runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Elisabeth Arnold (RV), 2004-11-25:
Jeg tror ikke, jeg er i stand til at give nogen gode svar på spørgsmålet fra hr. Keld Albrechtsen.
Jeg har i og for sig ret meget tillid til, at de embedsmænd, der forhandler på EU's og på vores alle sammens vegne, har en plan for, at man skal have de og de elementer i spil.
Datoen og tidsplanen for afviklingen af subsidierne er jo en del af det forhandlingsmønster, man har i gang, og man kan ikke bare på forhånd fastsætte en dato og sige, at sådan skal det være.
Den er en del af de spil, der foregår, det er et indviklet mønster, og der er 148 lande, der skal være enige.
Jeg er fuldstændig sikker på, at vi nok skal fortsætte det pres, som både jeg og hr. Keld Albrechtsen gerne vil opretholde i selve forhandlingerne.
Jeg mener ikke, man gør det ved ensidigt at fastsætte en bestemt dato, det har ikke noget formål.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-11-25:
Hr. Jørn Jespersen var inde på det.
Mig bekendt fik den britiske regering så aldrig rigtig fremsat forslaget.
Jeg ved ikke, om andre har nævnt nogen dato, og det betyder, at risikoen for, at vi oplever en gentagelse af Cancúntopmødet i Hongkong om godt et år, er meget stor, fordi alle sidder og venter på, at nogen skal komme med en dato.
Og fru Elisabeth Arnold kan jo ikke besvare spørgsmålet om, hvem der skal komme med den.
Hun er godt klar over, at vi ikke kan regne med Kommissionen.
Skulle det være USA?
Det tror vel ingen på.
Hvem skulle så komme med det forslag til en dato?
Det synes jeg er et afgørende spørgsmål.
Spørgsmålet kan også formuleres sådan: Hvor længe vil fru Elisabeth Arnold vente på, at nogen kommer med en dato?
Skal det ligesom sidste gang vente indtil selve topmødet?
Så bliver det vanskeligt, det så vi i Cancún.
Der kom man for sent ud af starthullerne.
Elisabeth Arnold (RV), 2004-11-25:
Nu er Kommissionen jo ikke den eneste forhandlingspart, og der er 148 lande, der skal være enige.
Ellers er det jo bare en evighedsmaskine, og det er der ikke nogen af landene, hverken Danmark eller EU-landene, der kan være tjent med.
Så det pres skal såmænd nok komme.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-11-25:
Jeg vil bare spørge fru Elisabeth Arnold, hvem der så skal foreslå en dato, for jeg har forstået det sådan, at Europa-Kommissionen – det gjaldt i hvert fald den tidligere Kommission – havde den opfattelse, at når der stod, at der skulle fastsættes en dato, indebar det ikke nogen pligt til at komme med en bestemt dato.
Det vil sige, at vi kommer til at vente meget længe på Kommissionen.
Hvem skal så foreslå datoen?
Bodil Kornbek (KD), 2004-11-25:
Kristendemokraterne er enige med Enhedslisten i, at vi skal have afskaffet eksportsubsidier og andre handelsforvridende subsidier på landbrugsvarer.
Det er vigtigt, at landene i den rige del af verden hurtigst muligt fjerner de barrierer, der hindrer ulandene i at få udviklet deres erhvervsliv.
Vi mener også, at EU i WTO skal arbejde videre med at sikre en øget liberalisering af handel med landbrugsvarer under hensyn til forbrug og miljø, dyrevelfærd og udviklingslandenes landbrugsproduktion.
I disse videre forhandlinger er det selvfølgelig vigtigt, at EU styrker dialogen med udviklingslandene, men det er altså også vigtigt, at afskaffelsen af handelsforvridende subsidier sker parallelt med en udfasning af andre eksportstøtteformer, som har nøjagtig samme handelsforvridende virkning.
Det kan man bare se i forhold til USA, Canada og New Zealand.
Vi tror på, at det er vigtigt at se hele forhandlingsgangen samlet og dermed også se, hvad der er mest til gavn, og prøve at fremme det, som vi gerne vil have, nemlig at alle subsidier afskaffes.
Vi er altså ikke sikre på, at vejen frem er det, som Enhedslisten foreslår her, og derfor støtter vi ikke forslaget.
Thor Gunnar Kofoed (V), 2004-11-25:
Det er da helt utroligt, som man kan stå sådan og bekræfte hinanden i den ene usandhed efter den anden.
Faktum er jo – er det ikke rigtigt? – at både Enhedslisten og SF overhovedet ingen indflydelse har haft på den linje, regeringen har kørt.
Er det ikke sådan, at SF stemte imod V 12, som jo netop er den linje, som regeringen har kørt og også har kørt under forhandlingerne i Cancún?
Hvor meget indflydelse er det egentlig, SF havde på den linje, regeringen har kørt, den fase, vi er i gang med?
Er det ikke bare faktum, at Enhedslisten og SF helt reelt overhovedet ingen indflydelse har på noget som helst?
Jørn Jespersen (SF), 2004-11-25:
Det er et faktum, at i sukkerspørgsmålet har SF haft meget stor indflydelse, fordi vi har fået vedtaget et forslag, som siger, at Danmarks linje er at liberalisere sukkersektoren over 5 år.
Det vil altså sige en konkret indsats for at få afskaffet en af de allermest urimelige, ulandsskadelige ordninger.
Det stemte Venstre og De Konservative imod.
Med hensyn til den vedtagelse, hr. Kofoed henviser til, er det rigtigt, at den stemte vi imod, helt bevidst.
Vi kunne jo sagtens have tilsluttet os den og sagt, at der var en masse pæne hensigter om hurtigst muligt osv. i den.
Vi tror bare ikke den nuværende regering over en dørtærskel på det punkt.
Og vi tror, at hurtigst muligt betyder engang om så længe som muligt, når det drejer sig om landbrugsstøtten, og derfor stemte vi ikke for det.
Nej, Dansk Folkeparti har aldrig udtalt sig principielt for den sukkerordning, der eksisterer, det er rigtigt.
Faktisk har Dansk Folkeparti gjort det modsatte, nemlig sammen med oppositionen vedtaget en politik, som Danmark skal arbejde for i EU, der afskaffer sukkerordningen over 5 år.
Det synes jeg er et godt forslag, jeg har selv fremsat det, og Dansk Folkeparti har været med til at vedtage det – imod regeringen.
Så der er absolut uenighed på det her punkt, og der har vores to partier altså stået sammen i den konkrete sag, så det er ingen kritik af det, tværtimod.
Derfor siger jeg bare som en servicemeddelelse til hr. Langballe, der jo ikke er karrig med at korrekse sine kolleger herinde, når han har anledning til det, at det godt kunne være, at det her var et område, som han med fordel kunne studere.
Nej, jeg tror heller ikke, der er nogen afgrundsdyb uenighed mellem os.
Jeg siger bare, at jeg tror, hr. Keld Albrechtsen har fejlvurderet det her.
Men så længe regeringen ikke er til sinds at give sig og fører dette dobbeltspil mellem på den ene side at tale pænt om frihandel og på den anden side i praksis at støtte protektionismen, så tror jeg, der er mere brug for en venstrefløj, som siger det rigtige, og som holder ambitionsniveauet i orden og afslører hykleriet.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-11-25:
Der er sandelig mange rigtige ting i det, hr. Jørn Jespersen siger.
Vi hørte jo den manglende vilje lyse ud af hr. Thor Gunnar Kofoeds tale, og der var såmænd heller ikke meget vilje og handlekraft i hr. Claus Larsen-Jensens indlæg, det kan man ikke sige.
Det var ikke noget, man sad og blev meget opmuntret af.
Jeg siger bare, at det her forslag er lagt på bordet for at udnytte enhver mulighed, enhver sprække, der kan opstå, med regeringen eller uden om regeringen.
Jeg er startet et sted, hvor jeg har fornemmet, ikke at det var nemt, og måske er det ikke engang muligt, men hvor jeg ville se, om vi kunne undersøge muligheden for at danne det flertal.
Kan vi gøre andre ting, få andre ting med ind, er det fint, så jeg ser ingen modsætning til det, hr. Jørn Jespersen siger.
Jeg prøver bare at afsøge mulighederne meget omhyggeligt.
Det håber jeg også at hr. Jørn Jespersen vil gøre, og ikke lade de allerhøjeste krav stå i vejen for, at vi opnår konkrete forbedringer.
Jørn Jespersen (SF), 2004-11-25:
Vi er fuldstændig enige om, at det her forslag er meget, meget besindigt og ydmygt.
Det er så besindigt og ydmygt, at det næsten minder om den socialdemokratiske holdning, der var totalt udflydende ydmyg på det her område.
Der vil jeg bare sige, at jeg tror, det er den forkerte strategi.
Jeg tror, hr. Keld Albrechtsen er naiv på det her punkt.
Jeg tror ikke, at hans beskedenhed og ydmyghed gør noget indtryk på udenrigsministeren.
Venstre og De Konservative har en helt klar linje på det her område.
De snakker om frihandel og om indrømmelser til ulandene, når de skal holde store taler, eller når de skal vinde valg og skriver artikler forud for valg, men i den praktiske dagligdag i virkeligheden støtter de hele tiden protektionismen og opstiller betingelser og lægger snubletråde for at få lavet liberaliseringer.
De mener ikke det, de siger, de gør det modsatte, og jeg tror kun, der er én ting, der gør indtryk på udenrigsministeren, og det er et flertal uden om ham, et flertal, der stemmer ham ned.
Det er lykkedes nogle få gange, f.eks. i forbindelse med sukkerordningen, at skaffe det.
Måtte det lykkes permanent efter et valg.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-11-25:
Men jeg vil da gerne forsikre hr. Jørn Jespersen om, at hvis vi kan få indarbejdet en præcis dato, vil vi gerne det, for det er jo det, der er hensigten, og der takker jeg meget for det forslag, hr. Jørn Jespersen kom med.
Jeg håber også, at vi kan arbejde for en sådan præcis dato.
Det er faktisk det, der er ideen med forslaget.
Og kan der komme andre gode ting med, skal jeg i hvert fald være den sidste til at stå i vejen for det.
Det gjorde vi faktisk i den parlamentariske delegation i Cancún under verdenshandelstopmødet, hvor vi fik sat udenrigsministeren lidt i bevægelse de sidste dage under topmødet.
Det er den taktik, jeg arbejder ud fra, men jeg indrømmer, at den er nøjsom, og nogle gange kan det være lidt træls, for jeg har da de samme ambitioner som hr. Jørn Jespersen.
Jesper Langballe (DF), 2004-11-25:
Jeg tror ikke, at Dansk Folkeparti nogen sinde principielt har udtalt støtte til den sukkerroeordning, som da er indlysende tosset.
Men det er jo ikke ensbetydende med, at vi vil være med til at trække tæppet væk under roedyrkerne på Lolland
sådan lige på én gang.
Jeg tror ikke, der er nogen som helst uenighed om, at det gælder om at komme væk fra de ordninger så hurtigt som muligt eller så hurtigt, som det i hvert fald er rimeligt.
Helle Sjelle (KF), 2004-11-25:
I Det Konservative Folkeparti deler vi naturligvis forslagsstillernes utilfredshed med EU's eksportsubsidier og andre handelsforvridende subsidier på landbrugsvarer.
Det er klart, at vi mener, at en retfærdig samhandel mellem verdens lande er ønskelig, og at vi naturligvis bør arbejde for en afskaffelse af diverse handelsforvridende subsidier.
Kun igennem en fri og retfærdig verdenshandel kan vi skabe velstand og udvikling så vel i Vesten som i verdens udviklingslande.
Vi er derfor enige med forslagsstillerne i, at det er nødvendigt, at der bliver gjort noget ved de subsidier, der er konkurrence- og handelsforvridende, og som hindrer vækst og velstand for millioner af mennesker verden over.
Når vi ikke kan støtte det fremsatte forslag, skyldes det den gældende forhandlingsdynamik og de gældende forhandlingsprincipper i både EU og WTO, som udenrigsministeren jo allerede har redegjort for tidligere.
Vi kan således blot glæde os over, at forhandlingerne ser ud til at være på sporet igen efter den store skuffelse i Cancún, hvor det desværre ikke lykkedes at få forhandlet en aftale på plads.
Forhåbentlig lykkes det senere.
Desuden er vi glade for, at man i WTO er enige om, at eksportsubsidierne skal fjernes, og at det blot er et spørgsmål om at få fastsat en fælles dato.
Vi kan således ikke støtte forslaget om fastsættelse af en dato her og nu af hensyn til forhandlingsgangen i EU og WTO og af hensyn til de igangværende forhandlinger om afvikling af andre handelsforvridende støtteformer.
Jesper Langballe (DF), 2004-11-25:
Jamen det er faktisk det, der har været min pointe.
Ved de andre spørgsmål om kalvepræmier sidder jeg ligesom en tilskuer til en tenniskamp og følger interesseret bolden på langs ad banen.
Men det er klart, at det, der har været min pointe, er, at udfasningen af støtteordningerne skal ske parallelt, ellers er der ikke nogen mening i det.
Og det har jo altså faktisk også det formål, at man skal lade være med at genere de danske landmænd, men jo samtidig også det formål, at det giver en ganske anderledes fælles styrke, at tingene sker parallelt, så vi ikke afvæbner os over for amerikanerne og lader dem løbe med det hele, for det tjener for mig at se ikke noget som helst formål.
Thor Gunnar Kofoed (V), 2004-11-25:
Jeg kan godt forstå, at hr. Jesper Langballe slet ikke kan svare på de her spørgsmål, for de har overhovedet intet med denne sag, B 35, at gøre.
Og de argumenter, som hr. Jørn Jespersen kommer op med her, har intet med sagen at gøre, hverken sukkerreform eller kalvepræmier.
Men hvis nu hr. Jesper Langballe tænker lidt på, hvad han måske har hørt andre steder, så er Dansk Folkeparti med til netop at løse det problem med kalvepræmier stik modsat det, hr. Jørn Jespersen har sagt.
Er det ikke noget, hr. Jesper Langballe sådan lige kan huske tilbage på?
Jesper Langballe (DF), 2004-11-25:
Jeg kan ikke sige andet, end at hr. Jørn Jespersen jo altså netop har dokumenteret, at der i Dansk Folkeparti er den fornødne vilje til så snart som overhovedet muligt at komme af med de fuldstændig urimelige støtteordninger, men at man samtidig må gøre sig klart, at det jo altså ikke kan ske på én gang, og at vi selvfølgelig ikke ser nogen som helst opgave i at genere danske landmænd og fremme udenlandske landbrugsinteresser på de danske landmænds bekostning.
Thor Gunnar Kofoed (V), 2004-11-25:
Det er jo rigtigt.
Hvis vi nu sammenligner de to sager, så har SF haft indflydelse på den ene, på sukkerordningen, og der kan man spørge: Hvor stor opbakning har vi til den der sukkerordning på EU-plan?
Er det ikke en meget lille opbakning, vi har til den på EU-plan, i øvrigt også på verdensplan?
Hvis man så ser på, hvor meget opbakning hr. Jørn Jespersen har blandt vennerne, socialisterne i Europa, så er den lig nul.
Hr. Jørn Jespersens egne venner på EU-plan vender jo fuldstændig ryggen til hr. Jørn Jespersens politik.
Det vil sige, at der ikke er sammenhæng mellem deres politik på EU-plan og så i Danmark.
Det vil sige, at det er et osteklokkeprincip, hr. Jørn Jespersen og andre kører med i Danmark: Vi har en frelst holdning.
Er det så ikke bedre at køre den linje, som regeringen kører hele vejen igennem, nemlig små skridt for at få forhandlingerne på plads og vinde de politiske sejre, så man får noget ud af det, frem for bare en protestmarch
Keld Albrechtsen (EL), 2004-11-25:
Det glæder mig, at fru Charlotte Antonsen også henviser til det egyptiske projekt, som Udenrigsudvalget så for 4, 5 eller 6 år siden, jeg husker det ikke helt præcis.
Men det er også et glimrende projekt, som kan hjælpe landsbyer langs med Nilen til at halvere vandforbruget og få rent vand.
Det var faktisk kun et yderligere argument for den strategi, jeg foreslår, nemlig at vi skal tilbyde de afrikanske lande en sådan bistand, som vi har ydet både i Sydindien og i Egypten, i stedet for at komme og bede dem om at åbne for vores store vandselskaber, så disse kan komme ind og overtage deres vandressourcer og tjene penge på at hive vandet op til høje priser, som man ikke kan betale i de lande.
Så siger man: Ja, men de kunne jo bare sige nej.
Derfor er det et problem, at man kommer og forsøger på at presse dem med sådan nogle forslag.
Jann Sjursen (KD), 2004-11-25:
Da Kristendemokraternes ordfører på området, fru Bodil Kornbek, ikke kan være til stede, skal jeg på hendes vegne fremføre følgende: Beslutningsforslaget handler om, at Folketinget skal opfordre regeringen til at arbejde for, at EU's krav til WTO-medlemslandene om liberalisering af vandforsyningssektoren under GATSforhandlingerne trækkes tilbage.
Kristendemokraterne ser ikke de store farer ved GATS-forhandlingerne og spørgsmålet om liberalisering af vandforsyningssektoren.
Det betyder, at man ikke via GATS-aftalen kan tvinge et andet land til at liberalisere f.eks. vandforsyningssektoren.
Hvis et land beslutter sig for at lade private virksomheder stå for vandforsyningen, er det rigtigt, at EU ønsker en vis markedsadgang for udenlandske virksomheder.
Kristendemokraterne kan derfor ikke støtte Enhedslistens beslutningsforslag.
Jørn Jespersen (SF), 2004-11-25:
Jeg kan jo ikke svare på fru Elisabeth Arnolds vegne, og det kan hun heller ikke selv, fordi hun ikke har mere taletid, men jeg tror, vi er enige om, fru Elisabeth Arnold og jeg, at netop fordi den planøkonomi, der er i EU's landbrugsstøtte, er så udbredt, som den er, skal man være meget forsigtig, når man vedtager den politik, der styrer tildelingen af landbrugsstøtte.
Der har fru Elisabeth Arnold fuldstændig ret i, at det har Dansk Folkeparti absolut ikke været, da man sammen med regeringen implementerede den sidste reform, såkaldte reform, af EU's landbrugsstøtte.
For det, man har medvirket til, er ganske rigtigt de såkaldte kalvepræmier, som landmænd kan modtage, længe efter at de er holdt op med at være landmænd; længe efter at de er gået på pension, får de alligevel checken ind ad døren.
Bare som en servicemeddelelse til hr. Langballe, hvis han nu oven på denne her debat giver sig tid til refleksion over de ting, han har lært under debatten, så kunne man også tage sådan noget som støtten til sukkerroeavlere, som til næste år vil være dobbelt så stor som planlagt, fordi man i den implementering af landbrugsstøtten, man har vedtaget, har lavet en lille fejl, der gør, at producenterne får støtten to gange.
Det vil altså sige, at man udbetaler støtten, som er betalt af skatteyderne, til sukkerroeavlerne to gange uden at få noget for det.
Det var også noget svindel og plat, som man kunne have undgået, hvis Dansk Folkeparti havde været lidt mere tænksomme, da de gav det blå stempel til regeringens måde at føre landbrugspolitik på.
Elisabeth Arnold (RV), 2004-11-25:
Jeg må tilstå, at jeg også ventede spændt på at høre, hvad SF's konklusion var efter denne meget flammende tale til forsvar for en reguleret verdenshandel med spilleregler og med landenes ret til selv at bestemme, om de ville liberalisere en sektor eller ej.
Da hr. Jørn Jespersen sagde, at man ikke helt kunne støtte det her forslag, så var der sammenhæng mellem argumenterne og konklusionen.
Jeg er faktisk langt hen ad vejen fuldstændig enig med hr. Jørn Jespersen både i argumenterne og også i konklusionen.
Det er landenes egen beslutning, om de vil privatisere, eller om de vil nationalisere, have national hånd på vandforsyningssektoren, og så må det til gengæld være sådan, at hvis de privatiserer, skal der også være nogle spilleregler.
For der er jo ingen tvivl om, at hvis der ingen spilleregler bliver, er det jungleloven, og så vil der være stærke lande, som presser på en helt, helt anden og uanstændigere måde, end hvis der er nogle spilleregler.
Så vi har valget mellem at lave nogle ordentlige spilleregler, hvor der måske kan ske noget pres, som vi ikke er glade for, eller ingen spilleregler at have, hvor der med garanti vil blive brugt nogle midler, som vi ikke bryder os om.
Derfor kan vi heller ikke støtte det her forslag fra Enhedslisten.
Vi er simpelt hen grundlæggende uenige i, at man skal pålægge landene en bestemt politik på dette område.
Jørn Jespersen (SF), 2004-11-25:
I SF mener vi, at det er helt afgørende, at lande, rige så vel som fattige, selv bestemmer, hvordan man ønsker at organisere sig i forholdet mellem offentligt og privat; at det er landene selv, der bestemmer fuldt ud, om man ønsker forsyningsvirksomheder og service organiseret privat, offentligt eller på en helt tredje måde.
Vi synes også, det er vigtigt, at der ikke foregår et skjult eller et åbent pres på landene ved hjælp af andre mekanismer, der tvinger dem til at træffe beslutninger, som de ikke selv ønsker, og som de ikke ud fra udviklingshensyn mener måtte være i deres egen interesse.
Det er vel det pres, som i virkeligheden er det centrale i den her diskussion.
Foregår der i forbindelse med GATS og ulandsbistand og handelsforhandlinger og øvrige relationer mellem rige og fattige lande alligevel nogen steder et pres på nogen fattige lande for at lave en liberalisering, som de ikke selv har besluttet og ønsker, men som de føler sig mere eller mindre tilskyndet til på grund af de relationer, de indgår i?
Det er jo ikke lige forhold, der gør sig gældende blandt rige og fattige lande, og man hører mange gange i de fattige ulande, at de har følt sig tvunget til dispositioner på både det her område og mange andre på grund af et pres, som i og for sig ikke er legitimt, men som alligevel har fundet sted fra de rige landes side.
Det tager vi skarpt afstand fra.
Det er ikke, fordi vi mener, at der er noget galt med private investeringer, heller ikke i en vandsektor for så vidt.
Det kan være uhyre fornuftigt i nogle tilfælde; det skal landene bare selv bestemme.
Det er heller ikke, fordi vi har nogen som helst modvilje mod GATS.
Vi mener tværtimod, at en reguleret verdenshandel med både varer og tjenesteydelser er en stor fordel for verden som helhed, men også for de fattige lande.
Det er klart, at det, at der er spilleregler og helst jo fair og ordentlige spilleregler, er af helt afgørende betydning for, at det ikke er jungleloven, der gælder på det internationale marked, men tværtimod nogle regler, som også kan gavne fattige lande og sikre en retfærdig måde at organisere tingene på.
Så vi har altså intet imod private investeringer, når landene selv beslutter det, heller ikke i vandsektoren.
Vi har ikke noget imod GATS, tværtimod er vi tilhængere af regler på området.
Men vi mener, det er helt afgørende, at disse ting ikke bliver brugt eller misbrugt til at presse især fattige lande til at organisere sig på en måde, som de egentlig ikke ønsker, og som bliver presset igennem af hensyn til nogle forretningsønsker hos firmaer i de rige lande.
Vi tror egentlig, at det her forslag måske kunne være en meget god anledning til at diskutere den problematik lidt dybere, sådan at der i hvert fald i Folketinget bliver en klarhed over, hvad det er, der foregår, og hvad det ikke er, der foregår på det her område.
Så vi kan ikke helt støtte forslaget, men vi er enige i intentionerne, og vi ønsker at bruge det til at belyse situationen, hvad angår liberalisering af handel med tjenesteydelser.
Helle Sjelle (KF), 2004-11-25:
Derfor kan vi ikke støtte forslaget om en tilbagetrækning af EU's krav til WTO-medlemslandene under GATS-forhandlingerne om liberalisering af vandforsyningssektoren.
Det er der flere årsager til.
Først og fremmest mener vi, at EU's krav om en liberalisering af vandforsyningssektoren medfører en række fordele af både økonomisk og humanitær art.
Det er værd at bemærke, at en liberalisering af vandforsyning er et vigtigt skridt i retning af 2015målene.
På den måde ser vi store humanitære fordele ved en markedsåbning.
Samtidig er der naturligvis også økonomiske fordele forbundet med GATS-aftalen.
Således er det vigtigt, at virksomheder fra alle WTO-lande har samme muligheder for at få adgang til markederne i de lande, der beslutter sig for at lukke op for udenlandske virksomheder.
Større konkurrence og økonomisk vækst håber vi så vil følge efter.
Samtidig er det vigtigt at pointere, at det naturligvis er op til de enkelte lande, om de ønsker, at udenlandske private firmaer skal varetage deres vandforsyning eller ej.
Der åbnes blot for en mulighed for, at udenlandske private firmaer kan varetage vandforsyning og dermed være med til at øge levestandarden markant i verdens fattigste lande.
Vi mener således, at GATS-aftalen rummer mange fordele, og at aftalen er et godt skridt i den rigtige retning af større udveksling af ressourcer og ydelser mellem forskellige lande med øget økonomisk vækst og bedre humanitære forhold til følge.
Det Konservative Folkeparti kan derfor ikke støtte forslaget om tilbagetrækning af EU's krav til WTO-medlemslande under GATS-forhandlingerne om liberalisering af vandforsyningssektoren.