runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Jens Peter Vernersen (S), 2003-11-25:
Nu har økonomi- og erhvervsministeren jo flere gange henvist til Energipolitisk Udvalg.
Jeg vil egentlig godt spørge, om det også er økonomi- og erhvervsministerens personlige holdning, at det er rigtigt, at den ene halvdel i Folketingssalen her ikke får mulighed for at komme med de eksperter, der kunne bidrage til høringen, og ikke får mulighed for at rejse de spørgsmål, som det var ønskeligt for at få afklaret denne her sag.
Så vil jeg også godt lige spørge i forbindelse med procentregning.
Det har man før set, at man skal være forsigtig med.
Ministeren sagde, at vi i Socialdemokratiet havde været tilfredse med 50 pct., og nu får man 60 pct.
Jeg går ud fra, at ministeren ved, at disse 50 pct. er den olie, der bringes op, og derfor giver det et større provenu.
Så man bør lige være en anelse forsigtig, når man går ind i disse procentregninger.
Bendt Bendtsen (KF), 2003-11-25:
Jeg er nødt til at forholde mig til, at hr. Mogens Lykketoft i Ugebrevet A4 den 17. februar i år udtaler: »Vi har hele tiden ment, at der skal ske en forbedring af samfundets udbytte af afkastet i Nordsøen.
Det er et rimeligt mål, at staten modtager omkring halvdelen af overskuddet fra undergrunden.«
I Jyllands-Posten den 25. februar gentager hr. Mogens Lykketoft det samme synspunkt med følgende udtalelser: »Det er Socialdemokratiets forudsætning med det nuværende prisniveau for olie og gas, at der i resten af denne koncessionsperiode til 2012 mindst skal betales halvdelen af profitten til samfundet, muligvis lidt mere.«
Jeg har fået brev fra hr. Svend Auken om, at nu er det lige pludselig ikke profitten, nu er det lige pludselig ikke overskuddet, men nu er det lige pludselig produktionsværdien.
Det kan man så kalde rygsvømning eller noget andet.
Jacob Buksti (S), 2003-11-25:
Er det ikke korrekt, at det provenu, regeringen regner med her, klart er under 5 mia. kr.?
Og vil ministeren ikke godt læse sætningen færdig?
Bendt Bendtsen (KF), 2003-11-25:
Det her kan jo hurtigt blive en strid om ord.
Hr. Jacob Buksti kan jo læse alt, hvad der står i Ugebrevet A4.
Men når man taler om halvdelen af overskuddet, så plejer overskuddet at fremkomme ved, at man har nogle udgifter og nogle indtægter, så trækker man dem fra hinanden, og så har
man et overskud.
Når jeg så efterfølgende i Jyllands-Posten ser »halvdelen af profitten til samfundet«, så er det vel også sådan, når man har udgifter og indtægter.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-25:
Jeg vil godt spørge ministeren igen, for ministeren svarer jo ikke på hr. Ole Stavads spørgsmål: Hvordan kan det være, at når professor Lund, som har en bred ekspertise på det her område, kommer til høringen, så er der en del af den ekspertise, som vi ikke kan få glæde af, fordi professor Lund kun må udtale sig om bestemte emner, som det åbenbart passer regeringspartierne og Dansk Folkeparti at høre om, men at de emner, som er ønsket af Socialdemokratiet og SF og Enhedslisten, må man ikke spørge professor Lund om?
Er det, fordi regeringen muligvis er bekymret for, hvad der så vil komme frem på en sådan høring?
Er det her, vi når frem til sagens kerne, at det i virkeligheden er sådan, at ministeren godt er klar over, at der er dele af hans aftale med A.P. Møller, som simpelt hen ikke kan holde til at blive udsat for en ekspertbelysning, og at ministeren og hans fæller i Dansk Folkeparti derfor vil forhindre, at demokratiet kommer til at fungere i det her spørgsmål, og at professor Lund derfor kun må udtale sig om bestemte af regeringspartiernes og Dansk Folkepartis fastlagte emner?
Lene Espersen (KF), 2003-11-26:
Jeg forstår sådan set godt det, der er fru Elsebeth Gerner Nielsens målsætning, og også bekymringen over den desværre uheldige tendens, der er til indgåelse af tvangsægteskaber, og hvad vi kan gøre for at forhindre det i overhovedet at finde udbredelse i Danmark.
Af integrationsministerens besvarelse fremgår det jo meget tydeligt, at i mange af sagerne har man simpelt hen bedt om, at ingen skulle have at vide, at man havde kommet med de oplysninger, man har. Med andre ord har de personer, som har været udsat for tvang, selv sagt, at de helst ser, at tingene fortsat sker i fortrolighed, så familien ikke får kendskab til, hvordan oplysningerne er kommet Udlændingestyrelsen i hænde.
Desværre er der jo meget, der tyder på, at i den type tilfælde vil det forværre personens situation ganske betragteligt, og det synes jeg må være med i den helt grundlæggende afvejning, man skal foretage, når det skal besluttes, hvad der er det rigtige skridt at tage.
Det skal ske i fuld respekt for den person, der har været udsat for tvang, men har undgået at indgå ægteskab, men man skal naturligvis også vise hensyn til den pågældende person.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-26:
Jeg vil godt spørge ministeren, om jeg har forstået det rigtigt.
Jeg sad ligesom fru Margrete Auken og lyttede til det her, og så opdagede jeg til min store forbløffelse, at der åbenbart er indført et helt nyt retsprincip i Danmark, nemlig at én myndighed kan beskylde folk for at begå en meget alvorlig forbrydelse, der kan straffes med et langvarigt fængselsophold, men uden at der så tages nogen konsekvens af det.
Det skyldes sikkert, at jeg ikke er retsordfører og måske ikke tilstrækkelig godt inde i tingene, men det lyder, som om der er kommet et element af bananrepublik ind i dansk straffelovgivning.
Jamen det gør det.
Jeg synes, det lyder som noget værre rod.
Jeg må indrømme, at jeg er forbløffet, men jeg går ud fra, at ministeren kan udrede det her på en tilfredsstillende måde.
Det håber jeg da.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-11-26:
Jeg takker for svaret, og jeg kender selvfølgelig også det svar, som integrationsministeren er kommet med.
Udlændingemyndighederne har altså fået kendskab til 30 forskellige ægteskaber, som de mener er tvangsægteskaber, og på den baggrund har de unge mennesker fået afslag på ægtefællesammenføring.
Den vurdering er jeg sådan set fuldstændig enig i, men det, der undrer mig rigtig meget, er, at man ikke lader politiet undersøge, om der er et strafferetligt ansvar at gøre gældende - altså om der i disse tilfælde rent faktisk er tale om et strafferetligt forhold, som burde forfølges.
Ja, undskyld mig, jeg synes, at det sådan lidt er et udtryk for pladderhumanisme, kunne man sige, at det er synd for de unge at straffe de forældre, der muligvis har bidraget til ugerningen.
Jeg har lige læst bogen »Æresdrab«, hvor den unge kvinde, der har været udsat for, at hendes far slog hendes danske kæreste ihjel, netop siger, at hun er så skuffet over de danske myndigheder, fordi de ikke på noget tidspunkt forsøgte at retsforfølge forældrene, mens tid var.
To spørgsmål: Mener justitsministeren ikke, at det er et problem, at der åbenbart er forskel på udlændingemyndighedernes definition af et tvangsægteskab og definitionen af et tvangsægteskab i straffelovgivningen?
Altså hvordan kan to myndigheder operere med forskellige vurderinger af, hvad et tvangsægteskab er?
Og mit spørgsmål nummer to: Mener justitsministeren ikke, det er et problem, at det er udlændingemyndighederne selv, der vurderer, om der er tale om et strafferetligt forhold?
Er udlændingemyndighederne overhovedet klædt på til det?
Er det ikke politiet, der skal ind og vurdere sådanne sager?
Lene Espersen (KF), 2003-11-26:
Det er jo vanskeligt i en sag som denne her.
Man skal finde den rigtige balancegang, hvor hensynet til retshåndhævelsen - den præventive effekt, som fru Elisabeth Arnold talte om - skal veje tungt, men det skal jo også hensynet til de mennesker, for hvem det er et spørgsmål om, hvordan resten af deres liv skal forme sig.
Jeg skal ikke gå ind i en nærmere konkret vurdering af den besvarelse, som integrationsministeren har afgivet, hvor man gennemgår Udlændingestyrelsens eksempler.
Jeg har blot, og det vil jeg gerne gentage, sagt, at jeg synes, at det er nogle gode, saglige og lødige argumenter, som integrationsministeren kommer med for, hvorfor der ikke er indgivet politianmeldelse i de konkrete sager, der gennemgås i besvarelsen af spørgsmålet på L 6. Men det forhindrer jo naturligvis ikke en person, som har været udsat for tvang, i at indgive en politianmeldelse.
Det vil der jo også være mulighed for, hvis man føler, at det er det, man har behov for.
Det, der jo er spørgsmålet, er, om det er det, man i de konkrete sager ønsker at gøre.
Så kommer man selvfølgelig til den anden del af det.
Det er strafforfølgningsdelen.
Og der må jeg jo sige, at som udlændingeloven er skruet sammen, er der jo tale om, at såfremt der bare kan sås tvivl om, hvorvidt et ægteskab er indgået frivilligt eller ej, kan man give et afslag, hvorimod spørgsmålet om at blive straffet kører efter nogle andre principper.
Det er nemlig det almindelige princip i dansk strafferet om, at tvivlen skal komme den tiltalte til gode, og det betyder ikke alene, at anklagemyndigheden har bevisbyrden, men også at anklagemyndigheden skal løfte bevisbyrden på en sådan måde, at der ikke kan rejses rimelig tvivl om den tiltaltes skyld. I tilfælde, hvor der er tvivl om, hvorvidt en person har tvunget en anden person til at indgå ægteskab, kan den pågældende altså ikke straffes herfor.
Det skal selvfølgelig også med i den samlede afvejning af, at det er to vidt forskellige typer retsstilling, vi her taler om.
For så vidt angår fru Elsebeth Gerner Nielsens første spørgsmål, hvor jeg mente, at der var et spørgsmål, der gik på forskellige definitioner af tvangsægteskaber, så kan jeg simpelt hen ikke gennemskue, hvor de forskellige definitioner skulle være, men fru Elsebeth Gerner er velkommen til at spørge om det igen.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-11-26:
Sådan som jeg forstår det, må der jo være to forskellige definitioner af et tvangsægteskab, et som udlændingemyndighederne opererer med, og et som de myndigheder, der har ansvaret for straffelovgivningen, opererer med, og det kan jeg ikke forstå er hensigtsmæssigt.
Hvis et ungt par har fået afslag på ægtefællesammenføring, fordi der er tale om et tvangsægteskab, så har jeg indtil nu forstået det på den måde, at det så også var et tvangsægteskab i forhold til straffelovgivningen.
Jeg har jo selv været bange for, at vi havde et problem i forhold til straffeloven, nemlig at vi ikke havde en konkret paragraf vedrørende tvangsægteskaber, men justitsministeren har tidligere sagt, at det ikke er et problem.
Den problematik lader vi altså ligesom ligge.
Så det, jeg spørger om, er: Er det ikke problematisk, at der åbenbart er to definitioner, og vil justitsministeren gøre noget for at rette op på det forhold, så der altså ikke er forskel på, hvad der er tvangsægteskab ovre hos udlændingemyndighederne, og hvad der er tvangsægteskab i Justitsministeriet?
Det var det ene spørgsmål.
Det andet, som jeg ikke syntes, at jeg fik svar på,
er: Hvad er årsagen til, at det er udlændingemyndighederne, der selv skal vurdere, om der er tale om et strafferetligt forhold? Er udlændingemyndighederne klædt på til det?
Er det ikke normalt politiet, der foretager en sådan vurdering?
Margrete Auken (SF), 2003-11-26:
Jeg er ikke vant til at arbejde med de sager her i Retsudvalget og sidder bare måbende og hører, at vi åbenbart har en retsusikkerhed, som siger, at hvis man har mistanke om noget, så kan man få et så dramatisk indgreb, som det jo faktisk er, når man får nægtet familiesammenføring.
Hvis nu det ikke er rigtigt, at der er tale om tvangsægteskab, så er det jo voldsomt at nægte det.
Men hvis man så mener, at der er den alvorlige forbrydelse på spil, som et tvangsægteskab er, så synes jeg også, at man skylder at få det retsforfulgt, ellers havner man jo i fuldstændig kafkaske tilstande.
Og hvis man siger, at det er op til de unge mennesker selv at anmelde det, så har man da først for alvor bragt dem ud på en forfærdelig færd i forhold til deres forældre, hvis de har et problematisk forhold.
Myndighederne må gå ind og sige: Det her er så alvorligt, at vi nægter familiesammenføring, og derfor er det selvfølgelig også så alvorligt, at vi sørger for, at samfundets sanktioner sættes i værk, og at det også politimæssigt undersøges, om den alvorlige førstesanktion, nemlig nægtelse af familiesammenføring, var berettiget.
Men det vil jeg da godt lige have ministerens kommentar til.
Elisabeth Arnold (RV), 2003-11-26:
Ingen tiltaler er rejst, og alligevel er det regeringens faste overbevisning, at de, der medvirker til tvangsægteskaber, skal kunne straffes.
Det har været sådan indtil nu, at man har besvaret nogle spørgsmål med, at tvangsægteskabet eller dem, der medvirker, skal kunne straffes med fængsel i op til 2 år.
Ingen eksempler på det er blevet præsteret.
Og så siger regeringen, at man vil gøre alt for at beskytte de unge mennesker mod at blive kastet ud i tvangsægteskaber.
Det, der sker, når man ikke rejser tiltale i nogen af disse sager, er jo, at tvangsægteskaberne alligevel bliver fuldbyrdet, bare i de unges hjemland.
Er det tilfredsstillende for regeringen at lade sorteper gå videre til hjemlandet, og at de samme unge mennesker bliver udsat for tvangsægteskab, hvorimod at de, der medvirker til tvangsægteskab, helt stensikkert går fri, dem er der ikke nogen, der krummer et hår på hovedet af? Er det tilfredsstillende for regeringens ideer om konsekvens i retspolitikken?
Lene Espersen (KF), 2003-11-26:
Jeg er særlig glad for, at hr. Keld Albrechtsen, om man så må sige, også broderer lidt videre på problemstillingerne, for det giver mig så mulighed for at justere på nogle af de misforståelser, der er, og forklare, hvordan de forskellige lovgivninger er skruet sammen.
Hvis jeg skal starte med fru Elsebeth Gerner Nielsen, men det er sådan set en besvarelse af samtlige spørgsmål, så drejer det sig om, at bevisvurderingen i de to forskellige typer sager foregår på to forskellige grundlag.
Der er det udlændingeretlige, og der er det strafferetlige i sager om tvangsægteskaber.
Det er netop også af hensyn til de personer, som er udsat for tvang og dermed tvangsægteskaber, at man i ændringen af udlændingeloven fra 6. juni 2002 har lavet en ændring herom.
Her fremgår det bl.a. af besvarelsen fra integrationsministeren, at det er tilstrækkeligt til at meddele afslag på ægtefællesammenføring, hvis det må anses for tvivlsomt, om ægteskabet er indgået efter parternes ønske.
Der stilles således ikke krav om, at udlændingemyndighederne skal bevise, at der er tale om et ægteskab, der er indgået mod eget ønske under tvang eller pres.
Med andre ord er der heller ikke tale om, at man går ud og beskylder nogen personer for at have udøvet en tvang, men for at give den bedst mulige beskyttelse mod de unge mennesker siger man, at det er tilstrækkeligt, hvis det må anses for tvivlsomt, om ægteskabet er indgået efter parternes ønske.
Så kommer vi over til strafferetten, og det er noget helt andet.
Det er også til fru Elisabeth Arnold.
Her er det almindelige princip, at man er uskyldig, indtil det modsatte er bevist.
Og det vil altså sige, at i tilfælde, hvor der er tvivl om, hvorvidt en person har tvunget en anden person til at indgå ægteskab, kan den pågældende ikke straffes herfor. Det vil også sige, at anklagemyndigheden skal løfte bevisbyrden på en sådan måde, at der ikke kan rejses rimelig tvivl om den tiltaltes skyld.
Det er forklaringen på, hvorfor, om man så må sige,
der gælder to forskellige og, synes jeg, meget velbegrundede forhold for to forskellige ting.
Jeg vil da godt tillade mig at sige, at hvis man skulle følge argumentationen i det spørgsmål, der blev stillet i dag, så ville vi jo få en fuldstændig håbløs retstilstand for de unge kvinder og mænd, der bliver tvunget ind i ægteskaber, for så ville udlændingemyndighederne skulle bevise, at der har været tale om tvang for at kunne sige, at et ægteskab ikke måtte indgås, med de vanskeligheder der kan være forbundet med det.
Derfor synes jeg, at den ændring, der er kommet af udlændingeloven, er den helt rigtige, nemlig at man siger, at enhver tvivl må komme den forurettede til gode.
Men det er selvfølgelig en helt anden vurdering - og det må jeg fastholde som justitsminister - der skal ligge til grund, hvis man skal straffes for et strafbart forhold.
Så må det være anklagemyndigheden, der løfter bevisbyrden.
Tove Fergo (V), 2003-11-26:
Tak for spørgsmålet og lejligheden til at forklare, hvordan det hænger sammen.
Jeg kan bekræfte, at Kirkeministeriet har meddelt Kristeligt Dagblad afslag på aktindsigt vedrørende produktionen af melodibøgerne til den nye danske salmebog.
Kirkeministeriets afslag er bl.a. begrundet i hensynet til de to implicerede forlags forretningsforhold.
Kirkeministeriet har for så vidt ingen indvendinger imod at meddele aktindsigt til Kristeligt Dagblad, og ministeriet har derfor i sidste uge rettet henvendelse til de to forlag og spurgt dem, om de har indvendinger imod, at avisen får aktindsigt som ønsket.
Hvorvidt Kristeligt Dagblads anmodning kan imødekommes, afventer altså en tilbagemelding fra forlagene.
Margrete Auken (SF), 2003-11-26:
Hun sagde, at det var »den bedste beskyttelse mod de unge mennesker«.
Det var lige før, jeg også var ved at tro, at det var det, det drejede sig om - at det ikke var et spørgsmål om at beskytte de unge mennesker, men at beskytte sig imod, at der kom nogen udefra, for der bliver taget meget let på, at man nægter familiesammenføring.
Det er, som om man går ud fra, at det i sig selv er en betænkelig sag, så hvis man på nogen måde kan undgå, at der kommer mennesker ind i kraft af familiesammenføring, så har man beskyttet sig imod den.
Man er lige ved at få det indtryk, når det viser sig, at det, som jeg tror, vi alle sammen er enige om at betragte som en ganske alvorlig forbrydelse, nemlig at tvinge nogen til at gifte sig mod deres vilje, sker, at det så åbenbart sker så vilkårligt, at man bagefter siger, at man ikke vil retsforfølge det, men at man vil overlade til de unge mennesker i givet fald at anlægge sagen, hvis den skal anlægges.
Det er dog den mest manglende beskyttelse af de unge mennesker, hvis det er det, det drejer sig om, hvis det ikke bare er et spørgsmål om, at man skal beskytte sig imod dem.
Så jeg vil godt spørge ministeren, om hun dog ikke vil undersøge, hvad der skal til, før man vil rejse en straffesag, når samtlige 30 tilfælde, samtlige 30, der har været, ikke har medført tiltale.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-11-26:
Jeg må indrømme, at jeg efter at have høre ministerens besvarelse kun er blevet endnu mere foruroliget
Jeg må jo tage svaret sådan, at det er rigtigt, at udlændingemyndighederne bare kan stemple et ægteskab som et tvangsægteskab, og det kan de unge mennesker ikke gøre noget ved, så kan de bare ikke få lov til at gifte sig her i Danmark.
Og selv om man beskylder folk for at begå en grov forbrydelse, så sker der tilsyneladende ikke mere.
Politiet kommer ikke ind i billedet.
Hvorfor er politiet ikke med inde i billedet?
Hvordan kan styrelsen sidde og vurdere strafferetlige forhold?
Det er da noget værre rod.
Ministeren må altså medgive mig, at det er noget værre rod, man har fået skruet sammen.
Jeg ved så ikke, om det er på ministerens område, det rod ligger; det kan godt være, at rodet er skabt hos en anden minister, men ministeren har dog et fælles ansvar med den minister, der har lavet det.
Lene Espersen (KF), 2003-11-26:
Jeg tror desværre, at der er tale om, at der er nogle, der ikke vil høre, hvad forklaringen er, eller også er det simpelt hen, fordi man har et andet politisk sigte.
Jeg vil gerne gøre lidt ud af at forklare, hvad konsekvensen ville være, hvis man skulle forfølge den argumentation, som flere af spørgerne benytter.
Men for det første: Det drejer sig ikke om, at der er to forskellige definitioner af tvangsægteskab.
Et tvangsægteskab er et tvangsægteskab.
Det, diskussionen går på efter min bedste overbevisning efter at have lyttet til spørgerne, er spørgsmål om bevisbyrde i to forskellige sager, man kan have med at gøre.
Dels bevisbyrden i en sag, som afgøres af Udlændingestyrelsen og dels bevisbyrden i en strafferetlig sag.
tilstrækkeligt bevis til, at anklagemyndigheden kan overbevise om, at det uden for al tvivl er indgået under tvang.
I værste fald vil det betyde, at ingen længere går til udlændingemyndighederne og siger, at de ikke ønsker at indgå
et ægteskab, fordi de ved, hvad konsekvensen af det er, nemlig at det kommer ud i det offentlige rum, og familien bliver underrettet om, at man har haft samtaler med Udlændingestyrelsen for at forhindre, at man bliver gift med en person, man ikke ønsker at ægte.
Derfor må jeg sige, at jeg ikke tror, at man gavner nogen i den her sag ved at have en så rigid opfattelse af, hvad der er rigtigt og forkert.
Det er da fuldstændig klart.
Men som sagt, man kan ikke forvente, at der er mulighed for at rejse tiltale i alle tilfælde.
Men det er tilstrækkeligt til, at Udlændingestyrelsen kan sige, at der er indgået et tvangsægteskab. Der er ikke tale om, at man beskylder folk for noget.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Karen J. Klint (S), 2003-11-26:
»Er det korrekt, at Kirkeministeriet har afvist at give Kristeligt Dagblad aktindsigt i sagen vedrørende trykningen af en ny koralbog, og i bekræftende fald hvorfor?«
Begrundelsen for, at jeg har stillet spørgsmålet, er, at kirkeministeren plejer at gå ind for meget stor åbenhed omkring ting, der sker, også for at undgå mytedannelser.
Derfor undrer jeg mig over, at Kristeligt Dagblad, ud fra hvad avisen oplyser, åbenbart er nægtet aktindsigt i proceduren omkring koralbogen.
Det er baggrunden for mit spørgsmål.
Tak for svaret, og noget tyder så på, at det hjælper at stille spørgsmål, for så får man nogle processer i gang igen.
Forstod jeg det rigtigt, at det var de to forlag, man har forhandlet med, der også er med til at tage stilling til, om der kan gives aktindsigt? Et ekstra spørgsmål kunne så være: Vil der ikke være nogle sagsgange i Kirkeministeriet, som der under alle omstændigheder kan gives aktindsigt i, uden at man røber noget omkring de to forlags interne forhold?
Tove Fergo (V), 2003-11-26:
Det er helt korrekt forstået; det er af hensyn til de to private erhvervsvirksomheder, som det jo drejer sig om, at der er givet afslag på aktindsigt.
Nu afventer vi så deres svar, og alt efter hvad de nu svarer, vil vi vende tilbage med hensyn til aktindsigten.
Karen J. Klint (S), 2003-11-26:
Forstår jeg det rigtigt således, at selv om de to forlag måske skulle afvise at åbne deres del af proceduren til aktindsigt, så er det ikke udelukket, at der kan være en del af proceduren, som Kirkeministeriet godt kan åbne for aktindsigt?