runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Sven Buhrkall (V), 2003-10-23:
Jeg vil da gerne understrege, at jeg lægger meget vægt på det foreningsmæssige.
Det har jeg heller ikke på noget som helst tidspunkt taget afstand fra, tværtimod er det jo et godt forum til at sikre den opsparing, som vi også godt ved er nødvendig, når vi skal løfte ældrebyrden.
Også netop derfor er det vigtigt, at man har et forum, hvor man kan tage de her beslutninger.
Igen vil jeg understrege, at det altså er generalforsamlingen, som tager beslutningen, og jeg har meget stor tillid til, at en sådan generalforsamling kan tage beslutningen.
Så er der jo to modeller: Enten kan man som forening fortsat eje investeringsforvaltningsselskabet, eller man kan forestille sig den anden model.
Det er jo igen en valgmulighed, som man skal drøfte.
Colette L. Brix (DF), 2003-10-23:
Det er nu ikke helt rigtigt, for så er der lige noget, jeg må læse op igen: »Det er vigtigt, at vi som politikere altid går den fine balancegang mellem på den ene side at sikre et konkurrencedygtigt erhvervsliv og på den anden side at sikre forbrugernes interesser.«
Det er også det forslag, jeg har siddet og arbejdet med i hele efterårsferien, hvor jeg har ringet rundt til alle mulige for at få oplyst: Hvad er det egentlig, det her går ud på?
Men der er jo ikke nogen, der har en præcis afslutning på det her og kan sige: Sådan skal det se ud med hensyn til investeringsforeninger.
Lad os gå i udvalget og lad os se, hvad der kommer ud af det.
Vi kan sagtens finde ud af det.
Inge-Lene Ebdrup (V), 2003-10-23:
Hr. René Skau Björnsson ønsker, at vi sammen med disse justeringer, som vi er i gang med nu, også forhindrer, at man vil kunne sælge selskaberne i en tid efter, at man har fået tilsagn om skattefradrag.
Jeg kunne godt tænke mig at spørge hr. René Skau Björnsson om, hvordan man vil gennemføre et sådant forbud, for så vidt angår aktieselskaber, og for så vidt angår børsnoterede aktieselskaber.
Jeg vil også spørge hr. René Skau Björnsson om, hvor han finder det hensigtsmæssige i, at man for selskaber, både for aktieselskaber og for anpartsselskaber, vil lovgive, så man ikke kan sælge dem, hvis vi f.eks. i byggeprocessen oplever, at et anpartsselskab får økonomiske vanskeligheder.
Det kan være i forbindelse med byggeriet, men det kan også være i forbindelse med andre aktiviteter, der måtte være i det anpartsselskab.
Hvor er det hensigtsmæssige i, at man så ikke kan få ny kapital eller ikke kan afhænde selskabet, hvis det er det, der skal til for at undgå en konkurs?
Colette L. Brix (DF), 2003-10-23:
Det er vigtigt, at vi som politikere altid holder den fine balance mellem på den ene side at sikre et konkurrencedygtigt erhvervsliv og på den anden side sikre forbrugernes interesser.
I dette lovforslag, hvis vigtigste element er at åbne for en egentlig sammenlægning af kapitalforvaltningen i landets investeringsforeninger og deres depotselskaber, sikrer investorerne sig gennem skærpede værnsregler mod interessekonflikter.
Jeg er imidlertid ikke overbevist om, at værnsreglerne er tilstrækkelige til fuldt ud at varetage investorernes interesser, og det er vigtigt for Dansk Folkeparti.
Derfor vil jeg under udvalgsbehandlingen interessere mig for disse værnsregler og for andre forhold, så vi kan få det forestående fuldt oplyst.
Det ser jeg frem til under udvalgsbehandlingen.
Vi har igen haft alt for lidt tid til at sætte os ordentligt ind i alle forhold.
Det er jo ikke pinocchiokugler, der er tale om her. Det nedsatte opsparingsudvalg, der har en fin balance mellem forbrugernes og branchens interesser, er kommmet med forslaget i en rapport.
Argumentationen for en forbedring af danske pengeinstitutters konkurrencedygtighed, hvis de rent lovmæssigt kan få lov at eje et investeringsselskab helt eller delvis gennem stordriftsfordele, stiller
Det er klart, at i en situation, hvor investeringsforeninger alligevel køber rådgivning hos en bank samt betaler banken for at skaffe kunder, er der en gevinst for banken ved at opkøbe foreningen, specielt når danske pengeinstitutter står over for en stigende international konkurrence fra ofte større udenlandske konkurrenter.
Det eneste, der ærgrer os, er, at ingen har været ude at pege på, hvor store disse fordele egentlig kan være målt i kroner og øre.
Det kunne vi godt tænke os at vide.
Det må specielt være vigtigt, når vi netop skal gå denne fine balancegang, branchen peger på, at ændringen er en fordel for dem, men så forventer vi også, at man er åben over for, hvilken gevinst man får, specielt når indgrebet i sidste ende drejer sig om eventuel afgivelse af ejerskabet til en kompetence fra foreningens medlemmer til depotselskabet. De yderligere tiltag i den lov om formandsforeninger og skærpelse af regelsættet, således at det ikke kun er udenlandske foreningers direkte markedsføring i Danmark, der skal godkendes, men også den indirekte, kan Dansk Folkeparti støtte.
Vi ser frem til det videre udvalgsarbejde.
Carina Christensen (KF), 2003-10-23:
Jeg blev bare lidt nysgerrig.
Nu hørte vi hr. René Skau Björnsson i TV-avisen i går fremføre, at Socialdemokraterne mener, at man ikke måtte sælge videre i en periode på 10 år.
I dag er det så modereret til, at man ikke må sælge videre i en vis periode.
Skal jeg tage det som udtryk for, at man i Socialdemokratiet har indset, at vi overhovedet ikke vil få bygget noget som helst privat udlejningsbyggeri, hvis vi lagde en klausul ind om, at man ikke måtte sælge videre i 10 år?
Thor Pedersen (V), 2003-10-23:
Ja, altså bare for at gøre den korte historie lidt længere.
Den frihed, som Danmarks Nationalbank har, har Den Europæiske Centralbank også.
Den har frihed, der er ikke nogen instruktionsbeføjelse fra parlamenterne.
Den har frihed og er helt suveræn, og det, der siges af Centralbankens chef, er han ansvarlig over for nationalbankdirektørerne for, men ikke over for noget parlament overhovedet, hverken det danske parlament, den tyske Forbundsdag eller Europa-Parlamentet.
Den har friheden til og ansvaret for at fastlægge pengepolitikken.
Det er også det, man har måttet lære i andre lande, der har haft en anden tradition, hvor det er rigtigt, at man har haft en mulighed for i andre landes lovgivning tidligere at kunne have en indflydelse på pengepolitikken og dermed rentefastsættelsen i de nationale banker, men sådan er det ikke i det retsgrundlag, der gælder for Centralbanken i EU, og sådan er det heller ikke for Danmarks Nationalbank, og det er jeg meget, meget glad for.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-10-23:
Jeg kan godt se på folk, at de er ved at være rimelig trætte
af, at jeg tager min tredje og sidste korte bemærkning, men det er den sidste. Jeg skal blot sige, at jeg håber, at det er sådan, at vi kan være enige om den struktur, der er omkring Danmarks Nationalbank, over for den struktur, som tager udgangspunkt i en tysk tradition for, hvordan en nationalbank eller Den Europæiske Centralbank fungerer i forhold til EU-systemet. Den slags håber jeg i det mindste at vi som udgangspunkt kan være enige om. Det er jo fuldstændig korrekt, som finansministeren siger, at vi ikke herinde sidder og stemmer om renten, men det er altså også sådan, at det danske Folketing ultimativt har nogle beføjelser over for Danmarks Nationalbank, som ikke eksisterer i forhold til Centralbanken - ikke fordi det ikke er det danske parlament, der styrer dernede, men ganske simpelt, fordi man har en anden tradition, fordi man under Anden Verdenskrig satte pengetrykken i gang i Tyskland, og derfor ønskede man fuldstændig at separere Nationalbanken fra det tyske system. Det er det, man har videreført i Europa, og derfor siger jeg, at en af årsagerne var, at der ikke var noget demokrati omkring pengepolitikken i Europa.
Det begrænsede demokrati, man har, udvander man så yderligere ved det her forslag.
Thor Pedersen (V), 2003-10-23:
Nu skal vi ikke gøre en kort historie lang.
Virkeligheden er jo altså en ganske anden, må jeg sige til fru Pernille Rosenkrantz-Theil.
Det er jo lige præcis ikke Folketinget, der fastsætter renten, det gør Danmarks Nationalbank, som er fri og uafhængig.
Så der er altså ikke tale om, at Folketinget i virkeligheden har det parlamentariske ansvar for rentepolitikken i Danmark, det har Danmarks Nationalbank.
Hvis man kører en for løssluppen finanspolitik, så er det Nationalbanken, der har ansvaret for pengepolitikken, og det kan den styre med rentevåbenet.
Så kan vi stemme, som vi vil i Folketinget, om, hvorvidt vi synes, det er en god rente, man har i Danmark, eller en dårlig rente, men den er i virkeligheden ved Folketingets egne beslutninger totalt frigjort fra parlamentets indflydelse.
Den bestemmer man selv i Danmarks Nationalbank, og det er jeg meget tryg ved.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-10-23:
Finansministeren siger, at der jo er forskel på et parlamentarisk system og så det, som man tager udgangspunkt i i Centralbanken.
Jamen det er jo fuldstændig korrekt.
Og det er faktisk en af årsagerne til, at over halvdelen af befolkningen stemte nej til det dernede, fordi man netop med Den Europæiske Centralbank tager udgangspunkt i et fuldstændig andet system end det parlamentariske.
Her i Danmark er det faktisk sådan, at vi er vant til, at vores pengepolitik bliver styret, kontrolleret og bestemt af det parlamentariske system, hvor hvert folketingsmedlem til enhver tid har en stemme.
Det, der er problemet med Den Europæiske Centralbank, er, at den ikke kører efter den slags demokratiske processer, men kører efter den tyske model.
Her har vi et af eksemplerne på, at man så yderligere udvander det, man kunne kalde demokrati - jeg vil ikke gøre det; nogle gør det - med det her forslag.
Thor Pedersen (V), 2003-10-23:
Altså jeg vil ikke sige, at det kunne være fristende, om det også gjaldt i Folketinget, at nogle medlemmer en gang imellem ikke havde nogen stemme.
Der kunne være tider, hvor man kunne synes, det var fristende, men i den måde, man vælges på, og med de mandater i det parlamentariske system, man har i et lille land, synes jeg, man har det samme mandat alle sammen.
Man skal bare huske, at det ansvar, man har i Den Europæiske Centralbank, har en anden baggrund.
Den er jo ikke valgt af alle landenes borgere under et.
Man repræsenterer i virkeligheden hver sin økonomi og hver sit ansvar.
Og det med indflydelsen ligger jo i, at alle landene hele tiden er med.
I debatter, argumentationer, den måde man formulerer sin politik på i Den Europæiske Centralbank, deltager alle lande.
Det er i de situationer, hvor det i givet fald kommer til en afstemning, at der er et rotationsprincip.
Men der er ingen lande, der altid har en stemme.
Og der er det så afgørende, at de lande, der så har en stemme, også det lille land - det kunne jo i virkeligheden så også være Cypern eller på et tidspunkt Malta, der egentlig havde den samme stemme, som man så har i Tyskland eller i Frankrig - så har de altså en stemme hver.
Så man kan jo ikke sige her, at man ikke tager hensyn
til også de små økonomier.
Og derfor er det en god balance, der er fundet.
Det er muligt, man kunne finde andre løsninger, men her er det altså det, som man selv med Nationalbankens øjne må sige har en rimelig balance.
Og det er jeg egentlig meget tryg ved.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-10-23:
Men det var egentlig slet ikke det, der kaldte mig herop.
Jeg morede mig blot over, at finansministeren sagde, at det vil være sådan i fremtiden, at alle landene fortsat har en stemme - det er bare ikke altid.
Jeg skal så spørge finansministeren, om man også kunne forestille sig det princip indført her i Folketinget.
Andre gange har de det ikke.
Eller om det kun er en form for demokrati, der hører til i EU og i Den Centrale Bank?
Thor Pedersen (V), 2003-10-23:
Nu var det ikke overraskende, at ikke alle var enige i sagen, for det fremgik også af det mandat, som regeringen fik, da vi søgte tilslutningen i Europaudvalget.
Så jeg vil sige, at holdningerne i Folketinget meget ligner det, der er i Europaudvalget, og det er jo egentlig meget tilfredsstillende i den måde, et parlament arbejder på. Jeg vil ellers blot sige det samme, som også hr. René Skau Björnsson sagde, nemlig at der er fundet en balance, der i virkeligheden gør, at man kan støtte forslaget, og det er også derfor, at regeringen kan støtte forslaget. Jeg vil også godt sige, at det er derfor, at også Nationalbanken mener, det er tilfredsstillende med den balance, der er fundet, hvor man tager hensyn til landenes økonomier i den balance, der stilles op, og også den samlede finansielle balance i de enkelte lande.
Men når man stemmer, har man én stemme.
Det vil sige, at når store lande er med til at have stemmeret, har de kun en stemme.
Og når små lande er med til at have stemmeret, har de en stemme.
Noget andet havde jo været, hvis store lande havde haft to stemmer, men sådan er det altså ikke.
Når man har stemmeretten, har man kun én stemme.
Og der er der altså en balance i rotationssystemet, som gør, at den danske Nationalbank finder, at det også er rimeligt.
Så vil jeg lige rette en misforståelse, hvis det er en misforståelse, hos hr. Poul Fischer.
Det er jo ikke sådan, at det danske Folketing her mister retten til at bestemme pengepolitikken eller bestemme rentepolitikken, for den har vi ikke i forvejen.
Det er jo lige præcis en frihed, Nationalbanken har til at fastsætte rentepolitikken.
Og det er den frihed, der også ligger i Den Europæiske Centralbank.
Derfor er det jo afgørende også for regeringen, om den danske Nationalbank finder, at den balance, der ligger, om de muligheder Nationalbanken har, er tilgodeset.
Og her er vi meget trygge ved, at der her ligger en løsning, som også Nationalbanken finder er tilfredsstillende.
Så jeg synes, det er fremadrettet, at man kan vedtage det i tide.
Og så glæder jeg mig over, hvad også andre ordførere har givet udtryk for, at Danmark på et tidspunkt kan tage del i euroen efter en dansk folkeafstemning, hvor danskeren har givet sit besyv med, for det er jo forudsætningen for, at det her overhovedet får virkning for Danmark, i og med at vi indtil da er uden for.
Tove Videbæk (KRF), 2003-10-23:
Beslutningsforslag nr. B 9 skal vedtages, for at det kan blive muligt for Danmark at ratificere rådsafgørelsen af 21. marts i år.
Rådsafgørelsen tilpasser afstemningsreglerne for at fastholde evnen til at træffe effektive og rettidige afgørelser i et udvidet euroområde.
P.t. består de gældende institutionelle ordninger af styrelsesrådet og de seks medlemmer af ECB's direktion og de nationale centralbankdirektører for eurolandene.
Med rådsafgørelsen indføres der et rotationssystem for stemmerettigheder osv., osv.
Det er der jo ingen der kan sige noget om i dag.
Og i Kristeligt Folkeparti vil vi da godt være med til at sige, at vi mener principielt, at når det sker, er det vigtigt, at alle lande, også de små, har stemmeret, og vi mener sådan set, at det er det rigtige, hvad enten Danmark er inde eller ude.
Vi mener, det er afgørende, at alle lande er med ved bordet, når der tages de store beslutninger, og derfor kan Kristeligt Folkeparti ikke stemme for forslaget.
Pernille Rosenkrantz-Theil (EL), 2003-10-23:
Ja, det synes jeg jo var tarvelig hurtigt, det dér, fru Margrethe Vestager.
Jeg skal sige, at det forslag, der ligger her, ændrer afstemningsreglerne og forringer dermed det, man kunne kalde demokratiet i Den Europæiske Centralbank yderligere.
Det sikrer, at de fem største lande under næsten alle omstændigheder altid vil have mulighed for at udøve deres stemmeret oftere end de andre lande.
Hertil kommer, at det er størrelsen af landenes økonomi og ikke antallet af borgere, der afgør, om der er tale om et stort eller lille land.
Man går altså bort fra tanken om et hoved, en stemme og over til en krone, en stemme.
Margrethe Vestager (RV), 2003-10-23:
Det Radikale Venstre kan støtte beslutningsforslaget.
Morten Homann (SF), 2003-10-23:
Det her forslag, kan man sige, går jo ud på at begrænse landenes indflydelse i styrelsesrådet for Den Europæiske Centralbank, og det kan man sige vi selvfølgelig kan være ligeglade med, sålænge vi står uden for.
Men jeg mener ud fra en principiel betragtning og ud fra den betragtning, at der ikke er noget, der er givet for tid og evighed om Danmarks placering i forhold til euroen, al den stund der er flertal i Folketinget, som ønsker at Danmark skal tilslutte sig, at det alligevel er værd at opholde sig lidt ved det.
Jeg betragter grundlæggende EU som et samarbejde mellem lande, og derfor vil jeg sige, at hvis man skal sammensætte institutioner som det her, så synes jeg, det er afgørende, at alle lande er repræsenteret. Så på den baggrund synes jeg og SF, at det her forslag trækker i den forkerte retning, og vi kan ikke støtte det, som det ligger.
Det er en yderligere indskrænkning af demokratiet i Den Europæiske Centralbank.
Carina Christensen (KF), 2003-10-23:
Da mit partis ordfører, fru Pia Christmas-Møller, ikke kan være til stede, skal jeg på hendes vegne tilkendegive, at vi kan give finansministerens beslutningsforslag tilslutning.
Forslaget er en ratifikation af Rådets beslutning om en ændring af artikel 10.2 i statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank.
Kort sagt handler det om, at man indfører regler for et rotationsprincip for repræsentationen i Styrelsesrådet, som ud over de seks medlemmer af ECB's direktion også består af repræsentanter fra medlemslandene i form af centralbankdirektører.
Da eurolandenes medlemskreds udvides til mere end 15 lande, foreslås et rotationsprincip, som skal sikre, at de forskellige økonomier og interesser i det monetære samarbejde hele tiden er reflekteret i sammensætningen af styrelsesrådet.
Vi lægger vægt på, at man har søgt sådan en afbalancering af de forskellige hensyn og interesser, og vi kan altså give forslaget vores tilslutning.
Poul Fischer (DF), 2003-10-23:
Såfremt det danske Folketing vedtager dette beslutningsforslag, er Danmark med til at ratificere en rådsafgørelse gående ud på at give uændret magt til direktionen i Den Europæiske Centralbank og forholdsvis større magt til de store økonomier i Europa i forhold til de nye lande, der på sigt måtte tilslutte sig eurosamarbejdet.
Hvert land har én stemme.
England, Sverige og Danmark står som bekendt uden for eurosamarbejdet.
Konsekvensen af en vedtagelse af dette beslutningsforslag vil være, at når og hvis medlemstallet af eurolande overstiger 15, vil medlemslandene blive inddelt i grupper efter økonomiernes størrelse med mindre og mindre stemmeret i Styrelsesrådet, jo mindre det enkelte lands økonomi er i forhold til de øvrige medlemslandes.
For at denne rådsafgørelse skal være gældende, kræves der en ratifikation i samtlige 15 EU-lande, hvad enten man er tilsluttet eurosamarbejdet eller ej.
Umiddelbart kunne man jo sige, at det skal vi ikke blande os i, da vi står uden for eurosamarbejdet.
Det må være op til de lande, der i dag er medlemmer af Den Europæiske Centralbanks Styrelsesråd. Men lur mig, om der ikke er partier i det danske Folketing, der pønser på yderligere euroafstemninger på sigt. Selv om danskerne er forstandige mennesker, og, som vi lige har set i Sverige, ved afstemninger har sagt nej til euroen og ikke ønsker den vej, ja, så er der jo
ved en euroafstemning en risiko for, at vi tilslutter os samarbejdet, og så sidder vi pludselig i saksen og er underlagt dette beslutningsforslags konsekvenser.
Vi vil være en af de små økonomier med meget lidt stemmeret, og vi kan godt nok sende vores nationalbankdirektør til styrelsesrådsmøder og udtrykke de danske ønsker, men når der skal stemmes, så vil vi ikke have stemmeret, eller vi vil ofte ikke have stemmeret.
Europa er i disse år ramt af en lavkonjunktur, men ikke alle Europas lande er ramt lige hårdt.
Danmark har ikke problemer på niveau med f.eks. Frankrig og ikke mindst Tyskland.
Danmark har derfor ikke samme behov for at få de ledende rentesatser nedsat som f.eks. Frankrig og Tyskland for at få pumpet gang i økonomien.
I en sådan situation vil vi tale for døve ører og har ved afstemning ingen vægt, såfremt dette beslutningsforslag vedtages og vi sidder med ved bordet, hvad vi forhåbentlig aldrig kommer til.
Dansk Folkeparti kan ikke tilslutte sig beslutningsforslaget.
Keld Albrechtsen (EL), 2003-10-23:
Da vi tidligere på året havde forespørgsel, også stillet af Enhedslisten, om beskatningen af Nordsøværdierne, tegnede der sig et forholdsvis lyst billede af situationen i Folketinget.
Der var fire partier, der var indstillet på at pålægge økonomi- og erhvervsministeren, at der skulle ske en forøget beskatning.
Disse fire partier var Dansk Folkeparti, Socialdemokratiet, SF og Enhedslisten, og vi havde håbet, at dette flertal kunne bære igennem, at vi kunne få en ordentlig aftale med en ordentlig beskatning af de værdier, som rettelig tilhører samfundet.
Beklageligvis måtte vi konstatere undervejs, at Dansk Folkeparti ikke kunne stå distancen.
De opgav sagen og lod ministeren forhandle en aftale med A.P. Møller, som efter alt, hvad vi kan få oplyst - men det er nu ikke så meget, vi har kunnet få oplyst indtil videre, og nogle af de spørgsmål, vi har stillet, har ministeren endog i spørgetiden direkte nægtet at besvare - så tyder det på, at den aftale er meget, meget elendig set fra samfundets synspunkt; til gengæld meget fordelagtig for selskaberne.
Staten vil gå glip af meget store beløb, og man har endog på forhånd foræret A.P. Møller en forlængelse af eneretsbevillingen fra 2012 til 2042 i en situation, hvor staten selv kunne have gået ind og overtaget og samfundet dermed også have fået hele indtægten i kassen i den lange periode.
KL. 10.05
Det allermest triste ved situationen er så, at regeringen oven i købet nu har tænkt sig at benytte anledningen til at sælge ud af samfundets arvesølv og nu har bebudet et hurtigt salg af DONG.
I en situation, hvor det netop er DONG, som skulle forvalte statens interesser i Nordsøen, vil man så oven i købet til at sælge DONG.
Regeringen er godt på vej til med salget af DONG, Nordsøaftalen og elaftalerne fuldstændig at ødelægge
dansk energipolitik og samtidig forære milliarder og atter milliarder til de selskaber, der allerede i forvejen er blevet så rigeligt forgyldt. Jeg håber, vi kan få en god debat, og selvfølgelig håber jeg da på, at det flertal, der var, kan vende tilbage.
Men jeg må nok sige, at Dansk Folkepartis udmeldinger også om DONG i den seneste tid har været triste.
Partiet er åbenbart indstillet på, at skatteydernes penge skal ødsles bort. Besvarelse
René Skau Björnsson (S), 2003-10-23:
Jeg er enig i, at der kan være nogle tekniske problemstillinger, man skal have set på i forhold til at finde nogle regler, der kan sikre, at man ikke kan videresælge et tilsagn.
Det, som Venstres ordfører bør være enig med mig i, er, at ønsket jo har været, at vi skulle have bygget flere boliger.
Når vi har været ude til møder, hører vi gang på gang private bygherrer, pensionsselskaber og andre, der siger, at det ikke har kunnet betale sig at bygge boliger, der har ikke været penge i det, fortjenesten har ikke været stor nok.
Det var en årsag til, at vi vedtog boligaftalen,
altså netop for at få gang i byggeriet
Så er det meget irriterende som politiker at se en storsmilende bygherre, der har lavet et selskab til lejligheden, skovle 7,5 mio. kr. ned i lommen, hvis et
byggeri bliver til noget, fordi han har videresolgt projektet, eller se en anden, der storsmilende siger, at han også vil sælge det videre.
Hvor man altså udnytter, at staten giver en skatterabat, som man putter ned i lommen, og som egentlig burde have været brugt til flere og bedre boliger, i stedet for at nogle kan spekulere i denne her skatterabat.
Jeg er sikker på, at vi ved et grundigt og ihærdigt stykke arbejde nok skulle kunne få lavet nogle regler, så vi kan undgå den situation.
Det kan ikke være rigtigt, at Venstre og De Konservative mener, at vi skal acceptere den skattespekulation, der har været.