Peter Duetoft (CD), 2001-05-15:
al fald til en af grundene til, at debatten er der.
I forbindelse med finansloven år 2000 lavede vi en aftale med regeringen om, at der skulle laves en investeringsplan for de næste 10 år Det glemte regeringen, men hen i august-september sidste år kom den jo til at huske det, og stor glæde var der jo over, at statsministeren gjorde det nærmest til hovedpunktet i sin åbningstale, at nu skulle den komme.
Det er jo så det, der har ført frem til sammenblandingen her med en anden diskussion, nemlig om alle de andre udfordringer i de næste 10 år.
Det er jo selvfølgelig udmærket, bortset fra at en gang imellem lyder det nu, som om man nogle steder i debatten har fået byttet de to sidste tal om.
Det lyder ikke, som om det er en debat om år 2010, nærmest som om det er en debat om år 2001.
Men det er også svært at begynde at diskutere 10 år frem, og det er der mange grunde til.
En af dem er, at nogle af os selvfølgelig kan huske de gamle perspektivplaner, der kom i begyndelsen af 1970'erne.
Jeg var i studenterpolitik dengang, og nej, hvor vi diskuterede alt muligt om lærere, uddannelsespladser, antal studerende, og hvad ved jeg, og 2 år efter var det hele ødelagt, for da kom energikrisen, og så var der overhovedet intet, der holdt.
Derfor må man selvfølgelig i dag sige, at når vi diskuterer en 10-års-periode, så er der en voldsom usikkerhed i det.
Det, vi kan lægge ind i en debat, er selvfølgelig nogle spor, hvor vi siger, at det er sådan, vi vil forsøge at prioritere, men som det også blev sagt - jeg tror, det var finansministeren, der sagde det - er der naturligvis mange ting, der kan spille ind, som vi ikke har nogen som helst viden om den dag i dag. Men der er vel to ting, der er sikre: Den ene ting er, at den største trussel mod det danske velfærdssystem såmænd kan være de 179 medlemmer, der sidder herinde, nemlig hvis de begynder på ideologiske slåskampe, hvor man har den ene halvdel af Tinget stående over for den anden, og man tordner sin politik igennem og vifter med alle fanerne, om de så er røde, blå, grønne eller gule.
Hvilken farve de så end har, giver man så meget ustabilitet i det danske samfund, at ingen tør investere, ingen tør tage en risiko, ingen tør gøre noget for at sikre velfærdssamfundet. Der er altså et vist pålæg, vi må give os selv, i alt fald i de kommende 10 år, nemlig politisk at sørge for, at der er bredde i tingene, så det ikke bliver den ene halvdel af befolkningen mod den anden.
Den anden ting, der er sikkert, er, at der er et større og større behov for et internationalt samarbejde, som fører mere og mere med sig, men det fører også til, at Danmark må være mere og mere aktiv i det internationale samarbejde.
Vores EU-medlemskab er selvfølgelig det centrale, og der bør vi være med så meget som overhovedet muligt, men også på andre områder er vi nødt til at rette ind efter udlandet. Vi er nødt til at tage højde for konkurrencesituationer.
Vi er nødt til at tage højde for, hvad der sker rundt om i verden. Og så er vi endelig nødt til at tage højde for, at der skal være social stabilitet i verden.
Vi er nødt til at stå ved, at en social udligning, en forebyggelse af konflikter, et forsøg på at undgå folkevandringer og undgå flygtningestrømme er en central del af kampen for at bevare det danske velfærdssamfund.
Derfor kan der ikke røres ved ulandsbistanden.
Ulandsbistanden er den måde, vi er med til at forsøge at skubbe verden frem på en måde, så den er til holde ud at leve i.
Skattesystemet bliver sat under pres, bliver der sagt.
Ja, det gør det da.
Men jeg vil godt i dag tage afstand fra den tanke, der også har ligget i dele af debatten i dag, om, at den konkurrence, vi får fra udlandet, kan klares via skattesystemet.
Der snakkes om skattelettelser, og hvad ved jeg.
Fint nok.
Men vi kommer jo aldrig nogen sinde frem til en skattelettelse af en størrelse, der gør, at dansk arbejdskraft lønmæssigt kan konkurrere med andre dele af verden.
Det kan simpelt hen ikke gøres gennem skattesystemet, for så meget skat betaler vi ikke.
Det er en umulig tanke, at bare fordi man lige sætter skatten nogle få procent ned, så skulle vi pludselig kunne tiltrække al mulig arbejdskraft, at vi skulle kunne alt muligt og udkonkurrere både den ene og den anden og den syvende.
Det kan godt være, at vi skal gøre det af andre grunde, men det er altså ikke noget, der ændrer den situation.
Vi tror ikke på et skattestop som en løsning.
Vi tror, det hæmmer udviklingen.
Vi tror, det bliver vanskeligt at lave de prioriteringer i samfundet, der er nødvendige.
Men det er jo en diskussion, som vi formodentlig kommer tilbage til senere. Danmark skal tiltrække erhvervslivet af helt andre grunde.
Det er ikke skatten, der er det afgørende.
Det har noget med boligskat at gøre.
Det har noget med ejendomsværdibeskatning at gøre.
Kampen mod ejendomsværdibeskatningen er rent faktisk også et spørgsmål om at tiltrække virksomheder, fordi man giver mennesker noget ordentligt at bo i.
Det har noget at gøre med lov og orden.
Og det har noget at gøre med, at man føler, at dette er et ordentligt samfund.
Alle disse ting tæller langt, langt mere end nogle få procent i en skattenedsættelse.
Det, der selvfølgelig også kommer til at betyde meget for virksomhederne,
er, at medarbejdernes trivsel kommer i fokus. Nu har der været forslag om barselorlov osv., men er det ikke lidt umoderne?
Er det et instrument, der er særlig brugbart?
Er det ikke bedre at begynde at tænke i hjemmearbejdspladser?
Er det ikke bedre at begynde at tænke i børnepasning på virksomhederne?
De ældre er en styrke.
Vi er såmænd også tilhængere af efterlønnen, og vi tror
også, at den bliver ved med at være her.
Men den bliver kun brugt i det omfang, som den er blevet brugt de seneste år, under én forudsætning, nemlig at erhvervslivet stadig væk smider de gamle ud.
Det er jo det, der er sagen.
Det er dybt hykleri, når Dansk Industri forleden dag stillede sig op og fortalte, at efterlønnen bare skal væk.
Jo tak, hvis deres medlemsvirksomheder ville føre en ordentlig seniorpolitik, hvis de ville sørge for, at man ikke som 50-årig fik at vide, at nu er der nok en af de der 22-årige med 30 års erfaring og en professoruddannelse, der skal ind i stedet, hvis det ikke var det signal, man fik, men man fik udfordringen, man fik efteruddannelsen, man fik det med at være up to date, ja, så ville de, der er op over de 50-55 år, såmænd med glæde blive på arbejdsmarkedet.
Det er jo ikke det, erhvervslivet står i kø for.
Det kommer de forhåbentlig til, men det kræver altså en holdningsændring, og den holdningsændring er nødt til at blive skabt i det her tiår, hvis vi skal klare det.
Jeg vil dog godt smide lidt malurt i bægret.
Nu har der været megen diskussion om arbejdsstyrken.
Det er rigtigt, at vi da sikkert kommer til at mangle arbejdskraft.
Derfor er vi også tilhængere af en moderat indvandring.
Derfor er vi også tilhængere af, at forskellige grupper kommer på arbejdsmarkedet, men jeg synes, at jeg har manglet én ting i debatten i dag, nemlig vores produktivitet, den nye teknologi osv. Det, der er det afgørende, er, hvor meget vi får produceret.
Det er jo ikke, hvor mange der er om at producere det.
Det hører altså også med i det kommende tiår.
Med i det kommende tiår hører også en god uddannelse.
Det er rædselsfuldt, som det i øjeblikket er med folkeskolen
Der skal komme helhed i børnenes dagligdag, og derfor har vi lavet et skoleudspil, som bliver præsenteret her i løbet af sommeren.
Vi skal have flere timer, fordi det er nødvendigt at højne kvaliteten.
Vi er simpelt hen nødt til at gøre det, så vores befolkning er så veluddannet som muligt, for det også er med til at give dem den livskvalitet, det hele drejer sig om.
Det er jo sagen i det kommende årti.
Dette bliver livskvalitetens årti.
Det bliver det tidspunkt, hvor folk gerne vil have lov til at tjene penge.
De vil meget gerne have lov til det, fordi der er mange gode sider ved det.
Men de vil altså også have lov til at have et liv ved siden af. De vil også have tid til familien, til oplevelserne, til vennerne osv.
Det er det kvalificerede fremtidsperspektiv, vi skal styre frem mod, og det er det, det drejer sig om.
Det kan da godt være, at vi for at klare samfundsudviklingen i det her tiår er nødt til at have den indvandring, som vi taler om.
CD har jo også foreslået en greencardordning, for at vi netop ikke mindst på IT-området kan tiltrække de folk, der er nødvendige, for at det kan løbe rundt.
Jo, der er mange udfordringer i det her årti, og det kan ikke hjælpe noget, at vi bare stiller os op og tror, at vi kan klare dem på en finanslov, eller at vi kan klare dem i en debat i dag.
Det, det drejer sig om, er i virkeligheden at lægge de lange linjer holdningsmæssigt, sige til erhvervslivet: Vi har brug for jer, kære venner.
Det er jer, der skal være med til at trække, og I er også nødt til at trække, når det gælder indstillingen, livskvaliteten, den måde, tingene hænger sammen på, og den måde, mennesker vil have deres liv på.
Det er det, det drejer sig om, og det er det, vi kommer til at diskutere.
Jeg vil gerne på CD's vegne fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
Folketinget opfordrer regeringen til - at gøre Danmark til et attraktivt og positivt medlem af internationale organisationer, ikke mindst EU, - at fastholde ulandsbistanden på den nuværende procent, således at man kan mindske den sociale forskel i verden og forebygge konflikter og dermed øgede flygtningestrømme og folkevandringer, - at gennemføre lovgivning mod aldersdiskrimination, samtidig med at man i samarbejde med erhvervslivets organisationer styrker de ældres mulighed for at blive på arbejdsmarkedet, - at styrke folkeskolen dels gennem investeringer i mere tidssvarende bygninger, dels gennem en omlægning af folkeskolen, så der skabes mere helhed og flere undervisningstimer, - at gennemføre et beskæftigelsesfradrag i skattesystemet, således at job, der ikke oprettes i dag, kan blive skabt, og servicen i det danske samfund øges, - at mindske skatter og afgifter på bolig og bil over en årrække, - at skabe større fleksibilitet for børnefamilierne, bl.a. ved at udbygge mulighederne for hjemmearbejdspladser, deltidsjob samt større mulighed for at planlægge sin arbejdstid gennem et helt arbejdsliv, - at sikre en øget kvalitet i sundhedsvæsenet, bl.a. gennem strukturændringer, således at befolkningens tillid genskabes, og Danmark kommer på højde med de lande, vi normalt sammenligner os med, - at tage initiativ til en mere international miljøpolitik, således at man styrker det gode miljømæssige købmandskab, og - at gennemføre en lettelse af administration og kontrolsystemer i forbindelse med erhvervslivet samt gennemføre en Green Card-ordning, der sikrer den nødvendige tilgang af kvalificeret arbejdskraft.«