Anne Baastrup (SF), 2005-03-15:
Naturligvis er det en glimrende idé, at de store kommuner skal have brugerservicecentre.
Vi skal sikre en kortere vej fra borgeren til det offentlige.
Men lovforslaget får nu den eftertænksomme til at overveje, hvem den offentlige sektor er skabt for, og hvem der er borgeren.
Man kan godt læse det her forslag, som om regeringens svar er, at den offentlige sektor er skabt for magthaverne, og at borgerne enten er nogle, der vil snyde og bedrage den offentlige sektor, eller også er det mennesker, som ikke behøver at vide noget som helst – staten ved bedst.
Borgerens brug af den offentlige sektor må efter SF's opfattelse ske på en sådan måde, at det styrker borgernes integritet, værdighed og selvbestemmelse.
Målet må være, at borgeren myndiggøres og får styrket sine muligheder for at træffe beslutninger, ikke at blive hvirvlet ind i en kafkask proces, som umyndiggør den enkelte, og som får borgeren til i afmagt at miste erkendelsen af, at vi alle er forpligtet for at sikre vores fælles samfunds institutioner.
Indførelsen af den digitaliserede forvaltning er en unik mulighed for at skabe den åbne, gennemsigtige forvaltning, hvor borgeren får mulighed for at vide, hvad der sker med en konkret ansøgning, og bedre kontrol med, hvad det offentlige bruger ens oplysninger til.
Den rigtige udnyttelse af den digitaliserede forvaltning kan netop skabe grundlaget for den værdige dialog med borgeren.
Den kan give mulighed for viden om ens rettigheder og forpligtelser samt begrundelsen for disse.
Desværre har regeringen valgt det modsatte.
Man har simpelt hen gennemgået samtlige bestemmelser, som efter årelange diskussioner og overvejelser er indsat i forvaltningslov, persondatabeskyttelseslov og andre love for at sikre borgerens retssikkerhed, ret til aktindsigt, ret til at vide, hvem der har adgang til ens data, og hvem der har brugt dem.
I stedet for at udvikle mulighederne for at beskytte og udvikle disse rettigheder har regeringen valgt at fjerne disse såkaldte barrierer for den såkaldt effektive forvaltning.
Man fjerner oven i købet også kravet om, at borgerne skal give samtykke til en tværgående samkøring af ens helt personlige oplysninger.
Regeringen har i lovforslaget ikke med ét ord argumenteret for, at disse barrierer skal fjernes, ud over at det er nemmere.
Ikke mange ord viser, at regeringen har respekten for den enkelte borger.
Og det må da endnu en gang siges at sætte systemet før borgeren.
Og så har jeg i den her tale overhovedet ikke været inde på hele det kæmpe store område, der ligger i, hvem der har ansvaret.
Den ansatte i kvikskranken kommer med en urigtig afgørelse.
Hvem har erstatningsansvaret for den her urigtige afgørelse?
Den er truffet på vegne af, eller borgeren oplever, at den er truffet på vegne af en statslig myndighed, som har overlagt opgaven til dem i kvikskranken at fortælle lidt om, hvordan reglerne er, og komme med en foreløbig hensigtserklæring om, hvordan man vil løse det.
Så er der pludselig landet en afgørelse på bordet, og så opstår et erstatningsansvar.
Hvem har det?
Er det den kommune, der har kvikskranken?
Er det forvaltningsmyndigheden fra staten, der har ansvaret?
Hvem har ansvaret der?