runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Thomas Adelskov (S), 2003-12-02:
Jeg kan forstå på fru Tina Nedergaard, at en tømrermester, som skal ansætte en ny tømrer, går ud, så kigger han, og så ser han: Her er en med en hel tømreruddannelse, og her er der en med en halv, de er lige gode, de kan bruges til lige nøjagtig det samme, så kører virksomheden videre, og det går alt sammen godt.
Spørgsmålet er faktisk tidligere stillet af fru Bodil Kornbek: Hvem er det, der efterspørger de her halve uddannelser?
Det er der ikke nogen, der gør, og hele problemet er
sådan set, at fordi man skal spare en lille halv milliard kroner, så laver man nogle halve uddannelser, som de unge ikke har nogen gavn af, og som erhvervslivet ikke har nogen gavn af
Der er simpelt hen ikke brug for den halve uddannelse.
Der er til gengæld brug for hele uddannelser, og det er også lige nøjagtig det, som de økonomiske vismænd har sagt til regeringen i dag.
Et lille håb kunne det være, at regeringspartierne og forligspartierne satte sig sammen og genovervejede deres forslag og deres handlinger, for så kunne det jo være, at vi kunne mødes her om reelle løsninger frem for halve.
Bjarne Laustsen (S), 2003-12-02:
Goddag.
Fru Tina Nedergaard sagde, det var en lille detalje, jeg spurgte til omkring økonomien i det her.
Jeg ville så gerne have, at fru Tina Nedergaard bekræftede, at det drejede sig om en lille halv milliard kroner, der er i det her lovforslag.
Det er selvfølgelig en detalje, og jeg indrømmer gerne, at vi kan snakke om det i udvalget.
Normalt er det mindre tal, der gør, at man trækker lovforslag tilbage.
Herregud, dagpengeforslaget var jo kun på 170 mio. kr. Det blev trukket tilbage og pengene lånt i Hypotekbanken.
Der er jo også en historie i avisen om, at skolepraktikken virker, og nu har vi jo tallene, og dem har fru Tina Nedergaard sikkert også: 884 elever har været i skolepraktik på skolen, og der er kun 168, der er blevet udlært på skolepraktikken.
Det vil sige, at hvis man afskaffer skolepraktikken, hvor skal de 884 elever så gå hen?
Hvem er det, der skal betale for det?
Hvorfor skal de her mennesker ikke have en uddannelse?
De har jo fået den, og det viser sig, at 80 pct. af eleverne, efter at de har været i restlære, er kommet ud i erhvervslivet, som fru Tina Nedergaard så gerne vil have.
Hvad er problemet?
Aage Frandsen (SF), 2003-12-02:
Det var en interessant sammenligning, som fru Tina Nedergaard foretog, med at sammenholde normale erhvervsuddannelser og de korte uddannelser på den ene side og så en ph.d.'er og en receptionist på den anden side.
Jeg tror nok, at forskellen er lidt større, og muligheden for ligesom at erstatte hinanden er det nok også.
Det, jeg godt vil vende tilbage til, var en formulering, som fru Tina Nedergaard brugte, nemlig at der var nogle unge mennesker, der havde påtaget sig en uddannelsesaftale, og derfor var det rimeligt, at de fik en højere aflønning end dem, der jo så ikke har påtaget sig en uddannelsesaftale og dermed i dag benytter sig af skolepraktikken.
Mener fru Tina Nedergaard, at der er nogen, der påtager sig det, og at når andre ikke får en plads, er det, fordi de ikke vil påtage sig det?
Er det ikke, fordi de ikke har kunnet, fordi pladsen ikke var der?
Det er det ene.
Hvorfor er det så kun eleverne, der skal have det der økonomiske incitament, noget for noget?
Hvorfor er det ikke sådan, at arbejdsgiverne også kunne være påvirket af den slags?
Min erfaring med folk, som er inden for erhvervslivet, er egentlig, at pengene spiller en væsentlig rolle.
Det er et væsentligt incitament.
Man er sådan set erhvervsleder, fordi man godt vil tjene penge, og det er måske sådan set det drivende.
Hvorfor skal der være forskel på elevens incitamenter og arbejdsgiverens?
Tina Nedergaard (V), 2003-12-02:
Hr. Thomas Adelskov stiller to spørgsmål, han vistnok også har stillet tidligere, så nu skal jeg svare.
Altså hvilken person vil arbejdsgiveren tage, hvis han har muligheden for at tage en med en fuld erhvervsuddannelse og en anden med en fuld uddannelse?
Sådan vil jeg jo være nødt til at formulere spørgsmålet, for der er ikke tale om fulde erhvervsuddannelser versus halve uddannelser.
Der er tale om lange uddannelser og korte uddannelser.
Så vi stiller spørgsmålet på den måde, som det vil tage sig ud efter lovforslagets vedtagelse.
Ville arbejdsgiveren vælge vedkommende med den lange erhvervsuddannelse eller ham med den korte erhvervsuddannelse?
F.eks. er der jo mangel på elever inden for struktøruddannelsen, mens der er for mange på tømreruddannelsen i et faktisk meget kønt område oppe nordpå.
Så der kunne arbejdsgiveren faktisk godt tænkes at efterspørge den med den korte uddannelse, men har altså kun den med den lange uddannelse til rådighed.
Med hensyn til hvem der først ville blive fyret, så er det nok lidt samme diskussion.
Jamen det afhænger jo fuldt ud af, hvad det er for en arbejdsfunktion, man ønsker at nedlægge i virksomheden.
Så jeg bliver svar skyldig sådan i mere konkrete led. Så spørger fru Bodil Kornbek, hvordan vi sikrer de her praktikpladser, hvordan vi får tingene i gang, og hvad vi vil gøre, hvis de ikke kommer i gang.
Der er jeg nødt til at henvise til ikke alene alle de andre ting, som hr. Aage Frandsen ikke ønsker gentaget, men derudover øger vi også forventningerne til, at skolerne nu vil udfordre eleverne i deres uddannelsesvalg og i deres søgning efter valg.
Faktisk har det været et problem efter reformen tidligere, at de små uddannelser blev presset, og derfor er der et marked for de praktikpladser, der også er forsvundet.
Så der er faktisk nok at tage fat på.
Vi fortsætter.
Thomas Adelskov (S), 2003-12-02:
Man skal åbenbart være fra Vendsyssel for at få et svar, for det kan et folketingsmedlem fra Vestsjælland åbenbart ikke få.
Jeg synes egentlig, jeg spurgte meget enkelt og meget præcist, for det er jo interessant at vide, hvordan Venstre vurderer mulighederne for de unge fremover i erhvervsuddannelserne, hvad de har af muligheder, så jeg prøver lige at spørge igen: Hvordan tror fru Tina Nedergaard, at en arbejdsgiver vil agere, hvis arbejdsgiveren står med to unge mennesker, den ene med en fuld erhvervsuddannelse og den anden med en sådan halv uddannelse, som man kan få efter det her forslag?
Hvem vil den arbejdsgiver vælge?
Vil arbejdsgiveren vælge den med den hele uddannelse eller den med den halve uddannelse?
Spørgsmål nr. 2: Hvis nu det var sådan, at begge blev ansat, hvem tror fru Tina Nedergaard så først blev fyret, når krisen begynder at kradse, og det står dårligt til på arbejdsmarkedet?
Bodil Kornbek (KD), 2003-12-02:
Virksomhederne skal vedkende sig, at de har et ansvar.
Hvis nu det ikke ligesom frembringer nogle flere praktikpladser, hvis nu den aktivitet, de studerende eller eleverne ligesom viser for virkelig at få de her praktikpladser, som de jo sådan set også gør i dag - der er jo ikke nogen, der ligefrem er helt vilde efter at sidde i skolepraktikordningen, man vil gerne ud i virksomhederne - hvis nu der ikke kommer de praktikpladser, og man skønner jo, at det er flere tusinde, man skal skaffe, så er der jo et reelt problem.
Hvad gør de unge så?
De får ingen uddannelsesaftaler, de kommer
heller ikke i skolepraktikordning, og så bliver det sagt af fru Tina Nedergaard, at de kan få en af de her kortere erhvervsuddannelser.
Så er det, jeg spørger: Er der efterspørgsel på dem?
Er det noget sådant, arbejdsmarkedets parter har sagt: at vi virkelig har brug for at få unge med korte erhvervsuddannelser?
Ikke noget med halve og sådan noget, for de har fået nogle delkvalifikationer, eller hvordan man nu vil udtrykke det. Jamen altså, er det dét, eller hvad er det, de bliver lukket ud til?
Aage Frandsen (SF), 2003-12-02:
SF er meget stærk tilhænger af, at når man siger til unge mennesker, at de skal gå i gang med en uddannelse, så ved de unge mennesker, at denne uddannelse kan gennemføres i sin helhed.
Det er ikke på grund af, at pladserne forsvinder, at den ikke gennemføres, men det kan være, at vedkommende ikke kan gennemføre den af faglige grunde.
Men de unge ved, at det, de går i gang med, kan de gennemføre.
Det er ikke noget med, at de skal så ud i nogle sidegrene.
Derfor lægger vi meget vægt på, at der er en uddannelsesaftale.
Det er også derfor, at vi lægger vægt på, at der er skolepraktikpladser nok. Så er der metoden.
Det er så også et svar til fru Tina Nedergaard om, hvilke instrumenter man skal benytte sig af.
Man anvender det, som vi havde i 1990'erne, som jo i første omgang var noget, der blev trukket ned over hovedet på dem af Bertel Haarder, hvor man siger, at der er en afgift, som selvfølgelig pålægges alle arbejdsgivere, som vi i øjeblikket kender det fra AER, den hæver man selvfølgelig, og så får de arbejdsgivere, der tager elever, hvilket mange heldigvis gør, så nogle penge for det.
Det er sådan set det, man kan kalde et styret marked.
Det bruger vi masser af steder.
Når man bruger afgifter eller tilskud, er det simpelt hen, fordi man ikke tror, at markedet klarer det selv.
For os er markedet en glimrende tjener, men en forfærdelig herre.
Derfor skal det tjene os i den her forbindelse, og vi vil gerne give det vores tilskyndelse.
Det er jo netop, fordi vi har at gøre med et statsligt system, at jeg benytter mig af det og ikke friheden for arbejdsgiverne i forhold til den diskussion, vi havde før. Til hr. Carsten Hansens spørgsmål: Når jeg taler for, at der er nogle steder, hvor man godt kan regulere, så gør vi det jo i dag.
Der er jo grænser for, hvor mange skorstensfejere vi skal have, og derfor er det reguleret.
Derfor er det nogle steder fornuftigt, at man har det.
Men når man ikke giver de unge mennesker en sikkerhed for, hvordan de kan komme igennem systemet, og så siger til dem, at nu strammer vi EMMA-kriteriet, er det jo, at man overlader problemet til de unge mennesker, hvor jeg siger, at der er tre, der har ansvaret: Det er staten som repræsentant for os alle sammen, det er arbejdsgiverne, og så er det selvfølgelig også de unge mennesker.
Så kan man tilføje, at skolen måske også er en mulig repræsentant, men ellers er det de tre.
Louise Frevert (DF), 2003-12-02:
Fru Tina Nedergaard stillede faktisk spørgsmålet om straf.
Jeg ville have brugt ordet sanktioner.
I skolepraktikordningen vil det være sådan, at de ikke kommer ud på arbejdsmarkedet, det vil være en ren
opbevaring.
Mener hr. Aage Frandsen, at det vil være bedre, for så ved vi jo, hvor de unge er, i stedet for at give dem et ordentligt uddannelsestilbud?
Ulrik Kragh (V), 2003-12-02:
Venstre redegjorde i forbindelse med udsendelsen af det sidste kontingent soldater plus under førstebehandlingen for, at vi synes, det er en overordentlig god idé, at vi deltager i genopbygningen af Irak, og at vi deltager i at skabe sikkerheden for irakerne.
Derfor må jeg med nogen harme høre på, at venstrefløjen står og siger: Vi bakker ikke op om vores soldater, og vi synes ikke, at den her mission er vigtig.
Selvfølgelig synes vi den er vigtig.
Og det er også derfor, jeg har taget ordet.
Når det er sådan, at verdenssamfundet i FN, i resolution 1511, besluttede sig for at stå sammen, besluttede sig for at opfordre til, at man bakkede op om at skabe sikkerhed i Irak, så er det mig ubegribeligt, at venstrefløjen i Danmark står og siger: Nej, vi vil ikke deltage.
Lad irakerne sejle deres egen sø.
Det er et uholdbart synspunkt, og derfor vil jeg gerne imødegå det billede, som man forsøger på at tegne.
Det generelle billede i Irak er, at 80 pct. af landet er i en væsentlig sikkerhedsmæssig forbedret situation, end det var under Saddam Hussein.
Det er rigtigt, at der er nogle steder, hvor der er problemer.
Der er nogle steder, hvor der er store problemer.
Der er mennesker, som forsøger på at sørge for, at de gamle Saddam-støtter skulle kunne komme tilbage til magten.
Derfor skal vi gøre en aktiv indsats.
Derfor skal Danmark deltage i genopbygningen, og vi skal deltage med den humanitære indsats og den genopbygningsindsats, som vi har sat i værk.
Og vi skal vedholdende fortsætte med at sikre sikkerheden, således at vi kan få et sikkert og stabilt Irak for irakerne, og således at genopbygningen kan blive en succes.
Villy Søvndal (SF), 2003-12-02:
Vi har siden starten af den her diskussion advaret mod at gå
ind i en krig, der viste sig at bygge på fortielser, på fordrejelser, på usandheder
; en efter en er de afsløret.
Vi har advaret mod, at Danmark bevægede sig snævert ud i et eventyr sammen med vel nok den mest højreorienterede amerikanske administration, vi nogen sinde har haft.
Vi advarede mod, at man koblede FN af, som man ønskede, og det, vi ser i øjeblikket, er - Jyllands-Posten har en glimrende gennemgang af det i dag - at man i stadig stigende grad bliver gravet ned i kviksandet i Irak i en situation, hvor modsætningen desværre dagligt vokser.
Svaret er: Det har amerikanerne, det har Bush-administrationen.
Det har de haft hele tiden, og det har de fortsat.
Også selv om de forsøger i en situation, hvor USA er trængt, at købe sig lidt tid med uforpligtende løfter om, at de måske vil overveje at fremskynde forskellige processer og sådan noget, men uden noget som helst bindende.
Kigger man så på situationen i Irak, som den tegner sig nu, er den kendetegnet ved i alt fald tre ting.
Det ene er stadig flere angreb på de styrker, der er dernede.
Heldigvis ikke de danske, men i øvrigt stadig flere angreb.
Jyllands-Posten har en glimrende gennemgang i dag af, hvordan tabstallene stiger måned for måned dernede
Det andet forhold er, at civilbefolkningen betaler en ekstrem høj pris.
Der er ingen af os, der ved, hvor mange dræbte der er.
Vi får ikke oplysninger ud.
Vi har nogle usikre gæt, men formentlig svarer det til
en almindelig dansk provinsby af irakere, der har betalt med livet under den nuværende situation.
Det bliver så forstærket i de her dage af den operation, der hedder Jernhammer, formentlig inspireret af den israelske taktik i de besatte områder, hvor man går ind og lægger ring omkring byer, hvor man går ind og skyder huse ned osv. med det sikre resultat, at modsætningsforholdene bliver forstørret.
Det er formentlig årsagen til, at vi i øjeblikket ser den folkelige modstand vokse.
Som situationen er nu, er svaret definitivt nej.
Hvad er så virkningen af det?
Virkningen er desværre, at modsætningen mellem forskellige folkeslag, mellem kulturer, vokser dramatisk som konsekvens af den amerikanske udenrigspolitik.
Resultatet er, at terroren blomstrer i et omfang, vi ikke har set før.
Så på alle punkter er det en krig, der virker kontraproduktivt i forhold til de mål, der er meldt ud.
Af de grunde kan SF ikke støtte forslaget om at forlænge aktionen.
Helge Adam Møller (KF), 2003-12-02:
Hr. Søren Søndergaard fra Enhedslisten sluttede med at sige, at Enhedslisten siger nej til at sende flere danske soldater til Irak.
For god ordens skyld må jeg gøre opmærksom på, at det ikke er det, beslutningsforslaget drejer sig om.
Der bliver ikke sendt flere danske soldater ned, men vi forlænger den periode, de 500 mand er dernede, med foreløbig ½ år.
Så vil jeg også godt sige, at jeg er glad for, at det ved afstemningen om lidt er et kæmpe flertal af det danske Folketing, der siger ja til at følge FN's klare opfordring.
Det er jo omkring 90 pct. af Folketingets medlemmer, nemlig de seks partier, der støtter dette forslag.
Det er lidt vanskeligt for mig at forstå, at Enhedslisten og SF er imod
, når man tænker på, at der er kommet en meget klar opfordring fra FN fra en måneds tid siden, resolution 1511, hvor man ikke alene beder om, men retter en indtrængende appel til alle lande om at yde et bidrag til sikringsstyrken, altså en indtrængende appel også til Danmark om at sende soldater. Det har vi gjort for ½ år siden, og jeg kan konstatere, at der nu er lidt over 30 lande, der har sendt soldater og fulgt FN's appel.
Jeg kan også konstatere, at Enhedslisten og SF, selv om de siger, at de lægger stor vægt på FN, altså i hvert fald i dette tilfælde er fuldstændig ligeglade med det, som et enigt Sikkerhedsråd har vedtaget.
Lad mig slutte med at sige, at vi her i torsdags, altså for bare 5 dage sige, havde besøg i Det Udenrigspolitiske Nævn og Forsvarsudvalget af oberst Niels Henrik Bundsgaard.
Det var den officer, der for indtil 1 måned siden havde kommandoen over samtlige danske soldater dernede og var med, da de startede for ½ år siden.
Hvad var det så, han fortalte os, der var til stede på det møde?
Alt det er sket på baggrund af den indsats, danske soldater har ydet.
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-12-02:
Jeg tror oprigtig talt, at det er unødvendigt at gentage Det Radikale Venstres meget stærke modstand imod indledningen af den militære aktion i Irak fra amerikansk side, britisk side og desværre også dansk side.
hvor efter sigende et meget stort antal irakere skulle være dræbt: Disse oplysninger drages der i dag tvivl om.
Jeg nævner det ikke, fordi jeg har nogen som helst forstand på, hvor mange der omkom, kun at denne tvivl eksisterer.
Der er i dag ganske betydelig usikkerhed om, hvad der faktisk foregik her forleden dag, da der blev rapporteret om så mange dræbte.
Søren Søndergaard (EL), 2003-12-02:
Jeg er ikke enig, men jeg forstår godt hr. Niels Helveg Petersens ræsonnement.
Men hvis vi tager det udgangspunkt, vil det så ikke være reelt, hvis hr. Helveg Petersen deltog i en klar afstandtagen til det, som USA foretager sig, altså dels beslutningen om at sende flere marinesoldater til området - marinesoldater, som er trænede i at føre kamp, som er trænede i at føre krig - dels de aktioner, som vi har set gennemført her den sidste tid, hvor amerikanske soldater har brugt midler over for den væbnede modstand, de møder, som har kostet mange irakiske civile livet?
Jeg forstår hr. Helveg Petersens synspunkt, hvis hr. Helveg Petersen så klart tog afstand fra den slags ting.
Det synes jeg ikke jeg hører i de udmærkede ræsonnementer, som hr. Helveg Petersen ellers kommer frem til.
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-12-02:
Det Radikale Venstres støtte til dette beslutningsforslag skal ses i nøje sammenhæng med vor stærke opbakning til FN.
Ikke kun til FN's Sikkerhedsråds opfordring til medlemsstaterne, men lige så meget en støtte til, at FN kan komme til at spille den rolle i det videre arbejde med at skabe civil stabilitet i Irak.
Vi ønsker, at FN så hurtigt som muligt kan komme til at spille en rolle i genopbygningen.
Derfor er det vigtigt for os at støtte FN's opfordring til medlemsstaterne
, for at det også kan bane vejen for, at FN får en stærkere rolle i genopbygningen. Vi ser jo også i den undersøgelse, hr. Søndergaard i øvrigt refererer til, som er meget interessant, at der er en betydelig større tillid til FN, end der er til koalitionsstyrkerne.
Vores holdning her har altså også sammenhæng med vores almindelige ønske om at styrke FN's indsats.
Søren Søndergaard (EL), 2003-12-02:
For det første vil jeg godt sige tak til den radikale ordfører, hr. Niels Helveg Petersen, for, at han tager den her situation alvorligt og i modsætning til regeringspartiernes ordførere og Socialdemokratiet, som åbenbart ikke synes, det her er særlig interessant, klart redegør for, hvilke vanskeligheder de danske soldater bliver udsendt til.
For som hr. Niels Helveg Petersen ganske rigtigt siger, så er det jo en situation, som bliver vanskeligere og vanskeligere for hver dag, der går.
Men jeg forstår så ikke hr. Niels Helveg Petersens konklusion eller Det Radikale Venstres konklusion, nemlig at Danmark skal bidrage ved at sende militært personel derned. Betyder det ikke, at vi tager medansvar f.eks. for de drab, som amerikanske soldater i øjeblikket foretager på civile under de kamphandlinger, som finder sted? Vi kan jo se, at amerikanerne bruger gengældelsesmidler over for angreb, der betyder, at fuldstændig uskyldige civile
bliver dræbt.
Vi ved i det område, hvad det indebærer.
Det indebærer, at der vil være nye folk, der tilslutter sig den væbnede modstand.
Den onde cirkel vil fortsætte.
Er det virkelig et sted for Danmark at være på amerikanernes side i det her?
Er det et sted, hvor de danske soldater gør den rigtige indsats, eller burde Danmark i stedet for satse på den humanitære hjælp?
Niels Helveg Petersen (RV), 2003-12-02:
Som det er meddelt ved førstebehandlingen af dette beslutningsforslag, agter Det Radikale Venstre at stemme for beslutningsforslaget.
Vi finder det nødvendigt at give støtte til den vedtagelse, der fandt sted i FN's Sikkerhedsråd den 15. oktober, hvor FN's Sikkerhedsråd indtrængende opfordrer medlemsstaterne til at yde både militære og civile bidrag til stabilisering af situationen i Irak. Men det er vigtigt for os at føje til, at ud fra et radikalt synspunkt er vi stærkt foruroligede over udviklingen i Irak.
Det er mere og mere tydeligt, at det store problem er den manglende forberedelse på at overtage den civile ledelse af landet.
Der har været mangelfuld eller ingen som helst systematisk forberedelse på, hvad der skulle ske, når de egentlige krigshandlinger ophørte.
En meget ond cirkel er i gang, hvor den stadig forværrede sikkerhedssituation gør genopbygningsindsatsen stadig vanskeligere, hvor angrebene på koalitionsstyrker og andre, både militære og civile, bliver stadig mere blodige, kræver stadig flere ofre, hvilket betyder, at genopbygningen går langsommere, end den ellers kunne have gjort.
Genopbygningsindsatsen bliver meget stærkt vanskeliggjort af, at hele den civile indsats kræver stærk bevogtning af de mennesker, der deltager i den civile genopbygning.
Et punkt, der især er bekymrende, er, at perspektiverne for en politisk løsning fortoner sig så stærkt.
Kernen i en politisk løsning bare på lidt længere sigt er jo afholdelse af frie valg i Irak.
Der er stærk og stigende tvivl om, at sådanne frie og fair valg kan afholdes i nogen rimelig fremtid, simpelt hen fordi sikkerhedssituationen ikke muliggør de nødvendige og vanskelige registreringer af vælgere og andet, som selvfølgelig må finde sted før et valg.
Det bliver jo et kernepunkt i diskussionen i Irak, hvor der fra ledende muslimske kredse har været krævet hurtige valg, men hvor man på den anden side må indse, at hurtige valg er ganske vanskelige at gennemføre på grund af sikkerhedssystemet.
Her begynder tingene at bide sig selv i halen.
Valg er nødvendige, men valg er på den anden side måske desværre ikke mulige på det korte sigt, og derved fortoner en politisk løsning sig desværre.
Jeg har villet sige dette under andenbehandlingen for at gøre det klart, at vor støtte til det danske bidrag ikke bygger på nogen særlig optimisme med hensyn til den udvikling, som er i gang i Irak, og de perspektiver, der tegner sig for en politisk løsning.
Carsten Hansen (S), 2003-12-02:
Jeg synes faktisk, indtil ministeren kom med sit sidste svar, at vi har holdt en urban og ordentlig tone i aften, på trods af at vi er uenige.
Men ligefrem at stemple hinanden som nogle, der er tilhænger af, at visse grupper skal i skolepraktik, er ganske alvorligt, synes jeg.
Jeg blev faktisk meget vred.
Det, jeg spurgte ministeren om, var, om ministeren kan bekræfte, at de, der i dag ifølge udtrækkene fra AER-analyserne er i skolepraktikordning, er en stor gruppe etniske unge, det er voksne, det er dem, der er under revalidering, og så er det kvinder.
De udgør de fire største grupper blandt dem, der i dag er i skolepraktik.
Det var ikke et spørgsmål om at give hinanden et stempel i nakken.
Det er jeg faktisk meget vred over at ministeren har sagt. Det andet, jeg spurgte til, er opfølgningen: Hvad er det for en aftale, der ligger?
Hvordan vil vi sikre, at også Folketinget kan følge med i den opfølgning?
Det tredje, jeg spurgte til, var uddannelsesgarantien.
Uddannelsesgarantien bestod ifølge ministeren af noget vejledning over til nogle andre uddannelser.
Hvad sker der, hvis de ikke kan komme i uddannelse her?
Hvad sker der med de 4.000-6.000 unge, som ikke vil kunne få en skolepraktikplads?
Hvori består uddannelsesgarantien?
Det har vi boret i hele aftenen, men der er ingen ordførere, der har kunnet svare på det, så regner jeg med, at ministeren med hele sit embedsværk i ryggen kan svare på det.
Hvad består uddannelsesgarantien i, hvis man efter et grundforløb ikke kan finde sig en praktikplads, og hvis man ikke er blandt de 1.200, som ministeren har angivet?
Hvad er uddannelsesgarantien?
Det må da være ganske simpelt svar at svare på i stedet for at beskylde hinanden for alverdens grimme ting