Line Barfod (EL), 2003-05-20:
Jeg vil gerne takke for debatten.
Det glæder mig, at der viste sig at være flertal for, at vi laver en beretning i Socialudvalget om at få en midtvejsevaluering, for der kan vi jo så se på, hvilke forslag vi nærmere vil beskrive der skal være i en sådan midtvejsevaluering.
Der kunne vi jo også medtage fru Tove Videbæks forslag om, at der skal være et særligt afsnit om, hvad der bliver taget af initiativer vedrørende børn.
Jeg går ud fra, at også de borgerlige partier, regeringspartierne, vil være med til at se på, hvordan vi nærmere kan opstille noget indhold i en sådan beretning, så det bliver et fælles Socialudvalg, der løbende holder øje med, hvad der sker på det her område.
For som mange ordførere har været inde på under debatten, er der stort behov for, at vi ikke bare kommer med pæne ord og hensigtserklæringer, men rent faktisk gør noget konkret for at øge tilgængeligheden.
For selvfølgelig sker det ikke fra den ene dag til den anden, men hvis vi ikke kommer i gang, sker der jo slet ingenting.
Desværre kan man også nogle gange være bange for, som hr. Villy Søvndal var inde på, at de stramme økonomiske rammer ude i amter og kommuner i øjeblikket fører til forværring på en række punkter, hvis vi ikke sørger for, at der er nogle lovkrav, der sikrer, at det område ikke rammes.
Det bedste ville selvfølgelig være, at vi sikrer, der kommer de økonomiske midler, der skal til for at sikre ordentlige forhold.
Herunder må jeg særligt sige, at det er dybt bekymrende, at man i nogle amter overvejer og er i gang med at flytte handicappede tilbage til store institutioner, som vi ellers har forladt for flere år siden.
Så synes jeg selvfølgelig, at vi i en sådan beretning skal se på: Hvad er det for nogle succesmål, vi stiller op?
Jeg synes, vi har alt for mange eksempler på, at de ikke engang bliver fulgt af offentlige bygherrer, og at vi derfor er nødt til at have nogle meget klare lovkrav.
Sådan er det mange steder.
Jeg synes også, det kunne være fint, hvis vi kunne tage initiativ til at se på Folketinget, og hvad vi kunne gøre for at gøre Folketinget tilgængeligt.
Jeg synes ikke, det er særlig rimelige forhold, vi i øjeblikket byder folk, som kommer på besøg herinde, at de skal igennem en vareelevator osv.
Men hvis det en dag skulle gå sådan, at der kommer en, der sidder i kørestol i Folketinget, vil vi for alvor få problemer, for det er ikke til at komme rundt herinde.
Jeg synes godt, vi kunne begynde at vise os som et godt eksempel for resten af landet med hensyn til, hvad man egentlig kan gøre for at øge tilgængeligheden.
Så vil jeg bare sige som inspiration for andre, som vi også har skrevet i beslutningsforslaget, at det jo også handler om, hvad vi selv gør i vores egne partier.
Hvis vi mener det med handicaptilgængelighed alvorligt, skal handicappede jo ikke kun være nogle, vi taler om, så skal de være en del af det politiske liv.
Det kræver i høj grad, at vi i de politiske partier sørger for, at vores møder også er tilgængelige.
Det handler ikke kun om at sørge for, at der er tolkning, hvis der skal kunne være døve og hørehæmmede med, eller at papirer er tilgængelige for blinde.
Det handler i høj grad også om, hvordan vi tilrettelægger møderne, så det er muligt også for handicappede at deltage.
Det håber jeg at mange flere partier vil være med til.
Jeg ser i hvert fald flere og flere unge handicappede, som synes, det er naturligt for dem at tage del i det politiske liv og være med til at have lige så meget del i alle mulige
andre politiske forhold end kun lige dem, der vedrører handicappede, og som de ser på i handicaporganisationerne
Så jeg håber, vi kan opnå en langt større politisk enighed om rent faktisk at gøre noget på det her område, og at det så også på et tidspunkt kan omsættes i, at der kommer flere penge til området i stedet for som i øjeblikket færre penge.