Per Stig Møller (KF), 2003-04-29:
Jeg skal kvittere for hr. Kuupik Kleists venlige og positive ord.
Jeg er glad for den fremdrift, der har været i forhandlingerne.
Jeg synes også, at det møde, jeg havde med det grønlandske landsstyre i Nuuk, var meget, meget frugtbart, og jeg håber, vi når til et fornuftigt og fælles resultat.
Der vil jeg godt svare hr. Villy Søvndal, at vi lægger meget vægt på, hvad Grønland siger, det skal Grønland vide.
Men jeg synes, at her skal vi lade Grønland selv komme til sit svar ud fra, hvad Grønland mener er rigtigst i forhold til Thule, i forhold til den fornyelse af forsvarsaftalen, som hr. Lars-Emil Johansen jo også gjorde opmærksom på.
Så håber jeg også, vi bliver enige om en principerklæring, det er jeg ret sikker på vi bliver.
Jeg kan ikke forestille mig, vi ikke kan blive det.
Der må Grønland selv træffe sin beslutning, og så må vi træffe vores bagefter.
Men jeg vil sige til Grønland, at det vil indgå med meget stor vægt i vores overvejelser, når vi derefter skal gøre vores regnebræt op.
I dag synes jeg ikke, at vi skal fortælle andet, end at vi lægger meget vægt på Grønland, men Grønland må selv træffe sin afgørelse ud fra alle de ting, som hr. Lars-Emil Johansen netop opregnede, som spillede en rolle på plus- og minussiden, og det må være Grønland selv, der kommer til beslutningen til sidst.
Med hensyn til principerklæringen vil jeg sige, at der har vi grundlovens bestemmelser, og dem er vi enige om skal overholdes.
Vi kan ikke have to statsoverhoveder, og vi kan heller ikke have to § 19'er.
En § 19, der siger, at det er dronningen, der styrer udenrigspolitikken, men NB: Det er hr. Hans Enoksen, der styrer den i Grønland.
Det er vi også enige om.
Det kan heller ikke være i overensstemmelse med grundloven.
Det vil sige, at så er vi kommet så langt.
Så er der tale om ligeværdighed, medbestemmelse, medindflydelse, medunderskrift inden for særlige grønlandske områder.
Det er jo alt sammen ting, vi kan gøre på folkerettens og på statsrettens grund, men vi kan ikke krydse folkerettens og statsrettens grænser.
Der synes jeg også, der er en ting, vi skal undgå, sagt til hr. Lars-Emil Johansen.
Vi skal ikke i det her kortvarige arbejde, som trods alt først startede efter den 9. april, hvor kravet eller ønsket kom, springe over det arbejde, som Grønland jo også har sat i gang med Selvstyrekommissionen, og pludselig lave konklusionen for Selvstyrekommissionen.
Det vil vi jo gøre, hvis vi går langt ud over status quo.
Det skal vi heller ikke springe over.
Vi kan altså ikke - i et arbejde, som skal være kortfattet og med en principerklæring - pludselig slette Selvstyrekommissionens arbejde med hele området og statsministerens udvalg.
Der må vi lytte til, hvad de kommer
Det er inden for det rum, den principerklæring skal holde sig. Jeg var i onsdags rede til at skrive under på sådan en, og jeg vil også være det fortsat, hvis den overholder de elementer, jeg har nævnt her. Så må de plusser og minusser, som hr. Lars-Emil Johansen rigtigt var inde på, indgå i overvejelserne i Grønland, og der må Grønland selv træffe beslutningen, og jeg er sikker på, at Grønland vil gøre det med ansvarlighed og værdighed. Det fremgår jo af alle de toner, der er fra debatten i Grønland, at man også kender sin rolle i verden og sin mulighed for at spille en rolle i verden, som er større eller mindre, afhængig af det svar, man giver.
Det er de overvejelser, Grønland må gøre sig, og som regeringen vil lytte til med megen opmærksomhed, hvad vi jo også har gjort under hele processen.
Med hensyn til hvidbogen og Kina skal jeg altså stå her og sige, hvad jeg mener.
Jeg skal ikke nødvendigvis stå og læse op af, hvad andre har skrevet, vil jeg sige til hr. Villy Søvndal.