runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Lene Garsdal (SF), 2003-04-24:
Da SF's ordfører på området, hr. Villy Søvndal, ikke kan være til stede i dag, skal jeg på SF's vegne fremføre følgende: SF er overordnet enig i, at de nuværende refusionssatser ikke har en hensigtsmæssig virkning. Men at skrue tiden tilbage til før 1992, hvor der var fuld statsrefusion på førtidspension, er efter vores opfattelse ikke det fornuftige svar på de nuværende skævheder, bl.a. fordi et lokalområdes økonomiske interesser i ledighedens størrelse vil blive formindsket, vel vidende, at det ikke er lige let i alle egne af landet at gøre en lokal indsats.
Der er nu engang forskel på mulighederne for at skabe job i højvækstområder og i lavvækstområder.
Vi vil heller ikke fraskrive os muligheden for at bruge refusionssatserne aktivt til at fremme bestemte ønskede sociale udviklinger.
For eksempel foreslog vi ved forhandlingerne om en førtidspensionsreform at forøge refusionen for revalidering for at gøre revalidering til et mere aktivt instrument.
Vi mener således i SF, at Enhedslisten med dette forslag tænker alt for stift.
Desuden er der et par faktuelle fejl i forslaget.
Refusionsprocenten på 65 for kommunen og 35 for staten er ikke som anført i forslaget en konsekvens af førtidspensionsforliget.
Det er tværtimod en konsekvens af det miniførtidspensionsforlig, som den daværende SR-regering gennemførte sammen med de nuværende regeringspartier under SF's voldsomme protest.
Vi advarede dengang imod konsekvenserne både i forhold til regionale forskelle, men også i forhold til, at mennesker af økonomiske grunde blev nægtet deres ret til pension.
Vi fik desværre ret.
Vi har mange gange siden foreslået denne urimelige refusionsskævvridning ændret, desværre uden at have kunnet skaffe flertal for det. SF's forslag er - og så langt er vi enige med Enhedslisten - at vi vender tilbage til ens refusion på de forbundne kar: kontanthjælp, sygedagpenge og førtidspension, så kassetænkningen fjernes.
Men vi bevarer muligheden for at bruge refusionsinstrumentet aktivt på områder, hvor vi ønsker
at fremme en bestemt socialpolitisk udvikling.
Desuden foreslår SF, at vi ophæver den varighedsbegrænsning på sygedagpenge, der reelt er årsagen til, at mennesker i forbindelse med sygdom eller arbejdsulykke ender uden forsørgelsesgrundlag, hvis de er gift eller samlevende med en person med normal arbejdsindtægt.
Her har vi at gøre med nogle af de tungeste sociale sager, hvor mennesker ud over kampen mod sygdommen mister den ene familieindkomst.
Vi er således enige i påpegningen af problemerne, som er omfattet af Enhedslistens forslag, men mener, at vi selv har et bedre svar på løsningen, så derfor kan SF ikke støtte forslaget.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2003-04-24:
Hvis det er et problem at overholde lovgivningen, er det ankesystemet, man skal anvende, og der vil jeg fastholde, at vi har et effektivt ankesystem. Hvis det er inden for skønsområdet, jamen der er det jo sådan, at når vi har kommunalt selvstyre, når vi har valg hvert fjerde år til kommunalbestyrelser, er det jo netop for at vælge nogle mennesker, man har tillid til vil udøve det skøn korrekt og godt og rigtigt og fagligt hensigtsmæssigt.
Det er svaret på det.
Line Barfod (EL), 2003-04-24:
Hr. Knud Erik Kirkegaard kom med en sætning, hvor jeg var fuldstændig enig i den første del, nemlig at refusionssatserne ikke skal få kommunerne til at træffe nogle uhensigtsmæssige beslutninger.
Det er jeg fuldstændig enig i.
Det er det, der er baggrunden for vores forslag.
Baggrunden for vores forslag er netop, at det ikke skal være refusionssatserne, der er afgørende for kommunernes beslutning, men derimod hensynet til det enkelte menneske og kendskabet til det enkelte menneske: Hvad gør vi for bedst muligt at hjælpe det menneske tilbage på arbejdsmarkedet, hvis det er muligt, eller sikre, at man får et andet grundlag for at leve resten af livet, hvis man er blevet for syg eller for påvirket af en ulykke til, at man ikke kan klare at være på arbejdsmarkedet?
Derfor er det, jeg godt vil høre: Hvad er det, De Konservative ellers har af bud på, hvordan vi undgår, at folk kommer i klemme i systemet med den kassetænkning, som desværre finder sted i dag?
For ankesystemet er simpelt hen ikke godt nok.
Det er ikke alle, der har de ressourcer, der skal til for at klage, og det er ikke alle, der kan holde til 10 års gang gennem ankesystem og domstole, før de har fået det, de har krav på.
Helge Adam Møller (KF), 2003-04-24:
Det er jo et prisværdigt kort forslag, og det er et prisværdigt godt forslag.
Det var en stor og vigtig beslutning, som de 19 NATO-lande traf i Prag i november måned sidste år, og der var utrolig mange i de 7 lande, der nu bliver optaget, som var glade og begejstrede.
Det kan jeg godt forstå.
Personlig var jeg da også meget glad den aften, da jeg hørte, at det nu var besluttet, at de 7 lande kunne komme med.
Og jeg kunne da ikke lade være med, det indrømmer jeg
blankt, at tænke tilbage - det er der sikkert mange andre på min alder eller lidt ældre eller lidt yngre, der også har gjort - for jeg har jo været soldat i 40 år.
De første 30 år var der jo ingen tvivl om, hvem der var fjenden, når man var på øvelse her i Danmark eller i Tyskland eller i Belgien eller i England.
Fjenden var Sovjet, og det var Warszawapagten.
Til Warszawapagten hørte jo de fleste af de lande, vi nu optager.
Det var Rumænien, og det var Estland og Letland og Litauen, og det var slovaker, og det var bulgarere osv. osv.
Det var fjenden dengang, og op gennem 1960'erne og 1970'erne og 1980'erne gravede vi de sjællandske brigader ned tæt på Køge Bugt og Fakse Bugt og lidt i reserve inde i landet.
Dem, der skulle komme og angribe, var altså faldskærmstropper fra Polen, og det var russiske landgangsskibe med udgangspunkt fra de baltiske havne i Estland, Letland og Litauen.
Så fik vi for nogle år siden polakkerne og ungarerne med ind i NATO og tak for det, det var dejligt.
Og nu får vi altså også de øvrige lande med ind, og det er jo en fantastisk god og en positiv vinkel.
Det er jo dansk forsvars i øjeblikket fornemste opgave, idet vi hele tiden skal sikre os, at vi har et forsvar, som også, hvis situationen vender på hovedet én gang til, og verdenshistorien har jo vist, at det kan ske, også i løbet af en kort årrække, er klar til den gamle opgave.
Men altså en glæde over udviklingen og en glæde over, at udviklingen har ført til, at vi kan optage de lande, og at dansk forsvar i hvert fald i disse år først og fremmest kan koncentrere sig om at skabe fred og frihed i andre lande og ikke først og fremmest om at skulle modstå angreb fra totalitære regimer.
Lene Garsdal (SF), 2003-04-24:
Da mit partis ordfører, hr. Villy Søvndal, ikke kan være til stede, skal jeg på SF's vegne fremføre følgende: Når lande med legitime sikkerhedsbehov ansøger om optagelse i NATO, er der grund til at være lydhør.
For disse landes vedkommende er der ingen tvivl om, at de efter mange år i skyggen af Sovjet ønsker en frigørelse fra Rusland, ikke mindst på sikkerhedsområdet.
Der er derfor grund til at se velvilligt på landenes ansøgninger.
SF forventer sig imidlertid meget af det kommende udvalgsarbejde, hvor en lang række af problemstillinger bør blive belyst.
Klaus Hækkerup (S), 2003-04-24:
Altså den store reform, vi gennemførte, den sidste store
reform, var grundtakstmodellen, fra den delte finansiering til grundtakstmodellen for børn og for voksne. Og i forbindelse med det var aftalen - det var den også med de nuværende to regeringspartier - at der skulle laves en samlet reform af hele vores bloktilskuds- og udligningssystem. Den reform sammen med den udvikling, vi kan se på de andre områder, gør, at vi må sige, at der er et økonomisk pres over for kommunerne, og det er voksende.
Som jeg kan analysere det, er der kommuner, som står med større og større økonomiske problemer, fordi de på en eller anden måde, om jeg så må sige, er samspilsramte.
De er samspilsramte af, at de f.eks. har store udgifter også på områder, hvor vi har grundtakstmodellen, og på områder, hvor vi har førtidspensionen.
Samtidig er den kompensation, de får over bloktilskuddet, fordi den gives efter skattegrundlag, langtfra fyldestgørende.
Der står det helt klart med nogle eksempler på kommuner.
Det er selvfølgelig det, der gør, at vi siger, at vi er nødt til at nytænke.
Vi synes, at det, Enhedslisten har foreslået her, også lægger op til en anden tænkning på området.
Som jeg sagde, kan vi bare ikke støtte det forslag, der er fremsat.
Vi er nødt til generelt at tage fat i den her problemstilling, ellers kører det kommunale selvstyre af sporet.
Men det er måske også det, regeringen vil.
Søren Krarup (DF), 2003-04-24:
Hvorfor gik USA ind i Anden Verdenskrig?
Fordi de blev overfaldet i Pearl Harbor!
Det var sandelig ikke af næstekærlighed.
De blev tvunget ind i krigen, og det betød altså, at de kom Europa til hjælp, men det var et led i bekæmpelse af den fjende, de havde fået, da Hitler erklærede USA krig.
Det er altså efterkrigstidens store trussel mod frihed, og jeg kan også sige demokrati, at der eksisterer sådanne humanitære kræfter, der udråber sig selv til at være ensbetydende med verdens frelsere og kalder deres udenrigspolitik for næstekærlighed og dermed driver den i retning af den totalitære hensynsløshed, som jo rent politisk er det virkelig farlige.
Men jeg er aligevel skuffet over, at udenrigsministeren er så fremmed over for selve indholdet af begrebet næstekærlighed, at han kan bruge det udenrigspolitisk.
Anders Samuelsen (RV), 2003-04-24:
Det Radikale Venstre kan også sagtens støtte dette forslag.
Vi er glade for at kunne støtte forslaget.
I øvrigt giver den sidste ordførers indlæg mig lige anledning til at minde om, at sidste gang, Folketinget behandlede lignende forslag, drejede det sig om Polen og Den Tjekkiske Republik og Ungarns tiltrædelse, og da blev der fra SF's side advaret kraftigt imod, hvad vi var på vej ud i.
Jeg citererer fra hr. Villy Søvndals ordførertale fra daværende tidspunkt: »I SF er vi af den stik modsatte opfattelse, nemlig at vi med denne skæbnesvangre beslutning er i færd med at begå en fejltagelse«.
I SF mente man altså for bare nogle få år siden, at det ville være en dramatisk sikkerhedspolitisk fejltagelse at tillade, at disse lande kom
ind i det nordatlantiske samarbejde.
Man må sige, at der er sket et holdningsskift i SF, og vi er da fra Det Radikale Venstres side stærkt begejstret for, at det går den vej.
Jeg har indtryk af, at det har krævet visse diskussioner hos SF, men fred være med det.
Så SF kan støtte den samme linje, som Det Radikale Venstre kan.
Jeg vil heller ikke undlade lige kort at kommentere hr. Søren Krarup.
Det kom lidt bag på mig, at vi skulle så langt ud i debatten, men jeg forstod, at konklusionen var - jeg deler i øvrigt beundringen for Henning Gottlieb - at det var i orden med angrebet på Irak, hvorimod det var problematisk med det, der foregik i Kosovo.
Og grunden til, at det var i orden i forhold til Irak, var, at der var det selvforsvar.
Ja tak, men det var jo i princippet defineret af den angribende magt, og på den måde er det jo også en missionerende holdning, må man da sige.
I øvrigt mener jeg at kunne høre, og det er da en af de ting, som man må være positivt indstillet over for i forhold til Irak, at det, man primært har brugt som argument indtil nu, har været at få befriet landet og få indført et demokrati.
Jeg forstod nærmest hr. Søren Krarup sådan, at den mission var noget af det, man skulle være meget påpasselig med at støtte op om, men det gjorde Dansk Folkeparti jo i det tilfælde.
Men konklusionen er, at Det Radikale Venstre selvfølgelig kan støtte dette forslag.
Jesper Langballe (DF), 2003-04-24:
Jeg synes, at denne her diskussion virkelig er med til at perspektivere det spørgsmål, som vi behandler i dag.
Jeg kan ikke lade være med til det, udenrigsministeren siger nu, at sige, at når man drager på idealistisk korstog, fordi man skal indføre næstekærlighed med hære og krudt og kugler, så sker der faktisk også det, at man meget let kommer til at optræde som »en tyr i en glasbutik«. Det var den fremragende diplomat og udenrigspolitiker Churchill, der engang sagde om en højt estimeret, idealistisk amerikansk udenrigspolitiker: »Han er den eneste tyr, jeg kender, der selv bærer rundt på sin glasbutik.« Det var jo i virkeligheden det, NATO gjorde i Kosovokrigen, hvor NATO ikke forhindrede en humanitær katastrofe, men fremkaldte den.
Det var faktisk på grund af NATO-bombningerne, at fordrivelsen af kosovoalbanerne skete, og så talte man for at retfærdiggøre krigen om alle de massegrave, man skulle finde.
Hr. udenrigsminister
: Der var ikke 10.000, der var ikke 100.000, der var overhovedet ingen.
Man har ingen fundet.
Man har fundet masser i Bosnien som spor efter Milosevics forbrydelser, men ingen i Kosovo.
Det hele var en konstruktion.
Jann Sjursen (KRF), 2003-04-24:
Ja, hvad skal man snart sige.
Jeg kan jo indlede med at sige, at vi fra Kristeligt Folkepartis side med glæde støtter regeringens fremsatte beslutningsforslag.
Udvidelsen af NATO er utrolig vigtig.
Selv om slutspurten omkring NATO's udvidelse foregik sådan nogenlunde samtidig med udvidelsesprocessen i forhold til EU, og hvor EU-processen nok, må man sige, overskyggede NATO-udvidelsesprocessen, skal man bestemt ikke undervurdere betydningen af den beslutning, der blev truffet i Prag sidste år.
Det er af afgørende sikkerhedspolitisk betydning, at NATO-kredsen nu bliver udvidet med syv nye lande - ikke bare i forhold til, at NATO-fællesskabet så får flere medlemmer, men også i forhold til at de medlemmer, som nu tilslutter sig, i det senere år har undergået store forandringer, ikke bare på det forsvars- og sikkerhedspolitiske område, men også i forhold til, at sikre demokrati og menneskerettigheder.
Det har jo været forudsætningen for, at disse lande kunne indgå i den proces hen imod udvidelsen af NATO og også i processen hen imod udvidelsen af EU for en del landes vedkommende.
Så jeg vil bare fastholde, at man på trods af den debat, som også har udspundet sig her under beslutningsforslagets behandling, ikke skal undervurdere betydningen af det, som skete i Prag sidste år.
Det er en ny milepæl, der er sat for den sikkerhedspolitiske arkitektur, ikke bare i Europa, men også på verdensplan.
Og det glæder mig, at regeringen med det fremsatte forslag lægger op til, at også Danmark kan være hurtig med hensyn til ratifikationen, beslutningen, som er truffet i Prag sidste år.
Den har Kristeligt Folkepartis absolutte støtte.
Anders Samuelsen (RV), 2003-04-24:
Det gælder om at udnytte, at man har muligheden for det sidste ord, når man er oppe imod hr. Søren Krarup.
Så jeg vil konkludere, at kombinationen af egoisme og næstekærlighed gør, at Det Radikale Venstre med stor fornøjelse siger ja tak til at støtte det beslutningsforslag, som er fremsat.
Søren Krarup (DF), 2003-04-24:
Der er jo det ved det, at det faktisk altid er ganske interessant at få sat tingene ind i et vist perspektiv og få trukket nogle linjer op.
Jeg skal ikke forlænge debatten.
Jeg var også på forhånd
lidt skeptisk over for min alliance med Det Radikale Venstre
To ting.
Jeg kan for det første ikke forholde mig tavs til, at udenrigsministeren argumenterer med næstekærlighed i udenrigspolitik.
Må jeg sige meget kort til udenrigsministeren og også til hr. Anders Samuelsen: Hvor næstekærlighed indføres som politisk størrelse, er man på totalitarismens vej, og når næstekærlighed skal gøres gældende som NATO's politik, er man i færd med at forvandle NATO fra en forsvarsalliance til et totalitært missionsselskab.
Det andet er med hensyn til Kosovokrigen.
Der tales om folkemord.
Forholdet er jo, at der ikke var tale om noget folkemord.
Det viser sig nu, at der næsten ingen grave var at finde, og de, der var, var man i høj grad i tvivl om, hvem kom fra.
Forholdet er jo, at Kosovokrigen blev startet af det NATO, der i Rambouilleterklæringerne påtvang Serbien en situation, som de ikke kunne leve med.
Så det er også i den historiske redegørelse forkert. Principielt er det afsporende at dyrke udenrigspolitik som næstekærlighed, og reelt historisk er det heller ikke en korrekt fremstilling af situationen.
Anders Samuelsen (RV), 2003-04-24:
Selv om jeg for den del, jeg har medansvar for, skal beklage, at vi er kommet en anelse væk fra beslutningsforslaget, vil jeg bare konkludere, at i det omfang USA bruger sit internationale engagement til at være med til at sikre frihed og menneskerettigheder og demokrati, i det omfang det er det, der driver dem, og ikke udelukkende et selvforsvarspolitisk synspunkt, synes jeg faktisk, at det skal billiges, for det tyder på, at de også går ærinder for andre nationer og ikke udelukkende tænker egoistisk på deres egne forhold. Det er faktisk, hvad jeg fornemmer er situationen, og det er, hvad den amerikanske præsident har understreget gang på gang - om ikke andet så i et forsøg på at få en undrende verdensopinion over på deres side.
Søren Krarup (DF), 2003-04-24:
Jeg går ud fra, at hr. Samuelsen er enig med mig i, at åndelig vederhæftighed og redelighed altid er en fordel.
Og det er klart, at det at man åbent som udenrigspolitisk og militærpolitisk motiv siger, at det naturligvis er vores egen sikkerhed og fred, vi kæmper for, er et fremskridt i redelighed i forhold til dem, der altså kæmper for verdens frelse. Jeg synes som sagt, at der er sket et fremskridt i USA's forhold til verden derved, at man nu selv er blevet presset og derfor pludselig begynder at optræde i mindre grad som missionær og i højere grad som den, der er truet på sin frihed.
Det skal vi glæde os over.
Jeg vil i hvert tilfælde sige, at det er den åndelige ædruelighed og nøgternhed i nyere tid, som vi hilser velkommen, og hvor vi støtter USA.
Helge Adam Møller (KF), 2003-04-24:
Jeg vil da godt tilslutte mig hr. Anders Samuelsens radikale glæde over SF's holdningsskift.
Det er godt, man er blevet realistisk. Jeg har kun én betænkelighed, det indrømmer jeg blankt.
I de sidste 30 år har man altid kunnet konstatere, at hvis SF havde en sikkerhedspolitisk holdning, så var man sådan i god kontakt med realiteternes verden, hvis man havde den stik modsatte.
Og det har jo vist sig med hensyn til samtlige de holdninger, jeg kan huske, SF har haft på det sikkerhedspolitiske område gennem 1970'erne, 1980'erne og 1990'erne, at udviklingen i verdenshistorien har vist, at de tog fejl hver gang.
Det håber jeg så ikke også bliver tilfældet denne gang.
Anders Samuelsen (RV), 2003-04-24:
Og det må man sige, at det her i hvert fald drejer sig om, det ligger en anelse før min fødsel.
Jeg kan godt bekræfte, at det var tilfældet, men derfor skal jeg da også bekræfte, at jeg er glad for, at partiet har ændret holdning til det her, på samme måde som jeg nu er begejstret for, at SF er på vej stærkt i samme retning.
Jeg vil så også samtidig sige, at man jo må have respekt for den måde, som hr. Søren Krarup argumenterer på, men man må bare konstatere kort og kontant, at hr. Søren Krarup er af modsat opfattelse af et af de partier, som han er støtteparti for, nemlig Det Konservative Folkeparti. For som jeg hørte den konservative ordfører, blev det netop understreget, at det var en glæde, at man nu ikke kun var en forsvarsalliance, men at man nu også havde mulighed for at hjælpe andre lande, som søgte friheden.
Og det er jo lige netop den mission, friheden og menneskerettigheder osv., som hr. Søren Krarup advarede imod.
Og så for det andet, at man også er stik imod, hvad USA selv bruger som et af sine absolutte hovedargumenter, nemlig befrielsesaktionen, indførelse af demokratiet, sikring af menneskerettigheder osv.
Det var - det tror jeg at vi alle sammen kan huske - den amerikanske præsidents absolutte hovedargument, da han på vegne af USA indledte angrebskrigen.
Per Kaalund (S), 2003-04-24:
Jeg har et enkelt spørgsmål til hr. Anders Samuelsen ud fra, at det jo nu er en kendt sag, at Socialdemokratiet har støttet NATO fra dets oprettelse i 1949 og hele vejen frem, og det er jo også en kendt sag, at SF på et tidspunkt var meget imod NATO, men senere har støttet NATO og nu i dag endog støtter optagelse.
Men kan hr. Anders Samuelsen ikke bekræfte, at Det Radikale Venstre i 1949 stemte imod oprettelsen og dermed Danmarks tilslutning til NATO?
Søren Krarup (DF), 2003-04-24:
Jeg skal bekræfte, at hr. Samuelsen fuldstændig rigtigt har forstået, at der efter vores mening er en væsensforskel på Kosovokrigen og på Irakkrigen.
Kosovokrigen var, som jeg sagde, en slags missionerende væbnet mission til fordel for menneskerettighederne.
Det er altid noget, der i sig rummer
Og det ville også komme frem, hvis formålet med Irakkrigen udelukkende havde været, som det hedder, at befri Irak.
Men det er, siger jeg, en forsvarskrig for den vestlige verden imod en islamisk terrorisme, der har vist sin vilje til at ramme os, hvor de kan.
Og netop, fordi det er selvforsvar, er det reelt.
Hvis det var et forsøg på at »befri« fjerne lande, så er man derude, hvor man altid siger, at man handler af hensyn til andre, og det er og bliver det, der rummer det totalitære motiv og den totalitære interesse. Derfor er det nødvendigt at understrege i det ene tilfælde en hæderlig forsvarskrig, i det andet tilfælde et væbnet missionsforbund.
Bertel Haarder (V), 2003-04-25:
Jeg vil gerne forsikre hr. Kramer Mikkelsen om, at vi overholder alle konventioner, og jeg vil gerne forsikre fru Gerner Nielsen om, at der jo er undtagelser fra sprogkravet, som vi nøje har overvejet.
De er ikke vide, men de er tilstrækkelige.
Så vil jeg gerne takke fru Gerner Nielsen for, at hun trods alt klart erklærer, at hun vil stemme for lovforslaget.
Det ville jo også være mærkeligt andet, for det, som fru Gerner Nielsen og hr. Kramer Mikkelsen er utilfredse med, er
jo, at der står for få på lovforslaget.
Men det kan jo aldrig begrunde, at man stemmer imod dem, der står der.
Derfor synes jeg også, man skal afdramatisere hele denne situation.
Jeg er glad for, at hr. Søren Krarup ikke her fra talerstolen udelukkede, at han i den sidste ende kan stemme for.
Jeg vil gerne indtrængende anmode om, at han gør det, men det er jo op til Dansk Folkeparti at afgøre.
Jeg går ud fra som en selvfølge, at der under alle omstændigheder vil være et flertal, endda et ret stort flertal, for dette lovforslag, som ikke er i strid med hverken almindelige humanitære principper eller nogen som helst internationale konventioner.
Det har vi sikret hele vejen igennem.
Lars Kramer Mikkelsen (S), 2003-04-25:
Jamen det er jo mennesker, der har boet i det danske samfund i måske 10, 20 år, som søger dansk statsborgerskab som en ende på en integrationsproces, fordi de ønsker at blive boende i det her land, og fordi de ønsker at have et tilhørsforhold til det land, de nu er flyttet til af forskellige årsager.
Jeg havde selvfølgelig håbet på, at ministeren, når nu jeg havde en kort bemærkning til hr. Søren Krarup, ville gå op og svare på det med de internationale konventioner.
Jeg ved godt, hvilket forhold hr. Søren Krarup og hans parti har til internationale konventioner, men jeg havde dog håbet på, at ministeren ville svare på eksempelvis forholdet omkring den europæiske konvention om statsborgerskab.
Det kan jeg forstå at ministeren ikke vil benytte lejligheden til.
Det er jeg selvfølgelig ked af, men jeg mener rent faktisk, at flertallet i det danske Folketing bestående af V, K og Dansk Folkeparti ikke overholder de konventioner, som Danmark har tiltrådt, og det er jeg bekymret over.
Søren Krarup (DF), 2003-04-25:
Jeg skal ikke komme ind på fru Elsebeth Gerner Nielsens taktiske overvejelser.
De er jo kun vidnesbyrd om den magtesløshed, som Det Radikale Venstre befinder sig i, og som vi er nogle, der priser os lykkelige over at opleve.
Lad mig sige, at problemerne opstår i kraft af, at vi har haft en radikal-socialdemokratisk regering, som har skabt en pukkel af folk, der nu søger dansk indfødsret.
Hvis regeringen tidligere havde haft respekt for sin rolle, sin opgave, sit embede som dansk regering, havde vi ikke stået med de mange, mange folk i landet, som nu, uden at være kvalificeret til det, søger dansk indfødsret.
Uanstændigheden ligger hos dem, der har skabt tilstandene.