Søren Søndergaard (EL), 2002-04-05:
Der er jo tale om en ændring, som er ret omfattende, af den måde, tingene har været organiseret på tidligere.
Alene derfor mener jeg, det som udgangspunkt er utrolig beklageligt, at det har skullet gå så hurtigt, at mange af dem, der er høringsberettiget til det her, selv må skrive, at deres høringssvar ikke er uddybende.
Det kan jo ikke andet end efterlade det her indtryk af, at det ikke bliver behandlet så godt, som det kunne.
Så kan man jo spørge, hvorfor vi så står i den situation, og det gør vi jo på grund af
den tragiske forhistorie, som vi alle sammen kender, som også har været nævnt: en statsminister, som havde et behov for at vise handlekraft mod smagsdommeri, overflødige råd og nævn, et Dansk Folkeparti, som havde et behov for at føre kampagne mod Det Danske Center for Menneskerettigheder og mod andre, som tog sig af at forsvare Danmarks tilslutning til internationale konventioner.
Resultatet blev så denne her meget uskønne proces, som naturligvis har haft skadelige virkninger med hensyn til, hvordan man opfatter Danmark i udlandet, men det synes jeg i virkeligheden ikke er det værste af det.
Det har jeg også sagt før.
Det kan man se på, som man vil.
Det allerværste er, at det har haft skadelige virkninger i udlandet i den forstand, at folk kan gå rundt og sige, at også i Danmark snakker man jo om, hvorvidt det er så vigtigt med det der med menneskerettighederne og et uafhængigt menneskerettighedscenter.
Man har fået første del af historien, men man har ikke fået anden del af historien, og eneansvaret for det ligger hos regeringen.
På baggrund af hele det forløb kunne man jo have mest lyst til at tilslutte sig høringssvaret fra Det Humanistiske Fakultet på Københavns Universitet.
En del af det lyder i al korthed: »Fakultetet konstaterer, at der er tale om et politisk kompromis, hvorfor det ikke er hensigtsmæssigt at komme med principielle indvendinger mod konstruktionen.« Det kan man jo sige er et høringssvar, der vil noget.
Men det kan vi jo ikke nøjes med her, det er jo os, der er tvunget til at vedtage det.
Derfor bliver vi jo nødt til at kigge på en række af de spørgsmål, der skal kigges nærmere på:
Spørgsmålet om den fulde rådigheds- og dispositionsret for den nationale menneskerettighedsinstitution over økonomien, som den ifølge Parisprincipperne er forpligtet til at have.
Spørgsmålet om, hvorvidt det nye institut for menneskerettigheder får tilført ekstra økonomiske ressourcer for at kunne bistå ofre for forskelsbehandling ved at få behandlet deres klager.
Spørgsmålet om, hvem der skal løse den opgave, som DUPI's repræsentantskab løser i dag og især i forhold til Instituttet for Internationale Studier.
Spørgsmålet om den skitserede ledelsesmodel, hvor direktørerne for DUPI, COPRI osv. i deres høringssvar skriver, at den foreslåede model er et klart tilbageskridt i forhold til den sammenhængende faglige og økonomiske ledelsesmodel.
Spørgsmålet om, hvordan den kompetence, som går tabt ved slippet mellem nedlæggelse af Nævnet for Etnisk Ligestilling, og indtil funktionerne tages op af den nye konstruktion, kan minimeres eller helst fjernes.
Spørgsmålet om, i hvilket omfang den nye konstruktion også skal gælde for Grønland.
Spørgsmålet om at få afklaret, om hr. Peter Skaarup har ret i, at det her forslag forhindrer kritiske bemærkninger til fremtidig lovgivning, det, hr. Skaarup kalder utidig politisering.
På alle de her områder er der behov for afklaring
ikke alene af dem, men også af en række andre, der er nævnt i høringssvarene.
Det er klart, at det er noget, vi må gå igennem under udvalgsarbejdet og stille spørgsmål til hver enkelt.