runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Morten Østergaard (RV), 2005-04-29:
Til illustration af den måde, diskussionen her foregår på, kom Institut for Menneskerettigheder med konkrete henvisninger til artikler, til domme og til alt muligt andet, f.eks. 28-års-reglen.
Svaret fra ministeriet, som skulle foretage den saglige vurdering, var, og jeg citerer fra side 4: »Integrationsministeriet finder, at den forskelsbehandling, 28-års-reglen kan indebære mellem danske statsborgere, er sagligt begrundet.«
Men det er jo ikke en juridisk argumentation.
Det er netop, som ministeren siger, en politisk argumentation, og derfor vil jeg gentage mit spørgsmål: Findes der ingen saglige internationale institutioner?
Jeg kan give et hint om en, jeg synes man burde overveje, nemlig Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
Er det sådan, at hvis Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol fælder en dom, som går Danmark imod, vil ministeren så tage initiativ til at ændre lovgivningen eller den administrative praksis?
Eller vil man igen sige: Jamen vi synes, der er en usaglig begrundelse, så den dom tager vi ikke notits af?
Rikke Hvilshøj (V), 2005-04-29:
Nej, vi forholder os til de domme, der bliver afsagt, og vi forholder os også til den kritik, der rejses, og hvis vi mener, der er grundlag for ændringer, ændrer vi reglerne.
Angående 28-års-reglen eller ikke 28-års-reglen går Institut for Menneskerettigheders kritik på, at der sker en forskelsbehandling af danske og udenlandske statsborgere.
Her vil jeg bare henvise til, at Højesteret lige har afsagt en dom, der siger, at Højesteret finder, at en sådan forskelsbehandling på grund af indfødsret ikke er i strid med diskriminationsforbuddet i menneskerettighedskonventionen, artikel 14, sammenholdt med artikel 8, jævnfør Menneskerettighedsdomstolens dom osv. osv. osv.
Det, Institut for Menneskerettigheder siger om 28-års-reglen, er sådan set ikke om 28-årsreglen i sig selv, men om at der skelnes.
Vi skelner mellem, hvor lang tid man har haft dansk statsborgerskab, og om man er dansk statsborger eller ej, og Højesteret siger, at en sådan skelnen kan vi godt foretage.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2005-04-29:
Jeg er selvfølgelig ked af, at ministeren mener, det er uklart, hvad Socialdemokratiet ønsker på udlændingeområdet.
Jeg synes, det er meget, meget klart, og jeg tror, jeg gentog mange, mange gange, at vi ikke ønsker ændringer af udlændingeloven, og at vi bakker op om regeringens politik, men at vi alene ønsker at få en juridisk belysning af, om den administrative praksis i familiesammenføringssager sker på en betryggende måde.
Men jeg kan jo også forstå, at jeg fuldstændig har misforstået spørgsmålet om gennemsigtighed.
Det er åbenbart ikke et administrativt spørgsmål, men et politisk spørgsmål, og så kan jeg jo spørge ministeren: Hvis det er et politisk spørgsmål, vil ministeren så være med til at tage en diskussion om, hvorvidt det kunne være hensigtsmæssigt med nogle praksisændringer af politisk karakter?
Jeg vil også godt spørge ministeren, om hun vil være med til at ændre svarene i tilfælde af afslag, så der ikke kun oplyses én grund til, at man får afslag, men så den enkelte ved, hvilke andre krav den pågældende eventuelt ikke opfylder for at kunne få familiesammenføring.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-04-29:
Vi begynder at bevæge os ind i en meget konkret sagsbehandling, og det tror jeg jeg skal holde mig fra.
Men jeg vil bare sige, at efter det, jeg umiddelbart hører, og det, jeg indtil nu kender til, hvordan tingene fungerer, er der i hvert fald en meget stor risiko for, at hvis alle skal have vurderet alle tilknytningskrav hver gang, vil sagsbehandlingen tage virkelig lang tid, og det skal jo også afvejes, hvor stort et arbejde der skal lægges i sagen, hvis man på forhånd ved, at der bliver givet afslag.
Jeg vil sjældent afvise at gå ind i drøftelser, men længere vil jeg altså ikke gå ind i spørgsmålet her i dag, fordi det meget konkret handler om, hvordan vi skal udforme svarene.
Anne-Marie Meldgaard (S), 2005-04-29:
Jeg havde selvfølgelig håbet på et mere positivt svar.
Risikoen for, at det ligesom bliver billedet af sagsbehandlingen, er virkelig til stede, og ville det ikke være værd at tænke på, ikke kun af hensyn til den enkeltes retssikkerhed, men måske også af hensyn til beskyttelse af sit eget embedsværk?
Rikke Hvilshøj (V), 2005-04-29:
Jeg synes, fru Anne-Marie Meldgaard giver udtryk for mistillid til Udlændingestyrelsen og embedsværket i Integrationsministeriet og får det til at lyde, som om det bare handler om at finde det element, der kan motivere en afvisning.
Der er ikke nogen politik om, at det kun handler om, at hver gang der kommer en ansøgning, skal man finde ud af, hvad der kan medføre afvisning.
Der sker en saglig behandling af alle sager, og det er sådan set en objektiv indgang til, om det ender med, at der gives afslag på eller tilladelse til familiesammenføring.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-04-29:
Jeg hørte ministeren sige, at det kunne være en god begrundelse for lovgivningen, at den levner plads til administrative afgørelser.
Det kan der måske nok være noget om, men det gør det jo endnu mere interessant, at de administrative afgørelser selvfølgelig må være politisk betingede.
De er underlagt lovgivningen, og de træffes dels af Udlændingestyrelsen, dels af ministeriet selv.
De er underlagt integrationsministerens beslutningskompetence, og det mener jeg kunne være et argument for, at der skulle være en mulighed for at klage til en instans uden for Integrationsministeriet.
Det kunne jeg egentlig godt tænke mig at høre integrationsministerens svar på.
Rikke Hvilshøj (V), 2005-04-29:
Familiesammenføringssager bliver behandlet i to instanser.
Første instans er Udlændingestyrelsen, og Udlændingestyrelsens afgørelse kan indklages for Integrationsministeriet.
Det politiske ansvar ligger på mine skuldre, og jeg kan altså stilles til ansvar.
Anden instans er domstolene, og jeg synes sådan set, det er rimelige forhold, og at der er et rimeligt forløb for behandlingen af familiesammenføringssager.
Irene Simonsen (V), 2005-04-29:
Ja, det er jo lige før, man fristes til at sige, at så starter vi forfra.
Nu skal vi måske bare mere ind i substansen med hensyn til, hvordan det fremover skal foregå på udlændingesiden.
Hvad er det, man vil med det her?
Jeg vil ikke bruge så meget tid på at gå ind i substansen, men bare lige kort forklare, hvorfor Venstre ikke kan stemme for det her beslutningsforslag.
Jeg synes, ministeren har redegjort fint for de enkelte punkter i forslaget, og jeg vil blot sige, at Venstre jo til fulde har den holdning, at som det foregår i dag, hvor man har den første instans i Udlændingestyrelsen, dernæst kan anke til ministeriet, og ikke at forglemme er der jo stadig væk muligheden for, at sagerne kan indbringes for domstolene, er retssikkerheden i orden.
Jeg ser ingen grund til at lave et specielt organ her sidestillet med eller lagt ind under Flygtningenævnet.
Tingene fungerer, som de skal, retspolitikken er i orden, det retssikkerhedsmæssige er i orden for den enkelte.
Det, som jeg kan se skinner meget igennem i forslaget, er igen det her med at kunne få offentliggjort disse sager, at man har nogle procedurer, som der lægges vægt på man kan gå ind og kigge på.
Der synes jeg jo, det er fint, at ministeren nu har tilkendegivet, at der bliver lagt nogle procedurer, nogle oplysninger ud på Integrationsministeriets hjemmeside, som advokater og borgere eventuelt kan benytte sig af.
Det er jo væsentligt her at påpege netop det, som Institut for Menneskerettigheder i sin udredning om ægtefællesammenføring fra efteråret 2004 anførte, nemlig at reglerne om ægtefællesammenføring lever op til de menneskerettighedsmæssige krav om forudsigelighed.
Det betyder jo altså, at det er muligt også for en eventuel advokat, der skal ind og kigge på det, at gennemskue, hvordan afgørelserne er i de her sager.
De kan ikke sammenlignes, som jeg synes ministeren har redegjort så ganske udmærket for, med asylsøgningsprocedurerne.
Det er to forskellige slags sager, der skal skilles ad.
Det er ikke det samme, og dermed er der heller ikke det samme behov.
Derfor må Venstre sige, at vi ikke kan tilslutte os det her beslutningsforslag.
Morten Østergaard (RV), 2005-04-29:
Lad os tage fat, hvor ordføreren sluttede.
Er det ikke korrekt, at det er sådan, i modsætning til hvad ministeren netop har sagt, at hvis der er risiko for asylrelevant forfølgelse i hjemlandet, så påvirker det familiesammenføringssagen, fordi der så skal tages særlige hensyn til familiens enhed?
Derfor er det ikke rigtigt, når fru Irene Simonsen og lige før hende ministeren sagde, at det her ikke handler om situationen i hjemlandet, det er blot en juridisk vurdering af den foreliggende sag.
Det gør det i de tilfælde, hvor der er asylrelevant forfølgelse, og derfor er sagerne måske nærmere asylsager end det, man kan få indtryk af, når man hører ministeren og ordføreren for Venstre.
Henriette Kjær (KF), 2005-04-29:
Det mener jeg jo ikke, i og med jeg lige har afvist forslaget.
Jeg er enig med fru Anne-Marie Meldgaard i, hvad vi også har drøftet, og som fru Anne-Marie Meldgaard også spurgte ministeren om, at man kunne give nogle klarere svar og måske oplyse om de andre muligheder, der måtte være.
Det samme kan gøre sig gældende her, at man selvfølgelig kan orientere om, at man kan søge som asylansøger og ikke netop i en familiesammenføringssag.
Men så er det jo også sådan, at ministeriet selvfølgelig, som vi også hørte Venstres ordfører svare hr. Morten Østergaard, også følger med i, hvad der sker på den front, og om der er tale om en person, der er forfulgt, for så kan vedkommende jo altså godt komme til Danmark.
Morten Østergaard (RV), 2005-04-29:
Det er bare for at præcisere.
Det vil sige, at den konservative ordfører ikke synes, det er retssikkerhedsmæssigt betænkeligt, at man i det her tilfælde fra ministeriets side ville have sagt: I kan ikke få familiesammenføring, der er ikke nogen grund til, at I ikke kan optage jeres familieliv i hjemlandet, vi vurderer, det er sikkert, mens man i Flygtningenævnet omgjorde lige netop den præmis.
Henriette Kjær (KF), 2005-04-29:
Jeg synes, det er en fortænkt situation.
Altså den, der vil have ægtefællen herop, er nok selv kommet herop via en asylansøgning og har senere fået en opholdstilladelse og kommer fra et land, hvor der kan være uroligheder.
Så tror jeg også, at vedkommendes ægtefælle eller den, vedkommende gerne vil giftes med, også godt ved, man kan komme herop på samme måde, hvis man i øvrigt er forfulgt og ikke bare benytter sig af det instrument, der hedder familiesammenføring.
Steen Gade (SF), 2005-04-29:
Jeg forstår jo, at afvisningen fra et flertal er ganske massiv.
Den eneste åbning, som ikke rigtig har med klagenævnet at gøre, var vel den der diskussion om den årlige rapport.
Så vil jeg da så bruge, for der skal også være lidt positivt i dag, den lejlighed til at se, om vi ikke kunne komme lidt nærmere i retning af at få lavet sådan en årlig redegørelse.
Man gør det i vores nabolande, ja, man har også sådan et klagenævn i vores nabolande, men der er vi altså klogere end Norge og Sverige, det skal vi ikke have, men vi kunne jo altså godt lave sådan en årlig rapport.
Hvis ministeren ikke vil sige mere, end hun har sagt allerede, så vil jeg i hvert fald håbe, at vi kan følge den sag op efter den her debat.
Det blev vist mine ord.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-04-29:
Det er vigtigt, at vi i den her slags debatter om udlændingepolitik og familiesammenføringer gør os klart, at det handler om mennesker.
Vi må jo i hvert fald også erkende, at tilfældigheder i nogle tilfælde også udgør en del i hvert fald ikke helt ukendte problemer.
I dag står disse mennesker i en situation, hvor muligheden for at klage over Integrationsministeriets politik er til Integrationsministeriet.
Det er derfor, vi støtter forslaget om et uafhængigt klageorgan.
Vi kender jo uafhængige klageorganer fra andre dele af lovgivningen i Danmark, f.eks. vedrørende forskelsbehandling på arbejdsmarkedet på grund af etnisk oprindelse eller på grund af nationalitet.
Måske bare lidt til irritation for regeringspartierne og for Dansk Folkeparti, så er det faktisk sådan, at klageorganet i den slags sager er Institut for Menneskerettigheder.
Jeg ved godt, at der ikke er en direkte parallel mellem lovgivning om forskelsbehandling på arbejdsmarkedet og lovgivning om familiesammenføring, og derfor er det måske heller ikke sådan, at man kan behandle klager på præcis samme måde.
Men i hvert fald synes jeg, at tankegangen om et uafhængigt klageorgan, som har til formål at holde kontrol med, at administration i ministeriet, administrationen i Udlændingestyrelsen, følger, hvad der rent faktisk er lov og ret, egentlig burde ligge lige for, også når vi snakker om familiesammenføringssager.
Til sidst vil jeg bare sige med hensyn til redegørelsen, at jeg mener, det er afgørende, at ministeren måske enten her eller ved en senere lejlighed kan gøre klart, hvad det er for en slags redegørelse, vi har brug for.
For jeg mener først og fremmest, at den redegørelse, vi har brug for, er en redegørelse over at se på, hvad det er, der sker i den her slags sager, og om det er ret og rimeligt, hvad der foregår.
Det er en redegørelse over praksis i behandling af familiesammenføringssager.
Morten Østergaard (RV), 2005-04-29:
Men jeg synes ikke, man skal se forslaget her – i hvert fald ikke i udgangspunktet – i sammenhæng med det.
Det her er fra forslagsstillernes side ikke noget ideologisk korstog, men bare en hjælpende hånd til at få orden i uorden, til at sikre en retssikkerhedsmæssig stringens, konsekvens og logik i klageadgangen på udlændingeområdet.
Det synes simpelt hen logisk, at der er en ensartet klageadgang i asylsager så vel som i familiesammenføringssager, ikke mindst nu, hvor man jo med L 78 genindfører sikkerhedsvurderingerne i familiesammenføringssager.
Samme år var der 1.900 afslag på ansøgninger om familiesammenføring.
Forskellen på de her to grupper mennesker, hvis enslydende ønske om at tage ophold i Danmark ikke har kunnet imødekommes, er primært, at retssikkerheden for dem er så markant forskellig.
Asylansøgerne kan påklage afgørelsen til Flygtningenævnet, og her sidder der en højesteretsdommer for bordenden, uafhængig af den sagsbehandlende instans, Udlændingestyrelsen.
Familiesammenføringssagerne påklages til ministeriet.
Der sidder der ikke en højesteretsdommer eller en dommer for bordenden, der sidder der en minister for bordenden, en politiker.
Hvis vi skuer til Norge og Sverige, kan vi se, at der har man en langt mere stringent model.
Her varetager de samme nævn det her.
Hvorfor er det så vigtigt?
Jeg har nævnt afghanersagen, hvor fire afghanske flygtninge fik medhold i Flygtningenævnet i, at de ikke kunne hjemsendes jævnfør Udlændingestyrelsens praksis – Flygtningenævnet omgjorde det.
Havde disse mennesker søgt om familiesammenføring, ville man med det nuværende klagesystem have oplevet, at de havde fået afslag på det, at ministeren havde sanktioneret det, og så havde de uretmæssigt fået afslag på familiesammenføring, selv om der var asylrelevant forfølgelse i deres hjemland jævnfør Flygtningenævnets afgørelse.
Der vil jeg også sige til hr. Søren Krarup, der antager, at et klageorgan vil give flere familiesammenføringer, at det jo så må betyde – som hr. Jørgen Arbo-Bæhr også var inde på – at der netop ikke er den rigtige klageadgang i dag.
For nævnet vil jo kun vurdere i forhold til den gældende lovgivning, som hr. Søren Krarup selv er med til at sanktionere med sin stemmeafgivning en gang imellem, og hvis det ville medføre flere omgørelser, er det jo netop et udtryk for, at der faktisk er behov for nævnet.
Så er hr. Søren Krarup optaget af danske statsborgeres rettigheder.
Netop i familiesammenføringssager må vi sige, at her er de jo ringere stillet end asylansøgere, fordi de altså ikke har samme klagemulighed.
Endelig nævnte hr. Søren Krarup også sagernes omfang, og der er det sådan, som jeg allerede har redegjort for, at det faktisk er nogenlunde ens.
Fru Henriette Kjær syntes, at det med hensyn til afghanerne var en fortænkt situation, men der må jeg sige, at det er jeg helt og aldeles uforstående over for, for det er en ganske konkret situation, sagen er fra februar i år.
Jesper Langballe (DF), 2005-04-29:
Der er en vis logik i det, når hr. Morten Østergaard siger, at hvis sagerne bliver omgjort, så er det udtryk for, at der er behov for nævnet.
Men det er jo ikke sikkert, at det er det eneste kriterium for, at nævnet er overflødigt.
Der er jo nemlig også det, der hedder, at man kan få så mange klageveje, at sagerne trækker fuldstændig urimeligt ud, og det er jo det, der faktisk i øjeblikket er vores store problem.
Rent bortset fra, at ministeren jo her meget klart har gjort rede for, at med hensyn til familiesammenførte vrimler det simpelt hen med klagemuligheder, så ser vi jo, hvordan folk klager og klager og klager, sådan at de ofte bliver her i 7 år efter, at det første afslag er givet, og de 7 år er så gået med idelige genansøgninger og klager.
Derfor er der altså også et hensyn at tage til dette og ikke bare til muligheden for, at det kan blive omgjort.
Morten Østergaard (RV), 2005-04-29:
Dette virker jo lidt paradoksalt, når vi lige har diskuteret menneskerettighedsspørgsmålet, hvor et flertal i Folketinget synes, at der skal man gå til Menneskerettighedsdomstolen, for dér tager det jo 10 år at føre en sag igennem; derfor synes jeg, det klinger lidt hult.
Men for at tage det konkrete vil jeg sige, at her er der jo ikke tale om flere klageveje.
Der er jo tale om en anden klagevej, præcis den samme, som der er i asylsager, hvor det altså er et uafhængigt nævn, der tager sig af det.
Så må jeg også sige, at jeg er enig i, at sagsbehandlingstiden er for lang, men det synes jeg da at vi skal bede ministeren om at gøre noget ved.
Afstemning
Rikke Hvilshøj (V), 2005-04-29:
Det er naturligvis helt uacceptabelt, at unge mennesker tvinges til at gifte sig mod eget ønske, og vi skal derfor gøre alt, hvad vi kan for at bekæmpe, at sådanne ægteskaber indgås.
Det har også været en prioritering for denne regering fra første dag, den tiltrådte.
Regeringen tog allerede ved sin tiltræden fat på at bekæmpe tvangsægteskaber, bl.a. ved indførelse af 24-års-reglen i forbindelse med reformen af udlændingeloven i foråret 2002
er det det forkerte, jeg er i gang med?
Det er mig, der har taget fat på B 55, det er rigtigt.
Søren Krarup (DF), 2005-04-29:
Det, det gælder om, er, som jeg har sagt, at der er en lov, som bliver respekteret.
Den lov omfatter dem, der er den undergivet, og det er i Danmark de, der har dansk statsborgerskab.
Vi har naturligvis også lov for dem, der kommer til som flygtninge, men det er så ikke som danske borgere, det er som flygtninge i en særlig situation.
Altså det, der jo ligger, så vidt jeg kan høre, i hr. Hüseyin Aracs ord, er jo, at man til syvende og sidst skal suspendere loven til fordel for sådan almindelig rarhed.
Det er altid den måde, hvorpå man forsøger at camouflere en tilstand af ulovlighed, for ikke at sige af misbrug, og det er ikke noget, jeg ønsker.
Morten Østergaard (RV), 2005-04-29:
Det er sådan, at der på et tidspunkt for ganske nylig her i februar kørte fire prøvesager om Udlændingestyrelsens nægtelse af forlængelse af afghanske flygtninges opholdstilladelse.
Der skete det, at Flygtningenævnet omgjorde Udlændingestyrelsens afgørelse og sagde, at det endnu ikke var sikkert at rejse tilbage til Afghanistan.
Hvis disse mennesker havde søgt om familiesammenføring, så kunne Udlændingestyrelsen have truffet præcis den samme afgørelse og sagt: Det afviser vi, I kan rejse tilbage.
Det betyder altså, at hvor man, fordi man kunne klage til Flygtningenævnet, fik omgjort afgørelsen, så ville man præcis for de samme mennesker, hvis de havde søgt om familiesammenføring, fordi man ikke kunne klage til et uafhængigt nævn eller til det samme nævn for den sags skyld, som man gør i Norge og Sverige, have rendt panden mod en mur, fordi man i ministeriet selvfølgelig ville have sagt, at man jo havde den vurdering, der kom fra Udlændingestyrelsen, nemlig at det var sikkert at rejse hjem.
Det er derfor, jeg så vil spørge ordføreren for De Konservative, om ikke det ville være ganske praktisk, hvis man samlet sagde, at det er der et organ eller lignende organer, der tager sig af for at sikre ensartethed.
Henriette Kjær (KF), 2005-04-29:
En række partier foreslår nu her i Folketingssalen, ligesom vi også hørte det i den nys overståede folketingsvalgkamp, at der nedsættes et uafhængigt klagenævn i familiesammenføringssager.
Det kan jo umiddelbart godt lyde som en god idé, men i Det Konservative Folkeparti er vi meget optagede af, hvad det reelt vil betyde for de mennesker, det handler om.
Og det er så her, min tvivl kommer ind.
I dag er det jo sådan, at det er Udlændingestyrelsen, der behandler sagerne, og vil man klage, ja, så kan man gøre det til Integrationsministeriet.
Er man ikke tilfreds med den afgørelse, der bliver truffet, så kan man klage til Ombudsmanden, og Ombudsmanden kan jo også selv tage sager op af egen drift.
Man kan også gå til domstolene.
Det synes vi Konservative er en god garanti for de borgere, det handler om.
Man kan få sin sag prøvet af og behandlet ved flere instanser, og det synes vi rent retssikkerhedsmæssigt er fuldt ud tilfredsstillende.
Vi mener, at sagsgangene i dag er meget overskuelige, gennemsigtige og til at finde ud af, så det argument, der fremføres i beslutningsforslaget, med, at mange borgere skulle have svært ved at overskue reglerne og ikke forstår myndighedernes begrundelse på afslag, tror jeg da slet ikke vil blive løst ved, at man laver denne her konstruktion og nedsætter et nævn.
Afslag, der juridisk er begrundet i en eller anden paragraf, er svære at forstå.
Det vil da være at stikke folk blår i øjnene.
Så Det Konservative Folkeparti kan ikke støtte forslaget.
Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-04-29:
Jamen så er jeg bange for, at hr. Søren Krarup ikke har forstået forslaget, for forslaget går ikke ud på, at der skal være en eneste instans mere.
Forslaget går ud på, at klageinstansen i stedet for Integrationsministeriet skal være et uafhængigt klagenævn.
Det er bare for at præcisere, at det er det, forslaget går ud på.
Så kan det måske være, at hr. Søren Krarup vil støtte forslaget, når det ikke indbefatter flere klagemuligheder, bare en anden klagemulighed end den, der er i dag.
Irene Simonsen (V), 2005-04-29:
Det gør det, og lige netop i dag har fru Marianne Jelved jo et læserbrev i Jyllands-Posten, der klart beskriver en situation, hvor ministeriet faktisk har ændret en praksis, fordi der kom nye oplysninger frem, og hvor man nu derefter netop tager udgangspunkt i, at hvis den, der skal ægtefællesammenføres, bliver forfulgt eller udsat for forfølgelse, så laver man en familiesammenføring.
Jeg vil gerne pointere, at det også er sket siden.
Så der er ikke nogen fodfejl eller andre fejl her, kan jeg sige til hr. Morten Østergaard.
Men at hr. Morten Østergaard igen går efter, at hele politikken skal ændres, er vi ikke i tvivl om, og jeg synes, det er en flot kamp, hr. Morten Østergaard kæmper.
Bliv endelig ved, for i jo længere tid kan vi få fastsat linjerne for, hvor forskellen er på regeringens udlændingepolitik og Det Radikale Venstres, og når vi så finder ud af, hvilket af de to ben Socialdemokraterne står på, så er der klare linjer.
Morten Østergaard (RV), 2005-04-29:
Tak for svaret og alt det, der fulgte med.
rådet, at der kunne folk jo også gå til domstolene.
Hvorfor skal vi overhovedet have det sociale ankenævn?
De sociale klienter kan da også gå til domstolene.
Hvorfor kan de 1.800 mennesker, der fik afslag på asyl i 2004, klage til et nævn, mens de 1.900 mennesker, der fik afslag på familiesammenføring, skal gå til domstolene?
Hvad er meningen med galskaben?
Irene Simonsen (V), 2005-04-29:
Så er jeg nødt til at gentage, at når det er en familiesammenføringssag, så afgøres den først i Udlændingestyrelsen, dernæst kan den ankes til ministeriet for til sidst at kunne føres for domstolene.
Det er forskellige steder, det foregår, og der er redegjort fint af ministeren for, hvorfor anke over asylsagerne ligger i Flygtningenævnet, og familiesammenføringssagerne kan ankes til ministeriet; derudover har man domstolene at gå til.