Martin Lidegaard (RV), 2006-02-03:
Som flere har været inde på, er det jo en genfremsættelse, og hvor andre ordførere måske har lydt lidt irritable, når de konstaterede det, vil jeg gerne benytte lejligheden til at takke SF for gentagne gange at bringe det her forslag op, for vel er forslaget det samme, men det er virkeligheden ikke nødvendigvis.
Når det er sagt, så vil jeg også sige, at det er ikke, fordi vi i Det Radikale Venstre synes, det er let at forholde sig til det her forslag.
På den ene side deler vi nogle af de, kan man sige, mere praktiske bekymringer, som flere ordførere har været inde på.
Vi lever altså vores liv meget forskelligt i det her land; der er mange forskellige levevilkår forskellige steder i landet; der er meget forskellige livssituationer.
Hvordan gør man det fornuftigt i praksis?
Vi har jo igennem årene været skeptisk indstillet over for forslaget.
Jeg kunne fristes til at tilføje, at den skepsis mere er en politisk skepsis, som handler om, at når vi kigger på de forskningsrapporter, der er kommet i de sidste år, så går der en rød tråd igennem dem, jeg i hvert fald har læst, bl.a. den meget store om negativ social arv fra Socialforskningsinstituttet, hvor man jo i sammenfatningen konkluderer, at vi i forhold til den negative sociale arv bevæger os og har bevæget os fra det, man kunne kalde en primær materiel ulighed til en kulturel ulighed og fattigdom, altså at den kulturelle armod i endnu højere grad betinger folks mulighed for at leve et godt liv og folks livsvilkår.
Derfor kunne man jo i værste fald frygte, at hvis vi laver en fattigdomsgrænse baseret alene på økonomi, så er der nogle, vi ikke får med, som burde være med, og at vi dermed faktisk kan opnå det modsatte af det, som jeg tror er intentionen fra SF’s side, nemlig at vi får dokumenteret, at tingene står bedre til, end de måske i virkeligheden gør.
Derfor er der en række problemfelter her, som gør, at vi på den vis er skeptisk indstillet.
Det er, som om regeringens evne til at lukke øjnene for det, der foregår omkring den, er blevet så graverende, at man må spørge sig selv: Hvordan sikrer vi, at det grundlag, vi diskuterer de her ting på, på sæt og vis foregår på et objektivt grundlag?
Derfor vil vores indfaldsvinkel til at arbejde med det her beslutningsforslag være at forfølge, man kan sige de objektive kriterier, der allerede er.
Der har været peget på gældsproblematikken fra fru Line Barfods side; vi har i dag fået et svar fra beskæftigelsesministeren, der peger på en retspraksis, og vi vil gerne forfølge i udvalgsspørgsmål, hvordan den egentlig er, og hvad den viser.
Vores konstante bevidsthed er, at vi tror, at den materielle fattigdom er steget i Danmark på grund af starthjælp og loftet over kontanthjælp.
Vi anerkender den problematik, og at vi skal gøre noget ved den, men det er ikke det eneste fattigdomsproblem, vi har, og måske er det heller ikke det største.
Det er en lang diskussion, hvad vores største fattigdomsproblem er, men jeg vil bare pege på, at meget forskning altså i de seneste år viser, at det ikke kun er den materielle fattigdom, det handler om, og derfor skal man vare sig for at opsætte objektive kriterier, der alene tager det udgangspunkt.