Villy Søvndal (SF), 2001-04-03:
Fra SF's side synes vi, det er en rigtig god idé at sætte fokus på det meget alvorlige samfundsproblem, der hedder stofmisbrug, og det er derfor, vi fra SF's side har været med til at rejse forespørgselsdebatten.
Jeg tror, det er vigtigt at gøre sig klart, at der findes ingen lette svar, og der findes ingen definitive svar.
Det er til dato ikke lykkedes noget samfund at finde et definitivt svar, og det vil heller ikke ske.
Derfor er det interessant at være optaget af, at der findes to hovedlinjer i den internationale narkodebat.
Den ene har overskriften »Forbud og straf«, og den anden har overskriften »Reducer skaderne«.
I Danmark har vi altid været lidt uvillige til at vælge så klare linjer, og derfor kan man vel sige, at vi forsøger os lidt med begge dele.
Det skal jeg vende tilbage til.
Jeg mener, ministeren har ret i sin vurdering: at der de sidste 4-5 år er sket en markant forøgelse af behandlingsindsatsen.
Vi har selv været med til at presse på, og noget af det er finansieret over satspuljerne.
Det betyder, at langt flere er i behandling i dag end på noget tidligere tidspunkt, og det betyder, at der i dag er langt flere afvænnede narkomaner end på noget tidligere tidspunkt; det nytter altså.
Jeg tror, det er vigtigt at få det sagt, fordi der nogle gange breder sig en misstemning: Alt det her med behandling, nytter det overhovedet?
Hertil er svaret nej.
Det nytter at behandle.
Det betyder ikke, at alle kommer ud af deres misbrug, når vi behandler, men det betyder, at vi aldrig har haft så mange tidligere misbrugere, som vi har i dag.
Det tror jeg er det ene vigtige at få sagt.
Det andet vigtige at få sagt er, at stofmisbrugere ligner helt almindelige mennesker på den måde, at de først og fremmest er meget forskellige.
Det nødvendiggør selvfølgelig det, der også ligger i vedtagelsen, nemlig at foretage de nødvendige undersøgelser, og vi har i SF meget stor tillid til, at genoplivningen af Narkofølgegruppen bliver af stor betydning for at sikre den fælles viden og det fælles ansvar hos de forskellige instanser, der er forudsætningen for at komme videre.
Om kort tid vil der blive offentliggjort nogle nye dødstal for narkorelaterede dødsfald.
De vil vise, at vi stadig her i Danmark har nogle ekstremt høje dødstal, oven i købet, så vidt jeg har forstået, et stigende dødstal, og det tror jeg skyldes, at vi i Danmark har været så tilbageholdende med at gå videre med det, man kunne kalde skadereduktionsskridtet.
Det rejser nogle voldsomme moralske dilemmaer hos mange, når der diskuteres temaer som f.eks.: Skal der være fixrum, så man ikke skal fixe et tilfældigt sted under voldsom stress, når man nu alligevel fixer; et sted, hvor man ikke skal bruge urent vand, men kan bruge rent vand med den konsekvens, at man ikke får alle følgesygdommene med i købet?
Det rejser altid nogle voldsomme moralsk-etiske diskussioner.
En anden stor diskussion, også i forbindelse med skadereduktion, er diskussionen om lægeordineret heroin; men den skal jeg ikke trætte med, for den kommer senere op her i Folketinget.
Den tredje vinkel, jeg tror er vigtig, er den sociale vinkling af stofmisbrug.
Taberne blandt stofmisbrugerne er dem, der har en ophobning af dårlige livsvilkår i en række andre livsforhold, og jeg tror, det er vigtigt, at indsatsen også afspejler denne brede tænkning.
Vi skal selvfølgelig fortsætte med at advare og advare og advare, og når vi har gjort det, og det måske alligevel ikke nytter, skal vi behandle og behandle og behandle. Men vi skal også turde gå længere med skadereduktionen, end der hidtil har været villighed til i Folketinget.
Om vedtagelsen vil jeg sige, at for os er det vigtigt, at den har to led i sin indledning.
Det drejer sig ikke kun om forebyggelse af misbrug, men det drejer sig også om at reducere skaderne af misbruget, og derfor siger vi i vedtagelsen noget om skadereduktionslinjen.
Noget andet, som man godt kan være bekymret for i relation til vedtagelsen, er, at i fremtiden skal det foregå inden for rammen af det, der hedder grundtakstmodellen, og som er en meget overset størrelse i den offentlige debat.
Det synes jeg i sig selv er ganske skræmmende.
Jeg tror, der bliver rigtig meget behov for det, der står i vedtagelsen, nemlig at sikre at forstærke dialogen med amter og kommuner om betydningen af deres ansvar.
Efter grundtakstmodellen bliver der som aldrig før brug for direkte at holde nogle fast på deres ansvar.