runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Hans Christian Schmidt (V), 2004-05-19:
Lad mig indledningsvis sige til hr. Keld Albrechtsen, at jeg jo havde fornøjelsen af at følge spørgsmålets afvikling, og jeg står helt uforstående over for, at hr. Keld Albrechtsen simpelt hen ikke kunne modtage den meget direkte og fyldestgørende information, som hr. Keld Albrechtsen fik under det spørgsmål.
Derfor kan jeg jo have store betænkeligheder vedrørende, hvordan jeg nu kan klare det under det her spørgsmål.
Jeg synes nemlig, at det var ret indlysende.
Så jeg tror, at hr. Keld Albrechtsen skal prøve at komme i en mere positiv ånd.
Det vil sikkert lette forståelsen af, hvad vi er i gang med
Alligevel beder hr. Keld Albrechtsen mig om at dokumentere, at Danmarks Naturfredningsforening tager fejl i deres vurdering af fremtiden. Det kan jeg af gode grunde ikke.
Det, hr. Keld Albrechtsen nemlig skal holde fast i, er, at det er udviklingen og her i særdeles grad hensynet til naturen og miljøet, der ligger bag, for det er regeringen meget magtpåliggende at fastholde mindst det samme høje kvalitetsniveau i beskyttelsen af natur og miljø, som gælder i dag. Som hr. Keld Albrechtsen kan se i regeringsudspillet, har regeringen derfor allerede en række konkrete forslag til, hvordan det høje kvalitetsniveau fortsætter i den nye struktur, og jeg tror også, at den forbedres.
Der er nemlig lagt op til, at de nye og større kommuner styrkes fagligt, ved at der tilføres betydelige ressourcer fra amterne.
Når natur- og miljøopgaverne samles i kommunerne, medvirker det til at sikre en høj kvalitet.
Desuden vil kommunernes arbejde blive kvalitetssikret.
Det sker bl.a. gennem en ny kvalitetsstyringsordning og ved som supplement til denne ordning at opbygge kommunale videncentre.
Samtidig bliver statens rolle forstærket på en række overordnede områder, også hvor det er teknisk komplicerede opgaver.
Man kan sige, at det er områder, hvor der enten er nationale interesser på spil, eller hvor opgaverne er så store og komplicerede, at kommunen ikke kan løfte dem alene.
Staten vil altså også sikre, at kommunerne får bedre retningslinjer og bedre vejledning.
På nogle områder kan der vise sig et behov for at præcisere reglerne, før kommunerne overtager ansvaret.
Det tror jeg sådan set at der også kunne være, selv om vi ikke fik en ny struktur, for det er altid godt lige at give lovgivningen et serviceeftersyn.
Vi er i hvert fald parate til at gøre det.
Er der noget, som løber af sporet, vil vi gribe ind med det samme, nøjagtig som vi gør i dag.
Jeg vil derfor til sidst opfordre hr. Keld Albrechtsen
og Enhedslisten til at se fremad i stedet for at grave sig ned i fortiden; regeringens forslag er jo udtryk for en nødvendig nytænkning.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-05-19:
Skriftlig begrundelse
Der henvises til Danmarks Naturfredningsforenings henvendelse af 11. maj 2004, MPU alm. del bilag 885.
Bertel Haarder (V), 2004-05-19:
Jeg tror, jeg har udtalt mig tindrende klart og ikke har været det allermindste forvirret.
Jeg har tilmed givet hr. Søren Krarup ret.
Hvad skal vi med denne ekstra polemik, når vi er enige?
De vil slå folk ihjel, siger hr. Søren Krarup.
Det ville nazisterne også.
Alligevel har nazipartiet været tilladt.
Vi har haft nazistiske radiostationer.
Vi har haft nazistiske lærere på universiteter.
Sådan er der altså i Danmark.
Det er det, vi skal gøre, og det er det, vi skal være tydelige omkring.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Søren Krarup (DF), 2004-05-19:
Gøre det, javist, men hvad er det så, de vil gøre?
De vil slå folk ihjel.
Det vil sige, at der er ting, du ikke må gøre, og der er en lov, du skal holde dig efterrettelig.
Det, som jeg håber at integrationsministeren og jeg kan blive enige om, selv om hans grundtvigske forudsætninger forvirrer ham noget i det stykke, er at understrege, at grundloven, den verdslige lov i landet, er og bliver den højeste, som ingen religiøsitet skal have lov til at ophæve, og dermed undsige enhver lovreligiøsitet.
Det er det, der virkelig er afgørende i disse forfærdelige år, hvor denne frygtelige lovreligiøsitet sætter sig sådan fast i landet, at den udgør en trussel imod vore efterkommere.
Bertel Haarder (V), 2004-05-19:
Jeg er fuldstændig enig.
Jeg har en halv million tv-seere som vidner på, at jeg i en debat om tørklæder startede med at undsige tørklædet, undsige den tankegang, der ligger bag det, både den religiøse og den kvindeundertrykkende, og det kommer ud på et.
Jeg tog ganske klart afstand fra det og beskrev, hvor skadeligt det var for integrationen, hvor synd det var for børnene, og hvordan jeg indtrængende ville opfordre til, at man dropper tørklæderne.
Men så tilføjede jeg: Jeg tror på frisindet, og jeg mener, at det, du gør, er forkert, men i Danmark har du lov til at gøre det.
Derved levede jeg netop op til det frisind, som både hr. Søren Krarup og jeg mener vi skal være forpligtet på, og som jo netop skal kendes i situationer, hvor vi møder nogle, der ikke deler det frisind.
Det er jo dér, vi skal kende, om frisindet er der.
Søren Krarup (DF), 2004-05-19:
Hvad kan vi, spørger integrationsministeren.
Vi kan i hvert fald sige sandheden.
Jeg synes, det skal siges klart og tydeligt, at den lovreligiøsitet, der ikke vil acceptere landets lov som den højest afgørende i landet, skal undsiges.
Det begynder med tørklædet, det begynder med det missionerende symbol, der antyder, at her er jeg den troende, og du er vantro, og du skal undergives mig, fordi, som det hedder i det, Hizb-ut-Tahrir har uddelt, trosfrihed slet ikke findes og ikke må findes, for islam hersker.
Så det, jeg vil spørge integrationsministeren om, er: Var det ikke på sin plads at komme med et klart og tydeligt signal om den lovreligiøsitet, vi er udfordret af?
Bertel Haarder (V), 2004-05-19:
Jeg hører til dem, som godt kan forstå, hvad hr. Søren Krarup mener, når han siger, at det frisind, som vi åbenbart er enige om vi skal fastholde, og som grundloven påbyder os at fastholde, har en baggrund i den kristne tradition, som vi begge er en del af.
Det tror jeg at der er noget om.
Det er en spændende debat, også i forhold til kulturradikalisterne, som mener, at hvis vi bare får fjernet al religion, kan vi også komme af med den slags fanatisme.
Det er en fuldstændig håbløs opfattelse, som hr. Søren Krarup med rette gør op med ved enhver lejlighed.
Hvad kan vi bruge den erkendelse til?
Vi kan bruge den til at være årvågne, til at være kulturelt bevidste, til også at være mere tydelige med hensyn til den kristne kultur, som vi er en del af, og som også jeg tror er baggrunden for det dybe frisind, som præger dette land.
Men der er altså mennesker, der tror på noget andet, som er her i landet.
Det har vi prøvet før med kommunister og nazister.
Det er der jo ikke noget galt i.
Søren Krarup (DF), 2004-05-19:
Nu er det jo integrationsministeren, jeg stiller spørgsmål til her og ikke justitsministeren, så her taler jeg ikke om at forbyde Hizb-ut-Tahrir.
Jeg taler om, hvad integration egentlig er.
Her er det, at jeg synes, der er grund til at sætte et meget stort spørgsmålstegn ved integrationsministerens tale om den frihed, han går ud fra, og den, der kommer til udtryk i hans tale om, at han ikke vil være minister for tørklæder og leverpostej.
Forholdet er jo, at den frihed eller det frisind, som integrationsministeren med så stor ret vil forsvare, har én forudsætning, nemlig kristendommens adskillelse af verdsligt og åndeligt regimente, af Guds og kejserens rige.
Der, hvor den forudsætning ikke er sat, og der, hvor loven altså ikke er fastholdt som et verdsligt anliggende, er der ikke nogen integration mulig.
Det er det, jeg vil spørge integrationsministeren om.
Integrationsministeren er jo en bekendende grundtvigianer.
Jeg har stor sympati for det, men var der ikke grund til at overveje dybden af og alvoren i det frisind, som ikke vil vedkende sig den forudsætning, som det skal have?
Lars Løkke Rasmussen (V), 2004-05-19:
Nu har jeg ikke megen erfaring med at være i spørgetid med hr. Keld Albrechtsen, så jeg har ikke optrænet evnen til inden for 1 minut at svare på 17 forskellige spørgsmål og afvise 15 løse påstande.
Det rækker mine taleevner ikke til, så hr. Keld Albrechtsen kan ikke konkludere noget som helst i retning af det, hr. Keld Albrechtsen har forsøgt at konkludere på baggrund af det, jeg tidligere har sagt.
Det helt centrale er, at demokratiet rykker tættere på.
Når et byråd og en kommunalbestyrelse får et større ansvar for at træffe beslutninger inden for kommunens rammer, rykker demokratiet tættere på.
Når man f.eks. som virksomhedsejer eller borger i forbindelse med en miljøsag eller en byggesag kan nøjes med alene at forholde sig til kommunen og ikke skal forholde sig til både kommune og amt, rykker demokratiet tættere på, og det er det, der er hovedindholdet i regeringens udspil: Vi fjerner et lag, vi rykker demokratiet ud i kommunerne, hvor folk bor, og dermed får kommunestyret et reelt indhold og nogle bedre forudsætninger for at uddelegere ansvar.
Jeg tror, vi vil se forsøg skyde frem med andre måder at gruppere sig på i bydele og landsbysamfund,
når de nye og stærkere kommuner, der har et større egetansvar, uddelegerer noget af deres kompetence.
Henrik Vestergaard (V), 2004-05-19:
Jeg ved ikke, hvor lang tid vi skal bruge på det.
Det kan maksimalt være 500 kr., fordi der står 500 kr. i forslaget, og så må vi ved den evaluering, der skal foregå i 2008-09, se på, om det kan blive mindre.
Det ville da være glædeligt, hvis tingene kan gøres billigere i den danske administration.
Ole Vagn Christensen (S), 2004-05-19:
Jeg forstod på den snak, vi havde, at betalingen sådan set godt kunne blive mindre, hvis det var sådan, at de indtægter, der kom ind, blev større, end man havde regnet med, når man ser på 50/50-modellen, og det er sådan set derfor, jeg stiller mit spørgsmål om det maksimale beløb.
Jeg har ikke noget imod, at det kan blive mindre, det har vi aldeles ikke det fjerneste imod, for vi mener, at der skal være rimelighed i tingene.
Men derfor igen spørgsmålet: Er det maksimalt 500 kr.?
Og står der videre i teksten, at man kan komme i den situation, at beløbet kan blive mindre?
Henrik Vestergaard (V), 2004-05-19:
Det må være mig, der skal svare på det.
Det er fuldstændig korrekt, at man har fundet frem til en model, hvor halvdelen er bevillingsfinansieret, og hvor det er de enkelte forretningssteder, der skal betale den anden halvdel.
Det fremgår jo direkte af lovteksten, nemlig af § 6a, stk. 3, at hvert forretningssted skal betale 500 kr. årligt, så det er hverken minimum eller maksimum 500 kr.
Det er præcis 500 kr.
Ole Vagn Christensen (S), 2004-05-19:
Det er ingen hemmelighed, at dette lovforslag har gennemgået en lang rejse.
Det er nu endt i stor fordragelighed, men der er et lille spørgsmål, som trænger sig på.
Der står i lovforslaget, at brugerfinansieringen udgør 500 kr.
Det er jo ingen hemmelighed, at i Socialdemokratiet var vi meget betænkelige ved at indføre dette begreb, men vi forhandlede os frem til, at det maksimalt kunne være 500 kr.
Når jeg læser, hvad der står om finansieringen, står der derimod, at man er enige om 50 pct. bevillingsfinansiering og 50 pct. brugerfinansiering.
Jeg kan altså ikke læse, at man har hegnet beløbet ind, sådan som det faktisk var aftalt mellem Venstre og alle de andre partier, og derfor er jeg nødt til at spørge Venstres ordfører, som var forhandleren for regeringspartierne, om regeringen står ved, at det maksimalt må være 500 kr.
Bendt Bendtsen (KF), 2004-05-19:
om forslaget, men jeg vil også benytte nogle af de samme ord og sige, at det er trist, at man skal høre dem fra en tidligere by- og boligminister, når der nu endelig bliver skudt en hel del penge i området.
Det har manglet gennem en lang række år, og det har vi alle sammen ansvar for her i Folketinget, men der er selvfølgelig en økonomisk ramme for alt, og vores udgangspunkt i forhandlingerne med DSI har været mest tilgængelighed for pengene.
Men jeg har tilkendegivet, at jeg gerne vil fortsætte dialogen med handicaporganisationerne for at se, hvordan vi kan øge byggebranchens viden om tilgængelighed, f.eks. gennem øget vejledningsindsats, og jeg synes faktisk, der ligger et flot resultat, som man burde glæde sig over.
Jytte Andersen (S), 2004-05-19:
Ved førstebehandlingen af forslaget kritiserede jeg på Socialdemokratiets vegne forslaget for at være for utilstrækkeligt, for at være for svagt og for ikke at bruge en oplagt mulighed for reelt at fremme tilgængelighed for handicappede i vores samfund.
Jeg kritiserede, at regeringen ikke fandt det hensigtsmæssigt at indarbejde Standard 3028 i byggeloven, og jeg kritiserede, at der var en manglende vejledning i lovgivningen, plus at maksimumsgrænsen på 12,5 pct., som sådan set betyder, at halvdelen af byggesagerne ikke nødvendigvis skal leve op til tilgængelighedskravet, var for lav.
Vi fandt også, at for få bygningskategorier og for få handicapgrupper var omfattet af lovforslaget.
Ministeren har nu fremsendt sit betænkningsbidrag til udvalget, og vi kan tilslutte os det, fordi det er et godt bidrag, i hvert fald så godt, at vi ender med at stemme for lovforslaget.
Jeg vil dog godt give udtryk for her, at jeg synes, det er forunderligt, at ministeren ikke brugte den oplagte mulighed til at få et bredt forlig på området.
Ministeren har foretrukket en snæver blokpolitik.
Der har overhovedet ikke været kontakter eller drøftelser med oppositionspartierne, til trods for at vi ved førstebehandlingen faktisk alle sammen rakte hånden frem og sagde, at vi gerne ville være med til at forbedre lovforslaget.
Men nuvel, det er regeringens valg, om man vil føre snæver blokpolitik med Dansk Folkeparti.
Det, der er kommet ud af det, og som vi godt vil anerkende, er, at ministeren klart tilkendegiver, at han - sådan har vi forstået det - vil fortsætte og forstærke dialogen med de Danske Samvirkende Invalideorganisationer, at der nu sikres niveaufri adgang uanset byggesagens omfang og pris, og at der fra ministerens side vil ske en undersøgelse af, hvordan billedet ser ud med hensyn til dispensationer for tilgængelighed efter en 2-årig periode.
Det er en imødekommelse af vores forslag.
Når vi stemmer for forslaget, er det ikke, fordi vi synes, det er det ideelle, men fordi det er et skridt i den rigtige retning.
Vi har stadig den opfattelse, at maksimumsgrænsen bør fjernes, så tilgængelighedskravet omfatter alt byggeri, at lovforslaget burde omfatte flere bygningskategorier og flere handicapgrupper, og at blindes og svagtsynedes behov også skulle have været tilgodeset i lovforslaget.
Selv om vi erkender, at der er strammet op, er der stadig nogle lempelige regler for dispensation for reglerne om tilgængelighed i lovforslaget.
Med den kadence, kommunerne mange steder har, når det gælder om at fremme tilgængelighed, og fordi kommunernes viden nogle steder er for mangelfuld til at finde de rigtige løsninger, kan vi godt være noget bekymrede for, at der bliver givet for mange dispensationer. Vi stemmer som sagt for lovforslaget og takker for de imødekommelser, vi har fået.
Jette Bergenholz Bautrup (S), 2004-05-19:
Med det her forslag kan man jo netop bryde den negative sociale arv, ikke bare i tale, men også i handling.
Derfor vil jeg også godt sige tak både til Enhedslisten, Det Radikale Venstre og SF, som jo ønsker at stemme for det her forslag.
De vil noget for børnefamilierne.
Det undrer mig meget, at regeringen, som jo taler så meget om at bryde den negative sociale arv, ikke kan godkende netop det her forslag.
Det er jo et forslag, hvor man drager omsorg for børn, hvor man går ind omkring de børn, hvis forældre er psykisk syge.
Det er børn, som mange gange er de stille børn, som man ikke lægger mærke til.
Men der er ikke nogen koordinator; der er ikke nogen til at tage over; der er ikke nogen til at være med til det forebyggende eller det omsorgsmæssige.
Det, jeg har hørt fra Den Psykiatriske
Udrykningstjeneste i København,
er, at mange gange, hvis en far eller en mor, som er alene med nogle børn, bliver indlagt på en psykiatrisk afdeling, er det tilfældigheder, der afgør, hvor børnene bliver passet.
Det kan være en nabo, der er misbruger.
Der er ikke nogen andre, der på nogen som helst måde får at vide, at nu er moren eller faren indlagt.
Børnene kan gå i årevis og være de stille børn.
Og det her forslag går jo kun ud på, at der er en koordinator, og intet som helst andet. Derfor må jeg sige, at det har skuffet mig meget, at Kristendemokraterne, som jo i hvert fald er talsmand for, at man taler familiernes og børnenes sag, ikke har været inde omkring det her forslag.
At Dansk Folkeparti siger ét, men handler anderledes,
har vi jo oplevet så tit, så det undrer mig ikke.
Men det undrer mig, at forslaget her falder, for det kunne ellers have været godt for mange børn.
Jeg har fået mange e-mails
lidt anderledes, når vi nu skal til at stemme.
Peter Skaarup (DF), 2004-05-19:
Det klare indtryk, der er på Taiwan, er, at man fik meget forsinket besked om, at SARS overhovedet var udbrudt.
Dermed forsinkede man jo også muligheden for at kunne bekæmpe den epidemi, som i værste fald også kunne have spredt sig til Danmark og den vestlige verden.
Derfor er det jo så vigtigt, at man er observatør, at man har det fulde samarbejde omkring de her ting.
Derfor kan det også undre, hvorfor den danske regering ikke vil arbejde for, at Taiwan får opfyldt det her fromme ønske om at være observatør i FN's Verdenssundhedsorganisation.
Det skulle da ikke være det værste, der kunne ske for en dansk regering, at man kæmpede for det.
Jeg må indrømme, at med den række af ting, som vi i Dansk Folkeparti har arbejdet for at man gjorde for at udbygge relationerne til Taiwan - det handler om en dobbeltbeskatningsaftale, det handler om udbygning af et kulturelt samarbejde på forskellig vis - kan jeg ikke se, hvad det er, der skulle være i vejen for, at man så tager det lille ekstra initiativ, at Danmark i internationale fora arbejder for, at Taiwan kan blive observatør i FN's Verdenssundhedsorganisation.
Det er da ikke for meget forlangt, at man gør det.
Per Stig Møller (KF), 2004-05-19:
Der er ikke nogen tvivl om, at regeringen ønsker at udbygge samarbejdet med Taiwan.
Det har jeg nævnt, hvad angår kulturelle og økonomiske forhold, også de beskatningsmæssige forhold.
Men rent faktuelt sidder jeg altså inde med en anden oplysning end den, hr. Skaarup har om WHO-eksperternes samarbejde under SARS-krisen.
Og det gør hele Den Europæiske Union altså også, for i Den Europæiske Unions stemmeforklaring i WHO her forleden dag står der, at Den Europæiske Union byder den acces til Taiwan velkommen, som WHO's eksperter havde under SARS-krisen.
Det vil sige, at så skulle hele EU være misinformeret.
Hvis hr. Peter Skaarup har ret i, at de ikke var der, så er hele EU altså blevet misinformeret, for EU har udtalt, at de byder det velkommen, at WHO-eksperterne var der.
Så det må være en faktuel fejl.
Og selvfølgelig fører vi en selvstændig udenrigspolitik, naturligvis, men i forhold til Taiwan og Kina har vi altså valgt i dette Folketing at stræbe efter en fælles EU-holdning, og det er der i dette spørgsmål, og det fremmer relationerne til Taiwan, men det fastholder etkinapolitikken, og det tror jeg er klogest.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2004-05-19:
Undskyld!
Anne Baastrup (SF), 2004-05-19:
Jeg vil prøve at vende tilbage til, hvordan vi kan få en højere grad af sikkerhed for, at de ansatte har en fornemmelse af, hvad der muligvis kommer til at ske.
Jeg er meget glad for, at ministeren tilkendegiver, at det ikke er den fortolkning af virksomhedsoverdragelsesloven, som hidtil har været gældende, når det drejer sig om private virksomheder, der sælges og overtages af andre, som skal lægges til grund - forstået på den måde, at hvis ministerens planer holder, vil stillingerne i den amtskommunale forvaltning blive overført til enten staten eller kommunen
Jeg håber, jeg har forstået det korrekt.
Lars Løkke Rasmussen (V), 2004-05-19:
Tak til fru Anne Baastrup for at bringe både mig og medspørgeren tilbage på sporet. Ja, fru Anne Baastrup har forstået det, jeg har sagt, meget rigtigt.
Alle medarbejdere, der bliver berørt af opgaveflytninger, vil blive omfattet af virksomhedsoverdragelsesloven, og det betyder, at udgangspunktet vil være, at alle medarbejdere flytter med deres opgaver, så ingen falder mellem to stole.
Det er det signal, vi har sendt, og det er i øvrigt også det signal, som er formidlet mere detaljeret, end jeg kan gøre her, til de ansatte i en særlig publikation, som Personalestyrelsen har lavet.
Nu skal der fokuseres på, hvilke opgaver der kan blive tale om.
Oven i det skal vi selvfølgelig tilvejebringe en proces, der gør, at vi kan styre det sikkert hjem.
Det er i øvrigt værd at minde om, at dette her sker i en situation, hvor vi år for år har en betydelig personalefluktuation - tror jeg det hedder med et frygteligt ord - altså en stor udskiftning af personalet.
Det er altså ikke et statisk personale, vi flytter rundt på.
Det er faktisk et personale, hvor nogle bevæger sig rundt hvert år af egen drift, og andre går på pension.
En af de kæmpestore udfordringer for os, der driver hele projektet, er, at vi skal indrette den offentlige sektor sådan, at den bliver effektiv og kan håndtere den situation, hvor der går relativt færre ind på arbejdsmarkedet end ud af arbejdsmarkedet.
Men hvis ellers viljen er der, er det en problemstilling, som sagtens kan håndteres, og det er vel også derfor, personaleorganisationerne har taget så positivt imod regeringens udspil. Hermed sluttede spørgsmålet. Bortfaldne spørgsmål
Tove Videbæk (KD), 2004-05-19:
Vil ministeren kommentere debatindlægget »Nødråb« af Anne Landtved, Otterup, bragt i Fyens Stiftstidende den 7. maj 2004?
Begrundelse Anne Landtved gør som repræsentant for en gruppe forældre til børn med særlige behov opmærksom på en række betænkeligheder i forbindelse med regeringens plan om at nedlægge amterne, hvorved man lægger det fulde ansvar for handicappede børn og unge over på primærkommunerne.
Anne Landtved gør bl.a. opmærksom på, at - kommuner på 30.000-50.000 indbyggere efter forældrenes opfattelse ikke er store nok til at »indfri kravene til et højt specialiseret undervisningsmiljø«, - forældre i en undersøgelse foretaget af Danmarks Evalueringsinstitut »har tilkendegivet en markant utilfredshed på alle områder, hvor overflytning fra et amtsligt til et kommunalt tilbud rent faktisk har fundet sted«, - specialskolernes meget høje specialiseringsgrad er en forudsætning for at »skabe frugtbare læringsmiljøer for såvel elever som personale«, - handicappede børn har »behov for tryghed, for at være sammen med ligestillede og for accept af omgivelserne - at tro, at vores børn vil kunne integreres fagligt og socialt i et almindeligt folkeskolemiljø, er uendeligt naivt«, og - »ved overgang til kommunalt ansvar vil man risikere, at meget går tabt, for hvor ligger ansvaret for videndeling, og hvor ligger ansvaret for en koordineret indsats?«
Naser Khader (RV), 2004-05-19:
»Er det stadig statsministerens indstilling, at Hizb-ut-Tahrir bør kunne opløses ved dom, og vil statsministeren i så fald tage initiativ til, at foreningens lovlighed prøves ved en domstol?«
Skriftlig begrundelse I forbindelse med, at Venstre holdt møde på Søllerød Kro den 17. september 2001, udtalte Anders Fogh Rasmussen i sin egenskab af formand for partiet, at man i højere grad burde anvende grundlovens bestemmelser om forbud mod organisationer, der tilskynder til vold.