runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Helge Sander (V), 2004-12-14:
Nu er det således, at lovforslaget formentlig først bliver vedtaget på torsdag forhåbentlig.
Så kan vi sætte knaphulsblomsten i.
Men jeg bliver over for hr. Ole Sohn nødt til at gentage, hvad jeg nævnte lige før.
Når det ikke illustreres af år et, er det, fordi vi har fyldt op for BO-årene.
Den tidligere regering koncentrerede sig kun om år et, og så var der simpelt hen en afgrundsdyb skrænt.
Da bad forskningsverdenen os, om vi ikke godt ville fylde op, fordi de jo ikke kan drive forskning på 1års-basis.
De bliver nødt til at have en vis sikkerhed.
Derfor er det, at jeg igen må fastholde, at der ikke er blevet tilført så mange midler til forskningen som i de sidste 3 år.
Hvis vi havde placeret det hele i år et, så havde vi været oppe på 1 pct., men det tjener jo ikke noget formål.
Der må gerne være lidt mening i galskaben.
Ole Sohn (SF), 2004-12-14:
Jeg synes altid, det er bekymrende, når en minister bliver ophidset og ikke kan forstå, at der ikke er den store glæde, der skulle være over blomsten i knaphullet.
Da jeg kiggede på ministeren, mens han talte, kiggede jeg på den her blomst.
Jeg synes ikke, jeg kan se den.
Den er relativt lille, den er nærmest undseelig, ikke synlig, og det svarer jo meget fint til den måde, som forskningsbevillingerne kommer til udmøntning på.
Jeg forstår ikke ministerens harcelering over mine oplysninger, for de udgør i virkeligheden en grundlæggende kritik af, hvad finansministeren i et svar til Folketinget i dag på spørgsmålet om udviklingen i de offentlige udgifter til forskning i 2001 og fremefter har meddelt.
Der kan man bare konstatere, at det offentlige brugte 11,6 mia. kr. i 2001 – man var i øvrigt midt i forhandlinger om at lade beløbet stige – og til næste år med Højteknologifonden og det hele bruger vi 11,5 mia. kr.
I forhold til bruttonationalproduktet er det et tal på 0,83 pct., som er faldet til 0,77.
Det, vi bare forsøger at konstatere, er, at man smykker sig med lånte fjer og knaphulsblomster, som ikke eksisterer.
Det er den virkelighed, vi gerne vil have frem til offentligheden.
Jesper Langballe (DF), 2004-12-14:
Jeg ved ikke rigtig, hvad det er for en speciel situation, Dansk Folkeparti er i.
Der er ikke nogen, der har vredet armen om på ryggen og taget førergreb på Dansk Folkeparti.
Vi har da den samme mulighed for at stemme imod Højteknologifonden, som fru Margrethe Vestager har.
Hvad skulle problemet være?
Vi synes rent faktisk, at det er en god idé, men vi synes altså samtidig, at den gode idé ikke kan stå alene, fordi der er andet her i tilværelsen end højteknologi.
Og der er andet her i tilværelsen end en innovation, som ligger i en gråzone mellem forskning og erhvervsstøtte, og hvor det er fuldstændig klart, at skal forskningsfriheden bevares, skal det hele ikke gøres til erhvervsstøtte.
Der er da ikke nogen hemmelighed i, at det er vores holdning, og derfor kan vi godt glæde os over en dristig satsning, som følges op af et bredere initiativ.
Margrethe Vestager (RV), 2004-12-14:
Vi synes også, det er godt, at Dansk Folkeparti sørgede for at tage sig en betaling, for jeg tror, at Dansk Folkepartis ordførers instinkt er fuldstændig rigtigt i den her sammenhæng.
Det handler om at sikre frihed i forskningen, faglighed og kvalitet, sådan at de miljøer, der faktisk har ansvaret for den konkrete forskning, og som ved, hvad der rører sig, som er i berøring med det internationale, og som har en historisk bevidsthed om Danmarks styrker, tager ansvar.
Men sådan ved juletid: Kunne prisen ikke have været lidt højere?
Lene Jensen (S), 2004-12-14:
Det er altså skrapt.
Det er altså et eller andet sted skrapt at skulle stå og få smidt i hovedet, at man kun taler om procenter og snakker udenom, når det er den samme minister, som har stået og brugt praktisk talt al sin taletid på at jonglere med milliarder, der ikke er der eller gerne skulle være der, eller hvordan det er med det.
Men lad os endelig tale om det, det handler om.
Lad os tale om, hvordan vi bruger vores forskningspenge i Danmark.
Der er ikke for mange af dem, det er vi i hvert fald enige om.
Der er ikke for mange af dem, så lad os tale om, hvordan det er, vi bruger dem.
Hvad er det, der gør, at ministeren ikke har så meget tro på sit eget system, at han tror på, at det er dem, som ved noget om forskning, som faktisk har papir på det, og som er nogle kloge hoveder, der har brugt år af deres liv på at kunne vurdere sådan noget som det her, der – i samarbejde med erhvervslivets folk, præcis sådan som vi ser det i Det Strategiske Forskningsråd – kan vurdere det?
Hvad er det, der gør, at ministeren ikke har tillid til det system?
Hvis det er så tungt og ufleksibelt, som ministeren siger det er, var det måske det, vi skulle lave om?
Eva Kjer Hansen (V), 2004-12-14:
Jeg synes, det afgørende må være, hvilken betydning det har for barnet, og jeg synes, det er ret så afgørende, når vi taler om netværksanbringelse, at motivet ikke er penge.
Jeg synes, det er altafgørende, at familien påtager sig opgaven, fordi der er tale om et barn, man kerer sig om, et barn, man gerne vil være med til at give bedre muligheder og bedre vilkår under opvæksten, end det kan få derhjemme.
er det jo netop understreget meget kraftigt i anbringelsesreformen, at man skal foretage en saglig, faglig vurdering baseret på en række punkter, som er skitseret i lovforslaget, og som man skal tage hensyn til.
Her er det selvfølgelig afgørende, at kommunen også vurderer ganske nøje, om netværksanbringelsesfamilien egentlig kan magte opgaven og dermed påtage sig den.
Det er helt rigtigt, som hr. Villy Søvndal refererer, at udgangspunktet er, at man vil anbringe i 15 pct. af tilfældene; det var også det tal, vi opererede med under de politiske forhandlinger før sommerferien.
Men siden da har jeg sagt ved to møder – men det er muligvis ikke blevet refereret for hr. Villy Søvndal – at i de økonomiske forhandlinger med KL vil vi være åbne over for at efterregulere tallet, alt afhængigt af det faktiske antal, der måtte blive anbragt.
Jeg kan orientere hr. Villy Søvndal om, at fra kommunernes side blev det bakket meget positivt op, og rent faktisk er der lige blevet offentliggjort en undersøgelse, som er foretaget af Socialforskningsinstituttet.
Den er godt nok ikke baseret på særlig mange anbringelser, men den påviser, at anbringelser hos slægtninge faktisk har en fordel frem for andre anbringelser.
De bryder sjældnere sammen, og de giver nogle gode forhold, bl.a. fordi barnet har bedre mulighed for at fastholde kontakten til familien.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-12-14:
Jeg er tilfreds og vil gerne sige tak for det svar, ministeren gav, og som jo også er i overensstemmelse med det, som ministeren oplyste over for Folketingets Europaudvalg i fredags.
Jeg tolker helt klart det svar sådan, at det ikke er noget med, at vi nu skal opfinde en ny type medlemskab af EU, hvor nogle lande er med på ringere betingelser end andre lande eller f.eks. skal påtvinges undtagelser, som de ikke selv har søgt om.
Der er det bare – og det vil jeg så sige til udenrigsministeren – at jeg fandt statsministerens udmeldinger mærkværdige i forhold til det mandat, som regeringen forhandler på.
Men nu har ministeren bekræftet det her i Folketingssalen.
Det er jeg tilfreds med og går naturligvis ud fra, at både statsministeren og udenrigsministeren på topmødet forhandler i overensstemmelse med det mandat, de har fået her fra Folketinget.
Per Stig Møller (KF), 2004-12-14:
Jeg har ikke ønsket at tage ordet i forbindelse med Dansk Folkepartis beslutningsforslag, for det må Dansk Folkeparti jo selv diskutere med Folketingets partier.
Men et direkte spørgsmål om regeringens forhandlingslinje på torsdag skal jeg naturligvis besvare.
Det, som jeg sagde i Europaudvalget, er, at vi vil følge Kommissionens anbefaling om at sætte forhandlingerne i gang.
Som jeg også sagde i Europaudvalget, vil vi også følge Kommissionens forbehold, de ting, som Kommissionen tog forbehold for fra forhandlingsstarten, de vilkår, som Kommissionen satte.
For fjerner vi vilkårene, vil man tro, at vi ikke mener, at der er vilkår for forhandlingerne.
Så det bliver altså en forhandlingsstart, der er uden aftalt afslutning.
Det hedder open end i forhandlingspapirerne, det er altså uden aftalt afslutning.
Det vil sige, at man ikke kan vide, om forhandlingerne også ender med medlemskab, at der kan være tale om overgangsperioder, specielle arrangementer og permanente safeguards, altså sikkerhedsmekanismer, alt sammen noget, som står i Kommissionens oplæg.
Det er klart, at Kommissionen følger vi.
Det sagde vi i december 2002.
Hvis de anbefaler forhandlingsstart, så kommer der forhandlingsstart.
Men det bliver så også med de forbehold og vilkår, som Kommissionen har stillet op.
Keld Albrechtsen (EL), 2004-12-14:
Når jeg har bedt om dette formentlig afsluttende indlæg i debatten, er det, fordi vi i den situation, som eksisterer nu op til topmødet på torsdag, jo har hørt ret mærkelige udmeldinger fra statsministerens side om en plan B, og jeg ved ikke hvad.
Derfor vil jeg egentlig være forholdsvis mere tryg ved det, hvis udenrigsministeren går op nu og siger, at det altså ikke er statsministerens plan B, og hvad der ellers fables om, som der forhandles på grundlag af på topmødet.
Det er det præcise mandat, som udenrigsministeren søgte om i fredags i Folketingets Europaudvalg, og det er det mandat, der danner grundlaget for den danske politik på topmødet.
Det vil jeg bare bede udenrigsministeren bekræfte, for statsministeren har fået placeret Danmark i en pinlig international sammenhæng sammen med et par andre lande, hvis regeringschefer har ønsket at markere en negativ holdning over for befolkningen i Tyrkiet, og det er meget uheldigt.
Men jeg går ud fra, at ministeren kan bekræfte, at det forhandlingsmandat, han har søgt, og som han har fået, også er det grundlag, regeringen forhandler på på topmødet.
Søren Søndergaard (EL), 2004-12-14:
Vi kan heller ikke få en folkeafstemning om, hvorvidt Grækenland og Tyrkiet indgår en aftale, eller hvorvidt Sydamerika og Nordamerika indgår en aftale.
Vi kan få en folkeafstemning i Danmark om, hvorvidt Danmark ønsker at være med i den aftale.
Det kan vi få en folkeafstemning om.
Vi kan bestemme for os selv, men vi kan ikke bestemme for andre.
Det, hr. Peter Skaarup tror i sin fantastiske visdom, er, at hr. Peter Skaarup og den danske befolkning kan træffe beslutning om, hvordan hele verden skal indrettes.
Det kan vi ikke, men vi kan beslutte, om den danske befolkning vil være med i den indretning, som EU er, hvis f.eks. Tyrkiet er medlem.
Så jeg synes, det er fuldstændig klart, at der selvfølgelig er ting, man ikke kan sende til folkeafstemning.
Man kan ikke sende det tema til folkeafstemning, hvad andre lande skal gøre med hinanden, men vi kan sende til folkeafstemning, hvad der vedkommer Danmark.
Men jeg erkender, at det bygger på en fundamental opfattelse af, at Danmark kan klare sig uden for EU, og at EU ikke er en uafvendelighed, som vi skal være medlem af.
Det, den her debat desværre illustrerer, er, at Dansk Folkeparti mere og mere begynder at opfatte EU som en ramme, der ikke kan sættes spørgsmålstegn ved.
Line Barfod (EL), 2004-12-14:
Jeg synes, det er lidt underligt at høre ministerens argumentation: At grunden til, at man ikke vil give mulighed for, at familien kan få betaling, sådan som vi fra Enhedslistens side har foreslået i et ændringsforslag, er, at man er bange for, at der kommer nogle økonomiske vurderinger ind i afgørelsen om, hvorvidt barnet skal anbringes hos familien eller ej, hvorimod man overhovedet ikke mener, der kan være nogen risiko for, at kommunerne vil tage økonomiske forhold med i deres overvejelser.
Vi har jo erfaring for, at lige præcis økonomien spiller en rolle for kommunerne, når de skal afgøre spørgsmål om anbringelser og i det hele taget sociale spørgsmål om, hvad der er bedst for det enkelte menneske.
Her har økonomien betydning, især i dag, hvor økonomien er så stram i mange kommuner, så kunne ministeren ikke forklare, hvorfor hun mener, det har betydning for familierne, men ikke for kommunerne, hvordan de økonomiske forhold er?
Søren Søndergaard (EL), 2004-12-14:
Jeg synes, det er interessant, at hr. Peter Skaarup nu tilkalder hr. Poul Nyrup Rasmussen som kronvidne for sine argumenter, det bliver da mere og mere tyndt, synes jeg.
Men jeg vil godt sige til hr. Skaarup, at den proces, der nu går i gang, er en proces, hvor ethvert land, f.eks. Danmark, kan sige nej til Tyrkiets optagelse.
Kan hr. Peter Skaarup ikke bekræfte det?
Så vil jeg i øvrigt sige, at Enhedslisten går ind for folkeafstemninger.
Jeg har bare foreslået en anden folkeafstemning end den, hr. Skaarup går ind for.
Jeg støtter en folkeafstemning om, at den danske befolkning til sin tid skal have mulighed for at stemme ja eller nej til, om man ønsker at være i et EU, hvor Tyrkiet er medlem.
Det støtter jeg, og det vil jeg foreslå at Dansk Folkeparti også bakker op om.
Peter Skaarup (DF), 2004-12-14:
Jeg har to spørgsmål i forbindelse med topmødet.
For det første Cypernspørgsmålet: Er det sådan, at den danske regering er indstillet på at støtte de lande, jo altså bl.a. Cypern, der er utilfredse med, at Tyrkiet ikke fuldt ud anerkender den cypriotiske regering, og vil man alternativt i hvert fald give udtryk for, at det er noget, Tyrkiet nødvendigvis må betragte som noget, der skal gøres, inden Tyrkiet eventuelt bliver medlem af EU?
Vi er modstandere af, at Tyrkiet bliver medlem af EU, det er nok gået op for udenrigsministeren, men derfor er det da vigtigt, at man under alle omstændigheder, uanset hvilket land det i øvrigt er, officielt anerkender de øvrige lande, som er medlemmer af EU.
Jeg har også et spørgsmål omkring den konservative ordfører, fru Helle Sjelle, der under førstebehandlingen sagde, at man hos De Konservative gerne ville have en folkeafstemning; man ville i hvert fald ikke udelukke en folkeafstemning, inden der skulle tages endelig stilling til Tyrkiets medlemskab af EU.
Jeg kan måske hjælpe hr. Søren Søndergaard i hans frustration over ikke at kunne finde svar på det, som hr. Søren Søndergaard gerne vil have svar på.
Og grunden til, at det ikke er ligegyldigt, er jo, at det er der, man sådan set går i gang med de reelle optagelsesforhandlinger.
Man siger ja eller nej til, om man vil det.
Jeg synes egentlig, den tidligere statsminister Poul Nyrup Rasmussen udtrykte det meget godt i Jyllands-Posten den 19. marts her i år.
Der siger Poul Nyrup Rasmussen nemlig: »Men jeg har ikke tilrådet at give Tyrkiet en vurderingsdato og evt. forhandlingsstart allerede i år.
Der er en meget afgørende forskel på at få status som kandidatland til EU og det, at EU og et land går i gang med reelle optagelsesforhandlinger.«
Det er jo det, der sker på torsdag, og det er jo derfor, det er relevant at sige til nu, hvis man vil have en folkeafstemning.
Det er også den debat, vi har i de andre lande, f.eks. i Frankrig.
Men jeg vil godt spørge hr. Søren Søndergaard: Når nu Enhedslisten den 4. november foreslog flere folkeafstemninger, hvis 10 pct. af borgerne i en kommune vil have det, hvorfor kan vi så ikke få en folkeafstemning om det spørgsmål, vi har til debat i dag, om Tyrkiets medlemskab af EU?
Jesper Langballe (DF), 2004-12-14:
Sikke da noget vås.
Der bliver hele tiden sagt, at der her er tale om en langsom proces, og at der er god tid.
Ja godmorgen, men en langsom proces er altså en proces, som til syvende og sidst skal føre til det sikre mål, der hedder fuldt medlemskab.
Så skal vi da sætte ind nu – jo før, jo hellere – og sige: Lad os få en folkeafstemning, hellere i morgen end i overmorgen, før den proces går videre mod det mål, som på forhånd er aftegnet.
Er det ikke almindelig politisk realitetslogik?
Søren Søndergaard (EL), 2004-12-14:
Jeg tror, hr. Jesper Langballe virkelig har fat i noget omkring dét, at Venstre er ved fuldstændig at svinge politisk i det her spørgsmål, og at kristendommen meget mere bliver et centralt spørgsmål for Venstre.
Der tror jeg, at hr. Langballe har fat i noget.
Derimod var det jo helt tydeligt, at hr. Jesper Langballe ikke kunne forklare spørgsmålet om Dansk Folkepartis holdning til EU.
Den bliver mere og mere uklar.
Det er helt tydeligt.
Men jeg vil sige med hensyn til spørgsmålet om folkeafstemning: Hvad er grunden til at tage en folkeafstemning på nuværende tidspunkt om noget, der skal afgøres om 15-20 år?
Hvad er grunden til det?
Hr. Langballe kan få sin folkeafstemning, hvis han kan få flertal for det,
om 1520 år.
Så kan vi påvirke alle de lande, vi vil.
Vi kan komme med vores forslag om, at den danske befolkning skal have lov til at trække sig ud af et EU, de ikke synes om.
Det kan vi så diskutere til den tid.
Men der er da ikke nogen grund til at tage en folkeafstemning nu om noget, der handler om, hvad der skal ske om 15-20 år.
Jesper Langballe (DF), 2004-12-14:
Lad mig først sige, at vi faktisk også synes, at Venstres tavshed er lidt pinlig.
Så synes vi da, han skulle tage at sige det åbent og ærligt.
Lad mig så sige, at jeg synes, hr. Søren Søndergaard fuldstændig vender tingene på hovedet.
Jamen svaret har han jo hørt, at vi ikke har spor imod at sige, at vi da ikke vil forpligte os i al fremtid, men svaret er jo det, at vi har sagt, at med Tyrkiet i EU er Danmark nærmere en udmeldelse af EU.
Men lad mig så sige, at jeg synes, det hele er noget spilfægteri.
For hvorfor kan hr. Søren Søndergaard ikke forestille sig, at den danske regering med den danske befolkning i ryggen kan rokke ved en fælles EU-beslutning?
Søren Søndergaard (EL), 2004-12-14:
Jeg må nok skuffe hr. Søren Krarup.
Jeg tror, hans forventninger til min person er for høje.
Der er mange steder, hvor der har været uløselige konflikter mellem folk.
Frankrig og Tyskland har i århundreder ligget i krig, Danmark og Sverige har i århundreder ligget i krig, krige er noget, der er mellem folk, der har modsætninger, og de skal løses.
Selvfølgelig skal vi da arbejde for, at de modsætninger bliver løst.
En af de måder, de bl.a. bliver løst på, er ved – og det ved jeg at hr. Søren Krarup vil sætte sig imod med næb og kløer – at der sker en universel tilslutning til nogle humanistiske værdier, til nogle menneskerettigheder, både i Tyrkiet, Danmark og andre steder.
Det er løsningen, hvis man ønsker en verden uden konfrontationer.
Det er ikke hr. Søren Krarups løsning, men det er dér, der er en fundamental, politisk uenighed mellem os.
Så vil jeg lige komme tilbage til spørgsmålet om Dansk Folkeparti.
Jeg sætter meget stort spørgsmålstegn ved, om Dansk Folkeparti i dag er samlet om at kræve dansk udmeldelse af EU.
Er Dansk Folkeparti samlet om at kræve dansk udmeldelse af EU?
Og kan vi få en fuldstændig klar melding heroppefra om, at Dansk Folkeparti naturligvis aldrig nogen sinde vil gå ind i en regering, som ikke f.eks. gennemfører en folkeafstemning om dansk udmeldelse af EU?
Kan vi få det tilsagn her fra talerstolen?
Søren Krarup (DF), 2004-12-14:
Han kan se, hvordan den europæiske offentlighed i udpræget grad, også den danske, står i en situation, hvor al den tale om integration af muslimer i et kristent land falder fra hinanden, og hvor ytringsfrihed og meget andet er truet på den mest uhyggelige måde.
Kunne han ikke forestille sig, at det samme ville være tilfældet, hvis man lukkede et muslimsk land ind i noget, der, selv om man ikke tør sige det, naturligvis er et kristent Europa?
Kan han ikke forestille sige, at man dermed lægger op til en konflikt, som netop vil betyde Europas ødelæggelse på lidt længere sigt?
Jeg ved, at hr. Søren Søndergaard også interesserer sig for historie, og hvis han vil betænke det historiske perspektiv, så vil han erkende, at der i 1500 år har været en modsætning imellem Europa og islam, osmannerne, som har betydet, at der ikke var nogen neutral basis for en udvikling, hvor man i fællesskab kunne føre dialog og blive enige.
Kan hr. Søren Søndergaard ikke begynde at erkende lidt af den virkelighed?
Søren Søndergaard (EL), 2004-12-14:
Det bliver i næste omgang, at jeg gør det.
Nu opfatter jeg det ikke som min opgave at give hjælp eller kunstigt åndedræt til Venstre og Konservative, men jeg vil sige, at det er fuldstændig klart, at den beslutning, der lægges op til om Tyrkiets medlemskab af EU, bliver truffet om 1520 år, og der er der alle muligheder for at lave en folkeafstemning, hvis man ønsker det.
Der er alle muligheder fra en dansk regerings side for at sige nej til Tyrkiets medlemskab, hvis man ønsker det.
Det, der er det mærkelige, er, at man vil tage en folkeafstemning, inden det er afklaret, om Tyrkiet vil og kan leve op til de betingelser, man stiller.
En regering kan selvfølgelig ikke først sige til Tyrkiet, at den har en række betingelser, de skal opfylde, for at den kan give dem en startdato, og så bagefter, når de har opfyldt de betingelser og man går i gang med at føre forhandlingerne, der skal føre frem til en eller anden konklusion, sige: Nu laver vi i øvrigt lige en folkeafstemning.
Den folkeafstemning bliver der mulighed for at gennemføre, hvis der kan skaffes flertal for den.
Det er en anden diskussion i en anden sammenhæng.
Og så vil jeg sige til hr. ...
Mit pandekagehus ligger ikke i en skov, det ligger i Gladsaxe.
Så vil jeg sige, at jeg synes, det er højst besynderligt, at hr. Langballe på nuværende tidspunkt ikke har fattet, at Danmark har mulighed for at sige nej på det tidspunkt, spørgsmålet om Tyrkiets medlemskab af EU bliver aktuelt.
Det er ikke det, der er aktuelt nu.
På Det Europæiske Råds møde sidder man ikke og diskuterer Tyrkiets medlemskab af EU.
Tror hr. Langballe det, så har hr. Langballe fuldstændig misforstået det.
Det, man diskuterer, er en proces, og i den proces vil man så på et tidspunkt – mit gæt er om 15-20 år – nå frem til, at der skal tages stilling til, om Tyrkiet skal være medlem af EU, og på det tidspunkt kan den danske regering sige nej.
Jeg er sikker på, hvis Venstre og Dansk Folkeparti har flertal på det tidspunkt, at der så vil blive sagt nej.
Man kan lave de folkeafstemninger, man vil, ingen problemer.
Peter Skaarup (DF), 2004-12-14:
Jeg kan udmærket bekræfte det, hr. Søren Søndergaard siger om, at løbet ikke endegyldigt er kørt, hvis Danmark og andre lande på torsdag i Ministerrådet siger, at Tyrkiet kan indlede de reelle optagelsesforhandlinger.
Det kan jeg godt bekræfte.
Men det vil da ikke være en hindring for, at hr. Søren Søndergaard i Folketinget og Folketingets partier som sådan meldte åbent ud: I kan være ganske trygge borgere i Danmark, for hvis det kommer dertil, at Tyrkiet bliver medlem af EU, eller at det er tæt ved målstregen eller på vej til det, så bliver der en folkeafstemning i Danmark.
Det er jo det, man har gjort i Frankrig, der har man haft hele den debat og sådan set er foran vores debat, hvor man har sagt fra ledende politikeres side: Vi erkender, at det er en utrolig omfattende beslutning, hvis Tyrkiet skal være medlem af EU, derfor tager vi en folkeafstemning.
Med hensyn til folkeafstemninger er det jo ikke noget ligegyldigt forslag i forhold til dette her, Enhedslisten har fremsat.
10 pct. af de stemmeberettigede borgere skal kunne kræve en folkeafstemning, ikke om nogle emner, som Enhedslisten vil have, men generelt om de emner, man ønsker, og derfor spørger jeg: Hvis nu 10 pct. af borgerne i Danmark samler underskrifter ind, kan vi så få en folkeafstemning om Tyrkiets medlemskab af EU?
Ida Jørgensen (RV), 2004-12-14:
Vi vil gerne bede om at få forslaget tilbage i udvalget, så vi kan nå at se på det igen inden tredjebehandlingen, for vi har et hængeparti.
Vi ved, at ministeren arbejder intenst på at få lavet et ændringsforslag, men vi vil gerne lige have lov til at se på det igen.
Det er jeg meget positivt indstillet over for, og jeg er i fuld sving med at udarbejde et ændringsforslag, så det også kan lade sig gøre.
Det er bare en bekræftelse og en imødekommelse af De Radikales ønske.
Hermed sluttede forhandlingen, og lovforslaget overgik derefter til tredje behandling.
Afstemning
Ændringsforslaget vedtoges uden afstemning.