runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Henriette Kjær (KF), 1999-01-15:
Vi finder, at princippet om VVM-regler er en god, måske ikke nyskabelse, for vi har jo kendt til begrebet i en årrække, men så en god praksis, der sikrer en vis gennemsigtighed og klarhed i de krav, vi stiller til bygge- og anlægsarbejder, og de hensyn, der må tages i forbindelse med miljøet.
Vi finder det rimeligt, at, medmindre andet er fastlagt i lokalplanen, så må ejendomme ikke benyttes til anden anvendelse end boligformål.
Så overordnet er vi positive.
Men vi ønsker ikke at sætte folk i en klemme.
Derfor må vi have klarhed over, hvordan man har tænkt sig at behandle de anlæg, der er færdigplanlagt, men endnu ikke gennemført.
Har man noget overblik over, hvor mange anlæg det drejer sig om, hvor store eller små projekterne er?
Det korte af det lange er jo, at ingen må gå fra hus og hjem, fordi man havde planlagt noget ud fra nogle klare forudsætninger, hvor man så efterfølgende bliver pålagt eller påbudt det ene eller det andet, og måske ligefrem helt må opgive sit projekt.
Det er dér, vores bekymring ligger.
Desuden kunne vi godt tænke os en klar opgørelse over, hvor loven går ud over det, som direktivet foreskriver.
For som jeg sagde til at begynde med, så finder vi VVM-regler gode og nyttige, men jeg mener ikke, at der er behov for at gå ud over, hvad EU-direktivet foreskriver. Og med disse bemærkninger kan vi støtte forslaget.
Lis Greibe (S), 1999-01-15:
Lovforslag nr. L 134 er en genfremsættelse af en del af lovforslag nr. L 176, som vi forholdt os til for knap 1 år siden, og som ikke blev færdigbehandlet på grund af Folketingsvalget.
I forhold til L 176 er der nu udeladt bestemmelser om lokal »Agenda 21« i region- og kommuneplanerne og forbud mod tillæg til en kommuneplan, der ikke er revideret.
I min ordførertale dengang lagde jeg megen vægt på den styrkelse af »Agenda 21«-arbejdet, som lovforslaget dengang medførte.
Jeg udtrykte også tilfredshed med, at kommunerne nu blev forhindret i at klare sig med tillæg til sidst reviderede kommuneplan i stedet for at lave revision hvert fjerde år.
Jeg ville derfor være meget betænkelig ved, at L 176 i den grad er blevet barberet for disse væsentlige og vigtige elementer, hvis ikke dette skyldes, at der er indgået en aftale med KL om nedsættelse af et udvalg, der generelt skal se på en fornyelse af kommuneplanlægningsproceduren og derunder også, hvorledes »Agenda 21« kan inkorporeres, så der både sker en styrkelse af det lokale »Agenda 21«-arbejde og en styrkelse af bæredygtighedsstrategien i amternes og kommunernes planer.
KL inviterede Miljøudvalget til et møde, hvor bl.a. »Agenda 21« blev diskuteret, og jeg fik dér en fornemmelse
af, at KL gerne vil være positive medspillere, når vi taler om at få sat mere gang i »Agenda 21«-arbejdet i kommunerne
Socialdemokratiet går derfor ud fra, at arbejdet i det nu nedsatte udvalg vil danne grundlag for et nødvendigt løft for »Agenda 21«-arbejdet, som vi mener har kørt i et alt for lavt gear hidtil.
Vi vil være meget observante med hensyn til, at udvalgsnedsættelsen ikke blot er en forhalingsproces, men at arbejdet hurtigt afsluttes og med et resultat, der kan have samme effekt, som var målsætningen i det gamle L 176.
At det er nødvendigt med en genfremsættelse af enkelte delelementer af det gamle lovforslag,
skyldes bl.a. en ændring af et EU-direktiv, der nødvendiggør supplering af reglerne om VVM-vurdering.
Tilbage er også, at lovforslaget fastslår, at sommerhusområderne skal benyttes til ferieformål og ikke til erhvervsformål, der kan medføre gener for området.
Denne planlovsopstramning skyldes konstaterede problemer i forbindelse med sommerhusområder, hvor der er blevet etableret erhvervsvirksomheder, fordi kommunerne ikke i tide har forhindret dette med en byplanvedtægt eller lokalplan.
Socialdemokratiet støtter lovforslaget, men vi ser frem til nye ændringsforslag, når udvalget, der skal se på en fornyelse af kommuneplanlægningen, har afsluttet sit arbejde.
Vi forventer på baggrund af udvalgsarbejdet en styrkelse
af planlovgivningen generelt og »Agenda 21«-arbejdet specielt.
Per Kaalund (S), 1999-01-15:
Den socialdemokratiske folketingsgruppe kan støtte dette lovforslag, sådan at vi får en skærpelse af kontrolordningerne.
Der sker jo stadig væk en teknologisk udvikling også på våbenområdet, og de typer våben, som skal ind under loven nu - nogle signalvåben, nogle optisk elektroniske sigtemidler, lyddæmpere, en række knive, laservåben osv. - er vi enige i bør omfattes af våbenloven, således at besiddelse og anvendelse af disse våben eller andet udstyr kræver tilladelse.
Vi kan også støtte afgiftsforslaget forstået på den måde, at en våbentilladelse, der bortkommer og skal erstattes, får pålagt en afgift på 200 kr. mod 840 kr. ved første ansøgning, og at museers samlinger fritages for denne afgift.
Lovforslaget indebærer også ændringer omkring udførelse af våben, og der er vi enige om, at det nu præciseres i loven, at militæret er undtaget, og tilsvarende bliver politiet også undtaget.
Vi er også enige i, at der må ske nogle administrative ændringer af reglerne dels om erhvervsmæssig handel med våben, dels om skydebaners indretning.
Vi kan anbefale.
Hans Christian Schmidt (V), 1999-01-15:
Jeg forstår på ministeren, at ministeren bliver lidt irriteret, når nogen modsiger ham.
Så skal han jo selv lade være med at starte det her.
Jeg skal ikke kommentere det yderligere, blot spørge igen: Vil ministeren her fra talerstolen bekræfte, om der vil blive tilført Naturklagenævnet flere penge eller der ikke vil?
Så skal vi nok selv regne ud bagefter, om de mageligt kan behandle 100 sager mere med de samme kræfter, eller om det giver længere sagsbehandlingstid.
Kun det ene: Vil der dét?
Og det andet: Vil ministeren sikre, at der ikke vil blive VVM-pligt med tilbagevirkende kraft?
Jeg gentager: Vil ministeren sikre, at der ikke vil blive VVM-pligt med tilbagevirkende kraft?
Svend Aage Fauerholdt (DF), 1999-01-15:
Ja, uanset om vi er enige, eller om vi er uenige, så skulle vi jo gerne kunne forstå hinanden på en vist sprog.
Og det, som miljøministeren har udtalt, skal det forstås sådan, at kommunernes og amternes arbejde sættes uden for indflydelse?
Vi må jo være helt klar over, at det er ude i landet, det er ude i kommunerne, det er ude i amterne, at der virkelig bliver sat nogle nye initiativer i gang.
Er det dét, dette er med til at bremse?
Hans Christian Schmidt (V), 1999-01-15:
Jeg forstår på hr. Søren Kolstrup, at han er meget utilfreds med regeringens miljøpolitik, fordi det er, var det udtrykket to skridt tilbage og ét frem, og det skal Enhedslisten jo selv stå til regnskab for.
Enhedslisten er jo det parlamentariske flertal for den førte miljøpolitik og bruger jo mange lejligheder til at rose den, så det lyder jo lidt hult, at man i dag står og siger, at det er to skridt tilbage og ét frem.
Så det synes jeg da hr. Søren Kolstrup selv skulle løse.
Omkring de grønne guider var det da passende med alle de millioner kroner, der vælter ind med pinsepakken, at man dér havde taget det med.
Men det var åbenbart ikke noget, der stod i Enhedslistens koncepter dengang.
Det kunne jo have været en god idé.
Men nu har man altså fortrudt det.
Det, der i grunden bringer mig herop, er, at jeg godt vil stille et spørgsmål til hr. Søren Kolstrup, fordi han ligesom siger lidt om, at ja, det er godt, at det med kommunerne er taget ud. Altså, skal det forstås sådan her - og det håber jeg meget positivt - at hr. Søren Kolstrup har
en stor tillid til, at kommunerne i deres samarbejde med Miljøministeriet i sådan et udvalg vil kunne løse de her problemer, og at hr. Søren Kolstrup også er enig i, at det er det bedste at gøre det på den måde, altså det direkte samarbejde med det kommunale selvstyre?
Lise Hækkerup (S), 1999-01-15:
Lovforslag nr. L 141 har til formål at lave en tilføjelse til gældende lov om kemiske stoffer og produkter fra 1996 og de ændringer, som er foretaget til samme lov i 1997.
Forslaget skal give miljøministeren et retligt grundlag eller en hjemmel til at indgå frivillige aftaler med brancheforeninger, bl.a. i kosmetikbranchen, vedrørende kemiske stoffer, der måtte indgå i produktionen.
Økonomisk skal der ikke sendes en pose penge med dette forslag, så på den måde er forslaget ret harmløst.
Alligevel er forslaget her ikke helt ubetydeligt, fordi der er en række fordele at høste ved en bedre miljøkontrol på lidt længere sigt.
Indgås der herefter konkrete aftaler med myndighederne og brancheforeningerne, vil vi kunne nå det klare mål at styrke kontrollen med produkter, som sendes ud til danske forbrugere.
Det vil komme både forbrugerne og producenterne af produkterne til gode, og det vil styrke tilliden til bl.a. kemiske produkter.
På den ene side vil det på sigt gavne sælgerne af produkterne, fordi sælgere og producenter selv har en interesse i en bedre kontrol for at forhindre sager i at opstå, så der kan stå tvivl om deres produkter.
På den anden side, som set med Socialdemokratiets øjne er den væsentligste fordel, kan man med en bedre kontrol høste miljømæssige og sundhedsmæssige gevinster på lidt længere sigt.
Tendensen er stigende for allergi- og overfølsomhedsforekomster.
I vores hverdag er vi omgivet af kemiske stoffer og produkter, nogle er mere nødvendige end andre.
Et gammelt ord siger, at man må døje for skønheden.
Efter det her forslag skulle dette udsagn i nogen udstrækning blive gjort til skamme.
Svend Auken (S), 1999-01-15:
Det vil vi naturligvis meget gerne svare på under
udvalgsarbejdet
Jeg synes nu ikke, det virker som sådan særlig tungtvejende indvendinger fra Finansministeriets side, men hvis hr. Kim Andersen føler, at der er behov for yderligere, så vil vi meget gerne uddybe det.
Vi lægger jo megen vægt på også at indvie Folketinget i diskussioner mellem forskellige styrelser osv.
Vi tager de offentlige myndigheder med, og da der jo ofte vil være ideer fra en styrelse til at uddybe noget mere eller mindre osv., giver det selvfølgelig også Folketinget anledning til at stille et spørgsmål, som hr. Kim Andersen har stillet her i dag, og det vil jeg meget gerne medvirke til at vi besvarer.
Men jeg synes simpelt hen, at det er komisk, hvis vi ikke kan løse denne her opgave.
Så jeg vil i hvert fald gøre, hvad jeg kan for at rydde misforståelser af vejen og finde en fornuftig løsning.
Kim Andersen (V), 1999-01-15:
I mit seneste indlæg bad jeg ministeren om en kommentar til Finansministeriets høringssvar af 13. november.
Der står på side 1, ad afsnit 1: »Det fremgår ikke af lovbemærkninger, hvad baggrunden for ønsket om indgåelse af frivillige aftaler er.
Såfremt det er et ønske fra brancheorganisationernes side, bør det anføres.
Endvidere bør det så vidt muligt fremgå, hvad årsagen til dette ønske er.«
Det var fra Finansministeriets høringssvar den 13. november.
Nu får ministeren det til at fremstå, som om brancheorganisationerne, herunder kosmetikbranchen, står uden
for døren med en pose penge, som de ikke kan komme til at aflevere, og at ministeren er ked af, at han ikke har mulighed for at tage imod dem. Samtidig redegør Finansministeriet for, at her er nogle principielle problemer, og det beder om, at der gøres rede for dem i lovforslagets bemærkninger.
Det er ikke sket.
Hvis det er sket, vil jeg gerne bede ministeren om at fortælle mig, hvor i bemærkningerne det står, og jeg vil bede ministen om i øvrigt at kommentere høringssvaret fra finansministeren.
Svend Auken (S), 1999-01-15:
Vi fremlægger i dag en samlet kemikaliestrategi, som indeholder en lang række initiativer på nationalt plan, og vi vil meget gerne samarbejde med hr. Kolstrups parti, som jeg ved forbereder adskillige initiativer på det her område, ligesom vi gerne vil samarbejde med andre partier om en øget national indsats.
Det her vedrører kun det hjørne, der har at gøre med tilsyn.
Derfor er det rimeligt, som hr. Ole M. Nielsen også siger, at de mennesker, der bruger disse produkter, og som har brug for en øget tryghed på området, er med til via priserne at betale for dette, og det sker gennem deres brancheorganisation. Jeg håber, selv om hr. Kalnæs igen var lidt højt oppe her til sidst, at vi kan snakke fornuftigt om tingene.
Det er for ærgerligt, hvis en branche gerne vil have øget tilsyn, gerne vil stille penge til rådighed, har en betydelig folkelig opmærksomhed på det her område, at Folketingets flertal så skulle nægte staten mulighed for at modtage pengene. Jeg har meget, meget svært ved at se noget sådant for mig.
Jeg synes også, hr. Kim Andersen var noget mere konstruktiv i anden omgang, så lad os nu se, om det ikke kan lykkes. Jeg vil endnu en gang gerne understrege over for Folketinget, at vi må have udtrykt os meget kluntet, når det her forslag har givet anledning til så mange misforståelser.
Selv et så fornuftigt menneske som fru Henriette Kjær har ikke fattet, hvad dette forslags perspektiver egentlig er.
Det er vores skyld.
Vi har simpelt hen ikke være gode nok til at formulere os.
Søren Kolstrup (EL), 1999-01-15:
Miljøministeren nævnte, at der skal gøres noget internationalt, der skal gøres noget på EU-plan, og der skal gøres noget branchevis, for at vi kan få afskaffet en lang række af de uønskede stoffer.
Men der var dog ligesom et niveau, der manglede, og det var det nationale niveau.
Hvordan kan vi sikre os, at vi får nogle lovforslag, der yderligere går systematisk i gang med en udfasning af de uønskede stoffer, som Miljøstyrelsen jo har oplistet?
Det er jo ikke så mystisk, som hr. Ebbe Kalnæs gør det til, og derfor tror jeg, at det ville være rart, hvis vi var nogle herinde, der kunne blive enige om et virkeligt modstykke til de borgerlige partier.
Så havde de jo virkelig for alvor noget reelt at være i opposition til, for herregud, det her lille forslag er jo så harmløst.
Ebbe Kalnæs (CD), 1999-01-15:
En af fordelene ved at drøfte de her sager med miljø er, at holdningen på området jo kan bruges til hvad som helst.
Jeg vil gerne en gang til understrege over for ministeren, at selvfølgelig ønsker vi, at der er et ordentligt tilsyn.
Jeg tror også, at det er en god idé, at det bliver bedre.
Men når så ministeren argumenterer for, at nu skal vi det ene og det andet, med de der tusinder af stoffer og alle de problemer, vi ikke kender osv., må jeg sige, at ja, det er klart.
Men der er jo også en tendens, må jeg understrege, i miljøpolitikken til, at vi sådan bare kører derudad.
Vi ved jo godt, at der er de stoffer, vi ikke kender, men nu var det ministeren selv, der kom ind på det.
Så vidt jeg husker, er der ca. 230 flygtige stoffer i kaffe, og det er kun ca. 20 af dem, vi kender, men for dem, vi kender, er grænseværdien stort set kun en kop, mens vi på andre områder skal drikke 800 l vand om dagen eller noget i den retning for at nå grænseværdien.
Jeg ved i hvert fald noget, der er endnu værre, og det er Kings, Queens eller sådan noget, og det dalrer vi derudad med.
Det afgørende er, at vi ikke, hver gang vi vil have en lille detalje igennem i denne sammenhæng, bare kan nævne de der 1.000 stoffer, og så må alle bøje sig.
Det, der er problemet i det her, er, at det er noget miskmask.
Hvis ministeren skal forhandle en frivillig aftale på baggrund af det her, og det er gledet glat igennem, kan han sige: Ja ja, nu må I altså arte jer, jeg har hele Folketinget i ryggen.
Det er ikke en måde at lave love på at kalde det helt frivilligt.
Derudover, og det var det, jeg understregede før, er det vigtige ånden og holdningen i den måde, offentlige myndigheder efterhånden taler på. Selvfølgelig skal de ikke bestemme, hvem der skal kontrolleres og for hvad.
Men det understreges ligefrem, at de i øvrigt heller ikke skal gøre sig nogen tanker om, at deres frivillige bidrag overhovedet er blevet brugt til en forbedring på deres brancheområde, ikke bare på brancheforeningens område, men på hele brancheområdet.
Det er væsentligt, vil jeg sige til ministeren, at vi får en anden holdning her, hvis vi skal bidrage til at prøve at trække noget lignende igennem.
Henriette Kjær (KF), 1999-01-15:
Jeg er enig i, at det ikke alene er en myndighedsopgave at føre tilsyn; branchen har selv et stort ansvar, meget stort endda.
De brancher, der er gode til at holde brodne kar ude, bliver underlagt mindst lovgivning, og de klarer sig også bedst.
Men når nu kosmetikbranchen åbenbart mener, at den ikke selv kan løse nogen problemer og vil have hjælp af ministeren, så mener jeg ikke, at det skal gå ud over andre brancher.
Så må man sammen med branchen og de her 300 mio. kr. kunne skrue en model sammen, der ikke kræver en lovændring.
Jeg kan simpelt hen heller ikke forstå det, så man har ikke forklaret godt nok i det her lovforslag, hvad sigtet egentlig er.
Jeg mener ligesom Kristeligt Folkeparti heller ikke, at man kan lave en lex kosmetikbranchen, der så vil få meget vidtgående konsekvenser for andre brancher, der faktisk godt kan løse deres problemer, og hvor tilsynet fungerer effektivt.
Der står jo også i bemærkningerne til lovforslaget, at tilsynet vil blive udført hos både firmaer, som betaler for tilsynet, og hos de firmaer, som står uden for en frivillig aftale og dermed ikke betaler for tilsynet.
Jamen, hvor er frivilligheden så henne?
Så er der jo nogle, der ikke er med i en frivillig aftale, som bliver ramt af det.
Så ophører frivilligheden, og det er vi jo så imod.
Så er der også hele lovforslagets tekst.
Der omtales privat finansiering af tilsynet og den frivillighed, der er lagt i det.
Det er jo på skrømt, det er jo ikke dét, det går ud på.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-01-15:
Jeg skal forsøge at forholde mig til det lovforslag, vi behandler her.
I første omgang, når man læser sådan et forslag, så tænker man, at det er en god idé.
Men når man går videre ind i det, går det jo hurtigt op for en, hvis jeg må bruge det udtryk, at det, der er tale om, jo ganske enkelt er, at der åbnes for en ventil, så der kan opkræves nogle flere afgifter.
I Danmark er det sådan generelt, at der betales mange grønne afgifter.
Der betales mange gebyrer, hvis vi ser det hele under ét, og derfor vil det for mig at se virke forkert, at man nu åbner for den ventil, at man skal til at forhandle med nogle brancher om, at de yderligere skal være med til at medfinansiere en skærpet kontrol.
Vi har kontrol på alle områder, og hvis den ikke er god nok, er det det offentlige, der må sørge for at rette op på det.
Det kan ikke være virksomhederne.
Det er det offentlige, der forlanger den kontrol.
Det er også det offentlige, der har ansvaret for, at der bliver udført en rigtig kontrol.
Derfor kan det her ikke være rigtigt.
Samtidig må man sige, at der heller ikke er en ligestilling mellem det offentlige og den brancheorganisation, der nu er tale om, for den brancheorganisation får ingen indflydelse på, hvor stort kontrolniveauet skal være, og hvad der skal kontrolleres.
Det er noget, der bestemmes af det offentlige.
Sådan skal det også være, men så kan det ikke være rigtigt, at man samtidig går ud og bede brancheforeningen, i det her tilfælde kosmetikvirksomheden, om at være medbetalende.
Det er en yderligere mulighed for at opkræve nogle afgifter, der åbnes for her, og det kan vi selvfølgelig ikke stemme for.
Hans Christian Schmidt (V), 1999-01-15:
Jeg forstod på hr. Søren Kolstrup, at det der med pesticidafgifter er noget skidt, fordi det legaliserer ligesom, at man har pesticider.
Hvorfor har hr. Søren Kolstrup så sørget for, vi fik afgift på pesticider?
Jeg forstår så, at hr. Søren Kolstrup får store problemer, når man over for forbrugeren begynder at gøre det sådan, at hvis forbrugeren vælger det meget miljøvenlige, skal forbrugeren ikke betale så meget, som hvis forbrugeren vælger det meget miljøskadelige.
Det er svært at forstå det her.
Hvis hr. Søren Kolstrup vil gå ned i en forretning, kan han finde ud af, at han kan købe et middel til bekæmpelse af lus, der koster omkring 600 kr.
Det har den egenskab, at det ikke slår mariehønsene ihjel.
Han kan også købe et andet miljømiddel til måske 250 kr., som slår både mariehøns og lus ihjel.
bliver også ekstra hårdt belastet af større afgift, hvorimod den, der tager det mere miljøskadelige, slipper i afgift.
Se, det er Enhedslistens miljøpolitik.
Det er svært at forstå.
Kim Andersen (V), 1999-01-15:
Vi er helt med på ministerens dejlige sang om behovet
for øget kontrol og et effektivt tilsyn for at undgå alle disse rædsler, som denne her branche, herunder specielt kosmetikbranchen, kan udvise.
Det er vi helt, helt, helt med på, vil jeg sige til ministeren.
Det, vi ikke er helt med på, er en generel bemyndigelsesbestemmelse, der gør, at ministeren her får en skatte- og afgiftsskrue, så han kan dirigere provenuet hen til det, han måtte finde for godt.
Jeg vil gerne have ministerens reaktion og svar på - hvis ministeren hører efter - hvad det er, Finansministeriet skriver i sit høringssvar af 13. november.
Her fremgår det på side 1, ad afsnit 1, at finansministeren beder om, at ministeren redegør for, hvad det er, man vil med det her lovforslag.
Der kan jo i dag indgås frivillige aftaler.
Hvis det er noget, brancheorganisationen ønsker, skal det fremgå af lovforslaget.
Det gør det ikke.
Kan det skyldes, at det i virkeligheden ikke er brancheorganisationerne, herunder kosmetikbranchen, som ønsker, at man indgår sådanne aftaler?
Ministeren har allerede i den nuværende lov mulighed for at indføre gebyrer for specifikke kontrolopgaver; det har han ifølge lovens § 32 b.
Nu vil han have en generel bestemmelse.
Jeg er meget enig med Kristeligt Folkepartis ordfører, hr. Ole M. Nielsen, når han spørger, hvad al den snak om frivillige aftaler i virkeligheden indeholder.
Hvor megen frivillighed er der i det, når det, ministeren vil have hjemmel til, er at have en pistol liggende på bordet, et redskab til at tvinge brancherne ind i en bestemt gebyrsats?
Det er det, der gør, at der ikke er tilstrækkelige retsgarantier for brancherne og virksomhederne i det her lovforslag.
Det er derfor, Venstre opponerer; det er ikke, fordi vi har slået automatpiloten til eller er sure.
Det er, fordi det her ligger os på sinde ud fra et miljøpolitisk synspunkt og ud fra et retssikkerhedsmæssigt synspunkt.
Søren Kolstrup (EL), 1999-01-15:
Ja, nu bliver det jo så til en almen diskussion om miljø, men jeg skal gerne svare Venstre.
Jeg kan oplyse, at Enhedslisten ikke ønsker en differentieret pesticidafgift.
Vi vil ikke være med til at retfærdiggøre, at der er nogle stoffer, der skulle være ufarlige inden for pesticiderne.
Vi ønsker dem
helt udfaset. Det andet spørgsmål, der rejstes, var spørgsmålet om et belastningsindeks.
Enhedslisten har tidligere tilkendegivet, at vi ikke tror på belastningsindekset.
Det har en lang række
uigennemskuelige mellemregninger
Men hvis vi kan blive enige med Venstre om klare deklarationer, hvor der står, hvad der rent faktisk er uønsket, og hvis vi kan blive enige om en udfasning, jamen så er der måske på underfundig vis alligevel en tynd fællesnævner dér.
Men vi vurderer, at belastningsindekset bare skaber en mystifikation over for forbrugeren.
Der blev fra hr. Kim Andersen rejst spørgsmål om vores holdning til afgiftsstrategien over for, at man siger, at nu skal de ansatte og forbrugerne have bare en lille bitte smule
mere indflydelse.
Her er vi generelt optaget af den strategi, der hedder, hvordan man kan sikre, at de ansatte får en reel substitution.
Det er en af vores hovedstrategier.
Når vi så kommer til spørgsmålet om afgifter, har vi altid sagt, at afgiften i sig selv ikke løser et problem.
Det afgørende er, hvad man målrettet bruger provenuet til, nemlig til investeringer i noget, der ikke er giftigt.