Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-09-07:
Vi har i Dansk Folkeparti naturligvis også ligesom en række af de andre ordførere, der har været på banen her i dag, studeret regeringens forslag til finanslov for år 2000 med meget stor interesse. Som indledning til de ting, jeg vil trække frem under debatten her i mit ordførerindlæg, vil jeg sige, at det er klart, at vi ikke ville have prioriteret i finanslovforslaget på samme måde, som regeringen har gjort, hvis det var os, der førte pennen. Helt konkret vil jeg sige, at vi næppe ville øge filmstøtten, samtidig med at vi fjerner enlige pensionisters dobbelte personfradrag.
Det er blevet sagt, at regeringen nu bare sidder for at sidde og ikke for at justere dér, hvor justeres skal.
Vi synes egentlig ikke fra Dansk Folkepartis side, at det er en god kritik at komme med over for regeringen.
Vi har et lidt andet udgangspunkt.
Vi synes faktisk, det kan være meget fornuftigt, at regeringen ikke barsler med store reformer hele tiden.
Så snart befolkningen føler, at den er nogenlunde tryg ved de regler, der gælder, og man føler, at nu kan man endda næsten finde ud af, hvad man kan få i kørselsfradrag til og fra arbejde, ja, så har man fornemmelsen af, at så bliver det hele lavet om med det samme igen.
Så selve grundlaget om, at der ikke er de store reformer, de store ændringer i forslaget til finanslov, mener vi såmænd ikke gør så meget, og vi deler ikke den kritik, der er kommet fra forskellig side af det. Vi tror faktisk, at befolkningen fortjener lidt ro, og at vi så til gengæld skal koncentrere os om de justeringer på nogle enkeltområder, der er behov for, som regeringen i øvrigt også selv har lagt op til i forslaget.
Regeringen har i øvrigt travlt med at fortælle, at økonomien er grundlæggende sund, og regeringen med finansministeren i spidsen vil jo også gerne trække udenlandske analyser frem for at fortælle, at økonomien er rigtig god i Danmark, og at der ikke er de store problemer.
Ja, vi mangler vel bare, at regeringen også får forklaret den danske befolkning, at nu er der i hvert fald slet ingen grund til, at vi skulle stemme ja til euroen i Danmark og til at fjerne kronen - i hvert fald ikke af økonomiske årsager; så kan der selvfølgelig være nogle politiske diskussioner tilbage. Der er nogle konkrete ting i forslaget til finanslov, som jeg gerne vil trække frem, og hvor jeg også gerne vil have finansministerens svar på en række spørgsmål.
Det første er naturligvis omkring politiets forhold.
Regeringens top har jo haft travlt med at fortælle på landsplan - bl.a. på møder i Odense om Vollsmoseproblemet - at nu skal der gøres op med den utryghed, den vold og den bandekriminalitet, som eksisterer i samfundet.
Vi har derfor selvfølgelig med spænding set frem til den 31. august, hvor vi skulle se, hvad regeringens udgangspunkt
så var for at få den politistyrke, som kunne gøre op med den utryghed, den vold og den bandekriminalitet, som er i samfundet.
Og vi bladrer derfor med meget stor spænding om
på forslaget til finanslovs side 247 under § 11, hvor det jo nederst fremgår, hvor mange personaler, hvor mange ansatte i det uniformerede korps i politiet der så ifølge regeringens prioritering skal være i årene fremover
Dér har vi med gru kunnet læse, at regeringens udgangspunkt er, at der i løbet af de kommende år skal skæres 820 personer fra det uniformerede korps, lige præcis de personer, som skal skabe trygheden, som skal gå ud på gader og stræder og sørge for, at vi har et synligt politi, som gør, at de ældre og alle vi andre kan føle os trygge, når vi bevæger os rundt i det danske samfund på forskellige tider af døgnet.
Så får vi så at vide, at det, der står under den her tekst på side 247, er ren teknik, det skal vi såmænd ikke tage så alvorligt, det kan vi ikke regne med, og der står nogle reserver, har finansministeren oplyst her tidligere i dag, og det er de reserver, der så skal bruges i et eller andet omfang til at forbedre politiets vilkår.
Hvis ikke det er det, vi kan læse i finanslovforslaget, så må det jo være et andet.
Det er vel fair nok, hvis der skal forhandles om sådan nogle spørgsmål, at man spiller ud med, hvad udgangspunktet er for sådan en forhandling, og derfor er det relevante spørgsmål til finansministeren, når han senere kommer herop og besvarer de forskellige spørgsmål, der er stillet, hvad regeringens målsætning er for, hvad der skal stå af tal i årene fremover.
Så kan vi andre jo se, hvor mange midler det vil spise af de reserver, finansministeren har henvist til, og så vil vi også kunne forholde os til, om vi mener, det er tilstrækkeligt, eller vi mener, det er for lidt, og vi derfor i vores forslag til ændringer af regeringens forslag til finanslov skal budgettere med endnu flere midler til politiet, så vi kan få skabt den tryghed, som mange råber og skriger og tigger og beder om, og som det er helt rimeligt at vi får etableret. Vi har igennem de seneste måneder haft ganske alvorlige problemer, hvor særligt også andengenerationsindvandrere har været indblandet, og nu mangler vi altså så at få de forskellige løfter, som er kommet til udtryk, fulgt op af handling.
I øvrigt kunne det jo være helt spændende, hvis vi også kunne få det samråd med statsministeren, som vi har bedt om, eller hvis vi i starten af oktober kunne få en forespørgselsdebat om det her emne, og det er jo selvfølgelig alternativet til, at vi får nogle klare svar fra regeringens side, så det vil jeg meget efterlyse.
Nu har vi sådan en miljøvurdering af finansloven, men vi kunne også på finansloven dele det op i, hvor der kun er tale om tekniske tal, og hvor der er tale om nogle holdninger, regeringen lægger for dagen.
Og når jeg siger det, så er det selvfølgelig, fordi vi har et andet punkt, som jeg gerne vil nævne, som også er dybt problematisk i forhold til regeringens forslag, og det handler om det, der også har været diskuteret, mammografiscreening, som Folketingets flertal uden om regeringen vedtog den 20. maj tidligere i år. Måske regeringen ikke synes om det forslag, Folketinget vedtog.
Det ved vi, kan vi roligt sige, at det gør regeringen ikke.
Folketinget må have en naturlig forventning om, at når Folketingets flertal har vedtaget et forslag, så indarbejder regeringen selvfølgelig loyalt det forslag i det finanslovforslag, der efterfølgende kommer.
Men nej, naturligvis ikke, for her har vi nok også bare at gøre med teknik, så vi kan læse i finanslovforslaget, at det er noget, man skal diskutere under efterårets finanslovforhandlinger inde bag finansministerens lukkede døre.
Det er ikke noget, vi skal kunne diskutere her i fuld åbenhed, hverken hvad det koster, eller hvordan vi skal finansiere det, det er noget, der skal gemmes væk endda blandt en kreds af partier, der i udgangspunktet ikke har alle de partier med, der var med til at vedtage det her forslag.
Jeg vil gerne spørge finansministeren meget konkret, om finansministeren ikke mener, at det er forfatningsretligt betænkeligt, at regeringen som udøvende magt i det her land ikke loyalt indarbejder det, som den lovgivende magt, nemlig Folketinget, har vedtaget, men at man via nogle bemærkninger i finanslovforslaget forsøger at gemme diskussionen om udmøntningen af det, der er vedtaget her, ovre bag Finansministeriets lukkede døre.
Et andet punkt, hvor vi også har et problem med at finde ud af, hvor tingene står i finanslovforslaget, er, når det drejer sig om centret for alternativ behandling.
Det var et forslag, der sidste efterår blev vedtaget på Dansk Folkepartis initiativ, men det er meget svært at finde ud af, om der overhovedet er afsat midler til at iværksætte det center for alternativ behandling, som Folketingets flertal ved den lejlighed vedtog.
I Dansk Folkeparti agter vi faktisk at holde regeringen fast på det spørgsmål.
Vi finder, det er meget nødvendigt, at vi får sådan et videnscenter, et forskningscenter for alternativ behandling, og vi var glade for, at der var flertal for vores initiativ.
Men vi har svært ved at finde ud af, hvordan regeringen egentlig er i gang med at udmønte det forslag, og derfor vil jeg også gerne have finansministerens besvarelse af det i dag.
Det tredje punkt, hvor der mangler noget i finanslovforslaget, er om de anlægslove, som på regeringens eget initiativ blev vedtaget i maj måned.
Det var regeringens eget initiativ, at det skulle ske.
Man har bedt om, at kommuner og amter lokalt går i gang med at finansiere de følgeomkostninger, der også er et resultat af anlægslovene.
De er begyndt at blive sat af på budgetterne.
Det er skatteyderne, der lokalt skal prøve at finde penge til det.
Hvad gør regeringen så?
Sidder sine egne anlægslove fuldstændig overhørig.
Det er ikke store midler, vi taler om her for år 2000, men vi må spørge finansministeren: Hvor er de projekter blevet af?
I Vejle Amt er man endda gået så vidt, at man har lavet en skriftlig aftale med amtsrådet, hvor amtsrådet har forpligtet sig til at sætte nogle penge af, fordi staten laver den her vej, men nu er staten så kommet på andre tanker.
Eller er der i virkeligheden tale om, at finansministeren har banket andre ministre på plads?
Vi må også på det område kunne forvente at kunne få svar her i dag.
Der er et område, som regeringen bør tænke mere på, og det handler selvfølgelig om, at velfærdssamfundet jo også skal bestå i morgen, i overmorgen osv. Vi har haft en økonomisk vækst, et økonomisk opsving i Danmark.
Man kan diskutere, hvordan det er blevet forvaltet, men det har vi haft.
Det, der er forudsætningen for, at vi kan fortsætte med at have økonomisk vækst i Danmark, er naturligvis, at erhvervslivets konkurrenceevne er i orden. Hvis vi skal fastholde opsvinget, skal konkurrenceevnen forbedres, men de danske virksomheder taber konkurrenceandele for tiden, og de danske virksomheder siger stort set i samlet flok, at erhvervsklimaet i Danmark ikke er så godt, som de kunne tænke sig.
Det er der måske ikke noget overraskende i, det ville næsten være mærkeligt, hvis erhvervslivet sagde andet, men det, at vi taber konkurrenceandele, er i hvert fald ikke til at bortforklare.
I forslaget til finanslov nævnes så fra regeringens side en lang række forhold, og de er jo nærmest i milliardklassen, som ikke er til fordel for konkurrenceevnen, men det modsatte.
Uanset om vi taler om forhold som generationsskifte, om vi taler om landbrugets vikarordning, som skal fjernes, om vi taler om nye afgifter, som regeringen budgetterer med, eller vi taler om manglende indfrielse af det tidligere løfte, man på forskellig vis har formuleret om, at man ville nedsætte selskabsskatten, ja, så taler vi om, at forslagene forværrer forholdene for det konkurrerende erhvervsliv.
Der kunne vi godt tænke os, at regeringen anlagde en anden indgangsvinkel, en mere konstruktiv indgangsvinkel på erhvervslivet.
I dag har vi så haft en stor diskussion, om skattetrykket skulle fastholdes eller nedsættes, men i relation til de afgifter, som jeg netop også har omtalt, synes vi faktisk i Dansk Folkeparti, at hvis vi bare kunne finde råderum til at undgå de forhøjelser, som regeringen foreslår, ja, så er vi faktisk nået ganske langt.
Derfor skal vores indgangsvinkel både til debatten og forhåbentlig senere også forhandlinger om det her spørgsmål
være, at kan vi få neutraliseret forhøjelserne, kan vi dog undgå, at skatten stiger i det her land, så er vi faktisk nået meget langt med den regering, der sidder. Jeg vil godt nævne et område, som ikke har været så meget berørt i dag, men har været berørt af bl.a. trafikministeren her for en måneds tid siden, og det handler om de statsselskaber, som staten jo ejer.
Combus har jo været et skræmmeeksempel, som har kørt sommeren over, på, hvordan det kan komme til at gå, når staten ejer et aktieselskab, der går skidt, og staten efterfølgende føler sig nødsaget til at proppe penge i selskabet, helt aktuelt i Combussituationen 300 mio. kr., som desværre ikke har lukket hullet, men som sikkert har nødvendiggjort flere midler senere. Det, vi gerne vil sætte på dagsordenen her i løbet af efteråret, er et salg af statsselskaber, og trafikministeren nævnte her for en måneds tid siden, at man burde forberede SAS til et salg.
Det er noget, der tager tid.
Man skal dels forhandle med Norge og Sverige om et aktuelt eller givet salg, dels skal man have samlet SAS på én børs.
Det, der er spørgsmålet til finansministeren i dag, er naturligvis: Hvordan har regeringen arbejdet videre med de signaler, der kom fra trafikministeren for en måned siden? Agter regeringen at fremsætte forslag, som tager sigte på at privatisere SAS?
Agter regeringen eller har regeringen taget kontakt til Norge og Sverige for at få de forhold bragt på plads?
Noget andet, man kunne tage fat på med det samme, er Københavns Lufthavn.
Det er et klart salgsobjekt, hvor man kan sige, at tiden jo er løbet fra statsligt ejerskab.
Det provenu, som man får ind ved at sælge statsselskaber, skal selvfølgelig efter Dansk Folkepartis opfattelse bruges til at afdrage på gælden, så vi ad den vej kan få en mindre renteudgift på statens budget og igen ad den vej finde luft til at få nedsat det samlede skatte- og afgiftstryk. Jeg synes, det kunne være rart at få finansministerens kommentar specielt til det med SAS, i betragtning af at trafikministeren var ude for en måneds tid siden med netop det forhold.
Afslutningsvis vil jeg gerne sige, at Dansk Folkeparti gerne deltager i forhandlinger om efterårets finanslov.
Vi er ikke et alt eller intet-parti, vi er et parti, som kommer med det formål at få størst mulig indflydelse.
Hvis vi ikke deltager i efterårets finanslovforhandlinger, skal det stå lysende klart efter i dag, at så er det et regeringsvalg og ikke Dansk Folkepartis valg.
Vi har altid det udgangspunkt ved indgangen til en forhandlingsrunde, at vi helst skal ende med en situation, hvor vi kan stemme for den samlede finanslov, alternativt at vi kan stemme for delaftaler i et kludetæppeforlig, hvor vi kan sætte nogle fingeraftryk forskellige steder.