Holger K. Nielsen (SF), 2000-02-25:
Jeg vil godt takke ministeren for besvarelsen.
Jeg synes måske nok, at den sådan i grundtonen var lidt rigelig ukritisk i forhold til de amerikanske bestræbelser på at udvikle det her forsvarssystem.
Jeg synes måske nok, at jeg kunne have ønsket mig en lidt større kritisk distance, som man jo også har hørt det i andre europæiske lande.
Jeg tror ikke, det er for meget at sige, at der på det her punkt er optræk til en ganske stor diskussion mellem USA og Europa om det her system og om, hvordan vi skal udvikle sikkerhedspolitikken.
Argumentet fra amerikansk side er, at man skal beskytte sig mod såkaldte slyngelstater som Nordkorea og Irak.
Der er ingen her i det her Folketing, der vil forsvare de stater; de er meget uforudsigelige.
Men spørgsmålet er for det første, om det her system vil give en særlig sikkerhed, og for det andet, om prisen på andre områder ikke er for høj.
Hvis vi tager det første spørgsmål, om det her giver ret meget sikkerhed, så er der jo mange eksperter, der sætter spørgsmålstegn ved dét.
Med andre ord: Hvis Nordkorea eller Irak vil foretage et angreb på USA, vil de så også sende et missil op fra deres eget område?
I forhold til verdens stærkeste land er der så ikke andre ting, der er langt mere effektive i form af terrorisme, i form af biologiske metoder, og hvad ved jeg, hvis man virkelig vil foretage et angreb på USA?
Det er der mange der mener, og jeg deler den opfattelse.
For det andet får det her jo meget store konsekvenser på andre områder.
Ministeren nævner Rusland.
Men det er jo i allerhøjeste grad usikkert, om det vil ske, og dér er det store spørgsmål så, om den amerikanske regering alligevel vil gennemføre det her projekt. Med de såkaldt unilaterale tendenser - som det hedder med et fint ord - der er i USA, hvor man er ligeglad med internationale aftaler, er der er stor risiko for, at en ny amerikansk præsident, en præsident Gore eller en præsident George W. Bush, simpelt hen vil køre det her igennem under alle omstændigheder.
Hvad vil så den danske regering?
Vil man så holde fast i, at ABM-traktaten skal overholdes?
Vil man bruge den magt, man har med hensyn til Thules problemer, til, at man så vil sætte hælene i og sige nej til USA? Dertil kommer, at reaktionen i Rusland med al sandsynlighed vil være negativ.
De fleste eksperter er enige om, at Rusland vil starte et nyt oprustningskapløb.
Hvad med udviklingen i Kina?
Kineserne har i øjeblikket relativt få atomraketter.
Mange mener, at også kineserne så vil gå i gang med at opruste.
Og det har noget at gøre med, at ABM-traktaten er den fundamentale traktat for dog at holde atomvåbenniveauet på et vist niveau.
Går man uden om den, så starter man langsomt, men sikkert en ny oprustning.
Den pris må den danske regering også erkende at man må forholde sig til.
Den danske regering må erkende, at den også har et ansvar for at forholde sig til, om man vil være med til en ny militær oprustning.
I forlængelse af det vil jeg sige, at det er fint nok, at man siger, at det grønlandske hjemmestyre skal være med i beslutningen her, og det har heldigvis meldt ud, at man forudsætter, at ABM-traktaten skal overholdes, men spørgsmålet er, om det så også holder, hvis USA alligevel vil gennemføre det her.
Det undrer mig lidt, at ministeren ikke nævner den dagsorden, der blev vedtaget her i Folketinget i 1987.
Da blev der vedtaget en meget præcis dagsorden, som siger, at Thuleradaren ikke vil kunne bruges i et projekt som det her.
Jeg går ud fra, at den danske regering stadig væk føler sig forpligtet af den dagsorden, der blev vedtaget i 1987, men jeg vil godt have bekræftet fra ministerens side, om det også er tilfældet, for det er vigtigt for os at få en præcis fornemmelse af, at selv om grundtonen i ministerens tale var for positiv i forhold til de amerikanske planer og der var for meget forståelse for, at det her skulle være en nødvendighed, er det trods alt vigtigt, at vi holder fast i det grundlæggende synspunkt, at vi ikke vil være med til at give godkendelse til, at Thuleradaren moderniseres i det her projekt, medmindre ABM-traktaten er ændret.
Vi vil overholde de internationale aftaler, som er der.
Det betyder ikke, at vi af den grund bliver tilhængere af projektet.
Det her projekt er under alle omstændigheder en dårlig udvikling og kan give katastrofale konsekvenser med hensyn til en ny international atomoprustning.
Hr. Hans-Pavia Rosing lægger meget vægt på, at vi jo ikke kender så meget til det endnu, og at vi ikke ved, om det bliver til noget, og derfor skal vi ikke fare for kraftigt ud allerede nu.
Men mener hr. Hans-Pavia Rosing på den anden side ikke, at i og med, at vi jo er en vigtig del af denne her beslutning, idet Thuleradaren er en vigtig del af denne her beslutning, så er det vores forpligtelse på et meget tidligt tidspunkt at give udtryk for de holdninger, vi har i det her Folketing?
Vil det ikke være rimeligt i forhold til den amerikanske diskussion, der, som hr. Rosing så ganske rigtigt siger det, er blevet et varmt emne i den amerikanske valgkamp, og som til sommer formentlig vil blive endnu varmere, at man da kender, hvad Danmark mener om det her?
Og i den forbindelse må jeg så sige, at det undrer mig lidt, at jeg også hørte i hr. Hans-Pavia Rosings tale en meget stor forståelse for de amerikanske planer.
Han siger, at man må forstå, at USA har en reel bekymring for de her slyngelstater.
Javist, men spørgsmålet er jo for det første, om det her system giver et reelt forsvar i forhold til den her bekymring, og for det andet, at der jo er forskellige faser.
Der er en første fase, hvor man har et begrænset system, men det skal udbygges yderligere ...
... således at man jo får noget, der faktisk ligner det tidligere stjernekrigsprojekt ...
Derfor vil jeg sige til hr. Hans-Pavia Rosing: En mere klar holdning fra dansk side, ikke sandt?