Karen Hækkerup (S), 2006-01-19:
For Socialdemokraterne har familiepolitikken altid været vigtig og omsorgen for børn og deres udvikling et meget vigtigt omdrejningspunkt i vores politik.
Vi har altid arbejdet for, at alle børn skal have lige muligheder, uanset hvilket ophav de har.
Vi er hos Socialdemokraterne glade for, at regeringen med den her redegørelse vil markere, at familier og børn også er kommet på dagsordenen hos regeringen.
Det er der et voldsomt behov for, efter at man siden 2001 har skåret voldsomt ned på hele området.
Vi har hos Socialdemokraterne læst redegørelsen med stor interesse.
Vi synes, at der står noget godt i den.
Men der er lige så meget, vi savner.
Det vil jeg nævne her i et håb om, at det vil komme i det arbejde, som Familie- og Arbejdslivskommissionen skal udføre.
Regeringen ønsker med egne ord, at redegørelsen skal starte en debat om, hvordan der skabes en afbalanceret sammenhæng mellem familie-, fritids- og arbejdsliv.
Hvad blev der af børnelivet?
Socialdemokraterne ønsker, at rapporten, vi nu venter på, vil forholde sig til det gode børneliv.
For vist er børn sammen med deres forældre og øvrige netværk en familie, men bør en familiepolitik i 2006 ikke have et selvstændigt sigte mod børnene?
Det mener vi, og det gør vi, fordi vi ønsker at sætte fokus på børns rettigheder som selvstændige individer, der har holdninger, og som myndighederne skal lytte til og medinddrage i beslutninger, bl.a. når det drejer sig om sager, hvor familien er blevet brudt, og hvor forældre og børn ikke mere nødvendigvis har den samme interesse.
Men det er ikke kun, når familien er blevet brudt, at vi mener, at børn skal have rettigheder.
Vi mener ganske enkelt, at tiden er kommet til at anerkende, at en familie er rammen om individers liv i fællesskab.
Vi er ikke uenige med regeringen i, at der skal tages mange andre hensyn, til de voksne, fritidslivet og arbejdslivet, men det er simpelt hen ikke godt nok at have en familieredegørelse, uden at man prøver at se på en familie fra børnenes side.
Socialdemokraterne har tidligere fremsat forslag her i Folketinget om, hvordan børn får mulighed for at have flere fridage sammen med deres forældre, enten når barnet er sygt, eller når det bare er det, familien, børnene eller de voksne sammen har brug for.
Hos Socialdemokraterne mener vi, at sådan en model vil give begge forældre mulighed for at have et attraktivt arbejdsliv, samtidig med at deres børn oplever, at forældrene er der, når børnene har brug for dem.
Det er frihed og fleksibilitet, som vi mener familierne kan bruge til noget, modsat det, vi frygter at regeringen har bestilt, nemlig forslag om flere weekend-, aften- og natåbne institutioner.
Vi er godt klar over, at arbejdsmarkedet er sultent efter fleksible medarbejdere.
Men den higen efter fleksibilitet støder ofte sammen med børnefamiliernes ønske om mere tid hjemme, og resultatet kan nogle gange være stress, flere sygedage og måske også unødvendige brud i familien.
Men hverken weekend- eller natbørnehaver er svaret på den udfordring, familierne står over for.
Det viser erfaringerne fra eksempelvis Københavns Kommune meget tydeligt.
Der er simpelt hen ikke efterspørgsel efter den institutionstype.
I dag tilbringer hovedparten af alle 0-6-årige børn de fleste af deres vågne timer i dagpleje, vuggestue eller børnehave.
Et liv som barn i Danmark hænger derfor uløseligt sammen med pædagoger og hverdagen i pasningstilbuddet.
Det politiske fokus på børns første leveår har været koncentreret om pasning.
I dag virker det fokus snævert og uden perspektiv.
Vi har opnået en landsdækkende pasningsgaranti, og udfordringen er ikke længere opbevaring af vores børn, men udvikling.
De er ensomme.
Der stilles mange krav til børn og unge, også i familierne.
De skal kunne stille op og være så perfekte, kunne leve op til utrolig mange krav, og der forventes meget af dem hele tiden.
Derfor håber vi, at rapporten også vil se på, hvad vi som samfund bør gøre for at levere en målrettet indsats for de udsatte børn, der ikke magter det ræs, som barndommen for mange har udviklet sig til.
Blandt andre ting, vi kunne foreslå kommissionen at arbejde med, er, hvordan vi ved at satse på kost og motion kan få rettet op på den ulighed, der eksisterer blandt børn.
Den sociale arv lader sig tydeligt afspejle i børnenes madpakker eller manglende madpakker.
Vi ønsker, både for at lette det i forvejen stressede familieliv og for at sikre børn bedre opvækst og indlæringsvilkår, at børn skal gives et gratis – skattefinansieret – måltid mad i vuggestuer og børnehaver.
Også en madordning i skolerne ønsker vi rullet ud over landet, for det vil være god familiepolitik.
Regeringens redegørelse beskæftiger sig med, hvad forældrene gør, når deres børn er syge.
Socialdemokraterne ønsker flere kvadratmeter pr. barn, når barnet er i dagtilbud, for ligesom burhøns bliver mere syge end fritgående høns, bliver børnene også mere syge, når der er for lidt plads.
Her har de sidste års udvikling, siden regeringen kom til, trukket i den helt forkerte retning.
Regeringen skriver i sin redegørelse, at overgangen fra fødsel til hjem er vigtig for barnet.
Det er vi fuldstændig enige i.
Men vi forstår ikke, hvordan en regering, der har skåret så meget på svangreomsorg, og som har skåret barselophold på hospitalerne ned til 1 dag for mange fødendes vedkommende, kan tillade sig at skrive det.
Førstegangsfødende sendes i dag hjem, før amningen er gået i gang, og af og til bliver børn og mødre genindlagt, fordi det, den nybagte mor troede var et stille og tilfreds barn, i virkeligheden er et barn, der sulter.
Vi håber, at kommissionen vil kigge på området og også vil inddrage de mange jordemødre, der råber vagt i gevær, fordi forholdene for de nybagte børnefamilier er blevet så dårlige.
Vi håber også, at kommissionen vil kigge på de lange ventetider, børn og deres familier må finde sig i, hvis barnet mistrives psykisk.
Regeringen har givet garantier til patienter med stær, men børn, der skal have stillet en psykiatrisk diagnose, må som regel vente langt over 1 år på at komme til.
Det er uværdigt, at et velfærdssamfund behandler sine børn sådan, og det håber vi også kommissionen vil tage med i sit arbejde.
Endelig håber vi, at kommissionen vil bidrage med en undersøgelse af de fattigste familiers forhold.
Jeg nævnte tidligere, at 30.500 børn lever i familier, der er ramt af kontanthjælpsloftet, og vi vil gerne have en undersøgelse af, hvordan de børns levevilkår og muligheder er.
De er nemlig ikke uændrede, de er blevet forringet.
Vi kræver ikke, at kommissionen når frem til, at lighed er det, der giver mest dynamik i samfundet, og at det er det, en god børne- og familiepolitik bør handle om, men jeg vil hellere sige det sådan, at vi tror på det, uanset hvad kommissionen eller regeringen mener.