runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Klaus Hækkerup (S), 2000-09-06:
Hr. Anders Fogh Rasmussen fastholdt sin påstand om, at det var fæle spekulanter, der i 1992 væltede svensk økonomi.
Lad mig derfor slå fast: Priserne i Sverige steg med 91 pct. over den 10-årige periode, hvor man havde fastlåst kursen til D-marken, mens de i Tyskland kun steg med 24 pct. Der var altså tale om en meget, meget kraftigere stigning i Sverige end i Tyskland, der selvfølgelig forringede Sveriges konkurrenceevne voldsomt.
Så kom der en borgerlig regering, der førte en uansvarlig økonomisk politik med skattelettelser, uden at der
på tilsvarende måde kom
penge ind i statskassen i Sverige
Var det spekulanterne, der havde skabt prisstigningerne?
Var det spekulanterne, der havde ført en uansvarlig økonomisk politik?
Næ, var det ikke snarere sådan, at det, der var årsag til kurssammenbruddet i Sverige, var den helt uansvarlige økonomiske politik, den borgerlige regering havde ført, og som i øvrigt er i tråd med meget af det, Venstre forestiller sig i Danmark?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2000-09-06:
Til hr. Knud Erik Hansen kun det, at det, Venstre vil, er at udvikle et velfærdssystem, der passer til danske forhold, og de afgørelser træffer vi fuldstændig selv.
Lad mig minde om, at det står i EU's traktatgrundlag i form af en særlig erklæring, der lyder som følger: »Den enkelte medlemsstat har mulighed for at føre sin egen fordelingspolitik og for at opretholde eller forbedre sin sociale standard.« Så kan det ikke siges klarere, at det er et nationalt dansk anliggende, og derfor er det også i Danmark, Venstre vil arbejde for at udvikle vores velfærdssystem.
Til hr. Villy Søvndal vil jeg sige, at når der blev holdt en folkeafstemning i 1993, efter at der havde været en i 1992, var det jo, fordi sagen på det tidspunkt ikke var et rent dansk anliggende.
Det var et spørgsmål om, hvorvidt Maastrichttraktaten overhovedet kunne træde i kraft med dansk underskrift, og det kunne den jo ikke, så længe der eksisterede et dansk nej.
Så fik vi - bl.a. ved inddragelse af SF - fundet en politisk løsning på det: det nationale kompromis.
Det blev til Edinburghafgørelsen og fire forbehold, og så stemte vi om det i 1993.
Det blev vedtaget, og derved kunne Traktaten træde i kraft med danske forbehold.
Men derved havde vi pludselig gjort den her sag til et rent dansk anliggende, og nu er det altså et rent dansk anliggende.
Men jeg vil godt sige til hr. Villy Søvndal, når han taler om respekt for trufne afgørelser, at en væsentlig del af forbeholdene og det nationale kompromis i 1992-93 var jo også, at vi, der var jasigere, fik løfte om, at forbeholdene kunne fjernes igen ved en folkeafstemning.
Det var den anden halvdel af det nationale kompromis og grunden til, at vi var med i det: fordi vi fik et løfte om, at de kunne ophæves igen.
Og vi har på intet tidspunkt lagt skjul på, at det var det, vi ville arbejde for.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2000-09-06:
Lidt i forlængelse af det sidste kunne jeg godt tænke mig at sige til hr. Anders Fogh Rasmussen, der jo gang på gang drager Sverige-eksemplet ind: Er det ikke korrekt, at man i Sverige havde ført en økonomisk politik, der viste, at man ville nå et statsunderskud på ca. 1.000 mia. skr., og at det var en af hovedårsagerne til, at svenskerne faktisk fik problemer?
ikke til stede.
Kan hr. Anders Fogh Rasmussen ikke bekræfte, at det fremgår af vismandsrapporten fra maj måned?
Og så vil jeg bare lige med hensyn til
det dér med pjecerne og regeringens argumentation sige, at jeg fatter simpelt hen ikke den logik, der skulle være i hr. Anders Fog Rasmussens indlæg.
Altså, når vi vil tale om fairness i debatten, så får vi at vide, at det er, fordi vi er trængt og vil tale udenom, men alligevel er spørgsmålet om fairness og den måde, regeringen misbruger embedsmændene på, så vigtigt, at hr. Anders Fogh Rasmussen siger, at Venstre ved talrige lejligheder i Finansudvalget og andre steder har krævet sådan en fairness.
Jamen hvis det er vigtigt, at der er sådan en fairness, så er det vel vigtigt i alle sammenhænge, også når regeringen og Venstre er enige, og ikke kun når regeringen og Venstre er uenige.
Søren Søndergaard (EL), 2000-09-06:
Når jeg tillod mig at tage pjecens ordlyd op med hr. Anders Fogh Rasmussen, var det, fordi jeg forstod det på den måde, at hr. Anders Fogh Rasmussen i sit første indlæg sagde, at han var enig i hvert et ord, herunder altså, at spekulanter ikke længere kan skade den danske økonomi, hvis vi går med i euroen, som der står i pjecen.
Nu forstår jeg så, at hr. Anders Fogh Rasmussens udtalelser skal udlægges på den måde, at han bare holder sig til Europa.
Ja, så må man jo - havde jeg nær sagt - håbe, at valutaspekulanterne også holder sig til Europa, for ellers er det jo det rene vrøvl.
Og det er det jo selvfølgelig også, for spekulation mod euroen vil få konsekvenser for dansk økonomi, uanset om vi er med i euroen eller ej.
Derfor er det, der står i den pjece, noget vrøvl, og derfor er det fuldstændig urimeligt, at den slags vrøvl bliver udsendt for skatteyderpenge.
Så sagde hr. Anders Fogh Rasmussen, at det er usolidarisk at nedskrive kronen.
Så vil jeg spørge hr. Anders
Fogh Rasmussen: Hvad er så det med, at kronen er faldet 25 pct. i forhold til dollaren i det sidste halvandet års tid
, og hvad kalder hr. Anders Fogh Rasmussen de erhvervsledere, som har glædet sig over kronens lavere og lavere værdi i forhold til dollaren?
Villy Søvndal (SF), 2000-09-06:
Før frokost gav Venstres leder, hr. Anders Fogh Rasmussen, det løfte, at hvis der bliver stemt nej, får vi ingen ny afstemning i en rum tid ud fra - sådan forstod jeg det - respekt for den folkelige afgørelse, og at man ikke skal blive ved med sådan at trætte unødigt.
Jeg vil godt bede hr. Anders Fogh Rasmussen bekræfte, at det faktisk er tredje gang, vi stemmer om det her.
Synes hr. Anders Fogh Rasmussen, at det er et voldsomt udtryk for respekt for trufne afgørelser, f.eks. også det nationale kompromis, at fortsætte en afstemning?
Og kan hr. Anders Fogh Rasmussen ikke godt forstå, at når man sidder rundt i forsamlingssalene og diskuterer det her, sådan til de møder, vi deltager i alle sammen, så sidder folk med en dyb skepsis og siger: Jamen de vil jo ikke respektere det her.
De vil have et bestemt svar igennem.
Jeg tror, hr. Anders Fogh Rasmussens argumentation i langt højere grad er båret af den nødvendighed, der hedder, at man ikke igen kan gå ud og sige: Al landsens ulykker indtræffer, hvis I stemmer nej.
For det vil jo vise sig meget hurtigt efter afstemningsdagen den 28. september, at det ikke er tilfældet, og så kan man ikke genbruge de samme argumenter.
Knud Erik Hansen (SF), 2000-09-06:
Jeg stillede et spørgsmål om velfærdsmodeller i Europa og Venstres holdning til dem.
Jeg synes, det er vigtigt at få den debat rejst.
Det kan godt være, vi er uenige om, hvor meget det kommer til at betyde, men der er jo ingen tvivl om, at når vi går tættere sammen i forhold til ØMU'en, ja, så kommer vi også tættere sammen i vores økonomier, og vi kommer også tættere sammen på det meget følsomme område omkring finansloven.
Det ligger allerede i konvergenskravet.
Der er heller ingen tvivl om, at EU allerede interesserer sig for meget for vores velfærd.
Der ligger allerede nu henstillinger fra EU om, at vi skal have et mere fleksibelt arbejdsmarked - underforstået, at vi skal have lavere understøttelse, større egenbetaling osv.. Så mit spørgsmål til Venstre - det synes jeg er vigtigt også at få afklaret i forhold til Socialdemokratiet, der siger, vi sagtens kan klare vores egen velfærdsmodel - er, om det, der sker i EU, faktisk ikke svarer meget godt til det, Venstre godt vil.
Er en skattefinansiering af velfærden, der er nede på 30 pct., hvor vi normalt har 70 pct. i Danmark, egentlig ikke meget godt i overensstemmelse med Venstres velfærdsmodel, nemlig at vi faktisk skal betale meget mere selv, ligesom man gør i det øvrige EU?
Anders Fogh Rasmussen (V), 2000-09-06:
Når nu fru Pia Kjærsgaard tog ordet, havde jeg jo regnet med, at det var, for at vi kunne få en afklaring af, hvad der er fru Pia Kjærsgaards og hvad der er Dansk Folkepartis linje i den her sag om euroen.
Til Jyllands-Posten har fru Pia Kjærsgaard sagt, at hvis det i løbet af en årrække skulle vise sig gunstigt for Danmarks situation, så kan vi tilslutte os.
Det vil jeg ikke afvise,
har fru Pia Kjærsgaard udtalt.
Men i formiddag udtalte fru Pia Kjærsgaard her i Folketingssalen, at det aldrig kunne komme på tale, at Danmark kunne tilslutte sig euroen med Dansk Folkepartis tilslutning.
Jeg tror, fru Pia Kjærsgaard brugte udtrykket »hverken om 5, 10 eller 25 år«.
For jeg tror da, vælgerne er interesserede i at vide: Vil Dansk Folkeparti en dag kunne anbefale en tilslutning?
Er det bare lige nu, Dansk Folkeparti ikke vil, eller gælder fru Pia Kjærsgaards udsagn i 20 år?
Til hr. Frank Aaen, der brugte det her udtryk, at når nu EU, jeg tror, at hr. Frank Aaen sagde »skal have en lille hær«, ville det så ikke være rimeligt, at det blev forelagt de danske vælgere?
Må jeg lige minde hr. Frank Aaen om, at der ikke er tale om, at EU skal have hverken en lille eller en stor hær.
Og dér kan jeg sige til hr. Frank Aaen: Jo, det vil blive forelagt den danske befolkning til afgørelse ved en folkeafstemning, hvis Danmark skal deltage i det, for vi har et forsvarsforbehold, og det kan kun hæves ved en folkeafstemning.
Så derfor bliver det forelagt vælgerne, hvis den situation opstår, at vi synes, det er fornuftigt at gå med i det.
Det synes vi i Venstre, og derfor vil vi anbefale en folkeafstemning om det forbehold.
Morten Helveg Petersen (RV), 2000-09-07:
Den konservative ordfører gjorde en del ud af at sige, at Det Konservative Folkeparti vil en anden vej end regeringen, og det skal jeg love for, for der var i hvert fald en gavebod af dimensioner i det indlæg, vi lige har hørt.
Det var sundhed, det var ældre, det var familier, det var erhverv, det var IT, det var uddannelse og en række andre ting.
Dertil kommer skattelettelser.
Mit første spørgsmål lyder i al sin enkelhed: Hvordan i alverden har man tænkt sig at finansiere alt det her?
Jeg husker engang, hvor man finansierede fuldt ud og faktisk kæmpede for en stram økonomisk politik.
Det synes jeg ikke indlægget her bar præg af.
Spørgsmålet er, hvorfor Det Konservative Folkeparti har forladt den kurs.
Sidste spørgsmål: Vil fru Gitte Seeberg bekræfte, at udgiftstrykket er faldet med over 7 pct. i den nuværende regerings levetid, og at skattetrykket samtidig har været konstant?
Jan Petersen (S), 2000-09-07:
Når man nu læser det konservative oplæg til finansloven, så får man øje på en række - o.k. - finansieringsbidrag, men jeg kan også blive i tvivl, om det rækker.
Men lad os så tage dem, der er.
Fradrag for kontingent til faglige organisationer og arbejdsgiverorganisationer skal bortfalde.
Det giver jo en øget udgift for ikke bare lønmodtagere, men også de ledige.
Men tilbage til hovedsagen: Kontingentet ryger som fradrag.
Så kan jeg forstå, at der også skal laves en arbejdsmarkedsreform, der betyder, at dagpengedækningen falder.
Hvad får den ledige og den lavtlønnede netto ud af det?
Hvor stor bliver minusset?
Jens Peter Vernersen (S), 2000-09-07:
Ja, jeg kunne måske fortsætte dér: Der er vel 2 mio. mennesker, der bor i familier, hvor man tjener mindre end 400.000 kr. om året.
Det er bundgrænsen for den laveste skat, fordi man lægger faktisk familiens indtjening sammen.
Det vil altså sige, at disse mange familier, ikke 1 mio., nærmere 2 mio., får altså ikke nogen ting ud af skattelettelsen, men de mister 3,2 mia. kr. eller op i nærheden af i fradrag for fagligt kontingent, fordi arbejdsgiverforeningerne også er med.
Men det var nu et andet spørgsmål, jeg godt ville stille, fordi man i partiets oplæg på side 4 kritiserer den offentlige sektor, der er vokset.
Så betyder det vel modsætningsvis, at den skal reduceres, og det spørgsmål, som jeg synes der er afgørende for at få det afklaret, er: Hvor er det, der skal skæres ned?
Når den offentlige sektor er vokset, er det jo især, fordi vi har ansat mange flere medarbejdere til at passe de ældre.
Vi har ansat mange flere medarbejdere til at passe børnene i daginstitutionerne, og vi har ansat flere medarbejdere i sundhedssektoren.
Hvor er det, der skal skæres ned?
Det synes jeg er afgørende at få afklaret her ved denne første behandling.
Gitte Seeberg (KF), 2000-09-07:
Jeg vil starte med at svare på hr. Duetofts spørgsmål: For os
er det ikke noget mål i sig selv, at det skal være lige præcis den gruppe, som vi her rammer med vores forslag om mellemskatten.
Vi har jo tidligere haft diskuteret forslaget om et jobfradrag og er meget sympatisk indstillede over for forslaget, men vores konklusion er simpelt hen, at det bliver for dyrt at finansiere det, for skal man have et jobfradrag, som virkelig batter noget, så vil det koste noget med 10 eller 20 mia. kr.
Der er det, vi siger, at her har vi så fundet en anden løsning, som vi mener kan være med til at løse problemet på en anden måde.
Men jeg vil sige, at vi har megen sympati for jobfradrag, hvis man i øvrigt kunne finde en måde at finansiere det på, men det er det, jeg anser for at være ganske vanskeligt, fordi vi er oppe i meget høje beløb.
Til fru Birthe Skaarup
Men det er ligesom for at komme videre, at vi har taget det forslag med på den måde.
Til hr. Kofod-Svendsen
: Jeg er enig i, at vi har været ude og se mange spændende bistandsprojekter, og meget af det er godt.
Meget af det er også mindre godt, og jeg kan da pege på dér, hvor vi var med Folketingets Finansudvalg sidste år.
Vi mener, at med vores forslag placerer Danmark sig trods alt så højt på listen, på en andenplads på verdensplan, at det kan vi altså godt være bekendt.
Vi placerer os på linje med et land som Holland, men det næste land, som kommer nede på listen, er så Sverige, og helt nede, ja, langt nede på listen finder vi så de andre europæiske lande.
Så selv med en procent på 0,8 ligger vi helt i toppen.
Birthe Skaarup (DF), 2000-09-07:
Fru Gitte Seeberg havde mange gode visioner på sundhedsområdet, som vi i Dansk Folkeparti kun kan være enige i.
Det var om forebyggelse, det var om hospiceordningen, og det var også om behandlingsgaranti for kræftsygdomme.
Vi har en behandlingsgaranti på 4 uger for 4 kræftsygdomme, og fru Gitte Seeberg nævnte så, at den skulle udvides til at omfatte alle kræftsygdomme.
Jeg vil godt høre Det Konservative Folkeparti, om man har regnet ud, hvor lang tid det vil tage at få
disse behandlingsgarantier på 4 uger for samtlige kræftsygdomme, og om økonomien i det her?
Peter Duetoft (CD), 2000-09-07:
Nu har de her to stakkels damer jo være hevet frem nogle gange i dag, nemlig damen på kontanthjælp og så socialrådgiveren, og jeg er jo enig med De Konservative i, at forskellen mellem de to er lidt lille.
Det, jeg synes der er behov for at få slået fast fra De Konservatives side, er, at det, vi snakker om, er ikke at nedsætte kontanthjælpen, det, det drejer sig om, er naturligvis at skabe en afstand på en anden måde.
Så jeg vil godt spørge fru Gitte Seeberg: Er det så ikke korrekt, at man er nødt til at målrette skattelettelser meget, meget direkte til de lavestlønnede?
Vi har så vores forslag om jobfradrag osv., det kan vi jo vende tilbage til, men al snak om generelle skattelettelser må dermed væk.
Det er kun, hvis man kan sætte alle midler ind for de lavestlønnede, det vil virke noget, for hvis man delte det ud over alle, så bliver der næsten ingenting til de forskellige.
Så er det ikke det, man må gøre?
Og derfor hænger al snak om mellemindkomster og højindkomster og skattelettelser i hvert fald ikke sammen med det her.
Det var nu godt nok alligevel dagens overraskelse, at fru Gitte Seeberg skulle lyde fuldstændig som en god socialdemokratisk finansminister, for finansministeren har jo altid afvist jobfradrag med nogenlunde de beregninger, som fru Gitte Seeberg kommer med, og vi benægter de beregninger, men det kan vi så vende tilbage til.
Jeg er glad for den positive melding.
Så må jeg sige til fru Seeberg: Jamen en lettelse af mellemskatten rammer da ikke de mennesker, vi taler om.
Mig bekendt er mange af de mennesker, vi taler om, offentligt ansatte i ganske almindelige stillinger, der faktisk ligger under en indtægtsgrænse, hvor mellemskatten slår ind.
Så jeg spørger bare: Hvorfor er det den, man skal lette, hvis det er samspillet mellem kontanthjælpen og de lavestlønnede, der skal løses?
Så hjælper det da ikke noget med mellemskatten.
Så er det en anden gruppe mennesker, man går efter, og det er også fint nok, men så skal man bare ikke pakke det ind i historien om denne socialrådgiver og kontanthjælpsmodtageren, for det er altså et andet problem. Man kan have megen sympati for den lettelse der, men den løser bare ikke det problem, vi taler om.
Flemming Kofod-Svendsen (KRF), 2000-09-07:
Jeg står med De Konservatives samlede ændringsforslag til finansloven, og der er et hovedpunkt, der hedder budgetforbedringer.
Når vi kigger på budgetforbedringer, så er der især ét tal, der for alvor springer i øjnene.
Det dækker ca. en tredjedel af de samlede budgetforbedringer.
Det hedder ulandsbistand og Mifresta på næsten 4 mia. kr.
Nu har den konservative ordfører og undertegnede jo set adskillige af vores ulandsprojekter, og vi har faktisk konstateret, at de gør en forskel.
Vi er også enige om, at vi stadig må gøre dem mere effektive, målrette dem mere og mere.
Det er en meget, meget vigtig opgave at gøre ulandsbistanden bedre.
Men kan den konservative ordfører give nogen begrundelse for, at vi skal give mindre?
Thor Pedersen (V), 2000-09-07:
Vi synes, det er en rigtig dårlig idé, at man i det offentlige system etablerer ordninger, hvor man kan få 100.000 kr. med, hvis man vil ansætte en medarbejder.
For vi kan diskutere det meget længe.
Der ligger et helt andet synspunkt bag.
Det er selve respekten for det enkelte menneske.
Det er ikke særlig motiverende at sige til hr. Jensen: Ved du hvad, det job, du får, det er der altså ikke mulighed for, at du kunne have fået, uden at der var fulgt 100.000 kr. med.
Man kan udmærket etablere et system, hvor folk har selvværd og selvrespekt på de vilkår, der er på de enkelte arbejdspladser.
Principielt kommer det ikke arbejdsstedet ved, hvor meget man får i social ydelse.
Vi så helst, at det, man fik i virksomheden, var aflønningen for den værdi, man præsterede i dagligdagen, og det, vi i fællesskab skulle hjælpe og supplere op med i offentlige ydelser, burde overhovedet ikke komme arbejdsgiveren eller nogen anden ved.
Det burde være et helt privat mellemværende mellem den enkelte og det fælles sociale system.
Peter Duetoft (CD), 2000-09-07:
I det tilfælde skal man ikke kunne undslå sig det. Men det ændrer jo ikke noget ved, at et borgerligt synspunkt jo også er at få noget for sine penge.
Og det, vi ser,
er jo, at det i al fald i øjeblikket er umuligt at få alle i arbejde.
Der er altså en gruppe mennesker, der skal aktiveres.
Nu skal det ikke være formålsløst osv., og det er hr. Thor Pedersen og jeg så enige om, men så undrer det mig, at man ikke bruger det andet borgerlige synspunkt, nemlig at få noget for pengene, for sidste år stemte Venstre jo mod servicejobbene, netop tankegangen om, at de mennesker, der ikke kunne aktiveres på anden måde, så kunne få lov til at komme ind og udføre nogle af de opgaver, som vi alle sammen taler om i ældresektoren og børnesektoren og skolerne, og hvad ved jeg.
Men det ville Venstre så ikke.
Er det alligevel ikke noget, man er nødt til at overveje: Om man i år skulle hoppe med på det, alene af den grund at man så får noget for pengene, hvilket er et godt borgerligt synspunkt.
Det er kun, fordi hr. Thor Pedersen åbenbart ikke vil svare mig.
Jeg fik ikke noget svar på spørgsmålet om servicejobbene
før, og jeg vil gerne spørge hr. Thor Pedersen: Kan det virkelig være rigtigt, at vi skal blive ved at betale penge til aktivering, der ikke fører folk i arbejde, samtidig med at vi på plejehjem og i skoler og på sygehuse mangler hænder?
Så er det da vel mere rimeligt, at vi bruger nogle af de penge til at sørge for, at de mennesker så får noget, der ligner et job, de faktisk kan have en hverdag i - have selvværd og hjælpe andre mennesker - end at vi gør det med aktiveringen.
Det ville Venstre ikke være med til sidste år, men jeg forstod, at hr. Thor Pedersen - og det glædede mig - også var imod den dér håbløse aktivering på forskellige områder.
Hvorfor skal vi så ikke lave det?
Et godt borgerligt
synspunkt er altså: Lad os dog få noget for de penge i stedet for at holde folk for nar, hvad man desværre en gang imellem gør.
Men jeg fik ikke noget svar, men måske kan jeg få lov til at bede om et.
Gitte Seeberg (KF), 2000-09-07:
Til fru Aase D. Madsen: Regeringen har jo i sin aftale med kommunerne indgået en aftale om, at der skulle være en formuegrænse på 50.000 kr.
Det Konservative Folkeparti foreslår rent faktisk, at denne grænse sættes op, og at vi i forbindelse med forhandlingerne om satspuljen gerne vil være med til at sætte nogle penge af til at kompensere kommunerne, så formuegrænsen kan sættes yderligere op.
Vi forestiller os noget med 75.000 kr., men grænsen er bestemt til diskussion.
Til hr. Peter Duetoft: Vores forslag har i modsætning til forslaget om jobfradrag den fordel, at også folk, som allerede er i arbejde, får en skattefordel.
Men det er rigtigt, at det konservative forslag med mellemskatten jo fordrer, at man tjener over 177.000 kr.
Vi ønsker så niveauet hævet.
Det forudsætter, at man er oppe på det niveau for at få en skattelettelse.
Men vi foreslår jo netop mellemskatten, fordi det er den skat, som folk i arbejde betaler.
En nedsættelse af f.eks. bundskatten vil ikke fremme det formål, som vi gerne vil fremme, nemlig at skattelettelsen går til dem, der er på arbejde.
Frank Aaen (EL), 2000-09-07:
Det er gået for vidt, når arbejdskravet pr. ansat er på mere end 20 parcelhuse om dagen.
Det er gået så vidt, at den virksomhed, ISS, som hr. Thor Pedersen sidder i ledelsen for, forleden måtte erkende, at det er gået alt for vidt.
Den virksomhed, der om nogen har lokket politikerne med store besparelser, drevet den udvikling derhen, hvor den er i dag, siger: Nu må vi stoppe op.
Så er det, at jeg spørger politikeren, hr. Thor Pedersen: Hvordan kan det så være, at Venstre står herinde i Folketinget og siger, at vi bare skal fortsætte, vi kan bare spare endnu mere, vi skal bare blive ved med at spare, vi skal bare blive ved med at udlicitere?
Man kan ikke på den ene side se nedslidningen og skidtet brede sig og så på den anden side stå her i Folketinget og sige: Der skal bare udliciteres noget mere.
Jan Petersen (S), 2000-09-07:
Jeg tror, hr. Thor Pedersen undervurderer hr. Jens Peter Vernersens evner.
Jeg tror udmærket, hr. Jens Peter Vernersen er klar over, at vi lever i et dynamisk samfund.
Og tager vi den dynamik, der har været i samfundet fra 1997 til 2001 - og regner den finanslov med, vi opererer med her - så har vi set 10 mia. kr. færre renteudgifter på statsbudgettet.
Hvis man nu skulle lægge det billede til grund for hr. Thor Pedersens politik, så skulle de jo have været udløst i form af skattelettelser.
Kan jeg så ikke have ret i, at forskellen på det, Venstre vil, og det, jeg f.eks. vil, er, at de 10 mia. kr. ville jeg ikke have sendt ud i skattelettelser.
ville jeg have brugt, som vi har gjort: til at forbedre servicen for f.eks. ældre, som der bliver flere og flere af, og til at bidrage til, at statsgælden falder med den dynamiske effekt, der er i det.
Så forskellen er kort og godt: Venstre vil bruge pengene på skattelettelser, vi andre vil bruge dem på at lave bedre service for de flere ældre, der bliver, og til yderligere at lave nogle hug i gælden, sådan at de kommende generationer i endnu mindre grad skal betale for det forbrug, vores generationer har haft.