Marianne Jelved (RV), 2001-10-23:
Allerførst vil jeg gerne takke ordførerne for den velvillige behandling af redegørelsen og for de pæne ord, der har lydt.
Jeg synes også, vi har haft et udmærket samarbejde.
Jeg har i hvert fald haft det med den danske delegation, som vi plejer at kalde den, og også med Nordisk Råds udvalg og Præsidiet.
Jeg vil gerne skynde mig at understrege, også af hensyn til hr. Frank Dahlgaards humør, at jeg er mere end nogen fuldstændig klar over, at træerne vokser ikke ind i himlen, og i hvert fald er det da en tilfredsstillelse, at hr. Frank Dahlgaard har kunnet finde et par ting, som ikke kører rigtigt efter hr. Frank Dahlgaards opfattelse og ønsker og prioriteringer, som kan tages op her i dag.
Det er jo fair nok at pege på uenigheder eller i hvert fald forhold, som ikke opleves som tilfredsstillende af alle.
Jeg vil gerne sige angående Foreningen Norden og tilskud
til danske foreninger
, at i sidste ende er det jo Folketinget, der bestemmer, hvordan finansloven ser ud, og jeg vil generelt advare imod, at man uden videre sammenligner forskellige landes bevillinger uden at se på sammenhængen mellem de bevillinger, og hvilken politik de indgår i. Jeg er enig med hr. Frank Dahlgaard og de ordførere, der i øvrigt har udtalt sig om det nordiske samarbejde her i dag, i, at vi har nogle fælles værdisæt, og at vi har en særlig tradition, også i frivilligsektoren, som vi plejer at kalde det, når vi taler i den nordiske kreds.
Det står også enhver frit for at prøve at ændre prioriteringerne i finansloven, men jeg vil gerne understrege, at ud fra mit synspunkt skal man se tingene i en sammenhæng, også når det gælder
hvem, der skal have tilskud via finansloven
Det var en lille hilsen til min onsdagskombattant.
Vi fortsætter i morgen samme tid og sted.
Så vil jeg gerne tage fat på budgetdrøftelserne og synspunkterne herom.
Det var især fru Dorte Bennedsen, der meget naturligt som formand for Nordisk Råds budgetudvalg tog sagen op, også ved denne lejlighed.
Ihukommende det mener jeg, at vi er nået utrolig langt, og jeg vil gerne give tilsagn om, at de problemstillinger, som kan komme frem, når vi ændrer budgetproceduren, må vi selvfølgelig finde svar og løsninger på.
Det er jo holdningen i samarbejdsministerkredsen ligesom i parlamentarikerkredsen, at vi skal finde de løsninger, der skal til, for at vi kan få en smidig procedure, der tilfredsstiller de legale parlamentariske og regeringsmæssige synspunkter.
Det har vi kunnet hidtil, og jeg er fuldstændig overbevist om, at vi også kan gøre det fremover.
Det vil jeg gerne medvirke til.
Men som jeg sagde til hr. Frank
Men det er nogle gange fantastisk svært at få taget hul på en sag, og her er det også vigtigt, at parlamentarikerne og de nationale parlamenter går ind og lægger pres på regeringerne.
Jeg vil bruge en konkret situation til at vise, at nogle gange er der gode forklaringer på, at man må finde atypiske løsninger.
Hvis man kører over Øresundsbroen, ser man brandhaner med to studse.
De studse, der vender mod Sverige, ser ud på en bestemt måde, og de, der vender mod Danmark, ser anderledes ud.
Det er en meget hyggelig og god nordisk historie, men der er sådan set også meget sund fornuft i den, for hvis man kun skulle have én type studs, skulle enten Sverige eller Danmark ændre alle gevind og alle brandhaner, og hvad ved jeg, rundtomkring.
Og hvordan løser man det problem uden den store konflikt og uden store økonomiske investeringer?
Jo, det gør man ved at lave to studse.
Sådan bliver vi også nødt til at finde løsninger på mange af de problemer, vi står over for i Øresundsregionen.
Vi har forskellige skattesystemer, og jeg tror ikke på, at vi når nogen vegne ved at prøve at vride armen om på enten den ene eller den anden regering for at ændre hele skattesystemet, så det kommer til at ligne naboens.
Derfor må vi finde nogle løsninger i fællesskab, og det er klart, at det kræver, at der er vilje på begge sider, som flere ordførere, især fru Dorte Bennedsen, førte frem flere gange. Den vilje må også være til stede hos parlamenterne, for det kræver nogle gange lovændringer, og derfor vil det også være de nationale parlamenter og dermed også de ærede ordførere her i dag, som skal være med til at finde de løsninger, som skal findes, og som selvfølgelig også kan findes.
Jeg vil gerne kvittere for hr. Kaj Ikasts bemærkning om, at som en, der bor og har boet mange, mange år i Sønderjylland, i grænselandet, ved man godt, at det ikke altid er nemt, men selvfølgelig kan det lade sig gøre.
Jeg tror, der sker noget i løbet af relativt kort tid.
Der tages fat på sagen på mødet i næste uge af ministre, der har sager angående grænsehindringer.
Den danske erhvervsminister har et møde med sin svenske kollega, og på andre områder vil også vi se, at der kommer gang i løsningen af problemerne med grænsehindringer.
Så vil jeg gerne sige noget om »Hallo Norden« og informationer.
Selvfølgelig kan man kritisere myndigheder, der ikke kender regelsættene, men man skal altså lægge mærke til, at det er regelsæt, som i en vis forstand bruges relativt få gange, for det er jo ikke dagligdags begivenheder
for en hvilken som helst kommune i Danmark eller Sverige
, at dens borgere flytter mellem de nordiske lande.
Det vil være oplagt at gøre det, og jeg tror endda i virkeligheden, det allerede foregår nu.
Med hensyn til strukturændringerne er det tredje gang siden Murens fald, vi laver ændringer i det nordiske samarbejde.
Første gang, i begyndelsen af 1990'erne, kaldte vi det en revitalisering af det nordiske samarbejde.
Vi fik observatører ind i Nordisk Råd og ved sessionerne, og vi fik gæstetalere osv.
Vi lavede en ny ændring i midten af 1990'erne, og vi foreslår nu en ændring, som jeg er overbevist om føres igennem i enighed under sessionen.
Dér, hvor strukturændringerne bliver størst,
er i selve parlamentarikerforsamlingen, altså i Nordisk Råds regi.
Jeg vil gerne give min støtte til den ændring, der er foreslået.
Jeg mener i virkeligheden, der ligger nogle fantastisk spændende perspektiver i den konstruktion, hvor man både arbejder med Nordisk Råd og de nationale parlamenters involvering, herunder de nationale parlamenters udvalg.
I virkeligheden kunne man forestille sig, at det, der søsættes nu, kunne blive en slags pilotprojekt for udviklingen i andre internationale sammenhænge, og her tænker
jeg selvfølgelig også på en involvering af de nationale parlamenter i EU-samarbejdet.
I den sammenhæng skal jeg glæde mig over, at hr. Frank Dahlgaard er blevet mere blød i mælet - det er positivt ment - med hensyn til den nordiske afbalancering i det europæiske samarbejde.
Jeg vil sige, at jeg tror, hr. Frank Dahlgaard og jeg kan få megen fornøjelse af vore diskussioner fremover.
Vi behøver ikke at sige, at det er et enten-eller, for det kan godt være et både-og.
Hr. Kristen Touborg bad om særlig regeringsstøtte til et forslag om vurdering af konsekvenser, når vi lægger lovforslag frem.
Økonomiske konsekvenser, miljøkonsekvenser, erhvervspolitiske konsekvenser, regionalpolitiske konsekvenser osv. belyses allerede i dansk lovgivning, og nu foreslår SF ved sin ordfører, hr. Kristen Touborg, at regeringen også skal vurdere hvert lovforslag her i Folketinget i forhold til lovgivningen i de andre nordiske lande.
For at sige det lige ud har jeg meget svært ved at overskue det.
Det kræver nok en nærmere drøftelse, men i hvert fald forholder jeg mig som sædvanlig åben over for det,
dog med denne lille bemærkning: Man burde nok også i denne sammenhæng vurdere nyttevirkningen, altså i hvilket omfang man kunne forestille sig, at det ville have en positiv nyttevirkning for det nordiske samarbejde og for lovgivningen som sådan. Vi skal jo huske, at vi i forvejen har et samarbejde i nordisk regi om implementering af forskellige bestemmelser, netop fordi vi prøver at ensrette vore lovgivninger på en række områder, f.eks. justitsministrenes.
Lad os kigge på det, men jeg fremfører bare et lille notabene og siger, at det kan være, det bliver et for voldsomt arbejde i forhold til, hvilken nyttevirkning man kan få af det.
Men jeg er altså parat til at drøfte det. Til allersidst vil jeg sige angående det spørgsmål om det nordiske samarbejde i forhold til EU-samarbejdet, som hr. Frank Dahlgaard rejste: At de tre statsministre holder formøder, tager vi som en helt naturlig ting, og det er lidt mærkeligt, at vi skal se i pressen, at det opleves som noget meget ejendommeligt, at tre EU-landes statsministre mødes før et EU-topmøde.
Men lad det nu være.
Spørgsmålet er: Skal den norske og den islandske statsminister med til de tre statsministres formøder?
Det kan man jo ikke afvise, men det må statsministrene vurdere.
Spørgsmålet er jo også, om de to EØS-medlemslandes statsministre i givet fald mener, at det er en god idé.
Vi lever jo, kan man sige, under frie og åbne himmelstrøg, som gør, at statsministrene kan drøfte den type gode ideer, men erfaringen er, at det er først, når man har den opfattelse, at man har en fælles interesse, det kommer til at virke.
Derfor synes jeg, det er rigtigt at se på, om vismandsrapporten, strukturændringerne og forsøgene på at inkorporere det nordiske samarbejdes svar i løsningen af grænseoverskridende og internationale udfordringer giver os nogle nye muligheder.
Held og lykke til parlamentarikerne med sessionen og forhåbentlig vedtagelsen af strukturændringerne.
I hvert fald er der fra regeringens side meget stor interesse for at bakke op om den udvikling.