Svend Auken (S), 2000-03-22:
Enhedslistens to lovforslag, henholdsvis lov om kemiske stoffer og produkter og produktsikkerhedsloven, som vi skal behandle her i Folketinget i dag, hænger selvfølgelig sammen.
Derfor har jeg aftalt med erhvervsministeren, at jeg kommenterer begge forslag på regeringens vegne.
I store træk er det en genfremsættelse fra tidligere forslag, og da roste jeg hensigten med forslagene og sagde, at jeg mente, det var muligt at bringe den hensigt i harmoni
med det arbejde, vi i øvrigt har på kemikalieområdet.
Vi har fremlagt både en pvc-strategi og en ftalathandlingsplan, og vi har fået vedtaget en pvc- og ftalatafgift.
Vi har gennemført nye og bedre regler for nikkelholdige produkter og malinger og for bundmalinger til skibe.
Desuden har vi gennemført en række informationskampagner, bl.a. om LAS i vaskemidler.
Vi har gennemført et forbud mod ftalater i legetøj m.v. Vi har netop præsenteret et forslag til regulering af kraftige drivhusgasser, hvormed Danmark lægger sig i spidsen på verdensplan.
Vi udsender meget snart en handlingsplan for bromerede flammehæmmere.
Vi har en diskussion om pesticidhandlingsplanen, og også i Europa og på globalt plan er Danmark helt fremme i front, når det drejer sig om reguleringen og udfasningen af de farlige kemikalier og en sænkning af det almindelige kemikalietryk.
Jeg synes, der er grund til at udtrykke en vis optimisme over for den indsats, der bliver gjort over for et af vores allerstørste problemer.
Og så et par ord om de helt konkrete forslag, som Enhedslisten har fremsat.
Man foreslår, at der i produktsikkerhedsloven indføres en pligt til at deklarere stoffer, som står på en af miljø- og energiministeren udarbejdet effektliste.
Samtidig foreslås det, at der indføres en pligt for producenter til at trække
utilstrækkeligt deklarerede produkter tilbage fra markedet, og endelig forpligtes miljø- og energiministeren til at sikre registrering i produktregistret af alle produkter, som indeholder stoffer på effektlisten, samt til at sikre offentliggørelse af navne på alle produkter, som mistænkes for at være skadelige for miljø eller sundhed.
Som det klart fremgår af regeringens kemikaliestrategi, er det vores mål at begrænse forbruget af farlige kemikalier mest muligt, og derfor er jeg fortsat enig med Enhedslisten i, at effektlisten er et udmærket udgangspunkt for en sådan indsats.
Derimod synes jeg ikke, at Enhedslistens forslag om at give effektlisten bekendtgørelsesstatus er en god idé.
Jeg kan tilslutte mig intentionerne bag forslaget, men jeg synes, at vi skal overveje konsekvenserne, inden vi indfører et sådant krav.
Da Miljøstyrelsen første gang offentliggjorde listen over uønskede stoffer og effektlisten omkring årsskiftet 1996-97, var formen valgt med stor omhu.
For det første var de to lister ikke udtryk for, at der her var nogle stoffer, som skulle forbydes.
Listerne var i stedet et signal til brugerne, ikke mindst til industrien, om, hvilke man burde undgå mest muligt.
Netop fordi der kun er tale om en vejledning, kunne styrelsen basere sin vurdering på stoffernes farlighed.
De ca. 100 stoffer på listen over uønskede stoffer blev primært udvalgt, fordi de anvendes i store mængder.
Havde styrelsen meldt hårdere ud, havde man været nødt til for hvert stof og hver eneste anvendelse af stoffet af vurdere, om der fandtes
mindre farlige alternativer.
Det ville have krævet en enorm indsats, og listen ville være blevet meget kortere og derfor mindre anvendelig.
Hertil kommer naturligvis, at disse lister langtfra er udtømmende. De må naturligvis være dynamiske og løbende ændres på baggrund af ny viden, ændret forbrugsmønster m.v. Vi må erkende - og sådan er det jo - at det først og fremmest er industrien, altså producenterne, og ikke myndighederne, der har den tilstrækkelige viden til at finde alternativer til de stoffer, hvis skadelige virkninger vi kun kender alt for godt.
Netop derfor er det vigtigt, at industrien har en positiv holdning til dette udviklingsarbejde.
I sådanne situationer er vi afhængige af industriens kreativitet og fremsynethed, og jeg er overbevist om, at her virker smidige udmeldinger bedre end firkantede regler.
Hertil kommer, at mærkningen af miljø- og sundhedsskadelige kemiske produkter er et område, som allerede er dækket af totalharmoniserede direktiver.
Derfor er det min vurdering, at de nuværende listers uformelle form er rigtig.
På den ene side får vi sat fokus på en række problematiske stoffer, på den anden side kan vi over for Europa-Kommissionen dokumentere, at der ikke er tale om bindende lovgivning, men om et klart signal til branchen.
Det betyder, at der allerede i dag er regler om, at de sundhedsskadelige stoffer skal deklareres, da de indgår i produkter.
Når det nye præparatdirektiv træder i kraft, skal produktet deklareres, hvis det indeholder stoffer, der er skadelige for vandmiljøet.
Regeringen støtter ideen om at udvide anmeldepligten til produktregistret.
Det er et af de punkter, som vi vil arbejde for som led i opfølgningen på kemikaliestrategien.
Enhedslisten foreslår, at der indføres en bestemmelse om, at forbrugerne skal sikres mulighed for at indberette mistanke om sundhedsfarlige og miljøskadelige effekter for dagligvarer, og det skal sikres, at indberetningerne vurderes.
Af bemærkningerne fremgår det, at Enhedslisten ønsker noget andet og mere end Miljøstyrelsens kemitelefon.
Mit svar hertil er, at forslaget er en glimrende beskrivelse af de opgaver, som Miljøstyrelsens kemikalieinspektion allerede varetager i dag.
Af Kemikalieinspektionens seneste årsberetning fremgår det, at inspektionen i 1998 modtog 253 indberetninger, hvilket var 10 pct. flere end i 1997.
Desuden gennemfører Kemikalieinspektionen hvert år en række kampagner, hvor der i vidt omfang fokuseres på produktområder, som har sundhedsmæssig betydning for befolkningen.
Da Kemikalieinspektionen i sit arbejde støder på produkter, som på grund af sundheds- eller miljøfare er i strid med gældende regler, griber de ind med forbud, og hvor det skønnes nødvendigt, udsendes advarsler til befolkningen herom gennem pressen. Denne form finder jeg faktisk er bedre end Enhedslistens forslag om offentliggørelse af alle anmeldelser, uanset om de er berettigede eller ej.
Man kan prøve at forstille sig, hvilket tab af troværdighed det ville være, hvis sådanne ting blive offentliggjort, og der ikke viser sig at være det sarteste belæg for dem.
Af de grunde, jeg allerede har nævnt, kan regeringen altså sympatisere med Enhedslistens forslag, men vi kan ikke støtte dem i den udgave, de har her, og det glæder mig, at vi kan bruge dette afsæt, altså det fælles udgangspunkt, til at arbejde videre i samarbejde med Enhedslisten og selvfølgelig også andre partier i Folketinget for at få en aktiv dansk indsats på kemikalieområdet.