runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Charlotte Antonsen (V), 1999-05-05:
Jeg har egentlig lidt svært ved at se formålet med forespørgslen, og det er ikke blevet tydeligere for mig, efter at Enhedslisten har haft ordet.
Men det skal da ikke afholde mig fra at fortælle om Venstres syn på det psykosociale arbejdsmiljø. Det er klart, at vi som de foregående ordførere naturligvis mener, at et bedre psykisk arbejdsmiljø er en væsentlig forudsætning for, at medarbejderne trives og har det godt og dermed også har mulighed for at gøre en effektiv arbejdsindsats.
Vi er enige i, at det er et område, der er fantastisk vigtigt, og i virkeligheden mener vi faktisk, at et godt psykosocialt arbejdsmiljø er indbegrebet af god ledelse. Hvis man har en dårlig direktør, har medarbejderne det dårligt, men hvis man har en god direktør eller en god afdelingschef, sørger han også for, at medarbejderne har det godt.
Med andre ord mener vi langt hen ad vejen, at det psykiske arbejdsmiljø er noget, der baserer sig på individuelle problemer, og derfor løses problemerne bedst og oftest direkte i forbindelse med den enkelte lønmodtager.
Men som det allerede er blevet sagt, er det jo en del af arbejdsmiljøloven, som Venstre som bekendt har stemt for, og derfor er der ikke kun behov for, at man på virksomheden gør en indsats, men også for, at myndighederne - BST, AT, de arbejdsmedicinske kliniker osv. - gør en overordnet indsats for at forebygge og kortlægge problemer med hensyn til det psykiske arbejdsmiljø. Man kan jo også drage nytte af forskning på området, og der er for nylig kommet en udmærket statusrapport fra Metodeudvalget.
Grunden til, at der er et stigende antal anmeldelser af psykosociale problemer - i øvrigt hovedsagelig i den offentlige sektor - er nok nærmere, at der er mere fokus på den type problemer i dag, altså at man har fået en anden opfattelse af, hvad der ligger i begrebet »erhvervsbetinget lidelse«; det tror vi nok er forklaringen.
Derfor er det for os at se vigtigt, at det er med i handlingsplanen frem til år 2005; men det er også vigtigt, at vi hele tiden holder os for øje, at der fortrinsvis er tale om individuelle problemer, som bedst løses i direkte kontakt med den enkelte lønmodtager.
Til sidst en anden interessant ting fra den føromtalte rapport: Man taler meget om ny teknologi og museskader osv. men det fremgår faktisk af rapporten, at de mennesker, der anvender informationsteknologi - især pc - synes, at de har et bedre psykosocialt arbejdsmiljø.
Det er for os at se
en meget vigtig ting i denne nye tid, hvor ny teknologi kommer til at spille en større og større rolle, for det tyder altså på, at den nye teknologi kan forbedre de enkelte medarbejderes vurdering af deres egen arbejdssituation og det psykosociale klima.
Knud Erik Kirkegaard (KF), 1999-05-05:
I de sidste årtier har miljødebatten fået en stadig stigende placering i både befolkningens bevidsthed og den politiske debat, og med rette.
Selvfølgelig skal vi passe godt på Danmark, på den danske natur.
Vi skal være ressourcebevidste, og vi skal overdrage de naturværdier, vi har modtaget fra vore forgængere, til vore efterfølgere - og helst i en endnu bedre stand, end vi overtog dem i.
Men indimellem har det været ganske svært at trænge igennem med det standpunkt, at det ikke er nok, at vi beskæftiger os med det ydre miljø.
Det indre miljø eller arbejdsmiljøet er en anden side af den samme sag og fortjener dermed den samme grad af opmærksomhed.
Når man hører ordet »arbejdsmiljø«, tænker de fleste vel nok på temaer som risikoen for fysisk nedslidning på jobbet, hvordan vi undgår, at farlige stoffer og materialer indgår i arbejdsprocessen, og så naturligvis forhindring af arbejdsulykker.
Det er også meget væsentlige temaer, for det er naturligvis helt uacceptabelt, hvis man bliver syg eller nedslidt af at gå på arbejde eller bliver udsat for arbejdsulykker; så langt er de fleste vist enige.
Man kan være uenige om metoder og midler, og man kan diskutere Arbejdstilsynet og andre aktørers rolle. Men om målet for indsatsen er der ikke væsentlig uenighed.
Fra Det Konservative Folkeparti vil vi gerne og også under denne debat give udtryk for stor respekt for den indsats, parterne på det danske arbejdsmarked i forskellige samarbejdsorganer i årenes løb har præsteret på arbejdsmiljøområdet; en indsats, som nyder stor international anerkendelse.
Men ud over de arbejdsmiljøtemaer, jeg har nævnt, kommer vi ikke uden om også at skulle beskæftige os med det psykiske arbejdsmiljø.
Vi skal bare gøre os klart, at dette tema er af mindre håndfast karakter og derfor langt sværere at håndtere i det daglige, praktiske arbejde i virksomhederne.
Man kommer længere med rådgivning og konsulentvirksomhed end med forbud og påbud, i hvert fald når det angår det psykiske arbejdsmiljø.
Der kan selvfølgelig være nogle helt groteske enkeltsituationer, men det er en sag helt for sig.
Jeg har med stor interesse lyttet til arbejdsministerens redegørelse for indsatsen og for de fremtidige planer, og det meste af det, arbejdsministeren sagde, kan jeg fuldstændig tilslutte mig.
Jeg deler dog ikke helt arbejdsministerens vurdering af, at de skriftlige arbejdspladsvurderinger vil få en helt skelsættende betydning i indsatsen for det psykiske arbejdsmiljø, og det hænger lidt sammen med, at vi ikke har helt den samme tro på værdien af det stykke papir, som ministeren åbenbart har.
Men bortset fra det kunne jeg egentlig nikke godkendende til det meste.
Derfor skal min opfordring til arbejdsministeren være, at han sammen med parterne på arbejdsmarkedet fortsætter indsatsen, fordi det netop er samarbejde - både på det centrale, nationale niveau og i den enkelte virksomhed - der skal til for at frembringe egentlige resultater i kampen for et bedre psykisk arbejdsmiljø.
Carsten Hansen (S), 1999-05-05:
Der er ingen tvivl om, at det, som hr. Frank Aaen nævner, også for os er vigtigt at vi får evalueret på et eller andet tidspunkt, men der er jo også lagt op til noget evaluering i 2001.
Lad mig nævne om hovedgrupperne - det er også et af synspunkterne i forslaget til vedtagelse - at selv om hovedgrupperne kan nuanceres noget mere, tror jeg, det er vigtigt at sige, at det var en stor gevinst for arbejdsmiljøet, at vi fik hovedgrupperne og en mulighed for at dele op, og at der jo heller ikke er enighed blandt arbejdstagerne, selv om det skal siges, at det store flertal synes, man skal fortsætte med opdeling i hovedgrupper.
Svend Erik Hovmand (V), 1999-05-06:
Jeg synes, det er flot, at man kan overvinde sig selv.
Og jeg synes, det er glædeligt, at Socialdemokratiet nu er med på at gennemføre en effektiv kvalitetsforbedring af lovgivningen her i Tinget.
Denne samling startede med en konference, som handlede
om bedre lovkvalitet.
Her får vi et forslag, som sikrer
bedre lovkvalitet, som sikrer, at Folketinget, inden man overhovedet går i gang med at behandle et lovforslag, ved, hvilke konsekvenser det efter erhvervslivets opfattelse vil have for de virksomheder, som et lovforslag måtte dreje sig om.
Det er det, vi har talt om.
Det er det, vi har arbejdet for.
Det er det, vi glæder os over, at Socialdemokratiet nu endelig tilslutter sig, og derfor er vi også tilfredse med den udgang, som denne sag har fået.
Claus Larsen-Jensen (S), 1999-05-06:
Som hr. Svend Erik Hovmand kan høre, så har det sådan set ikke krævet overvindelse for os at tilslutte os forslaget.
Vi synes sådan set, at dem, der æres i denne her sag, er dem, der har udført arbejdet.
Vi er glade for, at Venstre har vist fleksibilitet i denne her sag og er rykket ind på fællesgrund med os politisk, og vi er glade for, at det er lykkedes SF i deres forhandlinger med forslagsstillerne at bringe det her på plads.
Vi er aldrig bange for at ændre opfattelse, hvis i øvrigt indholdet er rimelig fornuftigt og logisk, så det indrømmer vi meget gerne.
Men vi vil meget gerne bidrage til at fjerne det billede, som hr. Svend Erik Hovmand og andre forsøger at tegne en gang imellem, af, at der er nogle, der er venner, og der er andre, der er fjender af erhvervslivet.
Sådan hænger verden ikke sammen.
Jeg synes, vi herinde skal koncentrere kræfterne fra højre til venstre om at se på konsekvenserne af den lovgivning, vi laver, så den også er praktisk mulig at administrere for virksomhederne.
Pia Gjellerup (S), 1999-05-06:
Nu er det ikke nødvendigvis hr. Svend Erik Hovmand, jeg prøver at overbevise.
Det har jeg mange gange forsøgt i mange sammenhænge.
Det lykkes meget, meget, meget, meget sjældent.
For den almindelige orienterings skyld skal jeg sige, at når jeg reagerede med at svare i Berlingske Tidende, som jeg gjorde, så var det på en melding om, at der var et flertal, der ville gennemføre et forslag, som handlede om at bestemme, at regeringen under alle omstændigheder skulle være forpligtet til at bruge testpaneler og fokuspaneler på ethvert forslag, der overhovedet var af betydning for erhvervslivet.
Det ville, som jeg sagde til Berlingske
Tidende, kvæle testpanelerne, og det synes jeg ville være et fuldstændig vanvittigt skridt at tage.
Det var det oprindelige forslag, og når det bliver meldt, at man vil gennemføre det oprindelige forslag, så vil jeg selvfølgelig forholde mig til det oprindelige forslag, og det ville have kvalt testpanelerne.
Det viste sig jo så siden, at det ikke er det oprindelige forslag.
Det er ikke et forslag, som hr. Svend Erik Hovmand har været medforslagsstiller til, der bliver gennemført, nej, det er netop et forslag, hvor dette med den tvungne anvendelse af testpanelet er fjernet.
Og derfor er der selvfølgelig ikke nogen som helst grund til at sige noget kritisk om anvendelsen af testpanelerne.
Jeg har alene forholdt mig til - både ved første behandlingen og ved svaret i Berlingske Tidende - at det var den tvangstanke og tvangsforanstaltning, som forslagsstillerne oprindeligt havde forestillet sig, der ville have været katastrofalt for testpanelet.
Den er blevet fjernet, og det glæder jeg mig meget over.
Alt andet havde været helt fuldstændig urimeligt at gennemføre.
Claus Larsen-Jensen (S), 1999-05-06:
Som en sidste bemærkning vil jeg bare sige til hr. Svend Erik Hovmand, at vi har jo sådan set ikke ændret standpunkt.
Det er jo et helt nyt forslag, der er forhandlet på plads med SF, og derfor kan vi tilslutte os, for dermed er det også den politik, vi står for.
Under førstebehandlingen af det oprindelige forslag, som Venstre, De Konservative og CD kom med, afviste vi forslaget, fordi vi simpelt hen fandt, at det var for bøvlet i forhold til erhvervslivet.
Det medførte et sekretariat, vi ikke synes der skulle oprettes, og det var ikke engang dækkende i forhold til det, der i forvejen gøres på området.
Med SF's mellemkomst er det jo altså lykkedes, at forslagsstillerne har ændret forslaget i en sådan grad, at det sådan set rykker ind og fuldt ud dækker den politik, som
er Socialdemokratiets og regeringens politik på området, hvilket betyder, at vi nu sikrer en gennemskuelighed af konsekvenserne af de lovforslag, der bliver vedtaget både i forhold til os som beslutningstagere og også i forhold til virksomhederne
Det er jo ikke det samme, som at det nødvendigvis hindrer vedtagelser af lovforslag, men vi kender klart konsekvenserne. Da det i virkeligheden er en opfyldelse af de mål, vi har, om at det skal være lettest muligt for virksomhederne at administrere, så giver vi hermed vores fulde tilslutning til beslutningsforslaget.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-06:
Nu har jeg lagt mærke til, at ministeren har bedt om ordet, og derfor vil jeg godt bede ministeren forklare, hvad man fra regeringens side har tænkt sig at gøre i den situation, som vi nu står i, hvor dette såkaldte Parlament har vedtaget, at det frynseorgie, der foregår, uhæmmet kan få lov til at fortsætte.
Og det har Parlamentet åbenbart forestillet sig at de bare kan regne med at de kan træffe en beslutning om, og så må alle andre finde sig i det.
Så vidt jeg har forstået den arrogance, som Parlamentet nu udviser, vil det efter Parlamentets beslutning ikke kunne lade sig gøre.
Nu ved jeg ikke, om det er korrekt forstået; men vi står faktisk i den situation, at Parlamentet med sin beslutning har umuliggjort enhver form for fornuftig indsats, medmindre man nu her fra Folketingets side - det er jeg fuldstændig enig med hr. Kristian Thulesen Dahl i - tager skeen i den anden hånd.
Derfor vil jeg også gerne spørge ordførerne for de partier, der agter at stemme imod det her forslag, om man ikke må betragte den situation, som er opstået, som en helt ny situation, hvor vi bliver nødt til at sætte os ned og drøfte, hvad vi gør med dette Parlament, for noget må der jo gøres.
Derfor vil jeg godt spørge: Hvis man nu står i den situation, at man skal have lidt tid til at tænke i den her sag, fordi der er opstået en ny situation, så kunne vi jo eventuelt anmode om at få afbrudt andenbehandlingen og få forslaget sendt tilbage i udvalget med henblik på at finde ud af en fremgangsmåde over for Parlamentet, som vi så måske kunne blive enige om.
Det ville blive opfattet af Parlamentet som en sejr for den linje, de fører, hvis et flertal her i Folketinget lige om lidt stemmer det her forslag ned.
Det vil af Parlamentet, desværre med rette, blive opfattet sådan, at det danske Folketing dermed også har godkendt og blåstemplet de beslutninger, som man traf i Parlamentet i forgårs.
Og det ville være et katastrofalt signal at sende ud til offentligheden og til Parlamentet.
Så derfor, i det mindste vil jeg høre, om der ikke kunne være en vilje til, at vi gik ind og tog en ny udvalgsbehandling og så fandt ud af en fremgangsmåde, som eventuelt kunne benyttes i den nye situation, som vi står i.
Svend Erik Hovmand (V), 1999-05-06:
Socialdemokratiets ordfører, hr. Claus Larsen-Jensen sagde for et øjeblik siden, at Socialdemokratiet ikke er bange for at ændre opfattelse.
Det er jeg glad for.
Det var såmænd bare det, jeg konstaterede Socialdemokratiet havde gjort i denne sag.
Når man eksempelvis læser den bandbulle, som erhvervsministeren udsendte i Berlingske Tidende, dagen efter at SF og vi andre havde aftalt, hvordan denne sag skulle køres, så må man i sandhed sige, at der er tale om at ændre standpunkt. Jeg har konstateret det, jeg er glad for det, og for mig er æren ikke så afgørende.
Hvis Socialdemokratiet er meget optaget af den, så kan vi sagtens dele den.
Det, der er afgørende for mig, er, at forslaget kommer igennem, så kvaliteten bliver bedre i dansk lovgivning.
Tove Videbæk (KRF), 1999-05-06:
Hr. Carsten Hansen nævner, at vi skal tilrette loven efter virkeligheden, som den er i dag, og virkeligheden i dag er jo netop, som jeg sagde, at de store pengestærke kommercielle stationer betaler nøjagtig det samme til KODA/Gramex som de små ikkekommercielle græsrodsstationer gør.
Det kan bestemt ikke være rimeligt, og det forværrer man nu yderligere, hvis man vedtager det her lovforslag, for så bliver grundlaget for, hvor stort et beløb de skal betale til KODA/Gramex, større.
Ja, vi skal forholde os til virkeligheden, som den er i dag, og den er, at de ikkekommercielle er utrolig presset allerede, og at de vil blive endnu mere presset med den her lov.
Til hr. Jens Rohde: Ja bestemt, jeg vil meget gerne være med til at kigge på de her KODA-/Gramexafgifter, og jeg vil gerne være med til at finde en bedre metode til at udregne KODA-/Gramexafgifterne, meget gerne.
Søren Kolstrup (EL), 1999-05-06:
Vi skal om et øjeblik tage stilling til en lov, som efter Enhedslistens opfattelse indebærer et brud med dansk uddannelsespolitik.
Man vil et bedre uddannelsessystem gennem centralisering, mere stat og mulighed for centrale påbud.
Et af de interessante punkter i den her lov er, hvorfor nogle skal have påbud og andre ikke.
Jeg ved ikke, om den fungerende undervisningsminister har mulighed for at forklare, hvorfor der er nogle, der skal have påbud, mens andre ikke skal.
Hvad er det for en filosofi, der ligger bag denne lov?
Universiteterne er friholdt, andre er ikke, men hvis universiteterne kan friholdes for påbud, så kunne andre institutioner vel også?
Hvad er det dog for en drift, man har
til påbud?
Jens Rohde (V), 1999-05-06:
Socialdemokratiet og regeringen får det jo til at lyde, som om jeg ikke synes og Venstre ikke synes, at disse befolkningsgrupper skal have en chance for at komme til orde. Det har jo ikke noget med det at gøre.
Det her er jo et spørgsmål om, hvordan vi stykker et frekvenslandkort sammen på den bedst mulige måde og ved at lave nogle sammenlægninger af nogle frekvenser giver disse befolkningsgrupper måske endda en endnu bedre mulighed for at komme til orde.
Men at de skal sidde på en hel frekvens alene, ja, det synes jeg faktisk er frådseri, netop i betragtning af at vi har den sparsomme frekvensressource.
Der er andre måder at gøre det på end lige netop den måde, vi har stykket vores frekvenslandkort og vores lokale nævn sammen på i dag.
Carsten Hansen (S), 1999-05-06:
Jeg vil godt sige tak for, at den fungerende kulturminister så hurtigt fik fat i pointen, for det er jo lidt underligt, at et parti som Venstre, som går ind for nærdemokratiet, i hvert fald siger det ved alle lejligheder, her vil forsøge at tage nærdemokratiet ud af de lokale nævn, som jo er lokalt udnævnte folk, og siger, at de faktisk kalder det frekvensfrådseri, når en lille gruppe på 500 mennesker kan få en sendetilladelse.
Jeg synes nok, at det er lige at gå over stregen i forhold til det her, også i forhold til, hvad Venstre normalt siger de står for.
Men det er måske noget andet, man gør i virkeligheden, end det, man siger.
Jens Rohde (V), 1999-05-06:
Jeg skal blot gøre den fungerende kulturminister opmærksom på, at frekvenser jo er en meget sparsom ressource, som vi har problemer med at finde nok af, og derfor synes jeg, der er ræson i, at man diskuterer, om det kan være rigtigt, at man i ytringsfrihedens navn skal sende radio eller tv til 200 eller 300 eller 400 mennesker.
Jeg er enig med fru Tove Videbæk i, at der er en pointe her, som vi i hvert fald skal ind at se på, men man kunne så også omvendt diskutere, om det ikke er frekvensfråds, at man skal sende radio eller tv til 500 mennesker.
Carsten Hansen (S), 1999-05-06:
Det var fru Tove Videbæks bemærkninger om KODA/Gramex og fælles nævn og størrelsen på dem, der fik mig på talerstolen.
Jeg var til et møde forleden dag med hr. Jens Rohde i Dansk Tonekunstnerforening, hvor der var folk til stede fra KODA og Gramex, som havde forstand på disse tal, og de oplyste rent faktisk, at hvis man skulle gå ind og betale for det antal lyttere eller seere, man havde, ville det for en lang række mellemstore og store stationer betyde, at de skulle af med langt mere, end de betaler i dag, og for de små etniske stationer eller ikkekommercielle stationer ville det betyde en lempelse.
Det var i hvert fald overraskende for mig, for jeg har ellers fået oplyst det modsatte, især af nogle på den politiske højrefløj, så derfor er det måske et område, vi på et eller andet tidspunkt skal se på.
Men det er jo ikke det, der lægges op til i forhold til det her, og jeg vil godt sige, at det er ikke det, jeg føler er intentionen med muligheden for de større fælles nævn, som ligger i det her spørgsmål.
Jeg synes, fru Tove Videbæk overfortolker det lidt, og jeg synes egentlig, vi bare tilretter det til virkeligheden, som den er i dag, hvor man jo faktisk har dispensationsmuligheder.
Tove Videbæk (KRF), 1999-05-06:
Selv om dette forslag er meget kort og virker ret enkelt, kan det faktisk have vidtrækkende konsekvenser for de lokale radio- og fjernsynsselskaber, som det drejer sig om. »Must carry«-bestemmelsen virker rimelig, da der er tale om forsøg med digital sending og det i øvrigt ikke direkte vedrører ikkekommercielle og græsrodsstationer og på længere sigt heller ikke vil komme til det.
Lovændringen vedrører udelukkende antenneforeninger med over 25 tilsluttede.
Det vil efter min opfattelse ikke være rimeligt at pålægge de fællesantenneanlæg, der berøres af bestemmelsen, den store udgift at ændre deres udstyr i en forsøgsperiode til også at kunne tage de digitale signaler, så derfor kan jeg helt tilslutte mig denne del af forslaget. Men afsnittet om lokalradio- og -tv-nævn er jeg derimod mere kritisk over for.
Derfor vil jeg også indsende et ændringsforslag om, at dette lovforslag skal opdeles i to.
Problemet er, at denne del af lovforslaget vil medføre store ekstraudgifter for ikkekommercielle lokalradio- og -tv-stationer.
Sagen er, at de lokale radio- og tv-stationers betalinger til KODA og Gramex direkte afhænger af sendeområdets størrelse, og med sammenlægning af lokalradionævn vil der dermed netop ske en udvidelse af det sendeområde, der ligger til grund for afgifternes størrelse.
De eneste, der direkte vil nyde godt heraf, er som understreget i bemærkningerne de kommercielle lokalradio- og -tv-stationer. Det, som man har intentioner om via dette lovforslag, er at etablere større samsendingsområder, således at de kommercielle stationer vil få mulighed for i væsentlig grad at forøge deres indtægter på reklamer, hvilket jo også er indskrevet i bemærkningerne som intentionen med forslaget.
Jeg synes, at denne ændring er urimelig.
F.eks. er der en iransk station i Århus, der sender på farsi.
Der er måske 500 lyttere til deres programmer.
Alligevel skal de til KODA og Gramex betale for et indbyggergrundlag på i øjeblikket 240.000.
Det svarer til at lade den lille købmand betale lige så meget i skat som det store supermarked.
Den lidt galgenhumoristiske kommentar er ofte, at det ville lette administrationen, hvis tilskudssekretariatet tog halvdelen af de bevilgede midler og sendte dem direkte til KODA.
Det ville være et stort fremskridt for ikkekommercielle stationer på både radio- og tv-siden, hvis KODA blev pålagt at skulle anerkende og opkræve afgifter i henhold til den ændrede mediesituation, hvor lovgivningen nu klart skelner mellem kommerciel og ikkekommerciel lokalradio- og -tv-virksomhed.
For mit vedkommende vil jeg anbefale, at en så vidtgående ændring ikke gennemføres, før der er givet ikkekommercielle radio- og tv-virksomheder garanti for, at deres udgifter ikke forøges, og at deres mulighed for at sende ikke indskrænkes yderligere.
Altså første del af forslaget kan vi støtte, men bestemt ikke anden del af forslaget.
Frank Dahlgaard (KF), 1999-05-06:
Jeg skal bare meddele, at jeg ikke kan følge min gruppe i denne sag.
Jeg synes, at det beslutningsforslag, B 55, der ligger, er rigtigt, og jeg vil stemme for det.
Søren Søndergaard (EL), 1999-05-06:
Vi finder, at det foreslåede tillæg til aftalen vil betyde en yderligere styrkelse af de kommercielle lokal-tv-stationer, hvilket også fremgår af bemærkningerne.
Udvidelsen af sammenlægningstallet fra 200.000 til 300.000 indbyggere sker med det formål at udvide seergrundlaget og dermed øge reklamegrundlaget.
Enhedslisten er modstander af denne kommercielle tankegang, som lovforslaget og som medieforliget i øvrigt er udtryk for, og vi kan derfor ikke give vores støtte til lovforslaget.
Frode Sørensen (S), 1999-05-06:
Det er naturligvis socialdemokratisk holdning, at frynsegoder skal beskattes.
Men i den aktuelle sag her mener vi ikke, der er lovhjemmel til, at vi kan beskatte disse frynsegoder, og derfor er Socialdemokratiets indstilling fortsat, at vi må stemme nej til forslaget.
Keld Albrechtsen (EL), 1999-05-06:
Nu hævder den socialdemokratiske ordfører, at der ikke er lovhjemmel.
Det er et meget kompliceret spørgsmål.
Hr. Thulesen Dahl var inde på problemet om, hvorvidt man overhovedet kan forestille sig, at man vil kunne gribe ind over for en dansk lovgivning, om nogen vil gøre det osv.; men der ligger jo også spørgsmålet, om Parlamentet har en vetoret over for, at Ministerrådet fastsætter regler, der muliggør national beskatning. Hvis det er tilfældet, så står vi jo i en helt uhyrlig situation, hvor det er Parlamentet, der har overtaget lovgivningsmagten her i Danmark.
Og det må vi altså have opklaret. Derfor synes jeg, det er en meget overfladisk og usaglig måde at behandle sagerne på, hvis man fra Socialdemokratiets side, bare for at holde hånden over Parlamentet, bare for at holde hånden over det, der foregår i EU, vil feje det her ind under gulvtæppet og ikke undersøge, hvilke muligheder der er for at gøre noget fornuftigt i den her sag.
Jeg synes ikke, det er sagligt og ordentligt lovgivningsarbejde, Socialdemokratiet er på vej ud i.
Derfor vil jeg gentage mit spørgsmål, om man vil være med til en seriøs udvalgsbehandling af det her.