runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lissa Mathiasen (S), 2000-03-16:
Jeg bemærkede, at hr. Egil Møller havde nogle meget kontante bemærkninger om lovforslag nr. L 210.
Han siger i den forbindelse, at det ikke er rimeligt, at regeringen skal begå den form for overgreb over for lejerne.
Jeg undrer mig lidt, men det er måske, som jeg også kom til at sige på et tidligere tidspunkt her i dag, et udtryk
for, at hr. Egil Møller ikke helt har læst lovforslaget, for det er en ren kommunal afgørelse, om man vil bruge det her eller ej.
Derfor vil jeg godt spørge, om hr. Egil Møller virkelig ikke har så meget forventning til, at de kommuner, der mener, at der måtte være behov for at gå ind og bruge det redskab, de her får mulighed for at bruge, så ikke også vil tage det i anvendelse, hvorimod kommuner, der ikke har behovet, naturligvis heller ikke vil indføre det.
Det lyder, som om - og det er det, jeg godt vil høre også hr. Egil Møller om - at man ikke har nogen forestilling
om, at kommunerne er i stand til at tage vare på nogen form for problemer, siden man stiller sig så skeptisk over for at give kommunerne et sådant redskab.
Egil Møller (DF), 2000-03-16:
Lovforslaget om beboermaksimum i lejede boliger vil ifølge bemærkningerne til loven medføre, at udlejer opnår en besparelse på vedligeholdelsesudgifterne som følge af mindre slid på boligerne.
Heri er jeg ganske enig.
Men Dansk Folkeparti har den generelle holdning, at der også på dette område bør herske aftalefrihed mellem lejer og udlejer.
Den nugældende lovgivning på området indeholder ingen regler for, hvor mange personer der må bo i en lejebolig.
Jeg vil gerne spørge ministeren, hvad dette bureaukratiske system overhovedet vil koste, og har regeringen aktuelle planer om ligeledes at gribe ind over for de private boligejere.
Skal regeringen også her bestemme, hvor mange personer der eventuelt må bo i et privatejet parcelhus eller i privatejet ejerlejlighed eller andelsbolig?
Man må gå ud fra, at udlejere ved lejekontraktens indgåelse sikrer sig mod en væsentlig ændring af husstandens størrelse, så dette lovforslag kan vi i Dansk Folkeparti ikke støtte.
Det andet lovforslag, nr. L 211, er ligeledes affødt af regeringens udlændingepolitik, hvorved ca. 15.000 nye udenlandske statsborgere hvert år skal forsørges og have stillet boliger til rådighed af det danske samfund.
Det er da soleklart, at denne politik på udlændingeområdet også medfører boligproblemer til ugunst for danske statsborgere. Lovforslaget indeholder ændrede udlejningsregler og særlig støtte til det, man kalder udsatte, almene boligafdelinger.
Derimod skal den pågældende kommune have en anvisningsret til hver tiende bolig i nye, støttede og ustøttede andelsboligforeninger.
Det kan man da kalde en nyskabelse på området.
Hvorledes interessen for at stifte nye andelsboligforeninger vil blive efter disse nye, snærende bånd, kan man jo så kun gisne om.
Jeg tror, at interessen vil falde markant, når medlemmerne ikke selv fremover kan bestemme sammensætningen af beboere.
Lovforslaget indebærer mulighed for, at kommunalbestyrelsen efter aftale med en almen boligforening kan anvise lejere i op til 100 pct. af de ledige boliger.
Hermed er boligsøgende, der er opført på den almindelige venteliste, uden mulighed for at komme i betragtning til de ledige boliger.
Det er et groft overgreb på almindelig moral og anstændighed over for disse lejere, som for manges vedkommende har stået på venteliste i mange år.
Skulle der komme et oprør fra disse lejere, har Dansk Folkeparti fuld forståelse herfor. Vi kan naturligvis ikke støtte lovforslaget.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-03-16:
Det er da rigtigt, at boligen ikke løser alle problemer.
Hvis vi faktisk kunne sørge for, at de, der i høj grad ikke har arbejde, fik et arbejde, og vi ved, at indvandrere og nydanskere i høj grad har en stor arbejdsløshed, så tror jeg også, at mange af de ting, vi snakker om i dag, ville se anderledes ud.
Så det er klart, at det ikke kun er boligen, der er den eneste løsning.
Jeg tror næsten, vi skal tage det under udvalgsbehandlingen, for det bliver jo faktisk gentagelser.
Det her forslag løser for mig at se ikke de boligsociale problemer.
Det kan godt være, at kommunerne har den forpligtelse, men som forslaget ligger her, lægger det jo ikke op til at give kommunerne nye instrumenter til at løse de boligsociale problemer.
Det, vi har sagt, er, at vi synes, vi kan se, der er
nogle problemer med at få løst de boligsociale problemer, og derfor får vi de konstruktioner, vi har nu.
Det boligsociale problem får vi så ikke løst ved i virkeligheden at indskrænke boligmassen.
Det vil vi gerne diskutere, og det er det forslag, vi har fremsat som nr. B 91, hvor vi faktisk har sagt, at hvis vi begynder at åbne for boligmassen på en anden måde, give nogle andre betingelser for at få løst de boligsociale problemer, så kan det godt være, vi kan nærme os en løsning
af nogle af de her ting.
Jeg erkender i hvert fald, at vi er enige om, at der er nogle problemer, der skal løses, og så håber jeg, at vi under udvalgsbehandlingen kan finde ud af at finde nogle modeller til løsning af de her problemer.
Jeg spurgte hr. Egil Møller om, hvad Dansk Folkeparti vil gøre med de 10.000-15.000 mennesker, der kommer ind i landet, og jeg får svaret: De skal ingen bolig have, vi vil slet ikke have dem.
Hvad vil man gøre?
Skal de ikke have nogen bolig?
Hvad er Dansk Folkepartis holdning til det her?
Man hører det evige omkvæd om, at der er udlændinge, der kommer foran, og så spørger jeg: Hvad skal dem med anden etnisk baggrund?
Hvor hører de til henne i Dansk Folkepartis boligpolitik?
Løsningen er, så vidt vi kan se, at skabe en ligestilling og sørge for, at de, der har svært ved at skaffe bolig, kan få en bolig og støtte dem i det.
Dér er indvandrere og flygtninge og nydanskere faktisk mange gange i en svær situation, fordi de er uden arbejde, ikke specielt fordi de hører til en anden befolkningsgruppe, men fordi de i høj grad er uden arbejde og ikke har det økonomiske grundlag, der skal til.
Det er rent faktisk det, man siger.
Egil Møller (DF), 2000-03-16:
Fru Annie Lunde Hansens parti har tidligere sagt, at det var partiet for parcelhusejerne.
Jeg hører nu, at kærligheden også strækker sig ud til de almennyttige byggerier, der nu skal opstå sådan ved tvang, forstod jeg, over for kommunerne.
Netop de kommuner, som ikke har noget, ville man godt hjælpe regeringen til at tvinge til, at der opføres almennyttigt byggeri.
Er det rigtigt, at man vil begrænse det kommunale selvstyre så meget, så kommunerne nu ikke fremover selv skal kunne finde ud af, hvordan boligsammensætningen skal være i den enkelte kommune?
Er det sådan, at man gør et indhug i den selvbestemmelse?
Jeg forstod på den konservative ordfører, at man fra konservativ side er rimelig tilfreds med disse forslag fra regeringens side, som er til behandling her.
Jeg hørte ingen betænkeligheder fra den konservative ordfører ved, at lovforslaget medfører, at de ventelister, man kender i den almene sektor, nu kommer til at betyde, at man springer mange mennesker over, der har været skrevet op i adskillige år.
Har man ingen betænkeligheder ved det?
Er det også sådan, at De Konservative nu her op til afstemningen om euroen bare freder regeringen og sådan set er ligeglad med, om det så går ud over danskere?
Keld Albrechtsen (EL), 2000-03-16:
Jeg vil gerne spørge Socialdemokratiets ordfører, om ikke det, vi taler om her, når vi ser på regeringens udspil, simpelt hen bare er en flytten rundt med problemerne.
Virkningen af de forslag, som regeringen har fremsat, er jo, at man skaber en ny ghettodannelse i andre dele af det almene byggeri.
Man løser ikke de sociale problemer; man flytter bare de sociale problemer et andet sted hen.
For hvad er den samlede virkning af de her forslag?
Ja, den er, at der er nogle byggerier inden for det almene, hvor der er ghettodannelse i dag, og dér forsøger man så på at blokere adgangen til at få en lejlighed; men man giver ikke f.eks. flygtninge og indvandrere eller folk med sociale problemer andre muligheder for at få en lejlighed.
Det vil betyde, at den almene sektor så igen står alene tilbage med alle problemerne, og at der så bare vil være nogle andre afdelinger, formentlig nogle naboafdelinger til dem, som i dag har ghettodannelse, som så vil stå i den situation.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-03-16:
Jeg vil godt spørge Socialdemokratiet, hvor man egentlig vil gøre af de mange mennesker, der i øjeblikket bor i problemramte bebyggelser.
Når jeg læser de her forslag, så ser jeg egentlig som en hovedinteresse i forslagene at få andre mennesker ind i bebyggelserne, men det spørgsmål, der bliver efterladt, er: Hvad så med dem, der bor der nu?
Hvilke valgmuligheder skal de have?
Hvor er det, at Gentofte ikke bygger almene boliger?
Hvor er alle de almene afdelinger, som ikke har mange ressourcesvage beboere?
Hvilke mekanismer vil Socialdemokratiet bruge for at sikre sig, at økonomisk svage beboere også kan komme ind i alle almene afdelinger?
Jeg synes faktisk, vi mangler en interesse for de beboere, der bor i områderne i øjeblikket.
Det er, som om interessen kun koncentrerer sig om at få andre beboere ind i disse bebygelser.
Helge Adam Møller (KF), 2000-03-16:
Man kan selvfølgelig have de synspunkter, justitsministeren har, eller man kan have de modsatte.
Det er legitimt, og det er naturligt.
Men når nu ministeren lægger så stor vægt på det, så: De, der kører med en ekstremt høj promille: de 12 øl, de to flasker rødvin, den halve flaske whisky, for nu at nævne, hvad det drejer sig om - og det bliver jo vedtaget, som alt tegner til - de får så i første omgang en dom med samfundstjeneste i 40-50 timer.
Og dem afsoner de, og de bliver, som justitsministeren siger, påvirket af alle disse mennesker, så nu vil de aldrig gøre det igen.
Men ifølge lovforslaget sker der jo senere, når der er gået 2½ år, det, at vedkommende gør nøjagtigt det samme
én gang til: Han drikker sig lige så sanseløst beruset og sætter sig igen ind i en moderne bil, som er et projektil på hjul, specielt når man kører med den promille, hvor der er en meget stor risiko for, at man slår sagesløse mennesker ihjel, og så foreslår justitsministeren, at han én gang til skal han have samfundstjeneste. Det står jo også i lovforslaget.
Det er jo først, når det bliver tredje gang, man eventuelt måske skal overveje at lade være med at give samfundstjeneste.
Jeg mener, det er et galt signal.
Frank Jensen (S), 2000-03-16:
Formålet med lovforslaget, som hr. Helge Adam Møller drager frem i debatten, er selvfølgelig først og fremmest at bidrage til at give en sanktion over for den lovovertrædelse, der her er tale om, nemlig en overtrædelse af færdselslovens bestemmelser om spirituskørsel.
Jeg tror, vi alle er enige om, at sådan som sanktionen er bygget op - både en frakendelse af førerretten og en stor bøde, hvor man til gengæld ikke skal have et ganske kort hæfteophold i en af Kriminalforsorgens institutioner, men i stedet gøre samfundstjeneste - vil den have en langt bedre virkning.
Det ved vi jo, fordi vi kender opgørelserne af effekten af samfundstjeneste.
Der er et lavere tilbagefald til gentagelse af den kriminelle handling.
Den, der har begået forbrydelsen og overtrådt lovgivningen, bliver i forbindelse med sin samfundstjeneste, hver gang han møder op på sit samfundstjenestejob, konfronteret med, hvad det er for en gerning, der har ført til, at han nu er ude i den opgave
enten på det værested eller i den kirke, hvor han er samfundstjener.
Det er langt bedre end at komme ind og sidde sammen med andre, der har begået lovovertrædelser, og hele tiden blive konfronteret med, at man måske i vidt omfang oplever sig selv som en forbryder og ikke kan komme videre med sin tilværelse uden at have den fornemmelse. Så målet er netop at bruge den sanktion her til også på det her område at fremme en mindre grad af lovovertrædelser, hvilket jo også har været grundlaget for anvendelse af samfundstjenester på andre lovovertrædelsesområder.
Men så er det sådan, at der er en række partier, der har indgået en flerårsaftale, og her er der nogle forudsætninger i den flerårsaftale.
Den består bl.a. også i, at der er nogle økonomiske konsekvenser, og det er blot dér, jeg siger, at det er det, som har relation til lovforslaget også.
Og der er altså indbygget, at der skal frigøres nogle penge til netop at styrke kriminalforsorgen i friheden til at kunne påtage sig de opgaver her.
Får vi ikke mulighed for at reducere denne kapacitet af hæftepladser i kriminalforsorgen, så får vi ikke frigjort de penge til, at vi kan lave den anden side af det.
Det er baggrunden for mine indvendinger, som hr. Tom Behnke så har knyttet kommentarer til.
Hr. Tom Behnke står så selvfølgelig fuldstændig uden for det her felt, da hr. Tom Behnkes parti ikke er deltager i den flerårsaftale, men det var blot en kommentar til de partier, der så har en fælles forpligtelse til også at kunne få økonomien i kriminalforsorgen til at hænge sammen.
Det fjerner altså ikke, at det overordnede formål er det kriminalpolitiske.
Det andet er noget, de partier, der står sammen om flerårsaftalen, har til fælles.
Og når partierne i betænkningen, bl.a. Det Konservative Folkeparti, lægger op til, at her skal der altså ske en begrænsning i forhold til det, som er forudsat i lovforslaget, så er det, vi får reduceret ganske kraftigt i anvendelsen af samfundstjeneste for spirituskørsel.
Og det var blot den kommentar, jeg havde.
Tom Behnke (FRI), 2000-03-16:
Vi var i Frihed 2000 ikke i tvivl om at gå med på betænkningsbidraget.
Vi var ikke i tvivl om, at det var hensigtsmæssigt, at vi sendte et klart signal om, at der selvfølgelig må være en øvre grænse.
Vi har også den opfattelse, at domstolene alt andet lige vil se på de bemærkninger, der er skrevet i betænkningen, og at domstolene nogenlunde vil prøve at styre efter, hvordan stemningen er i Folketinget, og derfor gik vi med på betænkningsbidraget.
Men jeg kan godt se, at sådan som debatten udvikler sig her under andenbehandlingen, kan man godt blive noget bekymret, for de meldinger, ministeren kom med, var jo ikke de samme, som kom frem ved førstebehandlingen, og det er heller ikke dem, som eksakt ligger i lovforslaget.
Jeg kunne forstå på ministeren, at det, forslaget i virkeligheden handler mest om, er at få frigjort noget kapacitet i fængslerne, og det kan ikke være et formål i sig selv.
Formålet med lovgivningen og de sanktioner, der bliver hæftet op på lovgivningen, må alt andet lige være, at vi sikrer, at de, der har begået en kriminel handling, lader være med at gøre det igen, og at andre lader være med at begå
den samme fejltagelse, altså at den sanktion, man giver, har en vis præventiv effekt og et formål
Men jeg kan godt se, at sådan som debatten kører her under andenbehandlingen, må vi jo revurdere vores indstilling til lovforslaget, og det vil vi så gøre frem mod tredjebehandlingen.
Sandy Brinck (S), 2000-03-16:
Jeg synes, der er grund til at påpege, at fra Socialdemokratiets side er vi enige i, at der skal være en øvre grænse.
Men for os ligger den øvre grænse, som det også står i lovforslaget, dér, hvor der er sket personskade, og det er for mig og Socialdemokratiet meget vigtigt, at det netop er dér, den øvre grænse er.
Helge Adam Møller (KF), 2000-03-16:
Man kan selvfølgelig have det synspunkt, som
justitsministeren har, nemlig at formålet med lovforslaget først og fremmest er at frigøre en række pladser i det danske fængselsvæsen.
Men det synes vi ikke skal være hovedformålet.
Hovedformålet må vel være at indføre en sanktionspraksis, som er rimelig og hensigtsmæssig i forhold til den kriminelle handling, der er blevet begået.
Når vi og en række andre borgerlige partier har foreslået, at der bør være en øverste grænse for, hvor stor en promille man kan køre med og så slippe med at få 40 eller 50 timers samfundstjeneste om aftenen henne på det lokale bibliotek eller i en idrætsklub eller et andet sted frem for at komme i fængsel, hænger det jo sammen med, at hvis man kører med en promille på over 2,5, er det altså fem gange mere end det, loven tillader.
Det er altså de mængder, vi taler om, og jeg ved ikke, hvor mange der synes, det er rimeligt at drikke en halv flaske whisky og så sætte sig bag rattet og slippe med 40 timers samfundstjeneste.
Karsten Nonbo (V), 2000-03-16:
Venstre, Det Konservative Folkeparti, Kristeligt Folkeparti, Dansk Folkeparti og Frihed 2000 har stillet et ændringsforslag, som jeg gerne vil motivere.
Det fremgår sådan set af betænkningen, men forslaget går kort og godt ud på, at vi godt vil kriminalisere i yderste led for at afholde folk fra at gå ind i den kriminalitet, som det jo er at deltage i pyramidespil.
Det er i hvert fald en kriminalitet, man starter op, og som lovforslaget foreligger, er det tilfældigt, om man bliver kriminel.
Hvis man starter et pyramidespil, har man forsæt til at begå kriminalitet, men ellers er det sådan set et spørgsmål om held eller uheld, om man bliver kriminel eller forurettet.
Vores ændringsforslag går ud på at kriminalisere alle led, så det bliver et klart budskab, at når man deltager i pyramidespil, er det, fordi man vil score kassen, og det indrømmer regeringen sådan set også i sin kommentar til lovforslaget, idet man siger, at i almindelighed må en deltager, der indbetaler indskud, have forsæt til at udbyde spillet.
Derfor mener vi også, det bør være kriminelt, og derfor har vi stillet vores ændringsforslag. Så siger regeringen, at den er man ikke med på, fordi man gerne vil beskytte de unge og de uerfarne.
Nuvel, det lyder også meget ædelt, men så siger jeg: Hvad nu, hvis politiet laver en razzia, og politiet finder nogle penge, der hidrører fra pyramidespillet?
Skal de så ikke tilfalde de unge mennesker?
Det ville da være en logisk konsekvens af ønsket om at beskytte de unge mennesker.
Men nej, der er det sådan, at i svaret på spørgsmål 2 skriver man, at præventive hensyn taler imod at indføre en særlig adgang til tilbagesøgning for deltagerne.
De skal altså ikke have pengene igen.
Godt nok har regeringen medlidenhed med dem, men staten scorer kassen, for den har ikke så meget medlidenhed, at de skal have pengene igen.
Når vi når frem til selve tredjebehandlingen, og der skal trykkes på knapperne, stemmer vi fra Venstres side for lovforslaget, fordi det er trods alt et skridt i den rigtige retning.
Vi vil godt være med til med alle midler at bekæmpe pyramidespil, vi er endda villige til at gå et skridt længere end regeringen.
Men vi stemmer for lovforslaget, selv om det ikke er godt nok, fordi det er et skridt i den rigtige retning og også af pædagogiske hensyn.
Nej, vi lærer det at gå, vi støtter det lidt i starten, og når vi så finder ud af, at det ikke er godt nok, træner vi med det, og så tager vi de næste skridt.
Frank Jensen (S), 2000-03-16:
I Retsudvalgets betænkning har et mindretal givet udtryk for, at der vil være situationer, hvor danske virksomheder i udlandet vil blive mødt med krav om betaling, ydelser og erkendtligheder, som ikke falder inden for kerneområdet af bestikkelse, og som mindretallet ikke mener skal rammes med lovforslaget.
Der er nævnt, at danske virksomheder i store dele af verden møder forhold og traditioner, som ligger langt fra den danske samfundskultur og det danske velfærdssystem.
Som eksempler på sådanne forhold er nævnt lønsystemer, som baserer sig på supplement udefra, mangel på et fungerende myndighedssystem og kulturelt betingede anderledes omgangsformer.
Jeg er ikke blind for, at den virkelighed, som danske virksomheder kan komme ud for på det udenlandske marked, er anderledes end den danske, men ifølge det fremsatte forslag er ydelse af erkendtligheder da også kun strafbar, hvis ydelsen må anses for uberettiget.
Dette forhold betyder, at det efter omstændighederne kan være straffrit at betale et beløb til en embedsmand, selv om betalingen sker for at få den pågældende til at gøre eller undlade noget i tjenesten.
Om dette er tilfældet, må bero på en konkret vurdering i det enkelte tilfælde.
Ved den vurdering må der, som anført i lovforslagets bemærkninger, bl.a. tages hensyn til forholdene
i det land, hvor embedsmanden virker, og hvad formålet med erkendtligheden er
Jeg er således enig i, at forhold af den art, der er nævnt i mindretallets udtalelse, bør tillægges betydning.
Jeg er derimod ikke enig i, at lovforslaget indebærer, at sådanne forhold altid eller som hovedregel bør føre til, at det er straffrit at bestikke.
Lovforslaget skal læses i lyset af de konventioner, som forslaget har til formål at gennemføre.
Disse konventioner giver efter min opfattelse
ikke mulighed for at give straffrihed i et så vidtgående omfang, som mindretallet ønsker og lægger op til med betænkningsbidraget.
Konventionerne har til formål at komme det uvæsen, som bestikkelse og korruption er, til livs, og så hjælper det jo ikke noget, hvis man fortsat tillader det i meget vidt omfang.
Hvis man følger mindretallets udtalelse, vil der være en betydelig risiko for, at Danmark ikke vil blive anset for at være et land, der har opfyldt de krav, som konventionen stiller med hensyn til at kriminalisere bestikkelse af udenlandske tjenestemænd.
Det gælder ikke mindst i forhold til Europarådets konvention.
Jeg har hæftet mig ved, at flertallet i Retsudvalget ikke har tilsluttet sig mindretallets udtalelse, og det opfatter jeg på den måde, at flertallet er enigt med regeringen i, at der ikke er grundlag for den vidtgående begrænsning af strafansvaret, som mindretallet har lagt op til med sit betænkningsbidrag.
Jeg ser derfor frem til, at lovforslaget ikke ændres som følge af mindretallets udtalelse.
Egil Møller (DF), 2000-03-16:
Den socialdemokratiske ordfører nævnte i sit indlæg, at der skal være plads til forskellighed, og jeg må jo sige, at dette forslag netop lægger op til forskellighed og forskelsbehandling. Anvisningsretten, er det jo nævnt i forslaget, kan for nogle kommuners vedkommende blive på 100 pct. til det almennyttige boligbyggeri.
Det vil jo så betyde, at de danskere, der har været skrevet op i mange år, ikke har nogen mulighed for at komme i betragtning.
Er det den forskellighed - og det kan jeg forstå det er - Socialdemokratiet ønsker der skal være på boligområdet?