runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Inge Refshauge (DF), 1998-10-28:
Allerførst vil jeg sige tak til socialministeren for redegørelsen på det handicappolitiske område.
Der skal ikke herske tvivl om, at vi i Dansk Folkeparti ser meget positivt på denne redegørelse, og at vi går ind for ligestilling af handicappede i vort samfund.
Jeg vil så her ikke undlade at sige, at ligestillingen skal være ens over hele landet.
Det skal ikke være afgørende for ligestillingen af de handicappede, om man bor i en storby eller i en lille kommune ude i yderste klitrække.
Der skal sørges for, at handicappede får den hjemmehjælp, de har behov for, får stillet de hjælpemidler til rådighed, de har brug for.
Vi ved godt, at de fleste kommuner har ondt i økonomien, og for en lille kommune kan det være en belastning, hvis man har én eller flere handicapfamilier.
Ledsageordningen, som trådte i kraft i juli i år, virker desværre ikke efter hensigten.
I mange kommuner ligger den faktisk stille i skuffen endnu.
Her må jeg så bede ministeren om at bede kommunerne ret kraftigt om at få den sat i gang.
De handicappede har krav på 15 timers ledsagelse om måneden, og det må amterne - for dem, der bor på amtsinstitutionerne - og kommunerne nu tage fat på.
Vi så gerne denne ledsageordning udvidet til efter 67 år, for, som det rigtigt nok er blevet sagt af både Venstre, De Konservative og SF, bliver man jo ikke rask af at blive 67 år.
Dansk Folkeparti ser ligeledes meget positivt på De Samvirkende Invalideorganisationers udmelding om og forslag til en reform på førtidspensionsområdet.
Men det er så noget, vi her i Folketinget også skal tage fat på, og dér går vi i Dansk Folkeparti meget positivt ind i forhandlingerne. Dansk Folkeparti ser ligeledes positivt på, at handicappede får lettere ved at blive tilknyttet arbejdsmarkedet, ikke kun i den offentlige sektor, men også i det private erhvervsliv.
Handicappede kan udmærket bestride rigtig mange job; det har de jo bevist, og de viser mange, mange steder, at de er en stor ressource for samfundet.
Vi ser også positivt på den såkaldte isbryderordning for de unge nyuddannede handicappede, og vi mener ligeledes, at det er en god idé at give løntilskud i op til 9 måneder for at få dem indsluset på arbejdsmarkedet.
Erhvervslivets sociale ansvar vil i de kommende år vise, forhåbentlig da, at rigtig mange handicappede kommer ud på arbejdsmarkedet og tager del i arbejdslivet her i samfundet.
Her må der arbejdes meget, meget tæt med de handicappedes organisationer, for de har nemlig kendskab til alle de problemer, de handicappede har.
Der er afsat 14 mio. kr. på finansloven for 1998 til forskning og udviklingsprojekter på hjælpemiddelområdet.
Dansk Folkeparti går fuldt ind for ligestilling og ikke mindst ligebehandling af handicappede i forhold til andre borgere.
Jette Gottlieb (EL), 1998-10-28:
Nu skal Venstres ordfører ikke være i tvivl om, at vi selvfølgelig genfremsætter forslaget om at fordoble den årlige ydelse til besættelsestidens ofre.
bag det forslag, selv om vi godt ved, at mange partier alligevel stemmer imod, skønt de støtter forslaget. Men det har jo ikke noget med dette forslag at gøre, for vi taler om alle besættelsestidens ofre og ikke kun den formodentlig meget, meget lille gruppe, som ved siden af den pension, de får, har en lille aktieindtægt.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-10-28:
Jeg ville høre, om fru Grete Schødts vil være venlig at komme herop og svare, hvis det er muligt, på spørgsmålet, om der er nogle af dem, der modtager hædersgaver i dag, der bliver berørt af det forslag, der ligger her.
Erik Larsen (V), 1998-10-28:
Jeg erkender, at fru Grete Schødts sikkert har det svært med det her forslag, men jeg vil gerne stille hende et spørgsmål: Er det sådan, at der ikke er nogen af dem, der i dag modtager hædersgaver, som med dette forslag vil få en reduktion i deres hædersgavemodtagelse, altså i det beløb, de modtager?
Karen Jespersen (V), 1998-10-28:
Det er ikke noget stort forslag, og det skal ses i sammenhæng med en række andre ændringer på skatteområdet.
Visse af besættelsestidens ofre får udbetalt en invaliditetserstatning, som er reguleret i samme lov, som hædersgaverne er nævnt, og hvis de har aktieindkomst, så skal deres ydelser også blive berørt på samme måde, som pensioner bliver berørt, men hædersgaverne bliver det altså ikke.
Tove Videbæk (KRF), 1998-10-28:
Dette lovforslag går ud på at gennemføre en ændring af den sociale pension og lov om erstatning til besættelsestidens ofre.
Umiddelbart er Kristeligt Folkepartis indstilling til det her lovforslag, som efter ministerens skøn kun vil have betydning for en mindre kreds af rentemodtagere, mildt sagt ikke særlig positiv.
Vi synes simpelt hen, at det her forslag er småligt.
53 år efter krigens ophør vil vi tage nogle småøre fra besættelsestidens ofre.
De berørte personer er sikkert omkring 70 år og ældre.
Det er gamle mennesker, det drejer sig om, gamle mennesker, der har gjort en indsats for Danmark
under Anden Verdenskrig
Jeg er selv født og opvokset i Sønderjylland og hørte i min barndom mange beretninger om danskeres, naboers osv. indsats på forskellig måde i krigen.
Jeg må sige, at Kristeligt Folkeparti grundlæggende er meget skeptisk over for dette forslag.
Grete Schødts (S), 1998-10-28:
Det her er egentlig en ændring af en sociallov, som har nogle affødte virkninger i forhold til vores skattelovgivning, og uanset om det er aktier i forbindelse med en pension, eller det er aktier i forbindelse med lov om erstatning til besættelsestidens ofre, vil jeg sige på godt fynsk: Det her har intet med hædersgaver at gøre.
Intet.
Birthe Skaarup (DF), 1998-10-28:
Jeg kan faktisk ikke lade være med at komme med en kort bemærkning til Enhedslisten.
Det synes jeg lyder lidt håbløst for Enhedslisten.
Grete Schødts (S), 1998-10-28:
Jeg plejer nu ellers ikke sådan at lade mig provokere, men her synes jeg faktisk, at jeg har et godt svar.
Beløbet for hædersgaver er stadfæstet af det her Folketing, og det er overhovedet ikke omfattet af denne lovændring.
Hædersgaven er stadig væk det, den hele tiden har været, det forandrer sig ikke med det her lovforslag.
I lovforslaget drejer det sig om et aktieafkast, om et udbytte i forhold til andre sociale ydelser og ikke spor andet.
Jette Gottlieb (EL), 1998-10-28:
Jeg er såmænd ikke uenig i mange af de betragtninger, der er kommet om, hvad der kan ske, når man begynder at jagte den sidste million, men jeg er gået ind i denne debat med den skattemæssige ligestilling, der ligger i det.
Jeg vil sige, at mange af de problemer, der rejses, slet ikke stammer fra dette lovforslag, de stammer fra, at vores folkepension ikke er høj nok, de stammer fra, at vores erstatning til besættelsestidens ofre ikke er høj nok, og har i virkeligheden ikke noget med det her forslag at gøre.
Enhedslisten støtter forslaget, fordi det er en del af en forligspakke, og jeg vil sige, at vi selvfølgelig også er bekymret for den konsekvens, det kunne have, hvis det drejede sig om en stor gruppe af besættelsestidens ofre.
Det tror jeg ikke det gør.
Men med den debat, vi har haft i dag, så har jeg i hvert fald hørt en varm tilkendegivelse fra alle Tingets partier
om, at det er en gruppe af mennesker, som de tager et særligt hensyn til, og det glæder jeg mig til at genhøre, når vi nu igen skal behandle Enhedslistens og CD's forslag om besættelsestidens ofre og hædersgaven til dem
Det lyder for mig, som om der nu er flertal for det i Folketinget, og det skulle da glæde mig overmåde.
Disse mennesker har brug for et særligt stykke arbejde, som SF vil arbejde videre med.
Men SF støtter forslaget.
Anders Samuelsen (RV), 1998-10-28:
Jeg skal også på Det Radikale Venstres vegne sige, at vi kan støtte forslaget.
Det er også set fra Det Radikale Venstres synsvinkel et skattepolitisk spørgsmål, som nu også skal bæres igennem, og vi er her på socialministerens område.
På den baggrund kan vi støtte forslaget.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-10-28:
Da forslaget var blevet fremsat i Folketingssalen, så kom hr. Arne Melchior hen til mig og sagde: Har du set det, nu vil regeringen søreme sætte beløbet op.
Og det var han så begejstret for.
Så jeg måtte skuffe ham, da jeg havde læst det.
Men nu kan man selvfølgelig sige, at CD hverken har lod eller del og heller ikke ønsker at have det i pinsepakken; det er jo ikke ubekendt for Folketinget. Alligevel kan det undre, at man for så få millioner vil lægge sådan en afstand til bl.a. den meget varme og engagerede debat, vi lige har været igennem omkring handicappedes vilkår, og på det her lille snævre område gøre forholdene for en meget lille gruppe mennesker ringere.
Jeg er godt klar over, hvordan det er med aftalestof - den situation kan man altid komme i - men det forbavser mig alligevel, at det skal være en socialdemokratisk minister, der skal bære det igennem i salen.
Birthe Skaarup (DF), 1998-10-28:
Da vores ordfører desværre ikke kan være til stede her i dag, vil jeg komme med de bemærkninger, vi har her under forslagets første behandling. For mig at se er det lidt en misundelse over for en lille gruppe mennesker i dette samfund, og det kan vi ikke støtte.
Vi vil ikke være med til at forringe disse pensionisters indtægt og heller ikke, hvad angår de pensionister, der har sparet op eller købt aktier.
Det er en opsparing, som nogle mennesker har foretaget for at sikre sig i en pensionisttilværelse, og den vil vi ikke være med til at fratage dem. Der lægges i lovforslaget op til, at der er omkring 27.000 pensionister og omkring 3.000 førtidspensionister, der skal have reduceret deres pensionstillæg, og det skulle give en besparelse på 12 mio. kr. Derudover vil indkomstaftrapningen af grundbeløb til førtidspensionister reducere udgiften til førtidspension med ca. 4,6 mio. kr. Altså regner staten med, at man kan spare 14,1 mio. kr. og kommunerne omkring 2,5 mio. kr. ved at forringe pensionisternes indtægt.
Det er som sagt noget, som vi i Dansk Folkeparti mener er en rigtig dårlig idé.
Vi mener, at man her forsøger at ramme en gruppe økonomisk, en gruppe, der burde have flere penge, end dette forslag viser, og det kan som sagt ikke få vores støtte.
En anden ting i forslaget er naturligvis også, at det handler om besættelsestidens ofre, og de skal bestemt heller ikke straffes økonomisk.
Vi kan ikke være det bekendt.
Nu ved jeg godt, at der er visse partier, der mener, at mennesker som f.eks. folkepensionister, der har sparet op til deres alderdom, skal straffes ved, at man tager noget så elementært som et pensionstillæg fra dem, og igen: Det kan vi ikke støtte.
Tværtimod mener vi, at folkepensionisterne i forvejen bliver spist af med små beløb, og der sker hele tiden forringelser i forhold til eksempelvis boligtillæg osv. osv., og det er dårligt.
Det kan vi ikke være bekendt.
Med hensyn til førtidspensionisterne får de for de flestes vedkommende pension grundet sygdom, og hvorfor skal vi straffe de mennesker igen?
Jens Heimburger (KF), 1998-10-28:
Jeg kan glæde de fynske ordførere med, at min mor er fra Odense.
Jeg ved ikke, om det tæller, men jeg vil alligevel kaste mig ud i denne vigtige debat.
Jeg ville også være ked af at være socialminister og så skulle hive denne del af pinsepakken gennem Folketinget, for som socialminister har man forhåbentlig et stort hjerte, og man synes ikke, at der i virkeligheden er nogen grund til at lave en klapjagt på småsparerne i dette land.
Det er en signalforvirring uden lige, for vi vil jo gerne have, at der bliver sparet op, og det er virkeligheden det, det går ud på, når man vil nedsætte grænsen for, hvornår en aktieindkomst skal medregnes.
I dag er grænsen 35.000 kr., og den vil efter dette forslag blive nedsat til 5.000 kr.
Der er altså næsten ingen nedre grænse for, hvor meget vi skal jagte småsparerne i dette samfund. Nu kan vi sige, at grænsen er 5.000 kr., og jeg ved ikke, om vi skal glæde os over, at der måske ikke er særlig mange af besættelsestidens ofre, der bliver ramt;
det havde selvfølgelig glædet landet, hvis der havde været mange flere ofre fra besættelsestiden.
Men man kan sige, at hvis det ikke er særlig mange, hvorfor så overhovedet have dem med i det her forslag?
Jeg vil ikke sige, at det er flovt eller pinligt, men jeg kommer til at tænke på en fynsk by, og jeg vil sige, at det er for ringe.
Yvonne Herløv Andersen (CD), 1998-10-28:
Jeg siger tak til den meget forstående formand.
Hvis nu de mennesker, der modtager denne ydelse, er i besiddelse af aktier, så indgår det da i beregningsgrundlaget for den ydelse, som de så skal have.
Sådan må det da være, hvorfor skulle det ellers stå der?
Hans Hækkerup (S), 1998-10-28:
Jeg siger, at det gør der mig bekendt ikke.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-10-28:
Jeg var lidt i tvivl om, hvorvidt det var et politisk indlæg
Må jeg ikke have lov at sige, at jeg er dybt skuffet over hr. Frank Aaens indlæg lige for et øjeblik siden.
Jeg kan nu se, at man har fundet på her i Folketinget både til højre og til venstre, at der er ét eneste mantra, som vi skal høre på formentlig de næste par måneder: Regeringen holder ikke sine løfter.
Til lykke.
I er kommet i rigtig godt selskab, både til venstre og til højre.
Der er bare én ting, jeg gerne vil bede om, nemlig dokumentation for, hvilke løfter regeringen har brudt i de fem år, der er gået.
Noget andet er det arbejde, vi har foran os.
Her vil hr. Frank Aaen gerne have, at vi skal indfri alle løfterne i morgen, men så skulle det såmænd ikke undre mig, at hvis vi gjorde det, så kom vi ud for anklager om, at der var reformpause, ikke sandt!
Næ, lad os nu være seriøse.
Jeg vil gerne bede hr. Frank Aaen om at dokumentere, hvilke konkrete løfter i regeringens fem år i arbejde der ikke er blevet overholdt.
Og dernæst: Hvad er det, hr. Frank Aaen helt konkret forestiller sig, som uden hensyn til økonomien - eller med måske - skal realiseres i morgen?
Jeg har sagt fra regeringens start i januar 1993: Vi vil skabe en bedre beskæftigelsessituation i det her land.
Det har vi holdt.
Bedre end i noget andet land i Europa.
Vi har sagt fra starten i 1993, at vi gerne så en børnepasningsgarantiaftale med kommunerne.
Det kunne vi ikke få, men vi har skaffet kommunerne økonomi til at skaffe den.
Og jeg må sige til hr. Frank Aaen, at der ikke er mange lande
i Europa - jeg vil gerne bede hr. Frank Aaen om at pege på ét - hvor der forholdsmæssigt er bygget så mange daginstitutionspladser og skaffet så mange børnepasningsmuligheder som i Danmark.
Så det dér med løfterne ville jeg gå lidt mere forsigtigt med, hvis jeg var hr. Frank Aaen.
Frank Aaen (EL), 1998-10-28:
Den kommuneaftale, der er baggrunden for indskrænkning i kommunerne, blev jo lavet i foråret, da regeringen pralede med, at økonomien var i god gænge, og mindre end to måneder efter folketingsvalget.
Det hænger jo ikke sammen.
Verden har jo ikke ændret sig.
Hvis vi ser på finansloven i dag - jamen jeg kunne forstå, hvis det var sådan, at man kunne se, at der var en konsekvent linje, men det er der heller ikke.
Striben af brudte løfter har jo ingen ende.
Man anklagede i valgkampen hr. Uffe Ellemann-Jensen for at ville gå fra forbeholdene til EU, og hvor løber statsministeren i øjeblikket hen?
: Af sted for at få ophævet forbeholdene. Man sagde forleden dag, at forudsætningen for arbejdsmarkedsreformen var fortsat faldende arbejdsløshed, og derfor var det ikke noget problem at skære ned på dagpengeperioden.
Derfor var det ikke noget problem at fjerne sikkerhedsnettet for de 50-54-årige, og nu, hvor vi kan se, at arbejdsløsheden måske alligevel ikke falder, ja, så får vi et nyt svar fra statsministeren: Jamen det gør ikke noget, hvis den stiger lidt.
Løfterne brydes på rad og række; det giver politikerlede, og det giver et troværdighedsproblem.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-10-28:
Jeg har ikke et sekund lagt skjul på, at når vi ser på de økonomiske indgreb, som regeringen har foretaget, det er pinsepakken, det er den stramme kommuneaftale - som er stram, som hr. Frank Aaen har sagt det; jeg skal ikke et øjeblik betvivle, at den er stram, for det har vi villet, for det har vi været forpligtet til - og det er finansloven for 1999, så er de tre ting i virkeligheden samlet et udtryk for, at denne regering ligesom i den debat, vi havde for et øjeblik siden, ikke bare kan læne sig tilbage og passivt se på, at økonomien i givet fald løber af sporet.
Denne regering kan ikke bare se på, at der begynder at komme ildebrand i huset og så komme farende i sidste øjeblik. Denne regering vil sætte branddøre i, så dette gode velfærdssamfund er langtidsholdbart også ind i det næste århundrede.
Så må vi sige åbent og ærligt: Ja, vi kan måske ikke levere tingene så hurtigt, som vi godt alle sammen kunne ønske os det, og vi kan heller ikke levere det alt sammen samme dag på samme område alle sammen alle steder.
Vi må vælge, og vi må have lidt mere tid, for vi må sørge for, at vores økonomi bliver på sporet og det danske samfund ikke løber løbsk, så vi skal til at foretage nogle indgreb af rædselsfuld karakter, som vi så det under kartoffelkuren i 1980'erne.
Det vil vi ikke være med til.
Så vil jeg hellere sige til den danske befolkning: Ved I hvad, det med at nå de mål, vi har sat os, det kommer til at gå lidt langsommere.
Til gengæld undgår vi, at hele det her samfund går i stå, som vi så under kartoffelkuren i 1980'erne.
Det er det, vi vil undgå, og det er det, der er det reelle billede, som jeg ikke har haft spor imod at fortælle befolkningen om.
Man skal også huske, at når det gælder ældreomsorgen, så tror jeg ikke, at hr. Frank Aaen og jeg er uenige om, at det vil vi da meget gerne og helst i morgen, men ærlig politik er også, må jeg sige til hr. Frank Aaen, at vi siger til befolkningen: Vi kan altså ikke nå det alt sammen så hurtigt, som vi gerne vil.
Vi må prioritere i de kommende år.
Og der er noget andet, jeg er nødt til at sige: Nu har vi haft fem år, hvor vi har fået et Danmark i fremgang, sat Danmark ind på det rette spor.
Vi har haft fem år, hvor vi har lagt afgørende vægt på at udbygge den offentlige service.
Nu er vi inde i en periode de næste år, hvor der fortsat er fremgang, men i et lidt afdæmpet omfang, og det er det, vi skal hjælpe hinanden med at administrere på en fornuftig måde.
Frank Aaen (EL), 1998-10-28:
Nu sagde statsministeren før, at regeringen holder sine løfter.
Det er der sådan set en hel del der ikke er helt enige med statsministeren i.
Der er faktisk mange, der siger - herunder undertegnede - at de valgløfter, regeringen kom med i marts måned, løber man i øjeblikket væk fra med fuld hast. Regeringen blev bl.a. valgt på at forsvare lejerne, og nu er man selv i gang med at angribe lejerne ved at sænke boligsikringen og sænke pensionisternes boligydelse. Regeringen lovede bedre vilkår for børnefamilierne, men ventelisterne til daginstitutionerne vokser.
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-10-28:
Jamen er det ikke pragtfuldt?
Nu begynder vi at komme ind til sagens kerne, det er ikke længere disse skyklapdiskussioner.
Altså, jeg synes, at vi inden længe - må jeg ikke foreslå det - skal tage os tid til her i Folketinget, måske ved en forespørgselsdebat, eller hvad det nu kan blive til, at få en god, grundig diskussion om det økonomiske samarbejdes perspektiv, herunder også om ØMU'en.
Jeg vil nok rent praktisk foreslå, at vi venter, til det er trådt i kraft den 1. januar 1999, men jeg synes, at vi skal starte på en debat.
Det andet punkt, nemlig afstemningsdato: Ja altså, dér kan fru Charlotte Antonsen jo se, at alene det, at jeg har sagt, at jeg mener, vi skal have en afstemning, har sat denne debat i gang, så jeg tror ikke, der er behov for yderligere initiativer på området.
Det vil jeg glæde mig
umådelig meget til.
Hermed sluttede spørgsmålet.
Jeg kan igen konstatere - og det er glædeligt, synes jeg - at der er stor debatlyst om fremtiden i Europa.
Det vil jeg også opfordre hr. Kristian Thulesen Dahl til: Kom op af starthullerne, kom op af alle beskyttelsesgravene og væk fra alle de »ikke se, ikke høre og ikke tale«-standpunkter.
Lad os få debatten til at blomstre og gnistre, for så kan befolkningen nemlig genkende os politikere som mennesker, der tør have et standpunkt, mennesker, der ikke bare lefler for, hvad der er populært, men mennesker, der tænker på det her lands fremtid.
Det gør vi fortsat.
Det er også derfor, vi bl.a. arbejder med spørgsmålet om nærhed, hvor jeg minder om, at vi på det seneste uformelle møde i Østrig brugte et par timer, 2½-3 timer, til at diskutere nærhed - 2½ tror jeg, for at være helt præcis.
Og det er ikke sket før på noget topmøde. Det er naturligvis en debat, der er kommet for at blive, og et arbejde, der er kommet for at blive.
Vi skal have indbygget i hele vores måde at træffe beslutninger på, både herhjemme og i det europæiske, at vi spørger os selv: Er den regel nu nødvendig?
Kan vi nå de mål, vi har sat os, på en anden måde?
Det er det, der er i fuld sving nu.
Der er ikke nogen, der ikke holder løfter, i hvert fald ikke, når det gælder regeringen.
Frank Dahlgaard (KF), 1998-10-28:
Vi skal debattere, siger statsministeren, og det er da godt.
Men spørgsmålet om, hvordan statsministeren har indfriet sit løfte til befolkningen, som blev givet, så vidt jeg husker den 28. maj, på selve afstemningsdagen, om at imødekomme det store mindretal, der kunne være, og som var der, og som jo har halveret statsministerens parti, og hvor mere end en femtedel af vælgerne blandt De Konservative og Venstre også stemte imod, hvordan man imødekommer disse, hvad er svaret på det?
Hvad er der sket?
Vil statsministeren erkende, at en lang række økonomer, både herhjemme og i udlandet - også dem, der i øvrigt er meget positive over for det europæiske samarbejde - har udtrykt betænkelighed ved Den Økonomiske og Monetære Union, og at der derfor er al mulig god grund til at afvente og se, hvordan samarbejdet udvikler sig fra den 1. januar, hvor vi jo meget vel kan risikere at se et slagsmål på kommandobroen i det store skib, man kan betegne ØMU'en som, mellem franskmænd, italienere og tyskere, så det ikke bliver fredens projekt?
Vil statsministeren erkende, at sådan kan situationen også udvikle sig?
Poul Nyrup Rasmussen (S), 1998-10-28:
Jeg synes, jeg godt vil starte med at sige tak til hr. Holger K. Nielsen.
Tak for et tilsagn, jeg nu hører, om at deltage aktivt i debatten.
For hr. Holger K. Nielsen stillede jo for et øjeblik siden en række yderst relevante spørgsmål, meget relevante spørgsmål, som ingen af os i virkeligheden på et sekund kan kende det eksakte svar på.
Vi kan i virkeligheden heller ikke rigtigt kende svarene, før vi har set, hvordan det nye samarbejde kommer til at fungere i praksis.
Det er jo også derfor, at vi nu siger: Lad os debattere, og lad os følge det nye samarbejde nøje; for de andres vedkommende går det jo i gang den 1. januar 1999, og jeg ønsker dem da good luck på vejen.
Så kan vi følge debatten og følge, hvordan det her fungerer i praksis.
Og så ser jeg for mig, at vi halvår for halvår tager nogle nyttige, åbne og frie debatter her i Folketinget, frie debatter med et eneste formål: Hvordan sikrer vi velfærdssamfundet Danmark og vores beskæftigelse og vores tryghed bedst muligt i en ny, foranderlig verden?
Hr. Holger K. Nielsen stiller sine skarpe og præcise spørgsmål, det er meget flot, jeg kunne lægge et par til, stor respekt for det.
Men vi skal da diskutere, ellers ville vi svigte dem, vi er valgt til at varetage interesserne for.
Det er egentlig det, der er mit inderste ærinde, og det tror jeg alle dybest set, når de har tænkt sig om, vil være enige i.
Holger K. Nielsen (SF), 1998-10-28:
Det er jo charmerende at høre statsministeren stå som en grundtvigiansk højskoleforstander og sige, at vi skal have debatten, det er meget vigtigt, når vi jo samtidig ved, at der er en årsag til, at det bliver taget op nu.
Statsministeren nævner selv den finansielle krise, og at Danmark kan komme i uvejr, kronen kan komme i uvejr.
Med andre ord: Har regeringen ikke tillid til den aftale, den selv har lavet i forhold til de andre EU-lande?
Så vil jeg godt spørge statsministeren: Mener han virkelig, at en nødvendighed for at sikre økonomisk stabilitet er, at vi går ind i møntunionen med alle de politiske bindinger, der ligger omkring fælles økonomisk politik, fælles finanspolitik, fælles socialpolitik, som vil blive en konsekvens, hvis vi går med i den fælles mønt?