runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Sohn (SF), 1998-06-02:
Naturligvis havde vi håbet, at der var en lidt større velvilje for forslaget, men kan jeg konstatere, at det er ikke de mest positive bemærkninger, der er kommet, om at hæve
ydelsen for børnepasningsorloven?
Jeg må sige, at jeg forstår det ikke helt.
Jeg kan forstå, hvis man ud fra nogle familiepolitiske synsvinkler eller velfærdspolitiske synsvinkler principielt er imod det, men jeg forstår ikke, at regeringspartierne har været så lukkede eller negative over for spørgsmålet om at hæve orlovsydelsen.
Det er jo helt oplagt, at på den måde, ordningen fungerer på i dag, hvor ydelsen er blevet nedsat, virker den
socialt skævt.
Det vil sige, at man har lavet en ordning, som alene er tiltænkt de økonomisk mest velfunderede familier, mens lavtlønsområdet stort set er forhindret i at gøre brug af børnepasningsorloven.
For at give et eksempel: Hvis man tager udgangspunkt i den nuværende lave sats og man som fabriksarbejderske - en enlig mor måske - har 160.000 kr. i årsindkomst, ja, så mister man ved at gøre brug af den ret, man har til børnepasningsorlov, 76.000 kr. af sin årsindkomst.
Det har vedkommende naturligvis ikke råd til.
Selv om man tager besparelse på daginstitution m.v. ind i regnestykket, ja, så er der en månedlig indtægtsnedgang på ca. 2.000 kr., og det er klart, at det er der ingen enlige forsørgere eller lavtlønsfamilier, der har råd til.
Derfor er konsekvensen af den nuværende ordning, at den virker socialt skævt.
Vi havde håbet, at der fra regeringens side ville være lidt mere positive tilkendegivelser.
Nu må vi så leve i forventningen, forhåbentlig forventningens glæde, i og med at regeringen jo bebuder et børnepolitisk udspil, som måske, vi ved det ikke, men som måske vil imødekomme et bedre socialt sigte i børnepolitikken.
Men vi har også et andet incitament for at fremsætte forslaget netop nu.
Det er, at der for tiden pågår forhandlinger mellem Finansministeriet og Kommunernes Landsforening omkring kommunernes fremtidige økonomi, og der ved vi jo, at kommunerne er i en økonomisk trængt situation.
Mange af kommunerne er ikke i stand til at leve op til børnepasningsgarantien, og de, der er, har overopfyldt, havde jeg nær sagt, daginstitutionerne til det yderste med børn.
Derfor er der også en vis idé i at lette presset på kommunerne ved at hæve ydelsen for børnepasningsorlov, sådan at man opnår to ting, dels netop at far og mor har mulighed for at være sammen med deres barn i de første leveår, dels at presset på de kommunale daginstitutioner bliver lettet.
Så med de bemærkninger, der er faldet, selv om de har været kritiske, lever vi i optimismen og tror og håber på, at vi under udvalgsarbejdet kan overbevise ikke mindst regeringspartierne om, at det er nødvendigt at få et socialt sigte bragt ind i børnepasningsorlovsydelsen.
Ellers er den mest logiske konsekvens, at man foreslår den afskaffet, medmindre man vil fastholde den sociale skævvridning, hvad vi ikke håber er tanken fra regeringens side.
Ove Hygum (S), 1998-06-02:
Sikkerhed og sundhed for elever og studerende er et område, som min forgænger har beskæftiget sig en del med de senere år, og som jeg også er meget opmærksom på. Vi kan ikke være uenige i, at elever og studerende skal have sikre og sunde forhold, men midlerne er vi nok ikke helt enige i.
Som bekendt nedsatte regeringen i 1995 en tværministeriel arbejdsgruppe, som fik til opgave at kortlægge de sikkerheds- og sundhedsmæssige forhold for elever og studerende.
Rapporten fra arbejdsgruppen viste, at området allerede er dækket ind af en række forskellige myndigheders regulering. For så vidt angår arbejdsmiljøloven, omfatter den som udgangspunkt arbejde for en arbejdsgiver.
I lovens § 2, stk. 3, er der dog angivet en række bestemmelser, som også omfatter arbejde, der ikke udføres for en arbejdsgiver
, arbejdsmiljølovens såkaldt udvidede område.
Dette omfatter blandt andet praktiske øvelser af arbejdsmæssig karakter, som udføres på uddannelsesinstitutioner.
Som eksempel kan nævnes fysik- og kemiforsøg, undervisning i sløjd-, i formnings- og i IT-lokaler samt værkstedsundervisning på tekniske skoler.
Også en række andre love regulerer sikkerhed og sundhed på uddannelsesinstitutioner.
Det er min opfattelse, at der allerede er dækkende regulering på området.
Det vil derfor ikke være hensigtsmæssigt med en særskilt lov, som omfatter forholdene for eleverne og studerende.
Der er endvidere på baggrund af anbefalingerne fra arbejdsgruppen om elevers og studerendes sikkerhed og sundhed igangsat en række initiativer, som skal forbedre de sikkerheds- og sundhedsmæssige forhold for elever og studerende.
Jeg kan nævne, at Arbejdstilsynet har skrevet ud til sikkerhedsorganisationerne på alle uddannelsesinstitutioner med opfordring til at beskæftige sig med elevers og studerendes sikkerhed og sundhed.
Der er endvidere ved at blive udarbejdet informations- og vejledningsmateriale; blandt andet arbejder den tværministerielle koordinationsgruppe, som følger op på anbefalingerne fra arbejdsgruppen om elevers og studerendes sikkerhed og sundhed, på en håndbog, som vil henvende sig til folkeskolens ældste klasser.
Der er endvidere i Arbejdsministeriets regi etableret en pulje til forsøg med arbejdsmiljø på uddannelsesinstitutionerne.
Der har i øvrigt været stor interesse for puljen.
Der er således fokus på området, og en række initiativer er i gang.
Jeg kan på den baggrund ikke støtte beslutningsforslaget.
Jeg vil dog være indstillet på for at imødekomme formålet med beslutningsforslag nr. B 33 nærmere at overveje mulighederne for at sikre samme sikkerhedsmæssige forhold for uddannelsessøgende under udførelse af praktiske øvelser af arbejdsmæssig karakter som for ansatte ved arbejde i samme øvelseslokaler.
Jeg mener, at det kan ske ved at undersøge mulighederne for på det formelle plan at give elever og studerende observatørstatus i sikkerhedsorganisationen i spørgsmål vedrørende udførelse af praktiske øvelser i øvelseslokaler og ved at undersøge mulighederne for på det materielle plan at inddrage elever og studerende i udarbejdelsen af arbejdspladsvurderingen inden for området.
Bjarne Laustsen (S), 1998-06-02:
Intentionen om, at elevers og studerendes sundhed og sikkerhed skal være i orden, er der vist ingen der er uenige i.
Spørgsmålet vedrører efter min mening nok nærmere, hvordan man sikrer den målsætning, vi alle kan være enige i.
Jeg vil give følgende argumenter for at afvise forslaget: Ministeren har på baggrund af rapporten fra det tværministerielle udvalg godtgjort, at elevers og studerendes arbejdsmiljøforhold er dækket ind ud fra en række forskellige myndigheders regulering, og der er derfor ikke er tale om et lovløst område.
Vi har fået kortlagt, at arbejdsmiljølovens udvidede område sikrer ordnede vilkår og standard for f.eks. de praktiske øvelser, værkstedsundervisningen på tekniske skoler m.v. Tilsvarende kompetence er knyttet til andre områder.
Problemet er nok nærmere, at netop fordi reguleringen omfatter forskellige kompetenceområder, som ministeren har redegjort for, ja, så vurderer Socialdemokratiet ikke, at man med vedtagelsen af en særskilt lov sikrer en reel forbedring, men snarere medvirker til øget bureaukrati end til en reel forbedring og sikring af arbejdsmiljøvilkårene for elever og studerende.
Altså finder vi ikke, at målet om sundhed og sikkerhed for elever og studerende sikres ved vedtagelse af en særskilt lov.
Socialdemokratiet har med tilfredshed noteret sig ministerens oplysninger om, at Arbejdstilsynet har taget opgaven op ved at tage kontakt til sikkerhedsorganisationerne på alle uddannelsesinstitutionerne og at sætte elevers og studerendes sikkerhed i fokus.
I den forbindelse støtter Socialdemokratiet ministerens forslag om observatørstatus i sikkerhedsorganisationen og en øget inddragelse i forhold til udarbejdelse af arbejdspladsvurderinger.
Væsentligt er også, at strategien er blevet praktisk målrettet i forhold til, at der nu bliver udarbejdet information og vejledningsmateriale til de ældre elever i folkeskolen.
Summa summarum: Vi vurderer, at de initiativer, som er iværksat, og de initiativer, som vil blive iværksat, skal have lov til at virke, inden Folketinget giver sig til at vedtage særskilte love.
Til slut vil jeg sige, at selv om vi afviser forslaget, må der aldrig være tvivl om, at elever og studerende skal have et godt arbejdsmiljø.
Kristian Jensen (V), 1998-06-02:
Jeg vil starte med hr. Jann Sjursens spørgsmål og sige, at det var en skam, at hr. Jann Sjursen, da han gik forkert tidligere på dagen, ikke blev inde til Venstres erhvervspolitiske konference og hørte overvismand Niels Kærgård fortælle om, hvor mange der var på overførselsindkomster, og hvor mange der var på orlovsydelser, og hvilken betydning det havde for samfundsøkonomien.
Men til spørgsmålet om, hvorvidt det at lade pengene følge barnet skulle følges op med retten til orlov, vil jeg sige: Jo, det synes Venstre også, og vi havde nogle overvejelser om det med stillingsbesættelse i forbindelse med de orlovsordninger, vi har nu.
Og jeg vil også sige igen, at hvis det her var et overenskomstmæssigt spørgsmål, som det er for nogle grupper, ville det også være muligt at forhandle sig frem til at få retten til orlov.
På mit gamle område som bankassistent havde jeg retten til orlov, og jeg benyttede mig af den.
Jeg er faktisk et af de medlemmer af Folketinget - jeg ved, at hr. Jann Sjursen også har været det - der har været på orlov, nemlig som bankassistent, men fuldstændig uden statslig indblanding. Med hensyn til hr. Ole Sohns spørgsmål kan jeg blot sige, at der er et økonomisk pres, der bl.a. vedrører pasningsgarantien.
Men den pasningsgaranti kan jo også opfyldes på andre måder, som jeg var inde på, nemlig ved at lade pengene følge barnet, og dermed at forældrene kan vælge selv at passe børn, selv kan vælge en alternativ pasningsform.
Det er også en måde at opfylde pasningsgarantien på, som i øvrigt ikke er Venstres opfindelse, men den nuværende regerings opfindelse.
Jette Gottlieb (EL), 1998-06-02:
Jamen det var jo glædeligt.
Hvis vi kunne lade den sidste sætning stå til troende, kunne vi måske blive enige i løbet af et stykke tid.
Det, der kalder mig herop, er, at der bliver henvist meget til sløjdundervisning, kemiforsøg og den slags ting, men med hensyn til hele det store uopdyrkede område, der hedder brug af computere i skolen, som er i kraftig vækst, er der slet ikke nogen overvejelser i regeringspartierne om, at det kunne have en betydning, at man forholdt sig arbejdsmiljøpolitisk til lige netop det spørgsmål, navnlig ud fra den sammenhæng, at det jo er enormt vigtigt, at eleverne får aktiv og medlevende del i at forholde sig til arbejdsmiljøproblemer i den forbindelse.
Jann Sjursen (KRF), 1998-06-02:
Jeg er enig med den tidligere taler i det, der var intentionerne i spørgsmålet.
Jeg synes, det er tankevækkende, at der i dag er ca. 30.000 forældre færre på orlov, end da der var flest på orlov - i 1994 - og det har dog en vis betydning for, hvor mange daginstitutionspladser kommunerne skal kunne levere.
Så vil jeg godt absolut erklære mig enig med hr. Kristian Jensen fra Venstre i ønsket om mere fleksibilitet og mere valgfrihed, når det gælder børnepasningsområdet.
Men jeg vil så alligevel stille det spørgsmål til hr. Kristian Jensen, om det ikke, når det gælder spørgsmålet om valgfrihed, også er væsentligt, at forældre så har ret til at tage orlov.
Indgår det ikke i den vifte af valgmuligheder, som Venstre gerne vil være med til at give børnefamilierne?
For alene princippet om, at pengene skal følge barnet, som vi sagtens kan dele fra Kristeligt Folkepartis side, Venstres ønske om det, sikrer jo ikke, at man har valgmulighederne.
Det må også følges op af nogle rettigheder.
Ret til orlov, ret til deltidsarbejde må også være et af elementerne set fra Kristeligt Folkepartis synspunkt.
Ole M. Nielsen (KRF), 1998-06-02:
Jeg ønsker at tage ordet vedrørende vore ændringsforslag til både L 6 og L 20, som jo er parallelle forslag.
Ved førstebehandlingen udtrykte vi en positiv holdning over for den menneskelige side af tanken i lovforslaget med hensyn til at bringe nogle, der er yderst i arbejdsløshedskøen, ind i et ordinært job ved at hæve præmien fra 25.000 kr. til 50.000 kr. Vi hørte også ved førstebehandlingen, at lovforslaget fra borgerlig side nærmest blev gjort til en ideologisk sag, som havde til formål at få endnu flere beskæftiget i den offentlige sektor.
For at få afprøvet, om det var det, det handlede om, eller om nogen overhovedet er rigtig interesseret i at få lovforslaget gennemført, har vi fremsat dette ændringsforslag, som udvider lovforslaget til også at gælde for ansatte i den private sektor.
I betænkningerne ser det ikke ud, som om der er særlig stor tilslutning til vores idé, men vi mener, der på den måde bliver løst op for de gode intentioner i lovforslaget, og vil derfor stærkt anbefale, at man stemmer for vores ændringsforslag.
Hvis vi ikke møder forståelse for vores ændringsforslag, må jeg vel nok sige, at så ser vi det som et tegn på, at man faktisk ikke ønsker lovforslaget vedtaget, og så vil vi heller ikke stemme for dets endelige vedtagelse ved tredjebehandlingen.
Ove Hygum (S), 1998-06-02:
SF og Kristeligt Folkeparti har den 28. april 1998 fremsat to lovforslag, der bortset fra bemærkningerne til forslagene er identiske.
Begge partier mener, at vi skal vende tilbage til de tidligere 80 pct. af dagpengemaksimum for personer på børnepasningsorlov.
Regeringen mener ikke, det er nogen god idé, men at der er god grund til at overveje en smidiggørelse af børnepasningsorloven.
Det indgår i regeringens overvejelser, som det også vil fremgå af den redegørelse om børnefamiliernes situation, der snart vil blive afgivet til Folketinget.
Det ville dog være forkert blot at hæve orlovsydelsen uden overhovedet at overveje den samlede virkning på børnefamiliernes vilkår, på den aktuelle arbejdsmarkedssituation og på samfundsøkonomien.
En hævelse af den økonomiske ydelse kan med sikkerhed siges at ville få flere mennesker til at forlade arbejdsmarkedet i en længere periode for at passe deres børn, men dermed ville man sætte det helt nødvendige og ansvarlige hensyn til arbejdsmarkedet og samfundsøkonomien over styr.
At forbedre børnefamiliernes vilkår er ikke nogen enkel sag.
Der er flere hensyn, der skal inddrages og afvejes mod hinanden: Hvordan skal forbedringerne gennemføres?
Hvilke ønsker har vi allerede gennemført?
Det er ikke nemme spørgsmål, og vi ville med sikkerhed kortslutte de nødvendige overvejelser, hvis vi nu begyndte kun at se på ydelsernes størrelse.
Regeringen kan derfor ikke støtte forslagene.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 1998-06-02:
De to lovforslag er jo, som det allerede er sagt, identiske med undtagelse af de bemærkninger, der er tilknyttet forslagene.
Forslagsstillerne mener, at vi skal vende tilbage til de tidligere 80 pct. af dagpengemaksimum for personer på børnepasningsorlov.
Det er ikke den, vi skal diskutere nu, og indholdet er da heller ikke kendt endnu, men ved regeringens tiltrædelse og offentliggørelse af regeringsgrundlaget gav regeringen løfte om en børnepolitisk redegørelse, der skal, kort sagt, sætte fokus på børnefamiliernes vilkår.
Jeg kan ikke i dag løfte sløret for denne redegørelse eller for regeringens planer, men der er da formentlig ingen tvivl om, at en smidiggørelse af reglerne om børnepasningsorlov vil indgå med henblik på at gøre reglerne mere fleksible.
Det vil efter Socialdemokratiets opfattelse være forkert at se isoleret på børnepasningsorlovsydelsen uden at se på børnefamiliernes samlede situation.
Det er klart Socialdemokratiets opfattelse, at børnefamiliernes vilkår skal sættes på dagsordenen, så deres hverdag bliver nemmere og forældrene får mulighed for at tilrettelægge hverdagen både i forhold til børnene og arbejdet.
Børnefamilierne var et tema i valgkampen for Socialdemokratiet, og nu efter valget er børnefamilierne stadig et højt prioriteret område for Socialdemokratiet, ligesom børns vilkår er det.
Senest synes jeg da, der er grund til at bemærke i forbindelse med overenskomstsituationen og regeringens overenskomstindgreb de tre fuldfinansierede omsorgsdage til børnefamilierne.
Man kunne nævne andre elementer i Socialdemokratiets politik, som spiller ind på dette område.
Vi kan ikke støtte lovforslagene fra SF og Kristeligt Folkeparti.
Vi er bl.a. ikke sikre på, at det er rigtigt at hæve orlovsydelsen, blot fordi mere er bedre end lidt.
Vi vil i Socialdemokratiet have mulighed for samlet at tage stilling til regeringens overvejelser, som vil fremgå af den børnepolitiske redegørelse, der kommer.
Først når vi behandler en samlet redegørelse, vil vi kunne inddrage den samlede indvirkning på børnefamiliernes vilkår, på arbejdsmarkedet og på de økonomiske realiteter i en eventuel beslutning.
Jørgen Estrup (RV), 1998-06-02:
SF's begrundelse for at bede om at få aktstykket i salen er jo, at forsvarsministeren har anvendt det, som SF kalder en omvendt beslutningsprocedure. Jeg synes, at man, når går formalia igennem, må sige, at forsvarsministeren helt klart har sit på det tørre.
Der er sådan set ikke noget at komme efter.
Man har sørget for at betinge sig, at det hele naturligvis skal afhænge af Folketingets endelige stillingtagen.
Der er også taget stilling til, hvad der skulle ske i det omfang, Folketinget
ikke vil give sin tilslutning.
Og derfor må jeg sige, at fra radikal side kan vi ikke støtte SF's beslutningsforslag.
Forsvarsministeren og regeringen må have det, man kunne kalde metodefrihed.
Det burde være en selvfølge.
Dernæst vil jeg gerne sige, at når det kommer til realia, så synes jeg, at det er godt at få en debat om det, som hr. Hans Engell vist kaldte det konkrete indhold, for det er da klart, at dette ikke er en ligegyldig beslutning, når den til sin tid bliver ført ud i livet.
Om indholdet på det grundlag, vi kender i dag, vil jeg gerne sige, at vi fra radikal side i høj grad støtter et samarbejde mellem NATO-alliancens partnere.
Men jeg synes ikke, man på forhånd skal opfatte det som en trussel
mod nogen, men tværtimod som noget naturligt inden for en alliance
Derfor ser jeg frem til den debat, vi skal have om, hvad der rent faktisk kan siges om indholdet af dette samarbejde, men jeg ser ikke nogen som helst grund til at forhindre forsvarsministeren i på nuværende tidspunkt at gå videre med den bevilling, der er tale om.
Jann Sjursen (KRF), 1998-06-02:
Jeg synes, det var nogle yderst relevante spørgsmål, hr. Ole Sohn stillede omkring de familiepolitiske konsekvenser af den nedsatte orlovsydelse.
Jeg synes også, det er vigtigt at pege på i den sammenhæng, hvad det får af konsekvenser ikke bare sådan over i det familiepolitiske, men også for enlige forsørgere, enlige mødre, enlige fædre, som gerne vil vælge orlovsordningen, hvis jeg kan koble et par spørgsmål til. Og så vil jeg også godt stille et spørgsmål til hr. Lars Kramer Mikkelsen med hensyn til at se orlovsordningen i sammenhæng med muligheden for at opfylde pasningsgarantien.
Kan den socialdemokratiske ordfører ikke godt se, at i takt med at orlovsydelsen er blevet nedsat, har stadig flere børn skullet passes i daginstitutionerne, hvorved regeringens egen målsætning om, at kommunerne skulle give en pasningsgaranti, ikke har kunnet opfyldes?
Jeg synes, at det vil være interessant at høre, hvad den socialdemokratiske ordfører har at sige netop også som besvarelse af det spørgsmål.
Jette Gottlieb (EL), 1998-06-02:
Ja, og som supplement til de to foregående spørgere kunne jeg specielt godt tænke mig at vide, hvordan regeringen vil forholde sig til det problem, at det efterhånden kun er de folk, der er absolut tvunget til at søge en sådan børnepasningsorlov, fordi de netop ikke kan få passet deres børn, der benytter den ordning, som i sin tid med store fanfarer blev fremført som regeringens væsentlige sociale og børnepolitiske udspil, dengang orlovsordningerne blev indført.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 1998-06-02:
Nu er jeg ikke i tvivl om, at det er blevet hørt, det, jeg har sagt, men børnefamiliernes samlede situation vil selvfølgelig indgå i den børnepolitiske redegørelse, som regeringen vil give, og det ville ærlig talt være forkert af mig i dag at forsøge at give et bud eller gætte på - det ville være det rene gætværk - hvad den børnepolitiske redegørelse kommer til at indeholde, så derfor får hverken hr. Jann Sjursen, hr. Ole Sohn eller fru Jette Gottlieb et svar på de helt konkrete spørgsmål i dag.
Jette Gottlieb (EL), 1998-06-02:
Nu må jeg sige, at det er overordentlig mærkværdigt, hvis der overhovedet ikke kan løftes noget slør for, hvad den her børnepolitiske redegørelse indeholder, al den stund et fuldstændig enigt Folketing vedtog - og med regeringens billigelse - at man inden den 1. maj 1998 ville fremlægge en sådan redegørelse.
Så har der ganske vist været et folketingsvalg, men det kan jo ikke være rigtigt, at man på nuværende tidspunkt, hvor man dernæst har lovet, at man ville fremlægge den den 4. juni 1998, ikke aner, hvad den indeholder.
Jann Sjursen (KRF), 1998-06-02:
Jeg kan da godt forstå, at regeringen vil prøve at fremlægge
en familiepakke og se den i en sammenhæng ud fra børnefamiliernes samlede situation; det er fair nok.
Men jeg synes dog trods alt, at det må være muligt for den socialdemokratiske ordfører at svare på, om han ikke kan se, at der er en sammenhæng mellem ydelsens størrelse, og hvor mange der rent faktisk benytter orlovsordningen, og dermed også at der er en sammenhæng mellem orlovsydelsens størrelse, og hvorvidt kommunerne rent faktisk har en mulighed for at opfylde den pasningsgaranti, som også regeringen har bedt dem om at forsøge at leve op til.
Det synes jeg også er fair nok i den videre debat, vi skal have, om man kan se den sammenhæng eller ej.
Det kan jo også godt være, at regeringen har noget helt andet på bedding, og det får vi så at se senere i forløbet, men at erkende nogle sammenhænge og nogle forhold som forudsætning for det videre forløb synes jeg dog godt at hr. Lars Kramer Mikkelsen kunne bidrage til her i dag.
Ole Sohn (SF), 1998-06-02:
Jeg vil gerne følge lidt op på hr. Jann Sjursens spørgsmål og stille hr. Lars Kramer Mikkelsen det holdningsmæssige spørgsmål, om Socialdemokratiet finder det rimeligt, at der er gennemført en lovgivning, som virker åbenbart socialt skævt, sådan at de, som bliver ramt af den nuværende ordning med en meget lav sats, er lavtlønsfamilierne, medens det er de højtlønnede, mere vellønnede familier, som har økonomisk overskud, der kan gøre brug af ordningen.
Er det en ny form for social linje, som Socialdemokratiet agter at forfølge også i den nærmeste fremtid?
Lars Kramer Mikkelsen (S), 1998-06-02:
Jeg skal sige til hr. Ole Sohn, at, nej - og det ved hr. Ole Sohn også udmærket godt - Socialdemokratiet arbejder da principielt ikke mod at lave hverken social skævvridning eller træffe beslutninger herinde, som har social slagside.
Men med hensyn til det direkte svar på, om der er en sammenhæng mellem antallet af folk på orlov og ydelsen, siger det sig selv, at jo flere penge man får, jo større animering er der selvfølgelig til at modtage denne orlovsydelse.
Men som jeg var inde på i min ordførertale, er der også en sammenhæng med, hvad bukserne kan holde til, om jeg så må sige, og det er selvfølgelig også en del af de overvejelser, som kommer til at ligge inden for den samlede børnepolitiske redegørelse.
Men ikke desto mindre vil det være sådan, at denne del af sagen, som vi har oppe i dag, og pladsgaranti osv. kommer til at være en del af det samlede overblik, som regeringen vil fremlægge i Folketinget.
Jette Gottlieb (EL), 1998-06-02:
Skal man nu forstå svaret fra den socialdemokratiske ordfører sådan, at orlovsordningerne har ændret fuldstændig karakter for Socialdemokratiet?
Er det sådan, at fra at have været et familiepolitisk, et socialpolitisk redskab er det nu blevet til et finanspolitisk redskab?
Eller hvordan skulle man ellers forstå det dér med, at bukserne skulle holde?
Betyder det, at man faktisk ikke opfatter en positiv værdi i orlovsordningerne, men kun ser dem som et redskab i en arbejdsmarkedspolitik, i en finanspolitik?