Poul Nødgaard (DF), 2000-11-21:
I Dansk Folkeparti finder vi det uheldigt, at et for befolkningen så vitalt lovforslag vedtages med så snævert et flertal, hvor CD igen er partiet, der leverer regeringen og Socialistisk Folkeparti de stemmer, der er nødvendige for at få ført projektet ud i livet.
Er det så et projekt, befolkningen står og venter på for at få løst nogle påtrængende problemer?
Nej, det er det ikke.
Svaret må helt klart være nej.
Befolkningen aner faktisk ikke særlig meget om detaljerne i det lovforslag, vi behandler her i dag.
Det første bekendtskab, som befolkningen stifter med lovforslaget, er en licensforhøjelse på fra 4,2 pct. til vel 5 pct. de næste 4 år, som forligsperioden løber, og så tales der lidt i bemærkningerne om, at det kunne godt være, den licensforhøjelse måske kan gå lidt nedad på et tidspunkt.
Det er der sikkert ikke mange der tror på.
Forhøjelsen er i realiteten, når man lægger forhøjelse oven på forhøjelser, omkring 20 pct. over de næste 4 år, og disse procentforhøjelser er i realiteten meget, meget højere end på andre områder, ligesom den lønudvikling, vi har i Danmark, næppe har en så stor procentvis forhøjelse, som den her licensforhøjelse lægger op til.
Efter disse indledende bemærkninger kan det næppe overraske nogen, at Dansk Folkeparti er kritisk over for gennemførelsen af den indgåede medieaftale.
Så vil jeg prøve at bevæge mig ind på noget af det, der for os i hvert fald er det centrale i det foreliggende lovforslag.
Det lyder både rigtigt og godt, men en del
af denne programflade varetages jo i dag i virkeligheden af program 1 og 2, sådan som også bl.a. hr. Jens Rohde gav udtryk for i sit indlæg her fra talerstolen.
Når det oplyses, at mange lyttere ikke er succeskriteriet for den omtalte kanal,
så spørger man umiddelbart sig selv: Hvordan tror forligspartierne så, at den reklamefinansierede kanal kan klare sig?
Med andre ord: Hvem vil byde på en sådan kanal andre end Danmarks Radio, der formentlig har den store kasse at kunne tage af, og som jo i hvert fald ikke, som det fremgår af forslaget, må have reklamer? Den femte næsten landsdækkende radiokanal, som det hedder,
rører ved et for danskerne i forvejen meget, meget ømt punkt, idet store dele af befolkningen ikke kan se det nuværende DR 2, som de i øvrigt i forvejen betaler til, ligesom de også kommer til at betale til de to nye kanaler her.
Nu får vi så en femte radiokanal, hvor dele af befolkningen udelukkes, og det finder vi i Dansk Folkeparti
er særdeles beklageligt.
Bestyrelserne i Danmarks Radio og TV 2 fortsætter næsten uændret, og når jeg siger næsten uændret, så er det, fordi hvis man ser på sammensætningen i Danmarks Radios bestyrelse, så går den politiske repræsentation ned fra ni til otte, og ministeren har smukt sat sig på tre pladser i Danmarks Radios bestyrelse.
Meningen med det er vel nok, at man vil centrere magten mere i ministerkontorerne, end godt er.
Det kunne være interessant at få oplyst, om dette nævn kan hindre, at de landsdækkende tv-stationer, f.eks. DR 1 og TV 2, stort set sender de samme programflader. Et eksempel herpå er de netop overståede olympiske lege, hvor vi så en masse gentagelser på de to tv-stationer.
En ting, som synes uklar i lovkomplekset er: Hvor står den enkelte borger med hensyn til økonomiske investeringer i at kunne modtage alt det, der nu i de kommende år lægges op til?
Lige tilbage til de styrende organer i mediebilledet: I bemærkningerne tales der om at justere Danmarks Radios bestyrelse.
Dette er efter min mening at forskønne en urimelighed.
Dens opgave er ifølge loven af teknisk-økonomisk art, altså af administrativ karakter.
Bestyrelsesmedlemmerne i Danmarks Radios bestyrelse er udpeget politisk, altså ud fra politisk-kulturelle forudsætninger.
Vil man endelig justere bestyrelsen, burde man gøre den til et organ, der kan forholde sig til programmerne eller faktisk en genoplivning af det gamle radioråd. Den nye lov vil måske råde bod på misforholdet ved at skabe et radio og tv-nævn.
Men tror forligspartierne, at det kan undgås, at radio og tv-nævnet, og bl.a. bestyrelsen i Danmarks Radio, vil kunne komme på kollisionskurs med hinanden, og at det vil være forkert at påstå, at der er tale
om en slags dobbeltkonfekt
Tiden må vise det.
Høringssvarene vil jeg godt lige omtale ganske kort.
De er meget omfattende, og jeg synes, det har været vanskeligt at se, i hvilket omfang der er taget hensyn til forslag til ændringer, men det kan vi måske få oplyst under det kommende udvalgsarbejde.
Afslutningsvis lige et par lidt mere måske drilagtige bemærkninger.
I overskriften til kapitel 3 er Danmarks Radio blevet til public service-virksomhed.
Tendensen er ikke til at tage fejl af, og den bliver så meget mere påfaldende, som den nye lov i § 6 siger, at der endvidere skal lægges særlig vægt på dansk sprog og dansk kultur, men denne forpligtelse fremsætter man altså på engelsk: public service.
Det har altid ærgret mig, at man ikke oversætter denne glose til dansk, og komisk er det jo at anvende den samtidig med, at man understreger nødvendigheden af dansk sprog og kultur.
Dansk Folkeparti synes, det er et forslag, der her hastes igennem Folketinget.
Der burde være lidt mere tid til, at vi kunne få drøftet en masse detaljer igennem i lovforslaget, så det kan næppe vinde vores støtte.