Jann Sjursen (KD), 2004-11-11:
Der ligger jo et grundigt udvalgsarbejde og betænkningsafgivelse bag det lovkompleks, som vi nu behandler, nemlig revision af den militære straffe- og retsplejelov fra 1973 og fremsættelse af en helt ny disciplinarlov.
Jeg må overordnet sige, at vi finder det fornuftigt, at man nu får fremsat en ny, selvstændig disciplinarlov, og selv om der har været meget diskussion om, hvorvidt der overhovedet er brug for en militær straffelov, synes vi, at det kan der være gode grunde til.
Man skal sådan set ikke – og det siger jeg som gammel lærer – kimse ad det såkaldte pædagogiske sigte, det, at man har bestemmelserne samlet et sted, men jo heller ikke af, at der meget ofte vil være den forskel i forhold til den civile straffelov, at nogle af sanktionerne for mig at se bør falde hurtigere, når vi taler om militæret, fordi det er nødvendigt for at opretholde disciplinen.
Så vi føler, at det kan være meget fornuftigt at bibeholde disse love, ikke kun af tradition, men også fordi man så har det samlede overblik over, hvilke regler der er gældende; jo selvfølgelig i særdeleshed, hvis man deltager i en væbnet konflikt, men sådan set også hvis man har udsigt til at blive udsendt til en sådan.
Jeg skal derfor overordnet sige, at Kristendemokraterne vil gå ind i udvalgsarbejdet med en positiv indstilling til de tre fremsatte lovforslag, men vi vil selvfølgelig i lighed med andre partier gerne dyrke nogle af detaljerne under udvalgsarbejdet.
Jeg skal bare pege på, jeg tror, det bliver fire temaer, som vi synes det kan være værd at se nærmere på, uden at jeg sådan set har sagt, at vi nødvendigvis finder, at der skal være ændringer i forhold til de fremsatte lovforslag; men når vi taler om den militære straffelov er der nogle ting, som vi synes lige skal overvejes en ekstra gang.
Første synes vi, det kan være fornuftigt at overveje formuleringen af § 9 om straffrihed ved ordrer, altså hvorvidt bestemmelsen er i overensstemmelse med den internationale strafferetsdomstol.
Det tror vi såmænd nok den er; det ville i hvert fald være uklogt af regeringen at fremsætte et lovforslag, der ikke var i overensstemmelse med den internationale strafferetsdomstol.
Det kan være fornuftigt, synes vi, at se på, om de betænkningsflertal-betænkningsmindretal, der har været, er et spørgsmål om ren semantik, sådan som det blev hævdet fra hr. Helge Adam Møllers side tidligere, eller om der ligger noget mere substantielt i det.
Det har vi altså ikke som udgangspunkt nogen særlig fine fornemmelser i forhold til, dog sådan at forstå, at vi selvfølgelig meget gerne vil have, at vi lægger os tæt op ad den internationale strafferetsdomstol, fordi vi synes, vi vil stå stærkest i argumentationen i internationale sammenhænge, hvis vi gør det.
Men lad os se nærmere på det under udvalgsarbejdet.
Det andet, jeg vil pege på, er § 27 i den militære straffelov, om at ministeren under ekstraordinære forhold kan forbyde medlemskab af en politisk forening eller en politisk forsamling.
Igen synes vi, det er en bestemmelse, hvor man, uanset at den også har stået i den gamle militære strafferetslov, bør overveje, om man kan tænke sig eksempler, der bør få os til at bibeholde den, eller om man skal sige, at det er en reminiscens fra tidligere tider.
Det spørgsmål vil vi også gerne overveje nærmere i forbindelse med udvalgsarbejdet.
Så er der endelig § 33 – som jeg til dels har været inde på tidligere – om ytringsfriheden, det at man bl.a. kan straffe medier i den her sammenhæng.
Jeg var inde på det i en ordveksling med hr. Villy Søvndal tidligere, og den ordveksling skulle såmænd ikke tages som udtryk for, at vi ikke synes, at der er noget at diskutere i relation til § 33.
Den skulle såmænd bare tages som et udtryk for, at jeg synes, at hr. Villy Søvndal blev noget vidtløftig i sin ordførertale med hensyn til at beskrive Danmark som sådan et halvtotalitært land med mangel på demokrati osv.
Det synes vi ikke rigtig holder i byretten for nu at sige det sådan.
Men vi vil også godt diskutere den paragraf, ikke kun i lyset af høringssvar fra nogle af medievirksomhederne, men generelt for at sikre så meget åbenhed, ikke som muligt, men som det, om jeg så må sige, er tilladeligt i forhold til at sikre soldaternes og militærets sikkerhed i øvrigt.
Så vil jeg endelig sige, at vi – også i lighed med andre – måske står lidt undrende over for, hvad der i hvert fald i en del af den offentlige debat også har været bragt frem, nemlig spørgsmålet om, hvorfor man ikke har medtaget bestemmelser vedrørende tortur.
Jeg har hørt nogle af forklaringerne på det her i forbindelse med debatten, men også det spørgsmål vil vi gerne se nærmere på i forbindelse med udvalgsarbejdet.
Det blev nævnt, at det er inkorporeret osv. i den almindelige straffelov, så rent konventionsmæssigt er der måske ikke noget at komme efter.
Men hvis der med den militære straffelov er et ønske om at fremme et pædagogisk sigte – det var et af de indledende argumenter for, at vi skal bibeholde den militære straffelov – bør man også gå hele vejen rundt, og det kunne netop være et argument for også at indarbejde bestemmelser vedrørende tortur.
Det spørgsmål vil vi også gerne se på i forbindelse med udvalgsarbejdet.
Men som sagt går vi til udvalgsarbejdet med en overordnet positiv indstilling til de fremsatte lovforslag.