runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Ove Hygum (S), 2001-03-21:
Hr. Frank Dahlgaard vil kunne se af referatet, når det er skrevet, at jeg ikke sagde 33 voldgiftssager, men 30.
Og svaret på tillægsspørgsmålet er nej.
Årsagen til, at der er rejst et forholdsvis lille antal ligelønssager, er, at mange sager forliges på virksomhederne, inden der rejses sag.
Det var tilfældet efter Danfosssagen, som jeg netop har omtalt, og efter den såkaldte Petersensag, der begge førte til en afklaring om arbejdet af samme værdi og fuld løn under graviditetsbetinget fravær.
I en række tilfælde har klagerne problemer med at kende
andres lønniveau, og dermed ved de ikke, om mænd, der udfører arbejde af samme værdi, aflønnes højere end dem selv, og dette hemmelighedskræmmeri er en vigtig årsag til, at der ikke rejses flere sager. Derudover skal man ikke være blind for, at det ofte kan være belastende for den, der rejser en ligelønssag, både fordi det tager lang tid, og fordi ikke alle kolleger nødvendigvis vil være enige i, at en ligelønssag skal rejses.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-21:
Tak for svaret.
Selv om de tal, ministeren kommer med, er nye for mig, så er det, der er det vigtige, ikke nyt, nemlig at det i de 25 år, vi har haft ligelønsloven mellem mænd og kvinder, er meget, meget få sager, der overhovedet er bragt frem. Ministeren taler om 33 voldgiftskendelser, hvoraf man kun i halvdelen af tilfældene, 17, har givet medhold til kvinderne, hvor der altså har været en egentlig løndiskrimination, og 6 domme, hvor kvinderne ikke i et eneste tilfælde har fået medhold.
Derfor må det være naturligt med et tillægsspørgsmål. Mener ministeren ikke på den baggrund, at det er usandsynligt, at det er noget samfundsproblem, at der skulle være en uretfærdig lønforskel mellem mænd og kvinder på det danske arbejdsmarked som følge af, at de er mænd, og de er kvinder, når så få sager kommer frem, og der i endnu færre bliver fundet, at her var en forskel?
Ove Hygum (S), 2001-03-21:
Spørgsmålet lyder: »Kan ministeren bekræfte, at der i de 25 år, ligelønsloven har eksisteret, kun er blevet rejst 33 sager om løndiskrimination, og at kvinderne i kun 11 af disse sager har fået medhold?«
Det korte svar er nej, det kan jeg ikke bekræfte.
Jeg kan oplyse, at Arbejdsministeriet har kendskab til 30 voldgiftskendelser om ligeløn og 6 domme, hvoraf en var en højesteretsdom.
I de 30 kendelser har klageren fået medhold i 17 sager.
I domstolsafgørelserne har klageren ikke fået medhold i nogen af sagerne.
Det bemærkes, at bortset fra én sag fra 1997 er sagerne først blevet rejst efter 1985 med det største antal sager omkring 1990 efter afgørelsen i Danfosssagen ved EF-Domstolen i oktober 1989.
Ved Danfosssagen blev en række fortolkningsspørgsmål afklaret, og dét har haft betydning for mulighederne for at indgå forlig om ligeløn på virksomhederne, altså sager, som ikke som sådan kommer til offentlighedens kendskab.
Det er opfattelsen, at det sker i vidt omfang.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-21:
Ja, spørgsmålet går jo ud på, om ministeren kan bekræfte, at det er ganske få sager, der har fundet vej til domstolene omkring ligeløn eller ikke ligeløn mellem mænd og kvinder i de sidste 25 år, hvor vi har haft en ligelønslov, og at det er i endnu færre sager, man har fundet frem til, at der var en diskriminatorisk lønforskel mellem mænd og kvinder.
»Kan ministeren bekræfte, at der i de 25 år, ligelønsloven har eksisteret,
kun er blevet rejst 33 sager om løndiskrimination, og at kvinderne i kun 11 af disse sager har fået medhold?«
Svend Auken (S), 2001-03-21:
Altså vi har en vital interesse i, at andre lande overholder EU's regler.
Det kan hr. Kolstrup og jeg diskutere videre på et andet tidspunkt.
Jeg synes, det er forkert, at vi ikke kan komme igennem med det egentlige forbud, men kan vi gøre noget i samarbejde med kommunerne osv., som i realiteten faser anvendelsen af pesticider ud, bortset fra hvor der er en erhvervsmæssig begrundelse for det, så synes jeg, vi er nået meget langt.
Med hensyn til tidsfaktoren står der her i mit papir, at vi snarest vil komme med det.
Snarest fortolker jeg sådan, at mine medarbejdere har ment, at vi kan gøre det, inden der er gået for lang tid, og alt for lang tid er inden denne samling er overstået, så på et tidspunkt kort efter påske vil jeg tro, vi kan fremlægge de her ting.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Søren Kolstrup (EL), 2001-03-21:
Kan ministeren sige noget præcist om, hvornår vi kan forvente de to nævnte indgreb?
Og så skal jeg i øvrigt takke ministeren, fordi han præciserer, at det bedste er en egentlig lov.
Det kan der ikke herske nogen tvivl om, og det undrer mig stadig væk, at ministeren ikke kan udforme en lov, som man kan leve med.
Hvis man ikke kan leve med den i EU, så var det måske også på tide med lidt statslig civil ulydighed.
Svend Auken (S), 2001-03-21:
Jeg ved ikke, hvad folk i tidens løb har sagt om hr. Kolstrup, men jeg kan sige, at jeg vist aldrig har oplevet, at folk har kaldt mig bange i relation til EU.
Vi har presset på.
Vi har udarbejdet et fuldt lovforslag.
Vi har forhandlet med de forskellige interessenter i Danmark.
Det er endnu ikke kommet igennem processen.
Indtil da er vi i overensstemmelse med den henvendelse, vi har fået, og som hr. Kolstrup henviste til, indstillet på at gøre, hvad der kan gøres, for at begrænse brugen af sprøjtemidler.
Det er bl.a. kravet om, at der skal professionelt uddannede folk til at bruge dem.
Det er forslaget om at begrænse det antal steder, man kan købe de pågældende sprøjtegifte, men det er ikke så godt, som et totalt forbud ville være.
Søren Kolstrup (EL), 2001-03-21:
Ja, jeg er en lille smule usikker på, hvad det egentlig er, ministeren vil gøre, og derfor synes jeg, det er rart at være helt sikker.
Kan ministeren ikke bekræfte, at den bedste måde at gribe det her an på er at udstede et decideret forbud, så man altså sikrer sig, at der er sanktioner ved overtrædelse, og
så man sikrer sig, at man får en egentlig inspektion, som jo så skal varetages, hvis det bliver en egentlig lov med et påbud, altså et egentligt forbud?
I forlængelse deraf vil jeg gerne spørge, om ministeren ikke har mod på at lave et sådan meget, meget begrænset forslag, for jeg synes da nødig, at folk skulle få indtryk af, at ministeren var en bangebuks i forhold til EU-reglerne.
Svend Auken (S), 2001-03-21:
Ja, vi presser på, og jeg har deltaget i megen offentlig polemik i denne her sag.
Vi presser på både internationalt og nationalt, men jeg tror, der i både hr. Kolstrups og hr. Jørn Jespersens spørgsmål ligger en utålmodighed med hensyn til, at der bliver gjort noget konkret her og nu, indtil den ideelle tilstand, det egentlige forbud, er etableret, og dér kan jeg svare bekræftende.
Vi vil komme med foranstaltninger, der kraftigt nedsætter brugen af sprøjtemidler uden for, havde jeg nær sagt, jordbrugserhvervene.
Det er også svært at forklare landmænd og folk, der i øvrigt arbejder inden for jordbrugserhvervet, at de skal begrænse, når samfundet samtidig tillader, at man kan bruge sprøjtemidler, hvor der ikke er nogen, havde jeg nær sagt, økonomisk begrundelse for det.
Det har også i den sammenhæng spillet en rolle for mig at komme med det her forbud.
Så det har ikke kun været det miljømæssige, men også det retfærdige i forhold til erhvervene.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-21:
Nu begynder ministeren at være lidt forsigtig, sådan opfatter
jeg det, og det er klogt. Ministeren ved udmærket godt, at i hans kollegas redegørelse til Folketinget, ligestillingsministerens redegørelse, står der, at når alle forskelle mellem mænds og kvinders uddannelse, stilling, anciennitet m.v. er regnet fra, så er der en forskel på 12 pct. - »m.v.« Det er altså alt, resten.
Det er jo det, der i virkeligheden står.
Det er, når alle relevante forhold er regnet ind, at der så er en 12 pct.s forskel mellem mænd og kvinder, og det er, står der på regeringens ligelønshjemmeside, som er finansieret af offentlige midler går jeg ud fra, den skinbarlige sandhed.
Men det er det jo ikke, det er den skinbarlige snak, for
Der står noget forkert i denne redegørelse, og det er ikke alle forhold, der er taget højde for.
Så når ministeren siger til mig her - og er det ikke rigtigt, nu er ministeren meget påpasselig, det er også klogt - at det er en uforklarlig lønforskel, så er det rigtigt, men den er ikke udtryk for diskrimination.
Vil ministeren ikke medgive mig det?
Præcis som den kvindelige forsker bag undersøgelsen siger: Man kan ikke konkludere en diskrimination på baggrund af undersøgelsen.
Ove Hygum (S), 2001-03-21:
Jeg har ikke yderligere at tilføje.
Jeg har allerede svaret på det spørgsmål, hr. Frank Dahlgaard her senest forsøger at få et svar på.
Frank Dahlgaard (UP), 2001-03-21:
Det er kedeligt, for der er mange naturlige og tæt på liggende tillægsspørgsmål til dette spørgsmål, eksempelvis om ikke ministeren finder det besynderligt, at den rapport fra Socialforskningsinstituttet, som man bygger hele sin påstand på, nemlig om lønforskellen mellem mænd og kvinder i Danmark, blev udsendt i maj måned sidste år, altså for 10 måneder siden.
8 måneder senere, i januar i år, går regeringen ud og siger: Der er en stor forskel mellem mænd og kvinders løn.
Det er urimeligt, uretfærdigt, vi er ikke kommet ret langt, og der skal ske en hel masse nye ting.
Er det ikke besynderligt, og er det ikke endnu en brik, der sandsynliggør, at der ikke er noget at komme efter?
Pressen havde jo været her for længe siden, hvis der virkelig var konkluderet sådan, som regeringen har gjort det, og det har man altså ikke gjort fra pressens side. Så kommer regeringen og skal koge suppe på en gammel pølsepind og roder sig ud i noget, der ikke er grundlag for.
Jeg synes alligevel, at ministeren skulle - og det vil jeg bede ministeren om - tage ordet og undskylde det misbrug, der er sket af Socialforskningsinstituttets redelige undersøgelse.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jørn Jespersen (SF), 2001-03-21:
»Er det korrekt, at ministerens annoncerede plan for gældseftergivelse til de fattigste ulande kun indebærer en eftergivelse af statslånene for ca. 100 mio. kr., og agter ministeren at finansiere gældseftergivelsen ved at tage pengene fra udviklingsbistanden?«
Jann Sjursen (KRF), 2001-03-21:
For at starte med det, der selvfølgelig også kan bygge bro i diskussioner med regeringen, vil jeg sige, at jeg synes også, det er fint, at ministeren her i dag har tilkendegivet, at HIPC-initiativet kan udvikles og udbygges.
Jeg synes sådan set, det er en udmærket melding, der kommer frem her i dag.
Jeg synes også, det er vigtigt, at vi får gennemdiskuteret konsekvenserne af de meldinger, som ministeren og regeringen er kommet med omkring at finansiere gældseftergivelsen, for så vidt angår eksportkreditgælden, under ulandsrammen.
Det har vi så tid til, frem til finanslovforhandlingerne for alvor går i gang.
Men jeg vil også meget stærkt appellere til, at ministeren genovervejer det synspunkt, uanset at man kan gøre det i henhold til gældende regler i international sammenhæng.
Jeg mener, det svækker Danmarks profil på ulandsområdet, at vi nu springer over, hvor gærdet er lavest, og i virkeligheden, som jeg ser det, på en meget smart måde prøver at æde, om jeg så må sige, den stigning, der kommer i ulandsbistanden de kommende år som følge af, at man laver en ny beregning af bruttonationalindkomsten som følge af EU-reglerne som sådan.
Havde det dog ikke været bedre, at vi havde brugt den stigning, der kommer i det kommende år, til at forstærke det partnerskab, som vi gerne vil have etableret med en lang række udviklingslande i de kommende år også som følge af den nye udviklingsstrategi?
Det skal være mit spørgsmål til ministeren.
Jørn Jespersen (SF), 2001-03-21:
Tak for tilsagnet om fortsat at være med til at sikre en udvikling og en udbygning af HIPC.
Jeg vil gerne sige i den sammenhæng, at jeg tror, noget af det vigtigste, vi fra dansk side kan arbejde på, er, at kriterierne for HIPC bliver ændret sådan, at landene efter gældsbehandlingen får en reel mulighed for at nå deres mål, f.eks. halvere fattigdommen og sikre uddannelse og sundhed osv. for deres borgere.
Realiteten er jo i dag, at selv efter en HIPC-godkendelse er der en ganske stor gæld tilbage for de fattigste lande og dermed også en stor gældsbyrde at løfte.
Det betyder, at selv efter gældsbehandling er der mange lande, der betaler lige så meget af på den resterende del af gælden, som de bruger på deres sundhedsvæsen, og det kan man sige sig selv ikke er bæredygtigt.
Derfor tak for tilsagnet.
Det tror jeg vi skal arbejde videre med.
Men igen til finansieringen: Det er da rigtigt, at de internationale regler siger, at sådan skal man opgøre det, men det er jo også det, der er problemet.
Hvis alle lande gjorde, som regeringen nu lægger op til på finansieringssiden, og sagde: Nu eftergiver vi også eksportkreditgælden og trækker den i vores ulandsbistand - ja, så var der stort set ingen udviklingsbistand tilbage i verden, fordi de fleste lande har en så lille udviklingsbistand, at hvis de lod den erstatte med gældseftergivelse, forsvandt den.
Derfor er det vigtigt, at Danmark med sin flotte, høje profil på området viser vejen frem, viser at vi godt kan finde ud af at skabe et flertal for at eftergive gælden uden at trække i ulandsbistanden.
Jeg er lidt forundret over, at ministeren ved flere lejligheder, både her i salen i dag og i Politiken, har snakket om, at det er der jo ikke flertal for, og så, når man kommer med flertallet og siger, at det da kun er afhængigt af regeringen, så er det lige pludselig ikke det, der er afgørende, så er det den ene procent af BNP, der er afgørende.
Så jeg vil bare appellere til, at ministeren gennemtænker finansieringen i dens internationale konsekvenser.
Jeg tror, det ville være godt, hvis den offensiv, som ministeren bebudede den 13. marts, for alvor skal være noget, der flytter noget.
Anita Bay Bundegaard (RV), 2001-03-21:
Først til hr. Jørn Jespersen, som i sit spørgsmål faktisk var inde på en forbedring af HIPC: Jeg vil meget gerne give tilsagn om, at den danske regering vil forsøge at udbygge HIPC-initiativet, sådan som tingene ser ud nu.
Det har vi gjort hele vejen igennem, bl.a. også ved, at vi yder bistand til, at den multilaterale gæld kan sættes ned.
Men der er altså bare det at sige til det, at sådan som ordningerne er i øjeblikket, er et lån et lån, og det skal man betale tilbage, uanset om det nu er den ene eller den anden form for lån.
Sådan er det også i dette tilfælde, og derfor skal eksportkreditlånet selvfølgelig også betales tilbage.
Det er der ikke noget nyt i.
Det kom til at lyde, som om reglerne for de resterende 10 pct., der er tale om, de 100 mio. kr., der er tale om, er fuldstændig forskellige fra det initiativ og den ordning, vi allerede har.
Men de er under fuldstændig samme betingelser som de 90 pct., vi har besluttet at eftergive, og jeg vil gerne sige til både hr. Jørn Jespersen og hr. Jann Sjursen, at det er i fuld overensstemmelse med de internationale regler for, hvordan man opgør udviklingsbistanden, at man inddrager gældseftergivelse i den.
I øvrigt vil jeg gerne sige, at det har Danmark altid gjort på dette område.
Så må jeg altså sige til hr. Jens Hald Madsen, at det sker jo, at der foregår en udvikling i verden.
Det har der altså også gjort på dette punkt siden den forhenværende ministers tid, og jeg refererede lige før, hvad jeg mente, der havde ændret sig.
Jann Sjursen (KRF), 2001-03-21:
Jeg må indrømme, at jeg synes, ministerens og regeringens initiativ efterhånden begynder at minde om det, jeg vil kalde en gratis omgang.
Men lad det nu være.
Jeg er bekymret, fordi ministeren på det nærmeste insisterer på, at man skal tage eftergivelsen af eksportkreditgælden for de fire pågældende lande inden for ulandsrammen.
Det perspektiv, som jeg synes ministeren også må forholde sig til, er, hvordan Danmark internationalt vil argumentere set i sammenhæng med andre landes bestræbelser på også at eftergive eksportkreditgæld.
Finder ministeren, det generelt er acceptabelt, hvis nogle lande i endnu højere grad og måske i virkeligheden med indirekte dansk støtte vælger at finansiere gældseftergivelse inden for ulandsrammen ad den vej, ministeren er på vej til at bevæge sig ud ad?
Jens Hald Madsen (V), 2001-03-21:
Jeg prøver jo at finde ud af, om der er sket en ændring i regeringens politik, og derfor må jeg spørge på en anden måde: Den daværende udviklingsminister, hr. Jan Trøjborg, sagde den 26. oktober 2000 med hensyn til problemstillingen i at slette f.eks. eksportkreditrelateret gæld 100 pct., at det vil fratage landene ansvaret for selv at bidrage til en løsning og virke uretfærdigt på lande, der har været mere tilbageholdende med at gældsætte sig.
Er den nuværende udviklingsminister uenig i den forklaring?
Det er jo det, det handler om, hvis man begynder gældslettelse for HIPC-landene, og der er nogle, som ikke er godkendt til HIPC, fordi de har forsøgt at afvikle deres gæld.
Kan udviklingsministeren ikke se en vis uretfærdighed i det?
Jørn Jespersen (SF), 2001-03-21:
Det er et godt princip, at regeringen er indstillet på at eftergive hele gælden fra lande, som bliver HIPC-godkendt - også lande, som ikke er godkendt endnu - og dermed også i princippet eftergive eksportkreditten.
Det kommer til at handle om en international indsats, for vi ved alle sammen, at der er en række lande, som er så dybt forarmede og forgældede, at de i virkeligheden burde søge om HIPC-behandling, men ikke gør det, fordi der er et internationalt pres fra nogle af deres donorer og långivere for ikke at gøre det.
Vi skal altså også i gang med en indsats for at forbedre HIPC-initiativet og rammerne for at bruge det på forskellig vis.
Men det er ikke det, spørgsmålet i dag handler om, og derfor vil jeg igen koncentrere mig om spørgsmålet om, hvordan vi finansierer denne gældseftergivelse.
Når vi snakker eksportkredit, er det jo tydeligt, at der har været blandede formål med at give lånene.
Der har for det første været det formål at give støtte til en række udviklingslande, men der er jo også tale om et kraftigt element af erhvervsstøtte, fordi man fjerner en risiko for danske virksomheder, der går og laver investeringer og projekter i fattige udviklingslande.
Derfor virker det altså svært forklarligt at fastholde en linje, der går på, at når disse lån forfalder, og modtageren ikke længere er i stand til at betale dem, er det det pågældende udviklingsland, der skal betale hele eftergivelsen af gælden, ved at den bliver trukket af den samlede ulandsramme, på trods af at markedsværdien af lånene i dag er meget lille, fordi vi ikke kan få pengene tilbage, og på trods af at lånene i høj grad har været tilskud til danske virksomheder.
Jeg synes, det er en position, som det må være ganske svært for regeringen at forklare.
Men jeg vil gerne her give ministeren en lejlighed til at begrunde, at det er regeringens politik, at det er ulandsrammen, der skal finansiere det, og at det ikke er en 100 pct.s eftergivelse af eksportkredit, der også har erhvervsstøtte som formål.
Anita Bay Bundegaard (RV), 2001-03-21:
Spørgsmålet lyder: Vil ministeren arbejde for, at også eksportkrediteftergælden til Danmark i de fattigste ulande bliver eftergivet? Man må jo sige, at det spørgsmål måske allerede er ved at være besvaret.
Men jeg vil gerne lige uddybe det og sige, at eftergivelse af eksportkrediteftergælden jo i mange år har været et centralt element i de gældsinitiativer, som det internationale samfund har taget, senest under HIPC.
Det drejer sig om i alt 13 lande, og af disse har kun ét, nemlig Sudan, en betydelig eksportkrediteftergæld til Danmark.
I tilfælde af, at Sudan på et tidspunkt opnår gældseftergivelse, vil man naturligvis også fra dansk side eftergive gæld efter de internationalt aftalte regler og eventuelt oveni yde en fuld gældseftergivelse.
Det må vi tale om til den tid, for det er klart, at det er en løbende proces.
Efterhånden som flere lande opfylder betingelserne, kommer der også nye lande ind under HIPC, og så kan vi komme i den situation, at vi igen skal kigge på, om der skal bruges penge til det.
Jeg gentager gerne mig selv.
Det er regeringens politik at bruge 1 pct. af bruttonationalindkomsten på ulandsbistanden, og i den ene procent skal der være plads til den gældseftergivelse, som vi er enige om beløber sig til de 100 mio. kr., som efterhånden er tilbage, efter at Danmark har eftergivet en stor del af sin gæld i forvejen. Hermed sluttede spørgsmålet.
Jørn Jespersen (SF), 2001-03-21:
Udgangspunktet for diskussionen er jo glædeligt.
Ministeren har meget tydeligt givet tilsagn om, at HIPC-godkendte lande får en 100 pct.s gældseftergivelse på alle de typer lån, de har modtaget af Danmark.
Jeg synes, det udestående i forbindelse med de spørgsmål, der er stillet i dag, er diskussionen om, hvorvidt finansieringen skal tages af ulandsrammen.
Her synes jeg, der var en god åbning fra ministerens side i hendes første svar, som gik på, at hvis der kunne skabes et flertal, var man sådan set også fra regeringens side indstillet på at diskutere det.
Det samme siger ministeren til Politiken den 14. marts 2001, hvor det påvises, at løfterne til ulandene i en vis forstand er gratis, bare man tager pengene fra ulandsrammen.
Ja eller nej?
Kan miljøministeren bekræfte, at regeringen stadig væk føler sig bundet af den aftale, som ministeren selv nævnte, mellem regeringen og SF, og at ministeren selvfølgelig vil gøre sit yderste for så hurtigt som muligt at sikre, at formålet med aftalen bliver opfyldt i praksis?
Anita Bay Bundegaard (RV), 2001-03-21:
Jeg vil gerne gentage, at det er regeringens politik at bruge
1 pct. på ulandsbistand, og den ene procent inkluderer altså disse ekstra 10 pct., så vi kommer op på 100 pct.s gældseftergivelse.
Jeg vil også gerne gentage, at vi altså har en opdrift i de midler, og jeg tror, det er en fornuftig måde at gøre det på.
Det er jo et spørgsmål om at bruge pengene fornuftigt, også over for ulandene, og den danske regering er af den holdning, at de 100 mio. kr. vil gøre godt.
De lande starter på ny, kan man sige, uden at have gæld til Danmark.
Det sagde jeg sådan set overhovedet ikke.
Jeg sagde, at jeg mener, at ud af den ene procent, vores bistand udgør af bruttonationalindkomsten, har
vi også råd til at eftergive gæld
Jeg vil ikke gentage mig selv yderligere, men kun sige, at det er en god idé, at udviklingslandene får eftergivet deres gæld.
Jørn Jespersen (SF), 2001-03-21:
Først tak til ministeren for det meget klare svar, som bekræftede, at det nu er regeringens fremtidige linje, at når lande bliver godkendt under HIPC til gældsbehandling, indebærer det, at Danmark sletter de pågældende landes gæld
til Danmark 100 pct.
, både når det drejer sig om statslån, og når det drejer sig om eksportkreditgæld.
Det synes jeg er glædeligt, og det er værd at notere sig, at regeringen vil gøre det.
På spørgsmålet om, hvor pengene så bliver taget fra, siger ministeren nu, at der er jo ingen, der mister noget.
Men det er da en kendsgerning, at når man tager gældseftergivelsespengene og finansierer dem af ulandsrammen, mister landene nogle penge, som de ellers ville have fået i udviklingsbistand, og det er selvfølgelig slemt nok.
Men pointen er jo, at internationalt set er det helt afgørende, om vi står for den linje, at man ikke skal kunne komme og påstå, at man yder et bare nogenlunde rimeligt bidrag til udviklingsbistand, fordi man har givet gældseftergivelse på nogle lån, der alligevel ikke ville være blevet betalt tilbage.
Det er fusk og svindel, og derfor er det helt afgørende, at Danmark både ved vores eget eksempel og via vores indsats i internationale forhandlinger arbejder for, at gældseftergivelsen ikke bliver finansieret via ulandsrammen.
Spørgsmålet er: Er regeringen med på det?