Pia Gjellerup (S), 2002-12-06:
I dag handler det om ændringsforslag, så jeg vil vente med at tale om den lidt vaklende danske økonomi til på mandag og så vidt det overhovedet er muligt holde mig til ændringsforslagene, som vi har aftalt.
Og ændringsforslagene er jo spændende.
De var måske mere spændende, når vi så på, hvad det var vi forventede der kom, end det vi nu ser, for som med finanslovforslaget blev der jo skabt mange, mange store forventninger.
Fra regeringen blev der talt om satsninger på en stribe områder.
Derfor var forventningerne til forhandlingerne og til det, der kom ud af forhandlingerne, også store. Når vi så ser ændringsforslagene, er der jo stadig ikke så meget konkret.
Der er faktisk meget småt med satsninger.
Er de rejste forventninger på uddannelsesområdet, på kulturområdet, over for de svageste, f.eks. blevet indfriet?
Der er svaret desværre nej.
Det ville have været godt for det danske samfund, men svaret er desværre nej.
Er den skæve fordelingsprofil, som prægede dette års finanslov, og som prægede finanslovforslaget, blevet rettet bare lidt op?
Også her er svaret desværre et nej.
Hvis svaret havde været ja, havde det været godt for det danske samfund, men regeringen har givet sit svar, og det er nej. Derfor er det oppositionen, der har måttet stille ændringsforslag om bedre arbejdsmiljø, som jo er til gunst for dem, der arbejder på de dårligste arbejdspladser, for en boligsocial indsats, som i sagens natur er væsentlig for dem, der bor i de svagere byområder, om »Projekt skoleløft«, der i sagens natur er vigtigst for de skoler, der har de største udfordringer, forebyggelse, måske vigtigst af alle for børnene, brud med den negative sociale arv, mindskelse af brugerbetalingen på de uddannelser, hvor mennesker med det mindste træk på uddannelser i forvejen kan hente nye kompetencer.
Det er nogle af de hovedområder, som Socialdemokratiet tog udgangspunkt i, da vi i august ventede på finanslovforslaget.
På uddannelsesområdet vil regeringen ikke rykke sig ud af stedet.
Der er en meget beskeden ændring, som vi har haft lejlighed til at eksaminere Venstres ordfører lidt i her i formiddag, en meget beskeden ændring på erhvervsskoleområdet er det blevet til, ikke i tråd med løfterne fra Venstre og De Konservative hverken før, under eller efter valgkampen for 1 år siden.
Det har ikke været muligt at få regeringen i tale
i forhold til at fjerne eller bare holde op med nye brugerbetalinger på aftenskoler, på Statens Voksenuddannelsesstøtte og på VUC.
Her har man drejet skruen
en ekstra gang.
Interessant nok er det sådan, at når dem med den mindste uddannelse skal få mulighed for lidt mere uddannelse, ja, så gælder det såkaldte skattestop slet ikke, for den gælder aldrig for dem, der ligger nede i bunden.
På uddannelsesområdet er det konsekvent sådan, at den tunge ende vender nedad, når regeringen har været der.
Socialdemokratiet har stillet en række ændringsforslag bl.a. som nævnt om skoleløft, om erhvervsskolerne, i tråd med de forhandlinger, som vi lagde op til for over 1 år siden, da SR var i regering, for fjernelse af en række af brugerbetalingerne og forhøjelserne, indsats for læsesvage voksne og en indsats for lilleskolerne for psykisk syge.
Vi vil stemme for de ændringsforslag, det er selvklart, som vi selv har stillet, og for de ændringsforslag, som minder om vores egne prioriteringer, hvis beløbene ikke afviger meget.
Vi undlader at stemme, hvis der er et misforhold mellem ønsker, som vi også nærer, og beløbene, andre partier måtte ønske at sætte af, og vi stemmer selvfølgelig imod, hvis der er ændringsforslag, der ligger langt væk fra vore egne enten i indhold eller økonomi.
Da der er en del ændringsforslag, som minder ganske meget om hinanden - nogle gange er det sådan, at det er ændringsforslag, der er mere overordnede, og så er det andre gange en stribe forslag, der er mere specifikke - vil man kunne se Socialdemokratiet stemme for flere mere eller mindre identiske forslag, som man så altså ikke bare kan lægge sammen, men hvor man skal tage udgangspunkt i, hvad der er det socialdemokratiske forslag på området.
Det er spørgsmålet om en indsats for at skabe et bedre arbejdsliv, et sundere arbejdsmiljø, men det får vi altså heller ikke med regeringens gode vilje.
Alle instrumenter er enten afskaffet eller stærkt reduceret.
Derfor er der på det område mange ændringsforslag både fra Socialdemokratiet, fra SF og Enhedslisten om en ny og bedre arbejdsmiljøindsats.
De er mere eller mindre specificerede.
Socialdemokratiet vil stemme for ganske mange af dem, selv om de overlapper hinanden.
Vi vil for vores endelige prioritering henvise til det ændringsforslag, vi selv har stillet, og til den indsats, som vi foreslår andetsteds end på Arbejdsministeriets område eller Beskæftigelsesministeriets område, som det nu skal hedde sådan med en arv fra 1930'erne, og vi vil også henvise til de instrumenter, vi har set regeringen afskaffe, og som vi ønsker genindført, nemlig spørgsmålet om også at lave økonomiske incitamenter på arbejdsmiljøområdet.
Vi har sagt, at vi gerne vil foreslå det genindført, men vi vil også gerne noget andet.
Hvis regeringen kan komme med forslag, som virker i den samme retning, som har de samme målsætninger og en virkning, der er mindst lige så god, så er vi helt fordomsfrie, så vil vi gerne drøfte det.
Men desværre har regeringen ikke budt på noget som helst andet end en enkelt pulje til forlængelse af initiativer vedrørende arbejdsmiljøområdet inden for vores fælles aktiviteter gennem satspuljen.
Der er tre store ændringsforslag, og de opvejer hinanden med et mindre overskud til følge ifølge Enhedslisten.
Socialdemokratiet er for denne ordning, det fik vi markeret både ved indførelsen af den, og også da regeringen afskaffede den, hvor vi stemte imod.
Ved servicejobbene kan man få flere i arbejde, man kan beholde flere i arbejde, og man kan sørge for medarbejdere til de job, hvor der er nogle mangler på arbejdskraft, og færre vil blive afskåret fra at være i aktivitet.
Størrelsen af de enkelte bevægelser i Enhedslistens forslag har vi lidt vanskeligt ved at bedømme.
Vi er altså for indholdet, men vi vil afholde os fra at stemme for forslagene med henvisning til, at vi faktisk ikke har fuldt tjek på, hvad det er for størrelsesordener, der lægges op til, og hvilken sammenhæng der er imellem dem.
De ændringsforslag, der er knyttet til arbejdsmarkedsreformen, stemmer vi naturligvis for som deltagere i forliget om arbejdsmarkedet.
Vi ser i tilknytning til arbejdsmarkeds- og uddannelsesområdet også integrationsområdet.
Socialdemokratiet har stillet ændringsforslag om nye midler, også økonomiske midler, til en integrationsindsats, som kan gennemføre nogle af de initiativer, som Socialdemokratiet præsenterede i sidste samling.
Vi har et beløb i størrelsesordenen 100 mio. kr. godt og vel samt et mindre beløb til frivillige organisationer, der bidrager til at løse
nogle af de meget væsentlige opgaver i forhold til mennesker, der skal finde et ordentligt fodfæste i Danmark.
Vi havde håbet, at regeringen gerne ville diskutere dette område, vi havde faktisk forstået på regeringen og med integrationsministeren i spidsen, at der ville komme en indsats fra regeringens hånd, men vi har faktisk kun hørt ordene, vi har ikke set planerne, og vi har slet ikke set en mulighed for en økonomisk ramme.
Her vil vi gerne være med til at skabe et ordentligt beslutningsgrundlag, herunder se på de rette økonomiske byrder, nemlig også indregne: Hvad er det, der rent faktisk sker i kommunerne?
Når man reducerer kontanthjælpen på den måde, der er vedtaget af regeringen og Dansk Folkeparti som støtteparti, så overvælter man nogle opgaver til kommunerne.
Det vil vi gerne se på og skabe det ordentlige grundlag for, at de mennesker kan komme i en forsørgelsessituation, der er acceptabel.
På den baggrund mener vi, at det angivne beløb faktisk er forkert fra Enhedslistens side, hvorfor vi med denne forklaring, jeg her har givet, vil afholde os fra at stemme på nuværende tidspunkt.
Det er næsten unødvendigt at sige, at der heller ikke på dette område, hvor vi ellers finder nogle af de allersvageste mennesker, kan findes et eneste initiativ fra regeringens side.
Der siges meget pænt, men der gøres intet.
Det fælles sociale ansvar blev heller ikke i denne finanslov til et fælles ansvar.
Store ord fra regeringen, javel, så sent som i maj skrev statsministeren sammen med socialministeren en kronik, hvori det hedder: »Selv om regeringen således vil ændre hele tankegangen i arbejdet med at bringe de svageste på fode igen,« - vi kan jo
alle sammen huske det der med bistandsklienten, der skulle være bankdirektør - »så er det ikke det samme som, at regeringen ikke vil bruge flere penge.
For det vil vi.«
Regeringens løfte om at få brudt den negative sociale arv står fortsat og flagrer fortabt på en avisside fra maj. Løftet har ikke fundet vej til én side i finanslovforslaget eller til ét ærligt forslag på finansloven, bortset fra det, som vi forudså allerede ved førstebehandlingen i september, nemlig at det alene ville være den forud reserverede satspulje, der kom til at lægge ryg til initiativerne.
Det har vi i høj grad fået bekræftet under formiddagens debat med Venstres ordfører.
Men så skal man jo være retfærdig.
Socialdemokratiet har stillet ændringsforslag om en indsats i omegnen af 100 mio. kr. til en målrettet indsats over for risikobørnene.
Vi udvider de personlige tillæg og skaber forsøg med udvikling af hjemmehjælpen, der er nøglen til mange ældres tryghed og velfærd, og så sikrer vi dækning for et skattefrit - og det vil jeg gerne understrege her ved tredjebehandlingen af finanslovforslaget - beløb til forbedring af de svage ældres økonomi
Og vi har også sikret midler til gennemførelse af første etape af en handicapplan i fortsættelse af de initiativer, som den tidligere regering fra Socialdemokratiet og De Radikale forelagde.
Kristeligt Folkeparti og SF stiller begge forslag om ønskede tilskud til adoptivforældre.
Vi mener, det er problematisk blot at øge tilskuddet, da der er en risiko for, at omkostningerne bliver øget i samme sammenhæng, sådan at den øgede betalingsevne ikke vil vise sig i, at man rent faktisk samlet kan få en billigere omkostning for adoptionen.
Vi vil i lighed med både Kristeligt Folkeparti og SF, der kender til den problemstilling,
signalere, at vi gerne vil være med til i fællesskab med forslagsstillerne at arbejde med en konstruktiv model, hvorfor vi her i dag vil holde os til at stemme for det ene af forslagene, nemlig Kristeligt Folkepartis forslag, men altså med den anførte bemærkning som forudsætning.
Når det drejer sig om den skæve fordelingsprofil, så genfinder vi den også i regeringens manglende regionalpolitik.
Satsningerne i det jysk-fynske erhvervsstrategiarbejde genfindes ikke.
De har afsat sig i en af de aftaler, vi lavede sidste år for dette års finanslov, men desværre fuldfører regeringen ikke nogen andre initiativer og tager ej heller hul på nye.
Og Bornholm, hvor der er sunde initiativer, som er sat i gang, men som mangler midler til videreførelse, får at vide, at her er der ikke mere.
Og med hensyn til turismens udvikling, som jo har stor betydning for hele landet, men måske ikke mindst for de områder, der ligger langt borte fra byerne, må vi se, at der skæres ned; end ikke de aftaler, som regeringen har indgået selv i januar, bliver opfyldt.
Her har Socialdemokratiet og Kristeligt Folkeparti stillet ændringsforslag, der er temmelig parallelle, og dem kan vi selvfølgelig støtte.
Vi har desuden stillet nødvendige ændringsforslag om styrkelse af både forbruger- og konkurrencepolitikken, der kan medvirke til at skabe et både sundere og mere åbent og mere konkurrencedygtigt erhvervsliv til gunst for den samlede samfundsøkonomi.
Det meste af innovationspolitikken er jo flyttet over
til Forskningsministeriet, der har fået et nyt og utilgængeligt navn
Det er måske ikke det klogeste træk i regeringens mange omflytninger, men jeg vil i hvert fald gerne kvittere for den forhandlingsvilje, og da det også kom til stykket forhandlingsevne, der har præget drøftelserne om forskning og innovation.
Det er lykkedes at skabe et stabilt fundament for udviklingen på forskningsområdet med nogle fornuftige elementer inden for innovationmiljøer og innovationskonsortier.
Det er ærgerligt, at regeringen så overhovedet ikke er til at hugge eller stikke i, når det drejer sig om midler til den målrettede forskning inden for miljø-, energi- og fødevareområdet.
Her har Socialdemokratiet stillet ændringsforslag i lighed med flere andre partier.
Disse midler mangler endnu i det samlede løft af forskningen.
Når talen har været om den skæve udvikling af Danmark, så ligger det jo lige for også at se på skatteområdet.
Her sker der i ly af det såkaldte skattestop en af de største politisk besluttede formueoverførsler fra land til de større byer nogen sinde.
Det er jo sådan - og det er ikke anfægtet af regeringen, at det ikke har noget som helst med skattestoppet at gøre - at når vi får en højere løn, som vi arbejder for, så betaler vi også mere i skat.
Men sjovt nok kommer skattestoppet ind lige netop dér, at når værdierne på jord og fast ejendom stiger, altså den værdi, som vi ikke arbejder for, skal vi ikke betale mere i skat.
Det er jo urimeligt.
Vi skal ikke flytte skattebyrden væk fra fast ejendom og over på de mennesker, der arbejder, men det er faktisk det, der sker, når man ser regeringens skattestop arbejde år efter år - og nu går vi jo i gang med år 2. Vi skal heller ikke forære værdistigninger til ejerne af de større huse i større byer.
Det er en urimelig fremskyndelse af en værdikoncentration i de større byer til ugunst for en harmonisk udvikling i hele landet.
Socialdemokratiet foreslår, at en lang række af de begunstigelser, det sidste års beslutninger fra regeringens hånd har givet til regeringspartiernes kernevælgere og til økonomiske sponsorer, rulles tilbage.
Nej, den systematiske åbning af skattehuller, den systematiske begunstigelse af mennesker, der trækker penge ud af erhvervslivet til eget brug, er ikke til gunst for erhvervslivet.
Derfor er det ikke erhvervspolitik at føre skattelettelser i marken, sådan som regeringen har gjort det på denne her front.
Hvis man lader være med at gøre det, har man til gengæld gode midler til brug for udviklingen af vores velfærdssamfund, og det har Socialdemokratiet peget på gennem de ændringsforslag, der stilles, både for så vidt angår finansiering og forbedringer i vores samfund.
Kulturområdet er - på nær to meget nødvendige mindre aftaler uden væsentlig økonomi - fraværende, lige så fraværende, som kulturen var det i statsministerens åbningstale.
Men der er heldigvis ændringsforslag fra andre, som vi får lejlighed til at stemme om og for Socialdemokratiets vedkommende for en del af forslagene også lejlighed til at stemme for.
Sidst, men ikke mindst, er det spørgsmålet om vores internationale ansvar.
Socialdemokratiet stiller forslag om, at vi påbegynder en opretning af de enorme beskæringer, som regeringen har foretaget dels på udviklingsbistanden, dels på Mifresta-området.
Det, at vi nåede det, vi havde sat os for i stor enighed i Folketinget, nemlig 1 pct. af vores bruttonationalprodukt på udviklingsbistanden og en bevægelse op til den halve procent på Mifresta-området, er en enighed, der blev skudt i sænk sidste år.
Det er den enighed, vi gerne vil have genetableret
, og hvis vi ikke kan få det i enighed, vil vi gerne sikre, at vi kan planlægge at komme tilbage til det stade, hvor vi var, hvor vi opfyldte det, Folketinget en gang var enig om, selv om det så i øjeblikket måtte være et mindretal, der bærer det, men forhåbentligt bliver det i fremtiden et flertal. Der er områder her, som jeg ikke har kunnet nå at gennemgå minutiøst, men jeg vil vende tilbage til dem, nogle af dem muligvis på korte bemærkninger ellers ved afstemninger.