runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Christian H. Hansen (DF), 2001-05-29:
Og jeg synes nok, at det forløb, vi har haft her, hvor det sådan har været afbrudt, så man ikke kunne blive enige om nogle ting, faktisk har vist, at der ikke er den bedste lovkvalitet i det her. Hvis det skal tilbage til udvalget, så skulle det da lige være, fordi det så fik lov til at ligge der.
Men det er formodentlig ikke det, der er planen.
Det, der ville være det bedste for det lovforslag, var, at det fik lov at ligge, og at man så kiggede på det hele og gav det den fornødne tid til at blive behandlet ordentligt og til at få tingene sat tilbage på plads.
Grunden til, at hr. Kristen Touborg vil have det tilbage til udvalget, kunne jo selvfølgelig være, fordi staten lige pludselig skulle påtage sig de administrative byrder.
Det ville vi da selvfølgelig synes var positivt, men det er nok ikke det, der er planen, desværre.
Ole M. Nielsen (KRF), 2001-05-29:
Ja, mit indlæg er ikke et led i det spil.
Jeg synes, at det problem så i hvert fald er afklaret, og vi har jo meddelt, at vi ikke stemmer for lovforslaget.
Alligevel vil jeg gerne appellere til de partier, som bakker lovforslaget op, om at tænke sig om endnu en gang og overhovedet overveje, om det er nødvendigt at gennemføre det forslag i den samling her, for det er ikke vanskeligt at forudse, at det bliver noget værre roderi, simpelt hen, når man skal til at administrere det.
Vi stillede et forslag i udvalget om de dokumentationskrav, som de, der ønsker at dyrke brødhvede, skal leve op til.
Og det svar, vi har fået på bilag 25, dokumenterer til fulde, at man ikke har overblik over, hvordan man skal styre det der. Det er ikke helt klart, hvad kriteriet er for brødhvede.
Og når de uklare kriterier skal ligge til grund for en proces, hvor det handler om at komme først til mølle med at få registreret sit ønske om at få en del af de der 50.000 ha, så kan jeg forudse meget bøvl og mange besværligheder og megen usikkerhed omkring, hvem der får den chance for at få de 50.000 ha. Angående formuleringen om, at der skal være kontrakt på brødhvede, så skriver handelsmøllerne jo i deres høringssvar, at de ikke opererer med kontrakter, i hvert fald ikke den slags kontrakter her.
Jeg ved, at handelsmøllerne køber efter prøve, og det vil sige, at der slet ingen sandsynlighed er for, at det bliver de 50.000 ha her, som opfylder møllernes krav til brødhvedekvalitet.
Og kan de ikke få den tilstrækkelige kvalitet, så køber de simpelt hen deres hvede i udlandet.
Det kan sagtens ske, at nogle af de 50.000 ha her eller at mange af dem falder på helt andre kriterier end proteinindholdet, som kvælstoftilførslen jo har til formål at fremme.
I det hele taget betyder det her med »først til mølle« jo, at 70-80 pct. af arealerne kan komme til at ligge på Sjælland, men kendsgerningen er, at 70 pct. af den danske hvede, der bliver formalet til mel, bliver formalet på fynske og jyske møller, altså på den side af Storebælt.
Men det kan nemt være, at hveden bliver dyrket på den her side af Storebælt. Det er i det hele taget noget kludder og noget juks, og den beskrivelse, som jeg gav under førstebehandlingen af, at den slags planlægning her ville de have været stolte af i Moskva, tror jeg, jeg er blevet mere overbevist om passer.
Og det vil i hvert fald heller ikke komme til at fungere her i landet. Så jeg vil bare appellere til de partier, der står bag det her, om at vende skråen en gang og se, om ikke man kan finde ud af at lave noget, der er bedre, mindre bureaukratisk, mindre administrativt krævende, og som måske ligefrem kunne tilgodese miljøet uden at skabe skævheder og splid imellem danske landmænd.
Jeg synes, det er et yderst beklageligt forløb, der har været, og jeg glæder mig slet ikke til at få lejlighed til at sige: Ha, ha, hvad sagde jeg?
Kristen Touborg (SF), 2001-05-29:
Da der er et uafklaret problem i forbindelse med administrationen af brødhvedeordningen, vil jeg gerne foreslå, at sagen sendes til fornyet udvalgsbehandling i Udvalget for Fødevarer, Landbrug og Fiskeri.
Susanne Clemensen (CD), 2001-05-29:
Jeg takker selvfølgelig arbejdsministeren for svaret om, at Danmarks Statistik pr. 1. juni eller juli næste år vil kunne lave måneds- og kvartalsvise statistikker via LetLøn-systemet.
Men jeg forstår stadig væk ikke, hvorfor det skal gå via LetLøn-systemet.
Efter min mening er det, fordi det er bekvemt for ministeren at kunne give det svar, at det skal gå igennem LetLøn-systemet.
Det kan de godt, så de ikke får den administrative økonomiske belastning, der ligger i det her forslag.
Eva Kjer Hansen (V), 2001-05-29:
Jeg er nødt til at sige til ministeren, at der altså er noget, som ministeren har misforstået, for når vi bliver ved med at bore i, hvad det her lovforslag egentlig kommer til at gå ud på, så er det netop ud fra en dybtfølt interesse for at gøre noget ved de ligelønsproblemer, der måtte være ude på arbejdsmarkedet.
Og derfor vil vi ikke bare vedtage et eller andet lovforslag, der er sjusket igennem, uden at der er givet nogle ordentlige svar på de spørgsmål, der er stillet. Vi vil faktisk have nogle instrumenter, der også reelt kan bruges, og der skylder arbejdsministeren stadig væk et svar på, hvad det er, man skal bruge denne her lønstatistik til, når det sådan er tilfældigt, hvordan man definerer lønbegrebet.
Ministeren siger, at det skal være en vurdering af den enkelte virksomhed i forhold til, hvad der giver mest mening for den enkelte virksomhed.
Hvorfor bruger man så ikke også det begreb, når vi skal udarbejde statistikken?
Og endelig i forhold til de udmærkede svar, ministeren mener at have afgivet: Jeg spurgte til anonymitetskravet, hvor svaret omkring anonymitet var, at ministeren mener, at dette krav i videst muligt omfang sikrer, at den enkelte lønmodtager er beskyttet.
Der blev ikke svaret på, hvad »i videst muligt omfang« betyder.
Er det, fordi ministeren ikke kan svare på problemerne med anonymiteten?
Christian H. Hansen (DF), 2001-05-29:
Når man nu siger, at erhvervene så har sagt god for at beholde de her administrative byrder, der lå i det, kan man jo så undre sig, for det var jo noget af det, der gav stof
til eftertanke
Det var noget af det, der gav stof til drøftelse, da erhvervene henvendte sig og sagde, at hvis det kommer op omkring 100-200.000, så ville det være en for stor byrde.
Så blev der stillet et udvalgsspørgsmål, og så viste
det sig, at det kunne gå helt fra 1 mio. op til 1½ mio.
, og vi fik så at vide, at i værste fald var det sådan, men det har vi hørt mange gange før. Når man så siger, at man vil kigge på det hen ad vejen, vil det så sige, at hvis nu de administrative byrder for erhvervet kommer op i den højde, som ligger i ministerens svar, så er det også et af de elementer, der gør, at man siger, at så bliver vi nødt til at finde en anden løsning, for det var bestemt ikke intentionerne med det?
Det går jeg ud fra var det, ministeren mente.
Ole M. Nielsen (KRF), 2001-05-29:
For vi mener, at ligelønssagen er vigtig.
Jeg er faktisk i det forløb blevet yderligere overbevist om, at den er vigtig, må jeg oven i købet sige.
Men jeg må beklage, for vi slutter alligevel med at stemme imod det lovforslag her, for vi tror ikke, at det er bøvlet værd, simpelt hen.
Jeg skal ikke påstå, at det administrative bøvl er lige så stort, som det bliver beskrevet af nogle modstandere og af dem, der skal lave det, det er det nok ikke. Men jeg tror ikke, at fornøjelsen og nytten af det her lovforslag er så stor, at den tilnærmelsesvis legitimerer det administrative bøvl.
For det, man får ud af det, er ikke tilstrækkelig godt.
For det første skal man ikke lave statistikken for virksomheder med under 10 og for grupper under 5
, og det er vi helt enige i, for hvis man gør det, så mister man anonymiteten, og så bliver den i øvrigt så afhængig af enkelte lønforskelle, at det ikke kan bruges til noget alligevel rent statistisk.
Men det betyder jo altså, at der er en hel masse lønmodtagere, alle dem, der arbejder i virksomheder med under 10-15 ansatte i Danmark, og det er jo en meget stor del af lønmodtagerne, der altså ikke får fornøjelse af det her.
Det andet er altså, at på de store grupper tror vi heller ikke, at det får nogen indflydelse, og slet ikke i forhold til det administrative bøvl, der er med det.
Så er der en uheldig sammenhæng mellem forslaget her
og det ganske udmærkede forslag om LetLøn, som også CD's ordfører var inde på. LetLønsideen bifaldt vi, især fordi den var frivillig og gratis.
Det er jo helt imponerende af et socialdemokratisk tiltag.
Det var jo simpelt hen næsten ikke til at forstå, og vi måtte juble over det.
Men det varede jo ikke ret længe, for nu kommer man her og laver faktisk et lovforslag, som mere eller mindre tvangsindlægger folk til at bruge systemet.
Og så kan man jo sagtens forestille sig, at det, når der kommer til at mangle 100 mio. kr. i en finanslovforhandling, så også kommer til at koste penge at være i LetLønsystemet.
Så der er altså desværre en meget, meget uheldig sammenkædning og rækkefølge i det her.
Ikke mindst af hensyn til den sidste begrundelse her
, men i det hele taget, fordi vi ikke tror, at fornøjelsen står mål med det administrative bøvl, bliver vi nødt til at stemme mod forslaget her.
Christian Mejdahl (V), 2001-05-29:
Med den fungerende fødevareministers udsagn in mente vil jeg sætte spørgsmålstegn ved, om det er berettiget at kalde det her forslag tilbage til udvalget.
Jeg kan naturligvis ikke forhindre udvalgsformanden, hr. Kristen Touborg, i at gøre det, men jeg kan ikke se, hvad nytte det er til, og det kan vel knap nok være med til at øge dramatikken.
Så derfor vil jeg bede hr. Touborg om at vurdere det
endnu en gang.
Ester Larsen (V), 2001-05-29:
Jeg noterer mig med glæde, at både ministeren og den socialdemokratiske ordfører takker for anledningen og glæder sig over anledningen til at diskutere hospicer, det synes jeg er godt.
Det var måske ikke lige det indtryk, vi fik, sådan som det fremgik af fru Tove Videbæks bemærkninger om, at den rapport, vi skulle afvente, først var bestilt til at fremkomme den 1. juni.
Det forslag, der er fremsat til vedtagelse, vil jeg gerne stille nogle spørgsmål til.
Jeg vil gerne spørge: Betyder pind ét, at uanset hvor man bor, er der frit valg, og hvis ja, hvordan vil man så sikre valgfriheden rent lovmæssigt?
Er man indstillet på det?
I pind to: Betyder videreførelsen af den mangfoldighed af muligheder, som allerede findes, at regeringen støtter etablering af flere hospicer som selvejende institutioner?
Den socialdemokratiske ordfører var bange for en smal debat om privatejede institutioner, det kan vi hurtigt komme over, hvis ministeren bekræfter, at det ikke bare er de eksisterende, men også fremtidige institutioner, man er positiv over for.
Betyder omtalen ...
Karen J. Klint (S), 2001-05-29:
Jeg vil også gerne sige tak til spørgerne for at sætte forholdene for døende og de pårørende til debat.
Det er nemlig nødvendigt, at vi gør det med jævne mellemrum, så vi mere og mere får nedbrudt det tabu, der kan være om at tale om døden, et tabu, der fortsat er i nogle private kredse, men også i professionelle kredse, og som derfor kan gøre det vanskeligt at give den rette omsorg og tryghed og behandling i en persons sidste levetid og bagefter hjælpe de efterladte gennem sorgen.
Jeg vil håbe, at dagens debat reelt bliver om forholdene for døende og ikke en smal debat om selvejende hospicer og deres rolle og vilkår i samfundet.
Jeg vil gøre mit til, at debatten bliver bred, og spørgerne har jo også allerede fået nogle svar fra ministeren om hospicetilbudene.
Det, der fagligt kaldes for den palliative indsats, vil jeg tillade mig at kalde for en værdig omsorg og lindrende behandling af alvorligt syge og døende.
Denne indsats berører om året knap 7.000 borgere, der har en sygdom, der ikke kan helbredes, og hvor man kan forudse den forventede restlevetid ret konkret.
De 5.000 heraf er kræftpatienter.
Samlet udgør de godt en fjerdedel af det samlede antal dødsfald om året.
Som opfølgning på finanslovaftalen 2000 har vi nu fået en arbejdsgruppes rapport: »Hjælp til at leve til man dør«.
Den er meget oplysende om de forhold, der er for døende i dag, og den kommer med omkring ti anbefalinger for den fremtidige indsats.
Til dagens debat har jeg en lille hilsen til Folketinget
fra amtsborgmesteren i Vejle, som jeg var sammen med i går.
Amtsborgmesteren spurgte: Hvorfor skal alle rapporter, der gerne vil vise nye veje, starte med at tale negativt om de eksisterende frem for at fremhæve, at der er megen god udvikling i gang? Jeg fik lov til at citere hans spørgsmål, for han har jo ret i det sidste.
Der er megen god udvikling i gang vedrørende en bedre indsats for døende og deres pårørende.
Og det står der faktisk også i rapporten, hvis man læser mere
end lige dens anbefalinger.
Arbejdsgruppen har beregnet, at der i Danmark bør være en kapacitet på 257 særlige senge til behandling af alvorligt syge og døende, hvis vi skal have samme dækning som i England, hvor erfaringerne siger, at der skal være et befolkningsunderlag på 250.000 indbyggere til 12 senge.
Der er i dag etableret 73 sådanne senge.
Heraf udgør de egentlig hospicesenge de 51.
Det vil sige, at de udgør en femtedel af den fremtidige kapacitet for nuværende.
Jeg skal ikke gøre mig klog på, om det er den rigtige fordelingsnøgle, men det kommer vi nok til at drøfte.
Jeg tror, vi er enige om det fælles mål i Folketinget, at det handler om en værdig død for mennesker med alvorlig sygdom.
Jeg tror også, vi er enige om, at ansvaret er amternes og kommunernes, og de har en stor udfordring i at leve op til, at alle kan få en værdig død.
Forslag til vedtagelse
Tove Videbæk (KRF), 2001-05-29:
Fru Karen J. Klint sagde, at der er megen god udvikling i gang, og det er vi helt enige i.
Der er som sagt mange engagerede professionelle, der har arbejdet i årevis på det her område, og det er den udvikling, der gerne skulle turbo på.
Hvad vil Socialdemokratiet helt konkret gøre for at leve
op til anbefalingen vedrørende antallet af hospicepladser, en af de anbefalinger, som er i rapporten
Og mener Socialdemokratiet ikke, at der er et behov for et ensartet lovgrundlag, altså at der er ensartede vilkår for drift af hospicesenge?
Det sidste spørgsmål drejer sig om det sidste, som står her, at rapportens anbefalinger indgår i regeringens drøftelser.
Hvad vil Socialdemokratiet helt konkret gøre?
Vil man bare drøfte det og se på anbefalingerne?
Karen J. Klint (S), 2001-05-29:
Fru Ester Larsen spørger til, hvad det er, vi lægger i begrebet »uanset hvor man bor«.
Vi lægger jo bl.a. i det begreb, at det offentlige har tilbud til døende og til alvorligt syge.
Det offentlige kunne lære meget, hvis man kopierede meget af den hospicekultur, som i dag fortrinsvis er kendt på de private hospicer.
Der er ikke noget til hinder for, at den kan være noget, man arbejder med i det offentlige, og så er det jo frit og direkte tilgængeligt, og der er frit valg på sygehusområderne. Hvorvidt vi støtter flere selvejende hospicer: Vi er positive over for, at der skal være en bred vifte af tilbud her, vi har ikke noget imod de private hospicer, som det er, vi ser så måske ikke den helt store udfordring i, at der lige på kort sigt skal laves en lovændring.
Vi vil gerne se på - og det er også lidt af et svar til fru Tove Videbæk - hvordan modellen med de 257 pladser skal falde på plads, når vi har haft nogle flere drøftelser heraf og set nogle flere forhandlingsresultater.
Vi er ikke uenige i måltallet på de 257, men vi vil ikke på forhånd sige, hvor mange af dem der skal være i privat regi, og hvor mange af dem der skal være i offentligt regi.
Og så kommer jeg nok også lige til at pointere, at det jo ikke er Socialdemokratiet, der forhandler med KL og Amtsrådsforeningen, det er regeringen.
Ester Larsen (V), 2001-05-29:
Jeg må så konstatere, at den valgfrihed, der i dag er til de eksisterende hospicer, åbenbart ikke er tænkt videreført.
Jeg vil gerne spørge om, hvorvidt omtalen i pind fire af akupunktur som smertelindrende behandling betyder, at regeringen nu officielt anerkender akupunktur som etableret behandlingsmetode, for det synes jeg da er en spændende konstatering.
Så vil jeg gerne spørge, om regeringspartierne vil oplyse, hvilke elementer i den kultur, der er kendetegnende i hospicetilbudene, som man nævner i den femte pind, der skal nyde fremme i de offentlige tilbud.
Omfatter kulturen også de psykologiske og åndelige aspekter, som flere hospicer bygger på i dag?
Og endelig: Er flertallet indstillet på, ligger der det i pind fem, at løse de lovmæssige problemer, som påpeges i rapporten på side 27, om, at det er nødvendigt at skabe ensartede vilkår for drift af hospicesenge, særlig med hensyn til kommunal medfinansiering af foreningsdrevne hospicer?
Birthe Skaarup (DF), 2001-05-29:
Jeg vil godt spørge fru Karen Klint, om fru Karen Klint ikke mener, at der er en geografisk skævvridning i det her land med hensyn til hospicepladser.
Det er jo sådan, at hvis man er alvorligt syg, skal man i nogle tilfælde rejse meget langt for at kunne frekventere de 34 hospicepladser, som er i alt i det her land.
En anden ting, jeg også godt vil spørge til, er den fjerde pind i Socialdemokratiets, SF's, De Radikales og Enhedslistens forslag til vedtagelse, hvor der står noget om akupunktur.
Tænker man på, at det skal indføres i den palliative behandling på alle hospitaler?
Det synes jeg er ret interessant.
Tove Videbæk (KRF), 2001-05-29:
Mener fru Karen Klint ikke, at det er ret vigtigt at sikre ensartede vilkår for drift af hospicesenge, uanset om det er private eller offentlige hospicepladser?
Fru Karen Klint siger, at man ikke har taget stilling til, om det skal være det ene eller det andet, men i min ordførertale sagde jeg f.eks. helt konkret, at det ikke er afgørende for os, om hospicepladserne er i privat eller i offentligt regi, men for at der kan komme turbo på området, for at der kan komme udvikling i etablering af flere nye hospicepladser, er det jo dog nødvendigt, at der er et fælles grundlag, at der er et lovgivningsgrundlag, at der er fælles vilkår, at man ved, hvilke regler det er, vi kører efter.
I øjeblikket er det sådan, at der er tre, fire, fem forskellige regelsæt for de forskellige hospicer rundtomkring i landet, og for at der kan komme turbo på det her område, er det altså vigtigt, at der kommer et lovgrundlag eller fælles vilkår.
Er fru Karen Klint ikke enig i det?
Yvonne Herløv Andersen (CD), 2001-05-29:
Socialdemokratiets ordfører, fru Karen Klint, går op og siger, at vi skal passe på, at vi ikke bevæger os ind i en smal debat.
Og det vil jeg da gerne medgive.
Men samtidig får vi så også at vide, at pind nr. fem skal forstås på den måde, at man vil overføre den eksisterende kultur i det, som i realiteten har båret hele hospicetanken, nemlig særlig københavnsområdet med Diakonissestiftelsens Hospice og Sankt Lukas Hospice, til offentligt tilbud.
Det kan jeg se at man ikke vil.
Der pågår jo nogle forhandlinger for at man først skal have at vide, hvor meget man så kan hive hjem af penge til det her område.
Og hvis det er sådan, har jeg da forståelse for det
, men jeg er da ked at få præciseret, at det altså ikke var hjælpen til de eksisterende eller de kommende private hospicer, man ønsker.
Karen J. Klint (S), 2001-05-29:
Jeg vil gerne gentage, at det er min opfattelse, at det ikke er Folketinget, der leder og fordeler plejen af og omsorgen for døende i Danmark.
Det er faktisk amter og kommuner, der står for det, også for tilrettelæggelsen.
Jeg har sagt, at den kultur, de er kendt for, bør være en af de grundlæggende faktorer i den fremtidige behandling, uanset hvor det sker.
Hvorvidt det så kræver en lovændring, kan drøftes, fordi der faktisk i dag er nogle valgmuligheder med den eksisterende lovgivning.
Der er nogle forskellige økonomiske betingelser, som gør, at man kan kreere et privat hospice på forskellige betingelser, og det er i hvert fald ikke til hinder for, at folk kommer på hospice i dag.
Sundhedsudvalget var på Sct. Maria Hospice i Vejle, og faktisk kom et flertal af de patienter, der var indlagt dér, ikke fra nærområdet.
Vi talte konkret med to fra Haderslev, og det er da ikke sådan lige det nærmeste opland til Vejle. Så der er nogle muligheder i de eksisterende veje.
I forhold til det med, hvor ensartet det hele skal være: Jamen der plejer man jo ellers fra borgerlig side at appellere til, at det private initiativ skal blomstre et vist stykke tid for at udfordre det offentlige, og så kan man jo undre sig lidt over, at vi bagefter skal lovregulere det, så det hele er ens.
Tove Videbæk (KRF), 2001-05-29:
Vores behandling af døende er en skamplet, sagde
sundhedsministeren i et interview i Politiken i januar måned
, og det er vi helt enige med ministeren i.
De fleste er enige i, at der er et klart behov for at forbedre tilbudene for døende i Danmark.
Døende skal have en omsorgsfuld og kvalificeret behandling og pleje, hvad enten det foregår i eget hjem, på sygehus eller hospice.
Vi har i Danmark 35-40 hospicepladser, og der skønnes at være brug for 250.
I Sverige har hospice siden 1982 været et offentligt betalt tilbud, som alle døende kunne benytte sig af.
Det er vigtigt, at vi gør det rigtigt for de døende og ser på indsatsen i et bredt perspektiv, så vi satser både på etablering af hospicepladser og på et varieret behandlings- og plejetilbud, der tilgodeser de forskellige behov, som døende har.
Regeringen nedsatte i slutningen af år 2000 en arbejdsgruppe, der skulle kortlægge den samlede palliative indsats i amter og kommuner samt opstille målsætninger for den fremtidige indsats.
Da arbejdsgruppen skulle komme med sin rapport her i foråret, har vi i flere omgange udskudt denne forespørgselsdebat.
Faktisk har vi i løbet af foråret fået forskellige svar på, hvornår rapporten skulle komme, ja, faktisk fandt vi i sidste ende ud af, at der i kommissoriet for arbejdsgruppen stod, at rapporten først skulle være færdig den 1. juni.
Det virkede jo, som om det var en syltekrukke, man havde lagt sagen i, for den 1. juni, ja, så er det jo så som så med at kunne behandle sagen på den her side af sommerferien.
Derfor stillede vi da også et spørgsmål til ministeren
om, hvordan ministeren syntes, det stemte sammen med, at man fik at vide, at rapporten først ville komme i begyndelsen af maj, og så der faktisk stod noget helt andet i selve kommissoriet.
Det har vi så stadig væk ikke fået svar på, men det er heller ikke det vigtigste her i dag.
Det vigtigste nu og her er, at rapporten er kommet, og nu vil vi så gerne spørge sundhedsministeren om, hvad regeringen kan oplyse om indsatsen for at forbedre forholdene for døende, herunder at sikre etablering af et tilstrækkeligt antal hospicepladser, hospiceteam og palliative enheder.
Besvarelse
Jette Gottlieb (EL), 2001-05-29:
Det er jo ikke rigtigt.
Der er jo givet nogle svar på, hvilket udseende den statistik skal have, og de besvarelser, der er kommet på de spørgsmål, har jeg bl.a. bedt om at få optrykt i betænkningen, præcis fordi jeg mener, at det er vigtigt, at man på forhånd ved, hvordan den statistik tager sig ud.
Men for mig er det meget afgørende, at vi får sat skub i, at den statistik kan komme til veje, og det har den ikke kunnet indtil nu.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 2001-05-29:
Ja, jeg kunne høre på arbejdsministerens meget forsigtige formuleringer, at han er ved at finde ud af, at nogle af de tidligere formuleringer kan udvikle sig til at være ganske sprængfarlige i forholdet mellem regeringen og Folketingets Europaudvalg.
Men jeg forstår nu arbejdsministerens udlægning på den måde, at det hensyn til parterne - det at man ikke bibragte parterne den entydige juridiske vurdering fra Arbejdsministeriets side - er på et senere tidspunkt i processen.
Og historien om, at man slørede sagen i Folketingets Europaudvalg, er altså ikke af hensyn til parterne, kan jeg nu forstå, men fordi man har været ubehjælpsom eller ubetænksom, eller hvad ministeren ellers vil beskylde sin forgænger for.