Pia Gjellerup (S), 2002-02-01:
Hr. Peter Christensen spurgte, om Socialdemokratiet var tilfreds med det antal af patienter, der står på venteliste.
Nej, det er Socialdemokratiet ikke, det har vi heller ikke været, og vi har gjort indsatserne for at reducere dem med det resultat, at der er blevet betydelig flere, der er blevet opereret.
Men der har også meldt sig betydelig flere, der har ønsket at blive opereret.
Det betyder, at vi fortsat har en opgave, og den
har vi
også for 2002 været med til at lægge ryg til en række indsatser i forhold til, og man er godt i gang med i amterne ude på sygehusene at få omsat den indsats mod ventetiderne, som SR-regeringen aftalte med Amtsrådsforeningen i juni måned
Når man så oven i den faktisk ret store indsats lægger op til at lægge et stort beløb, som man gør - og det kan der være gode grunde til - aktivitetsafhængigt, og man så ikke har ressourcen til at øge aktiviteten, ja, så bliver prioriteringen af, hvem man opererer, selvfølgelig forskubbet.
Det har vi jo en erfaring for.
Socialdemokratiet har været med til at lægge vægt på, at der var nogle særlige operationer, der skulle fremdrages, hvor der var nogle særlige problemer med ventetid.
Vi fremdrog dem, der skete noget, det var fint, men vi så så til gengæld, at der var andre grupper patienter, som måtte vente længere, og der var så nogle af dem, hvor det var vores bedømmelse, at det var noget vanskeligere at vente længere.
Derfor er det et spørgsmål om, at man får prioriteret midlerne sådan, at der er til det maksimale antal operationer inden for de ressourcer, der er uddannet.
Der vil jeg så sige til hr. Jens Rohde: Hvis vi skal tilbage til 1980 - og der må jeg beklage, at jeg ikke var opmærksom på, at hr. Jens Rohde var så langt tilbage i fortiden - var lægeoptaget på uddannelserne faktisk i den sidste halvdel af VK-regeringens tid, i slutningen af 1980'erne og begyndelsen af 1990'erne, dramatisk lavt.
Og det er derfor, der faktisk i dag er den mangel, derfor, de nyuddannede læger ikke kommer ud.
Derfor har vi et kapacitetspres i det danske sundhedsvæsen, som desværre gør, at det at bruge penge ikke er en løsning.
, og de er jo meget morsomme, men jeg behøver næppe at bruge overskridelsen af taletiden til at svare på dem.
Så kan jeg sige, at vi behandler et finanslovforslag fra VK-regeringen - denne gang fik jeg vist sagt det rigtigt - og der er det at sige til det: Som man råber i skoven, får man svar.
Det er jo svært at være meget visionær, når vi skal behandle et finanslovforslag af den karakter.
Jeg bliver spurgt, om det er erhvervspakken, jeg tænker på, når jeg taler om skattelettelser og skattefiduser.
Nej, det, man bl.a. lægger op til i erhvervspakken, er, at det skal være lettere at trække pengene ud af erhvervsvirksomhederne.
Det er ikke aktiv erhvervspolitik.
Det er muligt, det er begunstigende for ejerne, der forlader virksomheden, men det er sådan set ikke det, der er meningen med erhvervspolitik.
Hr. Christian Lund Jepsen ville gerne have, at det blev oversat til, at man skulle smide 110 mio. kr. ekstra ud til integration.
Se, vi er til hver en tid klar til at overveje og være med til drøftelser af, om penge kan bruges bedre, når der er afsat beløb, som der er til integration.
Jeg tror aldrig nogen sinde, Venstre har præsenteret en politik på det område.
De har undladt at stemme, fordi det vistnok ikke kunne være anderledes, men man har ikke præsenteret en politik, og jeg kan forstå, at det gør man heller ikke før til efteråret. Vi har præsenteret en politik, vi har gennemført en politik, vi har suppleret en politik, det gjorde vi i august, og vi vil gerne komme med nogle flere eksempler, og vi vil også gerne finansiere dem og ikke alene henvise til, at det bare skal gøres lidt bedre.
Hvis man kan gøre det bedre, er det fint med det, så vil vi også gerne gøre mere. Til hr. Henrik Vestergaard, som ikke havde forladt valgstemningen endnu, slogans kom stadig: Ja, se skatteborgeren ville ikke blive særlig meget berørt af SR-regeringens finanslovforslag fra august, ikke andet end med en lettelse, og det tror jeg godt de ville kvittere for.
Men der ville være andre, der ville blive berørt.
Erhvervslivet ville også komme til at betale sin del for et samfund, der bidrager meget til, at erhvervslivet kan udvikle sig.