Karen Jespersen (S), 2000-02-24:
Jeg vil gerne supplere statsministerens besvarelse af forespørgslen, for det fremgår jo af forespørgslens formulering, at der er en sammenhæng med et bestemt punkt i det forslag til en ny CPR-lov, der er fremsat, og som statsministeren også var inde på.
Der er en formulering i forespørgslen, som jeg synes er forkert set i sammenhæng med det pågældende punkt i CPR-lovforslaget.
Der tales om indenrigsministerens forslag om angiveri som en borgerpligt, og sådan synes jeg ikke, man kan betegne den bestemmelse i lovforslaget, der nok sigtes til, nemlig § 10, stk. 3.
Det, det handler om, er, hvilke muligheder det offentlige har for at kontrollere borgernes oplysninger.
Der er jo den sammenhæng i tingene, at nogle af de ydelser, man får efter f.eks. den sociale lovgivning, er noget, der er knyttet til privatlivet, typisk enlige forsørgeres børnetilskud.
Det betyder, at muligheden for at få de børnetilskud hænger nøje sammen med den ægteskabelige status, man har eller ikke har, og derfor har det offentlige brug for at kontrollere nogle oplysninger for at se, om de er rigtige.
Det bedste ville jo være, hvis vi kunne give de ydelser, uden at den sammenhæng skulle kontrolleres, men sådan er det altså i dag. I sammenhæng med det er der en bestemmelse i lovforslaget, der siger, at når kommunen spørger, kan der være en pligt for bestemte instanser eller personer til at give nogle oplysninger.
Men der er altså ikke pligt til, at man aktivt selv skal opsøge myndighederne og komme med nogle oplysninger, og det synes jeg sådan set er en meget væsentlig skelnen, når man snakker om angiveri.
Det er selvfølgelig meget vigtigt, at vi ikke får noget, som borgerne oplever som et overvågningssamfund, hvor man går rundt og stikker næsen i hinandens private forhold, og derfor er det jo også vigtigt, at vi forsøger at finde den rigtige balance, når vi, som statsministeren også beskrev det, er nødt til at kontrollere de oplysninger, som ligger til grund for nogle af de ydelser, som borgerne får.
Og jeg er bestemt indstillet på at diskutere formuleringerne i lovgivningen, og det er jo også derfor, vi har høringen den 1. marts i Kommunaludvalget. Der har været forskellige røster fremme i kølvandet på lovforslaget.
Der har været en kronik i Politiken af Oluf Jørgensen med overskriften »Grænser for kontrol«, hvor der er et bud på, hvordan man kunne gribe sagen an på en anden måde.
Kommunernes Landsforening har også været på banen med nogle tilkendegivelser om, hvordan de synes, man skal anskue denne problemstilling, og det er jo også udmærket.
Man ser jo tit, at når man fremsætter lovforslag, kommer der nogle forskellige reaktioner, og nogle af dem forsøger man at tage højde for og vurdere, om man kan nå målet lige så godt med en lidt anden måde at gribe tingene an på.
Men det er selvfølgelig meget vigtigt, at vi ikke udbetaler ydelser, som der ikke er grundlag for, for det vil svække opbakningen til velfærdssamfundet.
Det betyder jo, at vi bruger penge et sted, hvor det ikke var meningen at de skulle bruges, og derfor er det jo ikke bare nidkær kontrolvirksomhed, der er tale om; det er faktisk at vogte skatteydernes penge og overvåge, at de bliver brugt fornuftigt.
jeg ser selv meget frem til høringen den 1. marts i kommunaludvalget, som jeg vil deltage i for at få en mere grundig diskussion om dette meget vigtige emne, der også er emnet for forespørgslen her i dag.
lad mig begynde med at slå fast, at der på skatteministeriets område ikke er ret til at foretage registrering alene på grundlag af mistanke.
men vi har konstateret, at der gennem årene er sket en stigning i antallet af systematiske forsøg på at undgå at betale skatter og afgifter, og disse forsøg har mange former.
af større og mere kendte kan nævnes forsøg på gældsunddragelse, f.eks.
konkursrytteri
, forsøg på at masseproducere skattearrangementer af mere eller mindre lødig karakter, hvor specielt 10-mands-projekter er kendt, forsøg på selskabstømning og forsøg på momskarruselsvindel
10-mands-projekterne skønnes at have en skattemæssig værdi i omegnen af 1 mia. kr., selskabstømningerne skønnes at have en skattemæssig værdi i omegnen af 2 mia. kr., og momskarruselsvindelen skønnes at indebære risiko for tab af skatter i milliardklassen.
Vi kan dermed konstatere, at der er tale om meget betydelige beløb.
Et karakteristisk træk ved de mere systematiske forsøg på snyd med skatter og afgifter er, at en mindre gruppe personer dukker op igen og igen i forbindelse med forsøgene, og bl.a. derfor har der været tanker fremme om en registrering af disse gengangere for dermed at begrænse eventuelle skader forårsaget af de pågældende personers tilbøjeligheder, men disse tanker har ikke resulteret i oprettelse af registre, hvor personer registreres på grundlag af mistanke.
i foråret 1999 stillede jeg derimod på baggrund
Grundlaget for registreringen i registret er objektivt.
Den, der registreres, mister ikke nogen rettigheder ved at blive registreret.
Registreringen har alene til formål at varsko myndighederne om, at den pågældende tidligere har påført eller forsøgt at påføre det offentlige et betydeligt tab af skatter og afgifter.
Registret forventes taget i brug her i foråret.
Den enkelte skal ikke have lov til at berige sig på flertallets bekostning.
Men sådanne indgreb kan have mange former, herunder forebyggelse, og der skal naturligvis være en retssikkerhedsmæssig balance mellem mål og midler.