Christian Mejdahl (V), 2001-03-15:
Venstre er enig med regeringen i, at der skal lægges vægt på en debat om fødevarepolitikken, en saglig debat, som kan danne grundlag for holdbare politiske beslutninger til gavn for forbrugerne og for de fødevareproducerende erhverv.
Det er så det, regeringen lægger op til med den fødevarepolitiske redegørelse, og jeg skal allerede nu kvittere for den, selv om vi fik den med 1 uges forsinkelse, ved at sige, at Venstre er enig med regeringen langt hen ad vejen.
Regeringen vil få travlt, hvis den skal gennemføre det, den lover at arbejde for.
Regeringen skal imidlertid ikke bebrejdes, at den har ambitioner, i hvert fald ikke på de områder, hvor vi er enige, men vi er ikke enige hele vejen.
Der er ting, som Venstre er kritisk over for og uenig i, og de ting vil jeg tage fat på undervejs, og det er tydeligt at se, at fødevareministeren har haft en finger på tastaturet, da redegørelsen blev skrevet. Redegørelsen skitserer en række fødevarepolitiske dilemmaer eller paradokser, når mange hensyn skal forenes og gå op i en højere enhed.
Det viser med al ønskelig tydelighed, hvilke udfordringer man står over for som producent, forbruger og for den sags skyld også myndighed.
Et andet paradoks er, at i takt med den økonomiske udvikling og velstand er den andel af forbrugerkronen, som går til mad, faldet fra næsten 40 pct. til ca. 10 pct. gennem de sidste 50 år.
På den baggrund er det vel ikke så sært, at landbrug, fiskeri og gartnere har været nødt til at forcere en strukturudvikling ved at udnytte den teknik og teknologi, der har været til rådighed.
I redegørelsen hedder det, at den danske fødevaresektor har haft tradition for at levere masseproducerede produkter af en ensartet kvalitet.
Her synes jeg, der er grund til at nævne: af fremragende kvalitet!
Og så findes der endda et utal specialprodukter.
Hvordan kan man ellers forklare, at Danmark, som der står i redegørelsen, er verdens største nettoeksportør af fødevarer målt pr. indbygger?
I redegørelsen slår regeringen til lyd for at fremme en liberalisering af samhandelen med fødevarer ved at fjerne handelshindringer og ved at nedtrappe og fjerne støtteordninger.
Den politik er Venstre enig i, men der er nogle forudsætninger, som skal være opfyldt.
Dem springer regeringen over.
Venstres forudsætninger for at afvikle landbrugsstøtten er, at det sker gradvis og ligeligt i de industrialiserede lande, altså i WTO-regi, og at man samtidig letter erhvervene for de særbyrder, der er pålagt dem i forhold til konkurrenterne.
Er de betingelser opfyldt, så er vi med på at afvikle støtten.
Venstre er enig med regeringen i forskningens betydning og ligeså, hvad angår uddannelse, men hvad angår landbrugets overbygningsuddannelse, som er omlagt og styrket, så pynter regeringen sig med lånte fjer.
Den nødvendige og rigtige styrkelse af driftslederuddannelsen, der teknisk set betegnes som modul 3, fik landbrugsskolerne og landbrugsskoleeleverne lov til selv at betale.
Der fulgte ikke taksametertilskud med, som der normalt gør til de øvrige erhvervsuddannelser.
Det forhold bør regeringen rette op på ved førstkommende lejlighed.
Fødevaresikkerhed har en central plads i redegørelsen.
Forbrugerne har krav på, at fødevarer er sikre, og det er uacceptabelt, hvis fødevarer udgør en sundhedsmæssig risiko, står der.
Det er der jo ingen, der kan være uenig i, men her er der mange om ansvaret.
Det hviler ikke kun på producenterne.
Hele vejen gennem forarbejdnings- og detailledet til køkkenbordet går fødevarerne igennem mange hænder, og det er ikke mindst det sidste led, der er sårbart i sikkerhedsmæssig henseende.
Det står der også noget om på redegørelsen side 41.
Alle led i kæden må medvirke til fødevaresikkerheden og derfor også have et medansvar herfor.
Fødevarerne skal også kontrolleres, det bliver de også, dels ved egenkontrol, dels ved offentlig kontrol.
I Venstre mener vi, at der bør indbygges et væsentlighedskriterium og et retssikkerhedskriterium i offentliggørelsesproceduren.
Det kan sagtens gøres, uden at det svækker tilliden til kontrollen på hverken hjemmemarkedet eller eksportmarkedet.
Hvis regeringen vil være konsekvent, så burde den jo ikke kun fortælle om, hvor mange der bliver syge af fødevarer, men også om, hvor mange der trods alt overlever.
Jeg synes, der er grund til at glæde sig over, hvor få tilfælde, der er af antibiotika- og pesticidrester i danske fødevarer.
Her er der god grund til at kippe med flaget for producenterne.
Her er det dem, der har ansvaret, men det er også dem, der skal have æren herfor.
Når så regeringen vil arbejde for, at harmoniseringen i EU af indsatsen mod zoonose sker på et højt niveau, så ønsker jeg held og lykke med det.
Foreløbig er det overkommeligt at tælle de lande, der har gennemført zoonosedirektivet.
Og med hensyn til BSE-foranstaltninger er Danmark også i front.
Her er det tilsyneladende den økonomiske ligestilling, det kniber med at få øje på.
Redegørelsen har et fyldigt afsnit om økologi.
Det er positivt, at Fødevareministeriet vil bistå virksomheder i forbindelse med deres indsats for eksport af økologiske fødevarer, når vi i Danmark har mere, end vi selv kan bruge. Men der kan vel kun blive noget til eksport, så længe vi tillader økologiske bedrifter at hente foder og gødning fra den konventionelle produktion.
Og jeg vil godt advare mod, at man sætter lighedstegn imellem økologi og kvalitet.
Derved løber man en alvorlig risiko for at stemple øvrige fødevarer som sekundavarer, og det er ikke rimeligt.
Til afsnittet om mærkning, GMO og funktionelle fødevarer vil jeg knytte den bemærkning, at vi støtter regeringens bestræbelser i arbejdet for at forbedre reglerne for mærkning.
Men forudsætningen for, at forbrugerne har fordel af mærkningen er, at den er pålidelig og let overskuelig, ellers virker den modsat hensigten. GMO-teknikken er kommet for at blive.
Rigtigt anvendt vil den have vide perspektiver, men så længe produkterne er omgærdet af skepsis, er en pålidelig mærkning påkrævet.
Der er tilsyneladende en bitte åbning i regeringens holdning til funktionelle fødevarer, og selv om vi i Venstre ikke mener, at mad og lægemidler skal blandes sammen, så ser vi en fordel i både at kunne gøre det og også i at fortælle om det, når det kan dokumenteres, at det er en klar sundhedsmæssig fordel.
Redegørelsens femte afsnit har nogle negative udmeldinger om de moderne fødevareproducerende erhverv, og jeg vil tillade mig at sætte et stort spørgsmålstegn ved, om grafen, der er vist på side 54, er repræsentativ.
Enhver ved, at al produktion påvirker miljøet i et eller andet omfang.
Gennem diverse vandmiljøplaner er man kommet langt med at minimere miljøpåvirkningen fra landbruget, og den stigende miljøbevidsthed i alle samfundslag slår også mærkbart igennem i hele samfundet.
Den udvikling hilser Venstre velkommen.
Vi vil holde et vågent øje med regeringen, når den nu skal føre alle de her intentioner ud i livet. Nogle af dem vil vi hjælpe til med, andre må regeringen selv klare.
Men pas nu på at redegørelsen ikke bliver hul tale, vil jeg sige til ministeren, f.eks. når der står, at man vil fremme miljøvenlige produktionsmetoder i jordbruget bl.a. ved etablering af læhegn.
Hvordan var det, finanslovudspillet lød?