Christine Antorini (SF), 1999-02-04:
af de videregående uddannelser, og det har vi været af flere grunde.
For det første bliver der stillet øgede kvalifikationskrav til fremtidens unge, og det må nødvendigvis også betyde øgede krav til en høj kvalitet af den undervisning, de får, og at de faglige miljøer bliver styrket.
Det sker bl.a. gennem en øget forskningstilknytning, men det sker også på mange andre måder.
Det andet, som der er brug for, er, at der er et perspektiv for livslang udvikling, da vi i fremtidens videnssamfund i endnu højere grad må satse på grund-, efter- og videreuddannelsesmuligheder for meget større grupper af befolkningen, end det er set før. Det var baggrunden for, at SF i foråret 1998 fremsatte et beslutningsforslag om at nedsætte en kommission for de videregående uddannelser.
Det blev modtaget relativt positivt af de fleste ordførere, men man ønskede ikke at tage konkret stilling, fordi der netop havde været et folketingsvalg med et ministerskifte, og de to nye ministre skulle nu ud og snakke med de videregående uddannelser for at diskutere et fælles udspil til det, der nu hedder Institutionsredegørelse 2. Den er nu kommet, og jeg er ikke i tvivl om, at den bliver helt central i de store og nødvendige reformer, som hele uddannelsessektoren skal igennem, hvis der skal ske det kvalitetsløft, som vi alle sammen ønsker. Det gode ved ventetiden mellem første og anden redegørelse er, at der er startet en livlig debat ude på uddannelsesinstitutionerne lokalt om at styrke samarbejdet med udgangspunkt i faglige miljøer, tværgående samarbejde og udnytte særlige regionale forhold.
Hvis jeg var ude på en uddannelsesinstitution og ikke kommet i gang endnu med at tage kontakt til institutioner, det kunne være relevant at have et samarbejde med, så ville jeg i hvert fald komme meget hurtigt i gang. Det gode ved den her redegørelse, vi har fået nu, er, at der netop lægges op til, at man tager udgangspunkt i nogle fleksible løsninger dér, hvor man selv tager et initiativ til fornuftige samarbejder.
Tidligere var der lagt op til et valg: enten en centermodel eller en universitetsmodel.
Men nu vil der være mulighed for, at man kan lave forpligtende samarbejder f.eks. mellem mellemlange uddannelser og universiteterne, som f.eks. sundhedsuddannelserne og de sociale højskoler har lagt op til.
Det vil også være muligt, at man kan lave samarbejder i centre mellem beslægtede korte videregående og mellemlange videregående uddannelser.
Det, der er helt afgørende for os i SF, er, at der bliver skabt disse forpligtende samarbejder, og ikke, at man fysisk bygger nogle nye kæmpestore uddannelsescentre, for man må sige, vi har nogle erfaringer fra nogle af de nordiske lande, som ikke er særlig opløftende, hvis man ønsker at skabe øget kvalitet.
Det afgørende er, at institutionsreformen skal fjerne de blindgyder, som er i uddannelsessystemet i dag.
Det giver sig selv, at det ikke er muligt at rumme størstedelen af befolkningen inden for de nuværende universitetsrammer, og der er heller ikke noget, der tyder på, at befolkningen skulle have noget ønske om at gå ind i lange universitetsuddannelser.
Det store søgningspres ligger på korte og mellemlange uddannelser med jobmuligheder.
Et andet stort ansøgningspres kommer fra folk, som har taget en kort eller mellemlang uddannelse, og som efter nogle år ude på arbejdsmarkedet har lyst til at videreuddanne sig.
Derfor må de videregående uddannelser organiseres, så det er muligt at tage en uddannelse og derefter enten umiddelbart eller efter nogle år på arbejdsmarkedet at læse videre til kandidat, eventuelt ph.d., hvis lysten og evnerne er til stede.
Samtidig skal reformen sikre, at der sker en opgradering
af den ikkeuniversitære sektor gennem forskningstilknytning og udviklingsbasering
Det forudsætter et tæt samarbejde
mellem institutioner, professioner, kompetenceopbygning af lærerkorpset gennem løbende efter- og videreuddannelsesforløb, og at institutionernes eget udviklingsarbejde bliver styrket.
Universiteterne og de videregående uddannelser, der findes uden for universiteterne, skal udgøre et langt mere sammenhængende system, så folk med de mellemlange videregående uddannelser kan fortsætte på universiteterne i Danmark eller i udlandet.
Derfor støtter SF også, at de mellemlange uddannelser gennemgås for at se, hvilket indholdsmæssigt løft der skal til, for at de kan opnå en professionsbachelor.
At folk med en mellemlang uddannelse får en bachelortitel betyder naturligvis ikke, at de får ret til at læse videre til kandidat inden for et hvilket som helst fag.
Men til alle mellemlange uddannelser på bachelorniveau skal der udvikles kandidatstudier, der ligger i direkte forlængelse af deres hidtidige uddannelsesfamilie, ligesom der skal gives merit for den uddannelse, folk har fået, hvis de vælger et kandidatstudium inden for et nærliggende fag.
I alle tilfælde skal der være gode muligheder for at tage suppleringsfag, så muligheden for at læse videre til kandidat bliver reel, også selv om det betyder, at den samlede studietid bliver forlænget.
Det handler ganske enkelt om, at de nuværende blindgyder i uddannelsessystemet skal fjernes.
også med spænding på den meritredegørelse, som ministeren har lovet i denne måned, hvor vi synes, det er afgørende, at der er brug for nogle mere centralt fastsatte meritregler.
Vi vil så sige, at vi er helt uforstående over for, at sundhedsuddannelserne, som ligger under amterne, holdes helt uden for denne her institutionsredegørelse.
Selvfølgelig bør disse uddannelser indgå i den kommende strukturreform.
Vi kan ikke se et eneste argument for, at netop disse uddannelser ikke hører under staten, og SF vil derfor i den kommende uge fremsætte et beslutningsforslag om at flytte sygeplejerske- og radiografuddannelserne over til staten, så de kan indgå i den nødvendige koordinering, der kommer til at ske i forbindelse med institutionsreformerne.
Det er ikke mange konkrete informationer, vi har fået fra ministeriet endnu, så det vil alene blive et par overordnede synspunkter.
SF støtter tanken om at samle den viden, der udvikles
inden for det pædagogiske i bred forstand, i Danmarks Pædagogiske Universitet.
Men i bestræbelserne på at samle nogle områder, der har haft meget lidt samarbejde,
virker det, som om de øvrige pædagogiske miljøer er blevet glemt.
Der sker pædagogisk forskning på en række af universiteterne, f.eks. i voksen- og efteruddannelse på RUC, læringsforskning på Aalborg Universitetscenter, der er center for gymnasiepædagogik på Odense Universitetscenter og kandidatuddannelse i pædagogik på Københavns Universitet.
Samtidig er det jo også helt indlysende, at skal der ske en faglig opkvalificering, f.eks. af lærerne, hvis en lærer skal læse til cand.pæd. i geografi, så bør det ske i et tæt samarbejde med universiteterne, hvor de faglige miljøer er.
Danmarks Pædagogiske Universitet skal virkelig have et løft og trække på alle de ressourcer, der er i uddannelsessystemet i dag.
Det er ikke nok bare at slå de eksisterende miljøer sammen, det her er virkelig et satsningsområde - og jeg synes, der er inspiration at hente i det kompetenceråd, der netop har fokuseret på, at det, der er brug for i Danmark, er, hvad de så kalder for the learning lab.
- hvor vi går ind internationalt og siger: Her har Danmark en helt særlig mulighed for at være på forkant med den pædagogiske udviklings- og læringsproces.
Der er lagt op til dannelse af en række regionale centre, der som selvejende institutioner skal stå for grund-, efter- og videreuddannelse til og med diplomniveau for folkeskolelærere, pædagoger og eventuelt også andre relevante grupper.
Igen er SF positiv over for intentionen om at koordinere og løfte det pædagogiske område på tværs af faggrupper.
Vi er noget tvivlende over for, om den model, vi har hørt skitseret med selvejende institutioner, er den rigtige, om man ikke tværtimod burde tage udgangspunkt i nogle regionale centre, der bygger på driftsfællesskab og et forpligtende samarbejde med de forskellige uddannelser, netop for at sikre, at der reelt sker et løft af den forskningstilknyttede og forskningsbaserede undervisning på alle niveauer.
Det korte af det lange er, at vi langt hen ad vejen er enige i de meget ambitiøse satsninger, som ligger i hele institutionsreformen.
Men det afgørende er, og vi bliver også nødt til at snakke lidt penge, at der følger udviklingsressourcer med, for det her er et løft, som ikke bare er rent organisatorisk, det er en satsning for fremtiden på viden, langt flere mennesker, og at kvaliteten skal højnes.
Denne her reform skal give et gevaldigt kompetenceløft,