Kamal Qureshi (SF), 2006-01-24:
Vi har været vidt omkring i debatten
, men for at vende tilbage til udgangspunktet i debatten, uligheden, så anerkender vi jo selvfølgelig fra SF’s side, at der er sket en øget ulighed i det danske samfund.
Det er der alle mulige tal og undersøgelser og rapporter fra forskellige organisationer der giver udtryk for, og det er jo en debat, som også SF har rejst i forbindelse med den sociale ulighed i det danske samfund.
Det er klart, at når den sociale ulighed stiger, så stiger uligheden i sundhedsvæsenet også.
Det siger sig selv, det er sådan set to faktorer, der kører parallelt: hvis udstødningen stiger, eller hvis fattigdommen stiger, jamen så stiger den sundhedsmæssige ulighed ligeledes.
Det er jo ikke noget, man nødvendigvis kan ordne med sundhedsordninger.
Det er nok noget, man skal ordne med nogle andre sociale ordninger i et større perspektiv end det at tro, at man kan løse det ved at give folk gratis tandplejeordninger.
Det har jeg da heller ikke nogen grund til at tro er noget, som nogen herinde i Folketingssalen overhovedet har nogen idé om at man kan.
Samtidig ser vi jo også, at antallet af personer, der får private pensionsordninger igennem firmaer og lignende, er steget markant.
Der er mange faktuelle tal og oplysninger og lignende, der peger på, at andelen af danskere, der får egne private pensionsordninger, som giver dem ret til at få sundhedsydelser fra privathospitaler, er steget.
Og det gør selvfølgelig, at vi også på det område, der handler om adgangen til sundhedsydelser, får en skævvridning imellem dem, der har arbejde, bolig og lignende, og så dem, der har mindre eller ikke har noget overhovedet.
Så har der været diskussionen om brugerbetaling, hvor flere heroppefra, inklusive Dansk Folkeparti, har erkendt, at danskerne faktisk betaler en ret stor del selv af de sundhedsydelser, de får; altså at brugerbetalingen i Danmark ligger absolut i den høje ende sammenlignet med andre europæiske lande, hvis man kigger på det større perspektiv i det.
Det er jo netop ikke noget, der peger i retning af, at vi så skal ind og diskutere, hvordan vi omregulerer brugerbetalingen.
Så er det jo sådan set noget, der peger i retning af, at vi skal have brugerbetalingen nedbragt og ikke bare tage den fra den ene del og så flytte den over i noget andet.
Så vi vil i første omgang ikke være indstillet på at kigge på omfordeling af brugerbetalingen, men i højere grad være optaget af at kigge på, hvordan vi får nedbragt brugerbetalingen til gavn for de fattigste grupper.
Vi er også meget spændt på, som både ministeren og andre er kommet ind på, hvad der sker i forbindelse med den kommunale reform i forhold til hele forebyggelsesområdet.
Har de kapacitet til det, har de midler til det?
Kan de overhovedet magte opgaven?
Vi ser jo på andre områder, at kommunerne ikke har kunnet magte de opgaver, de har haft eksempelvis i forhold til sygebesøg eller sygeordninger til skolebørn.
Det har man ikke kunnet magte allerede under den gamle kommunalordning.
Det håber vi på, vi er optimistiske, men det må tiden jo vise.
Så alt i alt er vi glade for, at vi også har en diskussion om ulighed på sundhedsområdet, men som jeg startede med at sige, er den markante ulighed, der er steget i det danske samfund, altså ikke kun steget på sundhedsområdet, den er steget generelt.
Det afspejler sig så på sundhedsområdet; sundhedsområdet er en parallel til den ulighed, der er sket generelt i det danske samfund.
Men det er ikke sådan, at sundhedsområdet har skabt en større ulighed end den, der ellers er i samfundet.
Vi har ikke fået en større ulighed på sundhedsområdet, end vi har generelt i det danske samfund.
Det er der i hvert fald ikke for mig at se noget der peger på i det materiale, jeg har læst.
Så hvis vi vil gøre noget markant ved uligheden på sundhedsområdet, skal vi nok starte med at kigge på uligheden i det danske samfund.
Det er i hvert fald der, de største resultater vil være at opnå.