Knud Erik Kirkegaard (KF), 2001-04-20:
Hr. Bjarne Laustsen startede sit udmærkede ordførerindlæg med at citere fra grundloven.
Derimod vil jeg gerne citere fra Bibelen, nemlig fra Prædikerens Bog, kapitel 11, vers 1, hvor der står: »Kast dit brød på vandet, thi du får det igen, går end lang tid hen«
Det blev jeg inspireret til at citere, for de indlæg, som hr. Bjarne Laustsen holdt, og det indlæg, som arbejdsministeren holdt, var der faktisk nytænkning i, en
nytænkning, som både Venstres ordfører og jeg i adskillige timer har forsøgt at præparere forligsparterne om under forligsmøderne.
Vi troede egentlig efterhånden, at det var spildte Guds ord på Balle-Lars.
Men det var det altså ikke.
Brødet kom igen.
Det kan vi kun hilse med tilfredshed, og vi glæder os til den fortsatte diskussion og debat i forligskredsen, som vi nu skal have.
Så vil jeg godt sige
, at samtidig med at vi har den forespørgselsdebat her på denne etage, foregår der noget utrolig spændende på etagen nedenunder, nemlig en høring om det aldrende samfund.
Jeg har faktisk den skæbne at være med
begge steder, hvilket er lidt svært, men jeg nåede i hvert fald at fange så meget af debatten dernede, før jeg gik herop, at jeg fornemmede, at det, man er allermest optaget af, er, hvordan vi skal få løst vores opgaver på det danske arbejdsmarked i årene fremover med de problemer, som den demografiske udvikling giver os - der var en ægte bekymring. Det foranlediger mig nu til at sige, at vi ofte betragter ledige og folk i aktivering som problempersoner.
Jeg tror, at det er en helt forkert måde at iagttage det på.
Det er ressourcepersoner.
Vi har her en ressource, som kan være med til at løse det egentlige problem.
Derfor er det vores opgave at indrette aktiveringsindsatsen sådan, at vi giver de pågældende et løft i deres kompetence
, så de kan være med til at løse vores fælles samfundsproblem i årene, der kommer.
Vi er i Det Konservative Folkeparti overhovedet ikke parate til at vinke farvel til begrebet aktivering.
Vi mener, at det grundlæggende er rigtigt, at vi stiller krav om, at man i en ledighedsperiode vedligeholder og forbedrer sine kvalifikationer.
Det har vi faktisk kæmpet for siden midten
af 1980'erne.
Og vi er måske nået så langt, at vi er ved at have en situation nu, hvor for megen aktivering i realiteten bliver betragtet som en slags ophold, en slags passivaktivering.
med det.
Det hilser vi med tilfredshed.
Jeg vil godt her sige tre ting om nytænkningen:
For det første er jeg overbevist om, at det, vi skal gøre, er, at vi skal prioritere kvalitet højere, end vi gør i dag, og så må vi godt lempe lidt på kvantiteten i aktiveringen.
For det andet er det utrolig vigtigt, at vi giver regionerne frie hænder til at løse en bunden opgave.
Det er ikke sådan, at de blot skal have frie hænder.
De skal have at vide, hvad det er for en opgave, de skal løse, men inden for de rammer skal de have meget frie hænder til at løse opgaven.
Og for det tredje skal vi altså gøre aktiveringen langt mere målrettet, end vi har set indtil nu.
Vi skal have andre aktører på banen, og vi skal naturligvis benytte dem, der er gode til at foranstalte aktivering, dvs. dem, der er gode til at få de pågældende så hurtigt som muligt i ordinær beskæftigelse.
Disse tre ting er grundelementerne i vores indfaldsvinkel til de kommende drøftelser.
Så vil jeg sige, at selv om ministeren måske sidder tilbage med nogle skrammer efter Amanda og diskussioner om meningsløs aktivering, har vi fortsat forhåbninger til, at vi kan nå frem til et godt og positivt resultat.