Lone Dybkjær (RV), 2006-01-19:
Jeg skal, selv om den konservative ordfører som sædvanlig ønsker at snakke med ministeren, når jeg går på talerstolen, blot sige, at jeg denne gang er helt enig med ministeren, hvad jeg jo altså ikke var ved den sidste anledning.
Jeg synes, det er vigtigt at understrege, også over for forslagsstillerne, at EU faktisk ikke har givet tilladelse til anvendelsen af det her stof.
Når så ministeren siger, at han vil følge udviklingen, håber jeg, at ministeren gør det, som han er blevet pålagt i Europaudvalget, nemlig prøver at arbejde aktivt med den her sag for at forhindre, at Kommissionen går hen og træffer den ifølge vores opfattelse forkerte afgørelse, nemlig giver tilladelse til at putte fytosteroler i rugbrød.
Det mener jeg meget alvorligt, for jeg tror stadig væk, at det kan være muligt i denne proces at påvirke Kommissionen.
Kommissionen er jo ikke forpligtet til at give en tilladelse.
Det er Kommissionens eget ansvar.
Så kommer jeg til det, som hr. Per Clausen også har nævnt ved nogle lejligheder: Er der noget i vejen for, at vi bruger denne tænkepause til netop at diskutere den her type af ting?
Er det klogt, at Kommissionen har så stor en magt, når det drejer sig om den her type sager, som Kommissionen har i dag?
Og er der derfor nogle områder, hvor vi faktisk skal ændre på beslutningsgangene?
Det er noget af det, jeg synes, vi skal vurdere i forbindelse med tænkepausen.
Det synes jeg er meget vigtigt.
Jeg er sådan set også enig med hr. Per Clausen i, at der egentlig ikke bør være noget i vejen for, at man tillod landene – så ville det jo ikke kun være os – at få nogle undtagelser på nogle enkelte områder.
Det synes jeg ikke der er noget i vejen for, og jeg synes oven i købet, det vil jeg også godt sige til ministeren, at der er gode argumenter for det.
Det er jo en kendt sag, at det kniber med den folkelige opbakning til EU-projektet; det står måske i virkeligheden ikke værst til i Danmark lige i øjeblikket.
Vi kan godt snakke om den grænseoverskridende handel og alt det der, det kan være udmærket, men nogle af de her sager, hvor man absolut går ind på ømme områder, set med Danmarks øjne, er jo ikke med til at skabe opbakning til projektet.
Der er jo ingen grund til, at vi belemres med det.
I forbindelse med denne tænkepause håber jeg også, at ministeriet overvejer lidt, om der er nogle sager af den her art, hvor man må sige, at det her må vi altså rette op på i forbindelse med en eventuel ny traktat.
På en eller anden måde kommer der jo et eller andet, noget skal der jo simpelt hen laves.
Vi udvider nu til 27 lande, og så skal der ske nogle ændringer i den eksisterende Nicetraktat.
Og jeg synes, det her er et oplagt eksempel.
Der er også andre eksempler, vi arbejder med i udvalget, men jeg synes bestemt, at denne tænkepause skal bruges til at se, om vi skal ændre procedurerne, og om der er steder, hvor vi ønsker undtagelser.
Jeg vil meget gerne opfordre ministeren til – det var også derfor, jeg meget gerne ville have, at han hørte efter, og det kvitterer jeg for at han gør – at man prøver at kigge på, om der er ømme sager på forbrugerområdet, hvor det simpelt hen er klogt at sige, her skal vi have undtagelser, uden at vi nødvendigvis får hele systemet til at bryde sammen.
Det er klart nok, at nogle vil opfatte det som tekniske handelshindringer, og hvad så?
Gør det så meget?
Det kan da godt være, vi skal have nogle enkelte tekniske handelshindringer.
Hvorfor skulle vi ikke have en handelshindring her, der sagde, at vi altså ikke vil markedsføre sådan et rugbrød i Danmark?
Og så vil jeg godt komme med mine principielle betragtninger.
Vi har hele tiden støttet regeringens holdning på det her område.
Vi er imod at sammenblande medicin og mad; vi synes direkte, det er skadeligt, at man putter medicin i sund mad.
Vi mener, at det simpelt hen er en rigtig syg cocktail, at man gør den slags.
Og derfor vil vi gerne sige, at vi skal gøre, hvad vi kan, for at det ikke sker, og gøre, hvad vi kan, for at blokere en udvikling.
Og kan vi ikke blokere en udvikling, så skal vi dernæst prøve at overveje, når vi nu har en tænkepause, hvad vi kan gøre for at ændre de her procedurer, sådan at vi kan få nogle undtagelsesbestemmelser.
Jeg synes, det ville være relevant, hvis ministeren sådan kiggede sit område igennem og sagde: Her er nogle ømme sager.
Det ville være udmærket, hvis vi kunne få nogle undtagelsesbestemmelser.
Jeg mener, der sker jo ikke noget ved, at ministeren gør det.
Jeg har ikke dermed sagt, at vi skal revolutionere hele traktaten med det udgangspunkt.