Charlotte Fischer (RV), 2006-11-29:
»Hvorfor vælger ministeren at sænke frit valggarantien til 1 måned for alle patienter – også dem med kun lettere lidelser – når sagen om strålebehandling af kræftpatienter viser, at der er brug for at koncentrere kræfterne om de alvorligt syge?«
Meget skidt kan der jo og skal der siges om den verserende kræftsag, men et lyspunkt i alt det her er, at det har sat fokus på spørgsmålet om prioritering af sundhedsvæsenets ressourcer.
Bruger vi pengene rigtigt?
Ligegyldigt hvor mange penge man hælder i sundhedsvæsenet, skal man jo hele tiden stille sig det spørgsmål.
Der har vi den opfattelse, at det forslag, regeringen har om at sænke ventetidsfristen, i virkeligheden rejser det spørgsmål også set på baggrund af spørgsmålet om kræftpatienterne, for er det i virkeligheden ikke et forslag, hvor man bruger ressourcerne meget bredt, og hvor man i stedet for skulle koncentrere dem om de enkelte patienter?
Vi kan jo konstatere, at Patientforeningen Danmark her i november om regeringens forslag sagde: Det er en helt forkert prioritering, at man vil nedsætte ventetiden fra 2 til 1 måned på hofter og den slags, når alvorligt syge mennesker ikke kan få behandling til den tid, man har lovet.
Er det ikke rigtigt, at det på den ene eller den anden måde er en mærkelig prioritering og må forekomme at være en mærkelig prioritering i en tid, hvor man kan se, at der er problemer med kræftpatienter, at man på den måde spreder ressourcerne ud over et bredt antal patienter?
Det, regeringens forslag går på, er jo at sænke grænsen for, hvornår vi giver patienterne nogle rettigheder, som det så i øvrigt er op til den enkelte patient selv suverænt at tage stilling til om man vil gøre brug af, og hvor det i øvrigt er min forventning, og det kan jeg jo se på historien, at ikke alle de patienter, der får rettigheden, vil gøre brug af den.
Når vi ønsker at give den mulighed, så er det, fordi vi synes, det bør være et særkende ved dansk sundhedsvæsen i forhold til alle patienter, at de udstyres med de stærkest tænkelige rettigheder.
Det er det, der ligger i at udvide frit valgordningen og sænke grænsen fra 2 til 1 måned, og det flytter ikke ressourcer fra området her.
For sagen er jo den, at vi ikke står i en situation, hvor det er penge, der er det første og det største problem.
Det, der er udfordringen her på stråleområdet, er jo ikke, at vi ikke har ressourcer til at øge kapaciteten, det er, at vi mangler tilstrækkelig med uddannet arbejdskraft, det er, at vi mangler hænder.
Og den udfordring i den del af sundhedssektoren kommer vi jo ikke nærmere en løsning ved at undlade at give patienter i andre dele af sundhedsvæsenet flere eller færre rettigheder.
Så hvad det vil koste, er svært at vide, for selvfølgelig vil det koste noget.
Det, som mange læger lægger vægt på, er, at når man går ind og sænker ventetidsfristen, så lægger man op til, at der på sygehusene løbes hurtigere for at nå at behandle patienterne inden for 1 måned, og så skal man tage ressourcerne nogle andre steder fra.
Det går ud over de interne ventetider, og lige præcis de interne ventetider er noget af det, som kræftpatienterne lider meget under.
De har lange interne ventetider.
Så er det ikke helt forkert at sige – det vil jeg i hvert fald mene – at det ikke har nogen konsekvenser, at man sænker ventetidsfristen, og er det ikke meget naturligt, at sygehusene skal hente ressourcerne et andet sted, og at det vil gå ud over de interne ventetider?
Det er ikke sådan, at opgøret med de interne ventetider er udgiftsdrivende, snarere tværtimod.
Det er sådan set også derfor, hele den her udfordring, som er ved siden af de her behandlingsfrister – hvornår man kommer i forundersøgelse, operation og efterbehandling – og som knytter sig til det samlede patientforløb, der nogle gange sander til, er en af de udfordringer, regeringen vil løfte med ind i kvalitetsreformen, fordi det vil være til fordel for både patienter og personale og dermed i sidste ende også os alle og samfundsøkonomien at få tilrettelagt nogle mere hensigtsmæssige patientforløb.
Det er sådan set også derfor, regeringen sammen med Dansk Folkeparti i vores prioritering af kræftområdet, som jo altså er til Folketingets fulde tilfredshed, da vi aldrig er blevet mødt med forslag om, at der skulle bruges ekstra på området, har prioriteret at give ressourcer til bl.a. diagnostiske pakker.
Nu er det jo ikke bare os, der mener det her.
Jeg citerede Patientforeningen Danmark, som frygter, det går ud over kræftpatienter og andre patienter.
Overlægeforeningens formand har på et tidspunkt sidste år, da det kom frem, at regeringen ville sænke frit valg-fristen til 1 måned, sagt: Så vil sygehusene lukke de planlagte patienter ind, og så opstår der problemer internt på sygehuset, der vil komme flaskehalse i undersøgelsesafdelingerne.
Man kan selvfølgelig sige, at det er den ene påstand mod den anden, men hvordan mener ministeren at en overlæge, formanden for overlægerne, skulle have mindre vished om de her ting?
Hvordan skulle en overlæge, der mener, at en ny, kortere ventetid vil gå ud over de interne ventetider, som bl.a. kræftpatienterne er ofre for, have set helt forkert?
Det lød jo som et ekko af det.
Vi blev mødt af en opposition, som i nogen grad også blev støttet af folk i sundhedssektoren – heraf nogle af dem, der peges på – og som sagde: Det her kommer slet ikke til at gå; det giver ikke nogen mening at give folk det frie valg, der er ikke noget at vælge imellem; hvor skal personalet komme fra?
Det kommer til at gå ud over den ældre medicinske patient; det bliver ren elendighed.
Historien dokumenterer sådan set det modsatte, nemlig at det i løbet af de sidste 5 år er lykkedes at løfte kapaciteten i dansk sygehusvæsen helt enormt og med nogle vækstrater, der ligger langt ud over det, man var i stand til at præstere tidligere, til glæde for de 100.000 patienter, der har gjort brug af det frie valg, men i øvrigt også til glæde for de ældre medicinske patienter, som der bruges flere ressourcer på, og til glæde for kræftpatienterne, som vi altså laver langt flere forløb med og giver langt bedre behandling, sådan at det jo også har sat sig spor i en højere overlevelsesrate.