Jette Gottlieb (EL), 2000-11-17:
Det er jo sjovt, at vi skal behandle disse forslag sammen.
For mig at se er det eneste, der er fælles for dem, at Enhedslisten støtter dem alle fire.
Andre fælles ting er der ikke i dem, så jeg vil tage dem et ad gangen.
Om handlingsplanerne for kontanthjælpsmodtagerne vil jeg sige, at det er noget, Enhedslisten støtter meget.
Det er noget, vi konkret har arbejdet for, og vi er grundlæggende enige i, at det er nødvendigt, at man får en handlingsplan, hvis det, man som kontanthjælpsmodtager bliver udsat for, skal have nogen som helst mening.
Vi er også enige i, at man grundlæggende skal stå til rådighed for arbejdsmarkedet.
Det store problem er imidlertid, at arbejdsmarkedet stort set ikke står til rådighed for de pågældende.
Vi er modstandere af alle former for tvangsaktivering.
Skal man arbejde, skal man selvfølgelig have almindelige, faglige rettigheder som f.eks. overenskomstmæssig løn, ret til at vælge tillidsmand og sikkerhedsrepræsentant og ret til at være repræsenteret i samarbejdsudvalg og den slags.
Aktiverede kontanthjælpsmodtagere har imidlertid ingen af de grundlæggende rettigheder.
Tværtimod bliver de tvunget til at arbejde og tit med helt almindeligt, ordinært arbejde for en ydelse, der ligger milevidt fra noget, der ligner en almindelig løn.
Det kan f.eks. være vedligeholdelse af offentlige institutioner, produktion af legeredskaber og møbler og som personale i daginstitutioner og plejehjem og ikke mindst kulturinstitutioner.
Ingen danske kulturinstitutioner ville i dag fungere, hvis de ikke havde kontanthjælpsmodtagere som billig arbejdskraft.
Også genbrugssortering, gade- og parkrenholdelse og sådan nogle ting er eksempler på, hvordan det offentlige bruger de arbejdsløse.
Værre bliver det, når kommuner som f.eks. Farum på det nærmeste laver sort slavehandel og udlejer de arbejdsløse kontanthjælpsmodtagere til f.eks. pakkeopgaver for private firmaer og lign.
Jeg tror, det stort set er umuligt at købe en narresut i Danmark, som ikke er pakket af nutidens slavearbejdere, og det er jo værd at vide.
Vi synes, det er godt, at kommunerne skal give tilbud om aktivering til de ledige kontanthjælpsmodtagere, men vi synes, de skal have ret til at sige nej tak til alle de tilbud, der ikke er arbejde på almindelige vilkår.
Det er et lille fremskridt, at kommunerne fremover får pligt til at lave handlingsplaner for kontanthjælpsmodtagerne med andre problemer end ledighed, før aktivering kan sættes i gang, og vi er også glade for, at socialministeren vil stille et ændringsforslag, der betyder, at alle kontanthjælpsmodtagere får ret til at få lavet en handlingsplan på eget initiativ, før de aktiveres.
Med hensyn til hjemmehjælpen og den kommunale genoptræning
, vil jeg sige, at den hjemmehjælp, der ydes især ældre borgere i form af praktisk og personlig bistand, har ændret sig utrolig meget de sidste 30 år.
Oprindelig fik borgeren efter en vurdering af hjælpebehovet tildelt hjemmehjælp et givet antal timer pr. uge til de praktiske opgaver.
Hjemmehjælpsmodtageren og hjemmehjælperen aftalte sammen, hvad der skulle gøres, og det betød f.eks., at fru Petersen kunne få gjort særlig grundigt rent i badeværelset den ene uge, mod at køkkengulvet f.eks. kun blev støvsuget og ikke vasket.
Selvfølgelig har der altid skullet tages overordnede hensyn til, hvad der var absolut påkrævet af hygiejniske og omsorgsmæssige årsager, men der er ingen tvivl om, at hjemmehjælpsmodtageren oplevede en større medindflydelse på et tidligere tidspunkt, end man oplever i dag.
Det var noget, der helt sikkert fremmede selvværdet.
I dag tildeles hjælpen imidlertid i småbidder med fast indholdsbeskrivelse af hvert enkelt element, og det betyder, at den enkelte hjemmehjælpsmodtager stort set er sat helt uden for indflydelse.
Man har reelt indført et MTS-system, som man kender det fra industrien, hvor hver enkelt lille funktion er blevet målt op i timer og minutter og sekunder.
Det er Enhedslistens opfattelse, at praktisk og personlig bistand skal gives med både et forebyggende og et aktiverende sigte.
Det kan godt være, at opvasken tager 5 minutter længere, hvis gamle fru Jensen sidder på en stol og tørrer et par kopper af ude i køkkenet, men hun bliver medinddraget og får måske samtidig en lille hyggesludder med hjemmehjælpen.
Dette er helt givet med til både at højne livskvaliteten og vedligeholde nogle af de færdigheder, fru Jensen har i behold.
Forslaget her løser ikke alle problemer på området.
Der er stadig alt for få personaleressourcer, men det er et lille skridt i den rigtige retning, fordi hjemmehjælpsmodtageren selv får ret til at prioritere nogle ting frem for andre.
Vi er også glade for, at det nu af serviceloven kommer til at fremgå, at genoptræning efter sygdom også er vigtig, når man ikke har været indlagt på sygehus.
Især ældre mennesker bliver tit svækket efter f.eks. bare en harmløs influenza eller en brækket arm, og derfor er det vigtigt, at der også i de situationer finder genoptræning sted.
87 mio. kr. til kommunal genoptræning lyder måske ikke af meget, men vi tror, at man kan få meget for de penge.
Det, man kan selv, skal man jo ikke have hjælp til, og derfor har kommunerne en servicemæssig og økonomisk motivation, der bør få den lokale kreativitet til at blomstre.
Mon ikke næsten alle kommuner i tilknytning til et ældrecenter eller plejehjem har et rum med træningsredskaber, som ikke benyttes
ret mange timer om dagen
Der er i så fald måske kun brug for at ansætte en fysioterapeut og en ergoterapeut for at komme i gang, og vi er meget spændt på, hvilke ideer de kommunale parter, de faglige organisationer, ældre- og invalideorganisationerne og ældrerådene har til, hvordan lovbestemmelserne skal bruges.
Så er der spørgsmålet om dagpengeopfølgningen og refusionsreglerne, og også det forslag støtter Enhedslisten.
Vi er enige i, at langtidssygemeldte skal have den fornødne rådgivning og vejledning som det vigtigste element i den kommunale opfølgning.
Vi synes også, det er en god idé, at kommunerne nu ikke pr. automatik skal følge op på sager, hvor fraværsårsagen og prognosen er så klar, at der ikke er brug for en kommunal indsats.
Det burde give flere ressourcer til de borgere, der har behov for det.
Vi forsøgte i forhandlingerne at løse det problem, at langtidssyge risikerer at falde ned i det sorte hul, hvor sygedagpengene bortfalder, uden at der er fundet en løsning i form af f.eks. revalidering eller førtidspension.
Det problem løses ikke med forslaget her, men forslaget giver kommunerne et incitament til at være opmærksomme på et tidligere tidspunkt.
Jeg vil dog sige, at de problemer, vi har rejst, måske er bedre tjent med en offensiv opmærksomhed i den 27. uge end i den 4.- 8. uge, og vi ser stadig de problemer, vi har rejst, som uløste.
Så er der til sidst spørgsmålet om pensionstillægget til gifte eller samlevende pensionister.
Vi er enige i indholdet i lovforslaget, og helt principielt går vi ind for individualprincippet, så f.eks. ens sociale ydelser ikke skal være afhængige af ens civilstand.
Sådan bliver det ikke efter forslaget, men det er en klar forbedring for pensionister, der er gift med en ikkepensionist.
Derimod er vi selvfølgelig imod finansieringen.
Satspuljen har indtil nu betydet forringelser af arbejdsløshedsdagpengene på 2.700 kr. årligt, af sygedagpengene på mere end 3.000 kr. årligt, af førtidspensionen på 3.000 kr. årligt og af folkepensionen på næsten 2.000 kr. årligt.
Så meget har disse grupper hver især bidraget til den sukkerskål, forligspartierne på dybt udemokratisk vis hvert år fordeler bag lukkede døre.
I Enhedslisten kan vi ikke forstå, hvorfor det er samfundets allerfattigste, alle på overførselsindkomster, der på den måde år for år skal have forringet deres forsørgelsesgrundlag i forhold til pris- og lønudviklingen.
Det er jo ikke dem, der har råd til at betale, så jeg vil slutte med det, der altid har ligget os meget på sinde: Præterea censeo, satspuljeforliget esse delendam. Det betyder: I øvrigt mener jeg, at satspuljeforliget bør ødelægges!