Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-04-20:
Flere undersøgelser, senest regeringens egen embedsmandsudredning af problemstillingen, har tydeligt vist, at hovedstadsområdet i en længere årrække ikke har udnyttet sit store udviklingspotentiale.
Tørre tal kan vise, at hovedstadsregionen i en periode ikke har haft en så kraftig erhvervsøkonomisk udvikling som sammenlignelige regioner herhjemme og i udlandet.
Med Øresundsforbindelsen bliver behovet for at kunne tale med én stemme endnu større.
Det Konservative Folkeparti har spillet en central rolle
i den politiske beslutningsproces omkring Øresundsforbindelsen og de forskellige udviklingsprojekter og store investeringer i og omkring hovedstaden.
Vores levende interesse og visioner for hovedstaden skyldes ikke kun hensynet til københavnerne.
Udviklingen af hovedstaden er en national opgave.
Vi opfatter ikke hovedstaden som en konkurrent til andre større byer i Danmark, men som en konkurrent til andre storbyer og hovedstæder i Europa, en knivskarp konkurrence, hvor vi kun kan klare os, hvis vi lægger smålighed til side, tænker store tanker og lader tankerne, ideerne og visionen blive virkelighed.
På den svenske side af Øresund har man for længst oprettet Skåneregionen til varetagelse af den overordnede planlægning og andre vigtige opgaver af regional karakter, og her venter man spændt på, hvornår man på den danske side af Øresund bliver klædt på til at kunne klare de fælles regionale opgaver for hele Øresundsregionen.
Denne forventning blev klart understreget over for Folketingets Kommunaludvalg under dets besøg i Skåne i efteråret 1998.
Derfor er vi som udgangspunkt positivt indstillet over for forslaget om Hovedstadens Udviklingsråd.
Rigtigt sammensat og med den rigtige kompetence kan rådet blive et vigtigt skridt i den rigtige retning mod en egentlig hovedstadsreform.
Lad mig dog alligevel dryppe en anelse malurt i bægeret: Det Konservative Folkeparti opfatter ikke regeringens forslag om oprettelse af Hovedstadens Udviklingsråd som den ideelle eller den optimale løsning på de kommunale strukturproblemer i og omkring hovedstaden.
Forslaget er vel snarere den laveste fællesnævner for, hvad man har kunnet blive enig om i regeringen.
Siden Hovedstadskommissionen afsluttede sit arbejde for få år siden, har debatten været koncentreret om to forslag: dels det såkaldte lille storamt bestående af Københavns Amt samt Københavns og Frederiksberg kommuner, dels en regional løsning uden amter omfattende også det geografiske område, som dækkes af de nuværende Roskilde og Frederiksborg amter.
At de to forslag har splittet regeringen fra isse til hæl, har været åbenbart for enhver.
I Det Konservative Folkeparti har vi haft stor sympati
for det sidste forslag, altså den regionale løsning, hvorimod vi blankt har afvist forslaget om det lille storamt.
Men lav fællesnævner eller ej, vi betragter regeringens forslag om Udviklingsrådet som det endelige dødsstød til det lille storamt, og det er vi ikke kede af.
Vi er dog af den klare opfattelse, at rådet er for snævert sammensat, bestående udelukkende af medlemmer fra amtsråd og fra kommuner med amtskommunal status.
Primærkommunerne skal efter vores opfattelse også være repræsenteret i rådet.
Hermed vil sammensætningen blive bredere og gennemslagskraften med garanti tilsvarende større.
I sammenhæng hermed bør kravet om kvalificeret flertal i § 7, stk. 2, i L 206 nøje overvejes ud fra to vigtige hensyn: På den ene side skal rådet have evne til at kunne træffe beslutninger - det er jo det, der er meningen med det hele - men på den anden side må der også tages hensyn til en lokal frygt for at kunne blive nedstemt i sager af større økonomisk rækkevidde. Vi er helt enige i, at rådet skal varetage regionplanlægningen i området, men vi er dybt betænkelige ved udsigten til, at rådet skal bruge sin tid på behandling af enkeltsager.
Det er ikke et spørgsmål om aftægtsboliger på landet eller placering af mindre erhvervsområder i nedlagte landbrugsbygninger, som bør optage rådets tid.
Derfor bør det overvejes at placere landzonekompetencen hos primærkommunerne.
Det understreges i forslaget, at kommunalbestyrelserne og amtsrådene har instruktionsbeføjelser over for deres respektive medlemmer af rådet.
Vi er langtfra sikre på, at det er en god idé.
Udnyttelse af en sådan instruktionsbeføjelse vil besværliggøre forhandlingerne i rådet og måske ligefrem gøre det umuligt at træffe beslutninger.
Instruktionsbeføjelsen vil trække i den modsatte retning og vil give en tendens til, at medlemmerne i stedet for at tænke på regionen som en helhed fokuserer ud fra snævre, lokale interesser.
Jeg vil endvidere gerne give udtryk
for, at hvis Storstrøms Amt og Vestsjællands Amt ønsker at få en eller anden form for tilknytning til Udviklingsrådet, bør dette ønske imødekommes.
Som sagt er vores grundindstilling over for regeringens forslag positiv, og vi vil deltage i de kommende forhandlinger ud fra ønsket om at gøre forslaget endnu bedre.
Hovedstadens Udviklingsråd bør nemlig blive en succes.
Det fortjener landets hovedstad, og det er nødvendigt, hvis hovedstaden skal klare sig i konkurrencen med andre storbyer i Europa.
Det er på høje tid, at der bliver gjort noget, men det er endnu ikke for sent.
En logisk konsekvens af vores holdning til regeringens forslag er naturligvis, at vi ikke kan støtte de to beslutningsforslag fra henholdsvis Enhedslisten og SF.