runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2006-04-18:
Nu havde hr. Klaus Hækkerup ellers anledning til at svare på mit spørgsmål om, hvorvidt det, der ligger fra forslagsstillerne tidligere, er en mistillidsdagsorden – ja eller nej.
Det må man kunne svare på i fælles flok.
Det har vi ikke fået svar på.
Det andet, jeg vil sige, er, at jeg simpelt hen mener, at hr. Klaus Hækkerup tager fejl i det spørgsmål, der handler om, hvorvidt statsrevisorerne, når de vurderer, hvor hårde de skal være i deres kritik, også tager med i betragtning, at man tidligere har påtalt utilstrækkelige ledelsesforhold og styrings/tilsynsområder i Banedanmark.
Det mener jeg de gør.
Det mener jeg også fremgår.
Og jeg mener, det er klokkeklart, at formuleringen, altså kritikken, i den seneste beretning her i efteråret er hårdere, mere markant, end den var i de tidligere.
Derfor synes jeg, at når Folketinget skal drage en konklusion i dag, er det rigtigste, at man tager udgangspunkt i den seneste, hvor den hårdeste kritik kommer til udtryk, for vi synes, den er helt berettiget i forhold til de kritisable forhold, der har været i Transportministeriets tilsyn med Banedanmark.
Morten Helveg Petersen (RV), 2006-04-18:
Hr. Thulesen Dahl er jo på vanlig vis meget elegant og dreven i sin besvarelse og forsøger som et godt gammelt trick at få ført krigen over i fjendens lejr, og hvad mener vi andre med vores forslag til vedtagelse, uden at forholde sig til, at det nye, som vi diskuterer i dag, jo er at få statsministerens betragtninger om, hvorvidt forløbet her er udtryk for en embedsførelse, som statsministeren finder er i orden.
Og der har vi så fået det indtryk, at det er beklageligt, men i øvrigt er der ikke yderligere konsekvenser.
Det er interessant, og det er nyt.
Det nye er så i øvrigt Dansk Folkepartis melding fra i går om, at det nu er slut med sådan at holde hånden over eller under regeringen.
For jeg går ikke ud fra, at der er tale om en fortalelse fra fru Pia Kjærsgaards side, det ville da ikke ligne Dansk Folkeparti overhovedet.
Klaus Hækkerup (S), 2006-04-18:
Den forespørgsel, vi behandler i dag, omfatter jo Rigsrevisionens beretninger fra 2002, 2004 og 2005.
Dansk Folkepartis forslag til vedtagelse tager udgangspunkt i den sidste af beretningerne, beretningen om de syv sager, og citerer statsrevisorerne.
Den tager ikke hensyn til, at der i to beretninger og at der i årlige påtegninger på revisionen af statsregnskabet år efter år er udtrykt massiv kritik af ministeriet.
Og det synes jeg berettiger til at sige, at her har Dansk Folkeparti valgt at finde et musehul til at slippe for at stille en mistillidsdagsorden til transportministeren eller overlade det her til statsministeren og i stedet endnu en gang gå ind og være støtteparti for regeringen og holde denne regering oppe.
Morten Helveg Petersen (RV), 2006-04-18:
Jeg synes da, det er utrolig vigtigt for os alle at vide, hvordan statsministeren ser på det her.
Forespørgslen er jo stillet til statsministeren, så det er sådan set meget oplagt.
Jeg synes ikke, det helt er til at blive klog på, selv efter hr. Thulesen Dahls besvarelse.
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2006-04-18:
Nu sagde hr. Rune Lund det her med, at min personlige holdning ville være, og hvis jeg var spindoktor for statsministeren osv.
Ud af det må man jo forstå, at der ikke med det forslag til vedtagelse, der ligger fra de fire partier, er tale om en mistillidsdagsorden, altså, at man finder, hvis det blev vedtaget, at statsministeren skal tage den konsekvens at fyre sin transportminister.
Enten er der tale om, at hvis det blev vedtaget, så er det en mistillid, så skal transportministeren gå af, eller også er der ikke tale om det.
Man kan også formulere det på en anden måde: Hvis nu statsministeren gør det, statsministeren sagde i sit svar tidligere her, tager de konsekvenser, som han nu tager, nemlig ikke at gøre videre, hvad ville det forslag til vedtagelse, hvis det var blevet vedtaget, så have af konsekvenser?
Det svæver totalt i det uvisse.
Derfor har vi valgt den, synes vi, meget seriøse tilgang til det her, at vi siger, at det, det handler om i den her forespørgsel, er at drage en konsekvens af, at Folketinget selv har bedt om en undersøgelse på baggrund af syv sager, hvor det åbenlyst er gået galt, og de kritikpunkter og den skarphed, statsrevisorerne udtaler, udtaler vi også og gør til vores.
Og det tror jeg at der er nogle, der vil forstå, måske bedre end hr. Rune Lund.
Jeg ved ikke, om hr. Morten Helveg Petersen var ude at øjeblik, men statsministeren har jo rent faktisk givet sin besvarelse.
Man kunne få det indtryk, når man hører hr. Morten Helveg Petersens seneste indlæg, at han ikke mener, at statsministeren endnu har besvaret sin del af forespørgslen.
Det tror jeg at statsministeren mener at han har, og hvis det er tilfældet, så har man altså kendt til det svar, inden man fremsatte det her forslag til vedtagelse.
Så fremsætter man et forslag til vedtagelse, der ikke udtrykker en mistillid til transportministeren, og så udtrykker man i øvrigt forundring over, at vi andre ikke fremsætter et forslag om mistillid til transportministeren.
Det er da en komisk situation.
Helt ærligt, nu må den øvrige opposition da tage sig sammen.
Det her handler jo om at tage den her sag alvorligt, kigge på Banedanmark, kigge på det manglende tilsyn, tage statsrevisorerne alvorligt, tage Rigsrevisionen alvorligt, tage udgangspunkt i den beretning, der rent faktisk er kommet, og som skarpt kritiserer de forhold, der har været, og så tage de påtaler, de skarpe formuleringer til os, gøre dem til Folketingets og sige til Transportministeriet: Vi vil ikke finde os i, at tingene ikke er i orden, og det udtrykker vi meget klart ved at tage statsrevisorernes ord ind og gøre til vores.
Rune Lund (EL), 2006-04-18:
Jeg synes ellers, det er meget klart, hvad der står i forslaget til vedtagelse fra Socialdemokraterne, SF, Radikale og Enhedslisten.
Der står, at man mener, at statsministeren bør drage nogle konsekvenser.
Så det er forskellen.
Jeg ville da i den forbindelse gerne gå hen og lege spindoktor eller politisk rådgiver for statsministeren, så kunne jeg nok godt give ham nogle råd om, hvad jeg mener statsministeren skulle drage af konsekvenser.
Personligt mener jeg, at statsministeren burde fyre transport- og energiministeren.
Det mener jeg er den eneste fornuftige løsning på alt det her kaos, som vi har set i 2002, 2004 og 2005.
Så det er forskellen.
Så er det i virkeligheden ikke Dansk Folkeparti, der har et problem, når man bl.a. i Jyllands-Posten i dag, den udmærkede avis, kan læse, at fru Pia Kjærsgaard bl.a. udtaler: Det bør ikke være Dansk Folkepartis problem, at en minister ikke kan klare sine opgaver?
Så er det ikke Dansk Folkeparti, der har et problem ved hele tiden at holde hånden over regeringen?
Kristian Thulesen Dahl (DF), 2006-04-18:
Jeg forstår fuldt ud interessen og glæder mig over den.
Jeg må sige, at der er et eller andet, der hopper af.
Altså, hvis det, hr. Morten Helveg Petersen i virkeligheden giver udtryk for nu, er, at han har fået statsministerens besvarelse på det spørgsmål, man rejser i sit forslag til vedtagelse, og at man i øvrigt ikke mener, det er tilfredsstillende i forhold til de konklusioner, man selv mener, statsministeren bør drage af sagen, hvorfor stiller man så ikke et forslag, der meget mere direkte formulerer, hvad det er for en konsekvens, man mener der skal drages?
Det må man jo komme ud med.
Skal det tages som udtryk for, at det, man mener, er en mistillidsdagsorden, og hvis svaret er ja, hvorfor stiller man så ikke sådan en?
Altså, man stiller ikke en selv, og så beder man i øvrigt Dansk Folkeparti om at komme med en.
Det er dog en paradoksal situation at stå i.
Allan Niebuhr (KF), 2006-04-19:
Da mit partis ordfører, hr. Helge Adam Møller, er forhindret i at være til stede på grund af et andet vigtigt møde i huset, skal jeg på den konservative folketingsgruppes vegne udtale følgende: Folketingsgruppen er enig i de betragtninger, som justitsministeren har gjort på vegne af regeringen.
Vi Konservative kan heller ikke støtte dette forslag, og det er der flere grunde til.
Den nuværende lov bygger på en betænkning, som blev afgivet for kun 10 år siden efter et langt, omhyggeligt udvalgsarbejde ledet af den tidligere ombudsmand, Lars Nordskov Nielsen.
Kommissionen foreslog, at det alene var justitsministeren, der kunne nedsætte en undersøgelseskommission.
Således blev loven derefter vedtaget af et fuldstændig enigt Folketing for knap 10 år siden.
Efter konservativ opfattelse bør en lov, der er vedtaget for så forholdsvis kort tid siden og efter så stort forarbejde og af et fuldstændig enigt Folketing, kun ændres, hvis der foreligger tungtvejende grunde.
De findes ikke.
Der er tværtimod gode grunde til ikke at indføre det, som forslaget går ud på, nemlig at et mindretal i Folketinget skal kunne kræve, at justitsministeren nedsætter en undersøgelseskommission.
Der skal ikke meget fantasi til at forestille sig, at en sådan kompetence til et politisk mindretal vil betyde, at undersøgelseskommissioner bliver gjort til brikker i det politiske spil.
De vil blive brugt til rent politiske markeringer på en måde, som det aldrig har været hensigten med den lov om undersøgelseskommissioner, som vi vedtog i enighed i 1996.
Hvis det forslag vedtages, vil vi i fremtiden ofte se, uanset hvem der er i regering, og hvem der er i opposition, at når et lille politisk flertal har vedtaget en lov om en reform, ja, så vil de partier, der var i mindretal og imod loven, benytte alle – og bl.a. de nye – muligheder.
De vil reagere ved at vedtage, at der skal nedsættes en undersøgelseskommission.
Der vil komme mange undersøgelseskommissioner, og år efter år vil den ene kommission efter den anden bruge uanede ressourcer, både menneskelige og økonomiske, på at undersøge og kulegrave lange politiske begivenhedsforløb, som først og fremmest dækker over, at det er essensen i ethvert demokrati, at der ofte er et flertal og et mindretal, og at disse har forskellige politiske opfattelser af den samme sag.
Den udvikling ønsker vi ikke.
Line Barfod (EL), 2006-04-19:
Jeg forstår det stadig væk ikke helt, for som jeg hører hr. Poul Nødgaard nu, så siger hr. Poul Nødgaard, at det i Farumsagen var sagligt, at man gerne ville have en undersøgelseskommission, og at det mener Dansk Folkeparti også det ville have været, selv om der ikke havde været flertal for det.
Men i andre sager, og der kan jo godt dukke andre sager op i fremtiden end Muhammedsagen, som der er partier i Folketinget, der ønsker undersøgt, mener Dansk Folkeparti så ifølge hr. Poul Nødgaard, at det kun vil være sagligt at kræve en undersøgelseskommission, hvis der er et flertal for det?
Ellers kan jeg ikke følge hr. Poul Nødgaards argumentation om, at det kun er, hvis der er et flertal, at det er sagligt at kræve en undersøgelseskommission.
Poul Nødgaard (DF), 2006-04-19:
Hør nu her, jeg har sagt det tidligere her fra talerstolen, men jeg vil godt gentage det.
Når Dansk Folkeparti lagde stemmer til at skabe et flertal for Farumsagen, så var det, fordi vi følte, at der var nogle sten, der skulle vendes, og som måske ikke vil komme frem i forbindelse med retssagen.
Derfor lagde vi stemmer til.
Det var efter en lang, moden overvejelse, at vi sagde, at her måtte vi være med og skabe det flertal.
Jeg har ikke dermed sagt, at det ikke er sagligt også at undersøge sagen, selv om der kun er et mindretal, men det er nu engang sådan, at der skal et flertal til at sætte sådan et apparat i gang, og det er de afgørende stemmer, som Dansk Folkeparti ikke vil levere til oppositionen her i dag.
Line Barfod (EL), 2006-04-19:
Jeg skal bare være sikker på, at jeg har forstået hr. Poul Nødgaard korrekt.
Hvis der er et flertal i Folketinget, der ønsker en undersøgelseskommission, så er det sagligt at undersøge en sag.
Hvis der ikke er et flertal, så er det ikke sagligt.
Sådan forstår jeg det hr. Poul Nødgaard siger.
Betyder det, at hvis det nu ikke var lykkedes os at få et flertal for en Farumkommission, så ville det ikke have været sagligt at kræve en undersøgelse af Farumsagen?
Er det sådan, jeg skal forstå hr. Poul Nødgaards argumentation?
Poul Nødgaard (DF), 2006-04-19:
Sådan nogle ting skal også undersøges, det er jeg helt enig i, hvis der er et flertal i Folketinget, der ønsker det undersøgt.
Men når der er et flertal, der ikke ønsker det undersøgt, så er det, fordi det reelt er klarlagt i Det Udenrigspolitiske Nævn.
Der har været det ene samråd med ministre i Udenrigspolitisk Nævn efter det andet, man har fået svar på kryds og tværs, men det, man gerne vil, er at se nogle eventuelle papirer, der måske kunne skade Danmarks sikkerhed.
Socialdemokratiet kan jo også risikere at blive ansvarlig for regeringsmagten engang, det ligger nok 40-50 år ud i fremtiden, og hvis det skulle ske, så ville de nok også være interesserede i, at der stadig væk var regler, der siger, at regeringen naturligvis handler ansvarligt med hensyn til Danmarks sikkerhed.
Pia Gjellerup (S), 2006-04-19:
Jeg synes, det er fint, at hr. Poul Nødgaard siger, at han hørte efter.
Men man kan jo ikke tvinge nogen, der hører efter, til også at forstå det.
Jeg synes, at besvarelsen i hvert fald vidnede om, at der nu er en påståelighed i forhold til, at alle oplysninger gives til Folketinget – alle oplysninger.
Og så kom der, og det vil jeg meget gerne takke for, det her »formentlig«.
Hvordan kan det være, at undersøgelser nogen sinde har ført til en langt mere klar beskrivelse af, hvad der er foregået, og en langt klarere ansvarspådragelse?
Hvordan kan det være, at det er sket i undersøgelseskommissioner eller lignende og ikke i Folketinget?
Poul Nødgaard (DF), 2006-04-19:
Muhammedsagen er foregået her i huset via regeringen, og den har kørt igennem Det Udenrigspolitiske Nævn og andre steder.
Så er der så Farumsagen, der er noget, der er sket i en stor dansk primær kommune, hvor man faktisk ikke har den samme indsigt, som man har i relation til den aktuelle Muhammedsag.
Det er to vidt, vidt forskellige sager, og det er også derfor, vi afviser den.
Det var, fordi det foregik, om jeg må bruge udtrykket, uden for huset her.
Den her sag er foregået her.
Det er et regeringsanliggende.
Regeringen har handlet, synes jeg, aktivt og konstruktivt i forbindelse med alt det, der skete, og som overgik vores kære, lille fædreland.
Jeg synes faktisk, at oppositionen skulle prøve at falde lidt til ro og prøve at se fremad og stå lidt mere sammen, når vores land er ude i en kritisk situation.
Svend Auken (S), 2006-04-19:
Ja, det er rigtigt, at ministeren sidste gang sagde, at hun ikke kunne fortsætte som justitsminister, og det er jeg fuldstændig enig i at hun ikke kun ne.
Men lad os nu teoretisk set sige, at man så fandt en anden justitsminister, der ville gennemføre det.
Hvad ville det egentlig betyde, at Danmark meddeler, at vi ikke vil rette os efter det?
Vil det så betyde, at vi melder os ud af EU, eller hvad ville der egentlig ske, hvis nu den situation blev gennemført?
Det her er jo ikke stillet af et lille ubetydeligt parti i Folketinget; det her forslag er stillet af det parti, der bærer den nuværende regering, og som er årsagen til, at justitsministeren er justitsminister.
Hvad vil der egentlig ske, hvis det her forslag blev vedtaget?
Hvis nu oppositionen sagde: Ja, det er jo det regeringsbærende parti, og nu kan vi køre det her igennem, hvad ville der så egentlig ske?
Kan ministeren ikke forklare os det?
Jeg er glad for, at hun selv ikke ville fortsætte.
Men hvad ville der egentlig ske?
Det må regeringen vel have undersøgt.
Hvad ville der egentlig ske, hvis det her blev vedtaget?
Morten Messerschmidt (DF), 2006-04-19:
Jeg vil sige, at jeg undrer mig lidt over, at justitsministeren beklager sig over, at hun tre gange skal diskutere det her emne.
Vi står nok over for den største sådan ikkedemokratiske vedtagelse i EU’s nyere historie, hvor en domstol bestående af 25 dommere har truffet en afgørelse, som er fuldstændig i strid med det, som europæerne ønsker.
Derfor vil jeg også gerne spørge: Når nu ministeren siger, at der ikke har fundet nogen større ændring af den juridiske substans sted, hvordan kan det så være, at Kommissionen i sin meddelelse om den her dom klart siger, at nu har man inden for søjle I, altså inden for det overstatslige samarbejde, kompetence til at lave strafferetlige regler både i forhold til sanktionstypen og i forhold til sanktionens hårdhed, og i øvrigt i sin meddelelse fremlægger otte nye områder, hvor man ønsker at rette ind efter den nye retspraksis, hvor medlemsstaterne ikke har vetoret, hvor det ikke er med enighed, man skal vedtage de her retsakter, men hvor man kan stemme medlemsstaterne ned?
Hvordan kan det være, Kommissionen fortolker det på den måde, hvis justitsministeren har ret i, at der overhovedet ikke er noget nyt i dommen?
Lene Espersen (KF), 2006-04-19:
Jeg vil sige til hr. Morten Messerschmidt, at den fortolkning, som jeg her giver udtryk for, er en fortolkning, der bliver delt af langt flertallet af medlemslandene.
Sidste gang jeg havde lejlighed til at drøfte det her spørgsmål bl.a. med Kommissionen, var det ikke de synspunkter, Kommissionen ved den lejlighed gav udtryk for.
Jeg tror, at Kommissionen havde været igennem en tænkepause, og den gav nærmere udtryk for en forståelse for, at man ikke skulle fare frem på den måde, som hr. Morten Messerschmidt her giver udtryk for, i otte nye sager.
Tværtimod var der opbakning fra Kommissionen til, at man fra sag til sag må se på, hvad der måtte være nødvendigt, og dermed faktisk at Kommissionen lyttede til, hvad et meget overvældende flertal af medlemsstater gav udtryk for under det uformelle rådsmøde i Wien.
Morten Messerschmidt (DF), 2006-04-19:
Nu havde jeg lejlighed til at følge debatten lige før den her sag, som handlede om undersøgelseskommissioner i forbindelse med regeringens virke, og jeg ved, at justitsministeren også var til stede, og derfor antager jeg, at justitsministeren ikke bevidst siger usandheder, i hvert fald ikke lige efter sådan en debat, det ville være unaturligt.
Derfor må det jo simpelt hen være et udtryk for, at ministeren taler imod bedre vidende, når hun siger, at Kommissionen holder igen med det, man har sagt i forhold til de otte nye sager.
For sagen er jo, at den første sag allerede er anlagt.
Hvis ikke justitsministeren er klar over det, kan jeg til forbrugeroplysning meddele, at den vil komme til at hedde 440/05.
Jeg vil høre, om ikke også justitsministeren kan bekræfte, når justitsministeren nu siger, at alle medlemslandene deler den opfattelse, som hun åbenbart har, at så var der altså også en hel del af de medlemslande, som medintervenerede sammen med den danske justitsminister imod Kommissionen, imod Europa-Parlamentet, men alligevel fik man jo ikke ret.
Alligevel var EF-Domstolen fuldstændig ligeglad med det, som de regeringer, justitsministeren nu står og påberåber sig at være på linje med, egentlig mente.
Det eneste, der gjaldt, var Kommissionens udlægning om, at der skal være flere flertalsafgørelser i EU.
Er det ikke korrekt?
Lene Espersen (KF), 2006-04-19:
Jeg svarer bare hr. Morten Messerschmidt, at sidste gang, jeg havde lejlighed til at drøfte den her sag med mine kolleger i EU og med Kommissionen, var under det uformelle Rådsmøde i Wien, og da var det min klare opfattelse, at det, jeg netop har sagt, var konklusionen, og det var noget, som Kommissionen accepterede.
Men jeg og de andre medlemsstater kan jo ikke dirigere Kommissionens dagsorden.
Det, jeg kan sige, er, hvad der er den danske holdning i den her sag, og der holder jeg meget fast i det forslag til vedtagelse, som blev vedtaget her i Folketinget for få uger siden.
Det vil være linjen fremover og i den nye sag, der nu er rejst ved domstolene.
Jeg hører jo også hr. Morten Messerschmidt her anerkende, at der ikke er rejst otte sager, men der er rejst én sag.
I den nye sag, der er rejst, er der en lang række lande, der har interveneret på samme side som Danmark, og det er jo bare en bekræftelse på, at vi ikke står alene med de synspunkter, vi har.
Svend Auken (S), 2006-04-19:
Jeg er tryg ved domstole, der er ligeglade med regeringers holdning.
Jeg må nu sige for mit eget vedkommende, at det er ud fra gældende ret, en domstol skal dømme.
Jeg har ligesom ministeren en række bekymringer over den dom, der er blevet fældet.
Det har vi haft lejlighed til at drøfte meget grundigt i Folketinget, både ved et samråd og en grundig behandling af Enhedslistens forslag.
Men jeg vil gerne gentage det spørgsmål, for nu har vi jo Dansk Folkepartis forslag til vedtagelse her, og spørge ministeren: Hvad vil det egentlig sige, at regeringen på Danmarks vegne meddeler, at Danmark afviser den retspraksis, der er skabt af EF-Domstolen med dom?
Hvordan skulle det foregå, og hvilke virkninger ville det have?
Er det en meddelelse, vi så skal give?
Altså, ministeren må vel have gjort sig nogle forestillinger om, hvilke virkninger det her ville have, hvis det blev gennemført.
Lene Espersen (KF), 2006-04-19:
Jeg vil gerne sige til hr. Svend Auken, som jeg også mener jeg svarede hr. Svend Auken, da vi sidst havde debatten under forespørgslen, at jeg i hvert fald ikke vil sidde som justitsminister og gennemføre det her, for det svarer til, at man ikke følger de afgørelser, der kommer fra domstolene.
Jeg har meget, meget svært ved at se, hvordan man kan være justitsminister og ikke acceptere de afgørelser, der kommer i et retssamfund.
Så det vil være meget, meget problematisk, hvis et flertal i Folketinget valgte at presse en regering til bevidst at overtræde lovgivningen.
Derfor udtalte jeg mig også i meget skarpe vendinger, sidst vi drøftede den her sag i Folketinget, for jeg mener, at man under alle omstændigheder må rette ind og acceptere de afgørelser, der kommer fra domstolene, det kan være domstolene her i Danmark, men også de internationale domstole, som vi er forpligtet af.
Jeg tror ikke, jeg kan komme det nærmere, jeg har i hvert fald svært ved at forudse, hvad der ellers måtte ske.
Men der er i hvert fald ingen tvivl om, at det ville have konsekvenser for det danske medlemskab af EU.
Og sådan må det jo nødvendigvis være, for man kan jo ikke være medlem af et forpligtende samarbejde og så ikke efterleve de retsafgørelser, der falder, så det ville have konsekvenser.
Jeg tror også, det ville have alvorlige konsekvenser for Danmark.
Derudover er jeg i øvrigt helt enig med hr. Svend Auken i, at EF-Domstolen, som vi kender den, gør et godt stykke arbejde, men at der kommer afgørelser, der går os imod.
Og det er egentlig meget sundt, at man ikke sidder tilbage med en fornemmelse af, at det er de folkevalgte politikere, der bestemmer, hvordan EF-retten skal udvikle sig, men at EF-Domstolen fortolker den traktat, som befolkningerne har vedtaget.
Poul Nødgaard (DF), 2006-04-19:
Jeg betragter det nærmest som et langt foredrag, som jeg lyttede til med interesse, men lige til sidst var der et eller andet, der kunne tendere en form for et lille spørgsmål.
Vi har en ansvarlig regering, og sagen om hele Muhammedshowet ligger i Det Udenrigspolitiske Nævn, som kan indkalde den ene minister efter den anden og bede om det ene og det andet.
Man får de oplysninger, som regeringen mener er acceptabelt at give dem, der spørger.
Hvad er det, man vil have undersøgelseskommissionen til?
De vil jo ikke få flere oplysninger end dem, man allerede har givet til Folketinget – formentlig ikke.
Så ved jeg ikke, hvad det er.
Man vil bare have sat et apparat i gang, der koster millioner af kroner, bare for at man nu vil sætte et eller andet i gang og spille med musklerne over for regeringen.
Det er jo det, der er tale om, og ikke spor andet.