Ole Stavad (S), 1999-11-17:
Jeg kan jo takke meget bredt for de to tredjedele af det her lovforslag, de to tredjedele, der koster penge.
Det samler som sædvanlig stor glæde i stort set hele salens bredde, hvorimod det gælder for den sidste del, der skal bidrage til at betale regningen, at forbeholdene fra specielt højre side af salen - heldigvis med undtagelser - stort set er uden begrænsning.
Så forstår jeg, at der er partier, der mener, at man skal dele det her lovforslag op.
Jeg kan glædeligvis konstatere, at det er et mindretal.
Det svarer jo til, at den, der møder op hos købmanden, bestiller varerne og gerne vil have dem med hjem, ikke har betalt for dem. Og det er efterhånden ved at være en del af i hvert fald de forslag, som jeg deltager i, at enhver lettelse siger højre side af Folketingssalen ja til, enhver finansiering siger højre side af Folketingssalen nej til, samtidig med at der på alle mulige andre områder gives løfter stort set uden begrænsninger.
Jeg synes, det er lidt skammeligt, vil jeg godt sige.
Baggrunden for den del af forslaget, som har samlet mindst tilslutning, nemlig fratrædelsesgodtgørelse og derunder så også jubilæumsgratialer, har jo sin baggrund i en rapport, der kom fra Skatteretsrådet, som har lavet en ganske grundig gennemarbejdning af hele det område.
Skatteretsrådet består jo af en lang række uvildige eksperter, som er nået frem til, at en regel af den karakter har overlevet sig selv,
derfor er der en klar indstilling om at afskaffe den begunstigelse. Jeg har så valgt at gå lidt mindre vidtgående frem, end Skatteretsrådet har anbefalet i forhold til jubilæumsgratialer, hvor vi fastholder bundfradraget.
Og når jeg har valgt at friholde den del, ja, så skyldes det sådan rent billedligt, at jeg nærmest ikke synes, det var til at holde ud at se på en situation, hvor vi har en 25-års-jubilar på en dansk virksomhed, som får overrakt gulduret og derefter får at vide, at så skal du i øvrigt vide, gode medarbejder, at så kommer der en skatteregning efterfølgende.
Det ville jeg meget gerne undgå, og det er sådan set den konkrete baggrund, for at jeg, helt ærligt, har holdt den del udenfor.
Men i modsætning til det, hr. Kristian Jensen havde bekymringer om, nemlig at det her kunne betyde, at arbejdsgiveren kom til at betale den reelle pris, så er min opfattelse, at hvis det er sådan, at en arbejdsgiver afskediger - skiller sig af med en medarbejder, hvad enten det skyldes den ene eller den anden årsag, så er det et forhold imellem arbejdsgiveren og den pågældende medarbejder, som der sådan set ikke er nogen grund til at bringe resten af landets befolkning ind i, og det er resten af landets befolkning, der betaler, hver gang vi giver en særlig lettelse i en særlig situation.
Og derfor er indgangen bag det her, at den reelle udgift, som en arbejdsgiver påtager sig i forbindelse med en afskedigelsesituation, bør påhvile den pågældende arbejdsgiver, og jeg har egentlig lidt svært ved at forstå, at det skulle være et princip, der støder på borgerlig modstand, for det troede jeg faktisk var noget, vi sådan rent grundlæggende var ret enige om.
Så kan man selvfølgelig altid have diskussioner og besværlighederne med, at et regelsæt, man har haft i mange år, bliver lavet om, men grundlæggende kan jeg ikke helt forstå det lige nøjagtig på det punkt.
Jeg mener, at lige nøjagtig den slags sager ligger bedst hos arbejdsmarkedets parter, og de aftaler, der skal indgås dér, bør indgås imellem de to parter, og den regning, der skal betales, bør betales af den arbejdsgiver, som er i den konkrete situation.
- om, at der skulle ligge et forligsbrud her
Jeg er glad for de ledsagende bemærkninger fra hr. Flemming Hansen, for jeg tror faktisk aldrig, jeg er blevet beskyldt for noget i den retning tidligere, og hvis der er noget, jeg gør mig meget, meget, meget umage med, så er det, at man ikke med nogen rette kan påstå, at jeg eller regeringen for den sags skyld begår forligsbrud, for en afgørende forudsætning for, at det her hus skal fungere, er tilliden til, at indgår man aftaler, så bliver de overholdt.
Og jeg har ikke fået noget som helst signal eller nogen orientering om, at der skulle være noget af den karakter.
Men jeg vil foranlediget af det, hr. Flemming Hansen sagde, i sagens natur tage kontakt til såvel den daværende skattepolitiske ordfører, Socialdemokratiets hr. Jacob Buksti, og daværende skatteminister - i dag sundhedsminister - hr. Carsten Koch og høre deres version af sagen.
Og hvis det er sådan, at tilbagemeldingen er, at der skulle være noget, der ligner forligsbrud i det her, så vil det i sagens natur komme frem.
Jeg har også siddet omkring borde, hvor jeg kan nævne personer, hvor man lavede nogle aftaler om, hvordan man nu stemmer og får tingene igennem og til at fungere, uden at der deri ligger en aftale, der er flere år rækkende frem i tiden over valg og ministerskifte osv.
Men jeg vil i hvert fald også her gøre mig umage for, at ingen med nogen rette - man kan aldrig gardere sig mod beskyldninger med urette - kan påstå noget i den retning.
Så var det hr. Aage Frandsen, der var i tvivl om, om nu også indtægtssiden fra fratrædelsesgodtgørelsen var rigtigt gjort op.
Nu blander jeg mig normalt ikke i det, og jeg tror ikke, vi kan snakke beløbet op, selv om det selvfølgelig kunne være behageligt her.
Det samme er jeg nødt til at sige til, var det hr. Kim Behnke, der synes, det havde set pænere ud, hvis det var sådan, at det havde været 10 mio. kr. for lidt, der var, i stedet for 10 mio. kr. for meget.
Det er ikke noget, der er politik i, det er noget, der er regneteknik i.
Og vi regner ud fra de samme principper, uanset man ender på den ene eller anden side af minus-/plusstregen.
Hr. Klaus Kjærs ordførertale havde jeg lidt svært ved at forholde mig til.
Det var lige før, jeg troede, jeg skulle op og rose hr. Klaus Kjær for, at han i hvert fald ikke havde gravet sig ned, men da det var sådan, at han også nåede til en opdeling, blev jeg lidt i tvivl om, hvad det egentlig var.
Derimod ville jeg gerne takke fru Sonja Albrink, der gav udtryk for en betydelig åben holdning og heller ikke talte om opdeling.
Og måtte jeg så sige til De Radikales, Socialdemokratiets, SF's og Enhedslistens ordførere, at jeg føler mig overbevist om, at når vi får det diskuteret igennem, vil vi med den ansvarlighed, der er på den side af Folketingssalen også i forhold til at betale købmandsregningen, når man har bestilt varen, også på det her punkt finde en tilslutning til, at den vare, vi bestiller, betaler vi.
Derfor er jeg også ganske tryg ved, at når vi når frem til tredjebehandlingen, vil det også være et flertal, der står bag lovforslaget.
Om der skal justeringer til, har jeg svært ved at se i øjeblikket, men det er klart, at man må lytte til argumenterne i forløbet.
Måtte jeg så afslutningsvis sige i forhold til de to andre områder, rejsegodtgørelser, at det er en klar forlængelse af det, min forgænger, hr. Carsten Koch, fik vedtaget med ganske stor, bred tilslutning i Folketinget i 1996 og 1997 med hensyn til de mange forskellige satser, vilkår, alt efter hvilket job man tilfældigvis bestred, hvilken titel man nu havde, om man var offentligt eller privat ansat, hvor man så skulle have forskellige regler til standardgodtgørelser i sit arbejdsforhold, og hvor der med de ændringer, der blev gennemført i 1996-1997, blev lagt op til, at folk skulle have en ensartet behandling, når de i øvrigt var i en ensartet situation.
Og det er lige nøjagtig den linje, som følges op i det her forslag.
De 55 kr. i sparet hjemmeforbrug blev jeg i forløbet og diskussionerne her hen over foråret/sommeren opmærksom på faktisk betød en skævvridning, for hvis man har dem, der rejser efter regning, så er man ikke traditionelt blevet beskattet af sparet hjemmeforbrug.
Nogle fik den direkte, hvis det var sådan, at de havde fuld kost og logi.
Andre, der fik godtgørelsen, var blevet modregnet de 55 kr. i godtgørelsen, og derfor var der i forhold til det princip, som man vedtog i bred enighed i Folketinget i 1996-1997, en brist i en ligelig behandling.
Og den brist rettes der op på med det her, sådan at det ikke er i modstrid med det, der blev lavet af min forgænger, men at det er en klar forlængelse af den linje om, at folk skal have en ens og ligelig behandling, uanset om de nu har den ene eller den anden titel. Så er der spørgsmålet om de 100 kr., hvis det er sådan, at man ikke har dokumentation for overnatning.
Jeg synes, jeg kan glæde mig over, at der har været ganske mange tilfredse bemærkninger om det,
ikke kun i dag, men også ude fra de folk og de organisationer, som varetager interesserne på det her felt.
Så det glæder jeg mig over.
Jeg kan da heller ikke lade være med at sige, at hvis vi ser tilbage, til før man startede hele den her øvelse i 1996-1997, så vil den store gruppe af dem, der er berørt af de her regler, have væsentlig bedre regler i dag med det her vedtagne, når Folketinget forhåbentlig har vedtaget disse regler, end man har haft på noget tidligere tidspunkt.
Der er så også enkelte grupper, som har haft en specielt god behandling i de gamle regler, som må døje med at leve under de samme vilkår som det store flertal af kolleger rundtomkring, der har en lidt anden titel og en lidt anden arbejdssituation, men i øvrigt har omkostninger, der svarer til det.
Og den ligestilling håber og tror jeg på en betydelig forståelse for, fordi de fleste godt kan se, at det dér med at have forskellige regler af den karakter, som vi har haft hidtil, eller efter de gamle regler, ikke er holdbart i længden.
Og endelig bløder vi op, sådan at vi får fjernet barrieren med de 3 og de 6 måneder og får, hvad enten det er i Danmark eller i udlandet, man arbejder, regler så de her, de kan bruges i 12 måneder.
Og for så vidt angår reglerne om logi uden dokumentation - beløbet på de 100 kr. - er det uden tidsbegrænsning, og dermed har jeg hørt de flestes reaktion på det som noget, der løste problemet
I forhold til søværnet kan jeg oplyse, at som lovforslaget er fremlagt, har det virkning fra den 1. april 1999, så der ikke bliver et hul imellem de gamle regler og de nye regler.
Det samme er i øvrigt tilfældet med den godtgørelse, standardbeløbet på 100 kr. for udokumenteret overnatning, hvorimod der for hjemmeværnet er en helt anden problemstilling, og derfor er det et problem, der løses af min kollega ovre i Forsvarsministeriet, fordi det ikke hører hjemme i den her lovgivning.
De fleste er omfattet af reglerne om skattefri godtgørelse, men der er nogle, som får et rådighedsbeløb, som i skattemæssig forstand er løn, og hvis det var sådan, at vi ændrede det, ville vi ændre et princip, som ville smitte af en lang række andre steder, men problemet er - ud fra det, jeg har fået oplyst - løst ovre hos min kollega, forsvarsministeren.
Endelig i forhold til uddannelsessiden synes jeg, at det forslag, der er lagt frem her, jo også hænger meget nøje sammen med det med fratrædelsesgodtgørelsen.
Det er - som jeg har sagt - bedre at lukke folk ud ad fordøren og hjælpe dem videre med kvalifikationer til et nyt job i stedet for at smide dem ud ad bagdøren med et eller andet beløb i bagagen.
Og derudover får vi løst en lang række problemer med lærlinge, der har betalt skat af deres togbillet, når de skulle på skole osv., og dermed får vi lavet en virkelig oprydning i et felt, som forståeligt har givet mange problemer, fordi det har været svært at se, hvad der egentlig var linjen i det.
Selv om det er bygget på nogle principper, så har principperne, det har været bygget på, efterladt en konkret situation, som ikke var acceptabel.
Og derfor er jeg ikke den første skatteminister, der har arbejdet med det her område, men jeg glæder mig over, at vi er nået frem til et resultat, som jeg tror, de aller- allerfleste vil betragte som en meget stor fordel.
Så jeg glæder mig til, at udvalget får mulighed for at dykke nærmere ned i forslaget, og jeg er overbevist om, at når forslaget når frem til tredje behandling, vil der også være et flertal, forhåbentlig et bredt flertal, der vil være parat til at bære forslaget igennem; også et flertal, der er parat til at betale regningen for det, man bestiller.