Christian Wedell-Neergaard (KF), 2005-03-15:
Jeg vil godt under henvisning til den debat, der lige er forløbet, starte med at sige, at vi er imod yderligere brugerbetaling i sundhedsvæsenet.
Jeg må derfor tage afstand fra de spekulationer, som går på, at den kommunale ydelse skulle danne grundlag for, at man på et senere tidspunkt indfører brugerbetaling ad bagvejen.
Regionerne får ansvaret for sundhedsvæsenet og tillægges en positiv afgrænset opgave i forhold til regional udvikling og i forhold til løsning af opgaver, som den enkelte kommune ikke hensigtsmæssigt kan løse selv.
Jeg kan forstå på den tidligere debat, at man skal være forsigtig med at fortælle om ens kendskab til amtsråd, men jeg kan sige, at jeg sidder i Roskilde Amtsråd, og det står mig klart, at de nye regioner er væsensforskellige fra de gamle amter.
For det første er deres opgaver delt op i tre hovedområder, som ikke umiddelbart har nogen indbyrdes sammenhæng.
Og for det andet er deres finansiering sammensat på en hel anden måde med bidrag fra stat og kommune.
Jeg synes, at den nye regionsopdeling er hensigtsmæssig, når det nu ikke kunne blive tre i stedet for de fem, som er i lovforslaget.
Alt sammen tilgodeser nogle af de områder, som har mistet amtsgården i forbindelse med reformen.
Regionerne får ansvaret for sygehusvæsenet, herunder den behandlende psykiatri og sygesikringsområdet.
Det er det sammenhængende sundhedsvæsen.
Jeg tror, at man om nogle år, når fordelene ved denne nye konstruktion går op for folk og man ser det mere bæredygtige sundhedsvæsen, vil sige: Hvorfor gjorde vi ikke det for længe siden?
Vi Konservative vil have sammenhæng mellem den primære og den sekundære sygdomsbehandling.
Jeg vil advare mod at skille de to ting ad – altså praktiserende læger og sygehusene.
Sammen udgør de en helhed, og det sikrer, at vi har et effektivt sundhedsvæsen med en effektiv behandling, og effektiv drift i både primærog sekundærsektoren kommer helheden til gode.
Danmark har et af verdens bedste sygesikringssystemer med praktiserende læger over hele landet og centralt beliggende lægevagt.
De tager langt de fleste henvendelser og kan gøre noget ved det, men de er også vejen til den mere specialiserede behandling på sygehusene.
Vi vil have en sammenhæng i patientforløbet.
En patient må aldrig opleve at stå uden svar på spørgsmål og tilbud om hjælp.
Behandlingen på sygehusene skal være sammenhængende, selv om der indgår behandling på flere afdelinger.
Kommunerne har et ansvar og skal tilbyde den nødvendige genoptræning.
Vi vil have et ensartet tilbud.
Hidtil har det været sådan, at opgaven gribes meget forskelligt an, alt efter hvor man er i landet.
F.eks. har det ikke været muligt at blive screenet for brystkræft i visse amter.
Samtidig har midlerne til forskning og udvikling været centreret på Rigshospitalet, men med den nye reform deles de ud på de fem regioner.
Vi vil have gennemført en forbedring af indsatsen mod bl.a. kræft.
Hidtil har det været vanskeligt at gennemføre en handlingsplan, fordi strukturen har været så forskellig og kompetencen har været så spredt, som den har været.
De nye regioner får betydelig nemmere ved at gennemføre nye projekter, således at kræftplaner og hjerteplaner kan gennemføres.
Vi vil have en sammenhæng i psykiatrien.
De psykiske patienter er i højere og højere grad ikke i stand til at klare sig selv og stiller anderledes krav til behandling.
De skal opleve, at systemet understøtter deres muligheder for at leve et så normalt liv som muligt.
Det betyder, at både regioner og kommuner skal stille tilbud til rådighed, så der bliver en sammenhæng mellem behandling og de sociale botilbud.
Regionerne skal også beskæftige sig med udarbejdelse af udviklingsplaner, som skal indeholde en overordnet vision for udviklingen på området.
Det gælder inden for natur, miljø, erhverv, turisme, beskæftigelse, uddannelse og kultur.
Der er tale om en helt ny planform, som skal understøtte de kommende kommuneplaner.
Regionerne får også ansvaret for en række institutioner, som ikke kan drives af kommunerne selv.
Der er grupper, som det vil være mest hensigtsmæssigt at give tilbud fra regionerne, hvis kommunerne skønner, at det er den rigtige måde at løse opgaven på, ellers kan kommunerne jo hjemtage funktionen.
Herudover skal regionerne administrere nogle mindre love på miljøområdet, jordforureningsloven og råstofloven.
Når der er så stor forskel mellem de gamle amter og de nye regioner, skyldes det bl.a., at regionerne ikke kan varetage andre opgaver end de nævnte, og at de ikke er omfattet af de almindelige kommunalretlige grundsætninger om opgavevaretagelse, den såkaldte kommunalfuldmagt.
Samtidig er finansieringen opdelt på aktiviteter og må ikke anvendes tværgående; de tre opgaveområder sundhed, udvikling og visse sociale opgaver behandles altså hver for sig.
Den nye specialeplanlægning i regionerne vil få den betydning, at visse specialer samles ét sted i regionen, mens tilbuddet til den ældre medicinske patient skal være til stede flere steder.
For at sikre sammenhængen mellem behandling, forebyggelse, genoptræning og pleje nedsættes et sundhedskoordinationsudvalg, hvor kommuner og region kan drøfte, hvordan de giver den bedst mulige service til borgerne.
Der sikres en landsdækkende koordinering på lands- og landsdelsspecialerne samt en systematisk opfølgning på brugen af it. Den såkaldte elektroniske patientjournal, som jeg er meget stor tilhænger af, får på denne her måde et løft.
Det er et projekt, der efter nogen stilstand trænger til at komme videre.
Udviklingsplanerne bliver overordnede og strategiske.
De bliver dynamoen i den regionale udvikling.
Sammenhængen med kommuneplanerne sikres i kontaktudvalgene.
Derudover kommer der vækstfora, som jeg er en varm tilhænger af.
Jeg mener dog kun, at der skal være ét vækstforum i hver region.
De sammensættes af det offentlige og det private og visse organisationer og skal fremme erhvervsudviklingen.
Finansieret af kommunerne kan regionerne drive visse sociale tilbud, som kommunerne ikke selv kan drive på en bæredygtig måde.
Regionerne skal jo afgive type 20-2-specialundervisningen til kommunerne, men får lov til at beholde den specialiserede specialundervisning for særlig vanskeligt stillede elever.
Regionerne skal også oprette trafikselskaber.
Trafikselskaberne skal stå for rutekørsel, takster, billetter, individuel handicapkørsel og visse steder i landet privatbaner.
Alle disse forhold kan diskuteres i kontaktudvalg med kommunerne.
Egentlig ville jeg gerne være en flue på væggen, når regionens borgmestre ruller sig ud over for regionsformanden, når der er noget, der skal ændres.
Til forskel fra amterne i dag bliver de nye regioner styret ved fleksibelt forretningsudvalgsstyre og ikke, som vi er vant til, ved udvalgsstyre.
Det bliver en stor forandring og skyldes, at regionernes opgaver og finansiering er helt anderledes.
Fleksibelt forretningsudvalgsstyre adskiller sig ved, at forretningsudvalget ud over de opgaver, der normalt påvirker økonomiudvalget, kan varetage visse driftsopgaver.
Regionsrådet kan vælge at delegere ansvaret til forretningsudvalget eller at fastholde driftsansvaret selv.
Regionsrådet kommer jo til at bestå af 41 personer, og de skal vælge en formand og to næstformænd.
Vederlaget for at sidde i regionen vil være ens over hele landet uanset det befolkningsunderlag, som regionen har.
Regionernes finansiering vil fordele sig med bloktilskud fra staten, som udgør ca. 75 pct., et aktivitetsbestemt tilskud fra staten udmålt på basis af det, der hedder DAG-værdier, et grundbidrag fra kommunerne og et aktivitetsbestemt bidrag fra kommunerne.
I alt vil finansieringen af regionerne være ca. 66 mia. kr.
Det er et stort beløb, og der er her valgt en lidt kompliceret finansieringsmodel.
Jeg mener, at regionsrådet har et betydeligt incitament til at sikre gode ydelser til borgerne.
Det, der ikke er til at overskue på nuværende tidspunkt, er det bureaukrati, som finansieringen kan udløse.
Den endelige regulering af kommunerne og kommunernes økonomi i forbindelse med denne lovgivning, som fastlægger ændringerne i den kommunale finansiering, herunder udlignings- og tilskudssystemet, vil blive fremsat senere.
Det er først, når vi kender den endelig kommuneinddeling, at udligningen kan fastlægges.
I forslaget til finansiering er der indeholdt en overgangsperiode på 5 år, hvor der gradvis vil ske en byrdefordeling.
Det skal ses i lyset af, at der i hele den periode, vi taler om, vil ske en realvækst i budgetterne.
Ingen vil således opleve nedskæringer, kun at væksten bliver lidt langsommere i visse områder.
Som det fremgik af mit første indlæg i formiddag og nu dette, er jeg en varm tilhænger af kommunalreformen.
Jeg mener, at den vil betyde store forbedringer af servicen og kvaliteten, samtidig med at den offentlige sektor kan drives mere effektivt.
Derfor hilser jeg reformen velkommen, og vi kan naturligvis støtte de to lovforslag, vi her behandler.