Kim Behnke (FP), 1998-04-23:
Men fordelen ved, at vi får forespørgselsdebatten i dag, er, at Folketinget giver regeringen og udenrigsministeren det fortsatte forhandlingsmandat, og det er i sig selv en vigtig ting.
Ser man på det initiativ, der blev taget i 1995, hvor man med OECD som koordinator satte vand over til at få forhandlet en MAI-aftale, er det Fremskridtspartiets opfattelse, at det er godt, at det er i OECD-regi, men det må ikke være sådan, at det kun forbliver dér.
Vi synes, at den aftale, man når frem til, skal have flest mulige lande med.
forhandlinger, der i øjeblikket foregår mellem NAFTA-landene - altså USA, Canada og Mexico - og de sydamerikanske lande bør betyde, at specielt de sydamerikanske lande også bliver taget med og bliver vigtige samarbejdspartnere fremover.
Når man så kigger lidt på, hvordan sådan nogle aftaler hidtil har fungeret, må vi jo sige om f.eks. OECD's aftale om nedsættelse af statstilskud til skibsværftsindustrien, at der har alle lande, der har forhandlet den aftale, været enige, men den er aldrig blevet sat i værk, fordi man fra amerikansk side ikke har fået foretaget den nødvendige ratifikation.
Det er jo problemet med en sådan MAI-aftale.
Ét er, at vi fra dansk side er hurtige til at få tingene ratificeret og indpasset i et dansk regelsæt
, men enkeltlande kan jo altså forhindre, at det samlede værk kommer til at ske fyldest. Vi fortæller ved festlige lejligheder, at WTO er alle tiders forum, og nu har vi fået åbnet grænserne for fri handel.
Jeg tror, WTO's rolle kommer til for alvor at skulle stå sin prøve, når uenigheden mellem særlig Europa og USA omkring handelen med Cuba måske på et eller andet tidspunkt havner på WTO's skrivebord til afgørelse.
Det samme vil gøre sig gældende omkring MAI
, og der bør man måske tage ved lære af de redskaber, man har opbygget inden for WTO, og sørge for, når man nu laver et sådant MAI-forum, hvor tvister kan afgøres, at det så også bliver et forum, som har den nødvendige styrke; ellers er det meningsløst. Kigger vi lidt på de ting, som udenrigsministeren har sagt, hvor vi stort set er enige i det meste af det, er noget af det, vi lægger særlig vægt på, at der skal være gensidighed i tingene.
Der skal være forbud mod, at landene i forskellige tonefald kan indføre særregler, som alle sammen dækker over et ønske om protektionisme.
Der må vi jo altså sige, at der er EU jo ikke noget at råbe hurra ad.
Når vi ser, hvad vi finder på af direktiver om gummilister for at forhindre import af biler fra Sydkorea og alt muligt andet, har EU så sandelig noget at gøre i retning af at lade være med at opbygge toldmure omkring sig selv.
Det må også være sådan, at vi fra dansk side i EU-familien sørger for, at de forskellige protektionistiske initiativer, der bliver vedtaget, bliver ophævet, sådan at det ikke kun er EU-landene, der skal ud og investere i andre lande, men at andre lande faktisk også kan få lov til at investere i EU.
Når det gælder bekymringen om, hvorvidt multinationale firmaer - det var særlig SF, der var inde på det - sådan nærmest skal voldtage enkeltlande, vil jeg sige, at vi er langt mere bekymrede for, hvordan forskellige regeringer i små og store lande kan finde på at opføre sig.
Og dér skal der ikke lægges fingre imellem.
Altså når man i USA vedtager de handelsblokeringer i forhold til Cuba, som man har gjort, jamen så bør USA ikke have lov til det.
Lige så vel som hvis man efter et militærkup i en eller anden mellemamerikansk stat eller et sted i Sydøstasien pludselig går ind og konfiskerer udenlandske investeringer, ja, så skal der være et regelsæt, som kan håndtere det.
Så jeg er meget mere bekymret for, hvad regeringer og politikere kan finde på, end jeg er bekymret for, hvad multinationale firmaer kan finde på. Og lige præcis om den situation, at et land af politiske grunde går ind og foretager nationalisering eller konfiskering, siger ministerens fremlæggelser i dag jo ikke så meget.
Hvordan har man tænkt sig at håndtere
sådan nogle lande?
Hvis det er velfungerende demokratier, man kan tage for en eller anden MAI-domstol og så have en egentlig forhandling, jamen så er det jo så nemt.
Men hvis først et land lukker og et militærdiktatur eller et religiøst diktatur overtager, hvad gør man så?
Er investeringerne så tabt, eller hvilke handlingsmidler har man så i MAI til at få åbnet igen?
Jeg skal til sidst sige, at det forslag til vedtagelse, der er fremsat af Enhedslisten, kan vi ikke støtte, mens vi kommer til at stemme for det andet forslag til vedtagelse.
Ikke fordi vi er enige i alle punkterne, men fordi vi som udgangspunkt synes, at det handler om, at regeringen får et forhandlingsmandat fra Folketinget, og det medvirker vi gerne til, for vi synes, det er vigtigt, at der bliver indgået en MAI-aftale.