runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Arne Melchior (CD), 2000-02-29:
Jeg har arvet mit danske statsborgerskab, og jeg er inderlig taknemlig for det, glad for det, lykkelig over det.
Og jeg tænker ikke så sjældent på min tiptiptiptiptipoldefar, som indvandrede til Rendsborg, da det var dansk.
Hvor var det pænt af ham. Og hvor er det kommet mig til gode uden nogen egen fortjeneste. Men vi skal nok passe på ikke at overvurdere betydningen
af statsborgerskab.
Det er jo ikke en udmærkelse, det er jo ikke et blåt stempel: Godkendt!
Man kan være et glimrende menneske uden at være dansk statsborger, og man kan være en elendig sjuft og være dansk statsborger.
For ca. 150 år siden udtalte den dengang verdensberømte norske digter Henrik Wergeland, at begrebet statsborgerskab skulle afløses af begrebet verdensborgerskab.
Det er jo desværre gået i den modsatte retning, men derfor skal vi alligevel passe på med ikke at overvurdere dette her med statsborgerskab.
Det er jo primært en praktisk foranstaltning.
Alternativet for de fleste af disse mennesker er jo, at de er statsløse, eller at de er statsborgere i et land, hvor de ikke kan vise sig.
Det vil sige, at når den slags mennesker skal ud og rejse eller foretage ting over grænserne i det hele taget, så er de væsentligt ringere stillede end selv den dansker, der har været idømt mange års fængsel, måske flere gange.
Statsborgerskabet er altså ikke noget, man får som en godkendelse af, at man er et bedre menneske end nogen anden.
Det er en ren og skær retligt praktisk foranstaltning.
Men derfor kan man, som jeg sagde i starten, være glad for det alligevel, taknemlig for det alligevel. Men det er smadderurimeligt at gøre det til, at vi er danske og så er der dem, der ikke kan få æren af at blive det.
Sådan forholder det sig ikke.
Det ligger slet ikke i begrebet indfødsret, statsborgerskab, at det er kvalitetsstempel på et menneske, og derfor regner jeg det for hånligt over for mennesker, der aldrig har fået en straf, eller over for mennesker, der har udstået deres straf, at man vil afskære dem fra en sådan værdi, som det i den moderne verden er at kunne skaffe sig et pas og have et statsborgerskab og en identitet, når man kommer ud.
Derfor tager jeg ret foragteligt og fnysende afstand fra hr. Nødgaards diverse udtalelser, og jeg må samtidig udtale min skuffelse over hr. Helge Adam Møller.
Han stod altså et eller andet sted midtimellem.
Uha da da, er det gået så skidt for Det Konservative Folkeparti?
Henrik Svane (RV), 2000-02-29:
Jeg vil gerne sige, at Det Radikale Venstre støtter lovforslaget, og jeg vil samtidig gerne udtrykke glæde over, at der er så mange mennesker i dette samfund, som ønsker aktivt at påtage sig et medborgerskab i dette land.
Jette Gottlieb (EL), 2000-02-29:
Da vores ordfører på området, hr. Søren Søndergaard, ikke kan være her, vil jeg bare meddele på Enhedslistens vegne, at vi støtter forslaget, sådan som det ligger.
Dorte Bennedsen (S), 2000-02-29:
Hr. Tom Behnke vil gerne have, at fremmede kommer hertil i et tempo, der gør, at vi kan absorbere dem i landet.
Det er jo i og for sig en smuk og udmærket holdning.
Samtidig lavede hr. Tom Behnke nogle fremskrivninger, der viste, at om 35 eller 40 år, eller hvad det nu var, vil der være så og så mange fremmede i landet. Jamen hvad vil det så sige at absorbere?
Hvor længe er man udlænding?
Hvis det hedder anden, tredje, fjerde, femte, sjette, syvende generation, så tror jeg, de fleste af os er udlændinge, og så er jeg i hvert fald udlænding.
Er roepolakkerne på Lolland, kartoffeltyskerne osv. osv. fortsat udlændinge?
Hvad vil det sige at være udlænding?
Er det det, at man har et fremmed navn?
Hvis man i øvrigt bliver optaget i det danske samfund, kan sproget og får mulighed for at få den uddannelse og det arbejde, man gerne vil have, er man så stadig væk udlænding i anden og tredje og fjerde og syvende generation?
Det må jo være forudsætningen for den fremskrivning, hr. Tom Behnke kom med, at man bliver ved med at være udlænding, uanset hvad der i øvrigt hænder i ens tilværelse.
Tom Behnke (FRI), 2000-02-29:
Jeg vil gerne sige tak til justitsministeren for at bekræfte, at hvis man bliver udvist, har man altså ikke mulighed for at opnå dansk statsborgerskab.
Det vil altså sige, at selv for regeringens politik gør det sig gældende, at der kan være kriminalitetsformer, som er så grove, at man vælger at give mulighed for, at domstolene kan udvise de pågældende, som dermed mister retten til at opnå dansk statsborgerskab.
Det er vi glade for, det er vi været enige i, og Frihed 2000 har jo også støttet regeringens lovforslag. Men så skal vi altså også holde fast i, at det ikke bare generelt er et spørgsmål om, at vi skal glemme, hvad nogle har gjort i en ung alder.
Det gør man jo ikke med hensyn til dem, der bliver udvist, her glemmer man jo ikke, hvad de har gjort i en ung alder.
Det står ved magt, de er udvist og kan aldrig nogen sinde opnå dansk statsborgerskab, og derfor handler diskussionen jo ikke om det principielle i, at man skal miste retten til dansk statsborgerskab på grund af kriminalitet.
Næh, diskussionen går på, hvor grov en kriminalitet der skal til, for at man mister den ret.
Regeringen har lagt sig fast på, at hvis man har begået overtrædelse af narkotikalovgivningen, kan man miste retten. Vi har i Frihed 2000 den opfattelse, at den mulighed skal udvides, så f.eks. voldtægt og lign. også gør, at man mister retten til dansk statsborgerskab.
Helge Adam Møller (KF), 2000-02-29:
Jeg spørger: Kommer man til at begå fuldbyrdet voldtægt, kommer man til det? Kommer man, som nogle af dem, der står på det her lovforslag, til ikke at begå én kriminel handling, men tre, fire, fem eller seks mindre, tyveri, vold og andet, men over en længere årrække?
Og så: Viser det en særlig stor interesse i at leve som ordentlig samfundsborger i dette samfund?
Så siger justitsministeren: De ønsker at blive en del af dette samfund.
Ønsker man også det, hvis man har boet her i over 15 år og stort set ikke kan sige ét eneste ord på dansk og ellers er normalt begavet?
Viser det et særlig stort ønske om at blive medlem af det danske samfund, når man ikke kan sige noget som helst andet end ja og nej og måske tælle til fem, når man har boet her i 15 år?
Og når ministeren så til sidst spørger, om det her kun skal gælde for folk med en anden hudfarve - det skulle være et eller andet med, at der var nogle, der havde noget imod folk med en anden hudfarve: Nej, det her skal gælde for svenskeren og for tyskeren og for finnen og for englænderen.
Poul Nødgaard (DF), 2000-02-29:
Ja, det er hårdt det her.
Hr. Arne Melchior kom ind på det med levestandarden.
Det er da rigtigt, at i Danmark har vi en meget høj levestandard, men hvad har det med sagen her at gøre?
Sandheden er den, hvis man havde lidt jordforbindelse i forhold til, hvad der foregår i det praktiske liv og i det praktiske samfund, sikkert også her i Københavns Kommune, hvor hr. Melchior bor, at en lang række af vore ældre medborgere lever under kummerlige forhold.
Det er, hvad hr. Arne Melchior ved, og så ved jeg ikke, hvor rigt landet er, og hvor høj levestandarden er, når man byder folk det.
Lad mig tage en anden situation: de psykisk syge i Danmark.
CD har selv haft formandskabet i det såkaldte § 71-udvalg, og det kan da godt være, at hr. Duetoft gjorde et
eller andet ud af det, men han har i hvert fald ikke gjort så meget ud af det, at de problemer er løst.
Vi har stadig væk masser af sindslidende mennesker, som bor på flersengsstuer, og jeg kunne godt tænke mig at spørge hr. Melchior: Er det et rigt samfund, der byder svage mennesker i samfundet det?
Jeg kan simpelt hen ikke forstå det.
Og så med hensyn til sproget: Jamen der kan ikke være nogen tvivl om, at uanset de gode argumenter, fru Dorte Bennedsen og Socialdemokratiet har for at tildele de 26 dansk statsborgerskab på det sidste møde i Indfødsretsudvalget, endskønt de ikke kan sproget, så synes vi, at det er uacceptabelt. Jeg synes, det virker urigtigt, at man får statsborgerskab i et land, hvis sprog man ikke taler, og det er da en holdning, som man har lov til at have.
Socialdemokratiet kan have en anden og sige, at det ikke betyder noget, at der er 26 her, og der kommer vel i løbet af et år måske op mod 100, der skal have et statsborgerskab, som ikke kan det danske sprog.
Ja, 100 her og 100 dér.
Efterhånden bliver det til nogle tusinder i løbet af nogle år, fordi den karrusel, der er sat i gang med alt det med det danske statsborgerskab, jo fortsætter år efter år.
Hvis bare vi kunne sige: Når vi er færdige med det her lovforslag, vi behandler i dag, så var der ikke flere problemer i at tildele dansk statsborgerskab, men der vil stadig væk være en strøm af mennesker ovre i Indfødsretskontoret, der skal behandle alle de mange ansøgninger, der kommer om dansk statsborgerskab.
Men det er jo politisk.
Der er et politisk flertal her i Folketinget, der ønsker en sådan udvikling.
Det er derfor, tingene får lov til at accelerere, som de gør.
Tom Behnke (FRI), 2000-02-29:
Jeg er nødt til at spørge justitsministeren, som så hårdt fordømmer, at vi er nogle, der mener, at hvis man har begået meget grov kriminalitet, skal man ikke have mulighed for at opnå dansk statsborgerskab: Kan justitsministeren bekræfte, at han som justitsminister i den siddende regering har fremsat og fået gennemført lovforslag, der bevirker, at hvis man i Danmark som udlænding handler med narkotika, så får man sin dom, og så bliver man udvist af Danmark og har dermed aldrig nogen sinde mere mulighed for at opnå dansk statsborgerskab?
Kan ministeren bekræfte, at det altså er regeringens politik, når vi taler om nogle, der sælger 3 eller 4 gram et eller andet, at så bliver man udvist af Danmark, men hvis man har begået fuldbyrdet voldtægt, så er der ikke noget til hinder for, at man kan få dansk statsborgerskab?
Men i hvert fald til det første: Kan ministeren bekræfte, at det er regeringens politik?
Tom Behnke (FRI), 2000-02-29:
Jeg skal beklage, at det ikke blev markeret tydeligt nok.
Hvor længe er man udlænding, når man kommer til Danmark; er det i flere generationer, er det i flere tusinde år, eller hvor længe taler vi egentlig om, spurgte fru Dorte Bennedsen.
Og fru Dorte Bennedsen spurgte også: Hvornår ved man, om man er absorberet i det danske samfund?
Jamen se, sagen er jo, at hvis vi kigger på indvandringen til Danmark før 1970, så var det sådan, at selv om der kom kontingenter af udlændinge til Danmark, var de jo ikke større, end at de ret hurtigt gled ind i samfundet og blev en del af det aktive samfund, og der var ingen problemer. Problemerne er jo opstået op gennem 1970'erne og specielt i 1980'erne.
Da man ændrer udlændingeloven i 1980'erne, får vi for alvor et problem.
Da kommer der så stort et antal udlændinge til Danmark, at det giver problemer i det danske samfund.
Og fru Dorte Bennedsen skal ikke bilde mig ind, at fru Dorte Bennedsen ikke har opdaget, at der er problemer med udlændinge i Danmark.
Det er der.
Og jeg synes, det er beklageligt, at der er de problemer, for det første for dem, der laver problemerne, men sandelig også for dem, som ikke laver problemerne, men som lider under, at der er nogle, der gør det.
Elisabeth Arnold (RV), 2000-03-01:
Jeg synes, fru Jette Gottlieb skal læse endnu en gang i lovforslaget og bemærkningerne.
Der er sat utrolig mange spekulationer i gang for at prøve i teksterne, i bemærkningerne, at give politiet retningslinjer for, hvordan de skal skønne, om folk har til hensigt at gøre noget ulovligt eller er på vej til en demonstration, på vej til en eller anden urolighed, eller hvordan de i øvrigt skal bedømme maskeringens karakter.
Jeg tror ikke, en høring vil ændre noget som helst på de bemærkninger, der står i lovforslaget, men jeg tror, at vi i løbet af den første tid, sådan et maskeringsforbud fungerer, vil indhøste nogle meget værdifulde erfaringer, der også giver politiet nogle fornemmelser af: Skal vi absolut gribe ind hele tiden?
Måske er der noget, der går ganske fredeligt, hvor vi slet ikke skal gribe ind og bare lade det køre, fordi det vil give konfrontationer, hvis man griber ind.
Og jeg tror ikke, der er anden vej ud end at prøve det på grundlag af de bemærkninger, der står i lovforslaget, som er gennemgået ganske nøje, og hvor vi virkelig har prøvet at tage alle misteltene i ed.
Det er ikke sikkert, det er lykkedes.
Kun praksis kan vise det.
Jann Sjursen (KRF), 2000-03-01:
Det er glædeligt, synes jeg, at regeringen er blevet omvendt i spørgsmålet vedrørende maskeringsforbud.
Vi tilslutter os naturligvis det forslag, som regeringen i dag har til behandling her i Folketingssalen, sådan som vi også tilsluttede os det forslag fra Venstre og De Konservative, som vi behandlede tidligere i denne folketingssamling.
Og fordi vi har behandlet det tidligere, skal jeg nøjes med i denne omgang at fastslå, at for os i Kristeligt Folkeparti er det helt centrale i denne her sag, at når man ønsker at forsamles og demonstrere, at ytre sig på offentlige steder, må man gøre det på en sådan måde, at man er identificerbar, så det kan ses, hvem der taler, og hvem der deltager i f.eks. en demonstration og de ytringer, der kommer til udtryk i den forbindelse.
Jeg vil også godt understrege, at selv om der gennem tiderne er blevet brugt meget krudt på debatten om maskeringsforbud, som det også er fremgået af debatten i dag, så er det ikke vores opfattelse i Kristeligt Folkeparti, at forslaget i sig selv løser alle problemer i forhold til de bøller og ballademagere, som optræder med hætter eller lignende i forbindelse med demonstrationer; men forslaget giver efter vores opfattelse politiet mulighed for at pille potentielle uroelementer ud af f.eks. en demonstration og giver dem dermed også mulighed for, hvis der så bliver uroligheder, selv om der ikke er maskeringer i demonstrationen, at foretage et bedre efterforskningsarbejde end ellers.
Derfor støtter vi forslaget.
Vi synes, det er et element i en strategi for i højere grad at komme vold og kriminalitet i vort samfund til livs, og selv de små skridt skal tages med i denne her sammenhæng.
Derfor vores fulde støtte til lovforslaget om et maskeringsforbud.
Maskerne skal falde i forbindelse med demonstrationer, også selv om det er ved at være fastelavn.
Helge Adam Møller (KF), 2000-03-01:
Justitsministeren har selvfølgelig helt ret i, at jeg og den konservative folketingsgruppe engang langt tilbage i sidste årtusind har stemt imod et forslag.
Det var nemlig i den periode, hvor vi var i den situation - fru Elisabeth Arnold nikker - at have en regering med De Konservative, Venstre og De Radikale, og de to partier, nemlig De Konservative og Venstre, var meget varme tilhængere af et maskeforbud, og De Radikale var dengang ikke blevet overbevist endnu.
Derfor, da vi trods alt satte regeringssammenholdet højere end maskeforbudet, og det vil vi også gøre i fremtiden - det er en invitation til fru Elisabeth Arnold - så valgte vi at stemme mod maskeforbudet.
Men hvis man læser min tale, vil man også kunne se, at det var én lang og varm anbefaling af selve ideen bag det.
Jette Gottlieb (EL), 2000-03-01:
Jeg syntes, det var en anelse inkriminerende fra ministerens side at hævde, at når fru Anne Baastrup og jeg havde nogle særlig bløde punkter over for nogle formål, så var det nok derfor, vi førte denne her debat så heftigt.
Jeg synes, det er inkriminerende, fordi vi begge har givet udtryk for, at der ikke er nogen af os, der ønsker maskering, at der ikke er nogen af os, der forsvarer kriminalitet begået under maskering på nogen som helst facon nogen sinde.
Det, vi prøver, er at være med til at finde de grænser, der skal drages, og det er vores opfattelse, at man med det her lovforslag har skabt sig en lang række nye fortolkningsproblemer, en lang række nye tvivlstilfælde, og det er også, fordi det er vores erfaring, at nogle af de steder, hvor et sådant maskeforbud vil kunne komme til udøvelse, lige præcis er nogle af de steder, hvor konfrontationen allerede er en realitet, og det vil sige oplevede forudgående situationer, hvorfor dømmekraften nogle gange kan være svækket.
Det er derfor, vi ser, at der er
nogle særlige problemer i at skabe et nyt sæt problemer i fortolkningen, som man gør med dette forslag.
Men jeg synes, at det er inkriminerende at sige, at vi har et særlig blødt punkt med hensyn til formålet.
Frank Jensen (S), 2000-03-01:
Jeg har bestemt ikke noget ønske om at inkriminere hverken fru Gottlieb eller fru Baastrup, men nu har jeg siddet pænt på min plads og lyttet til de argumenter, som fru Gottlieb og fru Baastrup meget heftigt førte frem her fra Folketingets talerstol og nærmest beskyldte lovforslaget for at være krænkende både over for menneskerettighedskonventionen og over for grundlovens bestemmelser om ytringsfrihed
, idet
politiet kunne lægge et konkret skøn.
Men hvis fru Gottlieb føler sig inkrimineret, skal jeg da straks beklage mit ordvalg, hvis det var det, der førte fru Gottlieb til den følelse.
Jeg kunne aldrig mistænke hr. Helge Adam Møller for at ville have specielle partier med i regeringen og så hellere være dér end det at få sin retspolitik igennem.
Det kunne jeg ikke forestille mig.
Det tror jeg ikke nogen kunne.
Hr. Helge Adam Møller vil jo kæmpe for sine retspolitiske ideer i enhver situation, eller hvad?
Peter Skaarup (DF), 2000-03-01:
Ja, jeg lyttede med interesse til Socialdemokratiets holdning til det her forslag, for det er jo ikke ret mange ubekendt, at der har været en voldsom debat om, hvorvidt det virkelig skulle være sådan, at hvis den enlige kvinde ikke vil oplyse, hvem der er barnets far, så skal man i sidste omgang kunne forestille sig, at den kvinde skal i fængsel, hvis hun ikke vil det.
Er det virkelig sådan, er det virkelig det menneskesyn, som Socialdemokratiet vil lægge
frem, at en kvinde, der af forskellige årsager ikke ønsker at oplyse mandens eller faderens navn, skal i fængsel i den sidste ende?
Er det ikke en grov nedvurdering af kvinden?
Er det ikke en grov, urimelig handling over for den kvinde, som ikke vil oplyse det her?
Det kan ikke være rigtigt.
Er det ikke noget, man vil se på en gang til?
Lissa Mathiasen (S), 2000-03-01:
Ja, umiddelbart forekommer det, som om hr. Peter Skaarup ikke rigtig har læst lovforslaget, og hvad der rent faktisk står deri, måske heller ikke helt lyttet til, hvad jeg sagde i min ordførertale, for jeg tilkendegav netop meget klart, at vi var meget godt tilfreds med, at der ikke, som det er fremgået af debatten, er lagt an til en skærpet linje i forhold til det spørgsmål her.
Der er ikke tale om - jeg vil nærmere sige netop tværtimod - at det som i dag vil være strafbart for moderen at nægte at give oplysninger til statsamtet.
Indbringes sagen derimod for retten, jamen så kan retten anvende de samme vidnesanktionsmidler over for moderen som i dag. Vi er godt tilfreds med, at der ikke er lagt an til en skærpet kurs, men jeg vil sige: Vi er endda mangefold mere tilfreds med, at man her lægger an til at gå ind og give den rådgivning, den vejledning, sådan at moderen frivilligt giver de oplysninger, og det er vi ud fra, som jeg hele vejen igennem gav udtryk for i min ordførertale, at det er af hensyn til den tarv, som vi mener vi bør varetage på børnenes vegne.
Anne Baastrup (SF), 2000-03-01:
Det her lovforslag er simpelt hen for vigtigt til, at vi har sådan en populistisk platsnak.
Det, det handler om, er, at man altid skal oplyse, hvem der er faderen.
Det står også i den gældende lovgivning.
Er fru Lissa Mathiasen ikke enig med mig i det? Det næste er, at den eneste ændring er, at statsamterne ikke længere kan give en fritagelsesmeddelelse, det vil sige, at man skal omkring domstolene.
Er fru Lissa Mathiasen ikke enig med mig i det? Jeg synes, vi skal holde os til den diskussion, som er meget interessant, og hvor vi i SF's folketingsgruppe heller ikke er enige i forslaget, men det er det, vi skal snakke om, og ikke det dér med fængsel og forvaring, og jeg ved ikke hvad.
Frank Jensen (S), 2000-03-01:
Jeg troede, vi var kommet så langt i debatten, at det også selv her i Folketingssalen var lykkedes at komme igennem til ordførerne med det, der står i lovforslaget.
Men jeg forstår, hr. Skaarup hænger fast i en præsentation, der var af betænkningen fra Børnelovudvalget i Berlingske Tidende for efterhånden over en måned siden, og som ikke har fortaget sig endnu hos hr. Skaarup.
Og dér, hvor der ikke er en fader, der påtager sig faderskabet, er der altså en oplysningspligt for kvinden.
Den er der i dag.
Det, der her er tale om, er, at det ikke længere skal være op til statsamtets skøn, hvorvidt kvinden skal pålægges den sanktion, der er i dag, og som er bødestraf.
Det er i dag en rent administrativ afgørelse hos statsamtsjuristen, om kvinden skal pålægges den sanktion, og der er en praksis i dag, der siger, at hvis kvinden er over 25 år og er økonomisk uafhængig, så får hun dispensation med hensyn til at fortælle, hvem der er barnets fader, over for myndighederne og dermed også over for barnet.
Barnet er dermed afskåret
fra, medmindre moderen selv indvier barnet i det senere hen, at få oplyst, hvem der er barnets fader.
Det er altså et skøn, et rent administrativt skøn i dag.
Her fjerner vi det.
Vi siger til statsamtet: Jeres opgave er at rådgive og vejlede kvinden om barnets behov for at få at vide, hvem der er dets fader, hvem der er dets faderlige ophav.
Ved kvinden det ikke - og det kan der være forskellige grunde til - så kan statsamtet henlægge sagen.
Men mener statsamtet, at kvinden ved det, men ikke vil oplyse det over for myndighederne, så kan man overgive sagen til domstolene, og så er det domstolene, der vurderer, om kvinden skal have den sanktion, som fortsat vil være bødestraf.
Det er beskrevet i bemærkningerne, som hr. Skaarup åbenbart ikke er nået frem til i sin gennemlæsning af lovforslaget.
Der fremgår det, at det forudsættes, at det nuværende sanktionsniveau opretholdes, og det er bødestraf på mellem 500 og 2.000 kr. Målet er ikke, at nogen skal i fængsel.
Målet er at indfri det, som jeg tror enhver, der har kendskab til nogle af de her sager, ved er barnets behov for på et tidspunkt
også at få at vide, hvem der er dets faderlige ophav.
Peter Skaarup (DF), 2000-03-01:
Jamen jeg tror, at fru Anne Baastrup og også justitsministeren ligesom ikke tror, at vi har kigget på det her lovforslag i Dansk Folkeparti.
Det har vi faktisk, vi har tjekket, hvad det handler om, og den problemstilling, der er, er, at det går videre end den nuværende lovgivning i forhold til at kræve, at kvinden skal oplyse, hvem der er faderen.
Den enlige kvinde skal oplyse, hvem der er faderen til barnet.
I den lovgivning, som lægges frem her, er det § 8, stk. 1, vi taler om, og den foreslår vi bliver strøget.
Vi vil godt høre Socialdemokratiets mening om, hvorvidt den kan stryges eller ændres i en eller anden form, og det må være meget naturligt, at vi i forbindelse med en førstebehandling af et forslag spørger om det her.
Så er det jo sådan, at ifølge den nugældende lov om børns retsstilling, § 10, stk. 2, kan statsamtet fritage moderen, som justitsministeren ganske rigtigt siger, for oplysningspligt, og det gør man i vidt omfang.
Den oplysningspligt er det, man vil fjerne, og det er derfor, statsamtet kan bestemme det.
Det er det, der vækker anstød, og derfor er det, jeg siger til Socialdemokratiet: Kan man ikke godt prøve at kigge på det her én gang til?
Jette Gottlieb (EL), 2000-03-01:
Jeg tror ikke, vi behøver at diskutere hverken medisterpølse eller kogt spaghetti.
Jeg vil bare spørge, om den radikale ordfører vil være med til, at vi i Retsudvalget får en sådan høring, som kunne være med til at afdække dels de afgrænsningsproblemer, som den radikale ordfører også lægger op til der kunne være, og dels de mere principielle retspolitiske overvejelser, der ligger bag ved spørgsmålet om forsæt og den slags ting.