Charlotte Antonsen (V), 2000-05-09:
Hvis vi ser på, hvad der er blevet sagt i dag, så ser det jo nærmest ud, som om der er et flertal for at ændre reglerne, og det vil jeg da starte med at glæde mig over.
Om det er SF eller De Radikale, der har fortjenesten, kan være svært at vurdere, for jeg synes, at der blev sagt meget tvetydigt fra begge de to partier.
Men jeg vil altså vælge at tolke det på den måde, at der er nye regler og nye mere fleksible regler på vej.
Der er dog ét spørgsmål i den forbindelse, som står tilbage, og det er, hvem der egentlig repræsenterer Socialdemokratiet i denne her sag.
For hvis man hører på hovedordføreren for arbejdsmarkedspolitik, hr. Aage Brusgaard, så lyder det nærmest, som om intet kan få Socialdemokratiet til at ændre holdning i denne sag.
Men derimod hørte jeg større grad af fleksibilitet fra både arbejdsministerens side og fra hr. Bjarne Laustsens side.
Situationen er jo, at der den 15. januar fra Arbejdsministeriet er udsendt et dekret eller det, man kalder en bekendtgørelse, som har bestemt, at man ikke længere må arbejde hjemme uden at overholde bl.a. 11-timers-reglen.
Og derfor er der tale om et nyt indgreb og et nyt forsøg fra regeringens side på at gøre arbejdsmarkedet mindre fleksibelt.
Det kan jeg så forstå i dag at man har fortrudt, og det vil jeg gerne takke for.
Og jeg kan også forstå på arbejdsministeren, at mulighed for større fleksibilitet på ingen måde begrænses af EU.
Tværtimod sagde arbejdsministeren allerede i indledningen, at arbejdsministeren kunne bekræfte, at EU ikke kan forhindre en højere grad af fleksibilitet, fordi der eksplicit i artikel 17 er nogle undtagelsesbestemmelser.
Jeg fik aldrig rigtig svar fra nogen af Socialdemokraterne, heller ikke fra ordføreren, hr. Bjarne Laustsen, på, hvordan man vil kontrollere arbejdstiden, og om ll-timers-reglen faktisk bliver overholdt i det enkelte land.
Og dernæst fik jeg aldrig rigtig svar på, om forudsætningen
for Socialdemokratiet for at ændre reglerne var, at man fik ja.
Altså, havde jeg nær sagt, fra Herodes til Pilatus: om man først skulle spørge og have et ja i LO og så i SiD og så i DA og så i Arbejdstilsynet og alle mulige andre organisationer, eller om man for en gangs skyld i disse arbejdsmarkedssager ville bruge hovedet og lytte til lønmodtagerne?
Nu kan jeg se, at hr. Bjarne Laustsen markerer, så det kan være, jeg får svar her i sidste runde.
Hr. Bjarne Laustsen gjorde et stort nummer ud af, at man kunne forstille sig, at arbejdsgiveren tvang lønmodtageren til at arbejde dag og nat.
Det er jo altså noget, der sker i øjeblikket.
Vi har som bekendt 300.000, som det har været nævnt flere gange.
De andre ordførere vil jeg gennemgå lidt kortere.
Jeg er selvfølgelig meget tilfreds med den positive melding fra medforslagsstillerne i Det Konservative Folkeparti. Jeg er fuldstændig enig med hr. Flemming Hansen i, at der er uhyggelig meget beton fra Socialdemokratiet i denne her sag.
Hr. Ole Sohn er uforklarlig, må jeg sige, i denne sag, men det er jo blevet sagt før heroppefra.
Det lyder, som om det er et ja, men i virkeligheden slutter hr. Ole Sohn af med at sige nej.
Men det kan jo være, at vi kan få opklaret det under udvalgsbehandlingen.
Hr. Egil Møller støtter også forslaget.
Han peger på, at det, der især er vigtigt, er, at man selv kan tilrettelægge sin arbejdstid.
Jeg er også glad for CD's melding fra fru Susanne Clemensen, som ønsker at støtte tendensen til, at man i højere grad kan skabe sig et fleksibelt liv i familierne.
Det er også noget af det, der har været baggrunden for forslagsstillerne, at det nugældende regelsæt simpelt hen ikke harmonerer med moderne familier.
Hr. Anders Samuelsen svingede sig så højt op, at han sagde, der var tale om et dilemma.
Og det må man sige, at der er, ikke mindst for De Radikale, for som det jo også blev sagt, så er målsætningen for De Radikale større fleksibilitet, men det er jo ikke det, der har præget denne her sag i nyere tid, når vi ser på regeringen som sådan. Fru Jette Gottlieb var klar.
Enhedslisten er hverken til at hugge eller stikke i.
Der var en klar afvisning, og det er da til at tage og føle på.
Hr. Ole M. Nielsen og til sidst hr. Thorkild B.
Fransgaard var begge positive.
Og det er da klart, at der er tale om et beslutningsforslag, og derfor vil der jo i forbindelse med, at man skal se på en ændring af reglerne, da være tale om, at man må se på det i en større gruppe af partier.
Netop det, at det er et beslutningsforslag, betyder jo ikke, at det er detaljerne, der tæller, men det er tendensen.
Og det er ønsket om større fleksibilitet, der er afgørende for forslagsstillerne.