Elisabeth Arnold (RV), 1997-12-10:
Ja, formanden har forbudt mig at tage flere korte bemærkninger, men det er fristende lige at tage en sidste replik, og så kan hr. Holger K. Nielsen jo tage korte bemærkninger til min tale, hvis han vil.
Det er jo påfaldende, at mens en del af modstanderne mod Amsterdamtraktaten siger, der er for meget Union, kan jeg forstå på hr. Holger K. Nielsen, at hans baggrund for at sige nej til Amsterdamtraktaten er, at der er for lidt Union
: den skal være større, der skal være muligheder for at få hele udvidelsen på én gang.
Jeg kan konstatere, at vi igen har en bred debat om EU her i Folketinget, igen for en nærmest tom sal og igen for en næsten tom presseloge - der er dog enkelte refærdige til stede, som er vågne, ja - og igen for sparsomt besatte tilhørerpladser, men det skal jo ikke beskæmme dem, som faktisk er mødt op.
Og dog er det vores generations største opgave, det er det suverænt vigtigste spørgsmål i dagens Europa, vi diskuterer.
Meningsmålinger i Danmark viser, at en del af befolkningen siger ja, en del siger nej, og en meget, meget stor del af befolkningen aner ikke, hvad de skal mene om EU-spørgsmålet, om Amsterdamtraktaten og om udvidelsen. Befolkningens viden om EU er sparsom, interessen for EU er minimal, og troen på, at EU-spørgsmål har nogen betydning for vores dagligdag, er overhovedet ikke til stede.
Der var et rundspørge for nogen tid siden, hvor et mikrofonhold gik rundt og spurgte tilfældige mennesker på gaden: Hvad betyder EU for dig?
Der var overhovedet ikke nogen, der kunne finde noget som helst svar på, at EU havde haft nogen som helst praktisk indflydelse på nogen kendte forhold i deres dagligdag.
Der er altså ikke megen interesse
for EU-spørgsmål i den danske offentlighed.
Det er de vilkår, vi er oppe imod i den danske EU-debat.
Vores generations største opgave og det vigtigste spørgsmål i dagens Europa er at hele Europa, at genforene eller forene Europa.
Det er at lave en slags forebyggende arbejde mod kommende konflikter.
Europa har et kæmpe ansvar.
To gange tidligere i dette århundrede har lokale europæiske konflikter kastet hele verden ud i ødelæggende krige.
Det må ikke gentage sig, og det er det, det hele handler om.
Tænk, at der er nogen, der kan være i tvivl om det.
Der er et massivt flertal her i Folketinget for at fortsætte samarbejdet, for at udvide EU med de nye demokratier og for at sige ja til Amsterdamtraktaten.
Det står i kontrast til, at den danske befolkning interesserer sig meget lidt for EU-spørgsmål og også er meget i tvivl om, hvorvidt det er værd at fortsætte.
Den danske befolkning får mulighed for at stemme om Amsterdamtraktaten den 28. maj næste år, og det er selvfølgelig et problem, eller det er en mulighed, som de partier herinde i Folketinget, der anbefaler et nej, allerede nu må arbejde med.
Hvad vil de foreslå?
Hvilke løsningsmodeller for Danmark i Europa vil de præsentere, hvis det igen bliver et nej, som det gjorde i 1992? Dengang tog SF jo flot medansvar for resultatet og sagde: Vi har et forslag til, hvordan løsningen kan være for Danmarks placering fremover i EU.
Vi var i Det Radikale Venstre glade for, at der var nogen, der tog på sig at udarbejde den løsningsmodel.
Vi synes, at SF på det tidspunkt i det forhold gjorde et utrolig flot stykke politisk benarbejde og viste et stort politisk mod, og vi er meget kede af, at SF er blevet bange for sin egen skygge efter forhandlingerne i 1992 og 1993.
I Det Radikale Venstre mener vi, at Danmarks plads er lige midt i det europæiske samarbejde med al den tummel, med de glæder og sorger, det bøvl og den begejstring, dette medfører.
Vi har ikke noget ønske om at holde os udenfor, vi ønsker at være med og påvirke samarbejdet - og vi ved, at Danmark har mulighed for at påvirke det.
Vi har noget at komme med, vi har noget at byde på.
Vi har masser af traditioner, masser af gode folk og masser af ideer og visioner om et fremtidigt europæisk samarbejde.
Vi er jo også placeret et sted på Europakortet, hvor vi netop er porten til Østeuropa, porten til de baltiske lande, og derfor er det helt naturligt, at Danmark er med i det.
Når jeg har sagt det med det manglende folkelige engagement i EU-sagen og har konstateret den ringe interesse fra offentligheden og fra Folketingets egne medlemmer for at deltage i disse debatter, så vil jeg samtidig rette en tak til både statsministeren og udenrigsministeren for deres aldrig svigtende engagement i denne meget vigtige side af dansk politik. Jeg vil også gerne rette en tak til Venstres formand, hr. Uffe Ellemann-Jensen - selv om Venstres ordfører lige er gået ud et øjeblik.
Jeg synes, det er bemærkelsesværdig klart, præcist og uegennyttigt af en oppositionsleder at sige sådan.
Det synes jeg også der skal komme en kommentar til fra Folketingets side.
Udenrigsministerens og statsministerens besvarelser gav selvfølgelig mange detaljer om udvidelsesprocessens mange faser og de hensyn, der skal tages til alle de forskellige ønsker og alle de behov for hjælp, der er i ansøgerlandene.
Der er ingen grund til, at jeg gentager dem her.
Det Radikale Venstre er enig i, at alle landene bør starte på forhandlingerne samtidig.
Hvis ikke de gør det, vil der komme skuffelse, frustration, og der vil ske en sortering, som flere andre ordførere har været inde på før mig.
Nogle vil føle sig ladt tilbage på perronen, mens toget kører videre uden dem.
Det vil medføre en opbremsning af reformerne, og der vil komme en tilbageholdenhed med at investere i de lande, der bliver stemplet som uegnede til at deltage, og det vil i sig selv starte en nedadgående ond spiral.
Dårlig økonomi og manglende udenlandske investeringer vil betyde
manglende muligheder for at gennemføre økonomiske reformer, og til sidst vil der måske, hvis vi er rigtig uheldige, ske en svækkelse af det nye demokrati, der er i de pågældende lande, fordi befolkningen vil sige til deres valgte ledere: I har lovet os fremgang, I har lovet os medlemskab, I har lovet os reformer; hvorfor sker der ikke noget? I har ikke været vores tillid værdig; der kan komme politiske uroligheder i de pågældende lande.
Så ikke mindst af hensyn til de valgte politikere i de pågældende lande er det vigtigt, at vi fra dansk side erklærer vores støtte til deres proces for optagelse i EU. Jeg synes også, det er en flot støtte til den samtidige startproces, vi har fået fra Europa-Parlamentet, og det er kun noget, der kan trække i den rigtige retning.
Det er i hvert fald noget, man kan mærke sig, at det er det eneste folkevalgte organ i EU-systemet, som har udtalt den støtte
til, at alle lande starter samtidig.
Af disse grunde skal Danmark presse på, som vi allerede har gjort indtil nu, for at holde alle lande fast i udvidelsesprocessen, alle ansøgerlande, og støtte alle de lande, som ønsker at blive medlemmer, også bilateralt, og, hvis det ikke lykkes at få alle lande til at starte samtidig, så ikke svække vores egen bilaterale bistand til de lande, som ønsker at være med.
Vi kan gøre meget, især over for de mindre lande, især over for de baltiske lande, som ikke er store mastodonter, men som med få midler kan blive hjulpet et væsentligt skridt frem i reformprocessen.
Vi skal opmuntre dem til at blive ved, have kontakt til deres politikere, have kontakt til deres folkelige organisationer, så de er klar over, at der er nogle, der holder med dem, og at der er nogle, der vil tale deres sag i de forskellige organisationer, kort sagt inddrage dem i kredsen af lande, som er med, af lande, som er velkomne i det europæiske samarbejde.
Netop ved at være aktive over for alle ansøgerlande, især over for Baltikum, kan vi være med til at signalere, at også lande, der ikke bliver medlemmer med det samme, kan få en plads og en god økonomisk og en god velfærdsmæssig udvikling i det hele taget.
Til sidst vil jeg sige, at det ofte næsten er for meget, de enorme forventninger, som de øst- og centraleuropæiske demokratier stiller til medlemskab af EU.
Jeg mener, det er rimeligt af dem at stille forventninger, men forventningerne er så store, at de næsten ikke kan leves op til.
Det er utrolig svært for EU at opfylde alle de forventninger, der kommer fra de øst- og centraleuropæiske demokratier.
Det kan godt en gang imellem være belastende, at det er EU, der skal løse alle deres problemer.
Det bør også være en af vores opgaver at sige til de nye ansøgerlande, at det også er dem
selv, der i meget høj grad har den opgave på sig at fremme den integration og fremme de reformer, som skal til for at blive medlem af EU.
Der er jo dog både Norge og Schweiz og andre lande, som har afslået at være med i EU, og de er ikke just nødlidende af den grund.
Noget tyder på, at Danmark kan opnå noget stadig væk på det topmøde, der kommer om et par dage, og jeg vil blot til slut sige, at jeg vil ønske regeringen god arbejdslyst til topmødet og anbefale ministrene at bide sig fast i bordkanten for at opnå det allerbedst mulige her i siste øjeblik, inden topmødet løber af stabelen.