Bodil Thrane (V), 2001-05-03:
Altså efter at have hørt den socialdemokratiske ordførers tale om det her lovforslag burde vi jo sige, at alt det her er idel glæde og lykke, at det kun er at sige ja til det, og at man burde glæde sig, når man står med et lovforslag i hånden, der handler om kulturmiljøet og indsatsen for det.
Men det er gået stærkt, må jeg sige til miljøministeren; det er gået meget stærkt med at få lovforslaget fremsat.
Det vidner alt for mange af høringssvarene om.
Men desværre er der heller ikke her hjælp at hente.
Så man skal ikke glæde sig for tidligt over det lovforslag, der ligger her, heller ikke, når jeg erindrer lovgivningen fra 1997, hvor miljø- og energiministeren fik stablet et bureaukrati på benene, som jeg egentlig ikke rigtig ved, hvem der har glæde af.
Og nu ligger der så en opfølgning af det lovforslag, hvori der står, at det skal styrke de regionale, faglige kulturmiljøråd og styrke kommunernes bygningsbevaringsarbejde.
Når man læser lovforslaget igennem, ser man tydeligt, at miljø- og energiministeren ikke har været tilfreds med forløbet.
Det er ikke gået stærkt nok.
Konsekvenserne af den lov, som et flertal i denne sal vedtog dengang, har ikke virket efter hensigterne, derfor skal reglerne nu strammes op, og vi skal have skruet bissen på over for de aktører ude i hele samfundet.
Så kan man godt spørge, hvem det er til glæde for.
Er det ejerne, det er til glæde for?
Nej, det er det ikke, for de får nu sikret, at der er flere, der skal kunne gøre indsigelse, hvad angår deres ejendom.
Er det kommunerne, der får glæde af det?
Nej, det er det heller ikke, for de får mere arbejde og mere økonomi og mere bøvl med det, de nu skal i gang med.
Er det så til gavn for bureaukratiet?
Det må man sige ja til.
Der bliver mere magt og flere formelle sagsbehandlinger til de kulturmiljøråd, som ministeren nu ønsker at styrke, og der bliver også mere magt til ministeren.
Det er vigtigt at spørge, om det så er til gavn for kulturmiljøet.
Det kan så være et spørgsmål om, hvem man mener, der er bedst til at varetage dets interesser i forhold til både nu- og eftertiden.
Men i Venstre er vi i hvert fald af den opfattelse, at hvis systemet ønskede at lade ejerne være med til at afveje den kulturarv i det lokale rum, ville det være meget bedre med gulerodseffekten, som bl.a. Århus Kommune skriver i sit høringssvar, end diverse interesseorganisationer, uanset hvordan og hvorledes man vil styrke de mange råd.
Men sådan er det ikke ifølge lovforslaget.
Her er det ministeren, der får magt til at sætte kommunerne i gang med at opsøge bevaringsværdige bygninger, og så er det lidt interessant i den forbindelse at se, at man nu først starter med de kommuner, der har fået lavet kommuneatlas.
Det er blot sådan en tanke, der faldt mig ind.
Mon der ingen bevaringsværdige ejendomme er i de kommuner, der ikke har lavet kommuneatlas?
Det nævnes, at man med lovforslaget vil sikre, at kommuneplanforslaget skal sendes til kulturmiljørådene, så de samme råd bedre kan bidrage til den lokale debat.
Har ministeren overvejet, at ejerne af de ejendomme, der kommer på tale, bør have samme ret, eller er det lige meget, hvad de mener?
Til sidst kan man så glæde sig over, at det bliver muligt at affrede en ejendom.
Det er dog et lyspunkt, og det ser positivt ud i lovforslaget, at ejeren sådan ikke skal blive ved med at have en ejendom fredet, og at han kan fastholde et skattemæssigt fradrag for fag og tag.
Men det ser ud til på høringssvarene, at det ikke er så enkelt endda, og at der er mange problemer ved den måde, ministeren ønsker affredeforslagene skal være på.
Så det vil vi dyrke lidt i udvalget, og jeg vil slutte
med at sige, at vi fra Venstres side naturligvis som altid vil arbejde seriøst i udvalget
Men som lovforslaget ser ud i øjeblikket, kan jeg ikke meddele Venstres støtte.