Pia Gjellerup (S), 1999-03-25:
Ja, så skifter vi jo helt emne, sådan som det tit sker i Folketinget.
Vi har en hel pakke foran os, nemlig dette lovforslag og de følgende tre forslag, som alle er fremsat af Enhedslisten.
I virkeligheden kommer det i hvert fald set med mine øjne i en lidt upraktisk rækkefølge, fordi det, der gøres på området, vil ligge i miljøministerens regi, og miljøministeren kommer først ind på de sidste forslag, men jeg vil allerede på forhånd tillade mig at henvise til de bemærkninger, som miljøministeren vil komme med.
De dækker selvfølgelig også mig.
Det forslag, der her er til behandling, L 181, lægger op til via en deklarationspligt at give forbrugerne en bedre mulighed for at fravælge produkter, som indeholder kemiske stoffer, der har eller mistænkes for at have sundhedsfarlige eller miljøskadelige virkninger.
Lovforslaget drejer sig altså om at informere forbrugerne om den slags kemiske stoffer, så forbrugerne kan foretage et fravalg af disse produkter og ad den vej være med til at påvirke efterspørgslen efter sådanne produkter i en negativ retning og i sidste ende selvfølgelig bidrage til at få dem væk fra markedet. Forslagsstillerne foreslår, at produktssikkerhedsloven ændres, ved at der tilføjes en regulering om pligt til at deklarere indholdet af visse kemiske stoffer på dagligdags produkter.
De stoffer, der tænkes på, er stoffer fra den såkaldte effektliste, som miljø- og energiministeren har udstedt i slutningen af 1996.
Forslagsstillernes mål
som opridset her kan jeg fuldt ud tilslutte mig.
Men midlerne til at nå målet er jeg af flere grunde bestemt ikke enig i.
For det første, og det vil miljø- og energiministeren redegøre for også - det vil Enhedslistens repræsentanter sidde og vente på fra os begge - vil jeg understrege, at en ensidig dansk mærkningspligt på dette område let vil kunne blive opfattet som en ulovlig handelshindring i forhold til EU-reguleringen, som fastsætter mærkningsregler for disse stoffer og produkter. Da der er tale om en totalharmoniserende regulering, vil en traktatkrænkelsessag let kunne blive en realitet, hvis vi ensidigt indfører krav til deklaration af stoffer inden for dette område. Det kan jo ikke alene være noget, som vi ville kunne bruge til at lave handelshindringer, men andre kunne gøre det tilsvarende på andre områder, der ville være skadelige så vel for os som land som for os i forhold til de ambitioner, vi har på miljøområdet.
Derfor er der grund til at tage denne indvending alvorligt.
For det andet er effektlisten ikke og bør heller ikke blive en forbudsliste, men er tænkt som et signal til fremsynede virksomheder om at søge at undgå de stoffer, der er nævnt på listen. De stoffer, som findes på effektlisten, skal allerede i dag mærkes efter reglerne i kemikalieloven.
Hertil kommer, at et stofligt produkt kun bør deklareres, hvis det kan være et problem i det konkrete produkt eller i den konkrete sammenhæng.
For at understrege det kan jeg nævne, at f.eks. nikkel, som står på effektlisten, ikke nødvendigvis er et problem i rustfrit stål.
Sagt med andre ord rammer forslaget på en række punkter
også alt for bredt.
For det tredje vil forslaget på en uhensigtsmæssig måde betyde nye administrative byrder for en lang række brancher og faggrupper, uden at det står mål med det, der er målsætningen, f.eks. for de praktiserende læger, der nu vil skulle til at indberette forbrugerhenvendelser.
Det går stik imod regeringens bestræbelser for at lette erhvervene for så mange administrative byrder som muligt.
Ukritisk offentliggørelse på Internettet af alle anmeldelser fra forbrugerne om u- eller fejldeklarerede produkter, som på ingen måde har været efterprøvet eller seriøst behandlet, hører ikke til i vores retstradition.
Det lyder meget pænt, når man siger det.
Det ser meget pænt ud, når man skriver det; men virkeligheden vil blive et jageri efter modbydeligheder i en konkurrence for at være de reneste, uden at man kan fremvise eller dokumentere, at man selv har rent mel i posen.
For en offentliggørelse af en anmeldelse af et produkt er baseret på den blotte mistanke; det vil så betyde, at en virksomhed, mod hvis produkt mistanken retter sig, heller ikke vil have nogen som helst mulighed for at blive hørt forinden.
Endelig angår forslaget ændringer i produktsikkerhedsloven, som er en såkaldt residuallov, altså en restopsamlingslov, det vil sige et sikkerhedsnet af regler, som gælder, når der ikke i forvejen er specialregler om krav til produkters sikkerhed.
For kemiske stoffer er der imidlertid allerede regler i kemikalieloven, som administreres af Miljøstyrelsen.
Derfor må jeg sige, at forslaget om at sætte specialregler om kemi ind i en bred lov med mange forskellige forbrugsprodukter ikke er nogen god idé.
Men jeg lægger også vægt på de oplysninger, jeg har fået fra både miljø- og energiministeren og arbejdsministeren om, at den eksisterende lovgivning i tilstrækkeligt omfang tager højde for de synspunkter og de formål, som er indeholdt i Enhedslistens forslag.
Alt sammen peger på, at en ændring af lov om produktsikkerhed ikke er nødvendig.
Ja, den vil, som jeg har nævnt det, af øvrige grunde ligefrem være uheldig.
Samtidig vil jeg dog gerne benytte lejligheden til at understrege, at forslaget, som jeg også indledte med at sige det, faktisk er båret af nogle rigtige og gode hensigter, som man ikke skal ødelægge ved en dårlig gennemførelse.
Og jeg vil håbe, at miljø- og energiministeren også får lejlighed til at uddybe de initiativer, som allerede er præsenteret, og som vil blive drøftet her i Folketinget lidt senere på foråret, så vi i fællesskab får bragt os nærmere til at realisere de målsætninger, vi er fælles om.
Hensigten med omlægningen er at sikre Eksportkreditfonden en professionel bestyrelse med et entydigt placeret ansvar for økonomi, præmiepolitik og garantigivning.
Ved at samle ansvaret for Eksportkreditfondens opgavevaretagelse og virksomhed hos en ansvarlig bestyrelse sikres en hurtig og samtidig økonomisk professionel styring bedst muligt.
Det er de intentioner, der ligger bag forslaget, og det er de intentioner, som jeg hører en næsten enig positiv opbakning til, hvilket jeg naturligvis meget gerne vil kvittere for.
Der er rejst nogle spørgsmål af mere specifik art,
f.eks. rejste hr. Thorkild B. Fransgaard en del spørgsmål, som jeg håber vi vil kunne vende tilbage til besvarelsen af og drøftelsen af under udvalgsarbejdet.
Der blev også fra nogle ordførere rejst nogle principielle spørgsmål, som det vil være nødvendigt at få drøftet.
Det ene var fra hr. Svend Erik Hovmand, der satte spørgsmålstegn ved ministerudpegningen af hele bestyrelsen og altså derved ved spørgsmålet om, hvorvidt organisationer skal have indstillingsret eller ej.
Der er ikke nogen, der har indstillingsret til nogen af pladserne i bestyrelsen, men det er naturligvis sådan, at det ville være selvfølgeligt, og det er spørgsmålet, om vi ikke kan få det drøftet mere præcist under udvalgsarbejdet i hvilken form.
Det er selvfølgelig sådan, at det er meningen, at der skal være sonderinger med de erhvervsorganisationer, som traditionelt har en repræsentation eller har en interesse og dermed også en repræsentation i forhold til netop sådanne spørgsmål; at der sker en sondering i den sammenhæng for at sikre, at den udpegning, der vil ske i forhold til erhvervslivets repræsentanter, som jo vil være i flertal i bestyrelsen, sker på en måde, så der også erhvervsmæssigt er en god repræsentation.
Så har jeg derved også indirekte svaret på hr. Svend Erik Hovmands spørgsmål, ja, påstand var det faktisk om, at der ikke fremgik en mere præcis fordeling mellem det offentlige og det private medlemskab af bestyrelsen, og dér vil jeg sige, at der er det sådan, at erhvervslivets repræsentanter faktisk vil være sikret flertal i bestyrelsen i tilfælde af afstemning.
Fru Pernille Sams rejste spørgsmålet om den nøjere afgrænsning og formuleringen af spørgsmålet om ekstraordinære risici og almindelige risici, og det vil jeg foreslå at vi vender tilbage til under udvalgsarbejdet, for det er spørgsmålet om nogle meget præcise beskrivelser, men her er der i hvert fald formentlig på en stor del af området ikke tale om, at der ville være, jeg er lige ved at sige, konventionelle pengeinstitutter, der vil gå ind og foretage det arbejde, som Eksportkreditfonden i dag varetager, og som det er meningen at de skal varetage i fremtiden.
Men lad os se på, om der skulle være nogle spørgsmål, der ville kunne stå uklart, så er det selvfølgelig meningen, at vi kan få dem afklaret under udvalgsarbejdet. Så nævnte SF's ordfører spørgsmålet om lov om offentlighed i forvaltningen, og det er meget præcist det, der står i lovforslaget, og jeg tror, at det er meget vigtigt, at det fastholdes, at lov om offentlighed i forvaltningen er undtaget i forhold til denne her lovgivning om Eksportkreditfonden.
Der er en lang række begrundelser - hr. Jørn Jespersen var også inde på nogle af dem i sit indlæg - men jeg vil gerne understrege her, og det er også gjort i lovforslaget, at dette ikke vedrører muligheden for den parlamentariske kontrol.
Og det synes jeg er en vigtig ting at have med i overvejelsen om offentligheden.
Og jeg skal også understrege, at det også er præciseret i lovforslaget, at Rigsrevisionen er inde som revisor.
Så er der nemlig i lovform taget stilling til og afklaret nogle af de spørgsmål, som vi ellers i en lang række sammenhænge skal afklare fra sag til sag, hvilket ikke er hensigtsmæssigt.
Jeg skal generelt takke for den positive modtagelse og håber, vi også kan få et positivt udvalgsarbejde, og at det også ved fælles hjælp kan foregå rimelig hurtigt, sådan så vi bliver færdige med dette forslag i denne samling.
Jeg vil forsøge at gøre mit.