runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-11-26:
Jeg vil sige til fru Anne-Marie Meldgaard, at jeg ikke har ændret opfattelse af det her forslag.
Jeg tror også, det er fremgået, dengang vi havde debatten sidst, at jeg gerne så det fremmet.
Men så er det jo sådan, at det er en af de forpligtelser, der følger med, når man går i regering, at man nu også må se på, hvad der er flertal for i regeringen, og det var der jo ikke.
Og derfor måtte jeg afvise det.
Jeg synes stadig væk, at det er en meget god idé.
Jeg vil slet ikke deltage i det dér skoleridt omkring privat eller offentligt i det her tilfælde.
Det synes jeg vi har bevæget os meget langt forbi, for selv om forslaget ikke har ændret sig, så har tiden det i sandhed, og det har Socialdemokratiet jo også.
Jeg kan også godt huske, hvad der blev sagt på Socialdemokratiets kongres, og dér bevægede man sig et kvantespring i nærheden af, at der var flere ting, man kunne. Men det har nu mest været på det socialpolitiske område, hvor man har en meget anderledes holdning til det at forsøge sig med noget, og det har da også skabt en utrolig god udvikling og mange engagerede personer.
Så CD har ikke nogen hensynsbetændelse i det her tilfælde, men vil gerne, at man også på sundhedsområdet får mulighed for forsøg.
Og i det her tilfælde har man oven i købet både seler og livrem på.
Det er jo det gode ved det.
Det, man gerne vil, er bare at give ministeren den mulighed for at etablere et forsøg på det her smalle område - jeg havde meget gerne set, at det var et bredere område - men samtidig har man jo så kommunalbestyrelsen, der skal godkende og samtidig også sørge for kvalitet.
Og når jeg siger kvalitet, så synes jeg, man skal lægge mærke til, at netop sygeplejerskerne - det er det, vi altid har misundt dem inden for pædagogkredse - jo har en meget stærk faglig kodeks, det er der ingen, der skal være i tvivl om, og de vil ikke kompromisse; det er der ingen der behøver at være nervøs for.
Skulle man bevæge sig ud i noget i retning af at gøre ting på en anden måde, så bliver det i hvert fald ikke på bekostning af det.
Det går de ikke på kompromis med, det ved
Jeg synes, man skulle give ministeren den mulighed.
Selv om han måske i dag ikke kan se, at det kunne være en rigtig god idé, er jeg da sikker på, at kommer tid, kommer råd, for forslaget har ikke ændret sig, men det har Socialdemokratiet.
Birthe Skaarup (DF), 1998-11-26:
Der skal ikke herske nogen tvivl om, at i Dansk Folkeparti synes vi også, at det er et spændende tiltag, som man nu her vil afprøve.
Vi kan også godt lide, at private kan løse nogle opgaver set i relation til de behov, som er i ældreforsorgen, og som hjemmehjælpen i dag også står for at skulle løse, og hvor det ikke altid er lige optimalt.
Men faktisk går forslaget jo også ud på at give hjemmel til, at sundhedsministeren kan give en kommunalbestyrelse mulighed for forsøgsvis at inddrage privatansatte sygeplejersker i hjemmeplejen.
Vi har jo allerede sådan nogle ordninger, eksempelvis i amterne, hvor vi går ud og benytter os af private vikarbureauer for sygeplejersker.
Så i Dansk Folkeparti synes vi, at netop en lignende ordning, hvor en kommunalbestyrelse kan indstille til en sundhedsminister, at man i en forsøgsperiode vil prøve at inddrage privatansatte sygeplejersker, er helt uproblematisk.
Der er jo ikke tale om privatisering.
Der er tale om en udlicitering, og vi ved alle sammen, at en kommunalbestyrelse altid har ret og pligt til at hjemkalde en given opgave, der er udliciteret, hvis måden, opgaven bliver løst på kvalitetsmæssigt, plejemæssigt og økonomisk, ikke svarer til, hvad en kommunalbestyrelse anser for at være en forsvarlig måde.
Vi mener i Dansk Folkeparti, at det er ganske fornuftigt, og vi tror også på, at personale i private ordninger er ansvarlige mennesker, der kan løse omsorgs- og plejeopgaver på et kvalificeret niveau.
For mange ældre og syge er det af stor værdi, at det er samme plejepersonale, som kommer hver dag.
Det giver en anderledes tryghed, og vi kan jo lige så godt være enige om, at vi jo udmærket ved, at der af og til er gennemtræk i plejepersonalet, og hvor der, som fru Henriette Kjær var inde på, er lavet nogle undersøgelser om, at netop det, at private kan gå ind og give mere kontinuitet i sådan en pleje, er fint.
Vi synes klart, at det er et spændende forslag, og såfremt der kan blive tilslutning til det, kan vi få en sådan forsøgsmodel inddraget, hvor den private sektor løser nogle opgaver for kommunerne, således at der også i fremtidens hjemmesygepleje kan gås nye veje.
Vi går positivt ind i den udvalgsbehandling, der skal finde sted.
Holger Graversen (S), 1998-11-26:
Socialdemokratiet kan støtte sundhedsministerens afvisning her og nu.
Vi synes, som det også er sagt, at det er meget sympatisk at komme med sådan et forslag, selv om det er genbrugt nu adskillige gange, og vi synes naturligvis altid, at det er godt at forebygge - det går vi jo selv i spidsen for på mange områder.
Men der er altså også minusser.
Det er heldigvis kun en tredjedel af alle pensionister, som er syge.
Det er altså ingen sygdom at passere 65 år.
I dag er det også sådan, at mange kan få kredsløbs- og lungesygdomme og manglende immunforsvar, hvis de er særlig udsatte, og i sådan nogle tilfælde, hvor influenza kan være en alvorlig risiko, kan det lade sig gøre.
Man skal heller ikke glemme, at der er fagfolk inden for lægevidenskaben, som mener, at for megen brug af medicin og vaccine på længere sigt kan gå hen og ødelægge immunforsvaret
også over for andre sygdomme
Og så er der den økonomiske side af sagen, som sundhedsministeren har gjort rede for.
Vi kan jo spørge forslagsstillerne, hvor de har tænkt sig, at pengene skulle komme fra.
Vi afviser som sagt forslaget og afventer den analyse, der er omtalt.
Jørn Jespersen (SF), 1998-11-26:
Jeg er da glad for at kunne høre på sundhedsministeren, at han er klar over, at der er et problem med den ventetidsgaranti, man har etableret sammen med de borgerlige partier, og at han er klar over, at der er en risiko for, at det er folkesygdommene og den medicinske behandling af især ældre patienter, som risikerer at blive udsultet endnu mere, end de er i forvejen, fordi man nu har vedtaget denne helt ensidige garanti.
Men tilbage til det her forslag og spørgsmålet om, at patienter nu kan vælge afdelinger med landsdels- og landsfunktioner i andre amter:
Dér vil jeg godt henvise til bemærkningerne til forslaget, hvor der står: »Som udgangspunkt vil en basispatient på en lands- og landsdelsafdeling skulle tilbydes undersøgelse og behandling på basisniveau.«
Som udgangspunkt!
Hvad er der af sikkerhedsmekanismer for, at det bliver fastholdt, og at der ikke sker et skred i undersøgelses- og behandlingsniveauet, sådan at man rent faktisk bruger ressourcerne uhensigtsmæssigt.
Der står også i bemærkningerne: »Det er lagt til grund for lovforslaget, at betalingstaksten for fritvalgspatienter på basisniveau også vil blive anvendt i forbindelse med amtskommunernes indbyrdes afregning for fritvalgspatienter, som modtages til behandling på basisniveau på højt specialiserede sygehusafdelinger.«
Hvad har man af sikkerhed for, at det er fornuftigt og sikkert at lægge dét til grund for sit lovforslag?
Har man sikkerhed for, at taksterne rent faktisk vil blive administreret på den måde?
For hvis ikke de to forudsætninger holder 100 pct., vil der jo ske det, at der kommer et voldsomt pres på nogle af de specialiserede afdelinger - og det er sådan set meget forståeligt, at man som patient hellere vil behandles på de såkaldte professorafdelinger - og så vil der selvfølgelig være en risiko for, at det medfører ekstraudgifter, som ikke er nødvendige, med den konsekvens, at pengene ikke bliver brugt dér, hvor der for alvor er behov for det, og dermed forringer man behandlingen af patienterne.
Tove Videbæk (KRF), 1998-11-26:
Kristeligt Folkeparti er positivt over for intentionerne i dette lovforslag.
Vi er positive over for intentionerne om oprettelse af et evalueringscenter, der har til formål at fremme kvalitetsudvikling og at sikre mere effektiv ressourceanvendelse på det enkelte sygehus.
En funktionsbærende enhed på et stort, centralt placeret hospital er ikke nødvendigvis et mantra og den eneste løsning i denne sag.
Objektiv evaluering via et evalueringscenter kan måske gå hen og vise os, at i virkelighedens verden kan det være helt andre strukturer, der måske scorer topkarakterer, end dem, man indtil nu har troet på.
Flere sygehuse er i gang med at måle effektivitet og evaluere og forbedre, og evalueringscentret vil sikkert støtte dem i den udvikling og give dem et skub i den rigtige retning.
Skal effektiviteten forbedres, og det skal den jo, så må også fleksibiliteten mellem forskellige faggrupper og forskellige faggruppers overenskomster inddrages i evalueringsprocessen.
Sammenlægninger og nedlæggelse af mindre sygehuse er nemlig ikke de eneste mulige løsninger, tværtimod.
Nuværende internationale og danske analyser viser jo netop, at mindre sygehuse er de mest effektive, og at når sygehuse bliver større end 300 senge, ja, så bliver de dyrere og mindre effektive.
Vedrørende det frie sygehusvalg mener vi i Kristeligt Folkeparti grundlæggende, at det er positivt for patienterne, men det kan være en bombe under amternes sygehusøkonomi.
Afregning mellem amterne bør i hvert fald foregå således, at der afregnes i henhold til diagnoser og behandling og ikke nødvendigvis i henhold til en automatisk ens sengedagspris for alle slags behandlinger.
Det frie sygehusvalg kan f.eks. medføre, at amter med universitetshospitaler, som har lettere ved at tiltrække læger end yderamterne, ansætter flere læger, og det kan medføre en ledig kapacitet.
Det kan så igen tiltrække læger fra tyndtbefolkede områder, og det kan så sluttelig medføre, at en ond spiral sættes i gang for yderamterne.
Taksterne for behandling af udenamtslige patienter skal derfor nødvendigvis holdes på et sådant niveau, at der ikke sættes gang i kasse- og overskudstænkning i amter med meget store sygehuse.
Men grundlæggende er vi positive over for alle punkterne i det.
Hanne Andersen (S), 1998-11-26:
Jeg vil gerne sige, at det frie sygehusvalg er jo ikke nyt.
Det har indgået i de kommuneaftaler og amtsaftaler, der har været i de senere år.
Det er en ret, der findes, og nu udvides den en smule.
Men dertil kommer, at vi faktisk også har lagt mærke til, at amterne har udvidet deres budgetter betragteligt, og vi mener ikke, at det vil tynge amterne at udvide med dette lille hjørne af det frie sygehusvalg.
Tværtimod er det meget vigtigt, at endnu flere patienter bliver klar over, at der er et frit sygehusvalg.
Frank Aaen (EL), 1998-11-26:
Jamen det lyder da fint, at Socialdemokratiet vil styrke det frie sygehusvalg, men problemet er, at Socialdemokratiet lige har indgået en aftale om finansloven sammen med de borgerlige partier, hvor man indfører behandlingsgaranti for visse typer af sygdomme - det støtter vi - men uden at putte én eneste ekstra krone mere i sundhedsvæsenet.
Det betyder jo nødvendigvis, at det frie sygehusvalg bliver illusorisk, at der bliver længere ventetider for andre sygdomme. Jeg synes, det havde klædt den socialdemokratiske ordfører her åbent at have erkendt: Vi ønsker kortere ventetider og frit sygehusvalg, men det bliver altså ikke til de almene sygdomme, det bliver kun til dem, der er prioriteret med behandlingsgaranti.
Hanne Andersen (S), 1998-11-26:
Dette initiativ eller rettere sagt de initiativer, der tages med dette forslag, har alle det formål at gøre det lettere og bedre at være patient på et dansk sygehus.
Derfor hører det også med ved denne etablering, at ministeren kan lave regler, der pålægger sygehuskommunerne og de institutioner, der er aftaler med, at der afgives de oplysninger, der er nødvendige for at løse opgaven.
Driftsomkostningerne til centeret er med i finanslovforslaget.
Arbejdet og resultaterne vil få betydning for patienterne, men også for alle de medarbejdere i sygehusvæsenet, der jo er optaget af at yde førsteklassesbehandling og løse endnu flere opgaver.
Det frie sygehusvalg forbedres også.
Disse afdelinger behandler jo også patienter med basislidelser.
For at udnytte denne kapacitet bedst muligt vil de afdelinger også indgå i patienternes frie valg af sygehuse.
Derfor kan de naturligvis afvises, men er basiskapaciteten til stede, er det naturligvis fornuftigt at udnytte dem fuldt og helt. Ventetidsoplysninger til patienterne bliver også bedre med dette forslag; det er ventetidsoplysninger på amtets egne sygehuse, men også på andre amters sygehuse.
Ventetidsoplysninger er vigtige, men lige så vigtigt er det, at patienter kan få oplysning om, hvor mange behandlinger de pågældende sygehuse udfører.
Kort ventetid er selvfølgelig vigtig, men det er ikke automatisk en fordel at blive behandlet på et sygehus, hvor der ikke er ventetid.
God behandling opnås kun dér, hvor personalet har erfaring og god rutine.
God behandling er også godt håndværk.
Her er det, som i alle andre fag, at øvelse gør mester.
Alt det vil man kunne finde gennem den edb-oplysning, der kommer fra Sundhedsministeriet, først og fremmest om de 24 lidelser og behandlinger, der nu er optaget.
Amtskommuner sender også patienter til behandling i udlandet, når det er mest hensigtsmæssigt, og hvis amtskommuner eller andre amter ikke kan løse opgaven.
Det er godt for patienten.
Behandlingen skal selvfølgelig først og fremmest ske i amterne, men i de særlige tilfælde, hvor det er nødvendigt at bruge offentlige sygehuse i udlandet, skal patienterne behandles på samme vilkår, som var det her i landet.
Amterne skal betale.
Derfor er det fornuftigt, at ministeren nu får en mulighed for at lave regler for amtskommunernes betaling for denne behandling.
Betalingen for behandlingen skal selvfølgelig ske efter de internationale aftaler, som Danmark har indgået.
De, der køber behandlingen, nemlig amterne, skal naturligvis ikke betale mere, end aftalerne siger, nemlig at der ikke skal betales mere end de takster, der er gældende for de offentlige sygehuse, som vi bruger i udlandet; altså dér, hvor patienterne henvises til.
Der skal altså ikke betales overpris, hvis amter bruger udlandets sygehuse dér, hvor der ligger aftaler.
Birthe Skaarup (DF), 1998-11-26:
Jeg siger da tak for den velvillige behandling, forslaget har fået, og det er også ud fra det synspunkt, at lige meget hvilken ideologi vi har i det her Folketing, er der jo nogle ting, vi kan samles om, og jeg synes, at det her forslag er værd at samles om, fordi der er nogle uregelmæssigheder over for patienterne.
Problemstillingerne, der knytter sig til det her, er
bl.a., når et offentligt hospital køber et antal behandlinger eksempelvis på et privathospital
, når et offentligt hospital køber et antal behandlinger til flere patienter eller til en meget speciel behandling til en enkelt patient på et udenlandsk hospital.
Det er fuldstændig fint, det er helt efter bogen, og det har alle lov til, men situationen er, at man så ikke er omfattet af lov om patientforsikring, og i ingen af disse tilfælde tænker patienten overhovedet den tanke, at behandlingen kan være uden eller med ringere forsikringsdækning.
Jeg vil endvidere bemærke, at privathospitalerne også har forsikringer, men disse er naturligvis i mange tilfælde ansvarsforsikringer, hvorfor erstatning forudsætter, at der er sket en decideret fejl, eller også at det er udvidede forsikringer med et dækningsområde svarende til regler i lov om patientforsikring, men uden mulighed for at anke til Patientskadenævnet.
Det er noget af det, vi skal holde os for øje, men der kan være flere løsningsforslag til det her.
Bl.a. er det jo også sådan, at lov om patientforsikring kan udvides til at omfatte privatpraktiserende læger og speciallæger, og med hensyn til det er der flere ting, der kan blive løst.
Det er også sådan, at forsikringsansvaret kan forblive hos det henvisende hospital, hvorved alle situationer faktisk er dækket.
Men muligheden for at klage til Patientskadeankenævnet vil også i dette tilfælde forudsætte en lovændring.
Nogle af de her ting er jo så noget, vi kan kigge på i udvalget.
Mange patienter har lidt skade af det her, og vi mener naturligvis
, at det i lov om patientskadeforsikring skal slås fast, at hverken offentlige eller private sygehuse, klinikker eller læger må påbegynde en behandling af en patient, såfremt patienten ikke er omfattet af lov om patientforsikring eller dækket af en forsikring, der mindst svarer til omfanget af lov om patientforsikring. Der er mange komplicerede spørgsmål i lovgivninger.
Jeg håber på, at vi som sagt får en god udvalgsbehandling af det, og jeg siger tak for den modtagelse, forslaget har fået.
Carsten Koch (S), 1998-11-26:
Det vil blive afsluttet i løbet af ganske kort tid.
Jeg nævnte et par måneder eller noget i den stil, og så synes jeg, at vi skal afvente disse forhandlinger.
Vi foretager faktisk mange løsninger ved forhandlinger.
Tove Videbæk (KRF), 1998-11-26:
Det er helt rimeligt, at patienter, som henvises til privathospitaler, er lige så godt forsikret som patienter på offentlige sygehuse, ikke mindst efter sundhedsinitiativerne i den nye finanslov.
Loven om patientforsikring gælder jo ikke patienter, der behandles på privathospitaler.
Nogle privathospitaler har tegnet en tilsvarende forsikring ved et forsikringsselskab, men det er selvfølgelig ikke sikkert, at fremtidige privathospitaler tegner en sådan forsikring, medmindre der kommer et lovkrav.
Kristeligt Folkeparti er 100 pct. enige i de fire linjer, der står til sidst i bemærkningerne til forslaget: »at hverken offentlige eller private sygehuse, klinikker eller læger må påbegynde behandlingen af en patient, såfremt patienten ikke er omfattet af lov om patientforsikring«.
Så min løsning, som jeg vil tilslutte mig, er altså på fire linjer.
En sådan patientforsikring vil sikre, at behandlingen på privathospitaler m.v. i fremtiden vil foregå lige så ansvarligt som på nuværende privathospitaler.
Kristeligt Folkeparti kan støtte
dette beslutningsforslag.
Tom Behnke (FP), 1998-11-26:
Folketingets administration udbyder et hav af forskellige kurser til folketingsmedlemmer.
Det kunne være, der kunne udbydes et kursus i markedsøkonomi, og så har jeg en anbefaling af, at hr. Frank Aaen får et kursus dér.
Men forslaget her, som jo handler om noget helt andet, nemlig om en udvidet patientforsikring, er et forslag, som vi i Fremskridtspartiet helhjertet støtter.
Der er ingen tvivl om, at den usikkerhed, der har været hen over sommeren, og hvor forskellige eksperter har været meget i tvivl om, hvorvidt man nu var forsikret, hvorvidt der var forskel på, om man blev behandlet det ene eller det andet sted, og hvorvidt der var forskel på, om man var henvist eller man selv søgte derhen osv. Den usikkerhed og tvivl har egentlig aldrig fundet nogen afklaring.
Ministeren har nedsat et udvalg, der skal sidde og kigge på det her, og sådan gør man jo så ofte, når problemer skal løses: Så bliver der nedsat et udvalg, og det er sikkert også meget godt.
Men sagen er jo, at uanset hvad det udvalg nu når frem til, er det min og Fremskridtspartiets anbefaling til ministeren, at ministeren vælger den løsning, der hedder at gå med både seler og livrem.
Der er jo intet til hinder for at vedtage dette beslutningsforslag, selv om man når frem til, at der stort set i alle tilfælde eller måske i alle tilfælde, man nu lige har kunnet finde frem, er den samme grad af dækning, hvad enten man bliver behandlet på et offentligt sygehus eller man bliver behandlet på et privat sygehus efter henvisning fra det offentlige.
Der ville ikke være noget som helst til hinder for at indføre en bestemmelse i lovgivningen, der hedder, at patienterne til enhver tid er sikret mindst lige så godt, som hvis de var blevet behandlet i det offentlige.
Så nemt kan det gøres, og det behøver man ikke at nedsætte flotte udvalg for.
Bevares, det er ministerens kompetence at nedsætte et udvalg, og det skal ministeren så have lov til at gøre.
Men uanset hvad udvalget når frem til, er det min anbefaling til ministeren at indføje denne ene linje i lovgivningen: Uanset hvor man bliver behandlet, er man henvist af det offentlige, og dækningen er minimum den samme, som hvis behandlingen var gennemført i det offentlige. Så er problemet løst.
Længere behøver det ikke at være.
Derfor til alle dem, som har sagt, at man afventer regeringens udvalgs forslag og undersøgelser af det her: Det behøver vi såmænd ikke, lad os kaste os ud i det.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-11-26:
Det er ikke så meget debatten om private og offentlige sygehuse som spørgsmålet om lægerne, jeg vil have fat i, og det er, som hr. Frank Aaen godt ved, et overenskomstmæssigt spørgsmål.
Jeg tror også, jeg tilkendegav, at dér kan vi mødes.
Jeg så gerne, at hvis de syntes, de havde for meget tid og for mange kræfter, at de så lagde dem i det offentlige i stedet for andre steder.
Hvis vi har brug for at få løst nogle problemer, har brug for at få taget et ekstra tag i det offentlige, ser jeg gerne, at de lægger deres arbejdskraft dér, ja.
Men desværre er der ikke så forfærdelig mange læger uddannet, så derfor opstår der jo et skisma.
Det er den samme læge, vi taler om, og hvis han har tid og kræfter, så synes jeg, han skulle lægge dem dér.
Nu når det blev gentaget, bliver jeg næsten nødt til at gå
herop og så spørge meget præcist, om hr. Frank Aaen ikke mener, at de læger, der arbejder på et privathospital, er lige så gode som dem, der arbejder på et offentligt hospital. Måske kunne det hjælpe lidt, hvis jeg oplyser, at en del af de læger, vi gerne vil have lægger mere tid i det offentlige sygehus, faktisk lægger den tid, de har tilovers, i det private.
Det vil sige, at det stort set er de samme læger, for så mange er der jo heller ikke ude på terrænet.
Og jeg vil tro, begge parter er lige dygtige.
Så det med, at en sådan forsikring søreme var god at have, fordi så måtte det her stakkels offentlige sygehus, som jo har så meget at lave i forvejen, stå og rette op på de fejl, som de samme læger gør bare på et andet sygehus, når de er færdige med arbejdstiden på det offentlige, vil jeg godt have et svar på.
Frank Aaen (EL), 1998-11-26:
Vi er også positivt indstillet over for forslaget, men under udvalgsarbejdet vil vi godt dyrke den linje, som hr. Jørn Jespersen var inde på, lidt videre, så vi måske lidt bredere skal se på patientsikkerheden ved privatsygehuse, og også hvis der efterfølgende skal ske opfølgning i den offentlige sektor.
Så vi vil gå ind i udvalgsarbejdet og se bredere på, i hvilket omfang der er brug for at sikre patienterne bedre i forhold til privathospitaler.
I øvrigt vil vi sige, at vi jo helst så, at der ikke var privathospitaler, så vi var fri for at skulle have det her problem, men så længe vi desværre har problemet, må vi selvfølgelig sørge for, patienterne bliver ordentligt stillet.
Morten Helveg Petersen (RV), 1998-11-26:
Det Radikale Venstre kan også støtte forslaget.
Som forslagsstillerne har påpeget, er der tilfælde, hvor patienters behandling på privathospitaler ikke er dækket af patientforsikring, og hvor de heller ikke er klar over, at de ikke er dækket, også selv om det måske endda er det offentlige hospital, der har henvist dem til behandling på et privathospital.
En udvidelse af omfanget af patientforsikring til også at dække behandlinger foretaget på et privathospital er efter vores mening en måde at sikre ens vilkår for patienterne på.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-11-26:
Det er jo ikke hver dag, Dansk Folkeparti får
, så det er en rigtig succeshistorie. Det kunne være, jeg kunne spørge ministeren om, hvornår man er færdig i udvalget, og hvornår man så eventuelt kunne forvente et initiativ fra regeringens side, fra ministerens side, på det område.
En af de ting, som jo ville være godt, man gjorde på private behandlingssteder, private hospitaler, var, at man fik en certificering, en autorisation, af de enkelte steder, som også indeholdt krav om, at man havde en sådan patientforsikring, der dækkede i alle tilfælde.
Fra CD's side er vi også stærkt interesseret i at få det på plads, så derfor afventer jeg svar fra ministeren.