Jørgen Arbo-Bæhr (EL), 2005-11-10:
Det danske arbejdsmarked har de seneste 10 år været igennem en rivende udvikling.
Løse ansættelser, ingen højeste arbejdstid, hjemmearbejde osv. er hverdagen for stadig flere.
På trods af den teknologiske udvikling og på trods af effektivisering arbejder de, der har arbejde, mere og mere.
Hvert tredje par, hvor begge har arbejde, bruger mere end 80 timer om ugen på at arbejde.
Samtidig er effektiviseringer og stigende arbejdstempo slået igennem overalt i samfundet, ikke mindst i den sociale service, hvor tidsregistreringer, stregkoder og stadig stigende styring af og krav til den enkelte ansatte fører til stress og nedslidning.
Teknologirådet har i rapporten om balancen mellem arbejdsliv og andet liv peget på, at konsekvenserne af udviklingen på arbejdsmarkedet er, at hver fjerde dansker føler sig stresset i hverdagen, og at hver femte er så stresset, at det går ud over livskvaliteten og truer helbredet.
Følgerne af stress koster samfundet op mod 10 mia. kr. om året.
Stress og nedslidning er virkeligheden for tusinder af mennesker på arbejdsmarkedet.
Det gør ondt på den enkelte, som må lide under fysiske og psykiske men, og det er dyrt for samfundet.
Samtidig står 800.000-900.000 uden for arbejdsmarkedet.
Det gør også ondt på den enkelte, og det er dyrt for samfundet.
Stress er også et ligestillingsproblem.
Jeg siger ikke, at alle problemer på arbejdsmarkedet kan eller skal løses gennem lovgivningen.
Men bare at lade stå til, at lukke øjnene og håbe på, at problemerne forsvinder af sig selv, er uholdbart.
Vi kender problemerne, nu må vi have handling.
Hvad er beskæftigelsesministerens svar?
Hvordan vil regeringen medvirke til mindre stress og mindre nedslidning på arbejdsmarkedet?
Det er baggrunden for denne forespørgsel.
Besvarelse
I min besvarelse er jeg blevet bedt om at inddrage en rapport, som Teknologirådet har lavet i august måned i år, om balancen mellem arbejdsliv og andet liv.
Først vil jeg takke for forespørgslen.
Men mere om det senere.
Rapporten fra Teknologirådet omhandler som nævnt balancen mellem arbejdsliv og det liv, der foregår uden for arbejdstiden.
Rapporten siger bl.a., at Danmark er det land i den vestlige verden, hvor befolkningen i forhold til indbyggerantallet arbejder mest, hvilket bl.a. skyldes, at forholdsvis mange kvinder i modsætning til i mange andre lande har udearbejde.
Nu kan man opgøre arbejdstiden på mange måder, og hvis man måler over et helt arbejdsliv, viser andre undersøgelser, at vi aldrig har brugt mindre tid på arbejdsmarkedet end nu.
I de sidste 20 år er den del af arbejdslivet, vi primært anvender på arbejdsmarkedet, faldet med omkring 2½ år.
Teknologirådets rapport siger også, at en meget stor del af befolkningen er stresset.
Heldigvis siger rapporten også, at den danske befolkning overordnet set har stor appetit på livet, både arbejdslivet og fritidslivet, og at vi generelt er tilfredse med vort arbejde.
Hvad er det, der er afgørende for, om vi trives med vort arbejde og ikke bliver stresset?
Det ved vi bl.a. meget om fra den forskning, som Arbejdsmiljøinstituttet har foretaget.
Hvis man vil undgå stress og dårlig trivsel på arbejdspladsen, handler det især om at give de ansatte indflydelse på deres eget arbejde, sørge for at informere hurtigt og ordentligt, når f.eks. arbejdsopgaverne ændres, eller den afdeling, man er ansat i, slås sammen med en anden, og det handler om at få opbygget en kultur på den enkelte arbejdsplads, hvor man sørger for at støtte hinanden.
både for få krav og for mange krav er noget skidt.
Det handler om at finde balancen.
Heldigvis lader det til, at det på mange arbejdspladser lykkes at finde denne balance.
Så helt deprimeret har jeg svært ved at blive.
Jeg siger ikke det her for at bagatellisere problemerne.
Mange er utvivlsomt stressede, det betvivler jeg heller ikke.
Det er da også præcis derfor, at psykisk arbejdsmiljø og dermed også stress siden 1996 har været et prioriteret område i arbejdsmiljøpolitikken.
De seneste 3 år har området endda været udvalgt som et blandt fire særlig højt prioriterede indsatsområder.
For at det ikke bare skal handle om varm luft og pæne ord, så har de ansvarlige på området forpligtet sig selv og hinanden på at nå et helt konkret og målbart mål, nemlig en reduktion på 5 pct. inden udgangen af 2005.
Det synes jeg er flot.
Om vi når målet, er det for tidligt at sige noget om endnu.
I de seneste 10 år er der også blevet gennemført et væld af aktiviteter i forhold til det psykiske arbejdsmiljø.
Det er både aktiviteter, som Arbejdstilsynet har stået for, og aktiviteter, som arbejdsmarkedets parter har stået bag.
Der er blevet gjort noget ved buschaufførernes psykiske arbejdsmiljø; der er blevet gjort noget ved det psykiske arbejdsmiljø i hjemmeplejen og på døgninstitutionerne; der er blevet gjort noget i forhold til de stressede sygehusansatte; der er blevet gjort noget for at forbedre fængselsbetjentenes arbejdsmiljø, bare for at nævne nogle eksempler.
Noget andet og meget vigtigt, som er sket de seneste 10 år, er, at psykisk arbejdsmiljø så at sige er blevet sat på dagsordenen.
Det er nu blevet langt mere naturligt at tale om psykisk arbejdsmiljø.
Der er langsomt, men sikkert sket en holdningsændring, og det er godt.
Det er meget nemmere at få taget hul på problemerne ude på virksomhederne, når det er legitimt at tale om dem.
Man skal altid huske på, at det er ude på virksomhederne, at problemerne opstår, og at det derfor først og fremmest er der, problemerne kan og skal løses.
Som politikere er det vores opgave at sørge for, at arbejdsmiljøpolitikken understøtter virksomhedernes arbejde, og det gør vi, og vi vil fortsat gøre det.
Men selv om der er gjort meget for at nedbringe stressen i en årrække, hviler regeringen ikke på arbejdsmiljølaurbærrene.
Netop nu er vi i gang med at finde frem til, hvilke arbejdsmiljøproblemer som skal have særlig høj prioritet frem til 2010.
Eksperterne peger også på stress.
Det skyldes øget arbejdsintensitet; mere flydende grænser mellem arbejde og privatliv; skiftende og skæve arbejdstider; hastige forandringer og nye organisations- og ledelsesformer.
I morgen har jeg indkaldt en lang række fagfolk og eksperter til høring for at få deres input til den nye prioritering.
Det har jeg gjort, fordi det er en vigtig sag.
Vi skal have en prioritering, som er logisk, og som hviler på et solidt fagligt grundlag.
Kort sagt, en prioritering, der kan forstås, forklares og forsvares.
Efter høringen vil jeg sætte mig ned og gøre regnebrættet op, og inden jul vil jeg præsentere resultatet i en redegørelse her i Folketinget.
Når resultatet i foråret skal udmøntes og omsættes til virkelighed i arbejdsmiljøindsatsen, vil ideerne fra Teknologirådets rapport komme til at indgå som et blandt flere input.
I denne sluttede kreds vil jeg dog gerne røbe, at jeg har svært ved at forestille mig, at psykisk arbejdsmiljø og stress ikke vil komme til at stå meget højt på listen over de problemer, som vi først og fremmest skal bruge kræfterne på.
Men stress er ikke kun noget, som findes i arbejdslivet.
Som der står i Teknologirådets rapport: Arbejdslivsproblematikkerne kan ikke alene løses gennem arbejdsmarkedspolitik.
Det er vi i regeringen fuldstændig enige i.
Vi har også allerede indført en række regler og ordninger, som giver mere fleksibilitet og bedre mu
ligheder for at få arbejdsliv og andet liv til at hænge bedre sammen
Det drejer sig f.eks. om indførelsen af 1 års barselorlov og retten til at gå på deltid.
Men i regeringen tror vi på, at vi kan gøre tingene endnu bedre.
Vi vil derfor se med friske øjne på, hvordan vi i det hele taget har indrettet vores samfund og vores hverdag.
Er virksomhederne, arbejdsmarkedet, de offentlige institutioner og lovgivningen fulgt med den udvikling, som sker i nutidens arbejdsliv og familieliv?
Måske er der behov for endnu mere fleksibilitet.
En ung nybagt mor har andre behov end den 51-årige karrierekvinde.
En enlig far med to børn har andre behov end kollegaen, hvis børn er fløjet fra reden.
Som statsministeren sagde i sin åbningstale for godt en måned siden, nedsætter regeringen nu en kommission, der skal kortlægge og analysere, hvilke krav det moderne familieliv og arbejdsliv stiller til et mere fleksibelt samfund i fremtiden.
Forhandling
Tak for ministerens redegørelse, som jo i hvert fald indeholdt det nye tiltag, at der skal nedsættes en kommission.
Det kan man så mene om hvad man vil, men jeg tror bare ikke, at det er den slags tiltag, som løser problemerne med stress og nedslidning på arbejdsmarkedet, og uanset hvor meget vi får understreget, at regeringen sætter sig nogle mål og er opmærksom på problemet, har regeringen i hvert fald ikke indtil videre lanceret nogen svar på, hvordan problemerne med tiltagende stress og tiltagende nedslidning på det danske arbejdsmarked kan løses.
Hvert år ryger 15.000 mennesker ud af arbejdsmarkedet og må leve resten af livet på førtidspension, og hvert år mister samfundet 140.000 arbejdsår på grund af sygdom.
En tredjedel heraf skyldes dårligt arbejdsmiljø, og så sent som i dag har vi i Berlingske Tidende kunnet læse, at sygefraværet blandt de offentligt ansatte er stigende, og at forklaringen er øget tempo, øget stress og øget nedslidning.
Hver dag går tusindvis af mennesker hjem fra arbejde med fysiske og psykiske men af deres arbejde, og hver dag prøver andre tusinder forgæves at få et arbejde.
Det er moderne at tale om mangel på arbejdskraft.
Men samtidig med at der bliver talt om mangel på arbejdskraft, lader man altså samfundet udvikle sig sådan, at folk er nødt til at forlade arbejdsmarkedet for tidligt, så vi ikke udnytter den arbejdskraft, som burde være til rådighed hele livet igennem.
Hele snakken om mangel på arbejdskraft har den ene kerne af sandhed, at jo flere der er i arbejde, desto mindre skal vi hver især arbejde.
Mange af de ledige hænder vil kunne bruges til at nedbringe stress og nedslidning blandt de mennesker, der i dag er ansat i den offentlige service.
I stedet for at betale folk for ikke at lave noget, hvad enten det er dagpenge, kontanthjælp eller udgifter til håbløse aktiveringsprojekter, handler det om at give de mennesker mulighed for at komme ind på det rigtige arbejdsmarked, at få de ledige hænder i brug til at forbedre den sociale service og at forbedre arbejdsforholdene for dem, der i dag arbejder inden for den sociale service.
Det koster kun ganske lidt, og det er en investering i fremtiden, som alle vil have glæde af og på længere sigt vil betyde et drastisk fald i udgifter til sygedagpenge, førtidspension osv.
Det vil blive en god spiral, hvor sygdom og nedslidning forebygges, i stedet for den nuværende dårlige spiral, hvor flere og flere slides ned og bliver syge, så de tilbageværende skal lave endnu mere, mens servicen over for borgerne bliver ringere.
Men stress og nedslidning er jo ikke noget, der kun plager de offentligt ansatte.
Vi skal også have skruet lovgivningen sådan sammen, at de ansatte på private arbejdspladser får en reel mulighed for at dele arbejdet med dem, der i dag går arbejdsløse.
At gøre noget i den situation er udelukkende et spørgsmål om politisk vilje, men at lade stå til er en hån mod de mennesker, som bliver ramt af noget, der ligner en forhammer, når stress og nedslidning sætter sine spor i form af sygdom og nedslidning.
Derfor vil jeg nu på vegne af Enhedslisten fremsætte følgende: Forslag til vedtagelse
»Idet Folketinget konstaterer, at alt for mange mennesker er udsat for stress og fysisk nedslidning på grund af for meget og for hårdt arbejde, samtidig med at mange andre får stress af mangel på arbejde, opfordrer Folketinget regeringen til – at åbne for, at arbejdsløshedsdagpenge og kontanthjælp kan bruges aktivt til meransættelser i den kommunale og regionale service, – at forbedre de økonomiske og praktiske muligheder for jobrotation og sidemandsoplæring, så arbejdende og arbejdsløse, også på private arbejdspladser, kan dele arbejdet uden store økonomiske omkostninger, – at sikre uddannelsesmuligheder, både for arbejdsløse og arbejdende, så den samlede arbejdsstyrke har de nødvendige kvalifikationer på fremtidens arbejdsmarked, – at iværksætte en målrettet arbejdsmiljøindsats for at forhindre stress og fysisk nedslidning, herunder at fremme det forebyggende arbejdsmiljøarbejde på virksomhederne, og give Arbejdstilsynet bedre mulighed for at gribe ind over for højt arbejdstempo og psykiske arbejdsmiljøproblemer og – at etablere stressklinikker på alle landets arbejdsmedicinske klinikker.«