet.
Jeg vil derfor arbejde videre for, at også færgeruter, der modtager mindre end 1 mio. euro om året i tilskud, bliver undtaget fra udbudskravet, ligesom jeg vil arbejde for, at der i forbindelse med udbud af færgeruter skal kunne stilles krav om, at den nye reder overtager det materiel og det mandskab, der hidtil har besejlet ruten.
Jeg kan oplyse, at jeg i begyndelsen af december måned sidste år både skriftligt og mundtligt har haft drøftelser med EU-kommissær de Palacio fra transport- og energiområdet, hvor jeg argumenterede for, at alle færgeruter, der modtager mindre end 1 mio. euro om året, bør undtages fra EU-rettens udbudskrav.
Jeg arbejder altså fortsat for yderligere undtagelser fra udbudskravet i modsætning til den tidligere regering.
Jeg arbejder også for det andet væsentlige område, som jeg omtalte for kort tid siden.
Som tidligere nævnt har Kommissionen nemlig stillet krav om, at færgeruter, der bliver drevet af offentlige myndigheder selv uden støtte udefra, skal i udbud, og om, at dansk ret ændres, således at det ikke længere vil være muligt at kræve, at en ny reder overtager det mandskab og det materiel, der hidtil har været anvendt på den udbudte rute.
Det vil jeg som nævnt også tage op over for Kommissionen.
Det er vigtigt, at Folketinget er bevidst om de mulige konsekvenser, hvis færgeloven ikke ændres som krævet af Kommissionen.
Det vil jeg gøre opmærksom på nu.
Det er snart 6 år siden, at Kommissionen indledte traktatkrænkelsessagen mod Danmark på færgeområdet.
Danmark har efter forhandlinger med Kommissionen fået ganske betydelige indrømmelser i form af undtagelser fra EU-rettens udbudskrav, undtagelser, der indtil videre omfatter, som jeg sagde, ca. halvdelen af de danske færgeruter, og jeg har tilkendegivet, at jeg fortsat vil arbejde for yderligere lempelser.
Man må dog gøre sig klart, at jeg ikke som sådan kan sikre, at udbudsreglerne bliver indrettet præcis efter mit hoved, hvor gerne jeg end ville.
Her er tale om en EU-regulering med fælles regler, som alle lande skal leve op til.
Følgerne kan blive uoverskuelige, hvis Danmark bliver dømt, idet staten i værste fald kan blive tvunget til at kræve den støtte, der er betalt til færgeruterne i strid med EU-retten, tilbage.
Det kan få uoverskuelige økonomiske konsekvenser for de berørte kommuner og for de små færgeselskaber.
Jeg skal i den forbindelse understrege, at det følger af EU's statsstøtteret, at rederierne næppe vil kunne kræve erstatning af staten for sådan et tilbagebetalingskrav.
De mindre færgeruter vil næppe kunne overleve tilbagebetalingskravet.
Jeg vil naturligvis gøre alt, hvad der står i min magt for at undgå, at vi kommer i denne situation, men det er mig magtpåliggende, at Folketinget er informeret fuldt ud om, at det ikke er risikofrit at kaste sig ud i en traktatkrænkelsessag.
Forhandling