runetrust/blame-folketinget-dk huggingface dataset:
Holger K. Nielsen (SF), 2003-05-28:
Det står jo klart, når man hører Dansk Folkeparti og partiets holdning til de internationale spørgsmål, at partiet ikke helmer, før hr. Jesper Langballe også er formand for Sikkerhedsrådet.
Så kan Dansk Folkeparti sidde og være FN, og så vil den sag være ordnet.
Men lige omkring de historiske forhold vil jeg da godt høre, selv om jeg måske nok kender svaret lidt, men alligevel, selv en blind høne kan finde et korn af og til, om det trods alt overhovedet ikke har gjort noget indtryk på Dansk Folkeparti, dels at der var et notorisk flertal imod den amerikanske krig i Sikkerhedsrådet, dels at Hans Blix og våbeninspektørerne jo var i gang med deres arbejde. Det vil sige, at det at USA vedtog at gå i krig, jo fuldstændig blokerede for en proces, der var i FN.
Gør det overhovedet ikke noget indtryk på hr. Peter Skaarup?
Søren Søndergaard (EL), 2003-05-28:
Jeg har sådan set stor sympati for Dansk Folkepartis idé om at lave en sammenslutning af lande, som opfylder demokrati og menneskerettigheder osv., som ikke undertrykker menneskerettighederne, som vi ser i Kina, som ikke indespærrer folk på en base uden dom, som ikke henretter folk.
Altså jeg har stor sympati for den sammenslutning.
Det eneste spørgsmål, jeg måske har til hr. Skaarup og Dansk Folkeparti, er, om man kunne give os en idé om, hvor stor den sammenslutning kunne blive.
Altså hvad det er for lande, man forestiller sig skulle være en del af den sammenslutning.
Er det tre eller er det fem eller er det 10?
Det kunne måske være interessant at høre.
Derudover kan jeg også være enig i, at Irakforløbet på mange måder var uværdigt.
Man har vedtaget nogle resolutioner
Det minder jo uhyggeligt om det, der er sket med Israel i årtier, hvor man i generalforsamlingen har vedtaget den ene resolution efter den anden om Israel om stop for besættelsen af palæstinensisk land, men hvor man aldrig nogen sinde har taget nogen effektive skridt.
Er hr. Skaarup ikke fuldstændig enig i, at det også er et sort kapitel for FN, at man aldrig nogen sinde har gjort noget effektivt for at stoppe Israels besættelse af Palæstina?
Jann Sjursen (KRF), 2003-05-28:
Det er jo åbenbart, både ifølge tidligere korte bemærkninger, hr. Peter Skaarup har haft her i debatten og i øvrigt også hr. Jesper Langballe fra Dansk Folkeparti, og så den ordførertale, der blev holdt her, at det ikke bekommer
Dansk Folkeparti vel, at regeringspartierne er gået med på et forslag til vedtagelse, som jeg på en række partiers vegne har fremlagt i dag
Holger K. Nielsen (SF), 2003-05-28:
Jeg må nu lige kommentere hr. Langballes bemærkninger om reglerne.
Det var dog en særpræget udtalelse, at det at følge reglerne skulle være noget dogmatisk, og da ikke mindst når det kommer fra en tidehvervspræst som hr. Jesper Langballe.
Jeg har det altså sådan, at jeg har tænkt mig at følge reglerne, så længe de er der, og det vil sige, at hvis der er flertal for, at hr. Langballe skal være formand her i Folketinget, så vil jeg acceptere det.
Jeg vil gerne ændre de regler, men indtil de er ændret, så vil jeg følge dem.
Til fru Hanne Severinsen vil jeg sige, at problemet jo ikke er, om det var en rigtig krig eller ej i den her sammenhæng.
Det, som er det centrale, er jo, om det var en krig, der styrkede eller svækkede FN.
Der er sandheden jo, at i og med at man gik i krig, selv om der ikke var et FN-mandat, så har denne krig svækket FN's autoritet, og det synes jeg at regeringen burde forholde sig til.
Peter Skaarup (DF), 2003-05-28:
Jeg synes, det er rimeligt og på tide, at også fru Hanne Severinsen erkender - også på baggrund af de udtalelser, der er kommet fra hr. Jesper Langballe - at det da var en falliterklæring for FN, at man ikke kunne blive enige om Irak.
Det må da være en falliterklæring.
Når der er vedtaget 17 resolutioner, som Irak skulle overholde, og Irak ikke gør det, så bør det have nogle konsekvenser.
På den baggrund vil jeg godt fremsætte et forslag til vedtagelse på vegne af Dansk Folkeparti, der går på det og også en række andre punkter, vi mener skal være gældende i forhold til FN:
Forslag til vedtagelse »Idet Folketinget konstaterer, at FN på flere områder, bl.a. i forbindelse med Iraks gentagne brud på FN's mange resolutioner om afvæbning af Saddam Hussein og hans udemokratiske rædselsregime uden efterfølgende konkret handling fra FN's side, har spillet fallit, anses det for afgørende vigtigt, at FN effektiviseres og reformeres med fokus på følgende punkter: - at styrke international fred og sikkerhed, - at bekæmpe terrorisme og slyngelstater, der udgør en trussel mod verdensfreden, - at forbedre levevilkårene for mennesker i den tredje verden ved bekæmpelse af den enorme befolkningstilvækst, - at optage nye lande, f.eks. det demokratiske Taiwan, - at det skal være en forudsætning for at kunne besætte nøgleposter i FN-systemet, at man repræsenterer et demokratisk land med frie valg, - at flygtningeproblemer løses i nærområdet ved, at flygtningene beskyttes og hjælpes dér, og - at bekæmpe asylshopping, menneskesmugling og illegal immigration.«
Jesper Langballe (DF), 2003-05-28:
Der har været enighed om, at universalitetsprincippet skal gælde, men hvad nu, hvis virkeligheden går hen og indhenter principperne?
Det ser man jo altså.
Er det ikke det, man jævnt hen har set i FN?
Jeg tænker på, hvordan der tilbage i 1970'erne har været sådanne vanvidsbølger, hvordan Idi Amin - som jo altså havde menneskekød liggende i sin dybfryser - blev hyldet i FN, da han holdt en tale, som var en anbefaling af et totalt folkedrab på Israel.
Kunne det ikke være, at virkeligheden var løbet fra princippet om universalitet? Hr. Holger K. Nielsen siger - det er jo meget karakteristisk: Man må nu en gang følge reglerne.
Det er sådan rigtig dogmatik.
I stedet for at se praktisk på det og spørge: Hvad kan lade sig gøre her på denne onde jord, siges der i stedet, at så må vi først have den omskabt til et paradis, for så vil FN også kunne komme til at fungere udmærket.
I Paradis vil der slet ikke være brug for det!
Hanne Severinsen (V), 2003-05-28:
- altså når jeg egentlig koncentrerede mig om de praktiske reformer, så er det netop, fordi jeg siger, at man selvfølgelig kan anlægge den synsvinkel, at FN nu skal reformeres, hele pagten skal laves om, og at Sikkerhedsrådet skal fuldstændig omkalfaltres osv.
Men man kan jo også tage det FN, der er her, og så prøve at gøre det bedre.
Der er faktisk mange praktiske reformer, og de foregår faktisk i øjeblikket.
FN er noget andet end Sikkerhedsrådet.
Jeg indrømmer, at der kan være tilfældige slyngler, som sidder i FN og kan sidde på høje poster, sådan er verden.
Vi har jo altså vedtaget, at det er universalitetsprincippet, der gælder i FN, og så må vi sørge for at gøre verden bedre, inklusive det med de der tilfældige slyngler.
Til hr. Jeppe Kofod vil jeg sige: Jo, vi lever op til løfterne.
Vi ligger på 0,96.
Er det os, der skal bære, at de andre kan få sig smølet op fra 0,33 til 0,37?
Hvis de kommer og bebrejder os, så vil jeg sige: Nå ja.
Til hr. Holger K. Nielsen: For det første blev det jo ikke afprøvet, om der var flertal i Sikkerhedsrådet.
Det var der muligvis ikke på det tidspunkt, men vi synes i hvert fald på samme måde som USA og England, at det var tiden, og at der ikke var nogen grund til at blive ved med at trække det ud, som i virkeligheden var uundgåeligt.
Og det har også vist sig at være en fordel for det irakiske folk.
Holger K. Nielsen (SF), 2003-05-28:
Lige kort til hr. Jesper Langballe: Ja, der kan ske de frygteligste ting, når man følger reglerne.
Der er jo også en risiko for, at hr. Jesper Langballe kunne have været valgt som formand for det her Folketing.
Det ville godt nok være en frygtelig tanke, men der er altså en risiko for det. Så lige til fru Hanne Severinsen, som siger, at vi skal gøre det, der er rigtigt: Jo, men problemet er jo her, at der ikke var flertal i Sikkerhedsrådet for det, den danske regering mente var rigtigt.
Det er det, der var hele pointen
i den FN-fundering, som man påstod var i Irakkrigen.
Det var notorisk således, at der kom holdningstilkendegivelser omkring den amerikanske krigsførelse, som klart viste, at der i Sikkerhedrådet ikke var et flertal bag den amerikanske krig.
Og det er jo derfor, at FN, om man så må sige, mister autoritet, netop fordi USA ville have krigen, ligegyldigt hvad FN's Sikkerhedsråd mente.
Det synes jeg at regeringspartierne bør forholde sig langt mere konkret til.
Hanne Severinsen (V), 2003-05-28:
Ja, vi mener nu altså, at den faktisk bygger på de tidligere FN-resolutioner.
Selvfølgelig svækkede det FN, at Sikkerhedsrådet var så uenigt.
Men jeg synes, at hr. Jesper Langballe blander tingene sammen, når han siger, at Sikkerhedsrådet havde en situation, hvor de var lammet.
Jamen det har de været i næsten hele Sikkerhedsrådets historie. Det er jo meget, meget få gange overhovedet, at Sikkerhedsrådet har kunnet vedtage noget i den kolde krigs tid.
Det var faktisk kun, da Sovjetunionen ved en fejltagelse kom til at udvandre, at man kunne lave en aktion mod Korea.
Ellers fungerede det jo slet ikke.
Så når man siger, at det var en fuldstændig fallit for FN, må jeg sige: Ja, det er en fallit for dem, der sidder i FN's Sikkerhedsråd.
Det kan vi være enige om.
Men hvis man nu skulle gå bort fra universalitetsprincippet og have det princip, man f.eks. har i Europarådet - det kunne der selvfølgelig være noget interessant i - og sige, at det kun er for lande, der overholder menneskerettigheder, demokrati og retsnormer osv., så ville det altså blive de fines klub.
Nu har man altså vedtaget universalitetsprincippet, og vi har måttet høre på åndssvage taler fra Fidel Castro, som der har været folk, der har siddet og klappet ad.
Det har vi selvfølgelig været dybt irriterede over, og det siger vi også, for i FN's generalforsamling kan man jo så sige, hvad man mener om de ting.
Når jeg siger, at vi jo så må prøve at gøre det bedre, så er det, fordi jeg jo ved, at man i diktaturstater gennem tiderne, f.eks. i Chile, år efter år har kæmpet med resolutioner mod diktaturet, og på et eller andet tidspunkt viser det sig jo at hjælpe.
Det samme gælder Sydafrika osv. Mange skridt kan på et tidspunkt føre til, at man har et pres mod diktatorerne.
Nogle af dem sidder i FN, og de bør selvfølgelig også hele tiden høre, hvad vi mener om dem.
Det er jo rigtigt, at paradis er ikke et sted for demokrater, for der er jo altid nogle, der mener noget andet, og sådan er det altså også med FN.
Peter Skaarup (DF), 2003-05-28:
Først til hr. Jann Sjursen: Vi har stor tillid til regeringen i mange spørgsmål, det har vi.
Men det undrer os, det må jeg så sige, hvorfor der lige pludselig i det forslag til vedtagelse, som hr. Jann Sjursen fremsatte, står, at man skal styrke det danske bidrag til FN's udviklingsarbejde.
Det har vi været kritiske over for.
Her er vi kritiske over for regeringen, hvis man ikke samtidig fører en ordentlig kontrol med det arbejde, der gøres inden for FN på området.
Og der har været meget svindel på det område.
Hr. Søren Søndergaard: Jamen vi bliver nok ikke rigtig enige.
Det er jo i øvrigt en kendt sag, at det er svært for Enhedslisten og Dansk Folkeparti at blive enige om udenrigspolitikken.
Jeg synes, det gør sig gældende både for hr. Søren Søndergaard og hr. Holger K. Nielsen, at man virkelig har nogle ømme tæer efter den indsats med afvæbning af Saddam Hussein og Irak, som fandt sted, fordi man jo var så fantastisk store modstandere af det, der foregik.
Men bagefter kan man måske godt se, hvis man har et klart øjeblik, at det faktisk var en stor succes, at man kom af med en af verdens største diktatorer, kom af med et parti, der havde sat sig på hele magten i Irak, udgød rædsler for dets egen befolkning, producerede masseødelæggelsesvåben.
Det er da en succes for den alliance, der sikrede, at der blev grebet ind over for det.
Det var jo netop det, FN ikke kunne gøre.
Derfor synes jeg da, at der er grund til at nikke anerkendende til det.
Vi har bare ikke hørt den anerkendelse fra SF og Enhedslisten, som der burde have været i forhold til bl.a. Danmark, der var med i den indsats, og som fortsat gør en stor indsats i Irak, bl.a. for at afhjælpe et af de andre problemer, som FN desværre ikke har fået løst, og som jeg har skrevet lidt om i det forslag til vedtagelse, som Dansk Folkeparti har fremsat, nemlig hjælpen til flygtninge, specielt i nærområdet.
Hvor er SF og Enhedslisten i kritikken af, at man ikke kan hjælpe flygtninge i tilstrækkeligt omfang i nærområdet?
Det har vi heller ikke hørt noget om.
Så skal jeg til slut sige til fru Hanne Severinsen, at der tages også fornuftige initiativer i FN, men jeg vil bare sige, at der er da også store problemer.
For nylig fik man på den kongres, der blev afholdt, det 10 dage lange verdensundhedsmøde i Genève med 192 deltagende nationer under FN, et nej til, at Taiwan kunne blive observatør - ikke engang medlemskab, men observatør - i Verdenssundhedsorganisationen under FN.
Det er da meget fattigt, hvis vi skal prøve at rette op på de problemer, der er i FN.
Villy Søvndal (SF), 2003-05-28:
Derfor er det også vigtigt at få debatten nu, for det er nu, der er mulighed for rettidig omhu.
Statsministeren kan formentlig bekræfte, at der har fundet afstemning sted i Senatet, som var en skarp afstemning, 51 for, 43 imod, hvis jeg husker rigtigt. Det betyder med statsministerens ord jo også, at beslutningsprocessen er på vej, den, der skal bane vej for ved den endelige vedtagelse af det amerikanske forsvarsbudget, at der igen åbnes op.
Nu er det jo så heldigt, at statsministeren har gode forhold til den amerikanske præsident.
Jeg har også forstået af statsministerens udtalelser, at det er statsministerens indtryk, at den amerikanske præsident lytter til, hvad statsministeren siger.
Her står vi ved et spørgsmål, hvor jeg ikke kan forestille mig andet, end at statsministeren vil være modstander af at starte et nyt atomart program med små atomvåben.
Jeg må antage, at statsministeren under alle forhold er modstander af, at vi begynder en ny konkurrence på atomvåben.
Derfor er det jo så meget belejligt, at sagen bliver rejst på nuværende tidspunkt, hvor en beslutning ikke definitivt er taget.
Jeg forstår også statsministerens gennemgang af et tidsforløb sådan, at statsministeren stadig ser mulighed for at påvirke den amerikanske beslutning.
Men jeg har meget behov for, at statsministeren uden forbehold af nogen art tager afstand fra tanken om, at man kan anvende små atomvåben.
Det er nogle i størrelsesordenen en tredjedel af Hiroshimabomben, så det er ikke små bomber, vi taler om, for ellers kan de ikke anvendes.
Men jeg formoder, at statsministeren helt uden forbehold af nogen art vil tage afstand fra, at en allieret begynder at overveje anvendelse af atomvåben, ikke kun imod en anden atommagt, men imod et andet land, fordi man kan nå nogle mål, man ellers ikke kan nå.
Og der vil jeg gerne have, at statsministeren er meget klar i mælet og uden forbehold af nogen art tager afstand fra at starte en ny atomoprustning.
Anders Fogh Rasmussen (V), 2003-05-28:
Jeg synes, det er vigtigt først og fremmest lige at gøre nogle helt faktiske forhold fuldstændig klare.
Der er nemlig ikke tale om, at USA har besluttet at ophæve det omtalte forbud mod at udvikle små atomvåben.
Det forbud blev i øvrigt vedtaget tilbage i 1993 som en tilføjelse til det amerikanske forsvarsbudget.
I sidste uge har Senatet så fremsat forslag om at ophæve forbuddet.
Forslaget er fremsat som en tilføjelse til Senatets foreløbige udgave af forslag til USA's forsvarsbudget for 2004.
Dette budgetforslag skal først gennemgå en parallelbehandling i Repræsentanternes Hus og senere drøftes i konference i den samlede Kongres.
Sagt på en anden måde, så er sagen altså ikke afgjort endnu.
Villy Søvndal (SF), 2003-05-28:
I 10 år har der været et forbud i USA mod at udvikle og forske i atomvåben.
Tankegangen har været, at det var så djævelsk et instrument og så ødelæggende, at en civiliseret stat som USA tog afstand fra at gå videre med sit atomvåbenprogram.
Den situation er nu ændret, efter at et snævert flertal i USA's Senat har vedtaget at ophæve forbuddet mod at forske i og udvikle små atomvåben.
Det er jo ikke nogen tilfældighed, at det sker.
Det følger efter en rapport, Nuclear Review, som siger, at man nu igen vil overveje anvendelsen af atomvåben ikke kun i forhold til andre lande med atomvåben, men også i forhold til krige.
Derfor har jeg behov for at vide: Hvad er den danske regerings holdning til dette spørgsmål?
»Hvad er den danske regerings syn på USA's beslutning om at ophæve det 10 år gamle forbud imod at forske i at udvikle små a-våben, og hvad agter regeringen at foretage sig i den forbindelse?«
Jann Sjursen (KRF), 2003-05-28:
Som ordfører for forespørgerne vil jeg også godt her ved afslutningen af debatten sige tak for debatten til ordførerne og igen til ministeren for redegørelsen.
Jeg synes faktisk, at debatten her på trods af diverse forskelligheder, ikke mindst i relation til Irakkrigen, og de var såmænd væsentlige nok endda, viser, at det alligevel er lykkedes at samle et bredt flertal i Folketinget omkring et forslag til vedtagelse, som også peger i retning af en aktiv dansk FN-politik. Der har været bred støtte til de reformbestæbelser, som vi alle ønsker.
At det så bliver lidt efter devisen »skynd dig langsomt«, fordi man jo altså ikke lige ændrer FN-Pagten fra den ene dag til den anden, er så et faktum, men uanset det er det vigtigt at holde sig målet for øje i den her sammenhæng.
Det er også vigtigt for, at FN kan blive en vigtig aktør på den internationale scene, at det økonomiske fundament er til stede for organisationen, at også særorganisationer får noget at arbejde med rent økonomisk.
Det er helt afgørende også set med Kristeligt Folkepartis øjne.
Det, som jeg synes, vi så især har nået med det her vedtagelseforslag i debatten, er en klar tilkendegivelse også fra regeringen af, at man er villig til at styrke det danske bidrag til FN's udviklingsarbejde.
Det synes jeg er et godt og konkret resultat af forespørgselsdebatten her i dag, som vi fra Kristeligt Folkepartis side er meget glade for.
Det er rigtigt, som udenrigsministeren også opsummerede her til sidst, at FN jo altså også er meget mere end Irak, selv om der har været meget fokus på det af naturlige grunde på det seneste.
Det er hele det humanitære arbejde, der udføres i FN-regi, og det arbejde, som skal være med til at sikre fred og sikkerhed i verden, og som kræver en bredspektret indsats, sådan som det også er reflekteret i det forslag til vedtagelse, som alle partier i Folketinget undtagen Dansk Folkeparti står bag.
Så meget desto mere synes jeg, at vi fra Folketingets side har været med til at lægge et fundament for den generalforsamling, som går i gang efter sommerferien, som jo får nogle af de temaer taget op, der også er med i det forslag til vedtagelse, som Folketingets partier nu er med på. Så på den baggrund vil jeg godt sige tak til ordførerne og til udenrigsministeren, fordi man har taget positivt imod denne invitation til debat omkring FN og også har været med til at mejsle nogle synspunkter ud i forhold til, hvad Danmark skal bidrage med i det vigtige arbejde, som FN tager på sig.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-05-28:
Nu har Det Radikale Venstre jo været i regering med Socialdemokratiet i rigtig mange år, og derfor er vi også vant til at argumentere på den måde, som Socialdemokrater gør.
Og noget af det, vi jo ofte har hørt, er det her med, at der netop er forskel på en stabiliseringsstyrke og et militært bidrag.
Jeg vil gerne gentage Socialdemokratiets argumentation
Jeg vurderer, at en FN-resolution, der taler om et stabiliseringsbidrag, ikke er det samme, som at FN opfordrer til et militært bidrag.
Jeg forstår udmærket, at Socialdemokratiet er i vældig knibe, fordi man simpelt hen er vendt på en tallerken og lige pludselig har enormt behov for at finde et eller andet halmstrå, som man kan klamre sig til, selvfølgelig ud fra et ønske om at forsøge at bilde os alle sammen ind, at der er sammenhæng i Socialdemokratiets politik.
Socialdemokratiet har ændret holdning.
Jeppe Kofod (S), 2003-05-28:
Jo, men fru Elsebeth Gerner Nielsen henviste jo til den norske holdning i forhold til at deltage i en eventuel stabilisering af Irak.
Jeg må forstå svaret således, at hvis Norge vælger at bidrage militært - militært - til en stabilisering af Irak, så er det altså også sådan, at Det Radikale Venstre vil ændre opfattelse.
Det var i hvert fald den formulering, der blev brugt her på talerstolen.
Jeg vil gerne sige, at jeg synes, det er utrolig positivt, at der er vedtaget en FN-resolution.
Det synspunkt deler jeg fuldstændig med den radikale ordfører.
Og jeg synes egentlig, det er tankevækkende, at man så ikke er parat til at bakke op bag den enighed, der er, ved også at støtte et aktivt dansk bidrag til en stabilisering af Irak, især når andre lande er på vej til samme beslutninger.
Dér synes jeg, det kunne være fint, hvis Det Radikale Venstre også bakkede op.
Elsebeth Gerner Nielsen (RV), 2003-05-28:
Nu forstår jeg ikke, at jeg skal belære en hærdet udenrigspolitisk ordfører om, at der er forskel på en stabiliseringsstyrke og et militært bidrag.
Man kan sagtens bidrage til stabilisering af et land uden at bidrage med militær.
Det, Norge vil gøre, er jo at sende ingeniører.
Og der er vi helt på linje med Norge.
Vi bidrager også gerne til den civile opbygning af Irak og hjælper Irak i det omfang, det er muligt at gøre uden noget militært bidrag.
Og som sagt mener vi ikke, at den nye FN-resolution på nogen måde tillader eller lægger op til, at FN-landene skal deltage med et militært bidrag.
Vedrørende hr. Holger K. Nielsens spørgsmål tror jeg egentlig, at Det Radikale Venstre og SF på det her ene punkt er fuldstændig enige om, at landene, som deltager i Sikkerhedsrådet, ikke levede op til de forventninger, som et internationalt samfund kan have til dem, nemlig om længst muligt at sørge for at holde dialogen gående, sådan at man når frem til et forslag og en resolution, alle er enige om.
Vi er også helt enige med SF i, at USA selvfølgelig bærer et utrolig vigtigt ansvar for hele den her proces.
Jeppe Kofod (S), 2003-05-28:
Tak for svaret.
Men jeg er nødt til at understrege, at der jo i den resolution, hvis man læser den grundigt, rent faktisk er opfordring til FN's medlemslande til at bidrage til en stabilisering af Irak. Må jeg forstå svaret således, at hvis f.eks. Norge vælger at gå med i en stabiliseringsindsats i Irak, så er Det Radikale Venstre også parat til at bakke op bag den danske indsats?
Det var vel det, der blev sagt her fra talerstolen med henvisning til Norge.
Så hvis det, der blev sagt, står til troende, må vi altså gå ud fra, at Det Radikale Venstre vil støtte det danske stabiliseringsbidrag, hvis f.eks. Norge også går med.
Det skal jeg bare have bekræftet.
Holger K. Nielsen (SF), 2003-05-28:
Det svar kan jeg altså slet ikke forstå.
Det var da USA, der ikke ville diskutere det.
Tyskland og Frankrig ønskede jo at fortsætte diskussionen.
Det var jo det, som var hele problemet, da man startede krigen, at man fra flertallets side i Sikkerhedsrådet, herunder Tyskland og Frankrig, ønskede, at våbeninspektørerne skulle fortsætte.
Man ville give mere tid, man ville fortsætte mulighederne for at få en anden løsning end krigens mulighed.
Derfor kan jeg ikke forstå, hvorfor man skal bebrejde Tyskland og Frankrig det.
Det var da USA, der forcerede i den situation, og ikke Tyskland og Frankrig, der gjorde det.