Jens Rohde (V), 2005-12-14:
Venstres finansordfører, hr. Peter Christensen, har desværre måttet melde sig syg, så det høje Ting må nøjes med min ringhed ved denne tredje behandling af finansloven.
Nu plejer det jo at være sådan, at når et parti sender en substitut for den oprindelige ordfører på talerstolen på grund af pludselig opstået sygdom, så undlader Tingets medlemmer at stille spørgsmål efterfølgende til ordføreren.
Lad mig for god ordens skyld sige, at Tingets medlemmer skal være mere end velkomne til at stille spørgsmål til mig om regeringens finanslov.
Jeg kan også se, at spørgelysten allerede nu er meget stor.
Det glæder mig, for jeg betragter det som intet mindre end et privilegium at få lov at stå her i dag og være ordfører på tredjebehandlingen af næste års husholdningsbudget.
I det lys er det somme tider nyttigt at foretage en rejse tilbage i tiden og se på kritikeres vurderinger og karaktergivning.
Hvad sagde de, og hvordan gik det så?
Skulle vi dengang i højere grad have lyttet, rettet ind efter kritikken og have skiftet kurs?
Og har vi egentlig misset chancen for at lære af råd og bekymringer fra vores politiske modstandere, som vi kan bruge fremadrettet?
Socialdemokraternes finansordfører, hr. Henrik Sass Larsen, belærte for ikke så længe siden regeringen med følgende svada: Vi har sagt det 200 gange i Folketingssalen.
I kan ikke både indføre skattestop, komme med flere penge til velfærd, lægge op til skattelettelser og så samtidig fortsætte gældsafviklingen.
Vi tager den lige igen: Vi har sagt det 200 gange i Folketingssalen.
I kan ikke både indføre skattestop, komme med flere penge til velfærd, lægge op til skattelettelser og så samtidig fortsætte gældsafviklingen.
Det er vel næsten rekord i, hvor galt man kan komme af sted i en og samme sætning.
Regeringen gennemførte med forårspakken sidste år nedsættelser af skat på arbejde med to formål, punkt 1, at få flere hænder ud på arbejdsmarkedet, og punkt 2, at få gang i økonomien.
Initiativerne blev mødt med stor modstand fra oppositionen.
Regeringens økonomiske politik er på gyngende grund, fundamentet er sprængt i tusinde stykker, sagde en bekymret daværende finansordfører hos S, hr. Nicolai Wammen.
Kl. 9.10
Hvordan ser situationen så ud i dag?
Jeg tror, at mange vil være enige i, at initiativerne sidste år faktisk var succesfulde.
Økonomien fik et tiltrængt skub, det private forbrug voksede, i begyndelsen ret kraftigt, og efterhånden faldt også ledigheden.
Da vi gennemførte forårspakken, var målet, at væksten i det private forbrug efterhånden skulle suppleres af eksporten, og at erhvervsinvesteringerne skulle tage over som vækstdrivende faktor.
Det er nøjagtig det, der sker nu.
Opsvinget er blevet selvkørende, og væksten tegner til at blive gradvis mere afbalanceret.
Betalingsbalancen viser fortsat stort overskud.
Løn- og prisstigningerne er relativt afdæmpede.
Ledigheden er den laveste i mere end 30 år.
Overskuddet på de offentlige finanser sætter rekord, gældsafviklingen sætter rekord, bilsalget sætter rekord, hussalget sætter rekord, og regeringen sætter rekord.
Det er nemlig 4 år siden, at skatter og afgifter sidst er blevet skruet i vejret for den enkelte dansker.
Mon ikke det er de fleste danskere, der glæder sig over det?
En sådan økonomi kunne jo nok få en eller anden til at lade sig friste til forbrug over evne, men det gør vi ikke i Venstre.
Det er en central del af finanspolitikken, at de ekstra indtægter, som staten får ind på f.eks. kursgevinster, skal gå til at nedbringe den offentlige gæld.
Det er rettidig omhu, det er sund fornuft.
Vi skal ikke føre en politik, der øger efterspørgslen, når det går godt i forvejen.
Bruger vi løs af overskuddet nu, risikerer vi at skulle igennem store indgreb, der gør ondt, hvis situationen skifter.
En central årsag til, at de fleste europæiske lande har problemer med finanserne, er jo netop, at der ikke er blevet ført en fast politik i de perioder, hvor konjunkturerne var gode.
Den fejl vil vi ikke begå i Venstre.
Med de rammer, som regeringen har opstillet, er der plads til, at den offentlige service kan stige med 2 mia. kr. årligt frem til 2010.
Det indebærer, at der er ca. 2 mia. kr. til at løfte kvaliteten af den offentlige service for hvert eneste år.
Oven i det kommer de forbedringer, som kan opnås ved at styrke effektiviteten i det offentlige.
Det samlede beløb er på 30 mia. kr., når de ekstra ressourcer i alle år lægges sammen.
Regeringen har indgået en lang række aftaler på delområder med flere af Folketingets partier.
Ikke mindst Det Radikale Venstre har i år vist stor vilje til at tage et medansvar, og det vil vi i Venstre gerne kvittere for.
Den overordnede finanslov er igen i år blevet til med Dansk Folkeparti, som er det eneste parti, der støtter forudsætningen om, at skatter og afgifter ikke kan forhøjes, når udgifterne skal finansieres.
Denne ansvarlighed, evne og vilje til at tage medansvar for prioriteringerne i den samlede økonomi vil vi i Venstre også gerne kvittere for.
Et højt prioriteret område for regeringen er at bedre vilkårene for vores børn.
Derudover forbedrer vi i de kommende år kvaliteten i vores daginstitutioner, til det har vi afsat 2 mia. kr.
Til forbedringer af sygehuse og forholdene for ældre bliver der 1 mia. kr. næste år, og regeringen prioriterer her kræftbehandling og kortere ventetider.
Indsatsen for at bedre forholdene for de ældre fortsætter med fornyet styrke i det kommende år, hvor vi afsætter yderligere 0,5 mia. kr. om året til investering i bedre og mere fleksibel hjemmehjælp.
Det gælder også forskning.
Allerede næste år sikrer vi imidlertid 600 mio. kr. ekstra til nye forskningsinitiativer.
De udsatte grupper har i de seneste dage været en omtalt og ombejlet gruppe.
Det glæder vi os over i Venstre.
Oppositionen med dens leder, hr. Villy Søvndal, i spidsen påstår, at vi skærer ned og bruger færre penge på de udsatte end tidligere.
Det kan vi klart afvise.
Over de sidste 4 år er der brugt 6,2 mia. kr. på de udsatte grupper.
Til sammenligning blev der i SR-regeringens sidste 4 år brugt 4 mia. kr. samlet.
En stor del af dem kommer fra den såkaldte satspulje, men denne regering bruger samtidig hvert år hvert 295,8 mio. kr. på direkte initiativer på finansloven.
Kl. 9.15
Det er mere end dobbelt så meget, som SR-regeringen brugte i de sidste 4 år, den sad med regeringsmagten.
Dengang blev der på finansloven brugt 138,3 mio. kr. årligt.
VK-regeringen bruger betydelig flere penge på de udsatte grupper, end det var tilfældet, dengang hr. Villy Søvndal var parlamentarisk grundlag for SR-regeringen.
Og dertil kommer, at man jo ikke bare skal se på pengene.
Der er flere tilbud til stofmisbrugere i dag end for 4 år siden, kvaliteten i tilbuddene er blevet betydelig bedre, misbrugere med sociale problemer har lettere ved at finde arbejde, når de har fået mere styr på deres liv, der er kommet langt flere behandlingsmetoder for de psykisk syge, og der er kommet langt flere væresteder.
Regeringen har indført mentorordninger på arbejdsmarkedet for de udsatte grupper, og vi gennemfører en gældssanering for de fattigste.
Endelig forhøjer vi førtidspensionen for dem, der er på den laveste ydelse.
Men det betyder jo ikke, at vi har løst alle problemer.
Det er vi ganske klar over.
Derfor vil vi også fortsat lytte til Rådet for Socialt Udsatte og arbejde videre med at bedre vilkårene for de udsatte grupper.
Men jeg vil også gerne understrege, at det må blive under skyldig hensyntagen til, at det skal kunne betale sig at arbejde, såfremt man er stand til at arbejde.
Dansk økonomi er i dag en af de sundeste og mest robuste i Europa.
Det skyldes ikke kun regeringens økonomiske politik.
Det er jo i høj grad et resultat af danskernes optimisme, danskernes ønske om at gå på arbejde og tjene til livets ophold og samtidig bidrage til fællesskabet.
Danskerne er et arbejdsomt folk, der er ganske klar over, at det er godt både at hjælpe sig selv og at hjælpe hinanden.
Danskerne er et folk, der tror på fremtiden, og en regering kan jo ikke ønske sig et bedre udgangspunkt for at tage fat om udfordringerne i det nye år.
Vi stemmer naturligvis ja til finansloven.