runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ole Stavad (S), 1999-01-19:
Nu er der jo ikke tradition for, at ministeren med et forslag som det her går ind før til sidst, men da jeg forstår, at det er meget magtpåliggende for de to spørgere at få et svar allerede her ved starten af debatten, vil jeg også gerne forsøge mig.
Til hr. Thulesen Dahl kan jeg sige, at det er vores bedste vurdering ud fra de præmisser, der var i Lord Bruce-sagen, at vi har en problemstilling her, der må give som resultat, at vi ikke ville kunne beskatte uden at komme i strid med reglerne.
Men netop for at være sikker på, at vi ikke sidder og er for forsigtige, har vi sendt en henvendelse
til Kommissionen og bedt om at få Kommissionens vurdering af, om de er enige i den vurdering, vi har foretaget.
Det skader efter min opfattelse os alle sammen, som er optaget af få en debat om substansen i stedet for om politik.
Til hr. Keld Albrechtsen, som spørger om EF-Domstolen har kompetence på skatteområdet: Nej, det har den jo ikke på anden vis end, hvor vi har indgået internationale forpligtelser.
På samme måde, som hvis vi har en dansker ansat i FN, er der her som i andre internationale organisationer, vi er forpligtet af, lige nøjagtig på skatteområdet et sæt regler, som vi som deltagere respekterer.
Derfor mener jeg, at den indgang, hr. Keld Albrechtsen har til det her, er en meget søgt indgang.
Det her er jo langt hen ad vejen egentlig mere udenrigsministerens område.
Det er det i hvert fald, hvis det er sådan, at der skal ændres på reglerne dernede, for så bliver det udenrigsministeren, der formentlig tager det op. Vi har selvfølgelig i forhold til det retlige haft kontakt
med også andre kloge folk i forhold til EU-retten.
Og jeg mener, det er en skæv vinkel, som kun kan afspore debatten, hr. Keld Albrechtsen forsøger sig med her, men det har vi jo oplevet før.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-01-19:
Når ministeren henviser til EF-domstolen og Kommissionen, vil jeg godt spørge, om man i Skatteministeriet slet ikke har gjort sig overvejelser om, hvorvidt Domstolen og Kommissionen overhovedet har nogen kompetence på skatteområdet.
Mig bekendt fremgår det krystalklart af Traktaten, at EF-Domstolen ikke har nogen beføjelser til at afsige domme i danske skattesager.
Det tror jeg ikke der er nogen der vil hævde at den har nogen kompetence til.
Hvis nogen vil hævde det, så har de i hvert fald vildledt vælgerne. Derfor vil jeg godt spørge ministeren, om hans bemærkninger skulle forstås sådan, at han anerkender EF-Domstolens kompetence til at afgøre danske skattesager?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 1999-01-19:
Det, der så er spørgsmålet til skatteministeren, er naturligvis: Hvad har man i Skatteministeriet gjort for at vurdere, om de godtgørelser og refusioner, der finder sted, har en størrelsesorden, der giver skatteministeren grund til at tro, at der ikke er tale om en sådan skjult vederlagsudbetaling?
Det her er jo en årelang sag, det er noget, vi har rejst
fra Dansk Folkepartis side de sidste 2-3 år, og man har fra Skatteministeriets side sagt det samme, som man siger i dag, og derfor er der selvfølgelig grund til at spørge skatteministeren: Hvad konkret har man foretaget sig i Skatteministeriet i forhold til de danske medlemmer af Europa-Parlamentet for at sikre, at der ikke hos dem er tale om en skjult lønudbetaling i form af de refusioner og godtgørelser, de modtager?
Aage Frandsen (SF), 1999-01-19:
Det er det slet ikke.
Det er, fordi vi mener, at hvis man gennemfører det, som det står her - og så skal der i øvrigt bagefter også laves lovforslag ud fra det - får vi ikke det, der efter vores mening er det rigtige.
Det er hele problemet.
Vi regnede med, at udvalgsarbejdet også kunne klare det på en rimelig tid.
Det kniber så lidt nu, og det er også derfor, jeg synes, det er en god ting, at skatteministeren siger: Jamen så tager vi det åbenbart i to tempi.
Det er overhovedet ikke, fordi det er Fremskridtspartiet, der har fremsat forslaget.
Det er simpelt hen et spørgsmål om at lave loven ordentligt, så der ikke er noget uhensigtsmæssigt i den.
Det andet, jeg godt vil sige, er, at jeg ikke ved, om det er specielt vores kernevælgere, hr. Kim Behnke har tænkt på i denne forbindelse eller i hvert fald har haft som mål.
Det ved jeg ikke, og jeg er nærmest også ligeglad, for vores synspunkter er altså bestemt ud fra, hvad vi synes er rigtigt eller forkert.
En gang imellem kan det være, at det gavner hr. Kim Behnkes kernevælgere, og så er det i orden.
En gang imellem gavner det andre partiers kernevælgere.
Det er slet ikke det, vi tænker på, men det er da muligt, at der er en del af vores kernevælgere imellem.
Jeg har nu ikke fået en hel masse henvendelser fra dem om, at det her var alle tiders forslag.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 1999-01-19:
Der er nogle gode og rigtige intentioner i dette forslag; det sagde vi, sidste gang det blev behandlet, og det gentager vi nu.
Selve den tanke, der er argumenteret for i forslaget, nemlig at unge familier skal kunne drive et deltidslandbrug ved siden af deres arbejde, flytte ud og renovere osv., er en god udvikling, som vi gerne vil fremme.
Det er klart, at der kommer nogle grænsetilfælde, men så må vi jo se at finde en løsning.
Det er jo ikke meningen, at man skal købe en landbrugsejendom og så indrette festsal i stalden osv. og reelt ikke drive landbrug, så det bliver et parcelhus, man indretter under dække af bondegårdsreglen.
Det må være muligt at finde nogle afgrænsningsmodeller.
Vi mener, at sådan som reglerne er nu, påpeger forslaget nogle urimeligheder, og dem vil vi gerne medvirke til at afhjælpe.
Derfor håber vi, at der i løbet af udvalgsarbejdet kan fremkomme en klar indstilling, som lever op til de rigtige intentioner i forslaget.
Frank Aaen (EL), 1999-01-19:
Sidste gang, dette forslag var til behandling, var vi enige i problematikken, og vi var enige i, at der skulle findes en løsning.
Vi gav også tilsagn om at afvente det udvalgsarbejde, skatteministeren redegjorde for i sit indlæg, men vi kan forstå, at arbejdet er trukket lidt ud.
Det er jo, hvad der kan ske.
Vores indstilling er nu - også for at løsningen ikke bare skal trækkes ud måned efter måned - at hvis det sagligt kan lade sig gøre, bør der gennemføres en ændring af reglerne i indeværende samling.
Vi ser faktisk frem til, at skatteministeren iværksætter forhandling og fremsætter et forslag, der sikrer, at vi så hurtigt som muligt får løst det problem, der er peget på.
Vi vil ikke støtte dette forslag, fordi vi ikke er overbevist om, at det lige er den måde, løsningen skal skrues sammen på, men vi er enige i, at problemet skal løses, og vi opfordrer skatteministeren til at tage et hurtigt initiativ.
Morten Helveg Petersen (RV), 1999-01-19:
Heller ikke denne gang kan Det Radikale Venstre støtte Fremskridtspartiets forslag.
Vi finder det naturligt, at det fortsat er de statslige vurderingsråd, der afgør, om en ejendom må anvendes primært med landbrugsformål for øje, eller om det er beboelseshensyn, der er det afgørende.
Der er helt grundlæggende tale om to vidt forskellige hensyn, som ligger til grund for, hvorledes en landbrugsejendom vurderes, og dermed om det er landbrugsloven eller vurderingsloven, der skal anvendes i det enkelte tilfælde, og overordnet set skal det efter Det Radikale Venstres opfattelse fortsat være muligt for vurderingsmyndighederne at anlægge et konkret skøn over en ejendoms anvendelse og dermed anvende begge lovsæt i vurderingspraksis.
Hvad angår forslagsstillernes bekymring om reglerne for beregning af lejeværdi for ejendomme i landzone, vil vi i Det Radikale Venstre i det videre udvalgsarbejde være åbne for en ændring af reglerne, men vi kan ikke støtte forslaget, som det ligger her.
Klaus Kjær (DF), 1999-01-19:
Der er behov for et beslutningsforslag som det fremsatte, fordi praksis vedrørende vurderingen er forskellig og vilkårlig fra vurderingsråd til vurderingsråd.
Ved denne afgørelse lagde Landsskatteretten vægt på det forhold, at ejeren havde beboet ejendommen meget længe.
Det kan ikke være meningen, at sådanne tilfældigheder med forskellige myndigheders vurderinger, alt efter hvad myndigheden nu mener, der skal lægges vægt på, er udslaggivende for den praksis, der må gælde på området.
Under alle omstændigheder vil Landsskatterettens afgørelse fra 1997 bevirke, at unge familier, som vælger at købe hus på landet, sætte det i stand og måske supplere deres indtægt ved lidt stalddørssalg og ved at dyrke jorden til eget forbrug, pludselig fra den ene dag til den anden, risikerer at få et ganske alvorligt skattesmæk.
Nu er det ikke længere en mark med en måske forsømt landbrugsejendom, men et parcelhus med en dertil hørende enormt stor grund.
Problemet er stort, idet der efter det oplyste alene ved 20. alm. vurdering skete ændringer for 4.592 ejendommes vedkommende, således at disse i stedet for at blive betragtet som landbrugsejendomme pludselig blev beboelsesejendomme.
Klageprocenten er for denne problemstillings vedkommende
15 gange større end ved andre klager over vurderingen af fast ejendom. Alene i 1. vurderingskreds skete der påklage i over halvdelen af tilfældene. I beslutningsforslaget opfordres der til at genindføre den såkaldte bondegårdsregel for de små landbrugsejendomme.
Skatteministeren har selv anført i et svar til Skatteudvalget, at dette rent teknisk godt kan lade sig gøre, f.eks. ved, at der i lovgivningen defineres minimumskrav til omfanget af den landbrugsmæssige virksomhed, eller at der indbygges en arealgrænse i vurderingsloven på eksempelvis 2 ha, ligesom der i øvrigt godt kan indbygges en øvre beløbsgrænse for ejendommens værdi for at undgå misbrug i form af skattetænkning.
Såfremt beslutningsforslaget ikke vedtages, kan man frygte, at mange familier, specielt helt unge familier med et beskedent indtægtsgrundlag, fuldstændig får smadret deres økonomi.
Ud over de menneskelige tragedier med gældsstiftelse, tvangsauktion osv. vil en opretholdelse af den vilkårlige beskatning for disse små ejendomme i høj grad også medvirke til en flugt fra og ødelæggelse af de små landsbymiljøer - en tendens, som regeringspartierne normalt anser for at være uheldig, men som uvægerligt vil blive en konsekvens, hvis man ikke gør noget ved problemet.
Jeg er naturligvis glad for, at skatteministeren i dag her fra talerstolen har tilkendegivet, at han er villig til at åbne op for eller i det mindste måske drøfte mulighederne for lempelser i form af en differentieret beskatning.
Det lyder interessant, og vi har ikke nogen ultimative krav fra Dansk Folkepartis side.
Vi vil godt under udvalgsbehandlingen være med til at forhandle en lempeligere løsning på plads, men vi må helt konkret se på, hvilke forslag der bliver fremlagt, som skatteministeren her i dag har åbnet lidt op for.
Aage Frandsen (SF), 1999-01-19:
SF har tidligere, hvor et beslutningsforslag af den her karakter og med det her indhold har været til behandling, sagt, at her var der tale om nogle problemer, vi godt ville kigge på.
Vi har henholdt os til, at skatteministeren har et udvalgsarbejde i gang, hvor der deltager folk fra Skatteministeriet og udefra, og jeg har forstået, at det trækker lidt længere ud end forventet.
Det, som er vigtigt ved sådan et udvalgsarbejde, er, at man får gennemtygget tingene, og når vi lægger vægt på her i Folketinget, at vi skal have kvalitet i lovgivningen, er det også vigtigt, at udvalgsarbejdet bliver færdiggjort, og at helheden bliver sikret.
Omvendt et det selvfølgelig også sådan, at hvis der er noget, som skatteministeren ved, at man kan isolere nu og løse problemet, før udvalgsarbejdet er helt færdigt, er der jo ikke noget til hinder for, at man kan gøre det.
Vi skal jo ikke sige ud fra en principiel opfattelse af, at lovgivningen skal være af en vis kvalitet, at vi venter med det hele, hvis det er sådan - som skatteministeren antydede - at der godt kan trækkes noget ud, så vi kunne løse et af de problemer, som nogle måske opfatter som et større problem, end vi gør.
Hvis skatteministeren mener, at der er mulighed for at tage noget af problemet væk, kunne det jo også være, at vi blev fri for at se beslutningsforslaget igen inden længe.
Så kunne det måske ske i to tempi, nemlig at der var noget, man klarede allerede i denne folketingssamling - jeg forstod, at det nok kunne lade sig gøre - og så gjorde udvalgsarbejdet færdigt og kom med et samlet udspil i næste folketingssamling.
Det vil i hvert fald være min opfordring til regeringen, for det skal jo ikke være sådan, at bare fordi man ikke er helt enig i det, der ligger her, berører man ikke de problemer, som vi alle sammen siger godt kan være til stede.
Men løsningen er ikke det forslag, som foreligger fra Fremskridtspartiets side.
Brian Mikkelsen (KF), 1999-01-19:
Det her beslutningsforslag har jo været til behandling et par gange før i Folketingssalen, som vi også har hørt.
De andre gange har vi i Det Konservative Folkeparti været positive, og det er vi stadig væk. Vi synes, at det er betænkeligt, når man taler så meget om landdistriktområdernes muligheder for at udvikle sig, at vi skal gøre noget for at flytte institutioner ud osv. osv. og gøre det mere attraktivt for familier at bo derude, at man så oplever, at en masse familier kommer i klemme ved de forskellige vurderinger, når man skifter status for ejendommen fra landbrugsejendom til beboelsesejendom.
Der må kunne findes nogle ordninger, nogle regler, nogle overgangsordninger, som sikrer, at der stadig væk er en ordentlig motivation for specielt unge familier til at flytte ud på landet.
Og det kunne være ved f.eks. at gennemføre den såkaldte bondegårdsregel for de små landbrugsejendomme.
Så i henhold til, hvad vi tidligere har sagt på det her område, må jeg sige, at vi stadig væk er stærke fortalere for det her beslutningsforslag.
Mariann Fischer Boel (V), 1999-01-19:
Jeg tror rent faktisk, det er tredje gang, vi førstebehandler det her beslutningsforslag.
Der er jo nogle, der mener, at tredje gang er lykkens gang, så nu får vi se.
Men problemet er en fortsat diskussion af, hvornår en landbrugsejendom skal omvurderes til et parcelhus med de økonomiske konsekvenser, det så får for ejeren i form af en væsentlig højere lejeværdi.
Jeg vil ikke gentage argumenterne fra Venstre for vores tilsagn om støtte til intentionerne i beslutningsforslaget, men blot nævne, at vi finder det lidt pudsigt, at der overhovedet ikke er nogen korrespondance imellem lovgivningen på fødevareministerens område og lovgivningen på skatteministerens område, når det drejer sig om vurdering af de her parcelhuse.
Det virker jo fuldstændig grotesk, at man ved en omvurdering kan komme til at bo i et parcelhus med landbrugspligt og leve med de restriktioner, som
landbrugspligten pålægger.
Og der tænker jeg i første omgang på bopælspligten.
I realiteten bliver man jo stavnsbundet til den ejendom.
Man kan f.eks. ikke flytte fra den og leje den ud.
Derfor må der selvfølgelig gives muligheder for at få landbrugsloven ophævet, når en landbrugsejendom bliver omvurderet til parcelhus.
Ellers mangler den korrespondance, vil jeg sige til skatteministeren, som jeg nævnede før.
I øvrigt mener jeg også, der kan være nogle uafklarede spørgsmål i forbindelse med beskatningen ved afhændelse af den her type ejendomme.
Ministeren nævnede det her vurderingsudvalg, som er nedsat, og nu forstår jeg, at den betænkning, som man havde stipuleret skulle komme her først i det nye år, vil være forsinket.
Men jeg kan da fæste min lid til, at nogle af de konklusioner i betænkningen eventuelt også vil kunne bruges til at få sat fokus på de problemer, som omvurderingerne jo uomtvistelig medfører.
Fra Venstres side er vi, ligesom vi har været det tidligere, parat til at prøve at få løst de her problemer med de her, jeg ved ikke, om man kan kalde det hybridejendomme, så vi kan sikre, at der fortsat er nogle, der vil bo i landdistrikterne, for der er vel ikke nogen, der har intentioner eller ønske om, at vi får en ødegårdsproblematik herhjemme.
Men så hørte jeg skatteministeren i sit indlæg komme med en vis åbning, der skulle sikre, at man ikke får vurderet hele tilliggendet som grundværdi til stuehuset, eller hvad man nu måtte kalde det.
Og det er selvfølgelig en åbning, som ministeren kommer med, der kan afbøde de værste konsekvenser af de forhold, vi kender i dag.
Så Venstre er i hvert fald parat til at gå ind i udvalgsarbejdet med åbent sind og prøve at få løst de her problemer på den mest optimale måde.
På vegne af CD's ordfører skal jeg blot meddele, at CD's holdning er sammenfaldende med Venstres.
Anna-Marie Hansen (S), 1999-01-19:
Beslutningsforslaget er en genfremsættelse fra folketingsåret 1997-98, 2. samling.
Fremskridtspartiet foreslår, at Folketinget pålægger regeringen at fremsætte lovforslag, som sikrer, at små landbrugsejendomme med landbrugs- og bopælspligt bliver vurderet efter den såkaldte bondegårdsregel.
Og dette bør efter vores opfattelse afgøres ved en konkret vurdering.
Vi finder det ikke rimeligt at give frit valg for, hvorvidt den enkelte ønsker vurderingen foretaget efter bondegårdsreglen.
I Socialdemokratiet finder vi, at landbrugsejendomme, der har karakter af parcelhus, bør vurderes som sådan.
Denne betragtning skal ses i sammenhæng med, at der ikke bør være vurderingsmæssig forskel på boligudgifter, hvad enten man vælger at bo i et traditionelt parcelhus eller i en nedlagt landbrugsejendom.
Socialdemokratiet kan ikke tilslutte sig forslaget, men vil afvente det udvalgsarbejde, som den tidligere skatteminister har sat i gang, ligesom vi vil afvente skatteministerens udspil til ændringer i vurderingsreglerne.
Morten Helveg Petersen (RV), 1999-01-19:
Med lovforslaget udvides adgangen til skattefrit at omdanne personligt ejede virksomheder til selskaber.
Hensigten er at forhindre, at en ejer skattefrit kan trække penge ud af virksomheden ved at omdanne den til et selskab.
Det er ikke muligt at tage penge ud af virksomheden i forbindelse med omdannelsen. Den fulde betaling til ejeren skal fremover gives i aktier eller anparter i selskabet.
Hele virksomheden, dvs. både gælden og pengene for lånet, skal overdrages til selskabet.
Samtidig udvides adgangen til skattefrit at omdanne personligt ejet virksomhed med flere ejere til selskaber, og det finder vi positivt i Det Radikale Venstre.
Vi kan støtte lovforslaget.
Flemming Hansen (KF), 1999-01-19:
Det er et gammelt konservativt ønske, at medlemmerne af Europa-Parlamentet skal rejse efter regning; at man altså hverken kan tabe eller vinde på det at foretage en rejse.
Konservative medlemmer af Europa-Parlamentet har flere gange stillet forslag om, at det bliver sådan, men hidtil forgæves.
Imidlertid er det nye udkast til en statut for Europa-Parlamentets medlemmer på mange områder et skridt i den rigtige retning, idet man i Parlamentets eget forslag fra december 1998 foreslår, at der skal ske godtgørelse af faktiske udgifter.
Det vil indebære, at der ikke kan opstå et overskud i forbindelse med en rejse.
Der er endnu ikke truffet afgørelse om den nye statut, så det er for tidligt at udtale sig om det videre forløb.
På den baggrund kan man sige, at Dansk Folkepartis forslag på dette tidspunkt mere er udtryk for en tom demonstration end realistisk politik. Derimod har Det Konservative Folkeparti ikke principielt noget imod, at de enkelte EU-lande stilles frit, hvad angår beskatning af medlemmerne, men når man hæver lønningerne, burde Dansk Folkeparti vide, at medlemmernes lønninger fra Europa-Parlamentet allerede i dag beskattes som dansk indkomst.
En MEP'er får som bekendt det samme vederlag som et folketingsmedlem og bliver beskattet på samme måde.
Danmark beskatter i øvrigt heller ikke diæter for danske embedsmænd eller andre danskere, der er på rejse, så det er et slag i luften og det modsatte af ligestilling at foreslå, at Europa-Parlamentets medlemmer skal beskattes af deres diæter, når danske statsborgere i øvrigt ikke bliver det.
Jeg vil da gerne understrege, at Det Konservative Folkeparti meget gerne ser en oprydning i det ofte omdiskuterede løn-, diæt- og rejsesystem, som man anvender i Europa-Parlamentet i dag.
Men vi tvivler på, at de tanker, der er i dette forslag på dette område, umiddelbart er anvendelige, navnlig ikke nu, hvor man for alvor selv i Europa-Parlamentet har indledt en ombrydningsaktion, som vi synes er fornuftig.
Vi medvirker naturligvis gerne til en seriøs undersøgelse af problemerne, herunder også de beskatningsmæssige, men heri skal også inddrages det forslag til en reform, som netop forhandles i øjeblikket.
I sidste instans er det, som flere har sagt, faktisk i EU-sammenhæng en sag for Ministerrådet, der ifølge Traktatens regler har det endelige ord i forbindelse med statutternes vedtagelse.
Mariann Fischer Boel (V), 1999-01-19:
Nu skal jeg ikke forlænge debatten, men jeg synes, ministeren prøver at tale sig ud af problemerne.
Jeg finder det besynderligt, at man ikke fra fødevareministerens side er parat til at aflyse landbrugspligten, hvis en ejendom bliver vurderet som parcelhus.
Det er ikke muligt i dag.
Så vil jeg godt sige med hensyn til landbrugspligten: Jeg mener, det er vigtigt, at man får aflyst landbrugspligten, hvis det ikke er et landbrug, for ellers kan man reelt stå i den situation, at et parcelhus kan gøre en fortrinsstilling gældende til landbrugsjord, der skal handles i et område, f.eks. hvis beboeren har været beskæftiget ved landbruget nogle år tidligere.
Det er afsindig uhensigtsmæssigt.
Det er det, jeg beder ministeren om at koncentrere sig lidt om.
Der er altså mange andre problemer i diskussionen om landbrugspligten.
Jeg vil godt sige til ministeren, at hvis jeg på Venstres vegne har givet tilsagn om, at vi for landbruget som helhed vil gå ind og kigge på vurderingen af de grunde, som stuehusene ligger på, tror jeg, ministeren har hørt helt forkert.
Selvfølgelig har vi kontakt til vores vurderingsfolk i baglandet, og det er jo også derfor, vi har sagt: Det her skal vi bare have løst på en fornuftig måde.
Det har ministeren givet tilsagn om i dag, og det er vi godt tilfredse med.
Klaus Kjær (DF), 1999-01-19:
Efter de regler, der gælder i dag, kan ejeren få udbetalt 25 pct. af betalingen for virksomheden i forbindelse med en omdannelse, og denne udbetaling fremkommer som et tilgodehavende i det nydannede selskab.
Beløbet kommer ikke til beskatning hos virksomhedsejeren, da der formelt er tale om, at det nye selskab indfrier sin gæld til virksomhedsejeren.
Ordningen har endda, jeg vil næsten sige været misbrugt på en sådan måde, at det ikke er ualmindeligt, at der i dag i forbindelse med omdannelse af virksomhed sker det, at ejeren inden omdannelsen optager et stort lån og lægger gælden ind i selskabet, mens pengene for lånet holdes udenfor.
Det foreslås derfor med lovforslag nr. L 147, at den fulde betaling af ejeren fremover skal gives som aktier eller anparter i selskabet, og at hele virksomheden og dermed både gælden og pengene fra lånet skal overdrages til selskabet.
Det er i sig selv et ganske rimeligt krav, at man på den måde sikrer sig, at der ikke sker unddragelse af indkomstbeskatning.
Lovforslaget imødekommer samtidig et ønske fra erhvervslivet om at udvide adgangen til skattefrit at omdanne personligt ejede virksomheder med flere ejere til selskaber.
Af høringssvarene fremgår det, at der har været indsigelser mod datoen for lovens ikrafttræden, idet det er hævdet, at der er tale om lovgivning med tilbagevirkende kraft.
Indsigelserne kan være relevante, men der er også et andet hensyn, nemlig at undgå et stort antal omdannelser for at trække flest mulige midler skattefrit ud af virksomhederne inden lovens ikrafttræden.
Det er altid betænkeligt at lovgive med tilbagevirkende kraft, men efter Dansk Folkepartis opfattelse er det nødvendigt i denne her sag for at undgå fortsat spekulation indtil lovens ikrafttræden.
Dansk Folkeparti støtter naturligvis ikke, at man tillader en fortsat spekulation, sådan at firmaerne kan disponere allerede for indeværende indkomstår på en sådan måde. Dansk Folkeparti ser overvejende positivt på forslaget, men der er dog nok et par løse ender, f.eks. hvorvidt der bliver tale om stramninger af successionsmulighederne i forbindelse med generationsskifte, og at disse undersøgelser nok bør drøftes nærmere under udvalgsbehandlingen.
Men overvejende positivt fra Dansk Folkeparti.