Morten Messerschmidt (DF), 2006-04-19:
På område for område har et flertal her i Folketinget i årevis nikket lydigt, når EU har krævet mere magt.
Område for område er dette Folketing blevet tømt for indflydelse, fordi et flertal har accepteret ydmygelsen og passivt set til, når EU’s magt er blevet udvidet.
Årsagen er, at danske politikere har manglet modet til at sige fra.
Dette mod har Dansk Folkeparti.
Vi har modet til at kæmpe imod, når EU går i den gale retning, når demokratiet trædes under fode, og når aftaler brydes.
Vi tør sige fra.
Det er baggrunden for, at Dansk Folkeparti har stillet det her forslag om, at Danmark ganske enkelt skal afvise at acceptere, at EF-domstolen rykker på magtforholdene i EU.
Vi skal ikke være passive, når udviklingen går imod demokratiet, der burde Danmark være i forreste række.
Når EF-Domstolen med afgørelsen 176/03 skaber mulighed for, at EU fremover kan lave strafferetlige love med flertalsafgørelser, så er det ikke bare udemokratisk, det er både krænkende for den aftale, som Danmark og de andre medlemslande oprindelig har indgået, og det er grænsende til det grundlovsstridige.
Af de EUtraktater, som Danmark er bundet af, fremgår det jo med al tydelighed, at strafferet er et mellemstatsligt spørgsmål, og at EU ikke kan tvinge os her.
Vores modstand har ikke noget at gøre med en principiel modstand imod, at man samarbejder i Europa, men man skal samarbejde under ordnede forhold.
Vi vil ganske enkelt ikke acceptere, at når man indgår en aftale om, at man kun ved enighed kan lave strafferetlige regler på miljøområdet og på andre områder, så går EFDomstolen ind og laver den aftale om.
Skulle nogen så være i tvivl om, hvor grænsen går, mellem hvad der er EU-anliggende for det mellemstatslige, og hvad der er et EU-anliggende for det overstatslige, jamen så har den danske Højesteret allerede taget klart stilling, når det kommer til fortolkningen af den danske grundlov, rækkevidden af § 20.
Som det også er citeret i bemærkningerne til beslutningsforslaget, slog Højesteret nemlig meget klart fast i Maastrichtdommen, at en retsakt, der bygger på en anvendelse af traktater, som ligger uden for de oprindelige suverænitetsafgivelser i tiltrædelsesloven, ganske enkelt er uanvendelig i Danmark, også selv om EF-Domstolen måske siger noget andet.
Uanvendelig, det var det ord, som Højesteret brugte, og det er også det ord, som jeg vil bruge i dag, for den dom, vi her diskuterer, falder jo netop ind under det, som Højesteret omtaler i sin præmis 6.7.
Det er ikke en del af traktaterne, at EU skal kunne vedtage strafferet med flertalsafgørelser, og dommen er derfor ikke en lovlig afgørelse ifølge EU-retten eller ifølge den danske tiltrædelseslov.
Med andre ord har EF-Domstolen forbrudt sig imod EU’s egne traktater og de aftaler, som ud fra folkeretlige principper er indgået ved oprettelsen.
Der har vi som politikere en pligt til at sige fra, om ikke af hensyn til grundloven eller EU-samarbejdet så i hvert fald af hensyn til demokratiet.
Vi vil ikke acceptere en domstol, der træffer politiske afgørelser, som vi politikere burde træffe.
Vi vil ikke tolerere, at 25 dommere, der intet folkeligt mandat har, skal diktere de afgørende trin i unionens udvikling.
Derfor afviser Dansk Folkeparti den retspraksis, som EF-Domstolen har lagt for dagen i den her dom.
Det tør Dansk Folkeparti.