Per Clausen (EL), 2005-12-13:
Ja, det er jo ikke hver dag, jeg kan starte med at sige, at her er et lovforslag, jeg i grunden meget gerne ville ende med at stemme for.
Men sådan er det faktisk her, fordi det på mange måder udtrykker en fornuftig intention og også indeholder en række fornuftige elementer.
Der er sagt meget om proceduren, så det vil jeg ikke trampe yderligere rundt i, men bare sige, at det er ubegribeligt, hvorfor vi skal have denne procedure, for der er jo mange måder, man kunne have undgået den på.
En havde været at reagere lidt hurtigere på Folketingets vedtagelse fra maj måned, og en anden havde været – når man nu ikke er hurtigere, end man er – at give sig ordentlig tid i den afsluttende fase og sige, at når man har haft en EU-problematisk ordning i så lang tid, sker der nok ingen ulykker ved, at der går en måned eller to mere.
Når der er lidt afgørende ved proceduren, er det selvfølgelig også, fordi den er relevant for, om det kan betale sig at bruge energi på at diskutere substansen i forslaget.
Jeg mener, der er to punkter i lovforslaget, som burde kunne gøres bedre, uden at det sådan set ville stride imod hverken regeringens eller Dansk Folkepartis grundprincipper, i hvert fald ikke som jeg kender dem.
Det første er at skabe en sammenhæng mellem den ordning, der foreslås her, og den ordning, der gælder for dagbladene.
Jeg har forstået, at det ville være et stort statustab for regeringspartierne og regeringens støtteparti at udsætte lovforslaget, indtil man fik en lov om dagbladene på plads.
Men der er også andre måder, hvorpå man kunne sikre en parallelitet, f.eks. ved at aftale, hvad det var for nogle grundelementer, der skulle indgå i lovforslaget og være parallelle med det, der kommer til at gælde for dagbladene.
Det synes jeg i hvert fald kunne være en vigtig ting at få på plads.
Det andet er kriterierne for at give støtte.
Man har ud fra en umiddelbar betragtning – og det er sikkert kun en umiddelbar betragtning, som ikke har hold i virkeligheden – lagt sig fast på nogle lidt tilfældige ting.
Hvorfor er det f.eks. lige 37 gange om året, publikationen skal udkomme, og ikke 36 eller 40?
Og har man tænkt over, hvilke konkrete publikationer man rammer eller ikke rammer?
Det synes jeg nok er noget vi godt kan bruge lidt energi på i udvalgsarbejdet, hvis der vel at mærke kan laves noget om, for ellers er der jo ingen grund til at sætte gang i den store papirmølle.
Der er også et spørgsmål om rammerne, nemlig beskrivelsen af, hvad der er dagbladslignende.
Det skal have en bred kreds af læsere, og så er der nogle flere ord, men umiddelbart virker det altså, som om det kunne give anledning til, at nogle skal udøve en eller anden form for smagsdommeri, og det skal man måske nok bestræbe sig for at undgå.
Det sidste er beskrivelsen af, hvad der er aktuelt nyhedsstof.
Her synes jeg måske også, at beskrivelsen i virkeligheden er for snæver til at være acceptabel.
Alt dette kan vi jo snakke om i udvalget, og så kunne det måske ende med, at Enhedslisten kunne stemme for et lovforslag, som ikke er perfekt, men hvor vi dog har følt, at vi har været med til at gennemføre en proces, som har givet et fornuftigt resultat.
Men hvis det er sådan – det kan ministeren jo svare på – at det er enten forslaget her eller ingenting, vil vi selvfølgelig forholde os til det, og så er det nok tvivlsomt, om vi vil stemme for i sidste omgang.
Men jeg vil sige, at det faktisk ville være lidt kedeligt for os, for vi vil meget gerne være med til at bære et lovforslag igennem, når det har et så udmærket og fortræffeligt formål.