runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Bjarne Laustsen (S), 2002-04-03:
Jeg kender også ministeren godt nok til at vide, at man vil gøre alt, hvad man kan, for at finde det konkrete eksempel, der kan dokumentere, at der er et problem.
Ellers er det jo underligt at lave lovgivning, når der ikke er et problem. Det, lovforslaget tager sigte på, når man nu ikke har et eneste konkret eksempel, er jo, at man siger, man vil løse et problem for 4-6 pct. af arbejdsmarkedet, men det, man gør, er reelt set at gribe ind i 96 pct. af overenskomsterne.
Det, der er galt med forslaget, er, at det ødelægger arbejdsmarkedet, og jeg vil gerne høre, om ikke det giver anledning til at justere lovforslaget, når man har muligheden for det.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-04-03:
Vi har tidligere talt om den rapport, der hedder »SiD'erne og arbejdstiden«.
Lad mig endnu en gang henvise til, at det af den fremgår, at af de 20 pct. af SiD'erne, der ønsker færre timer, har 50 pct. angivet, at overenskomsten ikke giver mulighed for at gå ned i tid.
Jeg har svært ved at tro, at nogle af disse SiD'ere alligevel har spurgt, om de kunne få lov at gå på deltid.
Der er siden spørgsmålet dengang kommet en LO-undersøgelse, som viser det samme, nemlig at 20 pct. af LO's medlemmer ønsker muligheden for at gå på deltid.
Jeg vil anbefale hr. Bjarne Laustsen at tage kontakt med Ældre Sagen, som kan give mange eksempler på ældre, der ønsker muligheden for at gå på deltid og at kunne få etableret en seniorpolitik på virksomhederne, der gør, at ældre medarbejdere frem for fra den ene dag at være fuldtidsbeskæftiget til den næste dag at være ubeskæftiget igennem et par år kunne nedtrappe arbejdstiden ved aftale med arbejdsgiveren.
Bjarne Laustsen (S), 2002-04-03:
Der er mange postulater, og både ministeren og undertegnede har jo siddet her i formiddags i en høring, hvor vi har haft eksperter inde, og hvor SiD også var repræsenteret, hvor man sagde, at man følte sig misbrugt af ministeren og ministeriet på baggrund af den rapport.
Den taler om noget helt andet, hvilket ministeren sikkert også er klar over.
Den høring, vi har haft i dag, giver jo netop udtryk
for, at der er tale om et lovforslag, der er helt uden relevans, og at det giver mange, mange flere problemer, fordi man griber ind i EU-retten, det trækker folk ud af arbejdsmarkedet, og det ødelægger den danske aftalemodel.
Det har vi helt klart fået tydelige eksempler på i dag.
Der er også ligestillingsmæssige aspekter heri, fordi det vil være kvinderne, der efter ministerens forslag bliver tvunget på deltid.
Jeg har stilet spørgsmålet, fordi vi nu har en situation, hvor regeringen har fremsat sit forslag om deltid under begrebet »frihedspakke«, men vi har ikke kunnet finde et eneste eksempel på nogen, der har ønsket at komme på deltid, og som ikke har kunnet det.
Derfor vil jeg spørge ministeren, om ikke vi kan se frem til at få et konkret eksempel, og om det ikke er et forsøg på at løbe åbne døre ind, når der ikke er noget problem på arbejdsmarkedet, og man så vil ødelægge arbejdsmarkedet ved at lave et lovindgreb.
Jeg er godt bekendt med de udtalelser, som står i Kvindernes Fagblad, men vi har i dag også hørt en arbejdsgiverrepræsentant fra Dansk Handel & Service, Søren B. Henriksen sige, at det her måske heller ikke var noget, de ville bruge i deres organisation.
Det, jeg har kritiseret ved det, er jo, at man får en hidtil uset ret til at gå ind og diktere det, og så er der vage formuleringer om, at hvis lønmodtageren ikke vil acceptere at gå ned på deltid, kan man blive fyret.
Der står ikke noget om godtgørelsens størrelse, eller hvordan det skal foregå, og for øvrigt fortrænger det en lang række af de overenskomster og aftaler, som man allerede kender i dag.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-04-03:
Jeg vil gerne sige: Det, regeringen foreslår, er en meget lille reform.
Jeg ville ønske, at jeg kunne skaffe alle mennesker, der ville gå på deltid, deltidsjob.
Jeg ville ønske, at jeg kunne skaffe alle arbejdsløse et job.
Jeg ville ønske, at alle, der var på deltid, og som ville gå på fuld tid, kunne få imødekommet deres ønsker. Det har jeg desværre ingen mulighed for.
Men jeg kan på et meget lille område, nemlig hvor en lønmodtager ønsker det, og hvor en arbejdsgiver er enig i det, give lønmodtageren mulighed for at gå på deltid på trods
Jeg vil sige til hr. Bjarne Laustsen, at jeg synes, at vi må prøve at komme lidt videre med udbygningen af velfærdssamfundet.
I forrige århundrede opbyggede vi velfærdssamfundet, og der var nogle stive systemer, som vi måtte indrette os under.
århundrede, hvor det er det enkelte menneske, der kræver i højere grad at kunne tilrettelægge sit eget liv.
Det enkelte mennesker kræver at kunne tilrettelægge sit eget familieliv, så man føler en tilfredsstillelse ved den måde, det bliver ordnet på.
Jeg kan ikke få ind i min knop, at det skulle være et fundamentalt angreb på fagbevægelsen.
Jørn Pedersen (S), 2002-04-03:
Nu har beskæftigelsesministeren jo ikke så lang parlamentarisk erfaring i det her hus.
Derfor vil jeg gerne spørge beskæftigelsesministeren, hvor lang tid et forlig efter hans overbevisning rækker. Hvor længe kan man regne med, at et forlig holder?
Bjarne Laustsen (S), 2002-04-03:
Jeg har heller ikke talt om, at det er et fundamentalt angreb
på fagbevægelsen.
Jeg har sagt, at det her drejer sig om, at man fjerner nogle lønmodtagerrettigheder, for forhandlingsretten og alting bliver sat ud af kraft.
Men hvis det var ministerens oplevelse, at man ville give frihed til den enkelte, som der godt kan være behov for, så fik man jo ret til selv at gå på deltid.
For det, man gør med ministerens forslag, er jo at fjerne den lille passus, der står i 4 pct. af overenskomsterne, men til gengæld gør man den gældende for alle arbejdsgivere, og så kan arbejdsgiverne sige nej. Ministerens forslag giver jo ikke den enkelte ret til at sige, at man gerne vil på deltid.
Det er jo det, der er problematisk.
Man sælger det jo under en falsk varebetegnelse, for den enkelte får simpelt hen ingen ret til selv at gå på deltid.
Det er der jo ikke meget udvikling i i det 21. århundrede.
»Hvilke planer har regeringen i efteråret vedrørende ydelsesstrukturen i dagpengesystemet, og fremsætter regeringen forslaget om en lavere ydelse for de 25-30-årige, således som Venstre foreslog i sit finanslovsoplæg?«
Spørgsmålet er stillet, fordi det har optrådt i Venstres forslag til finanslovforhandling med den daværende regering, og det var et tema i den sidste valgkamp, hvor Venstres formand sagde, at man ville lave et sådant forslag.
Men man benægtede konsekvenserne af forslaget, netop det forhold, at de 25-30-årige ville blive sat ned på halve dagpenge.
Jeg vil gerne minde om, at den tredje fase af arbejdsmarkedsreformen, der blev vedtaget i efteråret 1998, også indebar, at både partiet Venstre og De Konservative stemte for den, og det betyder så efter de regler, vi har, at vi har et forlig på det her område.
Derfor er det mig komplet uforståeligt, at det her forslag bliver genoptrykt i den nye finanslov.
Man agter at gøre noget her til efteråret uden at have forhandlinger med forligspartierne om så vidtgående ændringer.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-04-03:
Et af de væsentligste punkter i regeringsgrundlaget er planen om at få flere i arbejde.
Målet er flere i arbejde og færre på offentlig forsørgelse.
Arbejdsstyrken skal øges, og arbejdsmarkedspolitikken skal bidrage aktivt til at nå dette mål.
Det er et led i dette initiativ, at flere unge skal i arbejde eller have uddannelse.
Det har vist sig, at den såkaldte ungeindsats for unge i alderen op til 25 år har været en succes i relation til at nå dette mål, hvilket dokumenteres af, at kun et meget begrænset antal unge modtager dagpenge med den lave ungesats.
Så er det regeringens plan at udvide ordningen til også at omfatte unge i alderen 25-30 år. Det er regeringens opfattelse, at der ikke generelt er grundlag for at sænke dagpengeniveauet.
Det samlede ydelsessystem skal imidlertid indrettes på en sådan måde, at det for den enkelte borger altid kan betale sig at arbejde.
Bjarne Laustsen (S), 2002-04-03:
Jeg vil gerne have bekræftet følgende: Har vi et forlig på det her område?
Det kan der svares klart på: Ja eller nej?
Der har været så mange forviklinger omkring det her, for statsministeren har sagt, at det ikke drejer sig om generelt at sætte ydelserne ned.
Man freder simpelt hen ydelserne.
Jeg mener også, at vi har et satspuljeforlig, der gør, at man ikke kan sætte satserne ned.
Derfor er det et underligt forslag, man kommer med her, og jeg mener også, at det er en uskik, at man fremsætter lovforslag, når man er forligspart, uden først at invitere til forhandlinger om spørgsmålet.
Jeg ved ikke, hvilket formål det skal tjene, og man bør ikke sammenligne det her med den ordning, der eksisterer for de 18-25-årige.
Ministeren ved sikkert også godt, at den blev lavet, fordi man ikke ønskede den konkurrence med SU og den lave elevløn.
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-04-03:
Projekt »Flere i arbejde« er i øjeblikket i en analysefase
i et udvalgsarbejde mellem fire ministerier.
Det skal udmøntes i et oplæg, som den 24. maj skal forelægges arbejdsmarkedets parter og kommunerne ved et møde i Statsministeriet.
Derefter skal der tages stilling til, hvordan det videre arbejde med oplægget skal forløbe.
Et led i det forslag vil være det, vi taler om her.
Det vil indgå, hvordan vi får flere unge ud på arbejdsmarkedet, og hvordan vi får flere unge hurtigere igennem uddannelsessystemet.
For vi står jo over for den kæmpeopgave frem til år 2010 at sikre en væsentlig forøgelse af arbejdsstyrken
, hvis vi skal opretholde velfærden her i landet. Så jeg vil godt bede hr. Bjarne Laustsen om at have tålmodighed, indtil det oplæg kommer, og vi vil naturligvis også drøfte det med Folketingets partier og se, hvordan vi kan få det gennemført.
Det vil indgå i det almindelige lovgivningsarbejde i næste samling, altså fra oktober 2002.
Bjarne Laustsen (S), 2002-04-03:
Jeg mangler svar på: Har vi et forlig på det her område, og har regeringen tænkt sig at respektere indgåede aftaler?
Det ville klæde regeringen.
Statsministeren har svaret her i forbindelse med finanslovforhandlingerne og i åbningsredegørelsen, at selvfølgelig vil man overholde indgåede aftaler.
Derfor er ministerens tale sort tale i den her forbindelse.
Jeg vil gerne have at vide, om det er sådan.
Man kunne jo afprøve det.
Man kunne jo give de 25-30-årige et tilbud om at arbejde.
Så har vi regler, der siger, at hvis de afslår det, får de sanktioner og karantæne.
Det kunne man jo prøve at gøre.
Man nævner noget med den 24. maj, og man har åbenbart mere respekt for kommunerne, end man har for forligspartnere, siden man ikke har taget fat på forhandlingerne og drøftelserne om en ny reform af den aktive arbejdsmarkedspolitik.
Det vil jeg i virkeligheden godt efterlyse.
Hvor bliver fremrykningen af den tidlige indsats af, som man var meget fremme med i sidste valgkamp?
Claus Hjort Frederiksen (V), 2002-04-03:
Jeg vil indrømme, at det er en meget lille ting, for i det tilfælde, hvor en arbejdsgiver og en lønmodtager kan blive enige, er der mulighed for deltidsbeskæftigelse.
Jeg ville ønske, at jeg kunne noget mere på det her område, men det er faktisk, hvad jeg kan overkomme og har mulighed for at sikre. Så vil jeg godt sige igen: Jeg forstår ikke, hvorfor det skal betragtes som et angreb på fagbevægelsen.
Det har vi jo siddet og hørt hele formiddagen.
Når vi ønsker at give ældre medborgere ret til at vælge, enten at de får maden leveret fra kommunerne, eller at de får maden leveret fra den lokale kro, er det jo ikke et angreb på kommunerne.
Det er jo en sikring af, at det enkelte menneske får en større valgfrihed, og sådan skal det her forslag simpelt hen også bare betragtes.
Borgerne skal have en mulighed for at indrette sig anderledes, end flertallet og eventuelt de store arbejdsmarkedsorganisationer ønsker.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Nu er det jo ikke mig, der kan stille spørgsmål, men jeg ville da gerne have en dokumentation for, hvor store anstrengelser hr. Bjarne Laustsen har gjort sig for at finde de her eksempler.
Jeg troede egentlig, at jeg havde svaret på hr. Bjarne Laustsens spørgsmål i februar, da hr. Bjarne Laustsen med spørgsmål nr. S 1084 spurgte: »Hvor mange eksempler har ministeren på, at lønmodtagere er nægtet at gå på deltid?«
Som jeg også sagde dengang, har jeg ikke nogen landsdækkende statistik over, hvor mange lønmodtagere der forgæves har forsøgt at komme på deltid.
Jeg kan oplyse, at alene på det fælles DA-LO-område er der 6 pct., som slet ikke har adgang til deltid, og næsten 60 pct. har kun delvis adgang til deltid f.eks. på den måde, at der alene er adgang til deltid ved nyansættelser.
Jeg vil tro, at de fleste lønmodtagere kender deres egen overenskomst, og når lønmodtagerne kender deres overenskomst og ved, at overenskomsten ikke giver anledning til deltid, eller at overenskomsten kun giver en stærkt begrænset adgang til deltid, så er der nok ikke så mange, der alligevel prøver at komme på deltid.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-04-04:
Derfor er jeg nødt til at stille spørgsmålet lidt mere konkret: Har en arbejdsspecifik kasse ikke et nærere tilhørsforhold til virksomhederne, end en tværfaglig a-kasse har?
Og derfor: Hvor er risikoen størst for, at man kan komme til at gå længst ledig, sagt til hr. Lars Barfoed, og hvor der dermed kan gå nogle ressourcer tabt?
på virksomheden efter arbejde
Ellers skal man have styrket AF yderligere, men det er jo ikke alle job, der bliver klaret igennem AF, en hel del bliver også klaret gennem et godt samarbejde mellem a-kasserne og virksomhederne.
Ole M. Nielsen (KRF), 2002-04-04:
Det er til hr. Ole Vagn Christensens udsagn om, at den branchespecifikke a-kasse har nærest tilhørsforhold til den faglige branche og til arbejdsgiverne i den branche.
Det er også historisk betinget, at det er på den måde.
Der er jo spredning på brancherne osv.
Det er sådan i det eksisterende system - det er det, jeg vil have hr. Lars Barfoed til at bekræfte - at hvis man tilfældigvis står som medlem i den forkerte a-kasse, altså har fået et forkert job i forhold til den a-kasse, man står i, kan man miste sin ret til dagpenge.
Det synes jeg da virkelig er et argument for at få lavet om på systemet.
Bent Bøgsted (DF), 2002-04-04:
Jeg kan godt se, at der kan være nogle interessekonflikter, hvis selvstændige og lønmodtagere skal være i en a-kasse sammen.
De skal have meget nær tilknytning til hinanden, for at der ikke opstår interessekonflikter.
Derfor rådede jeg de eksisterende a-kasser til at kigge godt på det, hvis man etablerer en a-kasse på den måde.
Jeg håber, at de medlemmer, der melder sig ind i en a-kasse, også ser på, hvor de får den bedste rådgivning, både som det er nu, og i fremtiden.
Det er så op til a-kasserne at levere den gode rådgivning, der skal til, for at medlemmerne er tilfredse.
Er medlemmerne tilfredse, flytter de altså ikke fra en a-kasse, bare fordi man der betaler lidt mere.
Lars Barfoed (KF), 2002-04-04:
Til hr. Ole Sohn med hensyn til at konkurrere på pris, og at det må forudsætte, at man har de samme opgaver, hvis det skal være en fair konkurrence: Jeg er selvfølgelig godt klar over, hvor det er, hr. Ole Sohn vil hen med det spørgsmål, nemlig at der i forskellige brancher kan være nogle forskellige problemstillinger, der gør sig gældende, og så kunne man sige, at en tværfaglig a-kasse f.eks. ikke har de samme opgaver som en branchespecifik a-kasse.
Det kan man selvfølgelig overveje, og det er da et sagligt argument at føre frem i debatten.
Jeg vil nu mene, at det grundlæggende er de samme opgaver, som a-kasserne skal foretage, og at det er den samme faglige indsigt, medarbejderne skal have, uanset hvilken a-kasse det drejer sig om.
Jeg tror ikke på, at opgaverne er så forskellige, at det betyder, at man ikke har en fair konkurrence på prisen, altså på kontingentet, blot fordi man henholdsvis er en tværfaglig og en branchespecifik a-kasse.
Så store er forskellene ikke.
Især når vi så her sætter et minimumstal på 10.000 medlemmer, tror jeg, at det er a-kasser, der har en sådan volumen, en sådan størrelse, at der er plads til at ansætte de fornødne eksperter, uden at der bliver nogen forvridning i konkurrencen mellem de forskellige typer af a-kasser.
Så jeg er ikke enig i, at der er så forskellige opgaver, at det skulle medføre en unfair konkurrence på prisen.
Med hensyn til selvstændige og lønmodtagere i samme a-kasser
peger hr. Ole Sohn på, at det måske kunne give problemer, hvis man skal undersøge forhold hos en lønmodtager, og den selvstændigt erhvervsdrivende er med i den samme a-kasse.
Jeg har også noteret, at der i nogle af høringssvarene er antydet problemstillinger af den art, og jeg synes da, at vi skal få undersøgt lidt nærmere, om der er
Jeg kan ikke forestille mig, at det er problemer, som vil betyde, at vi ikke kan have selvstændige og lønmodtagere i samme a-kasse, men det er da muligt.
Der skal jo sættes nogle værnsregler ind på en eller anden måde, og det vil jeg da ikke afvise, men lad os få det undersøgt under udvalgsarbejdet.
Ole Vagn Christensen (S), 2002-04-04:
Til hr. Lars Barfoed: Nu talte jeg ikke om personer, der når frem til aktivering og uddannelse.
Jeg mener ikke, at man skal gå ledig så længe.
Jeg mener, at det, der har været styrken ved den arbejdsspecifikke a-kasse, har været, at man har haft kort tids ledighed.
Derfor er jeg nødt til at sige - hr. Lars Barfoed sagde jo selv, at han var meget optaget af virksomhedernes konkurrenceevne - at i det øjeblik man får delt folk op på mange a-kasser ud fra mange interesser og områder, når det drejer sig om økonomi og tryghed, vil de mennesker, som kommer hen i kasser, som ikke har noget kendskab til de her områder, være sendt ud på herrens mark.
Men ikke nok med at de er sendt ud på herrens mark, de er også i den situation, at de ressourcer, som er blevet brugt på dem, står man måske over for at skulle bruge på nogle andre, således at det bliver til en dobbelt omkostning for virksomhederne.
Det er det, jeg synes hr. Lars Barfoed burde være optaget af.
Lars Barfoed (KF), 2002-04-04:
Først tak til hr. Ole M. Nielsen for inspiration til svar til hr. Ole Vagn Christensen.
Jeg er enig i hr. Ole M. Nielsens bemærkninger.
Der er den problemstilling, hvis man er havnet, som hr. Ole M. Nielsen siger det, i den forkerte a-kasse.
Jeg vil også sige til hr. Ole Vagn Christensen, at jeg er naturligvis, jeg havde nær sagt, mindst lige så optaget af virksomhedernes konkurrenceevne, som hr. Ole Vagn Christensen er det, og jeg ser altså ikke de problemer i det.
Jeg mener udmærket, at en tværfaglig a-kasse vil kunne forvalte den opgave, der ligger i at sikre, at medlemmerne i en ledighedssituation bliver henvist til de relevante aktiverings- og uddannelsestilbud.
Det ser jeg slet ikke noget problem i.
Man kan selvfølgelig hævde, at en branchespecifik a-kasse er mere velbevandret i netop den branches uddannelsesmæssige institutioner og strukturer og forhold, men man kan også omvendt hævde, at en tværfaglig a-kasse bedre vil være i stand til at hjælpe ledige medlemmer over i andre brancher og altså flytte folk rundt på arbejdsmarkedet og hjælpe dem til en efteruddannelse eller omuddannelse, sådan at de kan fungere i en helt anden branche.
Det er netop fordelen ved det system, som vi nu gennemfører.
Ole Sohn (SF), 2002-04-04:
Jeg har to opklarende spørgsmål.
Hvis man giver mulighed for at konkurrere på pris, hvad jeg synes er fair, er det så ikke rigtigt forstået, at hvis man skal have en fair konkurrence, skal det også foregå på lige betingelser?
Det vil sige, at det skal være to a-kasser, som har de samme opgaver og de samme forpligtelser, man skal sammenligne, ellers bliver det jo unfair konkurrence, og det tror jeg da ikke at Det Konservative Folkeparti går ind for.
Det andet er også et spørgsmål om at have selvstændige og lønmodtagere i samme a-kasse.
Kunne man ikke forestille sig, at det måske kunne give nogen problemer, hvis en a-kasse både havde en arbejdsgiver og en lønmodtager fra samme virksomhed, hvor a-kassen jo på lønmodtagerens vegne skal indhente lønoplysninger hos et andet medlem, som nu tilfældigvis er selvstændig?
Kan det ikke give nogen loyalitetskonflikter?
Bent Bøgsted (DF), 2002-04-04:
Til hr. Ole Vagn Christensen: Jeg tror ikke, at de stærke vil forsvinde fra en a-kasse, de er tilfredse med.
Hvis a-kasserne sørger for at give medlemmerne den gode kundeservice, som de skal have, bliver medlemmerne i de a-kasser, hvor de er, og så skifter de altså ikke frem og tilbage for at finde en billigere løsning.
Det tror jeg simpelt hen ikke på.
Der er måske nogle få stykker, der vil gøre det, men det vil de gøre under alle omstændigheder.
Lars Barfoed (KF), 2002-04-04:
Det er en både visionær og perspektivrig reform af a-kasse-strukturen, der lægges op til i det lovforslag, som vi behandler her i dag.
Desværre har den socialdemokratiske ordfører, hr. Ole Vagn Christensen, bidraget noget til sådan at sløre billedet af, hvad det her egentlig drejer sig om, ved tilsyneladende at vælge dagen i dag til at holde generalprøve på sin 1. maj-tale i stedet for at holde en tale om det her lovforslag.
Derfor synes jeg måske lige, der er anledning til sådan at sige helt præcis, hvad det her drejer sig om, og hvad målsætningen med lovforslaget egentlig er.
Det er at skabe flere valgmuligheder og mere frit valg for den enkelte lønmodtager og den enkelte selvstændigt erhvervsdrivende.
Det er at skabe mere konkurrence på det her område for at få nogle endnu bedre a-kasser, og det er at bidrage til at skabe fleksibilitet på arbejdsmarkedet.
Det er de tre nøgleord: frit valg, konkurrence og fleksibilitet.
Der er jo brug for et mere fleksibelt arbejdsmarked, og det kan understøttes på mange måder, og det her er en af måderne, hvorpå vi kan understøtte et mere frit og fleksibelt arbejdsmarked.
Ideen om tværfaglige a-kasser giver den enkelte lønmodtager, den enkelte selvstændigt erhvervsdrivende i øvrigt også, mulighed for selv at vælge, og det vil sige også at skifte a-kasse, hvis det er sådan, at man synes, man kan finde en bedre a-kasse at være medlem af end den, man er med i.
Det giver også den enkelte mulighed for at undgå at skifte a-kasse, blot fordi man skifter job over i en anden branche.
Og så bringer det a-kasserne i en indbyrdes konkurrence med hinanden, og dermed bidrager det til at optimere konkurrencen mellem a-kasserne.
Det kan kun betyde bedre service for kontingentkronerne for medlemmerne, og det burde alle jo være interesserede i.
Endelig betyder det mindre bureaukrati ved jobskifte, idet det ikke nødvendigvis er sådan, at man skal til at lave overflytninger, når folk skifter branche.
De samme synspunkter gør sig gældende, for så vidt angår mulighederne for, at selvstændigt erhvervsdrivende kan være medlemmer af den samme a-kasse, hvis de efter at have været lønmodtagere vælger at blive selvstændige.
Så jeg ser en masse fordele ved lovforslaget, og derudover er det jo også sådan, at lovforslaget indeholder et forslag om at hæve minimumsmedlemstallet i a-kasserne fra 5.000 til 10.000 medlemmer, og det mål skal være opfyldt senest ultimo 2007.
Det gør a-kasserne mere robuste og skaber større sikkerhed i relation til de betydelige midler, som a-kasserne forvalter.
Så alt i alt et rigtig godt lovforslag, som vi med stor fornøjelse kan støtte fra den konservative folketingssgruppes side.