runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Tom Behnke (FP), 1999-02-09:
Vi ser også her med tilfredshed, at ministeren fremsætter et forslag, hvor der bliver lignende spilleregler for disse lande og deres folk, når de besøger andre NATO-lande og vice versa, altså at man siger, at de samme spilleregler f.eks. omkring strafferetlig og disciplinær jurisdiktion kommer til at gælde begge veje, og at vi på den måde får lignende forhold, som hvis det havde været egentlige NATO-medlemslande.
Vi har heller ingen problemer med at give ministeren kompetencen til at kunne afgøre betaling i forskellige situationer, hvor der f.eks. sker skade på ejendom eller lignende eller afstå fra at kræve erstatning.
Så alt i alt er vi i Fremskridtspartiet meget positive over for forslaget her.
Men der er nogle enkelte punkter, som vi gerne vil stille spørgsmål til, og som vi ønsker at dvæle noget længere tid ved i udvalget for at få det helt på det rene, f.eks. ministerbeføjelsen om, at ministeren så fremover kan inddrage andre lande, der er i lignende situation.
Jeg synes nok, at den formulering, som der er i forslaget, hvor man egentlig gør opmærksom på, hvad det er for lande, der kunne tænkes at komme med i en lignende aftale, lige præcis hensigtsmæssigt kunne skrives ind i lovforslaget, således at det er de lande, vi taler om, og ikke nogen andre.
Hvis man vil videre end den kreds, altså typisk, som ministeren selv skriver, i FN-regi, kan der være tale om lande, der er med i SHIRBRIG.
Hvis man vil gå videre, så må det op i Folketinget igen.
Det andet, som jeg har hæftet mig ved, er nogle af de aftaler, nogle af de rettigheder og pligter, der ligger i aftalen mellem NATO-landene.
Altså hvis NATO-soldater af den ene eller den anden årsag besøger Danmark, er de velkommen til at bære våben, mens de er i Danmark.
Der må man nok sige, at hvis man skal lægge noget i begrebet Partnerskab for Fred, så er der vel ikke nogen som helst grund til at sige, at de pågældende skal kunne bære våben, når de er i Danmark.
Det drejer sig måske for nogle om en lille detalje, men mig skærer det i hvert fald i ørerne, når jeg hører det.
Det tredje er, at modtagerlandet anerkender førerbeviser til motorkøretøjer udstedt af afsenderlandet.
Der kunne jeg da godt tænke mig, at man sådan lige spurgte ovre i Justitsministeriet, hvordan det nu hænger sammen med de spilleregler, der i øvrigt er, med hensyn til at anerkende internationale kørekort fra andre lande.
Jeg skal ærligt erkende, at jeg ikke har det store indblik i, hvordan man tager kørekort der, men jeg tvivler på, det er under de samme skrappe betingelser, som man gør det f.eks. i Danmark.
Så der er nogle ting, hvor man kan sige: Det er meget godt, vi som hovedregel har de spilleregler for PfP-landene, når de besøger os, eller vi besøger dem, som hvis det havde været NATO-lande, men der er nogle detaljer, som man måske ikke lige nøjagtig behøver at fotokopiere, når man skal kopierer reglerne.
Rikke Hvilshøj (V), 1999-02-09:
Når SF med lovforslag nr. L 153 og L 154 foreslår en demokratisering af LD- og ATP-midlerne, så lyder det umiddelbart positivt.
Hvem kan være imod en demokratisering?
Når Venstre alligevel stiller sig skeptisk over for disse forslag, så skyldes det en grundlæggende forskel mellem SF's og Venstres indgang til tingene.
I Venstre så vi hellere, at den enkelte selv fik råderetten over egne opsparede pensionsmidler og dermed muligheden for at placere dem lige netop i det pensionsselskab, den bank eller det forsikringsselskab, som fører den investeringspolitik, man selv kan bakke op om.
Men det er ikke kun de helt overordnede principper, der skiller Venstre og SF.
Forslaget om, at der skal være mulighed for at investere i medarbejderejede virksomheder, som traditionelle långivere er skeptiske over for, vil kræve en langt mere risikovillig indstilling på pensionsopsparernes vegne.
Det kan Venstre ikke støtte og slet ikke, så længe der er tale om tvungen placering.
Det vil gå ud over afkastet.
Jeg kan også undre mig over, at SF i deres krav om etiske principper kan nævne som eksempel, at det er uetisk at investere i virksomheder, der ikke tillader arbejderne at organisere sig, men ikke nævner, at det er uetisk at tvinge folk til at organisere sig.
I Venstre mener vi, at det er mindst lige så uetisk at tvinge folk ind i et særligt fagforeningsmedlemskab, som det bl.a. sker med eksklusivaftaler, men SF virker ikke konsekvent i dette spørgsmål.
SF ønsker i deres forslag, at der skal lovgives om, at ATP's og LD's investeringer skal ske ud fra social, økonomisk og økologisk bæredygtighed.
I Venstre kan vi ikke støtte en sådan øget binding.
Når jeg ser på LD's beretning fra 1997, ser det ikke ud
til, at den eksisterende lovgivning er til hinder for at prioritere etik, miljø og arbejdsmiljø.
Således har LD defineret »den femstjernede virksomhed«, som de kalder det.
Her forventer LD af virksomheden, at ledelsen fastlægger og offentliggør virksomhedens strategi med det formål at skabe en langsigtet vækst i indtjening pr. aktie og i selskabets værdi, at sikre balance med omgivelserne, herunder til stadighed at kunne leve op til samfundets krav og forventninger til etik og miljø, at prioritere medarbejderudvikling og produktfornyelse samt at arbejde for en åben informationspolitik på alle væsentlige områder.
Allerede i dag ser det altså ud til, at disse principper kan forenes med, at der skal tages et overordnet hensyn til en betryggende sikkerhed samt højest mulig forrentning.
SF vil have store tvungne fonde, som flertallet så kan disponere over og herigennem videregive magten over virksomhederne til medarbejderne.
Venstre ønsker, at den enkelte har frihed til selv at vælge placering af sin pensionsopsparing.
Denne fundamentale forskel gør, at Venstre ikke kan støtte de af SF fremsatte forslag.
Niels Helveg Petersen (RV), 1999-02-09:
Jeg vil gerne takke ordførerne for den jo helt overvejende positive tilslutning til forslaget.
Forslagets princip er jo meget enkelt: Der er behov for at fastlægge status for deltagerlandenes styrker, når de opholder sig på et andet deltagerlands territorier. Med det udgangspunkt er lovforslaget udarbejdet, og jeg ser frem til, at vi under udvalgsarbejdet kan besvare de spørgsmål, som jo allerede er bebudet fra flere af ordførernes side.
Foreløbig takker jeg for den principielt meget venlige tilslutning til forslaget.
Brian Mikkelsen (KF), 1999-02-09:
Da den konservative ordfører, hr. Knud Erik Kirkegaard, ikke kan være til stede, skal jeg på hans vegne fremsige følgende: Vi kan i Det Konservative Folkeparti naturligvis give tilslutning til, at dansk ret bringes i overensstemmelse med EF-Domstolens dom af 19. november 1998.
Forslaget om konkurrence- og kundeklausuler
vil vi gerne have lejlighed til at analysere nærmere under udvalgsarbejdet, før vi tilkendegiver vores endelige stilling. Vi erkender, at det for en række virksomheder er nødvendigt at tage sådanne bestemmelser i anvendelse.
Forlader en nøglemedarbejder virksomheden og går til konkurrenten, kan det bringe den oprindelige virksomhed i alvorlige vanskeligheder.
Og medarbejderens viden, erfaring og kunderelationer vil jo typisk være erhvervet under arbejdet i den oprindelige virksomhed. Men vi er enige med arbejdsministeren i, at en for vidtgående brug af konkurrence- og kundeklauser hæmmer mobiliteten på arbejdsmarkedet, og det er bestemt ikke i samfundets interesse.
Under udvalgsarbejdet vil vi nøje analysere, hvor vidtgående brug af konkurrence- og kundeklausuler rent faktisk er på det danske arbejdsmarked.
Ligeledes vil vi undersøge, hvordan den nugældende retstilstand i Danmark på området kommer til udtryk i konkrete afgørelser af tvistigheder mellem virksomheder og tidligere medarbejdere.
Det vil også være interessant at vurdere retstilstanden i andre lande, som vi konkurrerer med på verdensmarkedet.
Vi lægger således op til et grundigt udvalgsarbejde og herunder et nøje studium af de indkomne høringssvar.
Først herefter tager vil stilling til, om arbejdsministerens forslag efter vores opfattelse indeholder den rette balance mellem modsatrettede interesser.
Aage Frandsen (SF), 1999-02-09:
Da SF's ordfører på det her område, hr. Ole Sohn, ikke kan være til stede, skal jeg på hans vegne fremføre SF's synspunkter.
Den del, der vedrører ligestillingsområderne i lovforslaget, kan vi fuldt ud støtte.
Den del, der vedrører kundeklausuler og konkurrenceklausuler, kan vi også støtte.
Spørgsmålet er bare, om man er gået langt nok i det her forslag.
Sådan som det har været, har vi haft en masse eksempler, som viser, at arbejdsgiverne har bundet lønmodtagerne på en helt urimelig vis.
Det er klart, at på nogle områder, når det drejer sig om nøglemedarbejdere, kan det være rimeligt, at man har bestemmelser fra arbejdsgiverside i forhold til lønmodtagerne, når man foretager ansættelser.
Men det har taget helt urimelig overhånd.
Det, som vi godt vil have belyst nærmere i forhold til det konkrete lovforslag under udvalgsarbejdet, er for det første, om ikke kundeklausuler ligesom konkurrenceklausuler i højere grad bør tage hensyn til lønmodtagersiden.
Vi mener, at der er en række ting i lovforslaget, som godt kunne blødes op i forhold til de behov, som lønmodtagerne må sidde inde med i forhold til arbejdsgiverne.
Det er det ene.
Derfor vil jeg spørge arbejdsministeren, om ikke man har tænkt sig også at ændre de timelønnedes vilkår i forhold til konkurrenceklausuler og kundeklausuler, for vel er det nok mest funktionærer, men vi har en række tilfælde af mennesker, som er timelønnet, og som overhovedet ikke kan siges at være i en situation, hvor det er berettiget fra arbejdsgiverside at sige, at her er vedkommende omfattet af en bestemt klausul.
Det gælder folk, der arbejder inden for hjemmeservice, men det gælder også inden for en række andre områder.
Det er en af de dér tendenser, som vi har set de senere år, hvor arbejdsgivere mener, at de for en sikkerheds skyld må lave sådan en klausul.
Det kan ikke være rimeligt.
Så er det ikke noget, som man også må se på med henblik på at få en lov, som også vedrører de timelønnedes forhold?
Mogens Andreasen (DF), 1999-02-09:
Denne lov omfatter tre områder inden for funktionær- og aftaleloven.
Den første del af loven, som drejer sig om graviditetsbetinget sygdom, er begrundet i EF-Domstolens afgørelse af 19. november 1998, som fastslår, at uarbejdsdygtighed hos gravide funktionærer falder ind under det, der også er gældende efter funktionærloven, nemlig fuld løn under sygdom.
Så der er for så vidt ikke noget nyt i det.
Det, der er nyt, er virksomhedernes forpligtelse til at betale fuld løn under graviditet, hvis medarbejderne bliver uarbejdsdygtige, hvor det offentlige tidligere dækkede med sygedagpenge.
Ændringen betyder efter beregninger, at det påfører virksomhederne en meromkostning på 100 mio. kr., og det finder vi i Dansk Folkeparti betænkeligt.
Den anden del af loven, som omhandler kunde- og konkurrenceklausuler for særligt betroede medarbejdere, har i nogen grad været hindrende for, at en tidligere medarbejder i en virksomhed kunne tage arbejde på et beslægtet område eller selv starte virksomhed.
Det er selvfølgelig uhensigtsmæssigt.
På den anden side er det klart, at virksomhederne naturligvis har en stor interesse i at beskytte egen produktion og afsætning.
Derfor er det nødvendigt, at virksomhederne har mulighed for at lave kontrakter med medarbejdere på rimelige vilkår, der pålægger konkurrenceklausuler, også selv om virksomhederne i nogen grad har beskyttelse i markedsføringsloven.
I bemærkningerne til lovforslaget er det anført, at der i modsætning til de gældende regler, hvor der først skal betales kompensation til den tidligere medarbejder, hvis klausulaftalen er på over et års forpligtelse, skal der efter lovforslaget betales kompensation på mindst 50 pct. af den tidligere løn, også selv om konkurrenceklausulen er gældende for mindre end et år.
De foreslåede ændringer i konkurrenceklausulerne, de ændringer i kundeklausulerne, som også indgår i lovforslaget, rammer i nogen grad virksomhederne.
Vi mener derfor, at ændringen i loven er for skrap, og at det i virkeligheden kan betyde, at virksomhederne bliver udsat for en unfair konkurrence, hvis en medarbejder, der forlader en virksomhed, medtager den insiderviden, han har om den pågældende virksomhed, og bruger denne viden i en ny ansættelse inden for et beslægtet område.
Vi er i Dansk Folkeparti skeptiske over for lovforslaget og finder, at virksomheder og medarbejdere fortsat selv løser problemer omkring konkurrence- og klausulaftalen.
Men vi vil i udvalget se på den videre behandling af forslaget.
Jette Gottlieb (EL), 1999-02-09:
Også Enhedslisten kan støtte de to forslag, der her foreligger.
Det tvivler jeg på er tanken med det.
Så to forslag havde nok været mere passende. Hvad angår løn til gravide funktionærer og forbedrede rettigheder for lønmodtagere, der har konkurrence- og kundeklausuler indbygget i deres ansættelsesforhold, vil vi sige, at vi støtter de begrænsninger, der nu her bliver sat.
Det er absurd, at vi i Danmark har slæbt rundt med en funktionærlov med paragraffer helt tilbage fra 1948, i
betragtning af at sagen handler om graviditet og ligestilling
Der er unægtelig løbet meget vand i åen siden da.
Hvor har funktionærernes fagforeninger og det her lands politikere i virkeligheden befundet sig i den tid?
Det er i virkeligheden absurd, at vi skal have en domstolsafgørelse frem, for at regeringen tager sig sammen til at få lavet det her forslag, som er meget selvfølgeligt i sit indhold.
Funktionærloven har hidtil givet ret til fuld løn under sygdom, bare ikke hvis man var gravid.
Den absurditet er jo helt mærkværdig i virkeligheden.
Det er godt, at vi får bragt sagen på plads.
Så mangler vi bare reglen om dem, der arbejder mindre end 15 timer om ugen, og som heller ikke er dækket ind under funktionærlovens bestemmelser.
Det er ofte kvinder, som altså ikke har ret til løn under sygdom og tryghed mod afskedigelser.
Det kunne vi godt tænke os at der også blev rettet op på, men det kan være, der kommer
sådan et forslag.
Med hensyn til konkurrenceklausuler og kundeklausuler og uddannelsesklausuler er vi af den opfattelse, at det er et stigende problem, at de bliver indført i mange brancher, også steder hvor det absolut ikke er berettiget for arbejdsgiveren på den måde at forhindre sine medarbejdere i at søge andre job, og derfor synes vi, at lovforslaget er vældig godt.
Men så har vi et par forslag til opstramninger.
Vi mener ikke, at erhvervsbegrænsende klausuler bør kunne pålægges for mere end ét år.
Kunde- og konkurrenceklausulerne bør ligestilles i forhold til erstatning på 50 pct.s løn, og de bør ikke kunne pålægges arbejdere med tidsbegrænset ansættelse. Så mener vi, at der i lovteksten bør indføjes en regel om, at arbejdsgiveren ikke kan pålægge den ansatte en såkaldt konventionalbod eller alternativt, at man sætter strammere regler for, hvornår og under hvilke vilkår sådan en bod kan idømmes.
I dag kan en arbejdsgiver få dækket langt mere end det tab, han har lidt som følge af klausulens overskridelse, og det er ikke unormalt, at en medarbejder kan blive idømt en årsløn i bod, vel at mærke efter skat.
Hvem kan så forsørge sin familie i næsten 2 år uden løn?
Den straf står ikke mål med forseelsen efter vores opfattelse.
Thorkild B. Fransgaard (FP), 1999-02-09:
I forhold til gældende lov er der to ting, som det er blevet nævnt, der bliver ændret i det her lovforslag.
Den ene ting er, hvis en funktionær bliver gravid, om hun kan få fuld løn eller ej, før hun går på barselorlov.
I lovforslaget er der foreslået, at en funktionær kan få fuld løn, hvis hun er uarbejdsdygtig selv i tiden, inden hun går på barselorlov.
Som vi ser lovforslaget, bliver der tale om en udgift
for erhvervslivet.
Om den bliver så stor som nævnt i forslaget, vil jeg sætte spørgsmålstegn ved, for jeg tror, at man allerede nu i nogle virksomheder giver en kvindelig funktionær fuld løn, og det er også rimeligt efter min og Fremskridtspartiets opfattelse.
Det skal ikke være en hindring for, at nogen vil have et barn, at de kan passe deres arbejde og deres karriere.
Det gælder, om det er inden for det ene eller det andet område.
Så vi ser positivt på, at det bliver gennemført.
Vi lever i en moderne verden, hvor en kvindelig funktionær er lige så meget værd som en mandlig.
Den anden ting i lovforslaget er med hensyn til konkurrenceklausulen.
Jeg er glad ved, at alle ser nødvendigheden af, at den beholdes, for det er nødvendigt for erhvervslivet, at den mulighed er til stede.
Den ændring, der sker nu, er, at det nu skal skrives ind i loven, hvor meget en funktionær kan få i kompensation, hvis man indgår sådan en aftale.
Det kan vi godt være med til at diskutere i udvalget fra Fremskridtspartiets side, men om det ligefrem er nødvendigt at skrive et beløb på som nævnt her, stiller jeg mig lidt tvivlende over for.
Men lad os se på det, for jeg tror ikke, det giver den store ændring i forhold
til de faktiske forhold i dag
Der laves jo mange konkurrenceklausulaftaler - det er nødvendigt - og i de aftaler, der laves individuelt indgår der som regel en eller anden form for kompensation.
Ole M. Nielsen (KRF), 1999-02-09:
Vi siger ja til fuld løn i forbindelse med graviditetsbetinget sygdom.
Jeg må sige, at jeg synes faktisk, at det er flovt, at vi i Danmark på det område skal lade os belære af en dom ved EF-Domstolen.
Vi siger også ja til ideen i anden del af lovforslaget, honorering for konkurrenceklausulen og i et vist omfang også for kundeklausulen.
Det er i meget høj grad et spørgsmål om at dele sol og vind lige på de områder her.
Både lønmodtagere og arbejdsgivere er sårbare, når det handler om de to emner.
Konkurrenceklausul er ikke et nyt problem, men det forstærkes nok af den øgede specialisering, hvor lønmodtageren ofte er endnu mere belastet af en snæver specialisering, end firmaet er.
Lønmodtageren kan meget hurtigt miste sin kompetence, fordi den tekniske udvikling går så stærkt, så hurtigt, som den gør, og firmaet kan også hurtigt miste sit udviklingsforspring.
Kundeklausul er knap så kompetencebetonet eller -bestemt et problem, men kan være alvorlig for funktionæren
og kan være værdifuld for arbejdsgiveren.
Det er derfor rimeligt med regler for honorering for en kundeklausul.
Vi er positive over for lovforslaget.
Om det er helt nøjagtig de rigtige niveauer, man har lagt sig på med hensyn til honoreringen og teknikken i det, kan vi diskutere, men ja til en positiv behandling af det.
Ove Hygum (S), 1999-02-09:
Jeg vil gerne takke for den tilslutning, der har vist sig fra flere partier, og i alle tilfælde en konstruktiv tilgang til de problemstillinger, der er omhandlet af lovforslaget.
Det er en kendsgerning, at brugen af klausuler har bredt sig, har fået et større omfang i de senere år.
Vi er også vidende om, at brugen af klausuler, for så vidt angår såvel konkurrenceklausuler som kundeklausuler, har bredt sig til timelønnede medarbejdere, og jeg vil gerne svare hr. Aage Frandsen, at vi i øjeblikket er i færd med at se nærmere på ikke alene omfanget af brugen af klausuler, for så vidt angår timelønnede, men også den hast, brugen har udviklet sig med.
Det foreligger oplyst, at 5 pct. af timelønnede arbejdere skulle være omfattet af konkurrenceklausuler og 3 pct. af kundeklausuler, og det er en problemstilling, som regeringen agter at vende tilbage til, når vi er færdige med vore analyser.
Jeg vil derudover sige som svar til hr. Ebbe Kalnæs, at vi jo netop i relation til spørgsmål om den danske model opererer med bestemmelser i lovforslaget, der betyder, at man kan aftale andre regler ved overenskomstforhandlingerne.
Jeg har noteret mig i dagspressen, at Dansk Arbejdsgiverforening havde foretrukket at slippe for lovgivningen, og Dansk Arbejdsgiverforening har luftet en idé om, at man kunne sammensætte et nævn af lønmodtager- og arbejdsgiverrepræsentanter, der kunne behandle sager langt hurtigere end domstolene.
Man kan sige, at med lovforslagets mulighed for, at man kan fravige reglerne ved kollektiv overenskomst, hvis man kan indgå en overenskomst herom med lønmodtagergrupper, kan parterne lave deres egen regulering, herunder nedsætte et særligt nævn i stil med f.eks. afskedigelsesnævnet.
Omfanget af brugen af konkurrence- og kundeklausuler er ikke mindst taget til på meget teknologiintensive områder, og det, man må notere sig, er, at det i høj grad har haft en mobilitetshæmmende virkning f.eks. på telefoniområdet, der må siges at være teknologiintensivt.
Regeringen har forsøgt med lovforslaget, som flere også har udtrykt anerkendelse af, at skabe den nødvendige balance, der må være med hensyn til at beskytte virksomheden i forhold til konkurrence og kundemasse og på den anden side at beskytte lønmodtagerne og således også et hensyn, man tager til mobiliteten på arbejdsmarkedet.
Jeg ser frem til et konstruktivt samarbejde med udvalget
Søren Søndergaard (EL), 1999-02-09:
Ja, hvis det står til hr. Peter Skaarup, så er det ikke let at være medlem af Enhedslisten.
Den ene dag bliver vi beskyldt for at gå ind for vold, og den næste dag bliver vi beskyldt for at gå ind for fred.
Så det er jo lidt vanskeligt. Men det, som jeg synes er interessant ved det, hr. Peter Skaarup sagde, er en formulering: Hvis der kommer en tredje verdenskrig, så er der ingen grund til, at NATO ikke også skal bruge atomvåben.
Jeg må indrømme, at jeg synes, det er en fantastisk formulering.
Altså, hvis der er noget rationale bag ideen om en første strike-kapacitet, så er det jo at undgå en tredje verdenskrig.
Ellers har det overhovedet ikke noget mening.
Derfor: Hvad mener hr. Peter Skaarup med en formulering, som »hvis der kommer en tredje verdenskrig, så er der ingen grund til, at NATO ikke også skal have lov til at bruge atomvåben.«?
Hvad mener hr. Skaarup?
Keld Albrechtsen (EL), 1999-02-09:
Jeg lyttede også i første runde meget interesseret til det spørgsmål, hr. Hans Engell stillede til udenrigsministeren: Betyder vedtagelsen, at der ikke er nogen begrænsninger?
Jeg vil godt spørge hr. Hans Engell, om det er en forudsætning for Det Konservative Folkepartis stemme for regeringspartiernes forslag, at det skal fortolkes således, som hr. Hans Engell ønsker, altså at der ikke er nogen begrænsninger.
Jeg synes, det er meget væsentligt at få det afklaret, for der har jo været nogen tvivl om, hvad det egentlig er for et forslag; hvad det, som regeringspartierne har foreslået, egentlig betyder.
Peter Skaarup (DF), 1999-02-09:
Hr. Jensby spørger om, hvorfor Dansk Folkeparti var imod aktionen i Kosovo.
Det var jo, hvilket jeg kan gentage her fra talerstolen, af den simple årsag, at man fra NATO-rådets side og også fra dansk side rettede den kritik og de aktioner ensidigt mod den ene part i konflikten, nemlig serberne.
Problemstillingen er jo, og det er jo så blevet bekræftet af udviklingen, at kosovoalbanerne har været lige så slemme på en række områder, også har lavet nedslagtninger blandt befolkningen.
UCK har været meget aktive på forskellig vis og har provokeret FN på en række områder igennem tiden, også den seneste tid her.
Derfor er der ikke nogen som helst grund til at forvente, at en given indsats fra NATO's side på det tidspunkt ville have opretholdt nogen som helst fred, for der var ikke fred på det givne tidspunkt.
Og det er heller ikke aktuelt at anvende det over for Saddam Hussein eller andre.
Derfor er det altså, at hvis SF får muligheden for at gennemføre deres ideer, så har vi altså miseren, så har vi det problem, som vi også havde efter Anden Verdenskrig og under den kolde krig, hvor SF, Enhedslisten, mange af de partier, der var på venstrefløjen, jo altså var af den opfattelsen, at vi skulle strække armene i vejret og sige: Vi skal ikke have nogen våben i Danmark, vi skal ikke have atomvåben på dansk jord, vi vil ikke acceptere det ene og det andet og det tredje.
De 23 NATO-dagsordener, som var ensidigt rettet mod NATO, stod SF jo i høj grad bag ved, og hvis ikke regeringen havde holdt fast på det tidspunkt og ført en positiv forsvarspolitik over for NATO, ja, så havde det været helt galt i dag.
Så er det slet ikke sikkert, vi havde fået den relative fred over for øst i hvert fald, som vi har lige i øjeblikket.