Lene Espersen (KF), 2004-01-29:
Efter at have siddet her under førstebehandlingen og lyttet til de fleste af de politiske partiers sådan umiddelbare stillingtagen til lovforslaget må jeg jo erkende, at jeg ønsker mig lidt tilbage til situationen for et par måneder siden, hvor vi sad og diskuterede de overordnede politiske principper i det, som det her lovforslag handler om, nemlig at give de personer, der sidder og afsoner i kriminalforsorgens institutioner, en mulighed for, hvis de gør en ekstra god indsats, eller hvis det ikke krænker retsfølelsen eller strider mod retshåndhævelsen, at komme ud på et tidligere tidspunkt og blive resocialiseret, få et forhold til deres familier igen, få en chance for at komme på fode igen. De bemærkninger, der er faldet i dag, har været overordentlig kritiske.
De har været så kritiske, at det nærmest lød, som om mange af partierne slet ikke brød sig om lovforslaget, men det er dog de fleste gange afsluttet med et par pæne ord til sidst om, at de overordnede principper kunne man såmænd godt tilslutte sig.
Jeg håber på, at vi under behandlingen af lovforslaget kan få noget af den gode, positive stemning tilbage, for jeg tror rent faktisk, at samtlige partier i Folketinget er indstillede på, måske hver med deres indfaldsvinkel, at vi får den her mulighed etableret og også får en velfungerende ordning.
Det er med den indstilling, jeg også på regeringens vegne vil gå ind og være meget aktiv i udvalgsarbejdet, så vi får afklaret mange af de spørgsmål, der har været rejst her i dag.
Jeg vil godt her allerede under førstebehandlingen tage fat på nogle af de problemstillinger, som er blevet rejst, og som jeg synes at man måske har overproblematiseret.
Det skyldes måske også, at nogle af høringssvarene har været meget kritiske.
Jeg synes ikke, at det er helt berettiget, at de har været kritiske, men så tager vi debatten.
Et af kritikpunkterne, og det er også det, jeg har hørt fra mange af Folketingets partier i dag,
er, at man frygter, at der bliver en vilkårlighed, at der skabes en frustration, fordi det er fuldstændig tilfældigt, hvem der kan blive omfattet af denne her ordning.
Det synes jeg faktisk, ganske som fru Anne Baastrup påpegede, at vi har forsøgt at løse på en praktisk og hensigtsmæssig måde ved i første omgang at lægge administrationen centralt i Direktoratet for Kriminalforsorgen.
Herved får vi en ensartet praksis, og får den kommunikeret ud med klare, enkle og let forståelige regler, som de så kan bruge ude i de enkelte institutioner.
Jeg må også allerede her under førstebehandlingen sige, og det tror jeg også at alle, der deltager i debatten i dag, ved, at vi her har at gøre med mennesker.
Der er ikke to mennesker, der er ens, og hver evig eneste dag træffes der individuelle beslutninger ude på den enkelte institution.
Det gør der, når der skal meddeles tilladelse til udgang, hvor det er de individuelle vilkår, den individuelle opførsel, der i sidste ende er afgørende for, om den person får den ekstra mulighed eller ej.
Det kan vi ikke slippe uden om.
Vi kan ikke lave firkantede regler, hvor alle bare bliver behandlet ens.
Jeg synes, at hr. Helge Adam Møller i sin indledning sagde det meget rigtigt, nemlig at formålet med det her lovforslag ikke er at lave nogle regler, som alle kan blive omfattet af.
Formålet er rent faktisk det helt modsatte, nemlig at give et tilbud til dem, som har gjort en ekstra indsats, eller for hvem det giver mening at give en chance på et tidligere tidspunkt.
Det her er ikke noget med lighedsmageri og med at give noget til alle.
Det er et spørgsmål om at give nogle gode vilkår til dem, der er egnede til det.
Så må jeg sige til de mange, der har været inde på spørgsmålet om domstolsprøvelse, at det er noget, som vi har overvejet ganske grundigt.
Jeg vil selvfølgelig også gerne være med til at få det belyst endnu mere til bunds under udvalgsbehandlingen, men vi har, synes jeg, med velberåd hu ikke lagt op til en domstolsprøvelse.
Det skyldes først og fremmest, at det her ikke er en rettighed, vi giver til alle.
Det her er et ganske særligt tilbud.
Jeg synes, der ville være meget forkert i at gå ud og sige noget om domstolsprøvelser, fordi vi ad den vej nærmest stiller alle indsatte i udsigt, at de kan blive omfattet af lovforslaget.
Det her lovforslag bliver ikke et lovforslag, der kommer til at være målrettet mod en meget stor gruppe af kriminalforsorgens indsatte.
Det synes jeg også at man har kunnet høre på nogle af de bemærkninger, der er kommet i dag.
Der er også det at sige til det, at jeg ikke tror på, at det vil have den negative effekt for de personer, der arbejder i kriminalforsorgens institutioner.
I nogle af høringssvarene står der, at det, at man på et tidspunkt lægger kompetencen ud lokalt, sådan som man i dag gør det med udgang osv., vil skabe frustrationer.
I og med at man nu går ind og belønner dem, der opfører sig ordentligt, som har et godt forhold til fængselsbetjentene, så tror jeg faktisk, at det kan skabe et godt og et mere positivt klima.
Derfor har jeg meget, meget svært ved at se, at hele spørgsmålet om domstolsprøvelse overhovedet skulle være relevant at sætte på banen i denne sammenhæng.
Jeg tror sådan set ikke, at frustrationen bliver mindre for de personer, der søger, for de ved, at domstolene træffer deres afgørelse præcis på grundlag af de samme beslutninger og vurderinger, som institutionen ellers selv ville skulle træffe beslutning på grundlag af. Lad os drøfte det under udvalgsbehandlingen.
Jeg synes, der har været en god stemning omkring lovforslaget, og derfor er det også væsentligt for mig, at vi selv på de punkter, hvor jeg måske har svært ved at se formålet med kritikken, selvfølgelig skal belyse tingene til bunds. Jeg vil sige til nogle af de spørgsmål, der var om, hvad det så præcis er, man skal gøre for at være egnet til noget for noget-princippet og en tidlig prøveløsladelse, at det synes jeg også vi skal ind og drøfte undervejs i udvalgsbehandlingen.
Vi har meget klart i den kommenterede høringsoversigt bl.a. også kommenteret de bemærkninger, der kom fra Kragskovhede, for så vidt angår spørgsmålet om arbejdsindsats.
Men lad os drøfte det
under udvalgsbehandlingen.
Samtidig må jeg sige til fru Line Barfod, som var inde
på mange spørgsmål omkring ressourcer, herunder ikke mindst ressourcerne til KIF: Der har vi sådan set fulgt de beregninger, som blev lavet undervejs i forløbet op til flerårsaftalen, og der er afsat yderligere midler til kriminalforsorgen i frihed, men selvfølgelig er jeg også indstillet på at besvare det, der måtte være af spørgsmål.
Noget for noget-princippet giver ikke mening, hvis kriminalforsorgen i frihed ikke har de ressourcer, der skal til for at tage sig af personerne.
Der er jo ikke tale om, at folk bliver prøveløsladt og så skal overlades til sig selv.
Hele meningen er jo, at man lige så langsomt får folk etableret i det almindelige samfund igen, og der spiller KIF en helt afgørende rolle.
I det store og hele vil jeg sige tak for de meget positive bemærkninger, der også var fra en del af partierne.
Det er i hvert fald min intention med lovforslaget, at vi får en god udvalgsbehandling, hvor de her spørgsmål bliver afklaret, og så forhåbentlig får et meget bredt flertal til at stemme for lovforslaget i sidste ende, selv om vi måske ikke kan enes om alle punkterne.
Jeg synes, det vil være godt for kriminalforsorgen og ikke mindst godt for de mange mennesker, som rent faktisk gerne vil ud og leve et normalt liv igen, at den her mulighed bliver etableret.
Jeg takker for spørgsmålene og bemærkningerne og ser frem til udvalgsarbejdet.